En effektivare EU-politik för södra Kaukasien: från löften till handling - En ny strategi för regionalpolitiken vid Svarta havet (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en gemensam debatt om
betänkandet av Lydie Polfer, för utskottet för utrikesfrågor, om en effektivare EU-politik för Sydkaukasien: från löften till handling, och
betänkandet av Roberta Alma Anastase, för utskottet för utrikesfrågor, om en ny strategi för regionalpolitiken vid Svarta havet
Lydie Polfer
föredragande. - (FR) Herr talman! Jag vill tacka ledamöterna i utskottet för internationell handel, och framför allt mina kolleger i utskottet för utrikesfrågor, för att de har bidragit aktivt till utformningen av detta betänkande som vi ville skulle vara väl avvägt och som i slutändan antogs enhälligt.
Det stämmer att det finns ett stort intresse för de tre länderna i Kaukasien. Armenien, Azerbajdzjan och Georgien ingick tidigare i det numera kollapsade Sovjetunionen och de tre länderna lider fortfarande av arvet från den tiden, särskilt genom de olösta konflikterna i Nagorno-Karabach, Abchazien och Ossetien som förgiftar atmosfären mellan dem och deras grannstater och som har lett till en skadlig upprustning. Dessa tre länder valde emellertid att anta europeiska värderingar under 1980-talet genom att bli medlemmar i Europarådet, och senare genom att underteckna partnerskaps- och samarbetsavtal med EU.
Deras geografiska närhet och läge som transitområde mellan Iran, Turkiet, Ryssland, Kaspiska havet och Svarta havet innebär att vi har ett intresse av att hjälpa dessa länder att stärka demokratin och rättsstatsprincipen i denna region och upprätta en livskraftig ram för regionalt samarbete och utveckling som möjliggör politisk stabilitet. Detta är särskilt viktigt eftersom dessa länder, även om de har haft en stark tillväxt, fortfarande har höga fattigdoms- och arbetslöshetsnivåer.
Vi har analyserat möjligheterna att vidta åtgärder på olika områden som jag nu ska sammanfatta i korthet. För det första har vi inom ramen för den europeiska grannskapspolitiken insisterat på en differentierad metod som grundas på enskilda förtjänster, samtidigt som vi gör det regionala samarbetet till ett av de främsta målen. Vi uppmanar kommissionen att utöka kontakterna med det civila samhället och vi stöder särskilt initiativet med en genomförbarhetsstudie avseende ett frihandelsavtal med Georgien och Armenien och när det gäller att stödja Azerbajdzjan i processen mot medlemskap i WTO.
Demokrati, mänskliga rättigheter och rättsstatsprincipen är naturligtvis en grundläggande del av detta och vi gläder oss över de insatser som Armenien har gjort efter den konstitutionella reformen, men vi uppmuntrar landet att fortsätta med upprättandet av ett oberoende rättsväsende och statsförvaltning. När det gäller Azerbajdzjan måste vi, även om vi oroas av det försämrade läget för de mänskliga rättigheterna och mediefriheten, ändå glädja oss över presidentens benådning som har gjort det möjligt att släppa åtskilliga journalister, och vi vill se en undersökning av det påstådda polisvåldet. När det gäller Georgien, som har genomfört långtgående reformer sedan 2003 och gått igenom den turbulens vi känner till, är vi glada över att presidentvalet ägde rum på ett fredligt sätt, men den väldigt spända atmosfären och påståendena om brott mot de mänskliga rättigheterna får oss att uppmana myndigheterna att utan dröjsmål genomföra en utredning av de framlagda klagomålen. Vi uppmanar också oppositionen att agera på ett ansvarsfullt sätt och respektera valet. Sammanfattningsvis uppmanar vi dessa tre länder att garantera åsikts-, församlings- och mediefriheten samt en rättvis och ärlig tillgång till medierna för oppositionen, och vi uppmanar dem att stärka kampen mot korruptionen och skapa ett gynnsamt investeringsklimat. När det gäller förhandlingarna om förfarandena för beviljande av viseringar till Georgien kan vi bara rekommendera kommissionen och rådet att inleda dem mot bakgrund av det som sker i Abchasien och Ossetien.
En fredlig lösning av konflikterna är uppenbarligen en nödvändig förutsättning för en hållbar stabilitet i regionen. Jag anser att vi har hanterat detta på ett balanserat sätt. Jag kommer inte att gå igenom det igen i detalj. Jag nämner bara - som vi påpekade - att motsättningen mellan principen om självbestämmande och territoriell integritet hittills har bidragit till att konflikterna fortsätter i regionen, och att detta problem bara kan lösas genom förhandlingar på grundval av FN-stadgan och Helsingforsavtalets slutakt. Låt oss hoppas att de senaste förslagen från Minskgruppen kan hjälpa oss att överbrygga dessa klyftor. Detta skulle vara den bästa presenten för de hundratusentals flyktingar och fördrivna personer som drabbas hårt av denna situation.
När det till sist gäller samarbetet om energi och transporter blir det, även om det är uppenbart att de nya initiativen ökar möjligheterna för öppenhet, allt tydligare att Armeniens isolering blir allt djupare.
Jag vill sammanfattningsvis påminna om att det enda syftet med detta betänkande är att visa vårt uppriktiga intresse för Sydkaukasien, dess invånare, deras historia, deras mål och deras förhoppningar, och att vi skulle vilja lära känna dem bättre så att vi kan hjälpa dem att uppfylla dem.
Roberta Alma Anastase
föredragande. - (RO) För ett år sedan, i januari 2007, i just denna sal, firade vi Rumäniens och Bulgariens anslutning. Vi diskuterade då de nya möjligheterna för både de två nya medlemsstaterna och EU som helhet. En aktiv och konsekvent närvaro i Svartahavsregionen tillsammans med utvecklingen av en verklig regional samarbetspolitik, jämförbar med den som tillämpas inom Medelhavsdimensionen och den nordliga dimensionen, var nödvändiga och uppenbara krav.
Nu, i januari 2008, som föredragande för Svartahavssamarbetet, har jag privilegiet att inleda denna plenardebatt för att diskutera parlamentets rekommendationer när det gäller att utveckla synergin i Svartahavsområdet, som föreslogs i april av kommissionen. Dessa rekommendationer är resultatet av en bred process med eftertanke och samråd med alla intresserade kolleger och med oberoende experter och statstjänstemän.
I betänkandet betonas Svarta havets strategiska betydelse för EU samtidigt som målet för samarbetspolitiken i detta område anges tydligt: att skapa ett gemensamt område med säkerhet, demokrati och välstånd. I betänkandet betonas betydelsen av regionalt samarbete genom att engagera tio grannstater i dialog och gemensamma åtgärder genom att sammanföra deras mångfald och deras väldiga potential, som vi inte kan nonchalera. EU:s ansvar är följaktligen att inledningsvis ta initiativ till att främja ett aktivt regionalt samarbete i Svartahavsregionen.
Den centrala fråga som vi försöker att besvara i detta betänkande är följande: hur kan vi stärka och effektivt genomföra EU:s politik för regionalt samarbete i Svartahavsregionen i syfte att uppnå målet att skapa ett gemensamt område med säkerhet, demokrati och välstånd?
För det första behöver vi beslutsamma, sammanhängande och resultatinriktade åtgärder från EU:s sida. I detta avseende fastställs tre grundläggande frågor i betänkandet: Användning av alla relevanta finansiella instrument, ökat samarbete med andra institutioner och organ i området och, inte minst, övervakning av åtgärder för att säkra deras kontinuitet och verkningsfullhet samt utarbetande av en åtgärdsplan.
I betänkandet rekommenderas också att EU bör koncentrera sig på fem prioriterade områden. Svartahavsregionen har en strategisk betydelse för säkerheten och diversifieringen av energiförsörjningen i EU och kräver ett heltäckande förhållningssätt med detta i åtanke. Det är emellertid av största vikt att EU inte begränsar sig till ekonomiskt samarbete, utan i stället inriktar sig på att skapa en region där stabilitet, demokrati och sund förvaltning sätts i främsta rummet. EU:s svartahavspolitik kommer att bli verkningsfull först när EU ställer in sig på att lösa befintliga konflikter. I detta avseende är det nödvändigt med en utveckling av det civila samhället, personliga kontakter och goda förbindelser mellan grannstaterna.
Eftersom vi också diskuterar Lydie Polfers betänkande om Sydkaukasien, och länderna i denna region utgör en del av ett större Svartahavsområde, välkomnar jag utarbetandet av detta betänkande. Det är viktigt att de två betänkandena förenas i en liknande huvudidé och att man betonar vikten av samarbete och dialog mellan alla stater som en förutsättning för utveckling och välstånd samt betonar behovet av ett konsekvent engagemang från EU:s sida.
Sammanfattningsvis vill jag tacka alla som har bidragit till betänkandet om en ny strategi för regionalpolitiken vid Svarta havet. Jag uppskattar samarbetet och det enhälliga stödet från mina kolleger från alla grupper. Jag hoppas att samma anda kommer att vägleda EU och länderna vid Svarta havet under deras gemensamma insatser för att utveckla ett regionalt samarbete i detta område.
Benita Ferrero-Waldner
ledamot av kommissionen. - (EN) Fru talman! Jag kommer att ta lite längre tid på mig eftersom jag svarar på två betänkanden. Det är två utmärkta betänkanden som på dagordningen i dag för dels den invecklade frågan om grannskapspolitik, dels frågan om Svartahavsområdet. När jag läste betänkandena förstärktes verkligen min övertygelse om att även om varierande bilaterala förbindelser förblir hörnstenen i den europeiska grannskapspolitiken tror jag att många av de utmaningar och möjligheter som vi står inför kräver en insats på subregional eller regional nivå, som vi redan har sagt.
Men jag vill först tala om Sydkaukasien. Vi instämmer i de flesta av ståndpunkterna i det utmärkta betänkandet om Sydkaukasien. Att den europeiska grannskapspolitiken utvidgas till Armenien, Azerbajdzjan och Georgien kommer gradvis att föra alla tre närmare EU på grundval av delade europeiska värderingar.
I vår offentliggör kommissionen sina lägesrapporter om genomförandet av de tre handlingsplanerna inom den europeiska grannskapspolitiken och ger en uppdatering av det aktuella läget för våra gemensamma åtaganden.
Vi vet att det finns mycket kvar att göra. Respekten för demokrati, mänskliga rättigheter och rättsstatsprincipen är fortfarande dålig och måste förbättras. I dag diskuterade jag till exempel dessa länder med Thomas Hammarberg, Europarådets kommissionär för de mänskliga rättigheterna. Vi är fortfarande bekymrade över de mänskliga rättigheterna och mediefriheten i Azerbajdzjan. Aktuella politiska händelser i Georgien har visat att yttrandefriheten när det gäller politiska åsikter i medierna är avgörande för stabiliteten, och trots framsteg i till exempel Armenien krävs ytterligare insatser för att bekämpa korruptionen och uppfylla kraven på mänskliga rättigheter fullt ut. Trots en snabb ekonomisk tillväxt är fattigdomen fortfarande utbredd i detta område, och vi fortsätter att främja ekonomiska reformer och insatser för att förbättra företagsklimatet men också för att stärka rättsstatsprincipen. Jag håller även med om behovet av fler regionala samarbetsinitiativ, vilket Lydie Polfer lyfter fram i sitt betänkande, särskilt på områdena energi, transport och miljö. Vi hoppas att EU kommer att kunna inta en djärvare och mer proaktiv ställning för att stödja konfliktlösningen i detta område.
Som nämndes i meddelandet om den europeiska grannskapspolitiken nyligen skulle EU kunna bistå med ännu mer hjälp genom att arbeta kring konfliktfrågorna och ta itu med de bakomliggande orsakerna och i synnerhet genom att skapa förtroende på båda sidor av gränsen.
Som betonas i betänkandet kan kommissionens konkreta åtgärder för att ge bistånd och sprida information åtminstone uppfylla dessa syften. Att ta itu med de utmaningar som jag kortfattat har beskrivit förblir därför en av kommissionens huvudprioriteringar för Sydkaukasien de kommande månaderna.
För att göra detta kommer vi att fortsätta att utnyttja alla lämpliga EU-program för ekonomiskt stöd. Förstärkningen av vår delegation i Armenien och inrättandet av en delegation i Azerbajdzjan i början av 2008 gör också att vi kan öka insynen och verka på ett effektivare sätt.
Jag har en särskild anmärkning på det aktuella presidentvalet i Georgien. Som ni vet har den internationella valobservatörsgruppen, som Europaparlamentet har bidragit till, bekräftat att valet på det hela taget uppfyllde kraven från Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa samt Europarådet. Den internationella valobservatörsgruppen fann dock flera avvikelser och brister. Och den mest brådskande uppgiften nu är att lösa dessa problem - att utreda alla klagomål kring valet och skapa rätt förutsättningar för det kommande valet till den lagstiftande församlingen. Vi är redo att fortsätta stödja Georgien med att utföra dessa uppgifter på ett snabbt och noggrant sätt.
När det gäller Svartahavsområdet instämmer jag också i en stor del av betänkandet om regionalpolitiken i Svartahavsområdet. Det ger värdefull politisk drivkraft till vårt meddelande om en Svartahavssynergi i april, och jag tror att det är viktigt att alla EU:s nyckelinstitutioner, efter rådets slutsatser i maj förra året och den aktuella diskussionen i Europaparlamentet, på nytt kommer att ha bekräftat behovet av ett regionalt och omfattande tillvägagångssätt när det gäller vår politik i Svartahavsområdet.
Parlamentets betänkande kommer mycket lämpligt. Tack vare vårt initiativ ska EU:s utrikesministrar samlas i Kiev om mindre än en månad för ett möte om Svartahavssynergin med sina motparter från Svartahavsområdet. Jag kommer förstås att närvara vid detta möte personligen. Internationella organisationer och regionala organisationer från Svartahavsområdet kommer också att delta, och vi ser fram emot diskussioner där man välkomnar och främjar ett ökat EU-stöd till regionalt samarbete i Svartahavsområdet och fastställer prioriteringar för samordnade åtgärder.
Jag vill bara nämna några av dessa. Kommissionen främjar en dialog i Svartahavsområdet om energisäkerhet med hjälp av Inogate-programmet. Vi fortsätter att uppmuntra rättslig och lagstiftningsmässig harmonisering genom Bakuinitiativet. Vi planerar ett fortsatt nära samarbete med våra partner inom uppbyggnad av ny energiinfrastruktur genom utvecklingen av en energikorridor genom Svarta havet. Och samarbetet i Svartahavsområdet kommer att förbättra samordningen av Traceca-projektet, det transeuropeiska transportprogrammet och våra partners transportprogram. Vi kommer också att inleda en regional dialog om sjöfartspolitiken i Svartahavsområdet och en samordning av det regionala fisket.
Kommissionen arbetar för att stärka förbindelsen mellan Svarta havet och Donau, och vi planerar att ansluta oss till Svartahavskommissionen, som ägnar sig åt miljöfrågor.
Kommissionen har alltså tagit fram en del förslag till regionala program för att bekämpa klimatförändringen, och vi har även börjat genomföra vårt program för gränsöverskridande samarbete i Svartahavsområdet, som inriktar sig på det civila samhället och lokala myndigheter.
Det finns ett antal förslag som vi diskuterar med våra partner i Svartahavsområdet när det gäller kampen mot organiserad brottslighet, handel och kultur, och vi har knutit kontakter med regionala organisationer i Svartahavsområdet, framför allt Organisationen för ekonomiskt samarbete i Svartahavsområdet.
När det gäller finansieringen av Svartahavssynergin kommer samfinansiering huvudsakligen att tillämpas. Det europeiska grannskaps- och partnerskapsinstrumentet kommer givetvis att vara ett centralt inslag i EU:s ekonomiska stöd, men även andra EU-instrument, bland annat temainriktade instrument och i Turkiets fall kommer instrumentet för stöd inför anslutningen att användas.
Ministermötet i Kiev kommer att fungera som ett forum där man kan diskutera, lägga fram och samordna EU-initiativ med idéer från våra partner. Och vi förväntar oss att Svartahavsområdets regionala sammanhang kommer att skapa ett nytt utrymme för samarbete som bygger på jämställt partnerskap med alla östländer inom den europeiska grannskapspolitiken samt viktiga partner som Ryssland och Turkiet.
Vårt engagemang i Svartahavsområdet kan utvecklas till en långvarig insats som har en tydlig potential att främja stabilitet, framsteg och välstånd i hela regionen. Parlamentets stöd är oerhört viktigt för att detta ska lyckas.
Marusya Ivanova Lyubcheva
föredragande för yttrandet från utskottet för internationell handel. - (BG) Fru talman, fru kommissionsledamot, kolleger! Utskottet för internationell handel gratulerar kommissionen och föredraganden till deras val av tidpunkt och till deras välavvägda förhållningssätt till Svarta havet och regionen.
Svarta havet utgör en gräns i EU, ett geostrategiskt vägskäl och en transitregion, ett område för samarbete, handel, fiske, turism, sjöfart, ett strategiskt område för den europeiska energipolitiken.
Utskottet för internationell handel efterlyser en bättre samordning av samarbetet genom en separat Svartahavsstrategi och uppmärksammar EU:s deltagande i infrastrukturprojekt som rör överföring av energiresurser.
Det är viktigt att främja investeringar som inriktas på miljöskydd, riskförebyggande, återhämtning efter katastrofer och räddningsinsatser vid olyckor som t.ex. de vid Kerchsundet och det bulgariska fartyget Vanessas förlisning.
För att garantera öppna förfaranden och höga standarder i regionen måste Europaparlamentet uppmärksamma oljeledningen mellan Burgas och Alexandroupolis, tillsammans med resten av näten för överföring av gas och olja, eftersom den är av betydelse för EU:s medlemsstater. Jag vill gratulera EU till ansvarstagandet i samband med ”Svartahavsutmaningen” och ansvarstagandet för de som bor i denna region.
Eugenijus Maldeikis
För det första skulle jag vilja tacka föredraganden Lydie Polfer för en mycket precis analys av problemen i en så pass känslig region som Sydkaukasien och för de förslag och åtgärder som har lagts fram, som vi diskuterar i dag. Traditionellt utvärderar man inom EU:s politik för Sydkaukasien främst transport- och energiaspekterna i ekonomiskt hänseende. Jag vill göra er mer uppmärksamma på betydelsen av en effektivare handelspolitik från EU:s sida i denna region, eftersom en sådan politik gör det möjligt att omstrukturera ekonomin snabbare, att utveckla företag och att minska fattigdomen, medan länderna inte alltid anser att energiprojekt är till någon nytta. När jag nu tar upp effektiv EU-politik, som är mycket viktig i regionen, vill jag betona två punkter. För det första väntar vi fortfarande på kommissionens genomförbarhetsstudie för utvärdering av frihandelsavtal med både Armenien och Georgien som är så omfattande som möjligt, och vi uppmuntrar också kommissionen och rådet att genomföra åtgärder som kan hjälpa länderna i regionen att dra maximal nytta av det allmänna preferenssystemet.
Silvia-Adriana Ţicău
föredragande för yttrandet från utskottet för industrifrågor, forskning och energi. - (RO) Genom Rumäniens och Bulgariens anslutning har EU blivit en stor aktör i Svartahavsområdet. Regionen har geostrategisk betydelse för EU:s säkerhet och diversifiering av energiförsörjningen på grund av dess närhet till Kaspiska havet, Mellanöstern och Centralasien.
EU:s principer kan inte bara främjas på grundval av politiska värderingar. Det är nödvändigt att gynna öppna, genomsynliga marknader i regionen.
Utskottet för industrifrågor, forskning och energi betonar betydelsen av Nabuccoprojektet för diversifieringen av energiförsörjningen och uppmanar medlemsstaterna att säkra dess genomförande tillsammans med sina partner. Vi välkomnar utnämningen av en samordnare för detta prioriterade projekt av intresse för EU.
I syfte att säkra den internationella handeln och transporten av olja och gas i området är det nödvändigt att utveckla infrastrukturen för gemenskapshamnarna på Svartahavskusten och utmed Donau. Industriutskottet beklagar bristen på samordning av investeringarna i energi-, transport- och turistprojekt i området och uppmärksammar risken för förorening av Svarta havet.
Samtidigt som utskottet erkänner betydelsen av Svartahavsforumet och Organisationen för ekonomiskt samarbete i Svartahavsområdet, rekommenderar det att man upprättar en europeisk dimension för Svarta havet som grundas på modellen för den nordliga dimensionen.
Bernd Posselt
för PPE-DE-gruppen. - (DE) Fru talman! Vi kan inte diskutera Sydkaukasien utan att tänka på vår före detta kollega Ursula Schleicher som brydde sig om denna region på ett särskilt sätt och som vi kan tacka för att kolonialuttrycket ”Transkaukasien” har ersatts med benämningen ”Sydkaukasien”. Regionen består av tre inbördes mycket olika länder med uråldriga kulturer som i modern tid har lidit under kolonialismen och nykolonialismen. Vi måste därför närma oss denna region med stor försiktighet.
Armenierna i västra Armenien var offer för folkmord vilket innebär att Turkiet t.o.m. i dag betraktar dagens Armenien - dvs. östra Armenien - som en oacceptabel blockad. Georgien var en speciell slags rysk och sovjetisk koloni, vilket innebär att dagens separatistkrafter i Georgien fortfarande brukas och missbrukas av Ryssland för att destabilisera detta land. Azerbajdzjan befinner sig i en liknande situation.
Av dessa skäl måste vi i EU ha en stark roll i denna region, eftersom detta en gång var en region där det för en gångs skull inte var vi européer utan andra som ledde en omdömeslös utveckling. Vi har därför ett unikt tillfälle att medla, demokratisera och stabilisera här, och vi måste jämka mellan motstridiga principer och intressen. Dessa omfattar naturligtvis stabila gränser, men även folkens rätt till medbestämmande.
Vi måste i så hög grad som möjligt stödja minoriteternas rättigheter, men samtidigt förhindra destruktiv separatism. Vi måste beakta råvaruintressena och de geopolitiska intressena, men samtidigt måste vi förstå att länderna inte är kolonier utan partner med sina egna intressen och sin egen värdighet och att de äntligen förtjänar att man erkänner deras värdighet.
Polferbetänkandet gör denna svåra utmaning rättvisa på ett utmärkt sätt och jag tackar även kommissionsledamoten för de stora insatser hon gör för denna region.
Adrian Severin
för PSE-gruppen. - (EN) Fru talman! Sydkaukasien är en mycket viktig region, inte bara för EU, utan för de flesta globala aktörer. Jag anser att EU bör definiera sina intressen i denna region. Dessa intressen består framför allt av att se till att Sydkaukasien är en fredlig och stabil plats, att det finns en tillräckligt stor fri och integrerad marknad, ett öppet område för säker transport av strategiska varor samt institutioner och lagstiftning som är kompatibla med EU:s.
För att kunna främja våra intressen bör EU skapa lämpliga nyanserade och särskilda bilaterala förbindelser med staterna i regionen. Kärnan i de bilaterala förbindelserna bör vara ett resultat av vårt regionala strategiska tillvägagångssätt och inte tvärtom.
Eftersom vi inte kan erbjuda länderna i Sydkaukasien något medlemskap i EU måste vi erbjuda dem Europeiska unionens modell och verkligen hjälpa dem att förstärka den. EU bör inte tveka att använda alla medel för att uppnå sina regionala mål i Sydkaukasien. Samtidigt måste vi inse att de andra globala aktörerna har ett intresse i regionen, och vi har insett att EU inte skulle kunna få igenom sina prioriteringar utan att samarbeta med de övriga globala aktörerna.
Vissa av de olösta konflikterna i området är faktiskt en del av ett större sammanhängande problem som har att göra med Rysslands status efter Sovjettiden. Därför bör EU djärvt ta sig an detta problem och försöka förhandla fram en lösning på hur Ryssland, EU och övriga globala aktörer ska dela ansvaret för att garantera en hållbar regional och global stabilitet och säkerhet.
Å andra sidan måste vi erkänna att principerna om territoriell integritet och självbestämmande krockar i Sydkaukasien. Jag tror att man kan kringgå denna principkrock genom att kombinera regional integration enligt EU:s gemenskapsmodell med en lämplig användning av internt självbestämmande, självstyre och självständighet. Detta skulle kräva helhjärtade förhandlingar, politisk vilja, en pragmatisk anda och respekt för internationella lagar. Det är dags för EU att gå från löften till handling i Sydkaukasien. Jag hoppas att det verkligen blir så.
Janusz Onyszkiewicz
Fru talman! Jag vill hänvisa till den förra talarens slutord. Vad detta handlar om är att genomföra transportvägar för gas och olja genom Svarta havet.
Vi i EU säger att detta är strategiska projekt, och Nabuccoprojektet är ett strategiskt projekt. Vi har sagt detta i åratal, men inget görs någonsin åt saken. Frågan är denna: om det finns sådana svårigheter, varför kan vi inte använda en fond eller liknande, på samma sätt som under Galileoprojektet, för att genomföra detta projekt? Om vi inte vidtar några praktiska och synliga åtgärder här kommer ryssarna snart att bygga sina egna gasledningar genom Svarta havet, och resultatet blir att vårt omfattande program för diversifiering av transportvägarna inte blir verklighet.
Det handlar även om en annan sak. Denna andra sak är att EU får leveranser från hela regionen kring Kaspiska havet. Azerbajdzjan ensamt kan försörja EU i fem år med en tredjedel av den gas som EU för närvarande får från Ryssland, men vi har även Kazakstan och Turkmenistan. För att kunna driva gasledningar från dessa territorier, utan att ledningarna passerar genom ryskt territorium måste vi lösa problemet med Kaspiska havets ställning. Vi måste med andra ord fatta ett slutligt beslut om huruvida det ska betraktas som en sjö eller ett hav. En mycket förnuftigare och mer användbar väg framåt torde vara att satsa på det allmänna erkännandet att Kaspiska havet är ett hav, eftersom detta skulle göra det mycket enklare att bygga gasledningar eller andra ledningar genom dess vatten, antingen från Turkmenistan eller från Kazakstan.
Jag vill i detta sammanhang uppmana EU:s myndigheter att sluta att ständigt upprepa att Nabuccoproblemet och problemet med Odessa-Brody-Gdańsk-ledningen är viktiga problem för EU. Vi måste börja agera, annars kommer andra dit före oss.
Adam Bielan
Fru talman! Jag vill också gratulera Lydie Polfer till detta utmärkta betänkande.
Dagens diskussion handlar om en region som är särskilt viktig för EU som helhet, en region som är ovanligt betydelsefull för energitryggheten i EU. Betänkandets titel - En effektivare EU-politik för Sydkaukasien: från löften till handling - visar tydligt att EU har varit ovanligt passivt i fråga om denna region de senaste åren. Men denna region är föremål för konkurrens mellan de största internationella aktörerna - inte bara EU, utan även Ryssland, Förenta staterna och Kina. Det är en region med osedvanligt snabb ekonomisk tillväxt. Under 2006 var den ekonomiska tillväxten i Azerbajdzjan över 35 procent.
Detta år kan emellertid bli en vattendelare, 2008 kan bli ett krisår. Vi får inte lura oss själva: Georgiens grannar i norr kan använda exemplet med Kosovo som förevändning för att kränka Georgiens territorium. Jag hoppas att EU inte kommer att tillåta Ryssland att stödja separatistiska rörelser i Abchazien och Sydossetien.
Marie Anne Isler Béguin
för Verts/ALE-gruppen. - (FR) Fru talman, fru kommissionsledamot! Först vill jag gratulera våra två föredragande. Polferbetänkandet kommer vid exakt rätt tidpunkt eftersom vi genom händelserna i Georgien själva kan bevittna svårigheterna med att skapa demokrati.
Detta betänkande är balanserat och man beskriver de viktigaste geostrategiska utmaningarna i Sydkaukasien. Det är viktigt att hålla i minnet att vi enligt grannskapspolitiken är skyldiga att stödja och följa dessa länder. Vi har ett politiskt och moraliskt ansvar gentemot dem, men de har också ett ansvar gentemot oss, särskilt när det gäller mänskliga rättigheter och yttrandefrihet, vilket kommissionsledamoten påpekade.
För de här tre länderna skulle vårt stöd i högre grad kunna handla om konfliktlösning. Just nu hanterar EU dem bara. Utan en politisk kompromiss mellan Armenien och Azerbajdzjan om Nagorno-Karabach, utan en fredsplan mellan Georgien å ena sidan och Sydossetien och Abchazien å andra sidan, kommer dessa länder inte att kunna återupprätta förtroendefulla förbindelser och varaktig stabilitet sinsemellan och gentemot sina större grannländer.
När det gäller att stödja demokratin gör vi detta varje dag. Tyvärr utlöste de händelser som skakade Georgien en politisk kris som landet ännu inte har hittat ut ur, där oppositionen går ut på gatorna för att ifrågasätta resultaten av den första omgången i presidentvalet.
Genom att svara på uppmaningen att avgå tog förstås president Mikheil Saakasjvili oppositionen med överraskning och gav den mycket lite tid för att organisera valet. Valkampanjen var så klart inte rättvis eftersom två kandidater kunde sätta in betydligt större resurser än de övriga. Kampanjen stördes av anklagelser och avslöjanden om att en av kandidaterna planerade en statskupp efter valet, men det bör ändå påpekas att det inte rapporterades om några incidenter på valdagen - och vi var där som observatörer - och det har aldrig varit så många valobservatörer närvarande vid ett val i ett så litet land.
Tillsammans med världssamfundet och nationella och internationella icke-statliga organisationer fick vi bevittna hur medborgarna allmänt utnyttjade sin yttrandefrihet, och även om det noterades flera oegentligheter och många påtryckningar, var det inget som skedde systematiskt.
I vår rapport betonade vi skyldigheten att fortsätta de rättsliga förfarandena, ta hänsyn till samtliga klagomål och inte betrakta resultaten som slutgiltiga förrän samtliga tvister hade undersökts och dussintals röstlokaler stängdes följaktligen.
Men i dag finns det ingen lösning alls och vi måste fortsätta att vädja till Georgiens ledare på alla politiska sidor att återuppta och fortsätta dialogen. Vi måste vädja till myndigheterna att de ska lyssna på oppositionen och vi måste vädja till oppositionen, som vann trovärdighet under detta val, att ta sin del av ansvaret för att föreslå kompromisser, för Georgien behöver verkligen komma tillbaka till sin ursprungliga position, där det befann sig efter rosornas revolution, som ett land som har lämnat våld och instabilitet bakom sig. Det är vad Georgiens folk kräver och det är också vad de vill ha av EU i dag och vi får inte svika dem.
Athanasios Pafilis
för GUE/NGL-gruppen. - (EL) Fru talman! Jag vill uttrycka vår stora oro över händelseutvecklingen i denna region som bebos av miljontals arbetare av olika nationaliteter. Denna utveckling är ett allvarligt hot mot dem på grund av de allt intensivare imperialistiska sammandrabbningarna mellan Förenta staterna, Ryssland och EU om energikällor, marknadskontroll och transportvägar för energi. Resten är retorik.
Tyvärr är Natos utvidgning till att omfatta länder inom området - och den förestående anslutningen av Ukraina och Georgien - ytterligare faktorer som bidrar till att destabilisera regionen. Stationeringen av utländska militärbaser och styrkor vid känsliga skärningspunkter - precis som om de förberedde sig för nya allvarliga militära konflikter - bidrar också till instabiliteten.
Nyligen fick vi höra att 3 000 amerikanska soldater förväntas baseras i regionen Burgas i Bulgarien, där den nya oljeledningen Burgas-Alexandroupolis börjar, vilket bekräftar allt vi säger och är mycket oroväckande.
Lika oroväckande är uppgifterna om förberedelser för en permanent närvaro av utländska örlogsflottor i Svarta havet och Kaspiska havet från länder som inte hör hemma i regionen, som Förenta staterna.
Fru kommissionsledamot! Kosovos förestående självständighet, som stöds av Förenta staterna och EU, kommer att öppna Pandoras ask för en rad liknande problem i den region vi diskuterar: Abchazien, Sydossetien, Krim, Transnistrien och Nagorno-Karabach och andra minoritetsfrågor, oavsett om de redan existerar eller förebådas av dispyter.
Den dubbelmoraliska politik som ni för kommer att slita sönder regionen och orsaka ytterligare blodspillan. Ni låtsas bara vara intresserade av Georgiens och Azerbajdzjans territoriella integritet. Eftersom EU bara är intresserat av att hitta vägar att infiltrera regionen föreslår unionen att en ”tre-plus-tre”-konferens om säkerhet och samarbete i Sydkaukasien ska hållas tillsammans med tre-plus-tre-staterna: de tre staterna i Sydkaukasien plus EU, Förenta staterna och Ryssland. Detta är faktiskt ett förslag om att legalisera den amerikanska närvaron.
Vi anser att ni inte har rätt att blanda in EU:s folk i opportunistiska planer som tjänar de multinationella företagens intressen, företag som tjänar en förmögenhet under sina försök att göra större vinster på oljeutvinningen.
Bastiaan Belder
för IND/DEM-gruppen. - (NL) Fru talman! Sydkaukasiens betydelse som energikorridor för EU får inte underskattas. Vad kommer annars att hända med vårt mål om att diversifiera energikällorna? Därför är vi helt överens med linjen i Polferbetänkandet.
Analytikern Vladimir Socor beskrev Sydkaukasiens funktion som korridor på ett mycket tydligt sätt när han sa att järnvägen Azerbajdzjan-Georgien-Turkiet kommer att bryta Rysslands monopol på järnvägstransporter från Kazakstan och andra centralasiatiska stater på samma sätt som ledningar genom Sydkaukasien upphäver Rysslands monopol på olje- och gastransporterna från Centralasien. Till detta kan vi lägga de azerbajdzjanska energitillgångar som krävs för att genomföra Nabuccoprojektet.
Om EU vill kunna dra största möjliga nytta av Sydkaukasien som energikorridor är det framför allt nödvändigt med intern politisk stabilitet i Georgien, Armenien och Azerbajdzjan. Tyvärr finns inget socialt samförstånd om detta i dessa länder. Detta ger EU en direkt uppgift. Det önskvärda med politisk stabilitet gäller även på regional nivå. Bryssel har rätt och är skyldigt att låta Turkiet - ett kandidatland - delta i den här frågan, eftersom det är mycket möjligt att det bryter ut en militär konflikt i Nagorno-Karabach på längre sikt, med hänsyn till att Azerbajdzjan har fyrdubblat sin militära kapacitet och att Baku tar emot alltmer utländskt stöd i upprustningen.
Sylwester Chruszcz
- (PL) Fru talman! Vi följer läget i Kaukasien med mycket oro och stort intresse. Armenien och Georgien är länder som står Europa mycket nära, inte bara geografiskt utan också samhällsmässigt.
Jag vill uttrycka mitt stöd till alla demokratiska krafter i dessa länder och till initiativ för att stödja demokrati och ekonomisk utveckling för invånarna i Kaukasien. Alla länder i regionen, deras partner och grannar, däribland EU-länderna, har ett intresse av att skapa stabilitet i regionen. Det ligger i vårt intresse att stödja alla folk i regionen, inte minst när det gäller mänskliga rättigheter och pressfrihet. Jag hoppas att myndigheterna i Armenien, Azerbajdzjan och Georgien kommer att garantera yttrandefriheten och pressfriheten inför de val som kommer att hållas i regionen under 2008.
På senare tid har georgiska medborgare fått möjlighet att uttrycka sin demokratiska vilja i presidentvalen. Även om president Mikheil Saakasjvili vann den här folkomröstningen är jag oroad av de stora protesterna från oppositionen som försöker undergräva valresultatet och även av den senaste händelseutvecklingen i Georgien där fredliga demonstrationer avbröts på ett brutalt sätt, oberoende mediekanaler stängdes och undantagstillstånd infördes.
Dessutom är jag orolig över försämringen av läget för de mänskliga rättigheterna och pressfriheten i Azerbajdjzan. Vi får inte glömma de små och historiska folken i Kaukasien, abchasierna och ossetierna. Vi måste ta hänsyn till deras rätt till självbestämmande i samband med den multilaterala dialogen med de georgiska myndigheterna. Det krävs också ömsesidig förståelse och dialog i fråga om Nagorno-Karabach där den armeniska befolkningens strävan efter oberoende måste beaktas och förenas med den azeriska majoritetsbefolkningen och nationaliteten.
Alla sidor måste inse att deras framtid och välgång beror på förmågan att nå en överenskommelse och skapa ömsesidiga förbindelser som bygger på fred och förtroende.
Árpád Duka-Zólyomi
(HU) Tack, fru talman! Vi uppmärksammar med jämna mellanrum läget och utvecklingen i Sydkaukasien. Det gradvisa genomförandet av dokumentet om interparlamentariskt samarbete och förstärkningen av den europeiska grannskapspolitiken och handlingsplanerna kommer att skapa en positiv utveckling.
Jag vill uttrycka min stora uppskattning för Lydie Polfer som har gjort ett bra arbete med att sammanfatta dessa mycket komplicerade problem på ett koncist och bestämt sätt. Hon beskriver målen tydligt i sitt betänkande: bygga upp marknadsekonomin, effektivt stödja den ekonomiska utvecklingen och skapa energisäkerhet, och dessutom skapa demokrati, rättssäkerhet, välfärd och säkerhet.
Den ekonomiska tillväxten går snabbare för varje år, men det är sant att den effekt som detta borde få på befolkningens ekonomiska och sociala villkor ännu inte går att skönja. Vi måste ha en effektiv EU-politik för att stärka den bräckliga demokratin och garantera verklig mötesfrihet, press- och yttrandefrihet.
Exemplet Georgien visar hur viktigt det är att ha en regelbunden dialog mellan myndigheterna och det civila samhället, eller med fienden. Det grundläggande problemet är att skapa politisk stabilitet i en region som har kört fast i tre konflikter. Under tiden måste vi ta itu med en faktor som leder till permanent osäkerhet, nämligen de subversiva ambitionerna i den ryska supermaktspolitiken. Jag är övertygad om att EU måste agera med större beslutsamhet gentemot Ryssland i denna fråga.
Problemet med Nagorno-Karabach är särskilt oroande. Minskgruppen arbetar kontinuerligt, men ännu har vi inte brutit dödläget. Förhandlingsprocessen måste upprätthållas och därför anser jag att de båda grundläggande principerna är viktiga: lika behandling av regional integritet och rätten till självbestämmande. Men det första steget måste vara att befria de ockuperade områdena omkring Nagorno-Karabach, låta flyktingarna återvända och stabilisera regionen. Endast då kan Nagorno-Karabachs framtida ställning avgöras. Tack för er uppmärksamhet.
Alexandra Dobolyi
(EN) Fru talman! Först och främst vill jag tacka Lydie Polfer för hennes utmärkta arbete och samarbete. Europaparlamentet sänder några mycket tydliga budskap med detta betänkande - budskapet om att EU bör engagera sig starkt i Sydkaukasien, budskapet om att EU kan spela en avgörande roll i området samt budskapet om att EU bör öka sitt ekonomiska och tekniska stöd för att hjälpa Georgien, Armenien och Azerbajdzjan att reformera sin förvaltning och utveckla sina demokratiska institutioner, uppmuntra det civila samhället att interagera och stärka dessa nationers åtaganden i fråga om de europeiska värderingarna med respekt för mänskliga rättigheter, grundläggande friheter och rättsstatsprincipen.
Dessa är EU:s nyckelprinciper, men som jag har sagt flera gånger i denna kammare måste vi acceptera att förbättringarna på dessa områden sker gradvis och kommer att ta tid. Min slutsats i detta läge är att alla tre länder rör sig i rätt riktning, visserligen långsamt och med vissa bakslag, men jag håller fast vid att situationen är bättre i dag än den var för några år sedan.
När det gäller valet i Georgien har jag inget att tillägga utöver det som mina kolleger redan har sagt. Situationen innebär som jag nyss sade ett framsteg, men det finns mycket kvar att göra. När det gäller lösningen på låsta konflikter är alla eniga om att nyckeln till att uppnå politisk stabilitet är att hitta en fredlig lösning. Särskilt när det gäller konflikten i Nagorno-Karabach tillhör jag dem som stöder en lösning som bygger på principerna om territoriell integritet och rätten till självbestämmande. Jag tillhör också dem som anser att det krävs nya säkerhetslösningar för att skapa förtroende mellan de olika sidorna och sätta stopp för den långsamma men stadiga och ofredliga avmilitariseringen av regionen.
Som jag sade förut krävs ett mer intensivt engagemang från EU och det internationella samfundet. En situation där det varken råder krig eller fred leder till instabilitet, och framför allt kan och bör EU dela med sig av sina erfarenheter och resultat inom fredsbyggande, ekonomiskt välstånd och demokrati i regionen.
Samuli Pohjamo
(FI) Fru talman! Först vill jag gratulera föredraganden Lydie Polfer till ett utmärkt betänkande som innehåller en grundlig genomgång av läget i Sydkaukasien och de möjligheter som den europeiska grannskapspolitiken erbjuder i regionen.
Att utvidga grannskapspolitiken till att omfatta Armenien, Azerbajdzjan och Georgien är ett viktigt framsteg för EU:s engagemang i området. Bara namnet på betänkandet ”från löften till handling” räcker för att uppmuntra EU att engagera sig mer aktivt i den här regionen. Samtidigt kommer den europeiska grannskapspolitiken att ge länderna i Sydkaukasien möjlighet till ett närmare samarbete med EU.
Regionens många problem manar oss dock till effektivare åtgärder från EU:s sida och innebär dessutom att länderna i Sydkaukasien måste ta större ansvar och visa större engagemang för det här partnerskapet. Ett av de främsta målen är en fredlig lösning på de många lokala konflikterna. Detta skulle skapa stabilitet i regionen och förbättra dess chanser till en oberoende utveckling.
Jag betonar vikten av att stödja det civila samhället och utveckla kontakter mellan folken för att bygga upp demokrati och rättssäkerhet. EU-finansierade gränsöverskridande projekt är några verktyg för att återuppta dialogen och öka förtroendet mellan parterna, men detta kräver att länderna kommer överens om att inte hindra program och projekt som är utformade för detta syfte.
Dessutom går det bara att åstadkomma närmare förbindelser genom att minska begränsningarna av gränstrafiken, utöka studentutbytesprogrammen och underlätta rörligheten för vetenskapsmän, forskare, konstnärer, entreprenörer och journalister.
En utveckling av viseringssystemet mellan länderna i Sydkaukasien och EU skulle också bidra till att förbättra samarbetet om handel och ekonomi, vilket utskottet för internationell handel har påpekat.
Inese Vaidere
- (LV) Mina damer och herrar! I ett läge där flera inflytelserika geopolitiska aktörer tävlar mot varandra i Sydkaukasien är det viktigt att urskilja deras verkliga inflytande. I betänkandet undviker man i stor utsträckning att erkänna Rysslands verkliga roll i detta område. Vår erfarenhet i de baltiska staterna har visat oss att orsaken till många problem är Rysslands nyimperialistiska utrikespolitik och landets önskan att återvinna sitt inflytande i de territorier som det har förlorat. Jag håller inte med om åsikten i betänkandet om att Nato skulle kunna orsaka en förnyad konflikt i Abchazien och Sydossetien. Vi bör notera att mer än 70 procent av Georgiens invånare faktiskt röstade för ett Natomedlemskap, men i verkligheten har Ryssland komplicerat situationen genom att uppmuntra till förändringar i den etniska sammansättningen och ändringar av medborgarnas sammansättning. Vi får inte strunta i folkets önskan att närma sig den västliga demokratin. Bevisen på Georgiens demokratiska process återfinns även i presidentvalet den 5 januari som på det hela taget genomfördes enligt internationella normer. Det är möjligt att vi har varit alltför kritiska mot Azerbajdzjan eftersom de har visat en vilja att respektera de mänskliga rättigheterna - enligt ett presidentdekret från december har 119 fångar släppts, däribland journalister. EU måste delta mer aktivt för att lösa de utdragna konflikterna - detta är en förutsättning för stabilitet och utveckling. Ett första steg skulle kunna vara att arbeta för att den ryska militära närvaron ska bytas ut mot internationella fredsbevarande styrkor. Vi måste tala ett tydligt språk med Ryssland. Att använda ett sagospråk är inte rätta sättet att gå från löften till handling. Tack så mycket.
Jiří Maštálka
(CS) Fru talman! Inledningsvis tackar jag kommissionsledamoten för hennes svar på min fråga om vissa personers straffrättsliga ansvar i Georgien. Detta är en mycket känslig fråga som även behandlades under diskussionerna före valet i Georgien. Jag vill nämna att den föregående talaren sa att Ryssland har imperialistiska avsikter. Ja, det är möjligt. Men jag måste säga att Kaukasien varken är Alperna eller Pyrenéerna. Kaukasien är Kaukasien och vi måste förstå detta område i sitt geografiska sammanhang. Jag hade förberett ett längre anförande men jag ska sammanfatta mitt uppdrag som valövervakare i Georgien i sju punkter.
För det första vi vill i Väst-, Central- och Östeuropa, precis som den stora majoriteten i Kaukasienregionen, ha stabilitet i detta område. Det är möjligt att denna stabilitet går att skapa med hjälp av Förenta staterna eller EU. För det andra är det vår plikt som ledamöter av Europaparlamentet att ifrågasätta användningen av de ekonomiska resurser som EU har anslagit till olika program. Dessa resurser bör inte gå till valet av president Mikheil Saakasjvili. För det tredje är det förtjusande att den nygamla presidenten föreslår en dialog med Ryssland, men precis som på en bal finns det en regel som säger att även om du bjuder upp en dam så är det inte säkert att du kommer att dansa enligt hennes önskemål. Det jag vill säga är följande: om president Saakasjvili föreslår en dialog med Ryssland måste den andra parten förstå att detta är en ärligt menad inbjudan. För det fjärde är alla länder intresserade av Kaukasien, även Förenta staterna och alla länder inom EU. Tyvärr märks EU knappt i Kaukasien. Jag måste erkänna att EU:s intresse för den här regionen inte är uppenbart och detta gäller även EU:s intresse för fattigdomen där. I detta avseende måste vår gemensamma EU-politik utformas bättre, den får inte bara bestå av ord, utan måste också bestå av åtgärder och pengar.
Derek Roland Clark
(EN) Fru talman! Jag kan inte stödja en ny politik för Svartahavsområdet. Den kommer att kosta oerhörda summor pengar. Mitt hemland är EU:s näst största bidragsgivare, och vår regering har precis beslutat att minska vårt bidrag till EU med en miljard pund sterling om året.
Inledningsvis kommer ett av målen med denna politik att vara att förbättra västländernas tillgång till gas och olja. För två år sedan såg vi när Ryssland stoppade Ukrainas tillgång till gas i jultid. Detta var bara ett sätt att spänna musklerna. När Ryssland får en ännu större andel av västliga energitillgångar, vad hindrar dem från att göra detta igen - mot oss alla? EU måste bli mer självförsörjande på energi - inte genom värdelös vindkraft eller genom biobränslen. När det råder brist på spannmål runt om i världen är det rena vansinnet att ersätta en brist på bränsle med en brist på livsmedel. Min regering har, i senaste laget, offentliggjort ett program för att bygga en ny generation av kärnkraftverk och kommer förhoppningsvis ikapp Frankrike - det vill säga 70 procent av elektriciteten från kärnkraft. Vi bör och måste göra mer och använda den lagrade kraften för att producera väte och utveckla tekniken så att vi kan använda detta i stället för olja.
Om EU verkligen vill göra skillnad bör man finansiera uppbyggnaden av kärnkraftverk över hela Europa för att minska vårt beroende av instabila regimer och alltför långa leveranslinjer. Då och endast då skulle vi få tillräckligt med pengar för att hjälpa de fattiga områdena kring Svarta havet. Att investera pengar nu kommer bara att fördröja det utlovade stödet till tio nya EU-medlemmar i öst ytterligare - ett löfte som ännu inte uppfyllts. Apropå löften - i Storbritannien utlovades en folkomröstning om EU-konstitutionen eller Lissabonfördraget om man så önskar. I denna kammare kräver jag nu att EU anordnar en folkomröstning om fördraget i alla medlemsstater, däribland Storbritannien. Fråga folket.
Georgios Papastamkos
- (EL) Fru talman, mina damer och herrar! Organisationen för ekonomiskt samarbete i Svartahavsområdet är en mogen regional organisation med ett kontinuerligt, intensivt och omfattande samarbete. Dessutom utgör den ett forum för kontakt mellan Europa och Asien. Den är ett forum för kreativa uttryck, olika kulturer, olika etniska identiteter och religioner.
Organisationen för ekonomiskt samarbete i Svartahavsområdet uppmanas att spela en viktig roll för att skapa fred, stabilitet och välstånd i regioner som står inför betydande utmaningar, t.ex. Balkan och Kaukasien, och samtidigt skapa ett eurasiskt ekonomiskt område.
Det går inte att förneka den geostrategiska och ekonomiska betydelsen av Svartahavsregionen som utvecklas snabbt. Särskilt viktig är utvecklingen av sjölänkar, vägtransporter och korridorer och samarbete inom energiområdet, tillsammans med arbetet för hållbar utveckling.
Förbindelserna mellan EU och Svartahavsregionen har fått en ny dynamik tack vare kommissionens meddelande om samarbete med Svartahavsregionen. Benita Ferrero-Waldner har satt sin prägel på det meddelandet. Jag anser trots allt att det krävs en bred, sammanhängande, strategisk linje för detta område. Jag stöder också institutionaliseringen av det interparlamentariska samarbetet mellan Europaparlamentet och den parlamentariska församlingen vid Organisationen för ekonomiskt samarbete i Svartahavsområdet.
Slutligen vill jag lyfta fram den särskilt konstruktiva roll som mitt land, Grekland, har spelat genom sin dubbla identitet som medlemsstat i både EU och Organisationen för ekonomiskt samarbete i Svartahavsområdet, för att stärka samarbetet såväl inom Organisationen för ekonomiskt samarbete i Svartahavsområdet som på regionöverskridande nivå inom EU.
Avslutningsvis vill jag gratulera de båda föredragandena, särskilt Roberta Alma Anastase, och kommissionsledamoten för hennes produktiva bidrag för att lyfta fram de gemensamma prioriteringarna för dessa båda strukturer. Jag anser fortfarande att vi borde vara ännu modigare och inrätta ett institutionaliserat samarbete mellan EU och Svartahavsregionen.
Hannes Swoboda
(DE) Fru talman! Först vill jag tacka de båda föredragandena för deras utmärkta och mycket samarbetsvilliga arbete. Jag vill också tacka kommissionsledamoten eftersom jag vet att hon med rätta är mycket engagerad i denna fråga och för att jag tror att hon vill göra mycket mer än vad många medlemsstater kanske har velat. Vi erbjuder henne vårt helhjärtade stöd i detta. Jag vill också ta tillfället för att uppriktigt tacka Peter Semneby eftersom han företräder rådet och också är mycket aktiv i denna region.
Jag menar att vi måste åstadkomma något som åtminstone i sin inriktning motsvarar det som jag och mina kolleger hela tiden hänvisar till som EU:s Svartahavsregion. Nicolas Sarkozy har använt uttrycket på ett annat sätt i fråga om Medelhavsområdet, dvs. om en splittring inom EU. Nej, hela EU och denna region, som omger Svarta havet och Sydkaukasien, måste arbeta tillsammans i ett partnerskap - precis som många redan har sagt - för att lösa de gemensamma problemen: de politiska problemen, t.ex. i fråga om stabilitet, migration och naturligtvis även ekonomiska problem, och här tänker jag helt enkelt på energiöverföring.
Alla som skulle vilja vara en liten aning mindre beroende av Ryssland måste t.ex. se till att det finns andra kanaler och dessa går i slutändan genom den här regionen, särskilt Turkiet. Oavsett vad ni anser om medlemskap - jag vet att åsikterna går isär om detta - är Turkiet fortfarande en viktig partner för EU i denna region och därför måste vi naturligtvis ta med Turkiet i den här frågan. Jag håller med min kollega Adrian Severin som sa att vi borde försöka lösa dessa frågor tillsammans med Ryssland.
Men detta får inte betyda att vi åsidosätter oberoende, självständighet och självläkedom i länderna i området och att vi säger att vi kan lösa problemen enbart tillsammans med Ryssland. Ryssland måste också känna till att vi stöder dessa länders strävan efter oberoende och konfliktlösning. EU måste vara en partner här och tydligt ställa sig på dessa länders sida. Detta betyder att Svartahavsregionen är mycket viktig för EU. Vi får inte missa tillfället att utveckla detta område tillsammans. Det är endast genom att möta Ryssland tillsammans som vi kommer att kunna hävda våra intressen tillsammans.
Henrik Lax
Fru talman! Jag vill rikta ett stort tack till föredraganden Lydie Polfer för ett alldeles utmärkt betänkande. Det är dags att sluta ge tomma löften och i stället agera för att faktiskt bättre integrera södra Kaukasus med Europeiska unionen. Som parlamentets föredragande för visumkoden vill jag rikta uppmärksamheten på den fria rörligheten och kraftigt uppmana såväl kommissionen som medlemsländerna att arbeta för att möjliggöra detta.
För att EU:s grannländer och länderna i Kaukasus ska kunna bygga upp demokratiska rättssamhällen och fungerande marknadsekonomier, måste deras medborgare smidigt kunna ta sig till EU för att ta del av våra erfarenheter på området. Så är inte fallet i dag. Det är allmänt känt att EU-medlemsländernas konsulära service är ytterst bristfällig i många av länderna i södra Kaukasus. Det brister i såväl närhetsprincipen som i effektiviteten. Därför uppmanar jag medlemsländerna att utöka sitt samarbete. Jag ser två möjligheter. Den ena nämns i betänkandet som vi nu diskuterar, dvs. uppmaningen att skapa gemensamma ansökningscentra för EU-visum. Tyvärr är vägen till detta lång. Därför föreslår jag också en alternativ lösning, nämligen att medborgarna i de berörda länderna i södra Kaukasus oberoende av resans mål ska få rättigheten att ansöka om visum i det EU- eller Schengenlands konsulat som befinner sig på närmaste avstånd.
Ryszard Czarnecki
- (PL) Fru talman! Detta är en viktig debatt och ett viktigt betänkande från Lydie Polfer. Denna röst från Europaparlamentet försöker kompensera för 10-20 års fördröjning. Under den här tiden har EU i praktiken inte haft någon konkret politik gentemot länderna i Sydkaukasien.
Nu har vi äntligen förstått att Azerbajdzjan, Armenien och Georgien inte är ett naturgivet område för Rysslands ekonomiska och politiska inflytande. Det här säger jag exakt 11 dagar efter valet i Georgien där jag var en av sex valobservatörer från Europaparlamentet som var med och övervakade ett val som än en gång vanns av en företrädare för det västvänliga alternativet, en förespråkare för största möjliga konvergens med EU och för inträde i Nato. Jag säger det också mot ljuset av en politisk konflikt som hotar oss alla - hela Europa - och som till och med kan utvecklas till en väpnad konflikt mellan Georgien och Ryssland om Sydossetien och Abchazien, men Jerevan, Baku och Tbilisi är lika viktiga för EU:s energipolitik och för diversifieringen av våra energikällor. Så låt oss gå från ord till handling så som det står i betänkandets titel, låt oss göra övergången från tomma ord till handling.
Nickolay Mladenov
(BG) Fru talman, fru kommissionsledamot! Låt mig påminna om vad vår brittiska kollega sa för en stund sedan. Om vi genom att offra Storbritanniens rabatt skulle kunna lösa problemen med människosmuggling, energioberoende och säkerheten kring Svarta havet, tror jag att vi inte skulle kunna hitta en enda ny medlemsstat som inte skulle vara villig att avstå en miljard euro ur sin statskassa för att lösa dessa frågor.
Anastasebetänkandet har ett centralt budskap och detta budskap är att EU behöver en Svartahavspolitik på samma sätt som det har sin nordiska dimension och en Medelhavspolitik. År 2007 offentliggjorde kommissionen sitt meddelande och nu har vi även Europaparlamentets betänkande. Jag vill påminna mina ärade kolleger om att vid utgången av förra året uppmanade vi kommissionen att föreslå projekt och program för att genomföra denna politik i sitt årliga program för 2008. Låt därför 2008 blir året för handling i fråga om Svarta havet.
När det gäller diskussionen om EU:s energiproblem anser jag att detta betänkande har ett mycket viktigt budskap: Svarta havet är av strategisk betydelse för EU eftersom området kan bidra till att öka EU:s beroende av en energikälla, likaväl som det kan bidra till att sprida källorna ... källor och energioberoende. I vårt betänkande efterfrågar vi det senare. Och jag vädjar till er alla: låt oss inte tillåta EU och vissa länder inom EU att öka sitt energiberoende av någon källa.
Betänkandet innehåller ett mycket viktigt budskap till våra grannar och jag vill ta mig friheten att citera texten på engelska. Förbindelserna i Svartahavsregionen bör bygga på ”mutual respect, territorial integrity, non-interference in each other's internal affairs and the prohibition of the use of force or threat of the use of force”(”ömsesidig respekt, territoriell integritet, icke-inblandning i varandras inre angelägenheter och förbud mot att använda våld och hot om att använda våld”).
Det är detta budskap som jag hoppas att kommissionen och ordförandeskapet ska kunna lägga fram för våra partner på andra sidan Svarta havet som en grundval för den politik som vi kommer att driva i området och som en vädjan till dem att föra samma slags politik gentemot de länder som har vunnit självständighet längs Svarta havets kust. Tack så mycket.
Ioan Mircea Paşcu
(EN) Fru talman! Efter mer än ett och ett halvt sekel av försummelse står Svartahavsområdet återigen i centrum för internationell ekonomi och politik.
I detta område strävar man nu efter att uppnå en ny balans när nya aktörer har kommit in i bilden, bland annat EU, efter att ha betraktats som en stängd sjö i så många år under kalla kriget.
Efter kommissionens meddelande ”Svartahavssynergin - ett nytt regionalt samarbetsinitiativ” är det första aktuella betänkandet i parlamentet ytterligare ett steg i rätt riktning.
Tyvärr är båda dessa ändå inte tillräckligt. Bristen på identitet i området och vissa EU-länders traditionella känslighet i fråga om Ryssland, både politiskt (till exempel Ukraina, Moldavien, Sydkaukasien och de låsta konflikterna) och ekonomiskt (det ökade europeiska beroendet av rysk gas och det känsliga läget i förhandlingarna mellan EU och Turkiet) är förmodligen några av orsakerna till att EU har begränsat sig till synergi i stället för strategi.
Medan strategi innebär tydliga mål, konkreta medel för att uppnå dem och så småningom en detaljerad tidsplan som anpassats för att gynna själva området, innebär synergi helt enkelt förbindelser med grannskapsområden av intresse för EU.
En strategi skulle kunna uppnås genom konkreta åtgärder för EU:s sätt att hantera en mängd lokala organisationer, områdets fysiska förbindelse med resten av Europa där Donau är avgörande samt genom att stärka instrumentet för grannskapspolitik i Svartahavsområdet, vilket föreslagits i min grupps ändringsförslag.
Slutligen några ord om Moldavien, den sista latinska delen av Europa utanför EU:s gränser. Även om Moldavien hade samma beklagansvärda erfarenheter som de tre baltiska länderna i början av andra världskriget fick landet inte vara med om samma positiva öde som dessa efter det kalla kriget.
Jag anser att EU har en skyldighet att rätta till denna situation och därmed fortsätta att uppmuntra och hörsamma Moldaviens insatser för att gå med i EU. Jag hoppas att detta fall slutligen kommer att bedömas objektivt och inte i själva verket hindras av andra EU-förbindelser, hur strategiska de än är.
Olle Schmidt
Fru talman! Ett tack till föredraganden för ett utmärkt betänkande om en region som förtjänar vår uppmärksamhet. Södra Kaukasus intar ur både politisk och ekonomisk synvinkel en alltmer strategisk position. Vi märker alla det ökande intresset för regionen, inte minst i denna församling.
Konflikthärdarna är dock tyvärr flera och Rysslands inblandning stor. Ryssland vill öka sitt inflytande och ytterligare markera sitt intresse att dominera och bl. a. styra olje- och gasleveranserna till Europa. EU måste inse faran i det ryska agerandet och därför stärka banden med södra Kaukasus. Härigenom kan vi också få ett nyttigt och nödvändigt komplement till den ryska oljan och gasen med distributionsvägar i norra Europa. EU har allt att vinna på ett större engagemang.
Jag är medlem i en svensk organisation - jag har faktiskt varit med och grundat den - som syftar till att öka kontakterna mellan Sverige och Azerbajdzjan. Jag säger alltså detta som en vän. Nagorno-Karabach-konflikten 1991-1994 drev en miljon människor på flykt, och fortfarande är konflikten olöst. Enligt Amnesty International finns det ca 600 000 internflyktingar som lever under hemska förhållanden i Azerbajdzjan. För några år sedan besökte jag ett flyktingläger i Azerbajdzjan vid gränsen till Iran. Själv har jag aldrig mött en sådan misär. Att det fortfarande efter alla dessa år lever hundratusentals människor under så ovärdiga former är fullständigt oacceptabelt. Här förtjänar Azerbajdzjans ledare med president Alijev i spetsen allvarlig kritik. På detta område måste EU och kommissionen göra mer. Dessa flyktingar får inte tillhöra de bortglömda.
Det är också viktigt att vi kraftfullt agerar så att en grundläggande rättighet som yttrandefrihet upprätthålls. Oppositionspolitiker och journalister ska inte utsättas för hot och trakasserier eller fängslas. Om Azerbajdzjan vill vara en respekterad nation i Europa, måste landet leva upp till de fundamentala principerna i en demokratisk rättsstat.
Andrzej Tomasz Zapałowski
. - (PL) Fru talman! De problem som vi diskuterar i dag är - precis som tidigare talare sa - ovanligt viktiga. De anger en riktning för gemenskapens insatser som har varit och fortfarande i stor utsträckning är försummad.
Om EU inte ska förlora sin europeiska karaktär kan det förstås bara utvidgas och utöka sitt inflytande österut. Men diskussioner som pågår i det oändliga om till exempel möjligheterna för vissa länder i denna region att ansluta sig ger inte upphov till någon optimism. Det krävs ingen analys eller djupare läsning av några dokument för att kunna påstå att den här regionen jämfört med exempelvis Afrika behandlas som en avlägsen provins till vår kontinent.
Alla samarbetsmekanismer, till exempel inom ramen för den europeiska grannskapspolitiken, är viktiga men detta är inte målet för regionen, eftersom denna politik inte omfattar något verkligt partnerskap med ömsesidiga förbindelser. För EU är ett seriöst engagemang i regionen kopplat till att man berör ett område som står under ryskt inflytande och kommer säkerligen att innebära att man kommer att fortsätta med halvmesyrerna i det här området. Men det vi måste komma ihåg är att denna politik inte kommer att bidra till att stabilisera området på lång sikt: den kommer att leda till det motsatta, kanske skapa nya spänningar, och vi har tillräckligt många sådana ändå.
Urszula Gacek
(EN) Fru talman! Föredraganden för betänkandet om regionalpolitiken i Svartahavsområdet påminner oss om att EU stöder en ny energiinfrastruktur och praktiska transportkorridorer, som diversifierar både leverantörer och vägar. Det bästa exemplet på ett sådant åtagande är Nabucco-gasledningen, som redan har erkänts som ett prioriterat projekt av europeiskt intresse. Det är därför synd att detta projekt undergrävs av en alternativ rysk-italiensk naturgasledning, den så kallade South Stream.
Som polsk ledamot ser jag många paralleller mellan South Stream och den baltiska gasledningen Nord Stream. Båda är mycket dyrare än vägar på land. South Stream kan faktiskt visa sig bli fyra miljarder dollar dyrare än Nabucco. Båda riskerar att störa den bräckliga ekologiska balansen i känsliga havsmiljöer. I båda fall kan dessutom rörledningarna ses som ett politiskt vapen i ryska händer.
Nord Stream kommer att isolera Polen, de baltiska staterna och Ukraina. South Stream kommer att spela samma roll när det gäller Turkiet, Sydkaukasien och möjligtvis Rumänien, som nu kanske kringgås till fördel för Serbien. South Stream strider mot principen om energisäkerhet i EU, som grundar sig på olika källor och vägar. Om South Stream blir verklighet bör den alltså inte få EU-stöd i något skede.
Om Ryssland satsar på ekonomiskt orimliga och miljömässigt tveksamma projekt eftersom de uppfyller landets utrikespolitiska syften bör det inte ske på vår bekostnad.
Jan Marinus Wiersma
(NL) Fru talman! Jag välkomnar vår diskussion om läget i Sydkaukasien och våra ambitioner som union och som parlament i fråga om Svartahavsregionen. Vi talar trots allt om regioner med regionala problem där det krävs regionala lösningar för de länder som ingår i den regionen.
Vi talar här om säkerhet, energi, handel, transport - eller mer generellt om stabilitet och utveckling i de regioner som angränsar till EU, regioner där vi har stora intressen. Jag menar att dessa intressen måste avspeglas i en mer aktiv politik från EU:s och kommissionens sida. Vi är tacksamma mot kommissionsledamoten för de initiativ som hon har utvecklat inom ramen för Svarthavssynergin.
Precis som andra ledamöter redan har påpekat är det viktigt att betona att det också finns en roll för Ryssland och Turkiet i det här samarbetet. Dessa länder har redan tagit på sig den rollen och det är särskilt viktigt att EU ser till att de behåller den. Vi har trots allt goda förbindelser med Turkiet - vi förhandlar om medlemskap med dem - även om Turkiet också har en mer övergripande och även en traditionell roll att spela i regionen. Ryssland har stor betydelse för regionen, men förbindelserna med det landet är mer komplicerade. Jag menar att om EU intar en position som partner i stället för pådrivare i detta samarbete så kommer Moskva att känna att ansvaret för regionen delas och att vi kan samarbeta som partner, utan att EU tar rollen som ledare.
Synergi är en bra idé - det är en bra sammanfattning av sammanslagningen av EU:s - kommissionens - politik - men för att ge detta lite mer struktur har Hannes Swoboda och jag föreslagit att den ska få en parlamentarisk dimension med samråd på ministernivå inom Svartahavsregionen. Vi skulle välkomna lite mer struktur. Vi har till och med talat om en gemenskap mellan EU och Svartahavsregionen, även om vi efter Nicolas Sarkozys initiativ kanske har blivit mer försiktiga när det gäller att använda den typen av terminologi.
Det är viktigt att betona att även om våra förslag och er vision inte kan ersätta EU:s bilaterala förbindelser med alla dessa länder så kan de ändå sporra våra grannar i öst till mer regionalt samarbete. Jag anser att detta också är av avgörande betydelse för EU.
Siiri Oviir
(ET) Fru kommissionsledamot, fru talman, mina damer och herrar!
EU:s intresse och mål i Sydkaukasien är att stödja och främja den pågående utvecklingen mot fred och stabilitet i de tre länderna i regionen. Grannskapspolitiken fungerar men det är också nödvändigt att utarbeta en regional politik som kan fungera parallellt med den. Vi får dock inte blunda för de tre ländernas särdrag, annars kommer vår politik inte att fungera.
Jag måste än en gång betona att länderna i Sydkaukasien - Armenien, Azerbajdzjan och Georgien - är mycket olika i fråga om kultur, seder, religion och geopolitik. Men de har en gemensam bakgrund - de har alla tre brutit sig loss från inflytandet av den sovjetiska ideologin, ett inflytande som varade i nästan 100 år. De har ännu inte helt och hållet gjort sig av med den militära närvaron av Sovjetunionens efterföljare - Ryssland.
Dessa länder behöver och deras folk önskar sig demokratiska reformer. De behöver ett faktiskt, målinriktat stöd från EU. Förhoppningen och behovet är att arbetet inleds omedelbart av kommissionens delegationer i Jerevan och Baku.
Samtidigt är det arbete som utförts av EU:s särskilda representant för Sydkaukasien inte tillräckligt i sin nuvarande utformning. Det har inte givits någon förklaring till att Europaparlamentet inte har fått tillgång till den särskilde representantens rapporter genom åren. Detta förhållande måste ändras. Vi arbetar alla mot samma mål.
Vi får inte glömma att demokrati inte är en sak - det är ett sätt att tänka och går inte att upphäva på en dag eller flytta från ett land till ett annat. Fullständig demokrati växer inte fram över en natt.
Vi är inte nöjda med allt som sker i Armenien eller Azerbajdzjan eller Georgien, oavsett om det gäller kampen mot korruptionen i rättsväsendet eller situationen för medierna i regionen. Länderna själva är inte heller nöjda med de här aspekterna. Vi har möjlighet att ge aktivt stöd både till deras institutioner och i form av sakkunskap och ekonomiskt bistånd. Regionen välkomnar allt verkligt bistånd i dag.
Därför uppmanar jag kommissionen och Europaparlamentet att i högre grad utnyttja den sakkunskap som finns hos dagens EU-medlemsstater, som nyligen befann sig i samma situation som Sydkaukasien. Vi känner till de lokala förhållandena och problemen och de skulle ha stor nytta av vår erfarenhet av att upprätta stater som bygger på rättssäkerhet och marknadsekonomi.
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk
- (PL) Fru talman! När jag nu tar ordet i debatten om länderna i Sydkaukasien och regionalpolitiken i Svartahavsområdet vill jag uppmärksamma följande frågor.
Till att börja med är detta ett enormt område för produktion och överföring av energi och det är ytterst viktigt när det gäller diversifiering och trygg försörjning av energiråvaror för EU. Men det krävs stöd till projekten för transport av energiråvara från det här området, inte bara till södra Europa vilket har varit fallet hittills, utan även till den norra - Ukraina och Polen - och västra delen.
För det andra är det bara genom EU:s stöd till politisk stabilitet och demokratiseringsprocesserna i detta område, och även till en fredlig lösning av konflikterna mellan grannar, som vi kan skapa förutsättningar för en snabb ekonomisk utveckling i de här länderna och en verklig minskning av den enorma arbetslösheten och fattigdomen.
För det tredje är regionens kraftiga ekonomiska tillväxt, som i vissa länder motsvarar mer än 30 procent av BNP årligen, helt och hållet baserad på produktion och export av råolja och naturgas. Det behövs alltså stöd till alternativa inkomstkällor, särskilt utveckling av turism och därmed sammanhängande infrastruktur.
Christopher Beazley
(EN) Fru talman! Författaren till kommissionens meddelande om en Svartahavssynergi, Janos Herman, förtjänar en lyckönskning till ett enastående arbete. Parlamentets föredragande, Roberta Alma Anastase, har också åstadkommit ett oerhört viktigt betänkande.
Fru kommissionsledamot! Vid inledningen av denna debatt sa ni att ni instämmer i en stor del av Roberta Alma Anastases betänkande. Kan ni ge en särskild kommentar till styckena 29 och 36 i betänkandet i ert svar som avslutar denna debatt? I stycke 29 uppmanas ni att främja en interkulturell dialog i Svartahavsområdet och i stycke 36 att inrätta en plattform för frivilligorganisationer för utbyten mellan civilsamhällena. Kan ni försäkra parlamentet om att ni kommer att genomföra dessa två rekommendationer?
Libor Rouček
(CS) Mina damer och herrar, fru kommissionsledamot! I mitt korta anförande vill jag koncentrera mig på bara en aspekt av dagens ämne, nämligen regionalt samarbete. Om vi tänker på de båda områdena, Sydkaukasien och Svartahavsområdet, kan vi se att de ömsesidiga förbindelserna mellan länderna oftast är underutvecklade oavsett om de är bilaterala eller multilaterala. Det saknas ofta politisk dialog av någon större betydelse, handeln mellan länderna är mycket liten och det saknas en modern och effektiv transport- eller energiinfrastruktur så gott som överallt. Därför välkomnar jag de båda föredragandenas uppmaningar att stärka just den aspekten: ömsesidigt regionalt samarbete i dessa områden förutom de bilaterala förbindelserna med EU. Det är avgörande att stärka det regionala samarbetet om mänskliga och medborgerliga rättigheter, utveckla demokrati och utbildningssystem, transport, energi och miljö, handel, turism och investeringar. Det är med andra ord nödvändigt att gradvis, steg för steg, bygga ett starkt nät av mänskliga, kulturella, ekonomiska och politiska förbindelser mellan nationerna och staterna i Sydkaukasien och Svartahavsområdet. Om detta lyckas är jag övertygad om att de återstående konflikterna även i detta geografiska område gradvis kommer att lösas och ett område med stabilitet, demokrati och välstånd kommer att skapas.
Anna Ibrisagic
Fru talman! Med sitt tydliga geostrategiska läge är Svartahavsområdet ett område som är viktigt för både EU och länderna i detta område, inte bara av säkerhetspolitiska skäl utan även på grund av den kulturella mångfalden och den kulturella rikedomen. Regioner där många vägar korsar varandra och där olika politiska och andra intressen finns, riskerar emellertid ofta att drabbas av en hel del konflikter.
Själv är jag född på Balkan och vet vad långa och olösta konflikter kan innebära, inte bara för säkerhetssituationen i en hel region utan även för de ekonomiska förutsättningarna och för normaliseringen av livet för människor som lever där. Jag vet också att EU har en viktig roll att spela. EU kan och måste ha som sitt mål att tillsammans med människorna från Svartahavsområdet utveckla denna region till en stabil och säker region, där rättsstatliga och demokratiska principer råder. Att öka samarbete på energiområdet är också en viktig del av detta arbete. Genom att satsa på ny infrastruktur och öka spridningen av leverantörer bidrar vi till ekonomisk och handelsmässig utveckling i området, som i sin tur förbättrar möjligheten till stabilitet och säkerhet.
Att starka banden mellan EU och Svartahavsområdet är därför inte bara bra utan nödvändigt. Därför är det också självklart att Svartahavsområdet behöver en ny och tydligare regionalpolitik. Jag vill verkligen betona att den regionala politiken inte får användas som ett alternativ till EU-medlemskap för de länderna som kan vara aktuella. Den får inte heller användas som en ursäkt för att försena områdets europeiska integrationsprocess.
Slutligen vill jag tacka de båda föredragandena för deras utmärkta arbete och rikta ett särskilt tack till Ferrero-Waldner för hennes personliga intresse och bevisade personliga engagemang i frågor som berör detta område.
Kristian Vigenin
(BG) Fru talman, fru kommissionsledamot, kära kolleger! Jag vill uttrycka min tillfredsställelse över att de båda betänkandena om Svarta havet och Sydkaukasien utarbetades och diskuterades i utskottet för utrikesfrågor i en anda av samförstånd och att de antogs så gott som enhälligt.
Det är ett uppmuntrande tecken på att vi är medvetna om hur viktigt det är att utforma en tydligare, mer strukturerad och enhetlig politik gentemot Svartahavsregionen och intilliggande länder. Det är inte någon enkel uppgift. Svartahavsregionen består av länder med olika traditioner, kulturer, politiska traditioner, territoriell omfattning och befolkningsstorlekar.
Dessutom befinner sig länderna i olika skeden i sitt samarbete med EU, från medlemsstater, kandidatländer till länder som omfattas av grannskapspolitiken och naturligtvis Ryssland vars konstruktiva inställning är avgörande för att detta initiativ ska lyckas. Denna blandning ger dock en rad möjligheter att kombinera de olika politikområdena för att skapa en mycket större samlad effekt.
Jag vill göra tre anmärkningar. För det första har regionen ytterst stor strategisk betydelse för EU när det gäller säkerhet, energiförsörjning, transport och handel, miljö osv. Detta är anledningen till att vi, även om vi uppskattar kommissionens initiativ till Svartahavssynergin, skulle vilja se ett ambitiösare projekt baserat på resultaten inom den nordiska dimensionen eller samarbetet EU-Medelhavet. Vid en tidpunkt då tanken på en union mellan EU och Medelhavsområdet marknadsförs är det bara naturligt att utarbeta en ambitiös formel för Svartahavsregionen.
För det andra har hela regionen en underutvecklad infrastruktur för transport och energiöverföring. Därför är det lämpligt att stödja alla planerade transnationella projekt inom det området, eftersom de utgör komplement, inte alternativ, till varandra. Detta betyder mer säkerhet, förenklat ekonomiskt utbyte och att länderna i regionen får en koppling till EU. Detta kommer inte bara att innebära en diversifiering av energikällorna, utan även av de rutter där olja och naturgas transporteras till EU.
För det tredje lider de flesta länderna i regionen av svåra sociala problem och vi vill se till att de sociala frågorna inte hamnar i bakgrunden. De långsiktiga möjligheterna i länderna kring Svarta havet och i Sydkaukasien hänger ihop med utveckling av mänsklig potential, investeringar i utbildning, ändamålsenlig sjukvård och barnomsorg. Tack så mycket.
Tunne Kelam
(EN) Fru talman! Jag vill tala om för kommissionsledamoten att jag, liksom många av mina kolleger, är övertygad om att EU måste visa ett större engagemang i Sydkaukasien. Alla stater i detta område är trots allt redan medlemmar i Europarådet och är därmed en del av Europa.
Den utvidgade grannskapspolitiken kommer att vara ett värdefullt verktyg för att utöva ett sådant engagemang i praktiken. Vår utmaning och chans är att spela rollen som tillförtlig stabilisator men också som oberoende medlare och anhängare av den demokratiska processen. Vi måste därför lämna vår tveksamhet och tvetydighet bakom oss. Det är hög tid att tydligare profilera EU:s politik i detta område.
EU:s särskilde representant, Peter Semneby, har gjort ett enastående arbete, och fru kommissionsledamot, jag är glad att ni talade om att öka och utvidga våra representationer i området. Ett långsiktigt, aktivt engagemang från EU kommer även att bidra till att hitta en lösning på de låsta konflikter som utskottet för utrikesfrågor har beslutat att mer realistiskt kalla ”olösta konflikter efter Sovjettiden”.
Därför är det viktigt att alla försök från utländska makters sida att skapa exklusiva inflytandesfärer i området avvisas i betänkandet och att Ryssland uppmuntras att inte motsätta sig EU:s deltagande i konflikthantering och fredsbevarande insatser.
Lika viktig är dock EU:s roll när det gäller att utveckla kulturen med demokratisk dialog i området. Europaparlamentet kommer att ha en viktig del i detta. Parlamentsledamöterna kan medla och främja en normal politisk dialog mellan de oeniga parterna.
Slutligen är det viktigt att kommissionen i betänkandet uppmuntras att sträva efter potentiella frihandelsavtal med Armenien och Georgien och förbereda för ett partnerskapsavtal om rörlighet mellan EU och Georgien.
Sydkaukasien har alltså kommit allt närmare och blivit allt viktigare för oss. Detta område förtjänar ett starkt åtagande från oss.
Justas Vincas Paleckis
(EN) Fru talman! EU kan och vill hjälpa till att stärka stabiliteten och demokratin och förbättra levnadsstandarden i Svartahavsområdet och Sydkaukasien. Engagemang från stora stater som Turkiet, Ukraina och Ryssland är viktigt även om de alla har olika status när det gäller deras förbindelser med EU.
Polen delar med sig av sin kapacitet och erfarenhet till detta område, trots att det inte är direkt förbundet med det, på grund av sin gemensamma historia med de balitiska staterna. Just när det verkligen behövs en mer intensiv dialog och ett samarbete med våra grannar har EU dock stängt ytterligare en dörr genom några aspekter av det utvidgade Schengenområdet.
För många östeuropéer innebar den 1 januari 2008 att visum för resor till grannländer blev fyra gånger dyrare, vilket innebar att en ekonomisk skiljelinje inrättades i Europa. Jag håller inte med uttalandena från kommissionens tjänstemän om att våra grannar i syd och öst bör behandlas likvärdigt ur denna aspekt. Våra grannar i öst är på samma kontinent, och för inte så länge sedan bodde vissa av oss i samma land som dem, utan några gränser.
Jag ber mina kolleger att stödja PSE-gruppens ändringsförslag 10 till betänkandet om regionalpolitiken i Svartahavsområdet. Vi uppmanar rådet och kommissionen att sänka viseringsavgifterna till en mer rimlig nivå för vanliga medborgare i länder som omfattas av EU:s grannskapspolitik eller som har ett strategiskt partnerskap med EU.
Maria Petre
(RO) Först av allt vill jag gratulera föredraganden Roberta Alma Anastase och mina kolleger i de olika utskott som har yttrat sig om det här betänkandet, som är lika betydelsefullt som de problem som är förknippade med inrättandet av en regional politik för Svarta havet. Jag vill också tacka mina kolleger i utskottet för regional utveckling för deras stöd till ändringsförslagen i yttrandet från det utskott som jag tillhör. Jag syftar på att mina förslag om en förstärkning av det europeiska uppdraget för stöd till gränsen mellan Moldavien och Ukraina och om behovet av en bättre hantering av olaglig invandring och invandring i området togs med i det slutliga förslaget till betänkande om Svarta havet.
Vi behöver uppmuntran från kommissionen i form av handling i området, både i enskilda länder och på regional nivå, om verklig demokrati och stabilitet ska kunna skapas där. Ett aktivare engagemang från EU skulle innebära en verklig möjlighet för detta område, som har en enorm outnyttjad potential, med hänsyn till de fastlåsta konflikterna och de spända förbindelserna mellan vissa länder i området.
När det gäller institutioner stöder jag förslaget om att medlemsstater i området ska ta ledningen (Rumänien, Bulgarien och Grekland) och jag anser att EU och länderna i regionen bör förstärka och samordna regionala samarbetsinsatser och mekanismer. Endast på det sättet kan de fördubblade resurser som finns att tillgå genom Europeiska grannskapsinstrumentet och principerna för strukturfonderna - som partnerskap, hållbarhet, effektivitet, icke-diskriminering och decentralisering - ge de goda effekter som vi alla förväntar oss.
Zdzisław Kazimierz Chmielewski
- (PL) Fru talman! Föredragandena kan inte dölja sin tillfredsställelse över att ha lagt fram ett initiativ om förstärkning av Svartahavssynergin för Europaparlamentet, ett förslag som lades fram av det tyska ordförandeskapet och som utvecklades av kommissionen.
Förslaget har också fått stöd från länderna i de södra och östra delarna av Östersjöområdet som nyligen integrerades i EU. Deras hållning visar också på en övertygelse om att det finns ett behov av en nära anknytning mellan Svartahavssynergin och det som brukar kallas EU:s östra dimension. På så sätt får det lokala samarbetet en mer övergripande betydelse och en möjlighet att förverkligas i linje med det grundläggande gemenskapsbudskapet.
Svartahavssynergin bör med andra ord helt enkelt uttryckas genom att multilaterala insatser identifieras och samlas och genom att de identifieras med det bästa för både Svartahavsregionen och för hela den östra delen av ett integrerat EU.
En viktig faktor som förstärker Svarta havets betydelse är dess speciella geografiska, historiska och politisk-ekonomiska läge. Europeiska och asiatiska influenser har blandats här i tusentals år. EU:s engagemang i Svartahavsområdet måste därför rensas från överflödig institutionalisering, politiskt inflytande och begränsningar som hotar att urholka förutsättningarna för ett rationellt samarbete eller rentav att destabilisera regionen, såväl när det gäller säkerhet som kommunikationsnät, miljöskydd osv. Det bör dessutom skapa goda förutsättningar för att göra Svartahavsområdet mer delaktigt i processen med att diversifiera rutterna för energiförsörjningen, kanske även genom nya källor, särskilt från den så kallade kaspiska riktningen. Vi vet att många EU-länder är intresserade av det här.
Marian-Jean Marinescu
(RO) Grundvalen för den europeiska grannskapspolitiken är samarbete med utgångspunkt i en uppsättning gemensamma värderingar och frågor som EU delar med de länder som berörs av denna politik.
Det är nödvändigt att stärka ett stabilt grannskapsområde som kommer att ha en positiv inverkan på EU:s inre säkerhet och som är en förutsättning för ekonomiskt välstånd och utveckling i de berörda länderna.
Länderna i Sydkaukasien har vissa egenskaper som är nödvändiga för att EU:s projekt inom nyckelområden som energi och transport ska lyckas. Dessa länders geopolitiska betydelse hänger ihop med deras strategiska position i förhållande till energiresurserna i Centralasien. Detta är ett oumbärligt transitområde, en av de få korridorer som kan göra det möjligt för EU att diversifiera sin tillgång till energiresurser från området kring Kaspiska havet. Eventuella alternativa transitrutter för gasledningar från Kaspiska havet och ledningsprojekt genom Svarta havet beror i hög grad på stabiliteten i Sydkaukasien.
EU är inte den enda aktören som har strategiska intressen i området. Två andra viktiga spelare på den internationella scenen har utvecklat kraftfulla initiativ och långsiktiga strategier i området. Förenta staterna har en handlingsplan för energitrygghet som omfattar påbörjande och utveckling av alternativa transportrutter för olja och gas. Ryssland finansierar egna projekt och stärker sin ställning på den centralasiatiska marknaden.
I det här sammanhanget och med hänsyn till vikten av energifrågan och beroendet av Ryssland kan EU:s svaga engagemang i området få negativa konsekvenser för alla medlemsstater. EU måste utforma en gemensam energisäkerhetspolitik så snabbt som möjligt, där medlemsstaterna avsäger sig sina enskilda intressen och länderna i Sydkaukasien involveras.
Rumiana Jeleva
(BG) Fru talman, fru kommissionsledamot! Jag gratulerar kommissionen till att genom sitt meddelande ha inlett denna diskussion om att förstärka samarbetet med Svartahavsregionen genom att komplettera befintliga bilaterala förbindelser med en ny regional strategi.
Jag vill tacka föredraganden Roberta Alma Anastase för hennes mycket välbalanserade och innovativa betänkande. Jag är helt införstådd med att Svarta havet har fått en ny strategisk betydelse i och med att Bulgarien och Rumänien anslutit sig till EU, inte bara för länderna i regionen utan för alla medlemsstater och för EU:s politik och principer.
Jag vädjar till kommissionen och kräver att den uppmanar de nationella regeringarna att, när det gäller utbyggnad av stor infrastruktur, energi- och miljöprojekt som påverkar försörjning, hälsa och livskvalitet för invånarna i de områden där dessa projekt genomförs, införa en skyldighet att informera de lokala samhällena om de tekniska parametrarna för projekten i linje med de strängaste globala normer som tillämpas för den typen av projekt.
Jag delar den djupa oro för miljön i Svartahavsregionen som framförs i betänkandet, särskilt situationen för Svarta havet som drabbas av okontrollerade föroreningar, vilket förvärras av ett stort antal miljökatastrofer, och kräver att det genomförs oberoende utvärderingar av effekterna på miljön och på medborgarnas sociala liv av utbyggnaden av ny olje- och gasöverföringsinfrastruktur och att de nationella regeringarna ska utarbeta rapporter om eventuella skador från dessa projekt och lägga fram dessa rapporter för folkomröstningar och offentliga diskussioner. Ett exempel på detta är projektet för att bygga ut oljeledningen Burgas-Alexandroupolis i Bulgarien.
Jag instämmer helt och hållet i principerna om att skapa hållbar utveckling och återhämtning för miljön i enlighet med betänkandet, och mot bakgrund av de två tragiska olyckorna nyligen i Kerchområdet i november förra året och i början av januari i år är det nödvändigt att inrätta en mekanism för att beakta kustsamhällenas intressen i de fall det finns risker för vattenkvaliteten i Svarta havet och för försörjningen och livskvaliteten för invånarna i dessa samhällen. Tack för er uppmärksamhet.
Alessandro Battilocchio
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! Jag tackar föredragandena för deras utförliga och väldisponerade betänkanden och jag vill kortfattat ta upp en aspekt.
I Georgien har vi haft val som OSSE bekräftar gick korrekt till, men som Ryssland ifrågasätter och där den utåtriktade Mikheil Saakasjvili blev omvald. Under oräkneliga svårigheter har han försökt införa demokrati i landet, skrota den gamla postsovjetiska diplomatin och öppna landet för väst, Nato och EU. Det var den här öppenheten som ledde till repressalier från Vladimir Putins Ryssland, som bl.a. alltid har stött självständighetsrörelserna i Sydossetien och Abchazien.
Bortsett från det geopolitiska läget finns en annan objektiv orsak till motsättningarna med Ryssland, nämligen olje- och gasledningarna på georgiskt territorium som är avsedda att föra Azerbajdzjans olja och gas västerut. Jag anser att det är av strategisk betydelse för oss att vara allierade med ett demokratiskt land som framför allt kan erbjuda oss ett alternativ till Moskva i fråga om energikällor i Kaukasienregionen, som - vilket vi alla bör komma ihåg - påverkas av det smygande kriget mellan Armenien och Azerbajdzjan, Tjetjenienfrågan, konflikten mellan Turkiet och Armenien och många andra problem. Därför bör vi vidta konkreta åtgärder för att stärka den här synergin.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Medlemsstaterna och kommissionen bör öka takten i genomförandet av prioriterade projekt när det gäller transeuropeiska transporter längs lederna 7, 18, 22 och 21 och deras gradvisa integrering i Tracesa och de fem leder som anges i kommissionens meddelande nr 32/2007 om utvidgning av de viktigaste transeuropeiska transportlederna till grannländerna.
Den europeiska Svartahavsdimensionen bör likna den nordiska dimensionen och baseras på ett jämbördigt partnerskap och ändamålsenlig infrastruktur för prioriterade projekt inom områdena kärnkraft, forskning och säkerhet, transport, turism och kampen mot klimatförändringen.
Jag menar att den ekonomiska utvecklingen i länderna kring Svarta havet kräver motorvägar och höghastighetsjärnvägar som binder samman de centrala och västra delarna av EU med Svartahavskusten.
EU bör arbeta för en gemensam havspolitik i Svartahavsregionen. Detta kommer att bidra till en integrerad strategi för miljöskydd, kustutveckling, havsforskning och turism.
Christopher Beazley
(EN) Fru talman! Jag ställde två frågor till kommissionsledamoten. När hon svarar på frågan om genomförandet av stycke 29 om främjandet av en interkulturell dialog och stycke 36 om upprättandet av en plattform för frivilligorganisationer för utbyten mellan de civila samhällena, kanske hon kan ha det prejudikat som vi har på Balkan i form av organisationen CLIO i åtanke. Den är statligt oberoende och omfattar historielärare från alla länder på Balkan, som träffas för att diskutera sin gemensamma historiska och kulturella bakgrund för att kunna ta fram böcker och texter om regionens historia utan nationella konflikter.
Svartahavsområdet kanske kan ta lärdom av detta - så att historiker och forskare från alla länder runt Svarta havet kan träffas, oberoende av statliga påtryckningar, för att främja en gemensam förståelse för Svarta havets historia utan nationella konflikter.
Benita Ferrero-Waldner
ledamot av kommissionen. - (EN) Fru talman! Jag måste säga att detta var en av de bästa diskussionerna jag har haft, trots att det är sent på dagen.
Den handlade om den europeiska grannskapspolitiken, som redan finns på plats. Många av er har sagt att EU har mycket kvar att göra, men EU har också gjort mycket, som vissa andra har påpekat. Jag vill tacka de två föredragandena, Roberta Alma Anastase och Lydie Polfer, eftersom jag anser att ni har gett upphov till en mycket intressant diskussion.
Men vad är det nya inslaget i denna Svartahavssynergi? Det är det regionala inslaget, och som så riktigt påpekades av en del ledamöter som tyvärr inte är kvar var det under det tyska ordförandeskapet, som jag vill hylla, som idén om en regional dimension infördes. Detta är nu den regionala dimensionen av den bilaterala delen av grannskapspolitiken i öst. Det innebär att vi, för att uppnå en synergi, försöker att föra samman inte bara länderna inom grannskapspolitiken, utan även två andra mycket viktiga aktörer: Turkiet och Ryssland.
Därför är det inte en strategi, utan en synergi, eftersom det såklart finns olika strategier. Tänk på att vi har en grannskapspolitik, vi har en särskild strategi gentemot Ryssland, och vi har förstås ett kandidatland - Turkiet. Ändå tycker vi att en politik för att arbeta tillsammans är mycket viktig.
Inom ramen för trojkan kommer jag tillsammans med andra kolleger att besöka detta område mycket snart - om två veckor tror jag - och jag kommer verkligen att ta med mig mycket av det som har sagts här.
Jag ska nu nämna några kärnpunkter. Det finns så mycket att säga att jag skulle kunna tala i en halvtimme till, men det vill jag inte göra eftersom jag tycker att vi har haft en mycket intressant diskussion, och mycket kommer att få sägas i framtiden.
Handel är en av de viktiga delarna. Ni har talat om energi, om transport, om klimatförändring, liksom jag själv. Det finns andra aspekter, men handeln är en mycket viktig aspekt, och en förstudie om handel är redan på gång. Det finns ett initiativ från kommissionen. Vad är syftet? Syftet är att bedöma utsikterna för framtida handelsmöjligheter, till exempel i Georgien och Armenien, men vi måste förstås se hur händelserna utvecklar sig. Detta är det ena.
För det andra var min egen idé när jag presenterade grannskapspolitiken i ett av mina senaste meddelanden - inte i det senaste utan det näst senaste - att säga att vi behöver ett ekonomiskt grannskapsområde, ett ekonomiskt utrymme, och även detta har vissa ledamöter nämnt. Idén är alltså att ha en sorts frihandel i framtiden. Men vi måste självklart ta ett steg i taget.
Ett område av rättvisa och frihet kommer också att finnas där i framtiden, men såklart måste det återigen ske steg för steg. Många har talat om en viseringspolitik. Jag kan berätta att kommissionen har varit tämligen öppen för en sådan. Men ni vet mycket väl att detta ligger inom medlemsstaternas befogenheter, så om ni talar om viseringsavgifter vet ni att medlemsstaterna i princip kan bevilja viseringsfrihet och att de även kan säga att de vill ha viseringslättnader. Men det ligger inte inom ramen för kommissionens befogenheter. Jag vill bara nämna detta eftersom kommissionen alltid får frågor på områden där den har försökt men inte har kommit vidare på grund av hur verkligheten ser ut.
Jag ska nu gå över till energi. Detta är självklart en mycket viktig region när det gäller energi, och vi behöver samordnade beslut av många - statliga och privata aktörer - om rörledningar för fjärrtransport. Ni vet att kommissionen använder regionalt samarbete med Sydkaukasien och Svartahavsområdet för att underlätta beslut och diversifiera källor och leveransvägar. Det omfattar kontakter, till exempel, om Nabucco-gasledningen över Kaspiska havet. Nu finns det ju en samordnare, men återigen är det inte bara upp till kommissionen. Det är upp till kommissionen och medlemsstaterna. Och återigen har vissa medlemsstater redan bestämt sig för olika idéer som inte alltid ligger i linje med vårt enade tillvägagångssätt.
Jag anser att en annan mycket viktig aspekt är utvecklingen av hamnar. Detta ligger högt upp på dagordningen inom ramen för vårt program för höghastighetssjövägar. Så detta kommer också att återspeglas i nästa fas av Traceca-projektet.
Jag ska nu svara Christopher Beazley. Ja, den interkulturella dialogen spelar också en roll i detta hänseende. Men i går var jag till exempel i Madrid där Alliansen mellan civilisationer lanserades, vilket nu är ett projekt av global omfattning, inom ramen för FN. Detta kommer att vara en av de lokala och regionala aspekterna, men jag tycker att vi ska föra in det i denna nya globala ram.
Sedan nämnde ni utbyten mellan frivilligorganisationer. När det gäller detta kan jag berätta att programmet för gränsöverskridande samarbete i Svartahavsområdet redan stöder förbindelser mellan frivilligorganisationer. Kommissionen har en del planer för frivilligorganisationerna i år när det gäller ekonomiskt samarbete och tryckfrihet, och vi har ett nära samarbete i denna fråga med Svartahavsforumet, som är ett initiativ från Rumänien.
Slutligen anser jag att det Christopher Beazley sade om historieböcker verkligen är en av de intressanta delarna. För övrigt behöver självklart många av dessa projekt finansiering. Därför har vi inom grannskapspolitiken skapat fonden för grannskapsinvesteringar som i princip riktar sig till syd och öst. Men inom regionalt samarbete finns det också en möjlighet att starta projekt.
Jag tror att detta är de kärnpunkter jag vill beröra i detta skede, men jag är säker på att vi kan återvända till detta ämne igen, kanske efter att mötena har ägt rum. Och ni vet också att vi, åtminstone kommissionen, försöker att ta itu med frågorna om hur vi kan hjälpa till att lösa de låsta konflikterna. Detta är såklart ett mycket svårare område eftersom alla är mycket olika, men genom våra projekt försöker vi åtminstone att hjälpa till och att skapa rätt förutsättningar för att underlätta uppgörelser. Vi hoppas verkligen att vi kan komma fram till en bra lösning tillsammans med medlemsstaterna och rådet.
Lydie Polfer
föredragande. - (FR) Fru talman! Jag vill helt kort tacka alla mina kolleger i parlamentet som har uttalat sig, och dem som har arbetat med mig. Jag har med stor tillfredsställelse konstaterat att det råder stort samförstånd om behovet av att fördjupa våra förbindelser med länderna i Sydkaukasien, dela våra erfarenheter med dem och stödja dem i det politiska och ekonomiska reformarbetet. Jag vill särskilt tacka kommissionsledamoten för att hon har deltagit här i kväll och även stått till vårt förfogande och kommunicerat med oss för att dela information och hålla sig informerad om det här ärendet. Jag försäkrar henne att hon har vunnit vårt intresse, vår uppmärksamhet och vår vänskap.
Roberta Alma Anastase
föredragande. - (RO) Även jag vill tacka alla talare för deras meningsfulla bidrag till de viktigaste aspekterna på samarbetet i Svartahavsregionen. Jag håller helt och hållet med om att en särskild politik, kanske rentav en strategi, bör utvecklas för Svartahavsregionen och jag vill än en gång betona dess betydelse.
Jag välkomnar anordnandet av en ministerkonferens om Svartahavspolitiken och jag hoppas att ett resultat av denna konferens kommer att vara konkreta, kraftfulla åtgärder för alla områden för samarbete bland länderna kring Svarta havet, och mellan dessa länder och EU.
Jag kommer inte att ta upp några ytterligare frågor just nu. Naturligtvis har diskussionen varit mycket intressant, men det finns en viktig tanke som bör upprepas: att denna synergi och politiken för samarbete i Svartahavsregionen inte bör utesluta nya anslutningsmöjligheter.
Dialogen med det institutionaliserade civila samhället är mycket viktig eftersom det bara går att bygga upp institutioner om de människor som berörs är beredda att göra verkliga förändringar.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon, torsdag, kl. 12.00.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
András Gyürk 
skriftlig. - (HU) I betänkandet om Svartahavssynergin belyser man med rätta de områden där en utökad dialog kan ge ömsesidiga fördelar för EU och staterna i den regionen. Här kommer energipolitiken att spela en oundviklig roll.
Ett fördjupat samarbete mellan EU och länderna kring Svarta havet skulle kunna leda till värdefulla framsteg när det gäller försörjningstryggheten för EU. Det är inte möjligt att uppföra gasledningar som i någon större omfattning kan minska EU:s energiberoende utan ett aktivt samarbete med staterna i regionen. Det är nödvändigt att utforma ett öppet, icke-diskriminerande ramprogram för transporter, inte bara för EU:s medlemsstater utan även för välfärden i de många staterna i regionen.
Vi kan inte nog betona betydelsen av Nabucco-gasledningen eftersom den skulle skapa ett alternativ för EU, både när det gäller resurser och partner och transportrutter. Här är det särskilt viktigt att de berörda länderna motstår frestelserna att dela upp de kortsiktiga vinsterna. Nabucco kan vara en symbol, inte bara för den gemensamma energipolitik som håller på att ta form utan även för samarbetet kring Svarta havet.
När vi diskuterar detta ämne skulle det vara värdefullt att uppmärksamma Rysslands ökade aktivitet i regionen. EU måste klargöra att det inte kan acceptera Rysslands försök att skaffa sig monopol på energiresurser som kan skönjas här. Precis som utskottet för industrifrågor konstaterar i sitt yttrande över betänkandet är tillgång till resurser ett legitimt EU-intresse. Principerna för fri konkurrens måste råda när EU utformar sin politik på det här området.
Katrin Saks 
skriftlig. - (ET) I betänkandet behandlas området från en regional utgångspunkt och även om detta har sina fördelar ger det inte tillräckligt stort utrymme för skillnaderna mellan länderna i Sydkaukasien. Jag vill att skillnaderna mellan länderna ska lyftas fram tydligare eftersom vi annars utsätter dem för något som vi troligen inte skulle vilja utsättas för själva.
För det andra kan formuleringarna i betänkandet ge intrycket att Georgien är det mest problematiska landet i regionen. Jag har också sett detta hända i diskussioner i olika parlamentsutskott och i grupper där ambassadörer själva har sagt detta. Mot bakgrund av vad som hänt nyligen är detta dock inte korrekt och vi vet mycket väl att det är så. Tyvärr har de våldsamma demonstrationerna i Tbilisi fått mycket större global uppmärksamhet än de dagliga kränkningarna i exempelvis Azerbajdzjan som vi ofta inte får höra talas om på grund av landets stora energitillgångar.
När vi bedömer läget för ekonomin eller situationen för de mänskliga rättigheterna, utvecklingen av demokratiska institutioner och frihet för medierna, visar Georgiens resultat att landet tydligt har valt den demokratiska vägen och gör större framsteg än de andra. Och även detta är värt större stöd från vår sida.
Toomas Savi 
skriftlig. - (EN) Som estnisk ledamot i parlamentet gläder det mig att kunna berätta att en femtedel av ledamöterna i det estniska parlamentet deltog i valobservatörsgruppen i Georgien.
Enligt den internationella valobservatörsgruppen var valet den 5 januari i stort sett förenligt med de flesta internationella kraven på demokratiska val, men betydande utmaningar upptäcktes som måste tas itu med snarast.
Även om vissa avvikelser upptäcktes och påpekades är det fullständigt oansvarigt att tillåta ökade spänningar i Georgien, särskilt genom att äventyra valets legitimitet inför den georgiska befolkningen genom att få den att tvivla på om detta val genomfördes på ett rättvist och fritt sätt.
Jag anser inte att de politiker i grannländerna och till och med i EU som har valt att vara skeptiska och även mycket högljudda har agerat i bästa intresse för en fortsatt hållbar utveckling och ett befästande av demokratin i Georgien, vilket tydligt framgår som viktigt i detta betänkande.
