Skydd av traditionella nationella och etniska minoriteter och av invandrarminoriteter i Europa (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en debatt om en muntlig fråga till kommissionen från Csaba Sándor Tabajdi, Hannes Swoboda, Jan Marinus Wiersma, Véronique De Keyser, Katrin Saks och Claude Moraes, för socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet, om skydd av traditionella nationella och etniska minoriteter och av invandrarminoriteter i Europa - B6-0005/2009).
Csaba Sándor Tabajdi
Herr talman, mina damer och herrar! Över 300 olika nationella och etniska minoriteter och språksamfund lever på den europeiska kontinenten. Av de 27 medlemsstaternas medborgare tillhör cirka 15 procent en traditionell nationell minoritet eller en invandrargrupp. EU:s mål är att bevara den kulturella mångfalden, men minoritetsspråk och minoritetsgrupper riskerar att dö ut eller assimileras. De stadigt ökande invandrargrupperna kämpar med en integrationskris; tänk bara på upploppen i de franska förorterna, i Paris utkanter, terroristattackerna i London eller de etniska spänningarna i Nederländerna.
Är EU trovärdigt när det fördömer kränkningar av de mänskliga rättigheterna och av minoriteters rättigheter i tredjeländer? Kan EU:s beslutsfattare hantera problemen med nationella och etniska minoriteter i de potentiella kandidatländerna på västra Balkan på lämpligt sätt när några av medlemsstaterna inte klarar av att göra detta internt och när deras politik i själva verket är raka motsatsen till denna politik? De som inte kan eller inte vill ta itu med dessa frågor, som sticker huvudet i sanden, riskerar EU:s framtid.
Dagens debatt föregicks av en viss oro eftersom en del hävdar att den här frågan är alltför känslig. Ja, det är en ytterst känslig fråga. Vad skulle det bli av EU om vi bara diskuterar de frågor som inte stöter några intressen? Vi kan inte bara sopa dessa problem under mattan! EU:s medborgare förväntar sig att vi kommer med verkliga svar. EU måste garantera rättigheterna på lokal, regional och nationell nivå och på EU-nivå för de inhemska och traditionella minoriteterna, romerna och de flera miljoner personer som har minoritetsstatus och inte tillhör en oberoende stat, som till exempel katalaner, basker, skottar, bretagnare, elsassare, korsikaner, walesare, de ungerska minoriteterna i Rumänien, Slovakien och Serbien och andra nationella minoritetsgrupper.
Subsidiaritetsprincipen och självstyre, delade befogenheter och gemensamt beslutsfattande är tre av EU:s grundläggande värderingar. Det är mycket viktigt att olika former för gemensamt beslutsfattande, självstyre och autonomi inrättas på grundval av avtal mellan majoriteter och minoriteter, samtidigt som medlemsstaternas suveränitet och territoriella integritet fullständigt respekteras. När det gäller personer som tillhör invandrarminoriteter i en stat måste vi hjälpa dem att integrera sig så mycket som möjligt, och invandrarminoriteterna måste i sin tur visa högsta möjliga respekt för språket och sedvänjorna i staten i fråga. Om Europaparlamentet verkligen vill bli ett maktcentrum måste vi våga tala om dessa känsliga frågor.
Jacques Barrot
Herr talman, mina damer och herrar, herr Tabajdi! Respekten för minoriteter är en grundläggande princip i de villkor som måste vara uppfyllda innan ett nytt land kan ansluta sig till unionen. Köpenhamnskriterierna är särskilt inriktade på kandidatländerna för anslutning till unionen.
Respekt för rättigheterna för individer som tillhör minoriteter, inklusive respekt för principen om icke-diskriminering, är en av unionens grundprinciper. Unionen har emellertid inga allmänna befogenheter när det gäller skyddet av minoriteternas rättigheter. Det är de nationella myndigheternas uppgift att garantera skyddet av minoriteter, i enlighet med statens konstitutionella arrangemang och internationella åtaganden.
Frågor som rör den institutionella organisationen av eller självstyre för minoriteter hör också till medlemsstaternas behörighet. Likaså är det upp till varje medlemsstat att besluta om den ska underteckna eller ratificera ramkonventionen om skydd för nationella minoriteter och den europeiska stadgan om landsdels- eller minoritetsspråk, vilka är de två viktigaste instrumenten som har inrättats av Europarådet.
Unionen har följaktligen inte, vilket antyds i frågan, behörighet att anta allmän lagstiftning för att fastställa normer för skydd av minoriteter och system för att kontrollera detta. Unionen kan emellertid anta åtgärder om vissa frågor som den har behörighet för och som har en positiv effekt på situationen för individer som tillhör minoriteter.
Kommissionen för till exempel en politik för att bekämpa diskriminering på grund av ras, etnisk tillhörighet eller religion. Detta kommer att garantera genomförandet av gemenskapsrätten på detta område och av det direktiv som kompletterar denna lagstiftning.
Antagandet av rambeslutet om bekämpande av rasism och främlingsfientlighet den 28 november är ett ytterligare exempel. Med detta rambeslut bidrar unionen till att förbättra situationen för individer från minoriteter när de drabbas av vissa typer av beteenden. EU har också agerat när det gäller situationen för den romska minoriteten.
Integrationen av invandrare blir en allt viktigare fråga för EU-medlemsstaterna. År 2005 lade kommissionen fram ett gemensamt program för integration, som ligger till grund för ramdirektivet för en gemensam strategi för integration i EU. Dessutom har unionen anslagit en budget på 825 miljoner euro för perioden 2007-2013 i syfte att genomföra Europeiska fonden för integration av tredjelandsmedborgare.
Kommissionen kommer att lägga fram tre nya initiativ under 2009: Den tredje utgåvan av handboken om integration, det europeiska integrationsforumet, där civilsamhället kommer att involveras närmare i vårt arbete, och en webbplats om integration som kommer att fungera som en gemensam informationsportal om integration och främja utbyte av bästa praxis bland intressenterna på integrationsområdet.
EU:s roll i flerspråkighetsfrågor är inte att ersätta medlemsstaternas åtgärder, utan snarare att stödja och komplettera sådana åtgärder. Kommissionens politik för flerspråkighet omfattar såväl regionala språk som minoritetsspråk.
Respekten för språklig och kulturell mångfald är en av EU:s hörnstenar. Detta ingår nu i EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna, där följande anges i artikel 22: ”Unionen ska respektera den kulturella, religiösa och språkliga mångfalden.”
I sitt senaste meddelande, antaget i september 2008, förklarar kommissionen att vart och ett av de många språken, vare sig de är nationella, regionala eller talas av minoriteter eller invandrare, tillför något extra till vår gemensamma kultur. De viktigaste verktygen som finns tillgängliga för unionen på detta område är finansieringsprogrammen, särskilt programmet för livslångt lärande 2007-2013.
Avslutningsvis är EU:s byrå för grundläggande rättigheter ett mycket värdefullt verktyg som vi använder för att samla in uppgifter som är användbara i utformningen och genomförandet av alla instrument och gemenskapspolitiken på detta område. Efter en begäran från Europaparlamentet till byrån för grundläggande rättigheter, vilken som bekant har sitt säte i Wien, omfattar byråns arbetsprogram för 2009 utarbetandet av en jämförande rapport om etnisk och rasmässig diskriminering i EU. Detta kommer att ge oss möjlighet att uppdatera rapporten om rasism, som omfattade året 2007.
Det är vad jag kan berätta för er. Med andra ord, vi har ingen rättslig grund för att organisera skyddet av minoriteter. Denna fråga hör således till medlemsstaternas behörighet, även om unionen självklart måste agera för att undvika all diskriminering mot medborgare som tillhör en minoritet.
Rihards Pīks
för PPE-DE-gruppen. - (LV) Tack, herr talman! Csaba Sándor Tabajdi har tagit på sig en enorm uppgift - att försöka formulera och klassificera folkgrupper som har formats på historiskt olika sätt och som, i större eller mindre antal, lever i stater som präglas av ett annorlunda etniskt eller språkligt ursprung. Som vi vet har ländernas gränser och namn ofta ändrats under århundradenas lopp i Europa, både till följd av krig och när stater har förenat eller delat på sig, när riken har bildats eller störtat samman, och mycket ofta har folk, utan att ha flyttat någonstans eller ändrat liv, plötsligt blivit undersåtar till en annan kung eller invånare i ett annat land. På samma sätt har migration skett både på enskild nivå och genom förflyttningar av hela etniska folkgrupper. Vi har ärvt resultaten av allt detta. Alla som bor i EU i dag förtjänar utan tvivel ett värdigt liv och lika möjligheter. Men vad exakt kan vi verkligen kalla för en minoritet i dagens bemärkelse, och kan staterna enas om och utforma enhetliga kriterier? Detta är viktigt eftersom migrationen av i dag tar sig nya uttryck, både intern migration inom EU och migration från tredjeländer till EU. Enligt min mening borde först och främst specialister, forskare, historiker, etnografer och lingvister arbeta med detta, och sedan kanske politikerna kan få sista ordet. Om det är politikerna som inleder arbetet kommer vi omedelbart att märka av en avsevärd politisk subjektivitet och egoism, särskilt eftersom valet närmar sig. Tack så mycket.
Katalin Lévai
för PSE-gruppen. - (HU) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Över 45 miljoner människor som tillhör 57 olika minoriteter lever i EU och i andra europeiska länder. I dag när rasismens vålnad hemsöker Europa, när majoritetens chauvinism i nationalstaterna synbart ökar till skrämmande dimensioner i Central- och Östeuropa, kan vi inte längre sopa minoritetspolitiken under mattan. Som vi har hört - även från kommissionsledamoten - har EU ännu ingen uppsättning bestämmelser om skyddet av minoriteters identitet som gäller för alla medlemstater. Minoritetsfrågan hör till medlemsstaternas behörighet, och därför måste dessa folkgrupper för det mesta nöja sig med vad de kan förhandla fram med sina egna regeringar. Det sammanlagda antalet medborgare i de central- och östeuropeiska medlemsstaterna som tillhör olika nationella minoritetsgrupper är avsevärt större än i Västeuropa, och deras problem är också mer komplexa. För att inte bara de nationella minoriteterna, utan alla som tillhör de stater som man faktiskt kan kalla för minoritetsstater i EU, verkligen ska kunna känna sig hemma i unionen är det nödvändigt att inrätta en rättslig ram inom EU-lagstiftningen med omfattande rättsliga normer för skyddet av minoriteter.
Vi måste inrätta politiska strukturer som inte syftar till exklusiva, utan delade behörighetsområden. Om en sådan struktur inrättas i EU kommer de nationella minoriteternas status att öka, och de ges nya möjligheter att skydda sitt språk och sin kultur. I detta avseende är ratificeringen av Lissabonfördraget av central betydelse, eftersom två av artiklarna i fördraget, tack vare den ungerska regeringens insatser, handlar om rättigheter för personer som tillhör en minoritet. Om fördraget antogs skulle det vara ett stort steg framåt i EU:s historia. Den rådande ekonomiska krisen är inte fördelaktig för minoriteterna, eftersom den leder till konflikter och ger grogrund för extrem högerdemagogi. EU har inte råd, särskilt inte just nu, att slå dövörat till för minoriteternas röster. EU får inte överge minoriteterna i dessa kristider.
Henrik Lax
för ALDE-gruppen. - En europeisk debatt om olika minoriteters ställning är mycket välkommen. En gemensam uppfattning om vilka rättigheter och skyldigheter som ska gälla för nationella, etniska eller språkliga minoriteter, för invandrare och för statslösa personer skulle på många sätt gynna dessa grupper och hela unionen. Närmare en tiondedel av EU:s medborgare tillhör i dag en nationell, språklig eller etnisk minoritet. Somliga, liksom jag svensktalande i Finland, behandlas väl. Andra diskrimineras eller förnekas. Det är viktigt att de nationella historiska minoriteterna ska kunna känna sig som fullvärdiga medlemmar i unionen. EU behöver stödet av sina minoriteter, och får inte försumma att ge dem möjligheten att aktivt delta i beslutsfattandet och arbetet för en trygg och harmonisk gemensam framtid.
Det är klart att identiska regler inte kan gälla för nationella minoriteter som för till exempel invandrarminoriteter. Invandrare behöver särskilt stöd för att kunna integrera sig i sitt nya hemland. Ett fall för sig är de statslösa som med alla medel ska uppmuntras att söka medborgarskap i sina värdländer.
EU behöver en gemensam syn på minoritetsfrågor, också för att kunna försvara sig och sina medlemsländer mot yttre påtryckningar och provokationer där minoritetsrättigheter används som slagträn för att så splittring och skapa oreda. Den ryska inblandningen och propagandan i bland annat Estland och Lettland är varnande exempel. Vi får inte ge vapen i hand åt dem som vill göra oss illa.
Europa behöver ett representativt minoritetsforum som skulle fungera som rådgivande organ i frågor som behandlas av Europaparlamentet och Europarådet. Viktigt vore också att detta parlamentsutskott skulle ges ett klart uttalat ansvar för minoritetsfrågor. Detta parlament bör anta ett uttalande om minoriteternas rättigheter.
Slutligen en konkret fråga: Är kommissionen beredd att ta ansvar för att en europeisk minoritetsdebatt kommer i gång och är den beredd att aktivt främja en rättvis behandling av unionens minoriteter och inte bara språklig mångfald som ofta används för att glömma bort minoriteterna? (Applåder)
Jan Tadeusz Masiel
Herr talman, herr kommissionsledamot! Vissa minoritetsgrupper har funnits i medlemsstaterna i århundraden, medan andra är relativt nytillkomna.
Romerna är en av de traditionella minoritetsgrupper som har funnits i unionen så långt tillbaka som historieböckerna går. Jag måste tyvärr säga att romerna, även om de inte diskrimineras i mitt land, skulle kunna vara mycket mer integrerade. De delar den åsikten. Jag anser att romerna behöver mer stöd från staten. De behöver särskilt hjälp med yrkesutbildning och med utbildning i allmänhet.
Medlemsstaterna bör spela en ledande roll i integrationen av romer och andra minoritetsgrupper. Gemensam EU-lagstiftning skulle emellertid vara till mycket stor hjälp för oss i detta avseende. Jag tänker särskilt på att det är nödvändigt att fastställa rättigheterna och ansvaret för nyanlända från islamiska stater som har svårt att integrera sig i Europa.
Mikel Irujo Amezaga
Herr talman! Jag vill uttrycka min djupa tacksamhet för Csaba Sándor Tabajdis arbete med att utarbeta och lägga fram den muntliga fråga som vi diskuterar här idag, och även för hans enorma arbete med resolutionen, som vi tyvärr inte debatterar nu, men som vi säkerligen får tillfälle att diskutera vid kommande plenarsammanträden.
Denna resolution är nödvändig eftersom det står klart att vi måste försöka enas om en miniminivå för skyddet av minoritetsgrupper i EU, vilket inte finns för närvarande.
Jag delar inte kommissionsledamot Jacques Barrots uppfattning, som ofta skyller på att EU saknar behörighet på detta område. Det är en uppenbar motsägelse att nämna Köpenhamnskriterierna och andra typer av lagstiftning och samtidigt - när det kanske inte är av intresse eller när man kanske inte vågar vara modig nog - skylla på att EU inte har någon behörighet för att inte, så att säga, göra framsteg med skyddet av minoritetsgrupperna, eftersom vi till syvende och sist står inför ett evigt dilemma. Vi står inte inför ett problem, utan snarare en utmaning som EU måste möta, och denna fråga bör ses på det sättet.
Kathy Sinnott
för IND/DEM-gruppen. - (EN) Herr talman! I varenda medlemsstat i EU finns det grupper av människor som betraktas som avvikande på grund av egenskaper som etnicitet, språk, kläder, musikstil och religion. Om invånarna i landet hyser respekt för varje människas inneboende värdighet blir dessa skillnader en tillgång, och människorna får ett värde. Det är faktiskt så att om man erkänner varje människas värdighet betraktar vi inte alls minoriteter på ett negativt sätt. I många länder är denna respekt svag eller obefintlig. Detta leder till diskriminering, och minoriteterna kränks och förvisas till de fattigaste förhållanden.
I Köpenhamnsavtalet kräver vi att ett land som vill bli medlem i EU måste visa åtminstone minimalt acceptabla nivåer av respekt för alla människor inom landets gränser. Principen faller platt till marken om vi ignorerar dessa kriterier och tillåter länder där människor marginaliseras och behandlas illa att bli medlemmar i EU.
I Irland till exempel var många barn och vuxna med funktionshinder placerade på institution under värsta tänkbara förhållanden när vi blev medlemmar och i flera år därefter.
Trots Köpenhamnskriterierna existerar det i dag liknande fruktansvärda förhållande för sårbara minoriteter i länder som nyligen blivit EU-medlemmar eller som planerar att bli det. Helt klart ignorerades Köpenhamnskriterierna i dessa fall, och hur man behandlade minoriteter ansågs inte vara ett hinder för medlemskap. Detta upphäver syftet med avtalet. Om ett land för att bli EU-medlem måste uppfylla Köpenhamnskriterierna för hur man behandlar sina invånare, måste det vara möjligt att avslå medlemskap om landet inte gör det.
Sergej Kozlík
(SK) Vi talar om problemet med etniska minoriteter, men detta innebär främst den ungerska etniska minoriteten, herr Tabajdi. De etniska minoriteterna har nästan försvunnit helt under de senaste årtiondena i Ungern. Uttalandet från den tidigare ombudsmannen för minoriteter i Ungern, Jenö Kaltenbacha, bekräftar detta. Antalet slovaker som bor i Ungern har minskat från över 300 000 till 18 000 under den aktuella tidsperioden. För den decimerade slovakiska minoriteten används endast ungerska som undervisningsspråk i skolorna för etniska minoriteter i Ungern. I dessa skolor sker undervisning på slovakiska fyra timmar i veckan.
Det pågår ingen vendetta i Slovakien, och situationen för den ungerska minoriteten som bor i Slovakien är ojämförligt bättre. Undervisningsspråket är uteslutande ungerska i skolor för ungerska minoriteter. Slovakiska lärs ut som ett kompletterande språk några timmar i veckan. Gudstjänster förrättas endast på ungerska i alla slovakiska församlingar i Ungern, och endast av ungerska präster. I Slovakien däremot är det endast ungerska präster som förrättar gudstjänst i ungerska församlingar.
Europaparlamentet ägnar paradoxalt nog ingen uppmärksamhet åt problemen för slovakiska, tyska, serbiska och andra missgynnade minoriteter i Ungern. Den ungerska minoritetens perifera problem diskuteras däremot ofta, och den slovakiska regeringen överväger för övrigt sådana frågor för närvarande. Som en del av den processen antog den slovakiska regeringen så sent som i dag en ändring av utbildningslagen för att se till att geografiska namn kommer att tryckas på ungerska eller ukrainska i läroböckerna för minoritetsskolor. Det är de ungerska politikerna och parlamentsledamöterna som under sken av att lösa etniska problem ständigt prackar på andra sina idéer om autonoma lösningar, inklusive territoriellt självstyre. Det senaste exemplet är när den ungerske presidenten tog upp denna fråga när hans rumänske motpart besökte Budapest, som kategoriskt avvisade detta. Sådana attityder måste demaskeras och kraftfullt fördömas i Europaparlamentet.
Kinga Gál
(HU) Andra sociala minoriteters intressen skyddas starkt genom antidiskrimineringslagstiftning, medan EU:s rättsliga skydd, för att inte tala om den politiska viljan, är betydligt mer återhållsamt när det gäller traditionella nationella minoriteter. Ändå är dessa minoriteters existens i EU inte en politisk fråga, utan ett faktum - det finns miljontals människor som bor i EU och som inte är invandrare. De bor i EU:s medlemsstater utan att någonsin ha flyttat från sitt fädernesland. Det enda som har hänt är att deras länders gränser har ändrats under 1900-talets gång, och de har lämnats kvar och står inför olösliga dilemman. Hur ska de kunna bevara sin identitet och samhörighetskänsla, hur ska de kunna ge sina barn en trygg bild av 2000-talet? Vi måste äntligen erkänna att dessa folkgruppers problem inte kan lösas enbart genom allmän lagstiftning om mänskliga rättigheter eller antidiskriminering. Dessa folkgrupper kräver med all rätt allt det som EU anser vara rättigheter för dem som tillhör en majoritet när det gäller befolkningsgrupper av liknande storlek. Det är skälet till att det krävs lagstiftning på EU-nivå och att EU måste hjälpa till. Sådana folkgrupper anser till exempel med all rätt att självstyre, vilket har skapat välstånd och utveckling för minoriteterna i Sydtyrolen i Italien, även skulle vara en önskvärd lösning för dem.
Olika former av självstyre - däribland kanske territoriellt självstyre - skulle verkligen innebära en positiv och hanterbar framtid för dessa folkgrupper. Det skulle inte finnas någon mystifiering kring dem, utan de skulle diskuteras öppet. Om ett sådant alternativ är en positiv lösning i en medlemsstat utan att statens territoriella integritet skadas, skulle det även kunna vara en bra lösning i andra medlemsstater. Dessa minoriteters rättmätiga krav, som bygger på grundläggande principer och befintlig praxis i EU, får inte vara tabubelagda frågor i 2000-talets EU!
Bárbara Dührkop Dührkop
(ES) Herr talman! Det är underligt att vi under alla valperioder har diskuterat det obefintliga eller bräckliga rättsliga och materiella skyddet för en eller annan minoritetsgrupp i medlemsstaterna.
I och med den senaste utvidgningen mot öst har situationen oundvikligen blivit långt mer komplex.
Det finns över 100 minoritetsgrupper i EU-27 om vi lägger ihop de etniska och språkliga minoriteterna med grupper som är följden av invandring på senare tid. I detta sammanhang är det särskilt viktigt att nämna romerna - vilket redan har gjorts - en etnisk grupp som levt bland oss i århundraden. Den har sina egna särdrag och är den mest missgynnade av alla minoritetsgrupper.
Att fördubbla våra insatser för att nå en gradvis integration, om inte assimilering, av dessa grupper och förverkliga vårt motto ”förenade i mångfalden” är en stor utmaning för EU, herr kommissionsledamot. Det är ingen tillfällighet att det i Lissabonfördraget för första gången i EU:s historia görs ett utryckligt omnämnande av rättigheterna för de folk som tillhör dessa minoriteter och deras egna värden.
Alla socialgrupper skiljer sig sinsemellan. Medlemstaternas språklig-historiska minoriteter och deras erkända och obestridliga rättighet att uttrycka sig på sitt modersmål har lite eller inget att göra med nya migrationsflöden, som har sina egna identifierbara särdrag.
Vi tar den europeiska stadgan om landsdels- eller minoritetsspråk som vår utgångspunkt och uppmanar Europeiska socialfonden att ägna uppmärksamhet åt och anslå medel för minoritetsgrupper.
År 2008 har just avslutats som Europeiska året för interkulturell dialog, men jag anser att dialogen bara har börjat. Nu måste vi dra fördel av denna drivkraft och fortsätta att sprida dialogen och inrätta kontrollmekanismer på EU-nivå i syfte att skydda minoritetsgrupper.
Jag avslutar med att säga att medlemsstaterna har en skyldighet att skydda och bevara traditionerna och värderingarna hos det mångkulturella EU som håller på att bildas, och Europaparlamentets skyldighet är att inrätta normer för integration inom en gemensam ram på EU-nivå för att underlätta en fredlig samlevnad.
István Szent-Iványi
(HU) Herr talman! En av tio EU-medborgare hör till en nationell minoritet. Många av dem känner sig som styvbarn i sitt eget hemland. De litar till EU för att vi ska garantera deras rättigheter och förbättra deras situation. Den viktigaste uppgiften som återstår för EU på människorättsområdet är att skydda minoriteterna. De rättsliga grunderna för ett effektivt minoritetsskydd finns där, men den politiska viljan att förverkliga detta brister ofta. Denna situation skulle kunna förbättras om Lissabonfördraget ratificerades, men det är i sig ingen magisk lösning. Det är viktigt att de befintliga institutionerna arbetar effektivt, och en särskilt viktig prioritering är att förstärka minoritetsfrågornas profil i verksamheten vid byrån för grundläggande rättigheter. Minoriteterna skulle se det som ett positivt tecken om den nya kommissionen har en kommissionsledamot som enbart ansvarar för minoritetsfrågor. Detta skulle vara en tydlig signal om att även minoriteterna är fullvärdiga medborgare i ett enande EU. Det får inte finnas några styvbarn i EU eftersom vi alla är minoriteter i den ena eller den andra bemärkelsen.
László Tőkés
(HU) Herr talman! Jag välkomnar tacksamt och uppskattar varmt att frågan om skydd av traditionella nationella och etniska minoriteter och invandrare i EU har tagits med på dagens föredragningslista. Jag anser att det är beklagligt att vår gemensamma debatt i dag inte avslutas med ett beslut till följd av bristande stöd från de politiska grupperna, och att det fortfarande inte är möjligt att anta EU:s ramavtal om skydd av minoriteter. I de före detta kommunistländerna var principen om icke-ingripande allenarådande. Det är oacceptabelt att lösningen på minoriteternas problem på liknande sätt hör till de enskilda medlemsstaternas behörighetsområde inom EU. Jag anser att president Traian Băsescus uttalanden i Budapest, när han avslog de transsylvanska ungrarnas rättmätiga krav på kollektiva rättigheter och självstyre, är en kvarleva av den diktatoriska hållningen under kommunisttiden. EU är ett gemensamt hem även för de nationella, etniska och religiösa minoriteterna, och just därför kan EU inte längre skjuta upp frågan om att ge dessa minoriteter ett institutionellt och rättsligt reglerat skydd.
Patrick Louis
(FR) Herr talman! Våra kulturer styrs av rättsstatsprincipen, och det är därför rätt och riktigt att försvara rättigheterna för en enskild medlem av en minoritet, men det skulle vara farligt att lagstifta om icke-nationella minoriteters rättigheter som folkgrupper i sig.
För icke-nationella minoriteter, och jag talar endast om dem, går det inte att lösa frågan på gemenskapsnivå, eftersom detta oundvikligen kommer att leda till att sammanhållningen i många europeiska nationer raseras. Där rättsstatsprincipen råder måste regleringen av samlevnaden mellan människor förbli en nationell behörighet. Om majoriteten blir minoritetens fiende i denna fråga skulle detta innebära att demokratin allvarligt ifrågasätts.
Ställda inför fattigdom eller faror i sitt land flyr en del människor för att söka skydd. Asylrätten är ett sätt för människor att göra något handgripligt åt sin situation. Lyckligtvis har detta blivit en grundläggande rättighet, men precis som är fallet med alla rättigheter är den även förknippad med en skyldighet. I det här fallet är skyldigheten att acceptera reglerna, språket och sedvänjorna i det nya landet.
Asylrätten är en värdefull rättighet eftersom den är en naturlig mänsklig rättighet. Att tillhöra en minoritet betyder inte automatiskt gemensamma rättigheter. Den slutliga lojaliteten måste alltid vara till det land man har slagit sig ned i. Det är en illusion att tro att obeständiga grupper, med olika historiska minnen, kan mejslas samman till ett land. Med tiden kommer detta endast att ge upphov till en känsla av likgiltighet eller leda till bittra strider.
Antingen finner man sig till rätta i sitt nya hemland, eller så flyttar man tillbaka. Det är den skyldighet som härrör från friheten att komma och gå.
Marian-Jean Marinescu
(RO) Jag vill uttrycka mitt stöd för skyddet av minoriteter och respekten för deras kulturer, språk och sedvänjor. Jag anser att alla medlemstater bör inbegripa hänvisningar till minoriteter i sin lagstiftning på olika områden.
I det här sammanhanget anser jag att Rumäniens lagstiftning på detta område är särskilt väl utformad och att den skulle kunna fungera som en modell för andra medlemsstater. Ett levande bevis på detta påstående är en ledamot här i parlamentet, som jag hyser stor respekt för, som föddes, växte upp och studerade inom Transsylvaniens ungerska folkgrupp och nu framgångsrikt företräder Ungern här i parlamentet. Skyddet av minoriteter får emellertid inte leda till överdrifter, som kollektiva rättigheter, främjande av självstyre eller självbestämmande, inklusive territoriellt.
Jag anser inte heller att det är särskilt lämpligt att dela upp minoriteter i olika kategorier eftersom detta kan ge intryck av att dessa kategorier måste behandlas på olika sätt. Alla medborgare måste behandlas lika och ha samma rättigheter och skyldigheter gentemot de samhällen de lever i. Decentralisering och lokalt självstyre enligt nationell lag måste avspegla alla medborgares ambitioner, vilken nationalitet eller etnisk bakgrund de än har. Det är inte normalt att diskutera begrepp som ännu inte har fastställts i den befintliga internationella rätten och inte är godtagna på medlemsstatsnivå. Vi behöver inte heller anta Europarådets bestämmelser på detta område.
Den romska minoriteten förtjänar ett särskilt omnämnande. Jag är fast övertygad om att gemensamma EU-program, särskilt på utbildningsområdet, skulle bidra till att avsevärt påskynda romernas integration.
Avslutningsvis vill jag påminna er om att alla nationer, hur stora de än är, ändå är minoriteter jämfört med EU:s 500 miljoner medborgare.
Monika Beňová
(SK) Skyddet av minoriteter är obestridligen en av de allra viktigaste principerna, och i mitt hemland Slovakien garanteras ett exceptionellt högt skydd för minoriteterna. Om vi tänker på de etniska minoriteterna kan man säga att denna skyddsstandard även garanteras i form av kulturell och utbildningsmässig autonomi, eftersom vi har ett universitet för vår största minoritet.
Jag anser emellertid att det är fullständigt olämpligt att inleda en diskussion om territoriellt självstyre eftersom jag betraktar detta som en mycket viktig politisk och rättslig fråga och även som en rent hjärtslitande fråga i humanistiska termer. Det skulle kunna orsaka en enorm olycka för människorna. Att börja diskutera territoriellt självstyre skulle också hota EU:s enighet och framgångsrika utveckling i grunden.
Herr kommissionsledamot! Avslutningsvis och eftersom ni har talat om respekt - ja, det är helt riktigt att majoritetssamhället bör hysa den allra största respekt för sina minoriteter, men jag anser att även minoriteterna i ett sunt fungerande samhälle bör hysa lika stor respekt för det samhället.
Tatjana Ždanoka
(EN) Herr talman! Jag vill tacka Csaba Tabajdi för hans utmärkta arbete. Det är synd att vi inte kan avsluta våra debatter med en resolution.
Jag är övertygad om att minoritetsrättigheterna måste bli en del av gemenskapens regelverk. Tyvärr är kommissionen mycket motvillig till att föreslå några åtgärder på området. Vi måste komma ihåg att minoritetsrättigheterna är en integrerad del av de mänskliga rättigheterna, och därför måste vi ha så höga normer som möjligt. Låt oss inte glömma att respekten för och skyddet av minoriteter är ett av Köpenhamnskriterierna. Kommissionen tillämpar inte ens kriterierna korrekt vid anslutningsförfarandet.
Vi är beredda att bevilja inträde, och sedan hoppas vi att situationen ska förbättras efteråt, men efter anslutningen finns det fortfarande inga verktyg för att åtgärda problemet, som kommissionsledamot Jacques Barrot påpekade förra månaden. Vi har utarbetat en gemensam EU-norm för minoritetsrättigheter, och detta är ett absolut krav.
Edit Bauer
(HU) Tack, herr talman. Det finns få politiska områden inom EU där det finns dubbla måttstockar. Köpenhamnskriterierna om minoriteters rättigheter gäller anslutningsländerna - vilket vi redan har hört här i dag - men samma rättigheter finns inte inom gemenskapsrätten. Om EU:s rikedom ligger i dess olika kulturer och ingen vill att små nationers kultur och språk ska försvinna, då har etniska minoriteter ett ännu större behov av skydd, inklusive rättsligt skydd. I de nya medlemsstaterna har det skenbara skydd som gavs av den socialistiska internationalismen försvunnit, och nationella stämningar har intensifierats. Dessutom uppkommer ofta olika former av förtryckande nationalism i de nya medlemsstaterna, särskilt på grund av att inte ens Köpenhamnskriterierna är bindande längre. Vi ser ofta att assimilationistiska ansträngningar förstärks - som påstås vara i minoritetens eget intresse. Tyvärr är detta ett politiskt verktyg som utnyttjas av populistiska partier för att vända majoriteten mot minoriteten.
Interna rättsliga normer för att skydda minoriteternas rättsliga status måste oundvikligen inrättas. Dessa normer måste följa bästa praxis på EU-nivå och bygga på de olika formerna av självstyre, som inte nödvändigtvis behöver betraktas som något slags politiskt brott eller förkastas. I stället bör subsidiaritetsprincipen utvidgas för att ge minoriteter möjligheten att fatta beslut i de frågor som berör dem. Kanske skulle den öppna samordningsmetoden vara ett lämpligt verktyg i detta avseende till dess att en rättslig grund inrättas. Jag vill ställa följande fråga till kommissionsledamoten: skulle det inte vara möjligt att använda detta alternativ, denna metod, för att lösa frågan om minoriteternas rättsliga status? Avslutningsvis vill jag tacka Csaba Sándor Tabajdi för hans utmärkta arbete på detta område.
Corina Creţu
(RO) Vi har en konsekvent uppsättning av bestämmelser, kriterier och rekommendationer på EU-nivå för att garantera skyddet av medborgare som tillhör nationella minoriteter, och de överträds relativt sällan inom EU. Rumänien har beviljat sina minoriteter nationella rättigheter som går längre än de relevanta EU-normerna på detta område. De rumänska ledamöterna av Europaparlamentet som är etniska ungrare är levande bevis på detta.
Det är centralt för den interetniska harmonin i EU att de mänskliga rättigheterna respekteras, och alla separatistiska stämningar som uppkommer till följd av en försämring av de etniska rättigheterna måste stoppas. EU-projektet handlar om integration, och inte om att skapa enklaver baserade på etniska kriterier.
Jag anser att vi bör uppmärksamma situationen för nationella minoriteter i EU:s grannländer i större utsträckning, särskilt om det handlar om medborgare av samma nationalitet som några av medlemstaterna. Ett exempel på det är rumänerna i Ukraina, Serbien och Moldavien, som berövas sina grundläggande rättigheter och utsätts för en intensiv process av avnationalisering.
Josu Ortuondo Larrea
(ES) Herr talman! I EU finns det flera fall av språk som talas av europeiska folkgrupper som inte kan användas i debatter i Europaparlamentet eftersom de inte är erkända som statliga språk. Detta är en förlust för den representativa demokratin.
Ett av dessa fall är det baskiska språket, euskera, som inte är ett minoritetsspråk utan ett officiellt språk, åtminstone i södra delen av Baskien, som administrativt är klassad som en del av den spanska staten. Detsamma gäller emellertid inte - och ta inte detta personligt, herr kommissionsledamot - i den norra delen av Baskien, som är knuten till den franska staten. Den franske presidenten förklarade inför FN:s generalförsamling att ett förnekande av respekten för nationella identiteter och språk är att så förödmjukelsens frön, och att det inte kan finnas fred i världen utan denna respekt. Trots detta tas inte minsta hänsyn till vare sig euskera, korsikanska, bretonska eller occitanska på officiell nivå, och det ges inte heller något stöd för att se till att användningen av dessa språk respekteras och uppmuntras.
Därför uppmanar jag byrån för grundläggande rättigheter att övervaka denna situation och att arbeta för att se till att det inte sker några överträdelser av något europeiskt folks rätt att använda sitt modersmål i medlemstaterna, att dessa medborgare inte diskrimineras och att alla inhemska språk betraktas som officiella inom respektive territorium.
(Talaren fortsatte på baskiska.)
Eskerrik asko jaun-andreok zuen laguntzagatik Europako hizkuntza guztien alde.
Daniel Petru Funeriu
(EN) Herr talman! Jag välkomnar denna debatt, desto mer då Europas historia visar att i kristider kan etniska spänningar skapa oro i annars stabila situationer. Jag vill gärna tro att avsikten hos de personer som inledde debatten är att fästa uppmärksamheten vid de generösa kärnvärdena och förhållanden i EU, eftersom vi faktiskt har de bästa normerna i världen för hur man behandlar minoriteter. Därför bör vi säga klart och tydligt att vi i parlamentet inte accepterar och inte kommer att acceptera några splittrande handlingar eller någon sänkning av de normer jag just nämnde.
Precis som kommissionsledamot Jacques Barrot underströk finns det i vartenda land i EU en tydlig och oftast officiell lagstiftning som garanterar skyddet av den kulturella mångfalden. Men finns det några alternativ till högre utbildning för att uppnå ett hållbart multietniskt samhälle? Exempel ur verkliga livet visar att om vi löser frågor som har att göra med utbildning gynnar vi gemenskapens utveckling. Utbildning är i sig själv enande snarare än splittrande. Genom utbildning lär vi oss att vi alla utgör en minoritet för någon annan. Babeş-Bolyai-universitetet i Rumänien, i staden Cluj i Transsylvanien, är ett exempel på ett multikulturellt universitet som Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa ofta tar upp som ett exempel på multikulturell och interetnisk förträfflighet.
Där det finns behov av det ingår högre utbildning på minoritetsspråk som en del i det nationella utbildningssystemet. Ett exempel är Sapientiauniversitetet i Rumänien.
Dessa positiva exempel betyder dock inte att vi inte kan släppa på kontrollen, och vi måste inse att den kanske svåraste utmaningen ligger framför oss: att lösa den besvärliga situationen för romerna i hela Europa. Som jag ser det är utbildning det mest effektiva för att på lång sikt lösa detta extremt svåra problem i Europa. Jag skulle väldigt gärna vilja se en praktiskt inriktad debatt om hur Europa tänker använda vårt unika utbildningssystem så att vi kan fortsätta att vara förenade i vår mångfald.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Europarådet är den institution som övervakar respekten för de mänskliga rättigheterna, och skyddet av minoriteter hör till medlemstaternas behörighet enligt subsidiaritetsprincipen. Traditionella och etniska minoriteter, migrantminoriteter och invandrare måste respektera den nationella lagstiftningen i den medlemsstat där de är bosatta.
Jag anser att integrationen av nya migrantminoriteter inte bör ingå i den gemensamma invandringspolitik som EU utformar för närvarande. Denna politik kan fastställas först när de befintliga hindren för den fria rörligheten för arbetstagare från de medlemstater som anslöt sig till EU efter 2004 försvinner inom EU.
Skyddet av migrantminoriteter ingår i de principer som främjas av det sociala Europa. Att ge alla EU-medborgare rättvisa arbetsvillkor, oavsett ursprungsmedlemsstat, garanterar dem ett anständigt liv. Som europeisk socialdemokrat stöder jag utformandet av en EU-ram för laglig invandring, men först och främst förespråkar jag aktivt att EU:s grundläggande principer ska gälla för alla EU-medborgare.
Csaba Sógor
(HU) Tyvärr läggs detta förslag till beslut endast fram inför parlamentet i form av en fråga i dag. Företrädare för traditionella minoriteter och folkgrupper har genom fredliga parlamentariska medel försökt övertyga majoriteten om att det som var bra för de 14 EU-medlemsstaterna kommer att vara bra för hela EU. De traditionella nationella minoriteterna finner att de plötsligt bor i ett helt nytt land utan att de har gjort något, utan att någonsin ha flyttat från sina hemländer sedan århundraden tillbaka. Ingen frågade dem om de ville byta nationalitet eller anta ett nytt officiellt språk. Dessa traditionella nationella minoriteter är de mest lojala medborgarna i alla länder. Trots krig, ekonomiska kriser, interna politiska strider och assimilering har de inte övergett sitt månghundraåriga fädernesland, som samtidigt är deras nya hemland. Deras lojalitet har förblivit obruten. Just därför är det oförståeligt att de flera dussin miljoner starka befolkningarna i stora länder skulle frukta några hundra tusen eller som mest en halv miljon medlemmar av en minoritet.
De olika former av självstyre som finns i EU, såsom territoriellt och kulturellt självbestämmande, är följden av en samförståndspolitik mellan majoriteten och minoriteten och har inte lett till att den ekonomiska, politiska eller sociala makten har försvagats i staten i fråga eller i EU. Mitt land Rumänien har funnits i sin nuvarande form sedan 1920. År 1930 omfattade befolkningen på detta territorium 28 procent icke-rumäner, i dag har den siffran sjunkit till 10 procent. Det finns flera andra medlemstater förutom Rumänien som har liknade problem. Det finns lagar och rättigheter, men genomförandet av dem kan inte garanteras, trots att språklig, etnisk och regional mångfald är ett europeiskt värde. Därför är det viktigt att utarbeta förslag till riktlinjer som grundas på befintliga framgångsrika exempel inom EU, som är godtagbara för alla och inte inkräktar på staternas territoriella integritet.
Gábor Harangozó
(HU) Tack så mycket, herr talman. Herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Först och främst vill jag med glädje välkomna Csaba Sándor Tabajdis initiativ, vars målsättning är att förbättra situationen för de minoriteter som lever i EU. Även om det finns utmärkta exempel på nationella minoriteter som betraktas som ett värde och en möjlighet i EU, som i Sydtyrolen eller på Åland, stöter vi tyvärr även på den motsatta inställningen i Östeuropa, ibland till och med i uttalanden från statsmän. Det är just av det skälet som vi kraftfullt måste motsätta oss uttalanden där man kategoriskt och oupphörligen avvisar nationella minoriteters krav på självstyre, genom att hänvisa till de krav som har fastställts av EU. Vi måste följaktligen agera beslutsamt och förklara att nationella minoriteter har rätt till självstyre i form av utövande av minoritetsrättigheter på gemenskapsnivå, och vi måste även garantera dessa grundläggande rättigheter genom EU:s rättsliga system. Jag stöder därför helhjärtat utarbetandet av en heltäckande förordning om skydd av minoriteters rättigheter på EU-nivå. Tack så mycket.
Michl Ebner
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Denna dag är en mycket speciell tilldragelse, och äran för det kan vi tillskriva Csaba Sándor Tabajdi, ordföranden för den tvärpolitiska gruppen och minoriteternas förkämpe. Jag vill särskilt tacka honom för detta.
I dag använder jag det italienska språket, som är statens språk och inte mitt modersmål. Jag gör detta av ett särskilt skäl: ett stort antal etniska minoriteter från olika länder och etniska grupper lever i Italien. I dag vill jag använda detta som en demonstration - även för att visa att en etnisk minoritet inte blir en minoritet av sig själv, utan att det krävs solidaritet - för att ge dessa minoriteter en röst här i parlamentet. Jag vill också påpeka för de italienska minoriteter som lever utomlands att de inte skulle ha den möjligheten annars.
Jacques Barrot talade om icke-diskriminering i dag. Jag anser att icke-diskriminering inte är tillräckligt, utan att vi måste åstadkomma lika rättigheter, och det kan vi göra först när vi ger minoriteterna tillräcklig hjälp för att nå en likvärdig nivå som majoriteten. Därför behöver vi positiv diskriminering i vissa situationer. Jag anser att det är en tanke som bör vidareutvecklas.
EU har befogenheter. Genom att tillämpa artiklarna 21 och 22 i EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna och artikel 2 i Lissabonfördraget - låt oss hoppas att de träder i kraft så snart som möjligt - tillsammans med Köpenhamnskriterierna och en viss flexibilitet och juridisk fantasi, skulle vi kunna uppnå många saker. Jag vill särskilt nämna artikel 2 i Lissabonfördraget om skydd av individens rättigheter - och här vill jag speciellt tacka f.d. utrikesminister Franco Frattini, som på ett avgörande sätt bidrog till att den artikeln kunde tas med.
Vi hoppas på skydd av minoritetsgruppernas rättigheter; det är vårt mål. Eftersom det finns 168 minoritetsgrupper i EU och cirka 330 på den europeiska kontinenten, upplever 100 miljoner av medborgarna på denna kontinent denna situation. Vi i Sydtyrolen har nått en nivå som självklart kan förbättras, men som trots detta är mycket, mycket bra. När jag hör från företrädare för majoritetsbefolkningar här i parlamentet att deras minoriteter behandlas väl blir jag något misstänksam. Jag skulle mycket hellre vilja höra att företrädarna för dessa minoriteter själva förklarade att de behandlas väl.
Vi i EU måste förstå att minoriteter utgör ett mervärde, en bro mellan kulturer, mellan folk och länder. Vi måste arbeta för enighet i kulturell mångfald.
Katrin Saks
(ET) Mina damer och herrar! Den språkliga och kulturella mångfald som vi värdesätter som en tillgång för EU blir ofta ett problem på medlemsstatsnivå, särskilt i områden där gränserna har ändrats till följd av historiens skiften, eller när minoriteten har blivit majoriteten och majoriteten har blivit minoriteten, som i mitt hemland Estland. I sådana fall är det sannerligen en enorm utmaning för ett enda land.
På EU-nivå är det emellertid mycket viktigt att man inte tillämpar dubbla måttstockar. Köpenhamnskriterierna, som har nämnts tidigare av talare i flera inlägg, och som de nya stater som anslöt sig var skyldiga att uppfylla, har redan diskuterats, men vi var även mycket väl medvetna om att dessa kriterier, just dessa krav - till exempel på utbildningsområdet - inte uppfylls i många av de gamla medlemsstaterna. Det är oerhört viktigt att alla länder behandlas på samma sätt, och att miniminormer gäller för alla.
Rareş-Lucian Niculescu
(RO) Först och främst anser jag inte att EU behöver en gemensam politik för minoriteter. Vi är skyldiga att skapa lika rättigheter för alla EU-medborgare, oavsett etnisk bakgrund. Men om de som har tagit upp denna fråga verkligen vill ha en EU-politik på detta område, kan vi försäkra dem om att den rumänska lagstiftningen till exempel kan betraktas som en modell för god praxis.
Rumänien har kanske den mest generösa och moderna lagstiftningen för nationella minoriteter i hela Europa. Minoriteterna åtnjuter långtgående politiska och sociala rättigheter, identiska de rättigheter som medborgare åtnjuter. Minoriteter av avsevärd storlek, som ungrarna, har rätt till utbildning på sitt modersmål på alla nivåer. Företrädare för minoriteter har rätt till säten i parlamentet, även om de inte har fått de nödvändiga rösterna. I själva verket har det ungerska minoritetspartiet, som har nämnts här i kväll och under gårdagskvällens debatter, ingått i den rumänska regeringen i 12 av de 19 år som Rumänien har fungerat som en demokratisk stat.
Flaviu Călin Rus
(RO) Minoriteter av alla slag måste stödjas, inte bara för att bevara deras unika identitet, värderingar, traditioner och språk, utan även för att utveckla deras kultur. Enligt min åsikt är Rumänien, som är en odelad suverän stat, ett mönsterland när det gäller respekten för de enskilda rättigheterna för medlemmarna av alla minoriteter.
Jag välkomnar de framsteg som mina kolleger har gjort, och även deras ständiga engagemang i skyddet av etniska, traditionella eller nationella minoriteter. Detta är en lovvärd och välkommen inställning. När det gäller relationerna mellan majoriteten och minoriteten vill jag emellertid råda er i två aspekter: 1) För det första anser jag inte att endast medlemmarna av en minoritet bör göras delaktiga i åtgärder av det här slaget, utan majoriteterna måste också hantera minoritetsfrågor i samma utsträckning, just för att stödja och skydda det vi kallar ”enhet i mångfald”, vilket finns i Rumänien. 2) Jag anser likaså att även minoriteterna bör beakta majoritetens status, eftersom dessa två enheter bildar, men endast tillsammans, den homogena helhet som bidrar till den naturliga utvecklingen av alla samhällen.
Nicodim Bulzesc
(RO) Som ett inlägg i den här debatten skulle jag vilja kommentera att de nationella minoriteterna gör en stor affär av sina krav, eftersom de inte har argument för att stödja alla de rättigheter som de kräver. Man skulle kunna uttrycka det på följande sätt: ”Inget gott kommer ur bråk, och bråk skapar inget gott.”
EU kan inte bara skydda minoriteterna i sin lagstiftning och därmed missgynna andra nationella befolkningsgrupper till följd av att vi tillåter positiv diskriminering. Jag skulle vilja ge ett exempel där verkligheten motsäger de påståenden som framförts. Några har hävdat att de ungerska minoriteternas rättigheter inte respekteras på utbildningsområdet i Rumänien, och eftersom jag har ett förflutet inom utbildningsväsendet nämner jag Rumäniens universitet som exempel, som följer EU:s normer för behandlingen av minoriteter.
Alexandru Nazare
(RO) Som ett inlägg i den här debatten skulle jag vilja betona försämringen av de religiösa rättigheterna för de rumäner som lever i Timocdalen i Serbien. Vi talar om en folkgrupp bestående av fler än 100 000 rumäner.
Jag vill ta tillfället i akt att uttrycka min oro för beslutet som fattats av kommunfullmäktige i den serbiska staden Negotin om att riva grunden för en rumänskspråkig ortodox kyrka, trots att prästen Boian Alexandru har erhållit alla nödvändiga tillstånd. Detta skulle bli den andra kyrkan för de rumäner som lever i Serbien. För sin fräckhet att bygga den första kyrkan fick fader Alexandru betala med en villkorlig dom på två månader. Jag vill betona att serberna i enlighet med artikel 5 i stabiliserings- och associeringsavtalet har förbundit sig att respektera de mänskliga rättigheterna och skydda etniska och religiösa minoriteter.
Jag vill avsluta med ett utdrag ur ett brev från fader Alexandru, där han uttrycker förhoppningen om att de serbiska myndigheterna inte kommer att riva hans kyrka, där gudstjänsterna kommer att förrättas på rumänska. Jag citerar: ”... att även hjälpa oss att erhålla dessa rättigheter i det land där vi lever, i Serbien, så att vi åtminstone får ha vår egen kyrka och skola och kan tala rumänska”.
Adrian Severin
(EN) Herr talman! EU har ännu ingen jurisdiktion när det gäller de nationella minoriteternas status i de berörda medlemsstaterna. Detta utgör dock inget problem eftersom alla medlemsstater också är medlemmar av Europarådet, en organisation som är väl rustad att möta och har stor erfarenhet av problemet. Om ytterligare en organisation skulle utföra samma arbete som rådet skulle det vara till skada för vårt arbete för minoriteterna och endast skapa förvirring och frustration.
Jag är oroad över att våra metoder för minoriteternas rättigheter i alltför hög grad betonar lösningar som gällde för kanske årtionden och århundraden sedan. Jag tror att det även inom detta område vore bättre att vi utvecklade vår fantasi mer än vårt minne.
Slutligen, istället för att hela tiden göra om samma sak borde EU hellre utveckla ett koncept för gränsöverskridande skydd av kulturella rättigheter på en kontinent där vartenda etnokulturellt samhälle också utgör en minoritet.
Dragoş Florin David
(RO) I det rådande världsomfattande klimatet av globalisering och fri rörlighet anser jag att de tankar som uttryckts här i kväll om territoriell bestämmanderätt inte är logiska. Antalet rumäner som lever i Spanien och Italien överstiger säkerligen en miljon, men jag tror inte att de skulle begära territoriellt självstyre i dessa länder.
Jag anser att det skulle vara en utmärkt idé att inrätta ett utskott eller ett underutskott inom Europaparlamentet för att övervaka minoriteters rättigheter. EU-politiken skulle då genomföras på denna nivå, kombinerat med vissa förfaranden för att respektera minoriteternas rättigheter. Jag tror inte att Rumänien någonsin har avvisat ett besök av något statsöverhuvud från ett europeiskt land, och ändå är detta ett rykte som har cirkulerat här. Jag anser att Rumänien snarare kan erbjuda en modell för god praxis för väldigt många länder i EU.
Iuliu Winkler
(HU) Tack så mycket, herr talman. De nationella minoriteter som lever på EU:s territorium berikar unionen. Europaparlamentet måste gå före och visa vägen i försvaret av de etniska minoriteterna genom att inleda en seriös debatt om minoriteternas rättsliga status. Parlamentet måste ta ansvaret för att utarbeta och anta en ramförordning som är bindande för alla medlemsstater. En sådan förordning skulle emellertid endast tjäna minoriteternas intressen om den - med tanke på subsidiaritetsprincipen - innehåller en bestämmelse om att införandet av olika former av självstyre ska bygga på ett samförstånd mellan majoriteten och minoriteterna och att detta är rätt sätt att ge minoriteterna en lämplig status. Tack så mycket.
Miloš Koterec
(SK) Ja, minoriteterna måste respekteras, och deras rättigheter måste garanteras i medlemsstaternas lagstiftningar. Den kulturella och språkliga mångfalden måste bevaras, eftersom den utgör grunden för en hållbart fungerande union. Vi kommer emellertid inte att tillåta att politiska grupper som bygger på minoritetsåsikter försöker driva igenom autonomistiska intressen som ofta strider mot principen om staternas territoriella integritet och som dessutom härrör från en känsla av orättvisa på grund av beslut som fattats i det förgångna.
Territoriellt självstyre på nationella grunder, som dessutom inte bygger på enhetlighet, utan ofta handlar om att majoriteten överträder minoritetens status i en viss mikroregion eller i ett visst samhälle, är ett hot mot den fredliga samlevnaden i EU.
Christopher Beazley
(FR) Herr talman! Jag har två frågor till kommissionsledamoten.
Under debatten har många ledamöter och kolleger talat om dubbla måttstockar och olika skyldigheter när det gäller de gamla och nya medlemsstaterna. Vilka åtgärder vidtar ni med avseende på de gamla medlemstaterna, det vill säga de av de 15 medlemsstaterna som inte uppfyller Köpenhamnsavtalet?
Min andra fråga handlar om religiösa minoriteter, om de judar och muslimer som lever på vår kontinent, i vår union: vilka åtgärder vidtar kommissionen för att skydda deras tro, deras lag och deras livsstil?
Csaba Sándor Tabajdi
Herr talman, herr kommissionsledamot! Det första som måste klargöras är om frågan om nationella minoriteter endast hör till de nationella befogenheterna eller inte.
Jag anser att så inte är fallet, eftersom mänskliga rättigheter inte är en intern fråga för EU:s medlemstater, vilket innebär att inte heller nationella minoriteter är det. Detta kräver naturligtvis ett klargörande. Jugoslavien bombarderades på grund av att kosovanernas rättigheter kränktes, så varför klargör vi inte den här frågan en gång för alla?
För det andra, varför var situationen i de nya medlemsstaterna bättre före anslutningen än den är nu?
För det tredje tog Christopher Beazley upp frågan om dubbla måttstockar. Trots problemen är det sant att situationen för den ungerska minoriteten i Rumänien har förbättrats. Det finns problem i Rumänien, men situationen är bättre än i Elsass eller Bretagne. Varför finns det dubbla måttstockar?
För det fjärde, låt oss tala om territoriellt självstyre. På Åland som tillhör Finland och i Sydtyrolen i Italien har det regionala självstyret verkligen bidragit till att stabilisera dessa länder. Systemet med autonoma regioner i Spanien är också ett mycket bra exempel, trots ett fåtal baskiska extremister som endast förtjänar vårt fördömande.
Avslutningsvis är det viktigt att påpeka att icke-diskriminering och likabehandling inte är tillräckliga åtgärder för att kompensera för de nackdelar som minoriteterna drabbas av. Nöjda minoriteter fungerar som en stabiliserande faktor i Europas länder. Som Henrik Lax alltid säger, ”om en politik förs på lämpligt sätt kommer den alltid att betala sig i längden”. Det är sant, och jag vill tacka er för debatten.
Jacques Barrot
Herr talman! Jag har lyssnat noga till alla anföranden i dag, och jag är rörd över de starka känslor som finns bakom vissa ställningstaganden.
Csaba Sándor Tabajdi har just räknat upp en hel rad problem. Jag är mycket medveten om att dessa problem existerar. Tyvärr finns det inget annat jag kan göra än att återigen påminna er om att skyddet av olika grupper, skyddet av en nationell minoritet som grupp, inte faller under EU:s befogenheter, eller ens inom befogenheterna för byrån för grundläggande rättigheter.
Byrån kommer trots det, efter mina påtryckningar, att undersöka etnisk diskriminering och rasdiskriminering när 2007 års rapport om rasism sammanställs, men jag vill återigen upprepa att fördragen inte ger någon jurisdiktion inom detta område, inte till EU, inte till kommissionen och inte till byrån för grundläggande rättigheter.
Den öppna samordningsmetoden har nämnts, men även denna metod kräver att vi har befogenhet. Det står helt klart att om rådet skulle ändra ståndpunkt skulle det kunna öppna andra vägar, men just nu uppmärksammar vi speciellt kampen mot sådan diskriminering som berör personer från minoritetsgrupper.
Följande måste klargöras: På gemenskapsnivå har vi verktyg för att bekämpa diskriminering. Artikel 13 i EG-fördraget har utgjort den rättsliga grunden för två direktiv: direktivet av den 29 juni 2000 om genomförandet av principen om likabehandling av personer oavsett deras ras eller etniska ursprung, och direktivet av den 27 november 2000 om inrättande av en allmän ram för likabehandling.
Ur den synvinkeln finns det verkligen en vilja att bekämpa all form av diskriminering av medborgare från minoritetsgrupper. Dessutom kommer byrån för grundläggande rättigheter att på min begäran göra en djuplodande undersökning av alla de olika formerna av diskriminering.
Det är allt jag kan säga. Jag kan inte gå längre än så eftersom vi inte har de rättsliga medlem. Medlemsstaterna tillåter oss inte att göra mer.
Exempelvis är romernas ställning inom EU bedrövlig, och deras integration har högsta prioritet för både gemenskapen och kommissionen. Detta upprepades vid det första EU-toppmötet om romer den 16 september, där jag deltog tillsammans med Manuel Barroso och Vladimír Špidla. I mötets spår följer att Špidla kommer att etablera en EU-plattform om romerna. Med en sådan flexibel struktur kommer vi att kunna anta utmaningarna på EU-nivå. Men vi måste vara försiktiga eftersom, enligt kommissionens åsikt, en etnisk strategi skulle motverka sitt syfte.
Jag vill avsluta med att säga att jag har blivit rörd av uttalandena här i dag. Det är uppenbart att EU:s verkliga styrka ligger i att lösa detta problem med konflikter mellan minoriteter och majoriteter i ett land, men det är också sant att EU är ett förbund av nationalstater, vilket innebär att det är svårt för oss att gå längre än så.
Men samtidigt finns det inget som hindrar att länder informellt utbyter god praxis eller bästa praxis. Ni har pekat på mycket god praxis i vissa av de nya medlemsstaterna, och jag betvivlar inte att sådan god praxis kan inspirera till fler liknande exempel.
Det är allt jag har att säga, och jag beklagar att jag inte kan ge er ett bättre svar, men jag är trots allt tvungen att följa reglerna för vad EU faktiskt är i nuläget. Jag vill ändå ytterligare en gång betona att i de fall diskriminering mot personer i en minoritetsgrupp inträffar kan ni vara säkra på att jag är fullkomligt orubblig. Jag tänker arbeta hårt för att se till att den icke-diskriminering som jag hoppas att stadgan om de grundläggande rättigheterna kommer att medföra efter ratificeringen av Lissabonfördraget respekteras.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Genowefa Grabowska  
skriftlig. - (PL) Inget land i Europa i dag förnekar minoriteternas rättigheter. Under EU:s motto ”Förenade i mångfalden” bygger vi ett multikulturellt Europa, ett Europa där nationella minoriteter samexisterar med stora monolitiska stater och åtnjuter fullständiga politiska och medborgerliga rättigheter. Hela Europa verkar vara enigt om detta. I dag kommer inte den som ifrågasätter minoriteternas rättigheter att nå framgång inom politiken. Minoriteters rättigheter är införlivade i medlemsstaternas nationella lagstiftning, och bekräftas också i många internationella överenskommelser.
Jag blev därför förvånad över det beslut som den högsta förvaltningsdomstolen i Litauen fattade den 30 januari i år. Enligt beslutet är det lagstridigt att placera skyltar med gatunamn på polska bredvid andra skyltar med gatunamn på litauiska. Myndigheterna i Vilnius fick order om att ta bort de polska skyltarna inom en månad. Det hela är speciellt anmärkningsvärt eftersom etniska polacker utgör hela 70 procent av befolkningen i Vilniusområdet, och gatuskyltar på polska finns nästan överallt. Händelsen har inträffat trots att Litauen har förbundit sig att följa den europeiska konventionen om kommunalt självstyre och har ratificerat Europarådets ramkonvention om skydd för nationella minoriteter. I artikel 11 i denna konvention föreskrivs användning av minoritetsspråk, även på gatuskyltar. Det är svårt att förstå varför Litauen, som har varit EU-medlem i fem år, åsidosätter gemenskapsnormerna och inte uppfyller minoriteternas rättigheter på sitt eget territorium.
Iosif Matula  
Herr talman, mina damer och herrar! Jag kommer från ett område vid gränsen mellan Ungern och Rumänien, i länet Arad, där minoritetsproblemen löstes för länge sedan.
I detta område finns arbetskamrater och barndomsvänner som under grundskolan och vidare på universitet talade ungerska och som fortfarande använder ungerska på sina arbetsplatser.
Jag har varit ordförande för Arads landsting och för regionmyndigheten i västra Rumänien. I området finns länen Arad, Timiş och Bihor i Rumänien och Csongrád och Békés i Ungern. Här har rumäner och ungrare tillsammans genomfört dussintals projekt och flera pågår just nu, och alla använder ett enda europeiskt språk för att lösa gemensamma problem.
Jag uppmanar alla som själva vill studera den rumänska modellen för att lösa minoritetsproblem att först undersöka hur situationen ser ut i verkligheten innan man uttrycker sina åsikter i olika europeiska forum.
Andrzej Tomasz Zapałowski  
skriftlig. - (PL) De nationella minoriteternas rättigheter i EU:s medlemsstater är en viktig fråga med tanke på de mänskliga rättigheterna. I praktiken utnyttjas dock ofta problemet i kampanjer som syftar till att sprida revisionism över Europa och ifrågasätta gränserna.
Rättigheten att använda sitt modersmål och att bevara sin traditionella kultur och sina vanor är utan tvekan två av de rättigheter som måste skyddas.
På senare tid har det vid flera tillfällen inträffat att vissa minoriteter i Europa har uttalat en önskan att få särskilda territorier återlämnade till det land till vilket de känner en nationell lojalitet. Det framkallar en reaktion från majoriteten. Det har också förekommit fall då minoriteter som uppgår till flera miljoner personer har ignorerats och förvägrats minoritetsstatus. Det har t.ex. hänt polackerna i Tyskland. Tyskland överträder därmed de grundläggande rättigheterna för minoriteter.
När det gäller personer som har kommit hit från länder utanför Europa är det helt annorlunda. De har naturligtvis rätt till sin egen kultur och sitt eget språk. De får dock inte skapa sina egna områden och där använda den lag som gäller i deras ursprungsländer. Om de vill bo ibland oss måste de vara beredda på att integreras i våra länder och bli ansvarstagande medborgare i det land där de bosätter sig.
