Återupptagande av sessionen
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om en muntlig fråga - B7-0005/2010) till kommissionen från Vital Moreira för utskottet för internationell handel om finanskrisens effekter på världshandeln.
Vital Moreira
Fru talman! Jag ska ställa frågan på mitt utskotts vägnar, utskottet för internationell handel och som ordförande i detta utskott.
Krisens effekter på världshandeln visar sig kunna bli en tioprocentig nedgång 2009. Så mycket har handeln inte krympt sedan andra världskriget orsakade ett sammanbrott i den globala efterfrågan. Att upprätthålla den internationella handelns flöde är av avgörande betydelse för EU och andra exportorienterade länder. Trots G20:s åtaganden har handelshämmande och snedvridande åtgärder ökat inom G20 som ett svar på krisen, även globalt.
Den första delfrågan är denna: Vilka mått och steg har tagits av kommissionen för att motverka sådana åtgärder och, i motsatt riktning, vilka mått och steg har tagits av tredjeländer mot några andra EU-åtgärder för att ge den ekonomiska tillväxten vind i seglen?
Den andra delfrågan är denna: Det finns indikatorer på att vissa tillväxtekonomier som har påverkats mindre av krisen håller på att bli de som driver på tillväxten i den internationella handeln. I så fall måste EU:s industri rikta in sig på nya exportmarknader och kanske även ta fram andra produkter i framtiden. Vilken strategi ämnar kommissionen följa för att medverka till att EU:s industri blir mer konkurrenskraftig?
Den tredje delfrågan är denna: Den globala krisen och efterföljande minskningen av världshandeln får multipla effekter på utvecklingsländerna där den mesta arbetslösheten är koncentrerad. Vilka anpassningsåtgärder planerar kommissionen att vidta i sina handelsförbindelser med särskilt de fattigaste länderna i världen?
Den fjärde frågan är denna: Samtidigt som stora handelsunderskott drivs på av överdriven konsumtion och skuldsättning i vissa medlemsstater, även i Förenta staterna, upplever stora exportbetonade ekonomier i vissa tillväxtekonomier överskott i handeln. Dessa handelsunderskott har bidragit till en global obalans som är orsaken till den globala finanskrisen. Vilken strategi ämnar kommissionen följa för att mildra sådana globala obalanser i sin handelspolitik?
Den femte och sista frågan är denna: De sociala konsekvenserna av finanskrisen och det följande bortfallet i världshandeln kommer att vara kännbara längre än den tid den ekonomiska återhämtningen tar. Vi ser t.ex. tecken på ekonomisk återhämtning nu men arbetslösheten ligger kvar på mycket höga nivåer. När planerar kommissionen att genomföra en konsekvensanalys med anledning av krisens följder för sysselsättningen i EU och utvecklingsländerna? Vilken strategi tänker kommissionen följa för att införliva den sociala och miljömässiga dimensionen av handeln i de internationella WTO-reglerna?
Detta är fem frågor som utskottet för internationell handel vill ställa till den nya kommissionsledamoten för handel, Karel De Gucht, som jag välkomnar till sessionssalen för ett första allmänt åsiktsutbyte med parlamentet och särskilt med medlemmarna i utskottet för internationell handel. Tack på förhand för de svar jag är säker på att ni kommer att kunna ge på de frågor vi ställer till er.
Karel De Gucht
Fru talman! Det har ställts en mängd vitt formulerade frågor som förtjänar mycket mer tid än vad jag har till förfogande.
Förslagsvis koncentrerar jag mitt första svar till handelspolitikens bidrag till den ekonomiska återhämtningen. När det gäller krisens effekter på handeln bör vi känna lättnad över att världshandeln bara krympt med tio procent. Det är ingen slump, utan resultatet av en stark politisk vilja som uttryckts vid olika G20-toppmöten. Det är också resultatet av WTO:s, OECD:s och kommissionens systematiska kontroll av handelshämmande åtgärder.
I stora drag handlar det bara om ett fåtal länder som hemfallit åt handelsprotektionism. Världssamfundet undvek alltså en protektionistisk nedåtgående spiral av det slag man såg under den stora depressionen. För att upprätthålla detta är det viktigt att vara oerhört vaksam. Om vi konstaterar protektionistiska eller handelshämmande åtgärder vidtar vi motåtgärder med alla till buds stående medel, t.ex. vår strategi för marknadstillträde eller för den delen WTO:s tvistelösningsmekanism.
Externa tillväxtkällor blir avgörande för EU:s ekonomiska återhämtning. Därför delar jag er mening om att industrin i EU ska rikta in sig på de nya och snabbväxande tillväxtmarknaderna.
Genom vår handelspolitik kan vi hjälpa dem att nå detta genom att öppna marknaderna ytterligare och minska alla sorts hinder för handel och investeringar.
Det når vi genom de frihandelsavtal vi för närvarande förhandlar om och genom att fördjupa de handelsmässiga och ekonomiska partnerskap vi har med våra viktigaste handelspartner, t.ex. Förenta staterna och Kina. Transatlantiska rådet och högnivådialogen har redan berett marken för detta. Detta blir en prioriterad uppgift för mig som kommissionsledamot för handel.
De kommande veckorna ska kommissionen sätta samman EU:s nya gemensamma agenda för hållbar tillväxt och återhämtning via Europa 2020-strategin. Denna strategi får en effektiv extern dimension där handelspolitiken spelar en nyckelroll.
I en globaliserad värld bör Europa 2020-strategin bli en vektor för att främja öppenhet och ett uppbyggligt internationellt ekonomiskt engagemang. Detta blir också ett huvudtema i ett meddelande om de framtida handelspolitiska prioriteringarna som jag avser att lägga fram senare i år.
Men handelspolitiken handlar om mer än bara konkurrenskraft och tillväxt. Den handlar också om att föra ut våra värderingar i världen och måste därför också införliva utvecklingsdimension av handeln på ett lämpligt sätt.
Att främja ett starkt bidrag till utvecklingsmålen är redan en viktig del av EU:s handelspolitik. De nuvarande multilaterala förhandlingarna är en utvecklingsrunda. Vi för bilaterala och regionala förhandlingar med utvecklingsländer och har själva valt vilka vi vill arbeta med. Vi hjälper dem att bidra till och även utnyttja den globala ekonomin för att levnadsstandarden ska höjas så, att det både ger politisk stabilitet och sociala framsteg.
När det gäller sociala frågeställningar är vi ense om att handeln ska bidra till att hjälpa dem i våra samhällen som drabbats hårdast av finanskrisen, särskilt de som förlorat sitt arbete. I det avseendet tror jag att vi kommer att behöva handel - och mer handel - för att bevara vårt sociala trygghetssystem i EU.
Vår europeiska samhällsmodell, kombinationen av en fri ekonomi med en hög grad av social trygghet behöver bevaras på ett hållbart sätt, och för det behövs tillväxt.
Sammanfattningsvis kommer kommissionens förestående Europa 2020-strategi att stödja en full återhämtning från krisen samtidigt som vi skyndar på en mer intelligent och miljövänlig ekonomi. En öppen handelspolitik blir en viktig del, både som bidrag till återhämtningen i EU och som en vektor för att föra ut våra principer: öppenhet, social trygghet och miljöskydd, hållbarhet och uppbyggligt engagemang på världsarenan.
Att få rätt strategi på plats inbegriper förstås ett nära samarbete med såväl parlamentet som rådet och andra intressenter, och jag ser fram emot er samverkan till att bygga upp en gemensam agenda.
Christofer Fjellner
för PPE-gruppen. - Fru talman! Även jag skulle vilja börja med att hälsa kommissionsledamoten välkommen. Det är en glädje att se er här. Vi har stora förväntningar och förhoppningar på er. Ni har en viktig uppgift framför er.
För ett år sedan var jag väldigt orolig. Då - när handeln rasade och vi kunde förvänta oss en utveckling i världshandeln som inte upplevts sedan andra världskriget - var det skarpt läge. Världsbanken konstaterade att 17 av 20 G20-länder tillsammans infört 47 nya handelshinder och tullar. Ryssland satsade på tullar på bilar, Kina på begränsningar av livsmedelsimport, Indien på importförbud av leksaker och Argentina på licenser för import av textil- och lädervaror. Då såg vi något som närmast liknade en protektionistisk kapprustning, ett mönster från 30-talet som oroade.
Det blev emellertid inte något handelskrig. Jag tycker att det är viktigt att stanna upp och fundera på varför. Jag tror att det viktigaste svaret på det är WTO, det globala regelverket för handeln, som tvingar länder att uppföra sig och inte hänfalla åt protektionism och populism. Jag skulle vilja påstå att det är för tidigt att blåsa faran över. Krisen är inte över. Vi vet ju alla att det är sent i konjunkturcykeln som arbetslösheten är som högst - den arbetslöshet som om något driver protektionism och populism. Just nu ser vi runt omkring oss att fler länder inte ens är igenom krisen, utan kanske till och med har det värsta framför sig. Jag är därför något orolig när jag lyssnar på delar av ministerrådet som inte talar särskilt mycket om nya marknader och frihandel, utan snarare om kritik av globalisering och om att skydda europeiska företag och europeiska jobb. Det är inte nödvändigtvis protektionism, men gränsen är ibland hårfin. Det är i alla fall ett uttryck för en merkantilism som jag tror är skadlig.
Vi borde istället samla våra krafter och fundera på hur vi ska göra Europa mer konkurrenskraftigt, genom att göra det mer öppet. Det stämmer till eftertanke och ledarskap från oss. Vi måste nämligen, inte minst nu när vi ska besluta om Korea och obligatoriska ursprungsmärkningar och när kraven på klimattullar blir allt fler, fundera på hur vi ska göra för att se till att det blir färre och inte fler handelshinder. Det behöver även vi i Europaparlamentet fundera på.
Kader Arif
Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! EU genomgår nu en aldrig tidigare skådad kris som bortom den ekonomiska krisen och finanskrisen framför allt utgör en systemkris.
Innan jag kommer in på finanskrisens effekter på världshandeln, som är rubriken för vår debatt vill jag klargöra en sak: handel är inte ett krisens offer, handel är också en av de bidragande orsakerna.
Vi upplever helt visst en period av enorm global obalans som å ena sidan får bränsle från vissa länders orimliga handelsunderskott med växande inhemsk skuldsättning och å andra sidan handelsöverskott som stimuleras av export från vissa länder, särskilt tillväxtekonomier, med en inhemsk konsumtion som inte ökar i samma takt.
Avregleringspolitiken inom handeln som förts så här långt har bara spätt på dessa obalanser som försvagat främst de fattigaste länderna på planeten. Dessa länder som har uppmuntrats att exportera monokultur har därför blivit utblottade på grund av extrema prisfluktuationer för råvaror, en volatilitet som har förvärrats till följd av internationell spekulation.
Det är en konstig värld vi lever i där som första millennieutvecklingsmål anges utradering av fattigdom och svält men där det samtidigt spekuleras i vetepriserna.
Just de som på 1990-talet försvarade liberalisering och avreglering till varje pris befinner sig nu också i en besvärlig situation. Ständig minskning av arbetstillfällen, stagnerade - ibland även negativ - tillväxt och den tilltagande sociala krisen är alla faktorer som betyder att vi inte längre har råd att låta arbetstillfällen försvinna i denna kults namn. Hur förklarar vi i tider av kris för arbetstagare som förlorar arbetet att de viktigaste att slå vakt om är avreglering av handeln, även om det har sitt pris i form av plötsliga och ibland tragiska omlokaliseringar?
Den kris vi genomgår är därför definitivt en systemisk kris som vi måste besvara med en ny utvecklingsmodell. I den nuvarande strategin EU i världen bygger den vision som utvecklats av kommissionen i grunden på tillträde till marknaden och avreglering av alla sektorer.
Herr kommissionsledamot! Jag tror att denna strategi behöver definieras om som har följt fel spår och ibland lett till att vi lidit bakslag. Det är inte genom att tvinga utvecklingsländerna att öppna sig ännu mer som vi gjuter nytt liv i våra industriers export. Det skulle bara förvärra situationen i de länder där redan 70 procent av de 59 miljoner människor i världen lever som blev av med arbetet 2009.
Tvärtom är det nödvändigt att överväga en ny strategi som har rätt avvägning mellan öppenhet, skydd och stöd. Jag skulle vilja återkomma till de tankarna. Vi kan inte blunda för den utveckling som föranledde Förenta staterna att fortsätta använda sin handelspolitiska skyddsåtgärd eller Kina att väcka frågan i WTO om antidumpningsåtgärder i EU.
När vi ställs för illojala metoder är det klart att skydd behövs men själva principen måste godtas och försvaras internationellt och ibland behöver falska anklagelser om protektionism avvisas en gång för alla.
Behovet av stöd för handelspolitiken blir också tydligare för varje dag som går, och sådant stöd är särskilt avhängigt av att EU:s genomförda politik verkligen är konsekvent. Att politiken som förs ska vara konsekvent är ingen intellektuell debatt, utan ett absolut nödtvång om vi vill definiera om en ny utvecklingsmodell.
Metin Kazak
Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Finanskrisen har verkligen påverkat handeln negativt i EU:s medlemsstater. I länder som Bulgarien minskade exporten de första elva månaderna förra året med hela 24 procent jämfört med året innan, och importen minskade med 35 procent. Fastighets- och turistbranschen är de som drabbats särskilt hårt. Det får extrema konsekvenser för sysselsättningen. Något som måste tas i beaktande är den snabbt ökande skuldsättningsgraden företag till företag, att nationella och lokala organisationer i offentlig sektor håller inne med betalningarna osv.
Dessa problem är inte ovanliga i andra länder heller. Det behövs en allomfattande lösning på dem på EU-nivå vilket kräver nära samarbete även mellan kommissionens olika direktorat. Kommissionsledamot Karel De Gucht betonar vikten av stöd för att öka EU-företagens verksamhetsområde och möjligheter, utveckla klara förebyggande kommersiella instrument, kröna förhandlingarna i Doha-rundan med framgång, använda nya faciliteter för utländska direktinvesteringar och skydd av dessa samt en ny investeringspolitik för att motverka finanskrisens följdverkningar.
Att nå dessa mål och underteckna de ekonomiska samarbetsavtalen med länderna i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet hänger också ihop med återhämtningen från finanskrisen.
Men det kvarstår ett antal frågor på dagordningen, och några av dem har ni redan nämnt. Använder vi finansiering från EU effektivt för att få ned den höga arbetslösheten? Vad kan EU göra ställd inför dagens underskott, devalvering av valutan och hög inflation som alla direkt påverkar handeln? Vilka kommersiella politiska instrument har EU till förfogande för att motverka finanskrisen och dess konsekvenser? Vilka åtgärder måste vidtas för att undvika att en lika stor kris uppstår igen och för att handeln ska fortsätta växa? Vilken strategi har vi mot länder som Indien och Kina som hotar förändra hela det finansiella systemet? Jag sätter allt hopp till denna Europa 2020-strategi för att hitta svaren.
Yannick Jadot
Fru talman, herr kommissionsledamot! Tack för att ni satte in fantasibilden om den krisrelaterade protektionismen i dess rätta sammanhang. Det kan vara klokt att i samband med denna debatt påpeka att inget världskrig sammanhängande med den återuppväckta protektionismen är på väg att bryta ut.
Jag vill snarare vända på frågan. För mig handlar inte frågan ytterst om vilka effekter finanskrisen ger upphov till för handeln utan i grunden om vilken roll handeln spelar, närmare bestämt den handelspolitik som bedrivits i 20 år, för den kris vi upplever i dag.
Livsmedelskrisen för två och ett halvt år sedan kom före finanskrisen, och det var verkligen en kris på världens jordbruksmarknader. I samma anda matas vi ständigt med budskapet om att avregleringen av handeln med Kina är bra för oss. Den dagen kommer, om vi inte blandar in sociala, monetära, skattemässiga och - förstås - miljömässiga frågor, då Kina inte bara har en komparativ fördel framför EU, utan en absolut fördel.
Något vi ser spår av i alla nationella debatter - särskilt i Belgien, som ni väl vet - är att samtliga politiska partier nu upptäcker att det är omöjligt att i en globaliserad värld upprätthålla social dumpning, miljödumpning, monetär dumpning och skattedumpning.
På liknande sätt kan vi komma underfund med att den strategi alla EU-medborgare väntade efter Berlinmurens fall, med andra ord att social demokrati blir en följd av handeln, inte fungerar, vilket vi ser i fallet Kina.
Herr kommissionsledamot! Ni citerade och talade om Lissabonstrategin, innovationer och den miljövänliga ekonomin och vet att denna EU-strategi nu är ett misslyckande. Om vi inte integrerar Lissabonstrategin före strategin EU i världen, kan vi mycket riktigt grunna på vilka industrisektorer EU kommer att ha kvar. Var finns definitionen av de industriella val, jordbruksmässiga val, ekonomiska val och förstås sociala och miljömässiga val som vi träffar i hela EU så att vi kan lära oss hur handeln fungerar ihop med resten av världen? Innan vi definierar dessa val kommer vi att följa en misslyckandets strategi.
Jag har en mer specifik fråga: Den 4 februari 2010 höll WTO:s kommitté för handel med finansiella tjänster möte som särskilt handlade om utmaningarna på grund av finanskrisen och avregleringen av finansiella tjänster. Kan ni berätta vad resultatet av mötet var och vilken åsikt ni har i frågan, om ni hade möjlighet att ta del av det?
Jacek Włosowicz
Fru talman! I dagens globala ekonomi tillåter de flesta gränser ett smidigare flöde av personer, kapital och tjänster. Det syftar förstås till att öka levnadsstandarden. Så långt är allt väl, så länge de flesta länderna har en positiv handelsbalans och tillväxt i BNP. Problemen börjar när ekonomin saktar ned, marknadsindex faller tvärt och problemen börjar med arbetslöshet. Öppnandet av gränser har förutom att skapa en bättre levnadsstandard föranlett att olika ekonomier blivit ömsesidigt beroende av varandra. Det är den andra sidan av myntet. Det ser man tydligt i dagens situation. Den inbromsande tyska ekonomin påverkar t.ex. den polska ekonomin negativt eftersom Tyskland är en av Polens viktigaste exportpartner. Lyckligtvis uppvisar Polens BNP positiv tillväxt vilket är ett undantag i EU, men det oroar att arbetslösheten har ökat under flera månader. Exemplet visar tydligt att regeringarna inte bara ska tänka på hur de ska lösa de ekonomiska problemen i det egna landet, utan också enas om hur de tillsammans kan utveckla försvarsmekanismer så att de kan skydda sig mot liknande situationer i framtiden.
Krisen i dag blir ett prov för oss alla. Jag tänker främst på länderna som tillhör EU. Vi kan inte tillåta en situation där vissa länder försöker skyla över sitt statliga ingripande i den fria konkurrensens namn samtidigt som andra förhindras att ge statligt stöd. Jag inser förstås att vissa regeringar i viss mening är sina valkretsars gisslan men om vi ska bygga en gemenskap i EU till nytta för alla måste vi ta fram tydliga regler och följa dem. Vi behöver också utnyttja våra starka sidor - avancerad teknik på olika områden och humankapital. Det är enda sättet att fortsätta stärka samarbetet mellan våra länder på ett effektivt sätt och vi, EU:s medborgare kan tänka på framtiden i ljusare bilder och hoppas att vår (...).
(Talmannen avbröt talaren)
Joe Higgins
Fru talman! Världskapitalismen genomgår sin värsta kris sedan den stora depressionen. Liksom då är det den arbetande klassen och de fattiga som dyrt betalar och lider konsekvenserna av detta, må det vara i EU eller i jordens fattigaste länder.
Världsbankens forskare förutspår att bara 2010 kommer 64 miljoner människor att kastas ned i extrem fattigdom på grund av krisen och att som en följd mellan 30 000 och 50 000 barn i Afrika redan 2009 dog på grund av undernäring. Denna kris får förödande konsekvenser för världshandeln men kravet från Förenta nationernas finanstoppmöte förra året att t.ex. slutförandet av Doha-rundans handelsförhandlingar ska ge svaret är fullständigt fel. Enligt den ansedda icke-statliga organisationen War on Want skulle det vara ett hot mot jobben för ytterligare 7,5 miljoner arbetstagare, även i de fattigaste länderna.
Världskapitalismens kris görs etter värre av finansspekulanterna på världsmarknaderna. Parasiterna nöjer sig inte med att ha störtat oss ned i krisen, nu vill de exploatera den för att kapa åt sig ännu fler miljarder. Såg kommissionen rubriken i Financial Times igår om handlarnas rekordspekulation mot euron: ”Traders in record bet against the euro”? Men vad gör kommissionen? Den faller på knä framför spekulanterna och kräver att de länder som drabbats hårdast av krisen, t.ex. Grekland gör hänsynslösa nedskärningar i arbetstagarnas löner, pensioner och allmännyttiga tjänster.
Vad tror ni sådana drakoniska nedskärningsprogram gör för handeln, såväl i EU som i världen? Om man försämrar arbetarklassens möjligheter att köpa varor och tjänster minskar man efterfrågan på dessa, vilket innebär att miljontals jobb försvinner också för dem som skulle ha producerat dem. Det är kommissionens recept, i konkreta ordalag. Därför hade de tiotusentals grekiska arbetare alldeles rätt som marscherade igår. Kapitalism kan enbart föra med sig mer lidande och kris. Vi behöver ersätta den med ett system av solidaritet som bygger på den demokratiska socialismens värderingar.
William  Dartmouth
Fru talman! Den store investeraren Warren Buffett sade en gång, att när tidvattnet drar sig tillbaka kan man se vilka som badar utan badkläder. Förra året krympte Storbritanniens ekonomi med 4,8 procent. Det gjorde även Italiens. Den tyska krympte med fem procent och EU:s handel ännu mer.
Jag ska koncentrera mig på den tredje frågan, den om vilken strategi kommissionen ämnar följa för att medverka till att EU:s industri blir mer konkurrenskraftig.
Innan dess fanns Lissabonfördraget, och före det Lissabonstrategin. I den senare avsåg EU att ”bli den mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsekonomin i världen”. En förutsättning för en konkurrenskraftig och dynamisk kunskapsekonomi är nu en gång en flexibel arbetsstyrka. Vad har då EU gjort för att få till det?
EU kom med direktivet om arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag 2008 och det var som att hälla lim i den mest flexibla delen av arbetsmarknaden. Direktivet om arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag är ännu ett illa betänkt och olämpligt EU-direktiv som återigen har drabbat Storbritannien oproportionerligt hårt och negativt där en tredjedel av alla EU:s arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag finns. Som av en händelse är det genom att ha en flexibel arbetsstyrka som man lyfter folk ur fattigdomen.
EU:s räcka av illa betänkta direktiv står i vägen för att en konkurrenskraftig och dynamisk kunskapsekonomi ska växa fram i medlemsstaterna.
EU:s finanskris avslöjar att EU badar utan badkläder.
Béla Glattfelder
(HU) Jag vill ta upp två frågor: handelsbalansunderskottet och koldioxidutsläppen. I dokumentet fastställs helt riktigt att EU:s och Förenta staternas ökade handelsbalansunderskott i stor utsträckning har bidragit till den internationella ekonomiska krisen. EU:s handelsbalansunderskott ökade från 75 miljarder euro 2004 till 243 miljarder euro 2008. Det innebär en trefaldig ökning på fyra år och det betyder även att konsumtionen för varje europeisk medborgare överskred produktionsvärdet med 500 euro. Ett sådant stort handelsbalansunderskott och en konsumtion som överskrider produktionen i så hög utsträckning är inte hållbart. Om vi inte själva tar itu med att minska handelsbalansunderskottet kommer vi enligt ”de ekonomiska lagarnas natur” att styras in mot detta, men till ett mycket högre pris. Det visar de aktuella händelserna i Grekland.
När det gäller energi är världshandeln snedvriden av protektionism och även på grund av stödmekanismerna för energipriserna. Oljeförbrukningen är subventionerad i många utvecklingsländer. Olja finns att få till priser som är lägre än på den internationella marknaden och budgetresurser används till att stödja användning av elektricitet. Samtidigt måste de europeiska producenterna betala skatter och koldioxidkvoter om de vill använda energi i produktionen. I Köpenhamn stod det klart att utvecklingsländerna vill förhindra en överenskommelse om klimatskydd, eftersom de inte är villiga att acceptera sanktioner förknippade med nedskärningar. Det behövs åtgärder för att förhindra detta, särskilt som flera ekonomer nu har påpekat att billig koldioxid ger Kina större konkurrenskraft än billig arbetskraft. Om vi inte minskar energiförbrukningen finns det risk för att det om och om igen ...
(Talmannen avbröt talaren.)
David Martin
(EN) Fru talman! Det står nu klart, i enlighet med vad som redan har sagts, hur finanskrisen har påverkat oss. Enligt kommissionen sjönk handeln med 10 procent 2009 och enligt IMF sjönk den med 12,3 procent samma år.
Enligt ILO var 212 miljoner människor i världen arbetslösa 2009, vilket innebär en ökning på 34 miljoner från 2007.
Afrika söder om Sahara, som hade ett överskott i de offentliga finanserna på 0,3 procent av BNP 2008, hade ett underskott på 6,4 procent 2009. Ett överskott på tre miljarder vändes med andra ord till ett underskott på 64 miljarder, och köpkraften för Afrika söder om Sahara har därmed minskat med 67 miljarder.
I alla delar av världen har man lidit på grund av krisen. I tredje världen, i utvecklingsländerna, har man dock lidit mest. Och det är därför som Oxfam idag har uppmanat till ett införande av vad man kallar för Robin Hood-skatt.
Robin Hood-skatten är en variation på Tobinskatten, vilket innebar att handel med finansiella produkter, aktier, obligationer, råvaror och valutatransaktioner i spekulativt syfte skulle beskattas. Robin Hood-skatten skulle endast tillämpas vid 0,05 procent av transaktionerna, men den skulle kunna finansiera utvecklingsprojekt i tredje världen för miljarder.
För att millennieutvecklingsmålen ska uppnås behövs mellan 34 och 45 miljarder samtidigt som bankerna räddades med en biljon dollar. Bankerna bör inte bara betala tillbaka dessa pengar - de bör även reparera den skada som de har orsakat världen.
Denna Robin Hood-skatt skulle således vara ett bra sätt att tackla fattigdom och att se till att bankerna bidrar till samhället på ett användbart sätt.
Kommer kommissionsledamoten att beakta Oxfams förslag, vilket har fått en antydan till stöd från den brittiske premiärministern, och lägga sin vikt bakom detta i egenskap av kommissionsledamot för handel?
Olle Schmidt
Fru talman! Vår världsdel är en rik världsdel. EU bär ett extra tungt ansvar för att upprätthålla en fri och anständig handel. Finanskrisen skapar en global ekonomisk recession som har minskat handeln med 10 procent under 2009, vilket har sagts här, och den är nu på samma nivå som 2005. Utvecklingsländerna är särskilt utsatta när deras export sjunker och de får problem med bankfinansieringen. För t.ex. AVS-länderna står varuhandeln för 50 procent av deras handel. Dessa länder är då extremt känsliga för kriser. Ett fall på en procent i tillväxten leder till att 20 miljoner människor drabbas av fattigdom.
Här måste EU ta sitt ansvar som en rik del av världen, och se till att finanskrisen inte tvingar in fler i fattigdom och utanförskap. EU måste arbeta för att de fattigaste länderna ska få ett ökat effektivt bistånd och skuldavskrivningar när det är lämpligt. I detta sammanhang, mina vänner, tycker jag att ett antal av de länder som ni kommer ifrån skulle kunna göra mer för att se till att ert bistånd i hemländerna blir större, effektivare och bättre. Det är inte alltid EU som man ska ropa på, utan man kan göra en del på hemmaplan.
Den viktigaste prioriteringen för unionen är att Doha-rundan slutförs, och att EU:s jordbrukspolitik helt enkelt skrotas. Det är inte rimligt att det rika EU konkurrerar ut fattiga bönder i Afrika. Ett nytt frihandelsavtal vore den bästa metoden för att ta världen ur finanskrisen och hindra protektionism.
EU kan och måste agera som en fyrbåk för liberalisering av världshandeln. Globalisering och internationell handel är i grunden något positivt. Protektionism är av ondo och har alltid varit av ondo. Ni som tror att protektionism skulle lära och hjälpa världen på något sätt, ni borde lära av historien.
Janusz Wojciechowski
(PL) Fru talman! Handeln med jordbruksprodukter är ett område inom vilket vi bör hitta vägar för att bekämpa krisen. De senaste åren har vi, påtryckta av Världshandelsorganisationen, infört många frivilliga restriktioner på produktion och export av jordbruksprodukter i EU. Vi genomförde exempelvis en stor reform på sockermarknaden som ledde till att Europas sockerproduktion minskades med en tredjedel och många sockerraffinaderier lades ned. Många jordbrukare slutade att odla sockerbetor, arbetslösheten ökade och vi lyckades inte uppnå några sociala eller ekonomiska fördelar. Detta var fördelaktigt för de stora sockerbolagen som flyttade ut sin produktion från Europa. I dag importerar vi socker från dem.
Vi bör lägga kraft på att skydda vår ekonomi och våra producenter under denna kris. Jag talar inte om protektionism utan om en politik för lika möjligheter vilket våra producenter inte har för närvarande. Det finns mycket höga standarder i EU, exempelvis finns det inom jordbruket normer för djurskydd. Det är rätt att främja dessa, men vi bör även kräva att de som exporterar sina produkter till EU uppfyller samma normer. Om vi till exempel förbjuder burhöns bör vi inte samtidigt importera ägg från länder där denna metod tillämpas. Vi bör agera på samma sätt i många andra frågor och följa en enkel regel - samma krav på exportörer som på våra egna producenter. Om vi inte gör det, förutom den ekonomiska krisen (...).
(Talmannen avbröt talaren.)
Jaroslav Paška
(SK) Finanskrisen som uppstod i Förenta staternas finanssektor växte snabbt till en ekonomisk kris som påverkade alla ekonomiska områden och fick oundvikliga konsekvenser, exempelvis snabb nedgång i konsumenternas köpkraft, minskad tillverkning, högre arbetslöshet, lägre skatteintäkter och mindre pengar för att finansiera statsbudgetarna.
När tillverkningen minskade över hela världen sjönk givetvis värdet på de varor som det handlades med. Hur ska vi uppnå stabilitet eller till och med tillväxt i världshandelns volym? Detta kan endast ske genom effektiva åtgärder för att förhindra en ekonomisk kollaps, genom åtgärder för att stabilisera ekonomin och genom att gradvis få tillstånd en ekonomisk tillväxt.
Ekonomierna i det nuvarande ekonomiska systemet är sammanflätade och globaliserade. Jag anser att det är en illusion att förlita sig på begränsade konstgjorda ingrepp som riktar sig mot särskilda sektorer och inte producerar något mervärde.
Iliana Ivanova
(BG) Mina damer och herrar! Krisen har oundvikligen lett till en betydande minskning av handelsvolymerna. Detta märks också i minskad produktion och investeringar och i begränsade tillväxtmöjligheter. Samtidigt är nationella regeringar starkt frestade att sätta upp hinder för att skydda sin inhemska produktionskapacitet.
2009 noterade vi en alarmerande ökning av de olika formerna av nationellt skydd, både i enskilda EU-stater och i de nya utvecklingsekonomierna. Denna protektionism hindrar små och medelstora företag, vilka utgör grunden i den europeiska ekonomin, att få tillgång till de internationella marknaderna, och den lägger till ytterligare en börda och fler restriktioner.
För att övervinna dessa problem och uppmuntra till företagsamhet och handel anser jag att Europa framför allt behöver en stark inre marknad. Detta kan uppnås om den ekonomiska ekonomin är tillräckligt konkurrenskraftig, innovativ och grundad på höga normer och kvalitet. Enligt vad som noterats av Europeiska kommissionen måste vi, trots de framsteg som vi har gjort, fortsätta att öka utbildningssystemens kapacitet för att de ska bidra till ett innovativt och dynamiskt kunskapssamhälle.
Enligt min uppfattning är stabila offentliga finanser i EU en viktig förutsättning för att övervinna obalansen i handeln. Detta kommer att säkerställa de nationella ekonomiernas hållbarhet och EU:s valuta. Eurons stabilitet är av stor betydelse när det gäller våra handelspartners förtroende. För att få ytterligare ett uppsving och aktivera handel och investeringar bör vi även i god tid genomföra de nödvändiga strukturreformerna i syfte att lägga nya stabila grunder för tillväxt.
Sist men inte minst anser jag att den inre marknaden också skulle bli stärkt av en ordentlig och skyndsam utvidgning av euroområdet. Detta skulle göra EU:s medlemsstater ekonomiskt integrerade och göra europeisk ekonomi ännu mer inflytelserik i förhållande till EU:s internationella partner.
Enrique Guerrero Salom
(ES) Fru talman! Enligt 2009 års siffror, och som redan antytts, har finanskrisen som bröt ut i början av 2008 betydligt minskat intäkterna från handeln.
Det ser dock ut som att vi har lyckats undvika frestelse att tillgripa protektionism såsom skedde under krisen på 1930-talet. Det verkar dessutom som att trenden med uppdykande av nya restriktiva åtgärder bröts i slutet av förra året. Detta visades i den femte rapporten om eventuella handelsbegränsande åtgärder som antogs av kommissionen i slutet av förra året.
Icke desto mindre har många länder antagit restriktiva åtgärder. Det handlar om länder med olika ekonomiska system, som Förenta staterna, Kina, Argentina, Ryssland och Indonesien, men också många utvecklingsländer. Och det är dessa länder, utvecklingsländerna, som är i behov av öppna marknader som kan ta emot deras produkter.
Jag uppmanar därför Karel De Gucht, i egenskap av kommissionsledamot med ansvar för bistånd, att arbeta för en bredare och friare handel i världen, för att Europeiska unionen ska ta ledningen när det gäller att minska protektionistiska hinder i utvecklingsländer och för att i större utsträckning beakta utveckling vid handelsförhandlingarna.
Georgios Papastamkos
(EL) Fru talman, mina damer och herrar! Jag anser att den minskade världshandeln har sträckt sig långt utöver själva recessionen. Studier har visat att bankernas bristande finansiering av handeln till stor del beror på nedgången i handeln.
Jag vill ställa två frågor: Vad har hänt med de internationella åtagandena om multilateral finansiering av handeln? Och vilka resultat har det flexibla finansieringsnätverket i syfte att underlätta finansiering på EU-nivå fått?
När det gäller global handel vill jag påpeka att Världshandelsorganisationens regler och åtaganden i stor utsträckning har förhindrat användandet av restriktiva handelsåtgärder samtidigt som de har tillhandahållit en flexibilitet att anta strategier för att få till stånd en återhämtning av ekonomin.
Icke desto mindre uppmanar vi kommissionen att nära övervaka de åtgärder som har vidtagits av våra handelspartner och hur dessa har påverkat europeisk export, däribland åtgärderna för att ”köpa inhemskt”som genomförts av viktiga EU-handelspartner. Samtidigt får vi inte bortse från den dynamiska exportökningen i vissa tillväxtekonomier.
I detta fall vill jag särskilt understryka frågan om konkurrenskraft för europeiska produkter på globala marknader, en fråga som är oberoende av den ekonomiska krisen.
Vad vi slutligen bland annat behöver är tillgång till våra handelspartners marknader och vice versa, återställa villkor för lojala konkurrensförhållanden på de internationella marknaderna och se till att importerade produkter är föremål för samma regler som varor producerade i EU.
Laima Liucija Andrikien
(EN) Fru talman! (ohörbart) är en situation som redan är mycket svår på grund av den globala recessionen och det minskade behovet av ett antal produkter över hela världen. Icke desto mindre skulle den internationella handeln och EU:s intressen på ett direkt sätt skadas av ytterligare protektionism.
En av de internationella handelsaktörerna har antagit ytterligare kontraproduktiva handelshinder i Ryssland. Ända sedan finanskrisen uppstod har Ryssland påtvingat ett antal så kallade ”tillfälliga” anti-kris tullar på ett antal importvaror som kött och mjölkprodukter, möbler, och även stålprodukter. Dessutom kan man erinra om den tillfälliga tullen på läkemedel som Ryssland har tvingat på EU-exportörer.
Något som är ännu mer alarmerande är att en tullunion skapades den 1 januari 2010 mellan Ryssland, Vitryssland och Kazakstan. Som en följd av detta har totalt 30 procent av EU:s produkttyper fått ökade tullar. Huvudproblemet är naturligtvis att varken Ryssland, Vitryssland eller Kazakstan är medlemmar i WTO, och därför varken är bundna av WTO:s regler som begränsar importtullarna eller av andra handelsbegränsande åtgärder. Eftersom Ryssland inte är medlem i WTO finns inte någon tvistlösningsmekanism för handelsbestämmelserna med dem.
Jag har två frågor till er, herr kommissionsledamot: Hur utvärderar kommissionen de nuvarande handelsproblemen som EU har med Ryssland och har vi någon särskild strategi för att ta itu med frågan om Rysslands medlemskap i WTO?
Daniel Caspary
(DE) Fru talman, mina damer och herrar! Vi har vid flera tillfällen hört att världshandeln har minskat dramatiskt de senaste tre månaderna, trots de framgångsrika försöken av många medlemmar i Världshandelsorganisationen att i så stor utsträckning som möjligt hålla marknaderna öppna. Jag är också mycket tacksam för att Europeiska unionen har spelat en viktig roll när det gäller detta, och att man knappt har infört några protektionistiska åtgärder.
I mitt land brukar man säga att ”anfall är bästa försvar”. Jag skulle vilja anknyta till vad Laima Liucija Andrikienjust sade om de särskilda åtgärder som har vidtagits av Ryssland. Vi måste fråga oss vilka effektiva möjligheter som vi har att agera offensivt mot de handelspartner som inte har hållit sig till de avtal som ingåtts i G20, och som har infört protektionistiska åtgärder, stängt marknaderna och bidragit till att skapa ett ännu större fall i världens ekonomiska prestationsförmåga än vad som annars hade varit fallet.
Borde vi inte vara proaktiva och använda vår strategi för ett konkurrenskraftigt EU i världen och kraftfullt genomföra dess punkter? Är inte tiden inne för att ta itu med våra intressen proaktivt i stället för att bara försvara protektionism? Jag tänker på ett möjligt nytt initiativ som slutligen kommer att ge oss framgång i WTO. Jag tror att vi bör ta det logiska steget att snabbt förhandla om ett frihandelsavtal. Vi har ett resultat i Sydkorea. Men vad har hänt när det gäller Indien, Kanada, Colombia och Peru? Skulle vi inte sända ut en mycket positiv signal om vi kunde nå framsteg med dessa frihandelsavtal nu?
Många andra ledamöter har hänvisat till utvecklingsländerna. Är inte detta ett idealiskt tillfälle att uppnå framsteg åtminstone i avtalet om ekonomiskt partnerskap (EPA) så att utvecklingsländerna och partnerskapsavtalet mellan medlemmarna i gruppen av stater i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet (AVS) skulle integreras bättre i världshandeln och så att effektiva åtgärder kunde vidtas för att få tillstånd ekonomisk tillväxt och för att bekämpa fattigdom? De senaste årtiondena har det stått klart att de stater som har deltagit i världshandeln har haft de högsta tillväxtnivåerna. Jag ser fram emot att höra ert svar, Karel De Gucht.
Theodoros Skylakakis
(EL) Fru talman! Först vill jag säga att korrelationerna i våra handelsförbindelser med tillväxtekonomierna inte är statiska. Tillväxthastigheten är t.ex. totalt olika mellan EU och Kina. När de icke-tariffära handelshindren tillämpades mot oss, när den kinesiska ekonomin var mindre, betraktade vi detta som mindre betydelsefullt. Men konsekvenserna blir värre och värre för oss allteftersom Kinas relativa betydelse ökar och vår minskar.
Samtidigt som vi proportionellt blir mindre minskar också vår makt vid förhandlingar. Det finns ett möjligt läge där EU kan få igenom sin politik, effektivt minska hinder för vår export i snabbt framväxande ekonomier och begränsa social och miljömässig dumpning. Men tiden arbetar mot oss, till och med mer än tidigare på grund av krisen.
För det andra vill jag säga att förbindelserna ändras. Betydelsen av transatlantiska handelsförbindelser och av främjandet av en bättre fungerande amerikansk marknad kommer att öka den transatlantiska handeln och ge parterna på bägge sidorna om Atlanten ökad förhandlingsstyrka.
Även här finns en begränsad möjlighet, eftersom det kommer att ta tid att bygga upp den transatlantiska marknaden och eftersom det är en komplicerad process. Hur värderar Förenta staterna betydelsen av dessa förbindelser? Det faktum att president Obama inte kommer att delta vid det kommande toppmötet i Madrid är inte något uppmuntrande tecken.
Anser kommissionen att vi behöver agera direkt, medan vi fortfarande har nödvändig förhandlingsstyrka?
Tokia Saïfi
(FR) Fru talman! Den ekonomiska och finansiella storm som vi just har gått igenom har orsakat mycket skada. Våra ekonomier har tappat riktning och vi kämpar fortfarande för att komma på rätt köl gentemot beslutsamma framväxande makter.
Det är nu dags för er, herr kommissionsledamot, att föra en ambitiös och meningsfull europeisk handelspolitik som tveklöst är inriktad på att försvara våra intressen och som är grundad på marknadernas ömsesidiga öppenhet samt på att vi utnyttjar våra konkurrensfördelar.
Europeiska unionen måste först av allt hitta ett lämpligt mellanläge mellan total frihandel och protektionism. Jag anser att denna tredje väg måste förverkligas genom att man upprättar ett ramverk för rättvis handel. EU omfattar vissa värderingar: respekt för skyddet av immateriella rättigheter, rättvisa investeringar, tillgång till marknader, kampen mot icke-tariffära handelhinder och respekt för sociala och miljömässiga normer. Följaktligen är det EU:s plikt att se till att dessa värderingar accepteras som principer av Indien och Kina. Dessa framväxande länder är inte bara våra kunder och konkurrenter utan även våra partner.
Förutom behovet att etablera handelsbalans måste ni, herr kommissionsledamot, hjälpa till att öka våra europeiska företags konkurrenskraft. Hur kan detta uppnås? Innovation, investering i forskning och utveckling, och internationell påverkan från konkurrenskraftiga kluster verkar vara några av nyckelfaktorerna som kommer att få oss ut ur krisen.
Vi behöver också rikta våra åtgärder på innovativa företag, särskilt små och medelstora företag, genom att befria dem från alltför stora bördor när det gäller administration och skatt, och på grön teknik och tjänster.
(Talmannen avbröt talaren.)
Krisztina Morvai
(HU) Vi måste ta itu med den grundläggande frågan: Är frihandel, det nuvarande systemet som kontrolleras av WTO, bra för folket eller bör vi beakta en ny vägledande princip, som jag helst inte vill kalla för protektionism utan för ekonomiskt självbestämmande? Jag föreslår att vi tittar på skillnaderna mellan dessa två vägledande principer inom tre områden. Vad betyder global världshandel i sin nuvarande form och volym när det gäller att skapa och bevara jobb i Europa, särskilt för små handlare, små och medelstora företag, familjeföretag och små europeiska jordbruk, som är på drift och som har förlorat möjligheterna till framsteg på grund av den nuvarande globala, liberaliserade världshandeln? Är det ur ett solidariskt perspektiv bra för de fattiga utvecklingsländerna att, i stället för att utveckla sitt eget jordbruk och sin egen industri, tvingas öppna sina marknader? Är det bra för miljön att varor levereras över stora sträckor?
Jag föreslår att vi inledningsvis, åtminstone när det gäller jordbruk och livsmedel, bör beakta att införa principen om självbestämmande när det gäller livsmedel, vilket innebär att samhällen och länder har rätt att besluta vad de vill producera, hur de vill producera det, och dessutom hur de vill sälja det. Konsumenter har rätt till kvalitet och till hälsosamma och näringsrika livsmedel. Vi vet att detta inte fallet med mat som har skeppats hit från tusentals kilometers håll - det gäller för lokalt producerad, lokalt förädlad och lokalt såld mat.
Rareş-Lucian Niculescu
(RO) Jag gratulerar kommissionsledamoten till utnämningen. Kan han i detalj informera kring hur den ekonomiska krisen har påverkat världshandeln med jordbruksprodukter? Laima Liucija Andrikienhar redan nämnt fallet med Ryssland, som tillkännagav att det är berett att förbjuda import av fjäderfä fram till 2015, eftersom de egna behoven täcks genom inhemsk produktion.
Med tanke på att främjandet av ett mer konkurrenskraftigt jordbrukssystem i en öppen miljö för global handel är en av de uppgifter som ordförande José Manuel Barroso har tilldelat den nya kommissionsledamoten med ansvar för jordbruk, ska jag när kommissionsledamoten är närvarande i kammaren passa på att fråga honom hur han ser på samarbetet med sin kollega som också är ansvarig för jordbruket när det gäller att slutföra förhandlingarna som en del av Doharundan.
Seán Kelly
(EN) Fru talman! För det första vill jag gratulera kommissionen till att ha motsatt sig ett nyligen framlagt förslag från WHO om förbud av försäljning av tullfri alkohol och spritdrycker. Om detta skulle ha accepterats skulle det ha kostat två miljarder euro för den europeiska ekonomin och hundratals jobb i unionen. Det handlade om en idé som byggde på moralistiskt predikande snarare än på vetenskapliga bevis av WHO, och tack och lov motsatte sig kommissionen detta.
Det andra som jag vill göra gällande är att det var bankerna som huvudsakligen orsakade många av de problem som vi ser i dag. Men vad hände? En ny teori uppstod: att bankerna var alltför stora för att ”gå under”. Jag tror dock snarare att många av dem tror sig vara större än de i själva verket är. Det kan man se på de omoraliska löner som vissa av deras anställda får och i de groteska bonusar som tas ut. Ingen bankanställd bör få mer än premiärministern i landet i fråga, och vi bör arbeta mot att ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Czesław Adam Siekierski
(PL) Fru talman! Förutom finanssektorn är internationell handel det område av världspolitiken som har lidit mest av den ekonomiska krisen. Det uppskattas att omsättningen för världshandeln föll förra året med ungefär 10 procent till följd av krisen. Dessutom påverkas handeln negativt av den protektionistiska politik som antagits av många länder som ett grundläggande verktyg för att bekämpa lågkonjunkturen. Fördelarna med frihandel i en global ekonomi ska inte behöva förklaras för någon. Man kan med säkerhet säga att det välstånd som länder med fria marknader uppnådde under andra hälften av 1900-talet i stor utsträckning var en produkt av frihandeln som under denna period utvecklades dynamiskt. Världshandelns fall, den ökade arbetslösheten, särskilt i utvecklingsländer, och den ökade fattigdom och sociala utslagning som följde med detta - en sådan tillbakagång kan hindras genom att återupprätta dynamisk handel på rättvisa (...).
(Talmannen avbröt talaren.)
Michael Theurer
(DE) Fru talman, herr kommissionsledamot! Först vill jag gratulera till utnämningen till kommissionsledamot. Vi är glada över att få en sådan skarpsinnig och framgångsrik politiker och välkänd liberal i kommissionen. Ni kommer att behöva all er övertalningsförmåga för att få in ett nytt driv i EU:s internationella handelspolitik. Vi måste bekämpa alla protektionistiska tendenser. Historien visar tydligt att länder som har tagit del av världshandeln har haft större tillväxt än de som inte gjort det.
Dessutom står vi inför en ny världsordning. Vissa av de inblandade aktörerna, exempelvis Kina, har system med statlig kapitalism, men de kan ändå använda helt andra metoder inom detta område. Jag uppmanar därför kommissionen att utveckla en ny strategi för världshandeln. Det är tydligt att vi måste gå vidare med Doharundan, eftersom ett multilateralt sätt att närma sig detta är det enda rätta. Vi kommer emellertid att behöva alla våra krafter för att göra framsteg i förhållande till Kina.
Daniel Caspary
(DE) Fru talman! Jag vill ta upp en fråga som två andra talare har berört. Karel De Gucht, ni är lyckligtvis också ansvarig for det transatlantiska ekonomiska rådet (TEC). Jag skulle vara mycket tacksam om ni, för att lösa alla problem som vi har talat om, kunde sätta upp TEC högst upp på er agenda.
Europa och Förenta staterna står fortfarande för nästan 60 procent av den globala ekonomiska prestationsförmågan. Om vi kunde ta bort en liten del av handelshindren på den transatlantiska marknaden skulle vi kunna göra mycket mer för våra medborgare, och givetvis även för anställda, än vad som har åstadkommits genom många av de andra åtgärder som vi har lagt ner så mycket ansträngning på att genomföra under de senaste fem åren. Jag skulle vara mycket tacksam om ni kunde lägga stor tyngdpunkt på TEC.
Karel De Gucht
Fru talman! Att ge ett väl avvägt svar på alla frågor som har ställts skulle nog ta minst en halvtimme. Men vad jag förstår har jag bara två eller tre minuter på mig.
Låt mig, med detta sagt, inleda med en allmän kommentar. Jag tror verkligen inte att protektionism är någon lösning. När vi ser tillbaka på historien är det, vare sig man tror på internationell handel eller inte, tack vare den som våra länder har blivit framgångsrika.
För det andra har EU en transformativ ekonomi, vilket betyder att vi måste importera för att kunna exportera. Att vi skulle kunna exportera utan att importera är fullkomligt fel och motsäger alla fakta.
Jag uttrycker därför ståndaktigt min uppfattning att vi bör ha frihandelsavtal med viktiga ekonomiska partner, att vi bör nå framgång i Doharundan och att vi bör liberalisera internationell handel ytterligare. Men det betyder inte att vi ska bortse från att denna internationella handel ska vara rättvis och från att vi har rätt att skydda våra intressen. Kommissionen kommer att göra detta när så är nödvändigt, och vi kommer att använda TDI-mekanismerna. Vi måste påverka vad vi anser vara en orättvis snedvridning av handeln.
Dessutom har Yannick Jadot ställt några speciella frågor, exempelvis om WTO:s möte den 4 februari och vad som blev resultatet av detta. Huvudbudskapet från detta möte var att Allmänna tjänstehandelsavtalets regler inte strider mot ländernas rätt att säkerställa en effektiv finansiell reglering. Anledningen är att Gats har en mycket bred räckvidd när det gäller ekonomiska försiktighetsåtgärder, så denna finansiella reglering, vare sig den är på nationell nivå eller på EU-nivå, står verkligen inte i motsättning till reglerna i Gats.
Detta leder mig till den aktuella krisens ursprung. Förhoppningsvis har vi lagt största delen av krisen bakom oss. Jag är fast övertygad om att krisen har haft en stor inverkan på handeln men att krisens orsaker är kopplade till ekonomisk obalans orsakad av att finansiella institutioner gjorde fullkomligt felaktiga val. Finanskrisen uppstod inte i Europa - den kom till Europa och till resten av världen från Förenta staterna.
Jag håller med om att livsmedelskrisen för ett par år sedan, som fortfarande inte hade ebbat ut helt och hållet, till stor del har förstärkt obalansen, särskilt för utvecklingsländerna. Man kan säga mycket om utvecklingsländerna och om gott styre och så vidare, men man kan verkligen inte beskylla utvecklingsländerna för att ha orsakat finanskrisen. Det är uppenbart! De är mycket allvarligt skadade av denna kris och det måste vi ta i beaktande.
Några frågor har även ställts, senast av Daniel Caspary och Yannick Jadot, om vad vi ska göra med TEC och med det strategiska initiativet för Kina?
Min personliga uppfattning är att det enda som vi kan göra för att svara mot Kinas ekonomiska utveckling - som vi förresten inte kommer att kunna stoppa - är att själva bli starkare. Jag tror att det är det enda.
När det gäller handelsunderskottet är det sant att det har ökat betydligt i förhållande till Kina. Men när man tittar på det totala handelsunderskottet i förhållande till Asien har det inte ökat lika mycket. Även inom Asien utsätts övriga asiatiska länder för hård konkurrens från Kina.
Vi måste alltså själva bli starkare. Att exempelvis skapa denna nya transatlantiska marknad anser jag vara något av det bästa vi kan göra.
I ett betänkande som nyligen framställts på uppdrag av parlamentet visas att om man kan minska de icke-tariffära hindren mellan Europa och Förenta staterna med 50 procent skulle detta få en mycket större effekt än Doharundan. Vi bör arbeta på detta, trots att det inte är lätt.
På tal om Doharundan är jag helt övertygad om att vi bör försöka avsluta den. Den innehåller många viktiga delar, bland annat att de existerande tarifferna inte kan gå upp mer och att vi skulle kunna lägga ner dem. För det andra finns det en stark utvecklingsstrategi i Doharundan, givetvis förutsatt att den behålls som den nu är. Det bör vara Europeiska kommissionens mål.
Vi hade även en fråga av David Martin om Robin Hood-skatten. För det första måste jag säga att jag gillar namnet Robin Hood mycket bättre än Tobin. Förutom detta befarar jag dock att Robin Hood-skatten står inför samma problem som Tobinskatten, att man bara kan införa den om det görs i en global omfattning. Man bör också komma ihåg att även om detta genomförs i global omfattning skulle genomförandemekanismen bli mycket kostsam. Enligt ordförande José Manuel Barroso är vi redo att stödja Tobintaxen så länge som alla andra stöder den. Och det är förstås den ömma punkten i allt detta.
Till sist frågade bland annat Joe Higgins om spekulation och vad den har lett till, inbegripet i fallet med Grekland. Detta är inte någon debatt om Grekland så jag tänker inte gå in på detaljer. Men jag är uppriktigt sagt övertygad om att Grekland självt också har skuld i detta. Varken i en global ekonomi eller i Europeiska unionen kan man tillämpa ”moralisk risktagning”. Att vara medlem i Europeiska unionen medför även vissa skyldigheter. Medlemsstater som hamnar i svåra lägen bör inse att de, trots att vi är redo att stödja dem och hjälpa dem närhelst det är möjligt, måste följa reglerna. Då kommer de antagligen inte att hamna i en sådan svår situation som de befinner sig i dag.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
Edit Herczog  
skriftlig. - (HU) Den minskade världshandeln har särskilt haft en skadlig effekt på centraleuropeiska och östeuropeiska länder genom en minskad efterfrågan främst på viktiga exportprodukter, exempelvis bilar och hemelektronik. Samtidigt har dessa länder påverkats starkt av kreditåtstramningen. Att öka exporten bör vara mycket viktigt för att säkerställa dessa länders återhämtning från detta dubbla tryck och från efterföljande sociala problem som ökande arbetslöshet. Finansiering för exportörer verkar dock utgöra ett stort hinder inom detta område genom att betalningsfristerna har blivit längre och genom att det har blivit dyrare och svårare att få låna samtidigt som kreditförsäkringarna har försämrats. Det är därför som man bör utveckla program riktade mot länderna i fråga, särskilt mot medlemsstaterna i EU, för att hjälpa dem att komma över svårigheterna.
Andreas Mölzer  
Outsourcingtrenden i världsekonomin på 1990-talet ledde till att kapital och även expertis flyttades utomlands. Det faktum att jobb har skapats och skapas i låglöneländer har lett till att genomsnittslönerna har blivit lägre i Central- och Västeuropa, vilket i sin tur har orsakat lägre konsumtionsnivåer. Konsekvenserna av detta är att europeiska företag inte längre får största delen av sin vinst från varuproduktion, något som är deras kärnverksamhet. De försöker förbättra sina resultat genom ekonomiska transaktioner och spekulation. Det är här vi måste börja. Vi måste lägga på en kvot för hur mycket vanliga kapitalbolag ska få investera i aktier och andelar, och också för hur mycket av deras reserver som de ska få avsätta till finansieringspaket i tredjeländer. För det andra behövs det reglering för företag som har skadats på grund av krisen. För det tredje - och detta är viktigast - kräver ekonomin inte bara nytt kapital till bankerna, vilket var en av de största anledningarna till att krisen uppstod, utan nya förordningar om penningöverföring, tydliga riktlinjer för försäljning av kreditpaket och ett oberoende övervakningsorgan för den nya och blomstrande handeln, vilket inbegriper ett förbud mot blankning.
Artur Zasada  
Om den prognos som presenterades alldeles nyss av Vital Moreira är rätt kommer nedgången i världshandeln att bli den största sedan andra världskriget. Det säger sig självt att såväl EU:s medlemsstater som länder utanför EU vidtar åtgärder för att öka konkurrenskraften och komma över följderna av krisen. Forskning som gjorts av Centre of Economic Policy Research har visat att 425 lagstiftningsinitiativ i syfte att bekämpa effekterna av krisen har tagits ända sedan det första G20-toppmötet om krisen ägde rum. Vissa länder har tillgripit protektionism medan andra försöker att liberalisera handeln. Beaktar kommissionen, med tanke på att ekonomin är sammankopplad i ett enda blodomlopp, de lagstiftningsinitiativ som tas både inom EU och runt världen i samband med att man vidtar åtgärder mot krisen? När såväl protektionistiska åtgärder som liberaliseringsåtgärder blir alltfler kommer en situation att uppstå i vilken de båda tar ut varandra - de kommer därför inte att få någon effekt på världshandeln.
