Peking +15 - FN:s handlingsplan för jämställdhet (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en debatt om
en muntlig fråga till rådet från Eva-Britt Svensson för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män, om Peking +15 - FN:s handlingsplan för jämställdhet - B7-0007/2010), och
en muntlig fråga till kommissionen från Eva-Britt Svensson för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män, om Peking +15 - FN:s handlingsplan för jämställdhet - B7-0008/2010).
Eva-Britt Svensson
frågeställare. - Frågan om kvinnors rättigheter står alltid högt på min dagordning så därför gläder det mig särskilt när de som idag också hamnar i fokus för våra diskussioner här i plenum. I jämställdhetsutskottet har vi antagit en resolution som är parlamentets ståndpunkt när det gäller Beijingplattformen. Jag vill rikta ett stort tack till kollegerna i utskottet för ett bra samarbete.
Att plattformen som antogs 1995 inom ramen för Förenta Nationerna var ett historiskt viktigt steg. Den antagna plattformen för handling, så kallad platform for action, var det första globala dokumentet i sitt slag. Det tog ett helhetsgrepp på kvinnors villkor och rättigheter. FN har en lång stolt tradition på området mänskliga rättigheter och antog redan 1948 en förklaring.
Den universella förklaringen består av 30 artiklar, och de citeras ofta. Redan där står det, i andra artikeln, att envar ska åtnjuta fri- och rättigheter utan åtskillnad av något slag, och kön nämns uttryckligen. Inom EU har frågan om jämställdhet mellan kvinnor och män sin tydliga grund både i fördragen och i stadgan om de mänskliga rättigheterna.
I utskottet är vi eniga om betydelsen av Beijingplattformen och behovet av att jobba mer konkret inom EU med att systematiskt följa utvecklingen och se till att vi går mot ökad jämställdhet på alla områden. Det nya europeiska institutet för jämlikhet mellan könen, med säte i Vilnius, kommer att vara ett sätt för oss att få hjälp i arbetet och kan också visa forskning om vilka politiska åtgärder som är de mest verkningsfulla. Det finns nämligen mycket som vi inte har fakta och kunskap om.
Jag stöder förslaget till en europeisk skyddsorder, som jag är väldigt glad att det spanska ordförandeskapet har lagt fram. I Beijingplattformen finns det ett antal områden som är oerhört viktiga för att vi ska nå framgång. Det är områden som exempelvis fattigdom, som främst drabbar kvinnor, otillräcklig tillgång till hälso- och sjukvård för kvinnor, våld mot kvinnor i alla dess olika former, ojämlikhet i de ekonomiska strukturerna och i den ekonomiska politiken.
Som ni vet kommer en delegation med åtta parlamentariker att resa till New York för att representera Europaparlamentet. Vi kommer att följa de diskussioner och förhandlingar som är ett led i att utvärdera hur långt världen har kommit på femton år för att uppnå plattformens antagande. Den resolution som vi antar i morgon kommer vi att ta med oss till New York, och det är viktigt att vi har den med oss.
I utskottet antog vi en punkt där det står att sexuell och reproduktiv hälsa och sexuella och reproduktiva rättigheter är en del av kvinnors rättigheter och att de behöver förbättras i Europa och globalt. PPE-gruppen har begärt att denna punkt ska röstas för sig. Vi vet alla att orsaken till att man vill rösta särskilt om en punkt är att den är särskilt viktigt och att det är därför som man inte röstar i klump med annat i resolutionen.
Jag är helt ense med PPE om att punkt 9 är central. Men jag befarar att de vill rösta bort denna punkt, och det tycker jag vore oerhört beklagligt. Jag är fullt medveten om att vi i detta parlament har olika syn och värderingar, och det ska vi ha. Det är därför vi har debatt och olika diskussioner. Men denna text är ett minimum och bör kunna stödjas av alla. Ingen annan text är föreslagen för att ersätta punkt 9. Det vore djupt olyckligt om vi åkte till New York med en resolution som inte säger ens ett minimum om denna grundläggande fråga, som ju också är en helt central frågeställning på global nivå.
Jag tror och hoppas att alla kan godta texten som den är för den säger bara sådant som för oss alla är en självklarhet. I processen har vi också arbetat nära tillsammans med tusentals olika kvinnor och kvinnoorganisationer och det här dokumentet har en unik förankring.
Diego López Garrido
Fru Svensson! Tack så mycket för er fråga. Ni vet att en av de viktigaste frågorna för det spanska ordförandeskapet är jämställdhet mellan kvinnor och män. Ordförandeskapet har en rad mål som uttrycker denna jämställdhetsidé när det gäller betydelsen av direktivet mot diskriminering, och även i förhållande till något ni nämnde, dvs. våld mellan kvinnor och män och vikten av att ha ett system för att kunna skydda offren för denna typ av våld.
I detta avseende är jag mycket glad att se kommissionsledamot Viviane Reding här, eftersom hon är ansvarig för genomförande av allt som handlar om jämställdhet mellan kvinnor och män ur rättslig synvinkel. Jag vill också börja med att be om ursäkt för att den spanska jämställdhetsministern inte är här, eftersom hon just närvarar vid en omröstning i den spanska senaten om reformeringen av abortlagstiftningen, som för övrigt resulterade i ett bra resultat då den just hade antagits denna eftermiddag i det spanska parlamentet.
Rådet har alltid hållit med och har alltid ställt sig bakom EU och FN när det gäller jämställdhet mellan kvinnor och män. Det svenska ordförandeskapet utarbetade Peking +15-rapporten, som det spanska ordförandeskapet ska lägga fram under kommissionens 54:e session om kvinnors ställning, och jag måste säga att trots att stora framsteg har ägt rum på detta område, så finns det fortfarande mycket kvar att göra.
I detta avseende har ordförandeskapet t.ex. betonat behovet av att förbättra uppgifterna och att på ett bättre sätt använda de indikatorer som vi skapade i samband med handlingsplanen från Peking. Som ni vet har man tagit fram tolv indikatorer i EU för övervakning, bedömning och utvärdering av faktisk jämställdhet mellan kvinnor och män, även om vi i vissa fall inte har lyckats utforma dem, t.ex. på områdena för mänskliga rättigheter, medier och miljö.
Jag vill säga att det spanska ordförandeskapet kommer att hålla ett tekniskt sammanträde i maj för att diskutera kvinnor, medier och stereotyper, som ett ämne med anknytning till medierna, som också är något som hamnar under kommissionsledamot Viviane Redings behörighet.
Jag vill avsluta med att säga att det för tillfället finns en mycket viktig fråga, som alla vet, dvs. den ekonomiska krisen. Förutom den skada som har skett kan den också vara ett hinder för framstegen avseende jämställdheten mellan kvinnor och män. Det är emellertid paradoxalt nog också sant att jämställdhet mellan kvinnor och män kan hjälpa oss att övervinna och bekämpa krisen: genom jämställdhet mellan kvinnor och män och lika tillgång till arbetstillfällen för män och kvinnor.
Jag avser mycket specifikt Europa 2020-strategin. EU-institutionerna har klargjort att de vill att Europa 2020-strategin genomgående ska ha en dimension med jämställdhet mellan kvinnor och män, så att denna fråga också blir en del av strategin.
I sitt betänkande i fjol uppmanade Europaparlamentet rådet och kommissionen att inbegripa ett kapitel om integration av könsdimensionen i 2020-strategin. Den 30 november i fjol sade också rådet (sysselsättning och socialpolitik, hälso- och sjukvård samt konsumentfrågor), dvs. det informella rådet som just har sammanträtt i Barcelona, att medlemsstaterna och kommissionen måste arbeta för att se till att, enligt deras behörighet, könsdimensionen kan konsolideras i 2020-strategin och att man tar hänsyn till alla relevanta politiska områden. Jag är därför säker på att detta, tillsammans med kommissionens arbetsprogram, ett omfattande arbetsprogram som alltid har varit ett grundinstrument för vägledning inom denna strategi, kommer att innebära att denna aspekt inbegrips i det dokument som kommissionen har lovat oss den 3 mars om 2020-strategin (vilket har nämnts av Europeiska rådets ordförande Herman Van Rompuy och kommissionens ordförande José Manuel Barroso).
Vi måste fortsätta att arbeta; vi måste driva denna typ av jämställdhetsfrågor framåt. Det handlar inte bara om rättvisa, utan även om överensstämmelse med EU:s anda, så att det kan fortsätta att vara en referenspunkt i världen för jämställdhet mellan kvinnor och män.
Viviane Reding
Herr talman! Det är för mig en ära att mitt första anförande under frågestunden i parlamentet är ett svar på frågor som rör kvinnor. Som kommissionsledamot med ansvar för grundläggande rättigheter anser jag förvisso att frågan grundläggande rättigheter kopplad till jämställdhet mellan kvinnor och män är en av de viktigaste och även en av de äldsta. Jag känner också starka känslor när jag tänker på - för över 15 år sedan, som en ung Europaparlamentariker från Luxemburg - hur jag utarbetade handlingsplanen från Peking i Luxemburg. Nu är vi här i Europaparlamentet för att förbereda uppföljningen till denna handlingsplan. Cirkeln är sluten.
Jag behöver inte understryka att jämställdhet mellan kvinnor och män är en av EU:s grundläggande värderingar, och ni kan räkna med kommissionens starka stöd på detta område.
Under innevarande år kommer jag att lägga fram en ny kommissionsstrategi för jämställdhet mellan könen, vilken kommer att vara en uppföljning till den befintliga färdplanen för jämställdhet 2006-2010. Om några dagar, när arbetet inom kommissionens 54:e session om kvinnors ställning inleds i FN, vilket markerar den 15:e årsdagen för handlingsplanen från Peking, kommer Europaparlamentet att skicka en mycket viktig delegation. Jag kommer själv att vara närvarande där, tillsammans med rådets ordförande. Vi kommer båda två att hålla anföranden under plenarsessionen. Jag menar att även detta är en mycket kraftfull symbolik.
Det kommer också att bli en möjlighet att mäta, på internationell nivå, de framsteg som görs inom de tolv åtgärdsområdena som angavs i Peking, men också att se vilka ojämlikheter som kvarstår, därför att det trots framstegen fortfarande finns utmaningar att lösa. Jag måste dessutom säga att EU är och kommer att förbli en viktig anhängare av FN:s arbete, både vad gäller den pågående reformeringen av de institutionella mekanismerna och inrättandet av denna jämställdhetsenhet inom FN.
EU representerar också en inflytelserik anhängare när det gäller utvecklingsarbetet, särskilt avseende millennieutvecklingsmålen, vilket garanterar en viktig plats för 50 procent av de medborgare som bidrar till denna utveckling globalt. Vi vet förvisso mycket väl att utan kvinnors insatser kommer det inte att bli någon utveckling. Det är därför jämställdhet mellan kvinnor och män är en övergripande strategi i kommissionen, som inte bara genomförs av kommissionsledamoten med ansvar för området, utan även av andra kommissionsledamöter inom deras egna ansvarsområden, dvs. områdena avseende politik inom EU samt dess yttre politik och, i synnerhet, dess samarbets- och utvecklingspolitik.
Vi vet alla att upprättandet av handlingsplanen från Peking innebar ett stort steg framåt. Till följd av antagandet av denna handlingsplan spreds integreringen av ett jämställdhetsperspektiv över EU. Det var denna signal som sändes i samband med handlingsplanen från Peking. Effekterna har verkligen blivit anmärkningsvärda med tanke på att, i alla medlemsstater, vår jämställdhetspolitik inte längre är begränsad till riktade åtgärder, utan från och med nu är integrerad i all relevant politik.
Handlingsplanen från Peking har också gjort det möjligt för oss att följa framstegen i samband med jämställdhet på grundval av indikatorer som har utvecklats av rådet för de flesta åtgärdsområdena. De finns tolv åtgärder och nio indikatorer. Vi är mycket stolta över resultaten, men vi har fortfarande tre indikatorer kvar att upprätta, vilket jag anser att rådet kommer att se till genom att anta slutsatser som vi ska kämpa oss förbi och utveckla dessa kvarstående indikatorer.
Den 15:e årsdagen för handlingsplanen från Peking. Det svenska ordförandeskapet har bedömt vad som har gjorts i EU när det gäller jämställdhet. Rådet har antagit vissa slutsatser, och parlamentet kommer att lägga fram dessa dokument, vilka naturligtvis också kommer att beaktas i alla övriga strategier som EU kommer att utveckla.
Båda ordförandena har just uttryckt sina åsikter om Europa 2020. Det är bara naturligt att kvinnor i detta system, som kommer att föra EU framåt på nytt, kommer att spela en särskild roll, särskilt vid en tidpunkt när färre och färre personer är sysselsatta på arbetsmarknaden. Saken är den att vi inte ens längre har ett val: vi behöver kvinnor för den ekonomiska utvecklingen. Det är inte ens längre en fråga om bara jämställdhet mellan könen; det är en fråga om ekonomisk politik, och endast det. Vi har därför inget annat val i frågan. Vi behöver kvinnor om vi vill att EU ska klara av sina svårigheter, och dessa nya indikatorer kommer naturligtvis att hjälpa oss på detta sätt. Inom högnivågruppen har vi utvecklat ett arbetsprogram som gör det möjligt för oss att övervaka de befintliga indikatorerna och skapa indikatorer som fortfarande behöver tillämpas. Vi kommer naturligtvis att få hjälp av Europeiska jämställdhetsinstitutet med detta, vilket, från nästa vecka - och detta är ännu ett tecken som kommer vid exakt samma tidpunkt som mötet hålls i New York - inrättas permanent i Vilnius.
Herr talman! Efter mitt besök i New York kommer jag att besöka er för att diskutera kommissionens strategi för jämställdhet. Vi gör det tillsammans. Vi gör det för 50 procent av vår befolkning, för 50 procent av våra medborgare, och vi kommer att lyckas.
Christa Klaß
Herr talman, kommissionsledamöter, mina damer och herrar! Den internationella kvinnokonferensen i New York nästa vecka ger oss tillfälle att uppmärksamma världssamfundet på jämställdheten mellan män och kvinnor. Då kommer vår uppfattning om vad vi har uppnått och vad vi vill uppnå sannolikt att bli föremål för en nära och kritisk granskning. De mål om jämställdhet, utveckling och fred som fastställdes i samband med den internationella kvinnokonferensen i Peking den 15 juni 1995 är än i dag en konkret spegling av våra, och EU:s, mål.
Vi är på väg med målet tydligt i sikte. Men vi måste medge att det inte är någon lätt väg, och att det ibland blir trafikstockningar, stopp och enkelriktat. Vi måste hela tiden styra om kursen, alltid ha destinationen klar för oss. Det finns ett gammalt tyskt ordspråk som lyder ”Alla vägar bär till Rom”. I jakten på den rätta gemensamma vägen uppmanar jag oss alla att försöka skapa en bättre gemensam grund.
Jämställdhetspolitiken kan inte, och får inte, bli föremål för omröstning och smal och framtvingad majoritet. Min grupp ger fri beslutanderätt i den här frågan, och därför, fru Svensson, vill vi ha delad omröstning. Jämställdhet måste bli ett sätt att tänka. Detta fordrar känsla och övertygelse. I sin resolution berör Eva-Britt Svensson många ömma punkter. Det finns fortfarande en rad oavklarade frågor som måste tas upp och som redan har nämnts: inga stereotypa tankar, lika lön för lika arbete, fattigdom bland kvinnor, våld mot kvinnor och ett åldrande samhälle, som främst påverkar kvinnor. För oss är dessa de allra viktigaste frågorna i den här resolutionen som vi vill diskutera.
Med enbart avsiktsförklaringar kommer man dock inte långt. Bara listan över alla resolutioner, strategier och pakter fyller två sidor av Eva-Britt Svenssons betänkande. För min grupp är det mycket viktigt att vi så fort vi talar om jämställdhet nämner både män och kvinnor - på lika villkor, så att säga - och vi hoppas att uppföljningskonferensen till den som hölls i Peking kommer att ta oss ett steg närmare ökad jämställdhet.
Zita Gurmai
Herr talman! I år, 2010, är det femton år sedan handlingsplanen från Peking antogs. Detta är en stund för eftertanke, då vi inte bara behöver utvärdera vad vi har uppnått hittills, utan också fundera över nya vägar för att uppnå de mål som fastställdes 1995.
Början var lovande. År 1995 nådde man ett globalt samförstånd om jämställdhet mellan män och kvinnor på alla områden, däribland det politiska, ekonomiska, juridiska och sociala. Trots detta samförstånd har man inte kommit särskilt långt, och många av målen i handlingsplanen från Peking är fortfarande långt ifrån uppfyllda. I en rad länder har kvinnorna fortfarande ett allt för litet inflytande, och fattigdomen har alltjämt ett kvinnoansikte.
Ännu på 2000-talet, och till och med i utvecklade länder, förs fortfarande debatten om vissa grundläggande frågor där man ifrågasätter redan etablerade rättigheter såsom rätten till sexuell och reproduktiv hälsa. Jag är mycket tacksam för att parlamentet inte följer denna trend, utan tvärtom respekterar dessa grundläggande rättigheter. Likväl oroar de politiska debatterna och de konservativa angreppen på mänskliga rättigheter, som tydligt visar att kampen för kvinnors rättigheter är långt ifrån över.
Jag anser inte att man kan kompromissa om mänskliga rättigheter. Vi kan inte nöja oss med att enas om en minsta gemensamma nämnare. När vi om några dagar åker till New York måste vi därför kämpa för att alla kvinnor ska ha samma rättigheter och att dessa rättigheter skyddas. Jag kommer personligen att göra det under mottot ”Min kropp, min rättighet”, som vi måste förmedla till alla världens kvinnor.
Antonyia Parvanova
Herr talman! När man ser tillbaka på vad som uppnåtts sedan förklaringen och handlingsplanen från Peking antogs för femton år sedan, kan man inte förneka att det återstår mycket att göra. Vi är fortfarande långt ifrån de strategiska målen i handlingsplanen från Peking. Bristande jämställdhet och könsstereotyper förekommer i alla världens hörn, och även inom EU. Om vi vill komma framåt i den här agendan måste vi såväl i medlemsstaterna som i EU ha tillförlitlig och jämförbar statistik till hands över indikatorerna från Peking. Dessutom måste vi se till att dessa indikatorer övervakas med jämna mellanrum, och att vi utifrån detta uppdaterar EU:s strategi om jämställdhet mellan könen.
Här i Europa har vi fortfarande mycket att ta itu med.
Låt oss ta situationen på arbetsmarknaden som ett exempel. Där måste vi fylla lönegapet mellan könen och samtidigt titta på kvinnornas ställning och representation i ledarskapspositioner i både offentliga och privata företag.
Om man går närmare in på sociala faktorer leder bristen på jämställdhet och diskriminering mot kvinnor i de flesta fall till utslagning och fattigdom. Fattigdom är den enskilda faktor som har störst inverkan på vår hälsa. Och feminiseringen av fattigdomen har en betydande inverkan på kvinnors fysiska och mentala hälsa.
Kvinnor som tillhör minoriteter drabbas av fattigdom, utslagning och diskriminering. Deras behov är i stor utsträckning okända och nonchaleras, och deras röst hörs inte. För romska kvinnor är den förväntade livslängden upp till tio år kortare än för majoriteten av övriga kvinnor. Spädbarnsdödligheten är tre till fyra gånger högre än bland majoritetsbefolkningen.
Diskriminering, utslagning och fattigdom måste också ses i ljuset av den åldrande befolkningen. Skillnaderna mellan kvinnors och mäns förväntade livslängd kommer att innebära ökade ekonomiska och sociala svårigheter för ensamstående äldre kvinnor. Detta är ett nytt, växande och allvarligt problem som måste övervakas noga och hanteras på rätt sätt.
Slutligen vill jag starkt uppmuntra er, fru kommissionsledamot, att lägga fram ett förslag till direktiv om våld mot kvinnor. Vi kommer alla att stå bakom er.
Nicole Kiil-Nielsen
År 2006 uppgav FN att de främsta offren för klimatförändringarna är de mest sårbara och fattigaste befolkningarna. Faktum är att kvinnorna utgör majoriteten av båda dessa kategorier.
I Afrika söder om Sahara, till exempel, förekommer visserligen redan diskriminering mot kvinnor när det gäller tillgång till och kontroll över mark, men den ökade bristen på odlingsbar mark till följd av torka försämrar dessutom ytterligare levnadsvillkoren för dessa kvinnor.
Enligt en färsk rapport kommer en miljard människor att ha flytt från hårt klimatdrabbade områden 2050. Den förlorade tryggheten för dessa klimatflyktingar som tvingas fly till provisoriska läger är ytterligare ett hot mot kvinnor.
Vi måste medge att det inte är en enda av de miljörättsakter som EU antagit de senaste femton åren som inbegriper könsperspektivet.
På De gröna/Europeiska fria alliansens vägnar vill jag därför uppmana EU och dess medlemsstater att integrera jämställdhetsperspektivet i alla konsekvensbedömningar samt i all lagstiftning och politik som rör miljön.
Marina Yannakoudakis
Herr talman! Det är bara knappt 100 år sedan alla kvinnor fick rösträtt i Storbritannien. Kampen för kvinnors rättigheter är inget nytt, och jag vill hylla alla kvinnorättsorganisationer världen över som fortfarande kämpar för jämställdhet mellan män och kvinnor.
Kvinnor vill kunna fatta oberoende beslut om karriär och familj, och välja om de ska arbeta i ett traditionellt mansdominerat yrke eller i hemmet och ta hand om barnen. Det vi egentligen behöver göra är att stärka kvinnors inflytande. Vi som konservativa tror på det egna valet, som också innebär flexibilitet för kvinnor och därmed även jämställdhet.
Håller vi omedvetet på att minska kvinnors anställbarhet genom att kräva att företag erbjuder rättigheter som de inte kan uppfylla i dagens ekonomiska klimat? Och är det så att vi på samma sätt hindrar kvinnor från att stanna hemma med barnen för att vi som samhälle värderar detta mindre än att gå till ett arbete?
Kommissionsledamoten har helt riktigt påpekat att vi måste få kvinnorna ut ur recessionen och tillbaka i arbete. Jag anser också att vi måste trygga arbetstillfällena i de små företagen, eftersom det kommer att hjälpa oss att uppnå detta mål. Genom överreglering äventyrar vi småföretagens överlevnad, vilket i sin tur innebär att vi i själva verket begränsar de valmöjligheter vi vill ge kvinnor och därmed också den jämställdhet de förtjänar.
Mara Bizzotto
Herr talman, mina damer och herrar! I det svenska ordförandeskapets rapport om Peking finns inga hänvisningar av något slag till situationen för de kvinnor i Europa som inte har sitt ursprung i västvärlden. Så antingen är det inget problem, eller också vill vi inte se det. Dagens situation för muslimska kvinnor i världen, och Europa, är dock tragisk.
Om västvärldens feminism genomgår en identitetskris beror det på att mångkulturens popularitet har fått allt för många av oss att undvika att ta itu med dessa frågor, som ligger till grund för de problem som så många muslimska kvinnor i Europa och världen nu brottas med.
Vi måste lämna mångkulturalismen och den politiska korrektheten där vi hittade dem och anta den nya utmaningen. Män och kvinnor i Europa måste omedelbart, och inte senare, stötta alla EU:s muslimska kvinnor i kampen för frigörelse och därmed också ge sitt stöd åt de rörelser världen över som fördömer islamistisk fundamentalism.
Är vi beredda att kämpa så att kvinnor i EU slipper symbolen för själslig död, det vill säga burkan? Är vi beredda att diskutera de allt sämre förhållandena för kvinnor i muslimska gemenskaper runtom i Europa?
Om vi låter debatten, och inte tystnaden, råda i dessa frågor får vi också kraft att stötta världens kvinnor i frigörelsen från det islamistiska förtrycket.
Edit Bauer
(HU) Femton år efter att handlingsplanen från Peking antogs finns det förstås många saker vi kan och bör prata om. Men jag vill hellre prata om det som är vår uppgift. Vi har ett verktyg i våra händer, och det är lagstiftningen. Många saker har hänt under dessa femton år, både i medlemsländerna och inom EU. Stora framsteg har skett främst tack vare antagandet av antidiskrimineringslagar. Det innebär ett viktigt steg mot att skapa lika möjligheter för alla. Vi måste dock erkänna att vi inte är nöjda med gemenskapslagstiftningen, och oftast inte heller med medlemsstaternas lagstiftningar, eftersom vi gång på gång ser tecken på hur ineffektiva dessa lagar fortfarande är. Ofta förändras situationen bara i mycket liten utsträckning sedan lagen trätt i kraft. Vi kan till exempel ta lönegapet mellan kvinnor och män. Under mer än trettio år har lagen förbjudit könsdiskriminering, och ändå har det skett mycket små förändringar när det gäller dessa skillnader under de senaste tio åren. Tvärtom har dessa skillnader då och då visat sig öka.
Ett särskilt stort problem är tillgången till dessa rättigheter, eftersom det i regel är ytterst kostsamt och komplicerat att få sin sak prövad i domstol. De myndigheter som är ansvariga för att upprätthålla likabehandling och som sköter tillsynen av antidiskrimineringslagstiftningen i medlemsstaterna har för det mesta bristande resurser. Det gör att deras möjligheter ofta är begränsade till att tillhandahålla information och råd. Förhoppningsvis kommer vi under året att få tillfälle att undersöka effektiviteten hos de lagar vi utformar och antar. Det säger sig självt att man inte kan lösa allt genom lagstiftning. Stereotyper är svåra att förändra, och ändå måste vi inse att effektiviteten i våra lagar faktiskt står eller faller beroende på om vi lyckas med just det. Sammanfattningsvis vill jag säga att det förstås är viktigt att vi emellanåt tittar tillbaka i backspegeln, samtidigt som vi hela tiden måste ha klart för oss vart vi är på väg. Vi har stora förväntningar på den nya 2020-strategin, liksom på den nya jämställdhetsstrategin.
Edite Estrela
(PT) Det var ett nöje att lyssna på er. Ni har gett oss positiva signaler och bekräftat att ni är villig att agera. Och det krävs verkligen mycket handlingskraft, eftersom vi femton år efter Peking tyvärr kan konstatera att resultatet är mycket obetydligt. Det är inte bara fattigdomens ansikte som fortsätter att vara kvinnligt. Även analfabetismen, arbetslösheten och de låga lönerna har ett kvinnoansikte. Dessutom diskrimineras kvinnor alltjämt när det gäller tillgången till utbildning och sjukvård. Kvinnor är också det främsta offret för människohandel samt för fysiskt, sexuellt och psykologiskt våld. Kvinnor är underrepresenterade inom politiken och i företagens styrelser. Med andra ord är de utestängda från politiskt och ekonomiskt beslutsfattande.
För att jämställdhetsåtgärder ska vara ändamålsenliga och effektiva vet vi att det krävs tillförlitliga undersökningar som grundar sig på jämförbar könsuppdelad statistik. Det är vad vi behöver för att kunna göra rätt bedömning och vidta rätt åtgärder.
Teresa Jiménez-Becerril Barrio
(ES) Herr talman! Jag vill säga att jag inte kom till parlamentet för att hylla den splitternya abortlagen i Spanien.
Det jag oroar mig för är människoliv, och jag är särskilt oroad över de kvinnor - som jag är här för att försvara - vars liv är hotade på grund av könsrelaterat våld, och jag är här för att erbjuda dem en plats där de kan leva i frihet och trygghet.
Parlamentets resolution av den 2 februari 2006 rekommenderar att medlemsstaterna ska formulera en politik med nolltolerans beträffande alla former av våld mot kvinnor och vidta lämpliga åtgärder för att garantera ett bättre skydd för offren.
Genom Stockholmsprogrammet, som antogs här i parlamentet, inrättades ett område med frihet, säkerhet och rättvisa för alla EU:s medborgare, och i det programmet ansågs kampen mot det könsrelaterade våldet vara en prioritet. Detta speglar min uppmaning till det spanska ordförandeskapet att under sin mandatperiod förespråka en europeisk skyddsorder. Denna skyddsorder ska vara till stöd för dem som faller offer för könsrelaterat våld och säkerställa att de som utsätts för dessa brott ska få samma skydd i alla medlemsländer.
I ett Europa utan gränser ska inte heller kampen mot det könsrelaterade våldet ha några gränser. Medlemsstaterna måste arbeta hårt för att harmonisera sin lagstiftning så att vi i kampen mot omänsklig behandling av kvinnor kan övervinna de juridiska hindren och slutligen skydda kvinnornas och deras barns liv, åtminstone i EU.
Jag ber därför kommissionen och rådet att göra allt i sin makt som är nödvändigt för att komma framåt med den europeiska skyddsordern för offer, eftersom den är ett mycket effektivt instrument för att se till att de som inte respekterar kvinnans värdighet och hennes rätt att leva i frihet och trygghet inte går ostraffade.
Iratxe García Pérez
(ES) Herr talman! ... (början av talet är inte tillgänglig av tekniska orsaker) ... 30 000 kvinnor slöt upp med dem och stämde in med deras åsikter och planer för att gå vidare i ett mer rättvist och jämställt samhälle. De kom från olika platser och många olika ideologier och kulturer, men hade ett gemensamt mål att kämpa för respekten för rätten till jämställdhet och rättvisa, för kvinnors deltagande i det sociala och politiska livet, för ansvarsdelning och för rätten till sexuell och reproduktiv hälsa.
I dag är dessa mål mer aktuella än någonsin, och just därför är det fortfarande långt kvar. Den här resolutionen tar därför upp grundläggande frågor såsom behovet av att kommissionen utformar en strategi för att övervaka arbetsprogrammet, säkerställer en fast anknytning till handlingsprogrammet från Peking samt främjar jämställdhetspolitiken, och inte minst könsperspektivet, i lagstiftningsprocessen.
Det är viktigt att komma ihåg att Europa i dag kan vara en förebild för resten av världen när det gäller jämställdhet, men i vårt arbete och våra insatser måste vi också komma ihåg alla de kvinnor utanför Europa som helt saknar grundläggande rättigheter.
För dem, och för alla kvinnor i Europa, måste vi arbeta hårt.
Mariya Nedelcheva
(FR) Herr talman, kommissionsledamöter, mina damer och herrar! Jag vill gratulera Eva-Britt Svensson till den resolution som hon utarbetat om FN:s handlingsplan för jämställdhet.
Än i dag råder det bristande jämställdhet mellan män och kvinnor på en rad olika områden. Jag tänker just nu främst på sysselsättningsområdet, där lönegapet mellan könen är upprörande och det fortfarande är svårt att förena familjeliv och karriär. Och jag skulle kunna räkna upp många fler områden.
Trots insatserna för att bekämpa den bristande jämställdheten mellan män och kvinnor har inget av målen i handlingsplanen Peking +15 uppnåtts till fullo. Och det handlar inte om att vi hela tiden omdefinierar målen, för dem känner vi till väl. I stället måste vi på nytt överväga vilka åtgärder vi ska vidta för att uppfylla dessa mål.
Därför anser jag att det är nödvändigt att EU förklarar sin strategi inom ramen för målen i FN:s handlingsplan med inriktning på främst tre områden. Vår strategi måste omfatta kortsiktiga, medellångsiktiga och långsiktiga mål.
På kort sikt måste det göras en detaljerad undersökning av alla känsliga områden i ljuset av den ekonomiska och finansiella krisen. Det handlar om att definiera exakta indikatorer som gör att vi kan utvärdera och mäta hur krisen påverkar sysselsättningen och den ekonomiska situationen för kvinnor. Dessa indikatorer måste koncentreras till de ekonomiska, sociala och miljörelaterade aspekterna.
På medellång sikt handlar det om att på nationell nivå regelbundet övervaka och uppdatera statistiken. Den uppsättning indikatorer som fastställts inom ramen för handlingsplanen från Peking måste därför regelbundet ses över utifrån deras politiska, ekonomiska och sociala relevans. Om vi tar hänsyn till dessa två aspekter får vi den konsekvens vi behöver på EU-nivå för att kunna uppnå våra gemensamma mål.
Slutligen måste vi på lång sikt se till att vi integrerar jämställdhetsperspektivet, men också att vi uppmuntrar till utbytet av god praxis mellan medlemsstaterna och givetvis att vi ser till att de framsteg som görs är i linje med kommissionens färdplan.
Genom att följa den här strukturen på tre olika plan ökar vi förutsättningarna väsentligt för att slutligen uppnå våra främsta mål.
Silvia Costa
(IT) Herr talman, kommissionsledamöter, mina damer och herrar! Handlingsplanen Peking +15 står i år inför en ekonomisk, finansiell och sysselsättningsrelaterad kris som har en negativ inverkan på levnads- och arbetsförhållandena för miljontals kvinnor i Europa och hela världen, men som också kan utgöra ett tillfälle att se över utvecklingsmodeller, organisationen på arbetsmarknaden samt socialpolitiken.
För att bidra till att uppnå målen i handlingsplanen Peking +15 måste EU, för kvinnornas räkning, prioritera åtgärder för att ge kvinnor tillgång till naturresurser och krediter som mikrolån, förbättra balansen mellan familje- och arbetslivet genom att bland annat anta direktivet om föräldraledighet, stärka utbildningspolitiken och incitamenten för företagen att anställa unga människor och kvinnor och öka kampen mot människohandel med hjälp av ett nytt direktiv som vi hoppas kommer att bygga på den resolution som antogs vid den senaste sammanträdesperioden i Strasbourg.
Vi måste framför allt inrikta utvecklingssamarbetsstödet på att öka kvinnornas inflytande i de fattigaste länderna i allmänhet, och i Afrika i synnerhet, genom att skapa en möjlig allians mellan kvinnor i Europa och Afrika.
Det skulle vara bra - och nu vänder jag mig till kommissionsledamoten och talmannen - om EU:s delegation i New York kunde förespråka och försöka vinna gehör för den kampanj som vill att Nobels fredspris ska tilldelas Afrikas kvinnor, som symboliskt företräds av ledarna för de sammanslutningar som är verksamma i länder som är värst drabbade av konflikter och fattigdom.
Sylvie Guillaume
(FR) I dag debatterar vi jämställdheten mellan män och kvinnor, femton år efter den fjärde internationella kvinnokonferensen som hölls i Peking, och vi firar Europeiska året för bekämpning av fattigdom och social utestängning.
Jag vill göra en koppling mellan dessa två, eftersom det inte råder någon tvekan om att det alltjämt är kvinnor som är de främsta offren för anställningsotrygghet. I Frankrike, till exempel, utgör kvinnorna 80 procent av landets deltidsarbetare och har otrygga och dåligt betalda jobb. Åttio procent av kvinnorna tjänar dessutom mindre än minimilönen, vilket i slutändan innebär att de uppbär en pension som gränsar till minimiinkomst. Det genomsnittliga lönegapet mellan kvinnor och män är dessutom alltjämt mycket högt.
I viss mån finns därmed jämställdheten bara i teorin, och många kvinnor som dessutom fortfarande har ett betydande familjeansvar tvingas ibland ha flera jobb för olika arbetsgivare. Och ändå tjänar de mindre än männen.
Därför är det helt nödvändigt att vi genomför offentliga politiska åtgärder som är särskilt inriktade på att motverka dessa orättvisor såväl på arbetsmarknaden som i hemmet, samt att vi inför ett socialt trygghetssystem som på ett effektivt sätt motsvarar kvinnors behov. Utan dessa åtgärder finns det risk att målen i handlingsplanen från Peking förblir en utopi.
Vilija Blinkevičiūt
(LT) I EU:s kamp för att uppnå målen med tillväxt, sysselsättning och social sammanhållning är jämställdhetsprincipen av stor vikt. EU har gjort stora framsteg när det gäller genomförandet av handlingsplanen från Peking, men vi kan inte nöja oss med den nuvarande situationen. Rapporten om genomförandet av handlingsplanen från Peking visar att de mål som EU har satt upp ännu inte har uppfyllts. Det är mycket viktigt att indikatorerna i handlingsplanen används för att utveckla jämställdhetsperspektivet i nationella reformprogram liksom i nationella rapporter om social trygghet och social delaktighet. Både i de enskilda medlemsländerna och inom EU råder det alltjämt brist på tillräckligt tillförlitlig och jämförbar statistik över sociala indikatorer som fattigdom bland kvinnor, våld mot kvinnor och institutionella mekanismer. En av uppgifterna för Europeiska jämställdhetsinstitutet är att hantera jämförbar statistik. I institutets arbetsprogram fastställs syften som bör vara till särskilt god hjälp för att tillämpa indikatorerna i handlingsplanen från Peking. Jag är övertygad om att det i tider av ekonomisk recession är nödvändigt att stärka de institutionella mekanismerna för främjande av jämställdhet mellan könen.
Mairead McGuinness
(EN) Herr talman! Jag vill tacka mina kolleger för deras bidrag till debatten.
Jag talade nyligen inför en högnivågrupp med anställda inom samhällsnyttan som bestod av kvinnor som nått toppen i sina yrken och som nu var bekymrade över hur de skulle kunna avancera ytterligare. Jag vill vända den här debatten lite, eftersom jag anser att vi tillbringar för mycket tid med att försöka föra fram kvinnorna i karriären utan att fundera över varför det finns yrken där det knappt finns några män. Det främsta skälet är att de inte är tillräckligt välbetalda, och nu tänker jag gå rakt på sak - vi betalar inte tillräckligt bra för städarbete; det arbete som ingen vill göra. Om vi i stället skulle titta på hur vi betalar lön för den här typen av arbete skulle vi kanske uppnå jämställdhet på det planet, liksom även i den andra änden. Jag menar att vi behöver titta närmare på dessa faktorer för att kunna uppnå riktig jämställdhet.
Jag tror att det spanska ordförandeskapet är mycket engagerat i exempelvis kvinnans roll inom jordbruket. Även där spelar kvinnan en oerhört stor roll, som dock inte får något erkännande och sannerligen inte räknas. Återigen är detta en viktig aspekt i de kommande reformerna av jordbrukspolitiken.
Jag vill också nämna två andra frågor. Många kvinnor deltar i den här debatten, men hur många av oss har egentligen underhållsberättigade barn? Skulle vi kunna vara här om vi hade det? Ja, men bara för att vi tjänar betydligt mer än många andra som inte kan göra samma sak.
Låt oss avslutningsvis ge Irans kvinnor ett erkännande. Vi hörde ifrån dem i går, och jag anser att parlamentet och den här debatten bör erkänna deras kamp och önska dem lycka till.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Lika rättigheter för män och kvinnor är en av Europeiska unionens grundläggande principer, och är inskrivet i unionslagstiftningen. År 2009 utgjorde kvinnor 24 procent av ledamöterna i de nationella parlamenten, 26 procent av ledamöterna i de nationella regeringarna och 33 procent av de verkställande direktörerna för europeiska företag, samt 18 procent av professorerna vid statliga europeiska universitet. Jag vill också nämna att 81,3 procent av alla unga kvinnor har minst gymnasieutbildning, och att 59 procent av alla personer med universitetsexamen i Europeiska unionen är kvinnor.
Europeiska unionens strategi för tillväxt och sysselsättning har som mål att sysselsättningen bland kvinnor ska nå 60 procent 2010. Risken för fattigdom bland kvinnor beror emellertid i första hand på situationen för kvinnliga ensamstående föräldrar. Jag anser att det är viktigt för oss att garantera kvinnor lika rättigheter, så att de kan utveckla och planera sin karriär, liksom att erbjuda villkor som möjliggör balans mellan privatliv, yrkesliv och familjeliv. I detta sammanhang vill jag betona vikten av tillgång till barnomsorg. Vi siktar på att 30 procent av alla barn under tre års ålder ska kunna anmälas till och dra nytta av barnomsorg för barn i denna åldersgrupp.
Ilda Figueiredo
(PT) Nu när vi närmar oss firandet av internationella kvinnodagen, dess hundraårsjubileum och 15-årsdagen av godkännandet av handlingsplanen från Peking, kan vi se att det fortfarande förekommer allvarliga problem i kvinnors liv. Kvinnor drabbas av osäkra anställningsförhållanden, arbetslöshet, ökande orättvisor, kapitalismens kris samt våld i samhället, på arbetsplatsen och inom familjen. Fattigdomen har ett kvinnligt ansikte, även här i Europeiska unionen, där kvinnor utgör en majoritet av de 85 miljoner som lever i fattigdom. Av dessa skäl inte bara stöder vi den resolution som antogs i utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män, utan vi hoppas även att resolutionen kommer att antas av en majoritet i parlamentet, inklusive den punkt där det understryks att sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter är en väsentlig del av kvinnors rättigheter, och att insatserna för att förbättra kvinnors reproduktiva hälsa och rättigheter måste intensifieras, både i Europa och i resten av världen.
Det är dags att sätta stopp för bristande jämställdhet och stereotyper och prioritera främjandet av lika rättigheter till sociala framsteg för kvinnor och män.
Corina Creţu
(RO) Ett av åtgärdsområdena i handlingsplanen från Peking 1995 syftade till att bekämpa våld mot kvinnor. Femton år efter denna historiska FN-konferens är resultaten av de insatser som gjorts för att förbättra kvinnors situation i världen en besvikelse. Flera program som antagits under årens lopp har sorgligt nog förblivit långt ifrån verkligheten, för att inte tala om millennieutvecklingsmålen, som omfattar främjande av jämställdhet mellan könen. Dessvärre förblir våld i hemmet, användningen av våldtäkt som vapen i krig, könsstympning, tvångsäktenskap, människohandel eller sexuellt slaveri en mardröm som förstör miljoner kvinnors liv i hela världen.
Jag tycker inte att vi kan tala om framgång såvida inte Europeiska unionen börjar engagera sig ännu mer på detta område. Vi behöver en omfattande strategi som syftar till att lösa problemen med fattigdom, brist på utbildning och information, ostraffade brott, väpnade konflikter och människohandel för prostitution. Jag anser att det är viktigt för oss att inte glömma att våld mot kvinnor blir orsak till lidande till följd av en hel uppsättning orsakande faktorer som vi måste vidta mer enade och handfasta åtgärder mot för att utrota.
Franz Obermayr
(DE) Herr talman! Det finns en röd tråd som löper genom handlingsplanen från Peking, nämligen icke-diskriminering. Detta är bra. Kvinnor bör inte få sämre förutsättningar än män utan goda och välgrundade skäl.
Jag anser emellertid inte att kvotering av kvinnor - så kallad ”positiv” diskriminering - är ett förnuftigt tillvägagångssätt. Kunskaper måste vara det viktigaste kriteriet, inte kön. Jag vänder mig därför starkt emot kvoteringen av kvinnor vid utnämnandet av Europeiska kommissionen. I stället för att bekymra oss över kvoter borde vi verkligen fokusera på kvinnor som förtrycks och diskrimineras.
I Europa tillåter vi att muslimska kvinnor fortsätter att leva i ett slags parallellt samhälle, där våld mot kvinnor och andra former av förtryck är en del av vardagen. Vi tillåter att muslimska kvinnor i Europa saknar frihet att fatta beslut på många områden i sina liv. Det börjar med klädsel, och fortsätter genom utbildningen till deras karriärval, och till deras val av make. Kvinnorättsförkämpar från islamiska länder vänder sig till oss i hopp om att något ska göras åt detta. Var finns de mänskliga rättigheternas Europa när vi behöver det?
Jag anser därför att vi bör sluta med dessa konstlade diskussioner om kvotering och i stället arbeta för att bekämpa den massiva diskriminering som dagligen sker i Europa under religionsfrihetens täckmantel. Detta hör sannerligen inte hemma i vår upplysta värdegemenskap.
Monika Flašíková Beňová
(SK) Hade det inte varit för den föregående talaren och för ministern, skulle vi vara en kvinnogrupp som diskuterade hur man ska förbättra jämställdheten mellan könen. Detta är obestridligen en av de viktigaste frågorna i det moderna samhället och i vår moderna tid, och jag instämmer med Eva-Britt Svensson i att det finns ett stort behov av samordnade åtgärder på alla nivåer.
Vid sidan om det faktiska problemet med en bestående brist på jämställdhet saknas det också en högkvalitativ, könsdifferentierad analys på EU-nivå av de överenskomna indikatorerna, till exempel på områdena för kvinnlig fattigdom, våld mot kvinnor eller kvinnors mänskliga rättigheter. Kommissionen bör därför ge Eurostat i uppdrag att utveckla förbindelser för att samordna insamlingen av jämförande uppgifter från medlemsstaterna. Kommissionen bör också uppmana medlemsstaterna att aktivt samarbeta med Eurostat.
Trots detta är EU fortfarande världsledande när det gäller jämställdhet, och jag anser att de exempel på god praxis som vi redan har inom EU bör delas med resten av världen. Under nästa förhandlingsrunda bör vi även tala om de goda ting som vi har lyckats åstadkomma. Jag tror att om fem år, vid tjugoårsdagen för konferensen i Peking, kommer vi slutligen att kunna fira större framsteg med att lösa problemet med bristande jämställdhet i hela världen.
Angelika Werthmann
(DE) Herr talman! Jämställdhet är en av EU:s grundläggande principer. Denna princip är inskriven i fördragen, finns på webbplatser och citeras friskt på många ställen. Det bör därför vara befogat att fråga varför vi alltid talar om det. Svaret är helt enkelt att jämställdhet inte har genomförts på många områden. Jag ser fram mot den dag då vi inte längre behöver tala om detta, och då principen om jämställdhet mellan könen till sist har förverkligats på det sociala området.
Diego López Garrido
Herr talman! Jag instämmer i alla anföranden som hållits, utom ett anförande av Franz Obermayr, som jag bara instämmer delvis i.
Jag måste säga att dessa anföranden av kvinnliga ledamöter är ett uttryck för en ny fas som håller på att ta sin början inom Europeiska unionen, även på området för jämställdhet.
Jämställdhet mellan könen gynnar inte bara kvinnor. Det gynnar även män. Jämställdhet är en avgörande förutsättning för samexistens. Jag trodde därför att både kvinnor och män skulle yttra sig i dag, för detta gynnar oss alla, inte bara kvinnorna. Jag anser att Europeiska unionen har åtagit sig att arbeta för jämställdhet på ett mycket intelligent sätt.
Detta har gjorts genom artikel 2 i fördraget om Europeiska unionen, där principen om jämställdhet mellan män och kvinnor för första gången omnämns i primärlagstiftning, i artikel 3 i detta fördrag och i artikel 8 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, där det står att i all sin verksamhet ska unionen syfta till att undanröja bristande jämställdhet mellan män och kvinnor och att främja jämställdhet mellan dem. Detta innebär all politik. Med andra ord placerar fördragen principen om jämställdhet i centrum för EU:s politik, och det har blivit en central princip på Europeiska unionens politiska dagordning. Vad vi behöver göra är att omsätta det mandat som vi fått genom fördraget om Europeiska unionen i handling.
Detta är vad det spanska ordförandeskapet vill göra och vad Europeiska unionens råd vill göra, och vi är övertygade om att kommissionen kommer att vilja samarbeta med oss.
Så sent som i går sammanträdde vi med kommissionen i Madrid. Kommissionsledamot Viviane Reding var där, och vi är säkra på att vi kommer att ha ett mycket nära samarbete med kommissionen, som kommer att bidra till att våra ambitioner om jämställdhet förverkligas under detta ordförandeskap.
Till att börja med, för att nämna något som kommer att ske snart, kommer den 8 mars att bli en viktig dag. Det är nämligen internationella kvinnodagen, då Europaparlamentet kommer att diskutera kvinnostadgan. Samma dag kommer rådet (sysselsättning, socialpolitik, hälso- och sjukvård samt konsumentfrågor) också att diskutera sambandet mellan jämställdhet och social sammanhållning, som är en annan av EU:s principer - jämställdhet i samband med social sammanhållning och utrotande av våld.
Det ämne som har tagits upp oftast i era anföranden har nog varit behovet av att utrota könsrelaterat våld, vilket är ett av de största otygen i våra samhällen, den värsta sidan av våra samhällen: våld mot kvinnor.
Jag är säker på att skyddsordern mot könsrelaterat våld kommer att bli en av våra framgångar, för vi måste se vad som händer under de närmaste månaderna som framgångar. Ännu en gång vill jag säga att vi räknar med samarbete från kommissionen och Europaparlamentet på detta område.
Viviane Reding
Herr talman! De första direktiven om jämställdhet kom på 1970-talet. Sedan dess har många direktiv lett inte bara till förändring av lagarna i medlemsstaterna - det fanns inga lagar i medlemsstaterna på den tiden - utan till själva uppkomsten av lagarna i medlemsstaterna, lagarna om jämställdhet mellan män och kvinnor på alla nivåer i vårt samhälle. Ni har emellertid rätt i att vi har god lagstiftning men att denna inte följs i praktiken. Enligt min åsikt är det inte att stifta nya lagar som är det första vi måste göra, utan att se till att lagarna faktiskt tillämpas i samhället.
Jag drömmer om en tid då vi kan föra en debatt här i parlamentet där 50 procent av talarna är män och 50 procent är kvinnor. Jag har en dröm där internationella kvinnodagen inte längre behövs, eftersom det inte längre finns några problem. Det är trevligt att drömma, men verkligheten är vad den är, och vi måste ta tag i saker och ting. Därför är jag mycket tacksam mot det spanska ordförandeskapet som har satt kvinnofrågan högst upp bland de prioriterade frågorna.
Jag är fast besluten att tillsammans med mina kolleger i kommissionen integrera ett jämställdhetsperspektiv i all politik som vi lägger fram. Tillsammans med min kollega László Andor, som ansvarar för sysselsättning, ska vi se till att detta genomförs i praktiken i Europa 2020-programmet.
När det gäller de övriga delarna kommer jag som sagt att arbeta tillsammans med utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män med den nya jämställdhetsstrategin. I denna strategi kommer frågor som löneklyftan mellan könen och kvinnor inom beslutsfattandet att stå högt upp på dagordningen, eftersom detta är reella strukturproblem som vi behöver lösa. Men det finns också djupgående samhällsfrågor som vi behöver ta tag i med hjälp av kvinnoorganisationer, med hjälp av ministrarna i medlemsstaterna, med hjälp av nationell lagstiftning, med hjälp av EU-lagstiftning, och naturligtvis har vi den fruktansvärda frågan om våld mot kvinnor. Jag tror att detta kommer att stå i förgrunden i det arbete som vi kommer att leda.
Mina damer! Jag anser trots allt att när er starka delegation reser till New York för att fira 15-årsdagen av handlingsplanen från Peking bör vi vara stolta, för om vi ser på vad vi har åstadkommit under de senaste 15 åren är det en hel del. Visserligen har vi ännu inte nått fram dit våra drömmar kommer att leda oss, men vi har åstadkommit mycket, och genom denna erfarenhet kan vi vara till stor hjälp för kvinnor i andra världsdelar. Detta kommer att vara ämnet för mötet i New York. Det kommer inte bara att handla om vad europeiska kvinnor gör, utan också om vad europeiska kvinnor, europeisk politik och utvecklingspolitik kan göra för kvinnor i andra världsdelar.
Vidare anser jag att stadgan om de grundläggande rättigheterna - en mycket vacker text som varje barn i EU:s skolor borde läsa och varje student vid våra universitet borde skriva en uppsats om - verkligen slår huvudet på spiken i detta avseende: det finns ingen skillnad mellan män och kvinnor. De är jämlikar, och det är vårt ansvar att se till att vi talar ut när denna grundläggande princip inte förverkligas i vår tillämpning av lagarna i medlemsstaterna. Det är inte bara här i parlamentet vi bör tala ut. Vi bör tala ut i våra medlemsstater också och påpeka de problem som uppstår och som inte har lösts, och inte hålla tyst förrän vi har löst problemet.
Jag uppmanar alla män i parlamentet att lägga sina röster till kvinnornas.
Talmannen
Jag har avslutningsvis mottagit ett resolutionsförslagsom ingivits i enlighet med artikel 115.5 i arbetsordningen.
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30.
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
Vasilica Viorica Dăncilă  
Förenta nationerna införde Internationella dagen mot våld mot kvinnor, som firas av hela världen den 25 november varje år. Detta fenomen är mycket vida utbrett: 45 procent av alla kvinnor i Europa faller offer för olika former av våld. I hela världen har var tredje kvinna blivit slagen, tvingad till samlag eller utsatt för andra övergrepp. Detta fenomen tar sig uttryck inte bara i våld inom familjen mot kvinnor och flickor, utan även genom utnyttjande, sexuellt våld, människohandel, hedersrelaterade brott, farliga traditionella sedvänjor, såsom brudbränning eller tidiga äktenskap, och andra former av fysiskt och psykiskt våld mot kvinnor och deras värdighet. I de flesta fall är förövaren en make eller partner, eller en bekant. Jag anser att våld mot kvinnor är en av de allvarligaste överträdelserna av de mänskliga rättigheterna. Det är desto mer allvarligt eftersom det förekommer i varje världsdel, i varje land och kultur, oavsett graden av ekonomisk utveckling. Förövarna av dessa handlingar måste straffas hårt. När det gäller storskaliga förbrytelser måste Internationella brottmålsdomstolen spela en viktig roll och upprätta nära samband med de domar som avkunnats av nationella domstolar.
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg  
Herr talman, mina damer och herrar! Nu nalkas 15-årsdagen av den berömda världskonferens om lika rättigheter för kvinnor som anordnades av FN i Peking. Under dessa 15 år har de 189 länder som undertecknade FN:s handlingsplan för jämställdhet lyckats göra vissa framsteg på alla de 12 åtgärdsområden som fastställs i dokumentet. De flesta av de problem som identifierades då är emellertid fortfarande aktuella i dag, i synnerhet problemet med våld i hemmet mot kvinnor och hur kvinnor dras in i väpnade konflikter. Dessa ämnen behöver jag inte redogöra för i Europaparlamentet - vi diskuterar dem under våra debatter om överträdelser av mänskliga rättigheter vid nästan varje plenarsammanträde. Därför vill jag framföra hur stort värde jag sätter på FN:s initiativ. Var femte år genomförs en detaljerad översyn av handlingsplanen i en mängd länder (senast skedde detta 2005), och de mest brådskande frågorna lyfts fram. För fem år sedan, vid konferensen i New York, uppmärksammades de länder som undertecknat handlingsplanen på det stora antal våldtäkter som begicks mot kvinnor, ökningen av hiv/aids bland kvinnor och den diskriminering av kvinnor som pågår inom arbetslivet. Tyvärr skulle dessa iakttagelser kunna göras på nytt i dag. Vad som behövs är en mycket specifik åtgärdsplan, med verkligt stöd från alla länder som undertecknat handlingsplanen från Peking och med Europeiska unionen involverad, så att tydliga framsteg kommer att synas vid nästa översyn av programmet om fem år.
Daciana Octavia Sârbu  
Det är min fasta övertygelse att jämställdhet måste finnas med bland de viktigaste målsättningarna för varje demokrati. Avsevärda insatser har gjorts i Europeiska unionen för att uppnå målen i handlingsplanen från Peking, men det har emellertid inte varit möjligt att uppnå dem alla. I Europa står vi fortfarande inför starka stereotyper som förknippas med kvinnor och avsevärda löneklyftor mellan könen, och de framsteg som gjorts med att uppmuntra fler kvinnor att tillträda beslutsfattande befattningar har varit extremt långsamma. I allmänhet förblir lika möjligheter tyvärr bara en ambition, särskilt i länderna i Östeuropa, de nya medlemsstaterna i EU. För att kunna uppnå bättre resultat i medlemsstaterna när det gäller att uppnå målen i handlingsplanen från Peking är tillförlitliga, jämförbara uppgifter om kvinnors situation ett absolut måste, både på europeisk och nationell nivå. Det bör också ske regelbunden översyn av vilka framsteg som gjorts på de områden som identifieras i handlingsplanen. Jag är emellertid glad att det spanska ordförandeskapet har tagit med problemen med bristande jämställdhet bland sina prioriteringar och riktat särskild uppmärksamhet mot kvinnor som arbetar inom jordbrukssektorn. Jag vill därför ta detta tillfälle i akt att gratulera ordförandeskapet till detta initiativ.
Joanna Senyszyn  
Ett av de strategiska områden som definieras i handlingsplanen från Peking handlar om att kvinnors rättigheter är en oförytterlig, väsentlig och odelbar del av de universella mänskliga rättigheterna. Målet är att fullständigt införa internationella instrument för att skydda dessa rättigheter, däribland konventionen om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor. En form av diskriminering är överträdelser av kvinnors reproduktiva rättigheter. I en rapport om respekten för reproduktiva rättigheter i Polen 2007 och i rekommendationerna från FN:s kommitté för de mänskliga rättigheterna, som baseras på denna rapport, framgår tydligt att polska kvinnor har svårigheter att få tillgång till ersättningsberättigande preventivmedel, hälsovård under graviditet, prover och kontroller under graviditeten och till och med till smärtfri förlossning. De nekas möjligheten till laglig abort i praktiskt taget vartenda fall, även i fall där abort skulle vara tillåtet enligt lag. Till följd av detta utförs årligen 200-400 lagliga avbrytanden av graviditeter i Polen, jämfört med 100 000 olagliga.
Jag föreslår antagande av ett lagligt aborttal, som beräknas genom att man fastställer antalet lagliga avbrytanden av graviditeter per 1 000 levande födda per år, som ett mått på kvinnors jämställdhet i EU:s medlemsstater. I länder där kvinnor har rätt att välja abort fluktuerar denna siffra kring 200. I Polen ligger den på 1. Detta är ett objektivt mått på överträdelserna av kvinnors reproduktiva rättigheter i Polen. Jag uppmanar till effektivare samarbete mellan EU och FN för att övervaka kvinnors rättigheter och till införande av jämförbara mått på överträdelser av kvinnors rättigheter.
Anna Záborská  
Resolutionen återspeglar inte hela handlingsplanen från Peking. Som alltid är det enklare att uppehålla sig vid könsstereotyper, ”reproduktiv hälsa”, för att inte tala om abort, Cedaw-konventionen, våld och kvotering. Finns det inga andra problem för den stora majoriteten av kvinnor och mödrar i Europa och i hela världen? Är det inte dags att ta itu även med andra hinder? I punkt 9 i handlingsplanen från Peking fastställs emellertid målet om egenmakt för alla kvinnor. Det är avgörande att alla kvinnor kan identifiera sig med en offentlig politik för lika möjligheter som respekterar naturliga skillnader och kvinnors nödvändiga, kompletterande natur, och som inte förlorar vikten av nationell och regional identitet eller historisk, kulturell och religiös mångfald ur sikte. Genomförandet av handlingsplanen från Peking är helt och hållet medlemsstaternas ansvar, och bör ske med hänsyn till och strikt respekt för olika religiösa och etiska värderingar, det kulturella arvet och filosofiska övertygelser hos individer och deras samhällen. Hade genomförandet av handlingsplanen från Peking skett med respekt för dessa förutsättningar skulle vi ha kunnat se mer än bara en liten förbättring i kvinnors situation. Denna resolution sänder ett vinklat budskap som splittrar snarare än förenar.
Artur Zasada  
Jag stöder fullständigt Eva-Britt Svenssons arbete med problemet med bristande jämställdhet, och jag instämmer i att de frågor hon har tagit upp har ett avsevärt inflytande på processen för att uppnå lika rättigheter för kvinnor och män. Samtidigt vill jag påpeka att många kvinnor medvetet och av fri vilja väljer att arbeta i hemmet på familjens vägnar. Ibland tvingas de att ge upp sin karriär på grund av oförutsedda skäl, som behovet av att vårda ett sjukt eller funktionshindrat barn. Ett betydande problem i denna situation är bristen på lämpliga lösningar för pensionsrättigheter för dessa kvinnor. I många länder finns det inga lösningar alls på detta område, eller så är inte de befintliga lösningarna tillräckliga för att garantera kvinnorna en rimlig levnadsstandard. Debatten om jämställdhet måste därför även omfatta frågan om rätt till förmåner för kvinnor som tar hand om hemmet och vårdar barn.
