AIDS
Talmannen
Nästa punkt är kommissionens uttalande om aids.
Vladimír Špidla
ledamot av kommissionen. (CS) Herr talman, mina damer och herrar! På det hela taget har det gjorts avsevärda framsteg i kampen mot hiv/aidsepidemin under de senaste åren, och de omfattar bättre tillgång till behandling och förebyggande program. Trots detta ökar ständigt det antal människor som infekteras med hiv eller dör i aids. I slutet av 2006 kommer närmare 40 miljoner människor att vara hivsmittade, 2,6 miljoner fler än i slutet av 2004. Man uppskattar att 4,3 miljoner människor, både vuxna och barn, har smittats med hiv under 2006, vilket är 400 000 fler än för två år sedan.
Länderna i Afrika söder om Sahara är fortfarande värst drabbade när det gäller denna epidemi. Mer än 63 procent av alla de vuxna som är infekterade med hiv lever nu i länderna i Afrika söder om Sahara, och 33 procent lever i Sydafrika. Den största ökningen under de två senaste åren har iakttagits i Östasien, Östeuropa och Centralasien, där det antal människor som smittas med hiv har ökat med 21 procent. Den fortsatta ökningen av antalet nydiagnostiserade infektioner i flertalet av EU:s medlemsstater, tillsammans med resultatet från Eurobarometerundersökningar från 2005, visar att kunskapsnivån om epidemier inom EU och i grannländerna omedelbart måste höjas och att förebyggande program på detta område måste stärkas. Den strategi som kommissionen utarbetade 2005 inriktades främst på att stärka förebyggande åtgärder, behandling och vård i vissa regioner.
Trots dessa oroväckande siffror har det skett en minskning när det gäller förekomsten av aids i vissa afrikanska och karibiska länder samt i vissa regioner i södra Asien. Det går att vända trenden. Det finns fler hiv-infekterade kvinnor runt om i världen än någonsin tidigare. Under 2006 har antalet infekterade kvinnor nått 17,7 miljoner, en miljon fler fall än under de senaste två åren. Situationen i länderna i Afrika söder om Sahara är ännu värre. Kvinnorna utgör 60 procent av de vuxna som fyllt 15 år som är hiv-infekterade. Utöver biologiska faktorer, och det faktum att kvinnor och flickor mycket lättare smittas med hiv, spelar även sociala och ekonomiska faktorer, som uppstår ur ojämlikhet mellan kvinnor och män och försummelsen av deras rättigheter, en roll. Lika rättigheter för kvinnor är en central social utmaning och en grundläggande förutsättning för en rättvis utveckling och ökade förebyggande åtgärder mot hiv. För att flickor och kvinnor runt om i världen ska få tillgång till sexuell och reproduktiv hälsovård måste hälsovården i utvecklingsländerna stärkas för att upprätta frivillig rådgivning, medicinska undersökningar, hälsovård och stöd, som del av ett allsidigt paket.
Tillgången till läkemedel och hälsovård har förbättrats betydligt under de senaste åren, även om man i de flesta länder utgick från en mycket låg nivå. Tack vare det ökade tillhandahållandet av antiretroviral behandling har ungefär 2 miljoner liv kunnats räddas på nästan fyra år, och till och med i Afrika söder om Sahara har omkring 8 000 människor fått behandling. Likväl skapar situationen oro, trots denna välkomna utveckling, och världssamfundet måste uppmärksamma den i högre grad.
Kommissionen upprättar ett intensivt stöd för partnerländer i Afrika och på andra platser, som inriktas på att bekämpa epidemier genom att integrera förebyggande åtgärder, behandling och vård. Hiv/aids kan inte betraktas som ett isolerat problem, för det belyser alla de stora problem som utvecklingsländer står inför, nämligen begränsad tillgång till grundläggande sociala tjänster, ojämlikhet mellan kvinnor och män, orättvis fördelning av tillgångar, ineffektiv offentlig förvaltning samt låga ekonomiska och teknologiska utvecklingsnivåer. Hiv/aids är nära kopplat till malaria och tuberkulos, som också är fattigdomsrelaterade sjukdomar. Hiv/aids kan bara bekämpas med framgång om partnerländerna bekämpar epidemin inom ramen för ansträngningar för att minska fattigdom.
Den främsta princip som ligger till grund för den europeiska politiska ram som antogs 2004, och det europeiska handlingsprogrammet mot hiv/aids, malaria och tuberkulos som antogs året efter, är en integrerad strategi för hiv. Det europeiska handlingsprogrammet måste genomföras och samordnas av kommissionen, både på nationell och global nivå. Det är faktiskt partnerländerna som själva bäst kan avgöra vilket sätt som är mest effektivt för att fördela resurser verkningsfullt, rättvist och öppet mellan de olika initiativen.
Under årens lopp har kommissionen ständigt ökat sina anslag till kampen mot hiv/aids i alla utvecklingsländer, särskilt i Afrika, där den tillhandahåller stöd till partnerländer genom budgetstöd i sina ansträngningar att ta itu med de strukturella faktorer som ligger bakom hiv-epidemin, såsom hälsovårdsreformer och krisen på området mänskliga resurser inom hälso- och sjukvårdssektorn. Bland övriga initiativ har kommissionen också investerat en betydande summa pengar, 522 miljoner euro under fem år, i kampen mot hiv/aids i utvecklingsländer från den globala fonden för bekämpning av hiv/aids, tuberkulos och malaria. Under 2006 bekräftades kommissionens roll i den globala fonden till fullo genom att styrelsen utnämnde en företrädare för Europeiska kommissionen till vice ordförande för fonden.
Kommissionen har traditionellt tagit initiativ när det gäller insatser för att förbättra tillgången till antiretrovirala läkemedel i utvecklingsländer och för att säkerställa fullständig tillgång till behandling och förebyggande åtgärder för de som är behövande före 2010, och den har spelat en central roll när det gäller att minska kostnaderna för läkemedelsprodukter. I vissa fall har minskningen varit så stor som 98 procent, något som har uppnåtts genom att införa en prisvariationsmekanism som gör det möjligt för utvecklingsländerna att betala mindre för patentskyddade läkemedel, samtidigt som det skyddar tillverkarna från återimport av dessa produkter på öppna marknader där det finns vinster att hämta.
Inom ramen för Världshandelsorganisationen hjälper kommissionen också de fattigaste länderna, vars kapacitet är begränsad, att utöva sina rättigheter till import av billiga generiska läkemedel som tillverkas med tvångslicenser. Kommissionen har också ökat investeringarna i forskning om och utveckling av vacciner och andra förebyggande medel, som mikrobicider, i syfte att bredda den befintliga uppsättningen av mekanismer för att förebygga hiv. Kommissionen kommer att fortsätta med dessa ansträngningar för att se till att förebyggande åtgärder och behandling blir fullständigt tillgängliga för alla behövande före 2010.
Som föregående talare har nämnt har kommissionen, i samverkan med medlemsstaterna, förbundit sig att bekämpa hiv/aids-pandemin genom en rad åtgärder för förebyggande, behandling, stöd och vård. Vi är fullständigt medvetna om att det slutliga målet med en aidsfri generation är utom räckhåll utan starkt politiskt engagemang, upplyst ledarskap och ökade globala, nationella och regionala resurser.
Vi står inför en enorm utmaning: att göra ytterligare framsteg i kampen mot hiv/aids och se till att förebyggande åtgärder och behandling kommer att vara fullständigt tillgängliga för alla dem som behöver det före 2010. Vi behöver en mer balanserad strategi som syftar till att utöka förebyggande åtgärder och behandling samt säkerställa tillgång till behandling som alla har råd med, i synnerhet när det gäller patentskyddade sekundärläkemedel. Vi måste därför mobilisera den politiska viljan för detta inom EU. Vi måste ha ett närmare samarbete med läkemedelsindustrin, och inrikta oss på att utveckla nya förebyggande metoder, i synnerhet mikrobicider, som kommer att ge upphov till bättre förebyggande åtgärder för kvinnor och som kommer att leda till att nya läkemedel går att få tag i till mer rimliga priser. Läkemedelsindustrin måste uppmuntras till att forska om och utveckla vaccin och andra produkter för att bekämpa hiv/aids. Slutligen måste vi se till att partnerländerna mottar långsiktig pålitlig finansiering som stöder dem i kampen mot hiv/aidsepidemin.
Med anledning av detta kommer kommissionen att fortsätta arbetet i en större skala med hjälp av de finansiella instrumenten på både nationell och global nivå, inbegripet den globala fonden för bekämpning av hiv/aids, tuberkulos och malaria. Vi behöver dock starkt stöd och samarbete från EU:s alla institutioner, däribland parlamentet, eftersom de är ansvariga för det årliga anslaget av ekonomiska resurser. I kampen mot hiv/aids har vi möjlighet att nå bättre resultat, men detta kräver politisk vilja. Kommissionen anser fullt och fast att de slutliga målen, nämligen en aidsfri generation samt behandling och vård som är tillgänglig för alla dem som behöver det, är möjliga att uppnå. Jag ser fram emot att samarbeta med parlamentet för att uppnå dessa mål.
(Applåder)
John Bowis
för PPE-DE-gruppen. - (EN) När Världsaidsdagen nu återigen närmar sig hedrar vi och minns vi våra vänner, och vi beslutar oss för att göra mer. Vi har nu upplevt 25 år med aids. Vi minns de 25 miljoner av våra medborgare som har dött i aids, och vi tänker på de 40 miljoner som lever med aids. Många av dem lever i Europa, och många lever i grannländer österut, till exempel i Ryssland, Kaliningrad och Centralasien, men två tredjedelar av dem lever i länderna i Afrika söder om Sahara.
Vi i norr har lovat att hjälpa dem. Vi har öronmärkt pengar för detta ändamål och sedan, alltför ofta, förlorat dem igen. Det görs framsteg inom vetenskapen, men vi har ännu inte levererat. Endast 5 procent av alla hiv-positiva barn får medicinsk hjälp. Mindre än 10 procent av de 15 miljoner som är föräldralösa till följd av aids får finansiellt stöd. Varje år utarbetar vi en resolution. En resolution är två saker: en formulering och goda intentioner eller ett beslut att uppnå målen.
Vi måste investera i forskning och tester för utveckling av vaccin mot aids. Vi måste investera i tillhandahållande av tjänster och utbildning i läkemedel och behandling, i mödrar och barn, i förebyggande kampanjer, i vårdgivare och i icke-statliga stödgrupper. Vi måste göra allt vi kan för att nå FN:s mål att alla 2010 ska ha tillgång till samhällsomfattande tjänster, till behandling och till vård, som kommissionsledamoten sa. År 2010 är inte långt borta, men det är vi.
(Applåder)
Glenys Kinnock
för PSE-gruppen. - (EN) Herr talman! Finansieringen av förebyggandet av hiv/aids ligger fortfarande långt under målet, på efterkälken med omkring 12 miljarder US-dollar. Därför finns det, som kommissionsledamoten sa, ett akut behov av större offentlig och privat finansiering för att bristerna ska kunna avhjälpas.
Det finns inget enskilt universalmedel för utrotning av hiv, men det behövs mer utbildning och större finansiering för forskning om vaccin och mikrobicider, som kommissionsledamoten nämnde. Utvecklingen av vaginala mikrobicider måste bli en omedelbar prioritering, och det förutspås att de kan utvecklas och användas inom fem år. Det är det enda sättet för kvinnor att få verklig kontroll över sin egen sexuella hälsa. Det är en metod som inte kräver medgivande från någon partner.
Behandlingen av aids i utvecklingsländerna kommer inte, och kan inte heller, vara hållbar om det inte tillhandahålls nyare versioner av generiska läkemedel, som behövs i allt högre utsträckning eftersom fall med hiv/aids-smittade personer som är resistenta mot läkemedel blir allt vanligare. Det innebär att vi måste vara mycket djärvare i konfrontationerna med läkemedelsföretagen om de patent som de fortsätter att gömma sig bakom, och som gör kostnaderna för behandling alldeles för höga för många utvecklingsländer inom ramen för det slags hälsovårdssystem som min kollega, John Bowis, nämnde.
Georgs Andrejevs
för ALDE-gruppen. - (LV) Herr talman, herr Špidla! Det gläder mig att kommissionen har ägnat det första avsnittet i detta meddelande åt behovet att engagera civilsamhället i alla aspekter av kampen mot denna epidemi. Detta är förenligt med de krav som lades fram i Dublin- och Vilniusförklaringarna. De uppgifter och de lämpliga tjänster som tillhandahålls av lättillgängliga stödcentrum, vilka drivs av icke-statliga organisationer för riskgrupper i samhället som drabbas av hiv, kan minska spridningen av aids i ett land avsevärt. I egenskap av föredragande oroar jag mig för att den fortsatta existensen av ett sådant stödcenter för närvarande hotas på grund av brist på ekonomiska resurser i åtskilliga av de nya medlemsstaterna. Det visar sig att dessa center före anslutningen till Europeiska unionen mottog multilateralt ekonomiskt stöd från olika befintliga fonder och organisationer, däribland några utanför EU, som nu anser att deras välgörenhetsuppdrag är slutfört när landet har anslutits till Europeiska unionen. Trots hälsovårdsministerns åtagande, som uttrycktes i Vilniusförklaringen, att använda nationella finansiella instrument liksom EU-fonder, däribland strukturfonder, i kampen mot aids, sker detta inte i praktiken i flera medlemsstater. När det gäller strukturfonderna pekar ledarna för civilsamhällets organisationer på möjligheten att få medfinansiering. Jag anser att det finns ett brådskande behov för både medlemsstaterna och Europeiska kommissionen att lösa denna fråga Tack så mycket.
Marie-Hélène Aubert
för Verts/ALE-gruppen. - (FR) Herr talman, herr kommissionsledamot! Som ni så riktigt påpekade avtar tyvärr inte sjukdomen, trots de hittills minimala framsteg som gjorts när det gäller tillgång till behandling. Tvärtom: i synnerhet i våra egna länder har epidemin snarare vunnit mark. Därför gläder oss att se det samförstånd som tar form i kammaren när det gäller behovet att absolut se över TRIPs-avtalet om tillgång till läkemedel, eftersom de bestämmelser som föreslås inom ramen för Doharundan för närvarande tyvärr inte tillåter faktisk tillgång till billiga läkemedel.
Samtidigt är aidsproblemet inte bara ekonomiskt, och det handlar inte bara om tillgång till läkemedel. Man skulle till och med kunna påstå att den betoning som lagts på tillgång till läkemedel utan tvivel har undanskymt behovet att oförtröttligt fortsätta främja förebyggande åtgärder, något som nu minskar i våra egna länder liksom i övriga länder. Det är därför nödvändigt att återuppta kampanjerna för förebyggande och information med hjälp av massmedier, och söka hjälp från kvalificerad personal, liksom sociala och medicinska nätverk, i syfte att höja människors medvetenhet.
För det andra måste vi också, om vi verkligen vill förändra situationen - och detta är något som har påpekats och något som utan tvivel är det svåraste att uppnå - ändra kulturella seder när det gäller sexualitet och i synnerhet skydda kvinnor och hjälpa kvinnor att skydda sig själva. 50 procent av patienterna är kvinnor, något som inte var fallet vid epidemins början. De påverkas också på ett oerhört brutalt och våldsamt sätt, inte bara genom grym behandling och andra metoder som förekommer i krigstid i konfliktdrabbade områden, utan också genom våldtäkt, prostitution, kvinnohandel och som kvinnliga sexslavar - allt detta är gissel som bidrar till epidemins utveckling. Följaktligen utgör också Europeiska unionens tillvägagångssätt att främja kvinnors rättigheter och jämställdhet en mycket effektivt metod för att bekämpa epidemin och fokusera på överförandet av sjukdomen från mor till barn - ett överföringssätt som sällan nämns i dagsläget.
Det finns nyskapande lösningar i vissa länder - i Malawi till exempel - där man har uppnått oerhört positiva resultat genom att förfara på grundval av decentralisering för att komma närmare folket och också genom att skapa en aktiv roll att spela för patienterna själva - för dem vars tillstånd har stabiliserats. Detta tillämpas till och med i oerhört fattiga länder. Vi måste därför göra mycket mer framsteg på alla dessa nivåer.
Vittorio Agnoletto
för GUE/NGL-gruppen. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Kommissionsledamotens anförande låter ärligt talat retoriskt: det är fullt av vackra uttalanden, som inte motsvaras av en lika positiv roll från Europeiska kommissionens sida. Som de senaste uppgifterna från FN:s aidsprogram UNAIDS visar fortsätter antalet hiv-smittade att öka, och i vissa länder upplever vi till och med att virusepidemin bryter ut på nytt. Ställda inför allt detta är fortfarande patentskyddade läkemedel dyra, och TRIPs-avtalet skapar ett oöverstigligt hinder när det gäller tillgång till läkemedel, som innebär att närmare tre miljoner människor döms till döden varje år.
De som utnyttjar denna situation är de multinationella läkemedelsföretagen, som redovisade en ökad vinst på 24 procent under 2005. Dessa multinationella företag skyddas av den amerikanska regeringen, som aldrig har upphört att utnyttja sin politiska och kommersiella betydelse för att påverka förhandlingarna om läkemedelspatent. På multilateral nivå syftar Bushadministrationens dagordning till att göra de skyddsklausuler som fastställs genom TRIPs-avtalen ogenomförbara, klausuler som i händelse av en hälsokris skulle göra det möjligt för medlemsstaterna att kringgå immaterialrätter och få tillgång till livräddande läkemedel.
Men samtidigt som Förenta staterna med rätta kan anklagas för att attackera en av de mest grundläggande mänskliga rättigheterna, den som rör hälsovård, kan inte EU anse sig utan skuld. Den inaktivitet som kommissionen och medlemsstaterna har uppvisat när det gäller att utrusta sig själva med en gemenskapsbestämmelse i vilken Dohaförklaringen faktiskt tillämpas måste verkligen fördömas. Herr kommissionsledamot! Ni sa att några tusen afrikaner får behandling, men i Afrika finns det 30 miljoner hiv-positiva, av vilka 6,5 miljoner är i behov av behandling. I morgon är det Världsaidsdagen: det globala civilsamhället ber en gång för alla om en politik som innebär att man axlar sitt ansvar, att man inte bara bryr sig om frågan om tillgång till läkemedel, utan också det stöd som ges förebyggande åtgärder och forskningsprogram. Skapandet av en internationell marknad för generiska läkemedel, som stöds av ett nytt system för medicinsk forskning med inriktning på människors verkliga behov, förblir den grundläggande frågan.
Av denna anledning anser vi i gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster att det är nödvändigt för den resolution som kammaren ska rösta om att ålägga kommissionen och rådet 1) att erkänna misslyckandet med beslutet av den 30 augusti 2003, 2) att inom ramen för WTO föreslå ändring av TRIPs-avtalen och de nya förfarandena för att bevilja tvångslicenser, som snabbt måste kunna bemöta hälsokatastrofer som orsakas av hiv-epidemin, 3) att anslå 1 miljard euro till den globala fonden för att bekämpning av aids, tuberkulos och malaria, vilket redan begärdes av parlamentet den 2 december 2004 och ignorerades av kommissionen och rådet, samt 4) att ge mer resurser till forskning om läkemedel som utformas för att behandla sjukdomar som särskilt drabbar den södra delen av världen och tvinga den privata sektorn, som alltid har gynnats av offentligstödd forskning, att avsätta en rimlig summa av sin egen forskning till dessa försummade sjukdomar. Alltför mycket tid och energi har gått åt till att ge falska löften. Nu är det dags att agera!
Luca Romagnoli
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Vi har hört många vackra ord och uttalanden från kommissionen, och en hel del demagogi från olika ledamöter. Vi står här inför åtgärder som inte finns angivna i kommissionens dokument, men som likväl är nödvändiga.
Faktum är att vi måste inta en bestämd ståndpunkt i kampen mot utbredningen av narkotikabruket, vilket innebär nolltolerans, stöd och rehabilitering för dem som är sjuka och som borde behandlas som sådana, i alla avsikter och syften. Vi borde inte lovorda sexuell promiskuitet, något som massmedierna och opinionsbildare i dag både anser och framställer som den rätta vägen. Vi behöver en politik som utbildar människor, men som samtidigt avskräcker från högriskbeteende, och ett politiskt upplyst föräldraskap för de som drabbas. Vi måste också inleda en seriös kamp mot prostitution, något som vi är långt ifrån inom EU, och vi måste verkligen också göra mer när det gäller övervakning, undersökning och, naturligtvis, behandling och förebyggande av infektionssjukdomar, såsom det beskrivs i detta dokument.
Vi befinner oss emellertid inte på rätt spår, när jag hör mina kolleger och när jag läser tal som fortfarande förkunnar ”frihet”, en frihet som innebär slapphet för samhället och i detta fall regression för civilisationen.
Zbigniew Zaleski
(PL) Den nuvarande situationen när det gäller aids utgör, liksom malaria och andra sjukdomar, en lång rad utmaningar som omfattar utbildning, förebyggande, forskning, vård och behandling.
För det första behövs utbildning om sexuell hälsa, i synnerhet i fattiga länder. Det gäller promiskuitet som uppstår till följd av sociala och ekonomiska förhållanden som jag läst om, exempelvis på sockerrörsplantager i Dominikanska republiken. De ekonomiska förhållandena måste förbättras, och de sociala värderingarna och reglerna måste ändras. Det skulle leda till att det skapades goda omständigheter för en positiv förändring av det sexuella beteendet, och därmed ett slut på moraliskt kontroversiella processer i fråga om människofoster.
För det andra är kanske den vetenskapliga forskningen dyr och ofta ett ekonomiskt risktagande, men den är nödvändig: vi måste hitta både vaccin mot och behandling av virusen. Av den anledningen måste vi stödja internationella forskningsgrupper.
För det tredje måste samhället ta hand om dem som drabbats av viruset, och särskilt om dem som är föräldralösa till följd av aids, vars olyckliga situation är ett resultat av andra människors sexuella beteende.
För det fjärde har bara en ytterst liten andel av de 40 miljoner individer som bär på hiv-viruset för närvarande tillgång till medicin och medicinsk hjälp. Det är här vi har störst möjlighet att agera. Många fler av dem som bär på viruset skulle kunna få tillgång till medicin om det fastställdes ändamålsenliga principer.
Margrietus van den Berg
(NL) Herr talman! Den globala fonden är redan den största fonden i den globala kampen mot dessa sjukdomar, och jag är stolt över att EU står för 65 procent av bidragen till fonden. Kommissionens ordförande, José Manuel Barroso, har talat starkt för den globala fonden och har engagerat sig i den, vilket är oerhört lovvärt. Europa har ett ansvar när det gäller resten av världen, och genom denna fond konkretiseras detta ansvar.
Men jag vill underrätta er om en stor skandal. Det ser ut som att Barroso inte kommer att kunna uppfylla sina löften till den globala fonden nästa år. Det verkar som om de pengar från Europeiska utvecklingsfonden som öronmärkts för den globala fonden 2007 redan har lagts på andra saker. Kommissionen vill fylla detta hål genom att gräva fram medel ur den allmänna utvecklingsbudgeten, vilket skulle innebära att flytta över medel från budgeten för utbildning, jämställdhet, kampen mot fattigdomen och svälten och kampen mot barnarbete.
Detta kan väl inte rättfärdigas för alla de människor som är beroende av vårt stöd och de åtaganden vi har gjort. Hur kan kommissionen be oss att välja mellan å ena sidan kampen mot dödliga sjukdomar och allt annat vi står för som vi har gjort utrymme för i budgeten, och å andra sidan vårt bidrag till att uppnå millenniemålen?
Man borde inte behöva göra val i frågor som rör liv och död. Om man lyckas avsätta 1 miljard för infrastrukturen och 3 miljarder för god förvaltning från Europeiska utvecklingsfonden för de kommande åren, borde man kanske kunna skrapa ihop 100 miljoner per år till Globala hälsofonden.
Barroso, kommissionens ordförande, borde frigöra dessa 100 miljoner från Europeiska utvecklingsfonden och inte på bekostnad av utbildning, barnarbete eller omsorg om kvinnor. Vi kanske borde anslå lite mindre pengar till infrastrukturen och de andra frågorna. Om man prioriterar rätt är man på rätt spår, om inte så har man försummat en klok planering för framtiden och därmed orsakat en hel del skada. Jag uppmanar kommissionen att se över detta noggrant ännu en gång.
Fiona Hall
(EN) Tillgången till antiretroviral behandling ger inte bara nytt hopp till de aidssmittade personerna själva. Den förändrar också attityden till aids hos befolkningen som helhet. Vetskapen om att det finns effektiv behandling är en nyckelfaktor i samband med att uppmuntra människor att hiv-testa sig. Ju mer medvetna människor är om sin hiv-status, desto lättare är det att kontrollera spridningen av sjukdomen.
Det är anledningen till att det är särskilt oroande att priset på nya, förbättrade andra generationens läkemedel mot aids fortsätter att vara oöverkomligt höga. Det är glädjande att priset på vissa av de etablerade, första generationens läkemedel mot aids har sjunkit snabbt, men siffror från Sydafrika och Malawi visar att upp till en av sex patienter kommer att behöva byta till nyare läkemedelskombinationer inom tre till fem år.
Vad kan kommissionen göra för att övertala läkemedelsföretagen att registrera sina nyare läkemedel i utvecklingsländer och göra dessa nya läkemedel tillgängliga till överkomliga priser? Om vi inte lyckas med det kommer vi snart att vara tillbaka på ruta ett. Priserna för de läkemedel som fortfarande fungerar kommer att vara oöverkomliga, och biståndsgivare, inklusive EU, kommer i själva verket att donera till läkemedelsindustrin.
Raül Romeva i Rueda
(ES) Herr talman! Vi är fortfarande långt ifrån att vinna kampen mot hiv/aids. Men allt som behövs är politisk vilja.
Siffrorna är tydliga: det stora flertalet av de nya infektionerna påträffas i utvecklingsländerna, vilket innebär att hiv är en av huvudorsakerna till att utvecklingen av tusentals bebyggelser och samhällen fördröjs.
Det rör sig därmed om en global kris, både från hälsosynpunkt och från social och ekonomisk synpunkt. Vi känner till problemet, och vi vet hur det kan förebyggas och behandlas. Men för att vi ska kunna göra det behövs resurser, politiskt ansvar, ansvar från den ekonomiska sektorns sida och socialt och kulturellt ansvar.
Vi måste bland annat säkerställa allmän tillgång till nödvändiga mediciner, något som ännu inte är möjligt på grund av girigheten i vissa delar av den ekonomiska sektorn, i synnerhet läkemedelssektorn, som är helt skrupelfri i detta avseende och därför helt klart är delaktig i ansvaret för massmord på global nivå.
Vidare är vissa ultrakonservativa sektorer delaktiga i ansvaret för denna situation, genom argument mot sexuell och reproduktiv hälsa. Att man i denna dag, enligt den information vi har, exempelvis motsätter sig lämplig sexualundervisning för alla, i synnerhet de yngsta, är en förolämpning av livet och värdigheten och rent ut sagt omoraliskt.
Därför måste vi i år, återigen, kräva handling och engagemang, och vi måste framför allt kräva att man håller sina löften.
Zita Gurmai
(HU) Herr talman! Vi vet alla hur viktig kampen mot aids är, och vi borde också vara medvetna om vårt ansvar på detta område. Det är detta jag tillskriver det faktum att mitt yttrande, som jag lade fram förra veckan, har fått så många ändringsförslag.
Förra året fanns nästan 40 miljoner fall dokumenterade av människor som lever med aids, och sjukdomen har verkligen nått världens alla hörn. Det finns flera anledningar till denna spridning. Brist på information är en av de främsta, men andra betydelsefulla faktorer är narkotikamissbruk och att man inom vissa länders hälsovårdssystem inte har varit tillräckligt förberedd. I mitt eget land började man med tester för 20 år sedan, och det är tack vare detta som situationen inte är så illa, men problemet förekommer likväl. Viruset sprids till 90 procent genom sexuell kontakt och till 10 procent genom användning av narkotika.
Ytterligare två erfarenheter: icke behandlade sexuellt överförbara sjukdomar ökar risken för aids exponentiellt. Personer med hiv och aids har mycket svårare att få lämplig sjukvård, om de alls kan få någon. Betydelsen av skydd kan inte nog betonas, och det omfattar information. Detta är särskilt viktigt inom mycket utsatta sociala grupper och för elever i motsvarande högstadium och gymnasium. Vi måste handla. Vi måste hjälpa även länder utanför unionen, i synnerhet i angränsande områden. Antalet personer som får diagnosen hiv/aids ökar oavbrutet i vissa grannländer. Växelverkan ligger i allas vårt intresse. Det behövs en integrerad strategi, vilket även kommissionen har framhållit, och vi måste agera. Vi måste alla samarbeta i denna ansträngning.
Pierre Schapira
(FR) Herr talman, mina damer och herrar! Denna resolution är ett steg i rätt riktning. Jag vill tillägga att kampen mot aids också är en förvaltningsfråga som måste hanteras på lokal nivå.
Jag vill påminna om att 50 procent av världens befolkning lever i städer 2007, dvs. för närvarande. I många afrikanska städer kräver förebyggande och hälso- och sjukvård att lokala myndigheter engagerar sig för att göra dessa städer mer lyhörda för lokala behov och för att avlägsna sociala tabun, som ofta är mycket starka. Vi måste samarbeta direkt med dessa städer för att kunna hjälpa dem att förvalta sin hälso- och sjukvård och för att kunna ge dem ökat ekonomiskt stöd.
Jag skulle ha velat att vi föreslog ett stort antal praktiska lösningar i resolutionen som skulle användas på ort och ställe. Vi kunde ha bett kommissionen att underlätta erbjudandet av kombinerad behandling i form av mediciner där tre typer av läkemedel kombineras i en och samma kapsel - en åtgärd som skulle underlätta behandlingen av patienter som bor i områden där det råder brist på sjukhus, läkemedel och laboratorier betydligt. Vi måste främja användandet av sådan behandling, eftersom vi har en akut uppgift: att uppnå millennieutvecklingsmålen.
Vladimír Špidla
ledamot av kommissionen. (CS) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill tacka er för en debatt som har belyst detta allvarliga, världsomspännande problem ur ett flertal perspektiv. Jag tror att jag kan säga att det inte har framkommit några protester i debatten som skulle undergräva detta dokuments breda, strategiska värde, vare sig i fråga om idéerna i yttrandet eller definitionen av åtgärdsområden och de mål vi måste uppnå.
Jag vill betona den grundläggande idén att det enda sättet att ta itu med hiv/aids-pandemin på är det samordnade, holistiska tillvägagångssätt som används för närvarande i kampen mot fattigdomen, med andra ord förebyggande mekanismer som omfattar kulturnormer, utbildning, sunt förnuft, hälsokontroller och vård av de sjuka, inklusive tillfredsställande behandling. Jag tror att man lugnt kan säga att de nuvarande resultaten inte kan betraktas som någon succé. Vi kan inte heller betrakta dem som tomma ord, eftersom de framsteg som har gjorts inte är obetydliga. Vad gäller fonden har den fått ett betydande finansieringsbelopp. EU ger också betydande resurser till finansiering av en rad projekt i alla länder, och dessa har till viss del varit framgångsrika. TRIPs-avtalet har redan nämnts. Från och med i år kan mediciner tillverkas billigare. Jag nämnde att det har hänt att priserna har sjunkit med 98 procent. Detta är verkligen anmärkningsvärda framsteg, men det skulle inte kunna kallas succé. Det råder inga tvivel om att vi måste fördubbla våra ansträngningar.
Nu vill jag övergå till två specifika frågor som jag anser kräver ett särskilt svar. Det nämndes - men jag är inte säker på att jag förstod rätt - att det inte finns några lämpliga övervakningscentrum för denna epidemi i de nya medlemsstaterna. Denna iakttagelse är falsk. Det finns sådana centrum överallt. Om vi skulle jämföra kvaliteten på dem är det naturligtvis möjligt att vi skulle märka att vissa är bättre än andra. Inom ramen för EU-fördraget finns inte många möjligheter till direkt kontroll, men uppfattningen att dessa centrum inte existerar har ingen grund i verkligheten.
Ytterligare ett problem som har nämnts är finansieringen av fonden för bekämpning av aids. Kommissionen har svarat på att medlemsstaterna inte bidrar något 2007 med att omstrukturera resurserna. Jag anser att man skulle kunna diskutera om detta omstruktureringsförfarande har utförts på bästa möjliga sätt och om olika tillvägagångssätt skulle kunna övervägas, men jag anser också att omstruktureringen i stort var en bra idé, eftersom aids är ett problem av enorma proportioner.
Trots detta anser jag att om medlemsstaterna har åtagit sig att bidra, vilket inte skulle innebära några betydande belopp i förhållande till deras BNP, bör de uppfylla detta åtagande. Det totala beloppet är mycket betydande, men i förhållande till BNP är det ett belopp som kan frigöras inom ramen för nationella budgetar. Det är upp till oss att kanalisera våra ansträngningar för att vända denna oacceptabla situation, för att misslyckas med det skulle vara orättfärdigt och oförsvarligt. Jag vill också betona vikten av lika möjligheter, som tveklöst kommer att bidra på ett betydelsefullt sätt till att övervinna detta fenomen och förbättra situationen.
Det är ett besynnerligt påhitt av den mänskliga naturen att vi placerar vissa saker i bakgrunden och vissa i förgrunden. Ett exempel är fågelinfluensan och den uppmärksamhet som den har fått. Jag vill inte på något sätt bagatellisera den tragedin, men hiv/aids är naturligtvis ett kolossalt mycket större problem, och ändå ägnar vi olyckligtvis inte lika mycket uppmärksamhet åt detta virus.
Jag vill tacka er för den här debatten, som jag anser har gjort det möjligt för oss att gå vidare i denna fråga. Vi måste naturligtvis vara medvetna om att problemet, hur mycket vi än kanaliserar alla våra ansträngningar för att lösa det, är världsomspännande och att möjligheten till framgång på detta område följaktligen är begränsad. Vi måste dock göra allt vi kan för att utnyttja denna möjlighet, vilket har framgått tydligt i debatten.
Talmannen
Jag har jag mottagit sex resolutionsförslag för att avsluta debatten.
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.00.
