Şedinţă solemnă şi dezbatere - A ZECEA ANIVERSARE A MONEDEI EURO
Preşedintele
Următorul punct pe ordinea de zi este adunarea solemnă şi dezbaterea privind cea de-a zecea aniversare a monedei unice euro.
(Film)
Domnule Juncker, domnule Giscard d'Estaing, domnule Trichet, domnule Almunia, doamnă Berès, doamnelor şi domnilor,
la întâi ianuarie 2009 am sărbătorit cea de-a zecea aniversare a monedei noastre, euro. Astăzi, în cadrul Parlamentului European sărbătorim una dintre cele mai importante şi istorice decizii adoptate de Uniunea Europeană până în prezent. Într-o Uniune Europeană care se apropia din ce în ce mai mult din punct de vedere economic, crearea monedei unice euro era o evoluţie logică pentru consolidarea pieţei comune şi pentru simplificarea comerţului pe piaţa internă; dar chiar şi aşa, atunci când monedele a 11 state suverane au fost înlocuite cu moneda unică acum zece ani, exista un grad mare de scepticism privind succesul monedei unice planificate. Introducerea acesteia a necesitat curaj şi hotărâre.
După zece ani, observăm nu numai că lumea are încredere în euro la fel ca în monedele utilizate înainte în zona euro, ci şi că euro a adus, fără îndoială, avantaje considerabile pentru oamenii şi afacerile din Uniunea Europeană.
Zona euro a devenit o zonă de stabilitate economică. Având în vedere dimensiunea economiei din zona euro şi faptul că majoritatea schimburilor sale comerciale sunt interne, zona euro s-a dovedit a fi mult mai bine dotată pentru a rezista şocurilor economice decât erau statele membre şi monedele lor naţionale.
În special în ultimele luni ale crizei financiare globale, euro s-a dovedit a fi un factor stabilizator important: moneda unică ne-a protejat de cele mai nefavorabile efecte ale celei mai grave crize financiare din anii 1930 până în prezent.
Fără Banca Centrală Europeană şi Sistemul European al Băncilor Centrale care să acţioneze ca un factor stabilizator, situaţia în Uniunea Europeană ar fi fost mult mai gravă toamna trecută.
Să luăm de exemplu Irlanda, o ţară care a fost extrem de afectată de criza financiară: statutul său de membru al uniunii monetare a protejat-o de o criză de proporţii şi mai mari.
Uniunea monetară reprezintă un pas ireversibil promiţător către o integrare economică şi politică mai profundă; înseamnă apartenenţa la o "uniune cu un scop comun”. Ca o familie, toţi membrii din zona euro vorbesc unii cu alţii şi adoptă abordarea cea mai bună spre avantajul tuturor.
Totuşi, crearea monedei euro nu a fost doar o decizie cu efecte economice şi financiare; ea a transmis de asemenea un semnal foarte clar că Uniunea Europeană este capabilă să pună în aplicare decizii cu un impact puternic pentru a construi un viitor comun prosper.
Astăzi, moneda unică este privită de către mulţi cetăţeni din zona euro ca unul dintre cele mai pozitive rezultate ale integrării europene. Pentru a ne asigura că acest lucru nu se va schimba, trebuie să menţinem stabilitatea monedei noastre comune: este singura posibilitate de a ne asigura că moneda euro va continua să fie şi în viitor un factor stabilizator şi un punct de stabilitate într-o lume agitată.
În prezent, mai mult de jumătate dintre statele membre ale Uniunii Europene au introdus moneda euro. Acum câteva zile, am primit Slovacia ca al 16-lea membru al zonei euro şi sunt convins că în momentul în care vom sărbători din nou moneda euro vor exista şi mai mulţi membri. Obiectivul trebuie să fie adoptarea monedei unice de către toate statele membre ale Uniunii Europene, pe baza criteriilor de stabilitate.
Sunt convins că această extindere pas cu pas va contribui la consolidarea întregii zone euro, fiind în acelaşi timp un simbol al unui viitor european comun paşnic, în special pentru tinerii din Uniunea Europeană.
Fostul preşedinte al Franţei, Valery Giscard d'Estaing, se află printre noi astăzi şi este binevenit. Alături de fostul cancelar al Germaniei, Helmut Schmidt, de fostul prim-ministru al Luxemburgului, Pierre Werner, şi de alţii, domnia sa este unul dintre arhitecţii monedei noastre unice. Bine aţi venit, domnule Giscard d'Estaing.
(Aplauze)
Sunt de acord cu Helmut Kohl, care, împreună cu François Mitterrand, Jacques Delors şi alţii - tocmai l-am văzut pe Jacques Santer în filmul prezentat - a contribuit la introducerea finală a monedei euro, atunci când a spus în 1998 că "...o monedă este bineînţeles un mijloc de plată. Dar o monedă reprezintă mult mai mult decât atât. Are legătură cu identitatea culturală şi este o măsură a stabilităţii politice... Imaginaţi-vă ce realizare minunată este faptul că în Uniunea Europeană..., cu toată inteligenţa, creativitatea şi varietatea noastră colorată şi în ciuda tuturor dificultăţilor..., milioane de oameni dintre noi au aceeaşi monedă.”
În numele Parlamentului European aş dori să mulţumesc tuturor arhitecţilor monedei euro şi tuturor persoanelor care au pregătit drumul pentru aceasta, în special Băncii Centrale Europene, preşedintele său actual Jean-Claude Trichet şi regretatului său predecesor Willem Duisenberg pentru realizările lor istorice. Importanţa Băncii Centrale Europene pur şi simplu nu poate fi supraestimată.
(Aplauze)
Mulţumirile noastre se îndreaptă de asemenea în special către Alexandre Lamfalussy, preşedintele Institutului Monetar European, cu care ne-am întâlnit ieri seară şi care participă la un colocviu acum.
Parlamentul European şi comisia sa responsabilă pentru aceste aspecte, Comisia pentru afaceri economice şi monetare, prezidată în acel moment de Karl von Wogau şi apoi de Christa Randzio-Plath, au reprezentat de asemenea o forţă motrice în acest proiect istoric de-a lungul anilor, care a dus de la şarpele monetar la crearea monedei unice. Acelaşi lucru este valabil şi pentru Comisia pentru afaceri economice şi monetare în componenţa sa actuală, prezidată de Pervenche Berès, căreia îi suntem recunoscători pentru ideea acestei sărbătoriri.
De la lansarea monedei euro acum zece ani, Banca Centrală Europeană şi Eurogrupul au cultivat o relaţie din ce în ce mai strânsă cu Parlamentul European. Aş dori să mulţumesc călduros preşedinţilor celor două instituţii, domnului Juncker în calitatea sa de preşedinte al Eurogrupului şi preşedintelui Băncii Centrale Europene, domnul Trichet, pentru excelenta lor cooperare cu Parlamentul European.
Cu ocazia celei de-a zecea aniversări, îi dorim monedei noastre unice, euro, mulţi ani de succes şi un viitor comun strălucit pentru continentul nostru european.
Jean-Claude Trichet
Domnule Preşedinte, domnule Giscard d'Estaing, domnule Juncker, doamnelor şi domnilor, sunt extrem de onorat şi îmi face o deosebită plăcere să particip la această ceremonie de sărbătorire a monedei euro, una dintre principalele realizări ale Europei.
Jean Monnet, fondatorul Europei, spunea cândva: "Atunci când o idee se potriveşte cu necesităţile momentului, ea nu mai aparţine persoanelor care au inventat-o şi este mai puternică decât cei care o controlează” şi a adăugat: "nu există idei premature, există momente oportune pe care trebuie să ştii cum să le aştepţi”.
De-a lungul deceniilor, moneda unică europeană a fost o idee pe care doar câţiva o împărtăşeau. Mult mai mulţi se gândeau că introducerea monedei unice nu avea să se întâmple niciodată sau că era sortită eşecului. Astăzi, moneda unică este o realitate pentru 329 de milioane de cetăţeni europeni. Cândva, crearea monedei euro va fi văzută ca o etapă decisivă în lungul drum către o uniune şi mai strânsă a popoarelor Europei.
Nu pot să nu mă gândesc la fondatorii Europei - Robert Schuman, Walter Hallstein, Alcide de Gasperi, Pierre Werner, Sicco Mansholt şi Paul-Henri Spaak - care, după cum am putut vedea acum câteva minute, au fost vizionarii cărora le datorăm existenţa Uniunii Europene.
Îmi aduc aminte, de asemenea, de oamenii de stat, conducătorii de stat şi de guvern care au fost europeni hotărâţi, convinşi şi curajoşi şi care sunt astăzi reprezentaţi de domnul Valéry Giscard d'Estaing. Fără aceştia, moneda euro nu ar exista.
De la introducerea monedei euro, cetăţenii europeni au cunoscut un nivel de stabilitate a preţurilor pe care puţine state din zona euro îl atinseseră înainte. Această stabilitate a preţurilor este un avantaj pentru toţi cetăţenii europeni. Protejează veniturile şi economiile, ajută la reducerea costului de finanţare şi încurajează investiţiile, crearea de locuri de muncă şi prosperitatea pe termen mediu şi lung. Moneda unică este un factor de dinamism în economia europeană. A mărit transparenţa preţurilor, a consolidat comerţul şi a promovat integrarea financiară.
(DE) Ultimele luni au demonstrat un alt avantaj al monedei euro. Criza financiară a arătat că, în momente de turbulenţe, este mai bine să te afli pe un vapor mare şi sigur decât într-o barcă mică. Am fi putut noi oare în Europa să acţionăm la fel de rapid, decisiv şi consistent fără o monedă unică care să ne lege între noi? Am fi putut noi oare să ne protejăm monedele naţionale de impactul crizei financiare? Putem fi mândri de modul în care au răspuns parlamentele, guvernele şi băncile centrale ale Europei. Împreună, am arătat că Europa poate adopta decizii chiar şi în circumstanţe dificile.
(Aplauze)
Datorăm succesul istoric al monedei euro nu numai hotărârii şi perseverenţei liderilor vizionari - pe care i-am menţionat - ci şi colaborării eficiente dintre instituţiile europene.
Parlamentul European a avut un rol crucial în faza de pionierat. Parlamentul a fost prima instituţie din Europa care a făcut propuneri pentru moneda unică, încă din anul 1962. În ultimii zece ani, de la înfiinţarea Băncii Centrale Europene, instituţiile noastre au menţinut un dialog foarte strâns şi fructuos. Acest dialog a implicat peste 50 audieri ale membrilor Comitetului Executiv al Băncii Centrale Europene în Parlament şi în cadrul comisiilor menţionate de Preşedinte. Dialogul dintre Parlament şi Banca Centrală Europeană este foarte important în ceea ce priveşte răspunderea, permiţând Băncii Centrale Europene să-şi explice deciziile şi acţiunile publicului general prin intermediul reprezentanţilor săi aleşi.
În primii săi ani de existenţă, moneda euro a trebuit să înfrunte trei încercări majore: crearea unei bănci centrale solide şi credibile, crearea unei noi monede stabile şi inspirarea încrederii. Aceste provocări au fost depăşite cu succes şi moneda euro este astăzi bine stabilită. Acesta este un moment de sărbătoare şi, după cum am spus, sunt extrem de emoţionat. Dar nu este momentul să ne complăcem în această situaţie. Provocări curente sunt la uşă şi se vor ivi altele noi. Succesul continuu al Uniunii Monetare Europene depinde de cum sunt abordate aceste provocări.
Aş dori să menţionez trei dintre ele.
Mai întâi, criza financiară. Criza a dezvăluit puncte slabe fundamentale în sistemul financiar global. Avem un rol extrem de activ în eforturile globale de abordare a acestor puncte slabe şi în reformularea cadrului instituţional şi de reglementare.
În al doilea rând, uniunea monetară. Soliditatea monedei unice se sprijină pe doi piloni: o politică monetară orientată spre stabilitatea preţurilor şi o serie de politici economice solide - care apără în foarte mare măsură Eurogrupul, domnule prim-ministru. Provocările speciale de pe frontul economic includ implementarea fermă şi credibilă a Pactului de stabilitate şi de creştere, eforturi constante pentru a face economiile noastre mai productive şi mai dinamice, precum şi evitarea divergenţelor competitive majore în zona euro.
În al treilea rând, extinderea. Atunci când am început acum zece ani, eram 11 ţări. Acum suntem 16 ţări în zona euro. Acest lucru spune multe despre efortul istoric depus. Gestionarea extinderii în cel mai bun mod posibil este o provocare extrem de entuziasmantă şi de solicitantă pentru noi toţi, în special pentru Comitetul Executiv şi pentru Consiliul Guvernatorilor Băncii Centrale Europene.
Moneda euro este o realizare istorică. Ceea ce este cel mai important astăzi este responsabilitatea noastră pentru viitor. Se ivesc noi provocări. Dacă aceste provocări sunt abordate cu cea mai mare luciditate şi îndrăzneală, acestea pot genera ideile puternice la care se refera Jean Monnet şi care ne-au făcut să avansăm atât de departe pe calea stabilităţii şi prosperităţii în Europa.
Jean-Claude Juncker
Domnule Preşedinte, domnule Giscard d'Estaing, domnule Trichet, domnule Almunia, doamnelor şi domnilor, în ultimii 50 de ani Europa şi-a dovedit adesea capacitatea de a-şi stabili obiective foarte ambiţioase şi de a dezvolta spiritul şi hotărârea necesare pentru punerea în practică a ambiţiilor pe care pune mare preţ.
Uniunea Europeană este în sine cel mai bun exemplu al acestui lucru, împreună cu piaţa internă şi extinderea, cu alte cuvinte, împreună cu reînnoirea legăturilor dintre geografia şi istoria Europei şi împreună cu Uniunea Economică şi Monetară, a cărei a zecea aniversare o sărbătorim astăzi.
Calea care a dus la crearea Uniunii Economice şi Monetare şi introducerea monedei noastre unice a fost lungă şi naşterea Uniunii Economice şi Monetare după impulsul iniţial al raportului Werner din 1970 demonstrează acest lucru. A fost un proces lung care a inclus şarpele monetar, Sistemul Monetar European, crearea ECU în 1979, planul Delors din 1989, Tratatul de la Maastricht din 1992, "nu”-ul danez şi "da”-ul francez, care la acel moment era considerat neimportant, fără a uita criza din anul 1993 din Sistemul Monetar European. Călătoria a avut dificultăţile şi şocurile sale.
În acel moment, multe persoane criticau moneda unică şi în lumea politică şi în cea academică, fără a menţiona numărul mare de bănci centrale care aveau impresia că Uniunea Economică şi Monetară nu ar putea sau nu ar trebui să fie creată şi că, dacă totuşi acest lucru avea să se întâmple, moneda unică ar fi slabă şi fără viitor.
Este important pentru mine să profit de cea de-a zecea aniversare a acestui eveniment cheie al integrării europene pentru a aduce un omagiu, la rândul meu, acelor persoane care au creat moneda euro, cum sunt Pierre Werner, Helmut Kohl, François Mitterrand, Jacques Delors, Valéry Giscard d'Estaing şi alţii. Aş dori, încă o dată, să le aplaud viziunea, hotărârea şi angajamentul infailibil faţă de Europa. Cei pe care i-am menţionat şi mulţi alţii care i-au însoţit nu şi-ar fi putut imagina succesul rapid al proiectului lor politic. Începând de la 1 ianuarie anul acesta, 16 state membre participă la Uniunea Economică şi Monetară, iar euro este moneda utilizată de aproape 330 de milioane de cetăţeni europeni. Moneda euro a devenit prin urmare simbolul cel mai tangibil al integrării europene. Ca simbol tangibil recunoscut în toată lumea, euro este o măsură a stabilităţii. Îşi protejează cetăţenii de cele mai grave consecinţe ale crizei economice. După zece ani, trebuie să recunoaştem că moneda euro este un succes indiscutabil. Nu trebuie să uităm că aniversările au valoare doar dacă sunt punţi spre viitor, deoarece trebuie să recunoaştem că, în ciuda indulgenţei noastre colective atunci când ne felicităm, adevăratele teste în ceea ce priveşte coeziunea şi coerenţa monedei euro ne aşteaptă de-acum încolo. Anul acesta, 2009, va fi un an extrem de dificil pentru economiile din zona euro şi pentru cetăţenii europeni şi vom avea de înfruntat multe provocări, atât pe plan intern, cât şi extern.
Pe plan intern, guvernele din zona euro vor trebui să acţioneze împreună pentru a limita efectele crizei economice şi pentru a investi în bazele structurale ale economiei, astfel încât să construiască o punte către lumea post-criză. Situaţiile excepţionale necesită măsuri excepţionale. Nu trebuie să pierdem din vedere faptul că moneda euro, acest ecran de protecţie pe care l-am construit în jurul economiilor noastre, nu ne-a căzut pur şi simplu în braţe. Economiile din zona euro sunt mai bine protejate împotriva evoluţiilor economice negative deoarece apartenenţa la zona euro este o marcă de certificare a calităţii, care spune că membrii săi au capacitatea reală de a pune în practică politici macroeconomice prudente şi politici bazate pe creştere durabilă şi prosperitate pentru cetăţenii acesteia. Protecţia oferită de moneda euro este prin urmare direct legată de credibilitatea noastră, care se bazează pe abilitatea de a pune în practică politici de acest gen. Această credibilitate este baza beneficiilor pe care Uniunea Economică şi Monetară şi noi trebuie să le menţinem pentru a continua să beneficiem de avantajele monedei unice.
Pe plan extern, trebuie să învăţăm lecţiile politice oferite de criza financiară şi economică internaţională. Există o legătură cauzală directă între criza actuală, care îşi are originea în Statele Unite, şi persistenţa unor dezechilibre majore mondiale. Lipsa transparenţei, a responsabilităţii şi a integrităţii suficiente în sectorul financiar a fost prin urmare un catalizator al crizei. Restaurarea stabilităţii în sectorul financiar şi în economia reală la scară mondială implică o reformă profundă a sistemului financiar şi eliminarea dezechilibrelor majore din cadrul consumului global şi al economisirii globale. Această echilibrare solicită cooperarea activă a economiilor puternice din America, Asia şi Europa. În ciuda progresului evident, imaginea internaţională a monedei euro rămâne prea des excesiv de fragmentată şi interesele naţionale prevalează prea des asupra interesului comun, împiedicând zona euro să-şi asume pe deplin responsabilitatea politică care corespunde importanţei sale economice şi să obţină toate avantajele economice care derivă din Uniunea Economică şi Monetară. Uniunea Economică şi Monetară este, bineînţeles, un proiect economic, dar este înainte de toate un proiect politic. Prin urmare, trebuie să profităm de al doilea deceniu de existenţă a monedei euro pentru a definitiva Uniunea Economică şi Monetară consolidându-i organismele politice, atât pe plan intern, cât şi extern.
Joaquín Almunia
Domnule Preşedinte, domnule prim-ministru, domnilor preşedinţi de comisie, doamnelor şi domnilor, sunt convins că mă alătur părerilor majorităţii acestei camere atunci când spun că, la zece ani de la lansare, eu, în calitate de cetăţean european, sunt mândru de succesul monedei euro.
Aş dori să felicit Parlamentul pentru iniţiativa de a celebra cea de-a zecea aniversare a monedei noastre unice aici, în cadrul sesiunii plenare a Parlamentului European desfăşurate la Strasbourg.
Moneda euro şi Uniunea Economică şi Monetară au fost un succes, fără îndoială. De-a lungul acestor zece ani, moneda euro a adus multe avantaje tuturor membrilor zonei euro şi continuă să o facă şi astăzi, în mijlocul unei profunde crize economice şi financiare.
În scurta sa existenţă de zece ani, moneda euro a dobândit o reputaţie binemeritată de forţă şi stabilitate. Euro este cea de-a doua monedă a lumii datorită rolului său în economia internaţională şi este deja comparabil sub anumite aspecte cu dolarul ca instrument de comerţ şi mijloc de plată în finanţele internaţionale.
Mai presus de toate însă, moneda euro face parte din viaţa de zi cu zi a 330 de milioane de oameni din 16 ţări ale Uniunii Europene. Purtăm toţi în portofele acest simbol al unei identităţi europene comune: deoarece euro, în afara faptului că este o monedă, este un element central al proiectului nostru european, amintindu-ne într-un mod tangibil despre beneficiile procesului de integrare care a început cu peste jumătate de secol în urmă.
Moneda euro ne-a oferit niveluri scăzute ale inflaţiei şi rate mici ale dobânzilor, datorită unui cadru macroeconomic orientat către stabilitate. Moneda euro a dat un impuls evident comerţului şi investiţiilor în statele membre ale zonei euro. Moneda euro a facilitat, de asemenea, crearea a 16 milioane de locuri de muncă în ultimii zece ani în zona euro, de trei ori mai mult decât în deceniul anterior.
Moneda euro a încurajat integrarea financiară şi dezvoltarea unei pieţe unice; a protejat membrii din zona euro de turbulenţele externe; a fost şi continuă să fie un pol de stabilitate, nu numai pentru economia europeană, ci şi pentru economia globală.
Criza este, fără îndoială, o piatră de încercare pentru moneda euro. Totuşi, cei care consideră că Uniunea Economică şi Monetară nu este pregătită pentru a face faţă consecinţelor acestei crize se înşeală profund. Dimpotrivă, dacă moneda unică nu ar exista, efectele adverse ale crizei ar fi mult mai mari.
Multe state membre s-ar confrunta acum cu o mare volatilitate a ratelor lor de schimb şi ar putea chiar suferi atacuri speculative asupra monedelor lor. Diferenţa de randament a titlurilor datoriilor lor publice ar fi mult mai mare decât în prezent şi marjele lor de combatere a crizei prin stimulente fiscale ar fi mai reduse.
Pactul de stabilitate şi de creştere, reformat în 2005, a încurajat guvernele să-şi pună în ordine finanţele publice, ducând în 2007 la cel mai scăzut deficit bugetar din ultimii 25 ani, care le permite acum să facă faţă crizei dintr-o poziţie mai bună.
Pe parcursul acestei crize, acţiunile Băncii Centrale Europene au consolidat reputaţia solidă pe care aceasta o câştigase în primii ani de existenţă a Uniunii Economice şi Monetare.
Adoptând în mod decisiv măsurile necesare şi dând un exemplu în cooperarea cu celelalte bănci centrale din ţări industrializate, Banca Centrală Europeană a fost ghidul nostru în toată această perioadă şi a contribuit în mod substanţial la prevenirea unui imens colaps financiar.
Situaţia economică nu este aşa cum sperasem în acest moment în care sărbătorim aniversarea monedei euro, dar evenimentele evidenţiază mai mult ca oricând avantajele Uniunii Economice şi Monetare. Pentru ţările care încă nu au aderat la zona euro, aceasta este o opţiune din ce în ce mai atractivă, după cum s-a demonstrat săptămâna trecută în Bratislava, când am primit Slovacia ca cel mai nou membru al familiei monedei euro - cel de-al 16-lea.
Comisia şi Parlamentul European trebuie să continue să lucreze cu statele membre, cu Eurogrupul, cu Banca Centrală Europeană şi cu comunitatea internaţională pentru a ne plasa economiile pe calea reluării creşterii durabile.
În acest sens, recomandările Comisiei din raportul prezentat acum câteva luni privind primii zece ani de Uniune Economică şi Monetară, dezbătut recent de Parlament, sunt la fel de valabile sau chiar şi mai valabile astăzi decât erau primăvara trecută.
O mai mare vigilenţă bugetară, extinderea acesteia la alte aspecte macroeconomice, legătura dintre politicile macroeconomice şi reforma structurală, imaginea externă a monedei euro şi mai buna guvernare a Uniunii Economice şi Monetare sunt şi trebuie să fie în continuare temele principale pe care se bazează cel de-al doilea deceniu de existenţă a monedei euro, cu cel puţin la fel de multe succese ca primul.
Domnule Preşedinte, aş dori să închei aducând un omagiu viziunii şi ambiţiei părinţilor monedei euro, a căror imaginaţie şi acţiune hotărâtă ne-a lăsat moştenire o monedă de care toţi europenii pot fi mândri. Trebuie să protejăm baza acestui succes.
Criza a deschis un nou capitol pentru economia globală, în care Uniunea Economică şi Monetară trebuie să continue să aibă un rol relevant în serviciul intereselor şi al ambiţiilor comune ale tuturor europenilor.
Valéry Giscard d'Estaing
Domnule Preşedinte, domnule Juncker, domnule Trichet, doamnelor şi domnilor, toată lumea implicată în crearea monedei europene vă este recunoscătoare dumneavoastră, domnule Preşedinte, şi dumneavoastră, doamnelor şi domnilor, pentru această iniţiativă extrem de binevenită de a celebra cea de-a zecea aniversare a creării monedei euro.
Sunt unul dintre oamenii care cred că este mai bine să evităm numărul din ce în ce mai mare de astfel de ceremonii, dar aceasta de astăzi se justifică deoarece marchează cea mai mare contribuţie la integrarea europeană de la alegerea Parlamentului European prin sufragiu universal în 1979. Am parcurs cu siguranţă o cale lungă şi poate această întrunire plăcută, prietenoasă, nu prezintă întregul tabloul.
Aş dori să aduc un omagiu tuturor celor care au stabilit ruta acestui parcurs şi celor care au urmat-o. Îi putem găsi originea îndepărtată în raportul primului-ministru al Luxemburgului, Pierre Werner, predecesorul dumneavoastră, în 1970. Criza monetară din anii de după 1970 şi fluctuaţia monetară au fost însă elementele care au declanşat acţiuni în acest domeniu. Atâta timp cât ratele de schimb valutar erau fixe, sistemul monetar nu ne-a împiedicat încercarea de a crea o piaţă comună. Totuşi, în momentul în care ele au început să fluctueze, a apărut această problemă.
După încercările eşuate de a crea un şarpe monetar, elanul puternic din Franţa şi Germania din perioada 1975-1980 a dus la reuniunea de la Bremen, în nordul Germaniei, şi la decizia de a crea un sistem monetar european şi de a introduce ecu, precursorul monedei euro. Această mişcare s-a bucurat de susţinerea şi sprijinul partenerilor noştri din ţările Benelux şi Italia.
După o perioadă de activitate redusă între anii 1980 şi 1988, procesul a primit un nou imbold cu crearea de către Consiliu a comisiei prezidate de Jacques Delors, care a avut drept rezultat semnarea Tratatului de la Maastricht.
Să-i salutăm deci pe pionierii care au fost implicaţi în această activitate, după cum aţi fost implicat recent şi dumneavoastră, domnule Preşedinte, ca şi prietenul meu, cancelarul Helmut Schmidt şi secretarul său de stat, Manfred Lahnstein; Bernard Clappier, guvernatorul Banque de France din acel moment şi coautor al Declaraţiei Robert Schuman din 1950; Alexandre Lamfalussy, care ne-a pus la dispoziţie experienţa sa extraordinară, aproape unică, pe parcursul lucrărilor comisiei privind Uniunea Monetară Europeană, pe care am înfiinţat-o alături de Helmut Schmidt pentru a relansa proiectul; Jacques Delors, preşedintele Comisiei Europene, care a preluat ştafeta; şi, nu în ultimul rând, negociatorii şi semnatarii Tratatului de la Maastricht care au redactat un text excelent, care practic nu a mai fost modificat de atunci, conduşi de cancelarul Helmut Kohl şi de preşedintele François Mitterrand, a căror hotărâre trebuie menţionată în mod special, împreună cu ceilalţi colegi ai lor. Astăzi trebuie să le mulţumim tuturor.
Cu această ocazie a celei de-a zecea aniversări, sărbătorită în momente de criză, ce putem spune în sprijinul monedei euro? Ce cuvinte alese putem utiliza la toasturile noastre de aniversare? Înainte de toate, succesul monedei euro a depăşit aşteptările, nu numai ale opozanţilor, bineînţeles, ci şi pe cele ale susţinătorilor acesteia. Nu voi intra în detalii deoarece am la dispoziţie doar cinci minute. În timpul convorbirilor mele cu cei mai eminenţi experţi monetari în perioada 1995 - 2000, aceştia erau sceptici în ceea ce priveşte introducerea monedei euro şi succesul acesteia.
În zece ani, moneda euro a devenit moneda numărul doi în lume şi, după cum tocmai s-a menţionat, una dintre monedele cele mai respectate. Buna sa gestionare a furnizat un scut de protecţie împotriva crizei şi o platformă pentru o creştere neinflaţionistă. Fără existenţa monedei euro, Europa continentală ar fi în prezent răvăşită de tornada monetară, care ar adânci criza economică.
Ne aşteptăm ca politica monetară să încerce să diminueze, în limita forţei monedei, impactul de depreciere al crizei şi să pregătească drumul pentru întoarcerea la creşterea neinflaţionistă, de care nu ne apropiem încă, moment până la care deficitele publice apreciabile şi nivelul datoriei declanşate de criză ar trebui să fi fost eliminate. În acest sens, avem încredere în conducerea şi în personalul Băncii Centrale Europene, care şi-au demonstrat experienţa considerabilă încă de la începutul crizei. Le respectăm, de asemenea, hotărârea şi independenţa.
Aş dori să închei cu două remarci. Trebuie să fim atenţi să nu dăm monedei euro o dimensiune globală, care ne-ar flata orgoliul, dar ar multiplica riscurile cu care ne confruntăm. Euro este moneda Europei şi trebuie să exprime cultura sa diferită, promovând un model raţional şi stabil printre celelalte monede ale lumii.
În final, nu cred că publicul general va trebui să aştepte prea mult pentru ca reglementarea bancară să fie restaurată în zona euro. Cred că putem solicita Băncii Centrale Europene să realizeze acest proces de restaurare a ordinii şi să supervizeze punerea sa în aplicare, în conformitate cu articolul 106 alineatul (5) din Tratatul de la Maastricht. Într-adevăr, avem nevoie de un elan puternic, de experienţă şi de un calendar pentru decizii pe care Banca Centrală Europeană l-ar putea redacta şi pe care Consiliul de Miniştri pentru zona euro, prezidat de dumneavoastră, domnule Juncker, l-ar putea apoi adopta şi pune în aplicare.
Voi încheia, domnule Preşedinte, spunând că simbolul integrării reprezentat de succesul monedei euro trebuie să ne dea curajul de a face următorul pas în crearea acestei Europe din ce în ce mai unite, aşa cum se recomandă în diferite tratate şi pe care dorim să o realizăm. Haideţi să contracarăm inevitabilul eşecului cu energia succesului. Acest succes poartă astăzi minunatul nume al monedei euro.
(Aplauze)
Pervenche Berès
Domnule Preşedinte, moneda euro este rezultatul de succes al unei viziuni şi voinţe politice, nu produsul pieţei. Ea demonstrează ceea ce Europa poate realiza atunci când toate forţele sunt unite.
Doresc, bineînţeles, să salut şi să mulţumesc pe această cale în numele nostru, în numele copiilor noştri şi în numele tuturor celorlalţi, fondatorilor şi arhitecţilor acestui succes: Pierre Werner, care este printre noi, cancelarului Helmut Schmidt, preşedintelui Giscard d'Estaing, preşedintelui Comisiei Europene, Jacques Delors, cancelarului Helmut Kohl, preşedintelui François Mitterrand, baronului Alexandre Lamfalussy, lui Tommaso Padoa-Schioppa, Philippe Maystadt şi tuturor celorlalţi pe care nu i-am menţionat. Aş dori, de asemenea, să aduc un omagiu acţiunilor predecesorilor dumneavoastră, domnule Preşedinte, acţiunilor predecesorilor mei, cum ar fi Karl von Wogau, care este încă alături de noi, şi Christei Randzio-Plath, care este de asemenea alături de noi astăzi. Acţiunile acestui Parlament au avut un rol crucial în sensul că, în momentul de trecere la moneda euro, nu eram preocupaţi doar de transferurile conturilor în bănci, ci şi de cetăţenii noştri, pentru ca aceştia să se poată adapta, obişnui şi să poată adopta această nouă monedă care avea să fie a lor. Cred, de asemenea, că această acţiune a instituţiei noastre trebuie reamintită şi trebuie să i se acorde preţuirea pe care o merită.
Sunt de asemenea încântată de faptul că această ceremonie poate avea loc aici, în Parlamentul European, căminul democraţiei pentru toţi cetăţenii Europei. La urma urmei, moneda euro este prioritatea noastră numărul unu şi apoi a băncilor. Ea este cu siguranţă preocuparea europenilor, după cum au plăcerea de a ne spune. Anumite guverne ezită în ceea ce priveşte crearea de simboluri ale Europei. Totuşi, europenii înşişi au adoptat moneda euro ca simbol al apartenenţei la Uniunea Europeană.
Bineînţeles, nu utilizăm toţi moneda euro. Am fost 11 la început şi acum suntem 16. Ne aşteptăm la aderarea altor state. Totuşi, am impresia că această criză face ca anumite ţări să fie tentate să se gândească mai bine dacă ar trebui să aparţină sau nu zonei euro. Cred că acest lucru este cea mai bună dovadă a succesului nostru. Europa progresează în cele mai multe cazuri demonstrându-şi eficienţa şi, cu această ocazie care marchează cea de-a zecea aniversare a euro, putem vedea în mod clar că evaluarea monedei euro este în mare parte una pozitivă. Anumite ţări care ezitau la început ar putea bate acum la porţile zonei euro. Nu putem decât să le încurajăm să facă acest lucru în condiţiile tratatului, care nu au fost revizuite niciodată şi care sunt condiţii utile ce permit Europei să progreseze economic şi monetar pe baza a doi piloni de consolidare şi extindere.
Totuşi, o aniversare este şi un moment în care trebuie să privim spre viitor. Moneda euro, care a fost îmbogăţită de aceşti ultimi zece ani, trebuie acum să deschidă noi domenii de dezvoltare, şi nu acestea nu au fost deloc abordate, ci pentru că, pur şi simplu, încă mai sunt multe de făcut în acest sens.
În ceea ce priveşte cooperarea economică, Jean-Claude Juncker a descris criza prin care trecem. Nu este o situaţie normală. În contextul crizei actuale ştim cu toţii că, dacă am fi progresat în uniunea economică la fel de repede cum am progresat în uniunea monetară, am fi fost într-o situaţie mult mai bună astăzi. Haideţi să învăţăm prin urmare ceva din această situaţie. Nu este normal să ne axăm pe balanţele deficitului bugetar şi nu pe calitatea cheltuielilor publice. Guvernele trebuie să înveţe să discute împreună despre politicile lor economice. Nu este normal ca statele membre să împrumute la rate ale dobânzii atât de diferite când au aceeaşi monedă şi aceeaşi rată a dobânzii stabilită de Banca Centrală Europeană.
Acest lucru este valabil şi atunci când este vorba despre supervizarea pieţelor financiare. Preşedintele Giscard d'Estaing a menţionat articolul 105 alineatul (6), care este platforma noastră comună şi care ne permite să progresăm. Cred că una dintre lecţiile acestei crize este faptul că ea ne arată practic faptul că Banca Centrală Europeană va trebui să aibă un rol de supervizare. Nu dorim să separăm supervizarea pieţelor financiare de supervizarea macroprudenţială. Totuşi, pentru a realiza acest lucru, va trebui, ca lideri politici, să reflectăm la obţinerea unui echilibru. Dacă Banca Centrală Europeană doreşte consolidarea responsabilităţilor sale, va trebui să arătăm cum trebuie stabilit în viitor echilibrul instituţional în ansamblu.
Aş dori să fac o precizare finală privind rolul internaţional al monedei euro. Sunt de acord că nu trebuie să cerem privilegiul exorbitant de a fi moneda de rezervă. Totuşi, nu este normal pentru noi nici să creăm în zece ani moneda euro şi apoi, la zece ani de la trecerea la moneda euro, să fim încă pasivi în arena internaţională şi vocea puternică a monedei euro să nu se audă mai clar în procesul de restaurare a unui echilibru în sistemul monetar global.
În final, consider că moneda euro este mult mai mult decât o simplă monedă. De aceea, euro este un aspect important pentru acest Parlament. Este un instrument în slujba cetăţenilor noştri care trec prin criza cea mai profundă din ultima perioadă. Prin urmare, trebuie să utilizăm această creaţie minunată, acest simbol al Europei, pentru a ne ajuta cetăţenii să depăşească această criză în cele mai bune condiţii.
Werner Langen
Domnule Preşedinte, zece ani de existenţă a monedei euro sunt într-adevăr un motiv de sărbătoare. Oricine ar fi spus acum zece ani că moneda euro se va dezvolta atât de splendid cum a făcut-o ar fi fost luat în derâdere. Multe persoane au contribuit la acest succes şi îmi amintesc de multe voci sceptice - euro era numit copil prematur şi proiect neviabil - dar astăzi ştim că a fost un proiect la care au contribuit multe persoane. Antevorbitorul meu ni i-a reamintit pe toţi cei care au contribuit la acest lucru, pietrele de hotar, sistemul monetar european, care a fost un acord cu Banca Centrală Europeană de a crea rate centrale, raportul Delors, care a prevăzut introducerea uniunii monetare în trei etape, Tratatul de la Maastricht - la numai doi ani de la căderea Zidului - şi perioadele de tranziţie. Multe persoane au contribuit la succesul de astăzi al proiectului monedei europene.
În calitate de preşedinte al comisiei, doamna Berès a spus deja că în această perioadă, în special din 1994 când a început punerea în aplicare a Tratatului de la Maastricht şi până în 2002, Parlamentul a cooperat activ la introducerea bancnotelor şi a monedelor, prin multe rapoarte, discuţii, avize şi propuneri, şi aş dori să mulţumesc în mod special celor doi preşedinţi de comisie din acel moment, domnul von Wogau şi doamna Randzio-Plath, care au reprezentat de asemenea Parlamentul în lume şi au dat acestui proiect, creat iniţial de guverne, sprijinul parlamentar de care avea nevoie. Lucrăm şi astăzi, sub conducerea doamnei Berès în calitate de preşedinte, pentru acelaşi tip de reprezentare.
La 18 noiembrie, Parlamentul a adoptat, cu o largă majoritate, un raport în care descriem succesele, riscurile şi problemele şi aş dori să menţionez doar câteva aspecte în plus faţă de ceea ce a spus doamna Berès.
Moneda euro a fost un mare succes şi este un proiect unic: o politică monetară centrală gestionată de Banca Centrală Europeană şi politici bugetare şi financiare locale. Este important ca pe viitor legătura dintre aceste două niveluri de responsabilitate din Pactul de stabilitate şi de creştere să fie menţinută şi în vremuri de criză. Fără acest Pact de stabilitate şi de creştere, fără o coordonare mai puternică a politicii bugetare şi financiare, moneda euro s-ar confrunta pe viitor cu riscuri ce pot fi evitate. În acest sens, fac apel în special la statele membre din zona euro, dar şi la întreaga Uniune Europeană, pentru a lua mai în serios decât în trecut această disciplină, această cooperare coordonată, în ceea ce priveşte anumite aspecte.
Moneda euro a diminuat inflaţia în mod considerabil, creând astfel încredere şi stabilitate, şi a devenit a doua cea mai deţinută monedă de rezervă într-o perioadă de timp mai scurtă decât se aştepta. Moneda euro a crescut presiunea pentru o reformă structurală în statele membre şi, de aceea, chiar în epoca globalizării, a devenit un "program de pregătire” pentru întreprinderi şi naţiuni. Instituţiile din zona euro - câteva au fost menţionate de antevorbitorul meu - Consiliul Ecofin, Eurogrupul şi multe alte instituţii au creat condiţiile necesare împreună cu Comisia şi cu Banca Centrală Europeană, deoarece acestea funcţionau deja, deoarece fuseseră puse în practică, deoarece funcţionau independent pentru a reacţiona în mod rapid, fiabil şi corect în contextul crizei economice.
Am văzut că moneda euro acţionează ca o pârghie pentru crearea unei pieţe financiare europene. Concluzia politică a acestor succese comune este că state cu o monedă comună şi cu o piaţă internă comună au atins un nivel unic de integrare care va asigura pace şi prosperitate.
Totuşi, nu putem considera că moneda euro este un bun garantat şi pe viitor. Există numeroase solicitări specifice şi cereri pentru a lua riscurile în serios: distanţarea economiilor naţionale, care este asociată cu riscuri considerabile legate de creşterea salariilor şi de deficitele bugetare, nu trebuie să fie ascunsă la această aniversare.
Un aspect total diferit este evoluţia variată a ratelor dobânzii pentru obligaţiunile guvernamentale. Vedem în prezent marja ratei dobânzii, care a scăzut fără îndoială, crescând din nou, aducând posibilitatea unor noi probleme în acest sens pentru statele membre din zona euro.
Aş dori să reamintesc Parlamentului că, în special în legătură cu extinderea zonei euro, nu se pot conferi rabaturi speciale şi că toate statele care sunt membre ale zonei euro pot şi trebuie să respecte aceste condiţii ale Tratatului de la Maastricht.
Moneda euro a fost bine primită de public. A câştigat încrederea lumii. A trecut de primul test şi a avut o contribuţie unică la integrarea permanentă a naţiunilor noastre în Europa. Şi de acest lucru putem fi cu toţii mândri. Vă mulţumesc.
(Aplauze)
Jean-Paul Gauzès
Domnule Preşedinte, domnule Giscard d'Estaing, domnule Juncker, domnule Trichet, domnule Almunia, doamnelor şi domnilor, au fost menţionate deja multe aspecte importante.
În zece ani, moneda euro a devenit un puternic simbol al Europei. Totuşi, ideea că Europa ar putea crea o monedă unică, ale cărei baze au fost aşezate în special prin acordul de la Bremen privind sistemul monetar din 1978 şi prin crearea ecu, a fost primită în acel moment cu scepticism de pieţe şi de principalele autorităţi monetare din afara Europei. Ar trebui să le mulţumim călduros şi să felicităm toate persoanele care au luat această decizie şi ale căror nume au fost menţionate aici.
Crearea monedei euro este cea mai bună dovadă că Europa este capabilă, atunci când există voinţă politică, de a lua decizii pe termen lung pentru un viitor comun prosper. Această aniversare ne transmite deci un mesaj de speranţă pentru epoca actuală, deosebit de potrivit.
Trebuie să menţionăm, totuşi, că printre cetăţenii europeni existau până nu demult percepţii amestecate privind moneda euro. Pentru cei care călătoresc, avantajul unei monede unice era evident. Pentru cei care nu călătoresc, moneda euro era asociată cu creşterea preţurilor. Studiile au arătat de fapt că, în multe ţări, inflaţia era simţită, chiar dacă cifrele oficiale arătau că stabilitatea monetară fusese asigurată în special datorită acţiunii Băncii Centrale Europene. Realitatea este că anumite persoane au profitat în mod evident de moneda euro pentru a rotunji anumite preţuri şi probabil consumatorii nu erau destul de vigilenţi.
Atunci când moneda euro s-a apreciat faţă de dolar, am auzit de asemenea comentarii de la anumiţi fabricanţi care produc în mare parte în zona euro, dar vând în afara acestei zone. Banca Centrală Europeană a avut partea ei de critici, care nu au pus în discuţie independenţa acesteia, ci mai degrabă politica privind ratele dobânzii, care păreau a fi prea ridicate.
Astăzi, criza a schimbat multe dintre aceste percepţii. Înţelegem cu toţii că moneda euro este un factor determinant în ceea ce priveşte diminuarea repercusiunilor europene ale unei crize importate din Statele Unite. Banca Centrală Europeană a fost cu siguranţă banca centrală cea mai receptivă. Deciziile sale extrem de pertinente au fost salutate de toată lumea. Care ar fi fost situaţia dacă diferitele state membre ar fi trebuit să-şi apere fiecare moneda individuală? Devalorizările ar fi fost inevitabile şi nu am fi putut evita o criză monetară.
Rezultatele binevenite ale monedei euro trebuie să ne încurajeze să continuăm şi să extindem coordonarea politicilor economice şi să respectăm principiile Pactului de stabilitate şi de creştere. Este adevărat în prezent că pot fi şi poate ar trebui acceptate excepţii, dar acestea pot fi doar temporare, iar obiectivul unor finanţe publice echilibrate trebuie menţinut. Finanţe publice şi politici economice de înaltă calitate sunt de fapt, pe termen lung, mai necesare ca oricând. Sunt garanţia eficacităţii, a competitivităţii şi a creşterii. Sunt o condiţie pentru soliditatea monedei noastre, moneda euro.
Robert Goebbels
Domnule Preşedinte, în aceste momente de nesiguranţă este important să se poată conta pe ceva cu o valoare fiabilă: moneda euro. Deoarece am avut un oarecare rol ca membru al Consiliului Ecofin în perioada de pregătire a viitoarei monede unice, am putut vedea îndoielile de ambele părţi şi precauţia statelor membre, care a transformat în final Eurogrupul într-un forum mai puternic de cooperare înainte de vreme. Mai mult, două dintre cele mai mari realizări ale Europei au fost obţinute prin hotărârea câtorva state de a lua măsuri pentru a face integrarea o realitate pentru toţi cetăţenii europeni. Mă refer la Acordul Schengen privind libera circulaţie a europenilor, pus în practică la iniţiativa a cinci state: Franţa, cu preşedintele Mitterrand, Germania, cu cancelarul Kohl, şi ţările Benelux. Elveţia s-a alăturat acum spaţiului Schengen, dar britanicii şi irlandezii evită încă o Europă a cetăţenilor.
Preşedintele Mitterrand şi cancelarul Kohl au fost de asemenea arhitecţii politici ai monedei euro, deşi au existat şi multe alte persoane care au sprijinit acest succes monetar, începând cu Jacques Delors. Prima lecţie pe care aş dori să o extrag din acest proces este că toţi cei care doresc o Europă mai bună nu trebuie să se teamă de acţiunea interguvernamentală, în special dacă există o coaliţie de state care vor cu adevărat ca Europa să progreseze. Tratatul de la Prüm, împotriva formelor grave de criminalitate, este un exemplu al acestei cooperări consolidate pozitive pentru Europa. Într-un moment în care Tratatul Constituţional este un proiect "mort şi îngropat”, ca urmare a votului împotrivă al unei coaliţii stranii de forţe politice nu numai din Franţa, ci şi din Ţările de Jos, şi când partea de legislaţie indigestă cunoscută sub numele de Minitratatul de la Lisabona este blocată în Irlanda şi posibil şi în Republica Cehă, ar trebui să demonstrăm că Europa încă funcţionează bazându-se pe un domeniu imens de cooperare consolidată.
În orice caz, atractivitatea monedei euro rămâne intactă. După Slovenia, ni s-a alăturat de curând şi Slovacia. Alte ţări sunt îngrijorate de faptul că nu pot beneficia şi mai mult de scutul de protecţie furnizat de euro. Chiar şi în Regatul Unit există voci care chestionează splendida izolare a ţării în faţa colapsului lirei, care a decăzut de la statutul de monedă de rezervă mondială la o monedă de nivel mediu în mai puţin de un secol. Datorită acţiunilor consecvente ale lui Wim Duisenberg, Jean-Claude Trichet şi ale altora, euro a devenit a doua monedă de rezervă a lumii în zece ani. Bineînţeles, dolarul rămâne regele tranzacţiilor globale, oferind încă o investiţie sigură, dar datoriile colosale acumulate de Statele Unite prin finanţarea stilului lor de viaţă de către restul lumii vor sădi din ce în ce mai mult sămânţa îndoielii privind abilitatea puterii economice numărul unu de a-şi onora angajamentele. De fapt, lumea financiară se îndreaptă spre un duopol euro/dolar. Orice duopol monetar trece în general prin ajustări de paritate care au adesea loc brusc. În aceste vremuri de recesiune pe scară largă, lumea are nevoie de stabilitate şi de noi certitudini. Moneda euro va avea un rol cheie în această nouă stabilitate. Banca Centrală Europeană (BCE) a făcut ceea ce era de făcut având în vedere criza financiară globală "fabricată în SUA”.
După cum a spus Jacques Delors, moneda euro este scutul care protejează întreaga Europă, dar ea nu a stimulat suficient economia europeană până acum. Banca Centrală Europeană se ocupă doar de politica monetară. La urma urmelor, Comisia este doar un consultant de primă clasă, care face sugestii în general utile, dar jucătorii economici reali rămân statele care, din nefericire, acţionează într-o manieră dezorganizată. Deşi armonizarea efectivă a puterii economice cumulate a 27 state ar putea face minuni, Eurogrupul, în ciuda eforturilor lăudabile ale lui Jean-Claude Juncker, rămâne încă doar un grup de discuţii informal. În primăvara anului 1999, am asistat la încercarea făcută în cadrul Eurogrupului de câţiva miniştri de finanţe, inclusiv Oskar Lafontaine, Dominique Strauss-Kahn, Carlo Ciampi şi alţii, pentru stabilirea unei cooperări economice şi monetare între Uniunea Europeană şi Banca Centrală Europeană. Wim Duisenberg a pus punctul pe i: "nu va exista niciodată o coordonare ex-ante cu Banca Centrală Europeană, deoarece va trebui întotdeauna să reacţionaţi ex-post la deciziile noastre.” Motivul acestei situaţii este evident: Banca Centrală Europeană este şi va rămâne independentă în aplicarea politicii sale monetare, dar independenţa nu înseamnă o interzicere a dialogului constructiv între instituţii responsabile de apărarea intereselor şi a destinului comun al 500 de milioane de europeni. Nimic nu împiedică statele să se organizeze mai bine pentru a obţine o coordonare adecvată a politicilor lor economice, înăuntrul Uniunii Europene, dar şi, în special, în reprezentarea Europei pe plan extern, după cum tocmai a concluzionat atât de corect Jean-Claude Juncker.
Wolf Klinz
Domnule Preşedinte, domnule Giscard d'Estaing, domnule Juncker, domnule Trichet, domnule Almunia, doamnelor şi domnilor, mi se pare extrem de regretabil că relativ puţini membri se află aici astăzi pentru această şedinţă solemnă, pentru că este vorba cu adevărat de celebrarea unui eveniment istoric. Am auzit deja de la diferiţi antevorbitori cât de mult scepticism exista atunci când moneda euro a fost introdusă. Exista impresia că provocările logistice implicate de introducerea a miliarde de bancnote şi monede erau imposibil de gestionat şi că ideea de a combina o politică monetară comună cu politici fiscale separate în statele membre era văzută nu numai ca o provocare majoră, ci şi ca ceva pur şi simplu imposibil.
Astăzi, faptele ne arată că lucrurile nu stau aşa. Uniunea monetară europeană este o realitate; moneda euro există de zece ani. Face parte dintr-un mic miracol politic şi, o dată în plus, cuvintele lui Walter Hallstein, primul preşedinte al Comisiei, s-au dovedit a fi adevărate: "Cine nu crede în minuni în afacerile europene nu este realist.”
Îndoielile cetăţenilor, dintre care mulţi, din multe state membre, credeau iniţial că moneda euro avea să aibă drept rezultat o creştere uriaşă a preţurilor, au dispărut acum. Moneda euro a fost acceptată acum şi primită chiar cu entuziasm de mulţi cetăţeni. A devenit un identificator european vizibil: în afara imnului şi a steagului, este unul dintre puţinele simboluri pe care îl avem astăzi.
Cred că se poate spune că în primii ani ai Băncii Centrale Europene, Europa şi economia europeană navigau pe ape relativ liniştite, prin urmare băncii i-a fost destul de uşor să urmeze o politică de stabilitate. Chiar şi aşa, merită semnalat că rata medie a inflaţiei din primii zece ani de monedă euro a fost de aproximativ 2%, cu alte cuvinte, mai mult sau mai puţin ţinta pe care o stabilise chiar Banca Centrală Europeană. Marca germană, pe de altă parte, care era întotdeauna dată ca exemplu în ceea ce priveşte stabilitatea, avusese o rată medie a inflaţiei de 3% în cei 50 de ani de existenţă. Se poate spune, prin urmare, că Banca Centrală Europeană a funcţionat foarte bine.
Totuşi, acum, în aceste vremuri de criză, Banca Centrală Europeană îşi arată adevărata sa forţă şi calitate. Are un rol extrem de important aici. S-a dovedit a fi independentă, eficientă şi încrezătoare în sine şi acţionează hotărât şi rapid. A devenit un exemplu pentru anumite bănci centrale, atât din ţările europene care nu fac încă parte din zona euro, cât şi în afara Europei. A dovedit în mod clar Rezervei Federale în Statele Unite că poate urma o politică de succes, nu în ciuda independenţei sale, ci mai ales pentru că este independentă din punct de vedere politic şi nu se supune instrucţiunilor mai multor guverne.
Ştim acum că, în prezent, după ce sectoarele bancare din statele membre au fost aduse sub o umbrelă protectoare, statele membre se află în curs de elaborare a mai multor planuri de stimulare economică pentru a absorbi impactul negativ al crizei financiare asupra economiei reale. Acest lucru va presupune alte provocări pentru Banca Centrală Europeană, deoarece există riscul ca diferenţele de abordare să distorsioneze concurenţa şi ca nivelul de convergenţă care, în parte, există acum între membrii zonei euro, să se piardă şi să existe evoluţii din ce în ce mai divergente. Acest lucru trebuie contracarat, de aceea este atât de crucial şi important ca Pactul de stabilitate şi de creştere să nu fie subminat sau eliminat. Dimpotrivă: trebuie să ne asigurăm că acesta rămâne valabil. De aceea, este de important, de asemenea, ca reformele structurale necesare pe care Comisia şi Banca Centrală Europeană le-au solicitat în mod repetat în trecut să fie urmate de fiecare stat membru în parte.
Banca Centrală Europeană va dobândi o nouă sarcină în anii următori. Criza ne-a învăţat că avem nevoie de o anumită supervizare europeană a pieţei financiare şi acesta este un domeniu în care Banca Centrală Europeană poate deţine un rol major. A semnalat că, în principiu, este dispusă să introducă un anumit sistem central european de supervizare analog Sistemului European al Băncilor centrale. Rolul internaţional al monedei euro trebuie să fie consolidat în continuare. Zona euro trebuie să vorbească cu o singură voce şi să fie reprezentată ca o singură unitate în organizaţii internaţionale cum sunt Fondul Monetar Internaţional şi OCDE (Organizaţia pentru Cooperare şi Dezvoltare Economică).
Este adevărat că o monedă unică fără o politică economică fiscală unică este şi va continua să fie o întreprindere riscantă. Aceasta nu este o bagatelă. Uniunea Europeană se confruntă încă cu câteva provocări majore: ne confruntăm cu niveluri ridicate şi, din păcate, în creştere, ale şomajului, cu schimbări demografice, presiuni migratorii, sărăcie crescândă în anumite sectoare ale societăţii şi cu o concurenţă mai acerbă în contextul globalizării. Zona euro va putea să înfrunte aceste provocări doar dacă politicile economice ale statelor membre sunt legate mai strâns între ele. Numirea unui preşedinte al zonei euro a fost primul pas în această direcţie, dar acesta este doar primul pas: mai sunt încă multe de făcut.
Cristiana Muscardini
Domnule Preşedinte, doamnelor şi domnilor, după zece ani, spaţiul tot mai mare creat de moneda euro în comerţul internaţional şi utilizarea sa ca monedă de rezervă arată că euro a devenit un punct de referinţă mondială. Euro a garantat stabilitatea monetară şi a ajutat la integrarea economiilor statelor membre care l-au adoptat, în ciuda anumitor erori de apreciere care au creat probleme cetăţenilor atât din cauza ratelor de schimb reale între monedele naţionale şi moneda euro, cât şi din cauza puţinelor verificări realizate ulterior cu privire la preţurile bunurilor şi serviciilor.
Moneda euro a fost creată fără a fi impusă din afară şi fără războaie de cucerire sau hegemonii politice. A fost rezultatul unei uniuni libere a 11 state care au crezut în crearea unei Uniuni Economice şi Monetare, aşa cum a fost aceasta prevăzută în tratate, ca un pas esenţial în încercarea de a obţine uniunea politică care din nefericire tot nu se vede încă.
Anumite probleme înregistrate se datorează ineficienţelor unui sistem care nu era pregătit pentru activitatea de gestionare a celuilalt mare fenomen asociat; mă refer la ritmul crescut al internaţionalizării şi la marile schimbări în modul în care comerţul se desfăşoară la nivel internaţional. Moneda euro a făcut posibilă înfruntarea unei serii de dificultăţi, dintre care cea mai gravă este criza financiară din prezent, şi ne-a protejat de presiunile mari care au afectat pieţele. Dacă nu ar fi existat moneda euro, am fi repetat experienţa din 1992, la un nivel mai grav.
Marcăm această a zecea aniversare primind călduros intrarea Slovaciei, cea de-a 16-a ţară care a aderat la zona euro. Măsurile introduse de Banca Centrală Europeană (BCE) şi de Comisie pentru a combate criza actuală au acţionat ca un tampon şi ca o formă de limitare, dar susţinem în continuare, după cum am făcut adesea în şedinţele Parlamentului, că ni se pare de neconceput să avem o politică monetară deconectată de politica economică. Într-adevăr, situaţia actuală este oarecum anormală: 16 state membre cu monedă unică, 27 politici economice naţionale coordonate de Comisie cât de bine poate şi 11 state membre cu monedele lor naţionale.
Coordonarea unei politici monetare cu o politică economică ce nu există nu este cu siguranţă ceva facil de realizat, dar dacă instituţiile responsabile pentru politicile economice din ţările noastre nu comunică cu băncile centrale şi cu Banca Centrală Europeană, care trebuie să coordoneze toate aceste politici şi viceversa, Uniunea Europeană va întâmpina noi dificultăţi în confruntarea comună a crizei actuale şi a provocărilor continue pe care lumea externă şi globalizarea ni le pun în cale.
Sperăm ca evenimentele recente să convingă oamenii despre nevoia de a face faţă schimbării în Europa, readucând economia reală în centrul preocupărilor şi asigurând o mai bună coeziune şi legătură între Banca Centrală Europeană şi instituţiile europene responsabile pentru stabilirea strategiei politice şi de planificare. Criza recentă a energiei ne-a arătat de asemenea că o politică economică comună privind principalele aspecte strategice este de interes vital pentru public şi nu poate fi amânată. Dacă există voinţă politică, introducerea unei asemenea politici va fi facilitată de puterea crescândă a monedei euro.
Alain Lipietz
în numele Grupului Verts/ALE. - (FR) Domnule Preşedinte, domnule Giscard d'Estaing, domnule Juncker, domnule Trichet, domnule comisar, doamnelor şi domnilor, aş dori să vă reamintesc că, în anul 1992, atunci când era încă extrem de nesigur că Franţa va vota în favoarea Tratatului de la Maastricht, Jacques Delors a vorbit adunării generale a partidului ecologist francez reuşind să obţină procentul de 1% sau 2% care lipsea.
Ne-a spus: "Votaţi pentru moneda euro, apoi vom avea o Europă politică, deoarece dacă nu creăm o Europă politică pentru a controla Europa, oamenii nu o vor accepta; nu o vor accepta niciodată.” Nu ne-a convins. Tratatul de la Maastricht a fost aprobat, dar nu a fost creată nicio Europă politică. Aceasta este exact problema cu care ne confruntăm astăzi.
De ce eram împotriva monedei euro în acel moment? Existau două motive principale. Mai întâi, credeam că Europa avea să fie târâtă de criteriile Maastricht în cel puţin cinci ani de politică de recesiune prociclică şi, în al doilea rând, consideram că modul în care politica monetară fusese încorporată în politica economică generală de Tratatul de la Maastricht nu era satisfăcător. De dragul independenţei Băncii Centrale Europene, am separa politica monetară de restul politicilor.
Trebuie să spun destul de sincer că, deşi încă nu sunt convins de Tratatul de la Maastricht astăzi, ca şi toţi ceilalţi ecologişti, sunt oarecum atras de schimbările pe care le-au suferit legislaţia şi aplicarea Uniunii Economice şi Monetare.
Au avut loc trei schimbări majore. Mai întâi, stabilitatea preţurilor a fost stabilită la un nivel ceva mai scăzut, dar aproape de 2%. Această ţintă poate părea puţin absurdă. În prezent, când lumea este ameninţată de deflaţie şi situaţia este agravată de tendinţa anumitor ţări de a reduce în grabă rata TVA-ului ca parte a unei politici keyneziene, este evident că stabilirea acestei ţinte de 2% nu se mai face doar de dragul spectacolului. Dacă nu menţinem această ţintă de 2%, riscăm să ni se impună rate ale dobânzii foarte ridicate.
Cea de-a doua reformă majoră este bineînţeles reforma Pactului de stabilitate şi de creştere realizată în 2005, care ne permite astăzi să avem o politică contraciclică menită să combată criza.
Cea de-a treia mare transformare este schimbarea modului de lucru în practică. Acest dialog permanent, după cum a fost subliniat încă o dată în această reuniune a Parlamentului, între domnul Trichet, domnul Almunia, domnul Juncker şi domnul Barroso este, strict vorbind, contrar Tratatului de la Maastricht. Privesc această formă de cooperare dintre domnul Trichet şi domnul Almunia, de exemplu, ca fiind echivalentul celei dintre domnul Bernanke şi domnul Paulson, care este o evoluţie pozitivă şi de dorit. Ce trebuie făcut prin urmare? Tot ce aş putea spune este că trebuie să aplicăm în mod corespunzător elementele pozitive ale Tratatului de la Maastricht.
Avem o problemă reală în ceea ce priveşte definirea ratei de schimb valutar, care a fost menţionată de câteva ori de către predecesorii mei. Sarcina de a stabili rata de schimb îi revine Consiliului. Trebuie să găsim mijloacele pentru a ne asigura că rata de schimb stabilită de Consiliu pentru Europa nu este derivată aleatoriu din rata dobânzii aleasă de Banca Centrală Europeană, ci că ea reflectă în mod corespunzător o politică industrială. Trebuie să găsim instrumentele adecvate pentru acest lucru.
În al doilea rând, obiectivul Băncii Centrale Europene este nu numai menţinerea unei rate apropiate de 2%, ci şi de a aplica politica Europei şi prin aceasta mă refer la strategiile de la Lisabona şi Gothenburg. Trebuie să avem o politică în materie de refinanţare şi de rescontare a datoriilor private de către Banca Centrală Europeană, în conformitate cu strategiile de la Gothenburg şi Lisabona.
În final, după cum s-a menţionat deja, trebuie să existe supervizare la nivel european, iar Banca Centrală Europeană este cea mai în măsură să îndeplinească această funcţie.
Ilda Figueiredo
Este regretabil că nu profităm de această şansă pentru a examina în profunzime consecinţele implementării politicilor neoliberale şi monetariste - utilizând moneda euro ca scuză - care au contribuit la situaţia socială gravă din prezent şi la creşterea inegalităţii, a ratei şomajului, a muncii precare şi prost plătite şi a sărăciei.
Este inacceptabil că ne agăţăm de dogme ideologice, cum sunt stabilitatea preţurilor şi criteriile iraţionale ale Pactului de stabilitate şi de creştere, care sunt folosite drept pretext pentru a urmări privatizarea şi a elibera statul de responsabilitatea pentru funcţiile sociale. Această abordare implică de asemenea ideea unui stat minimal şi o mai mare eficienţă a sectorului privat, cu scopul de a impune acceptarea aşa-numitei reduceri a salariilor, care are drept rezultat în prezent creşteri mici, nominale, ale salariilor şi chiar o reducere a salariilor reale, după cum o demonstrează în mod regretabil cazul portughez.
Nu putem fi de acord cu falsa independenţă a Băncii Centrale Europene, care amână la nesfârşit deciziile de a reduce rata dobânzii şi care menţine moneda euro supraevaluată doar pentru a proteja ţările cu economii mai dezvoltate şi grupurile economice şi financiare mai puternice, înrăutăţind astfel greutăţile economiilor mai fragile şi ale persoanelor cu resurse financiare mai mici.
Această politică a Băncii Centrale Europene a avut drept rezultat contracţia economiei europene, demonstrând în mod clar necesitatea unor reduceri şi mai mari ale ratelor dobânzii de referinţă. Pe măsură ce puterea de cumpărare a lucrătorilor şi a pensionarilor a scăzut în ultimii zece ani, profiturile grupurilor economice şi financiare au atins nivelul maxim din ultimii 30 ani, având drept rezultat bucuria şi satisfacţia la care am asistat în această sală. Chiar şi acum, în situaţia de criză pe care au cauzat-o, aceste grupuri continuă să naţionalizeze daunele pentru a privatiza apoi profiturile, în timp ce lucrătorii, micro-întreprinzătorii şi întreprinzătorii mici, pensionarii şi şomerii suferă consecinţele crizei, având dreptul, în cel mai bun caz, doar la nişte resturi. Priviţi ce se întâmplă în sectorul financiar, unde anumite bănci şi-au mărit diferenţele de randament ale titlurilor de mai multe ori de la începutul crizei financiare şi unde marja percepută s-a dublat în interval de un an, penalizând creditul nou şi mai mult.
Insistăm prin urmare asupra nevoii urgente de a ne rupe în mod corespunzător de aceste politici neoliberale şi monetariste, punând punct Pactului de stabilitate, paradisurilor fiscale şi falsei independenţe a Băncii Centrale Europene. Insistăm prin urmare asupra nevoii de a mări semnificativ bugetul Uniunii Europene în baza unei juste distribuţii a veniturilor şi averilor, pentru a crea o politică reală de coeziune economică şi socială şi pentru a respinge măsurile care sunt similare, cu alte cuvinte măsurile de tip "scapă cine poate”, permiţându-le celor bogaţi să devină şi mai bogaţi celor săraci să devină şi mai săraci, după cum o demonstrează clar inegalităţile şi disparităţile din ce în ce mai mari dintre economiile din zona euro.
Insistăm, prin urmare, asupra nevoii de a susţine producţia, microîntreprinderile şi întreprinderile mici şi mijlocii; de a promova servicii publice de calitate; de a facilita creditarea şi de a îmbunătăţi puterea de cumpărare a familiilor, şi nu numai a celor mai defavorizate, ci şi a claselor de mijloc; de a crea mai multe locuri de muncă şi de a reduce sărăcia şi mizeria a milioane de cetăţeni din ţările noastre.
Nigel Farange
în numele Grupului IDN/DEM. - Domnule preşedinte, bucuraţi-vă din plin de cea de-a zecea aniversare a euro, fiindcă mă îndoiesc că va exista şi o a douăzecea. Ceea ce am văzut în această dimineaţă ne aduce aminte de vremurile sovietice. Vă amintiţi de planurile cincinale care erau prezentate drept succese chiar înainte de lansarea acestora şi de vremurile când se vorbea mult despre recoltele-record şi cifrele de producţie fantastice ale tractoarelor? La fel ca în acele zile, în această dimineaţă am ascultat o pleiadă de birocraţi nealeşi, îmbătrâniţi, vorbindu-ne despre succesul fabulos al întregii poveşti. Toate acestea sunt amăgiri.
Ideea că BCE şi-a îndeplinit rolul cu succes este surprinzătoare. Banca Centrală Europeană a mărit rata dobânzii exact în iulie anul trecut, în plin declin al pieţelor şi pe fondul reducerii substanţiale a ratelor dobânzii în restul lumii. Desigur, aceste lucruri nu mă miră, deoarece euro nu înseamnă altceva decât impunerea voinţei clasei politice asupra popoarelor Europei. Ţin să vă amintesc că doar două ţări - Danemarca şi Suedia - au organizat un referendum pentru introducerea monedei euro şi ambele au votat "nu”, acel banal cuvânt pe care toată lumea încearcă să-l evite pe cât posibil.
Zona euro nu a fost pusă la încercare până acum, însă va fi în curând. Spania se confruntă cu probleme economice. Italia n-ar fi trebuit să adere niciodată la zona euro, după cum au afirmat economiştii germani la acea vreme, însă, după părerea mea, ar trebui să ne îndreptăm atenţia asupra situaţiei din Grecia. Mii de tineri au ieşit în stradă să protesteze, cerând guvernului să ia măsuri, să reducă ratele dobânzii, solicitând intervenţia guvernului în vederea devalorizării. Însă guvernul elen este imobilizat în cămaşa de forţă a euro. Nu poate face nimic. Viitoarele alegeri generale din Grecia nu vor putea schimba situaţia în niciun fel. Din moment ce oamenii au fost privaţi de posibilitatea de a-şi decide viitorul prin vot, mă tem că violenţa devine singura alternativă logică.
Prin introducerea monedei euro, aţi reuşit să împingeţi popoarele într-o capcană economică, iar pentru a ieşi din aceasta, va fi nevoie de mult curaj şi de o conducere eficientă; altfel, consecinţa inevitabilă va fi prăbuşirea economiei. Puteţi lansa proteste şi insulte dacă doriţi, dar nu uitaţi că Marea Britanie, aflată în afara zonei euro, a fost capabilă să devalorizeze, să reducă substanţial ratele dobânzilor. Noi am reuşit să facem ceea ce era necesar. Râdeţi în continuare dacă simţiţi nevoia, dar aţi observat că azi dimineaţă obligaţiunile din Grecia se tranzacţionau pe piaţă cu 233 de puncte de bază peste nivelul obligaţiunilor din Germania? Îmi dau seama că mulţi dintre cei prezenţi în această sală nu prea înţeleg ce înseamnă asta, iar cei care înţeleg vor face tot posibilul să ignore acest lucru. Puteţi continua să vă ascundeţi capul în nisip, dacă doriţi; puteţi ignora ceea ce se întâmplă pe pieţe, însă, cu timpul, pieţele se vor întoarce împotriva dumneavoastră.
Roger Helmer
Domnule preşedinte, în ultimii 200 de ani au existat cel puţin şase încercări de a crea monede unice sau mecanisme ale cursurilor de schimb fixe. Toate au eşuat, provocând daune celor implicaţi, iar cu euro se întâmplă acelaşi lucru. Dezechilibrele prezise de mult de către sceptici încep să se facă simţite. Competitivitatea Italiei este la pământ. Experienţa Spaniei este precum a taurului în coridă: mândru şi puternic la început şi zăcând în nisip, rănit de moarte, la sfârşit. Tulburările recente din Grecia au legătură evidentă cu şomajul, rezultat ca urmare a supraaprecierii euro. Diferenţa de randament a obligaţiunilor emise de Grecia şi Germania au atins niveluri fără precedent - peste 200 de puncte de bază.
Pieţele speculează pe marginea prăbuşirii euro. În Marea Britanie, putem să respirăm uşuraţi că ne-am păstrat moneda naţională şi că nu suntem legaţi de locomotiva ruginită a zonei euro. La mulţi ani, euro!
Preşedintele
Dezbaterea este închisă.
Declaraţii scrise (articolul 142 din Regulamentul de procedură)
Richard Corbett  
în scris. - A zecea aniversare de la votul asupra propunerii prezentate Parlamentului, în numele Consiliului de Miniştri, de către Gordon Brown (preşedinte al Consiliului la acea vreme), privind blocarea cursurilor de schimb la nivelul din acea zi şi crearea monedei euro, este un prilej de a celebra zece ani de succes, stabilitate şi soliditate a uneia dintre cele două monede de referinţă pe plan mondial.
Criza economică actuală ar fi fost însoţită de turbulenţe pe pieţele monetare dacă ar fi existat încă peseta, lira, drahma ş.a.m.d., ca monede separate care ar fi generat fluctuaţii ameţitoare ale cursurilor de schimb. Moneda unică a fost o ancoră de stabilitate pentru ţările din zona euro, lucru demonstrat de traiectoriile divergente ale Islandei şi Irlandei.
Aniversarea reprezintă, de asemenea, o ocazie de a dezbate dacă viitorul economic pe termen lung al Marii Britanii este condiţionat de aderarea la zona euro. Desigur, Marea Britanie se poate descurca pe termen scurt rămânând în afara acesteia, însă, pe termen lung, riscăm să pierdem mult: firmele noastre sunt dezavantajate pe piaţa europeană din cauza costurilor de conversie şi de acoperire a riscurilor, cu care nu se confruntă şi concurenţii lor de pe această piaţă; în plus, investitorii străini pe piaţa europeană vor prefera zona monetară cu cea mai mare acoperire.
Konstantinos Droutsas  
în scris. - (EL) Şedinţa solemnă a Parlamentului European, marcând cea de-a zecea aniversare a Uniunii Economice şi Monetare (UEM), pe fondul unei grave crize a sistemului capitalist, are loc după ce Parlamentul a adoptat o serie de rezoluţii şi rapoarte pe aceeaşi temă şi reprezintă o nouă încercare de a îndulci pilula amară a politicii antipopulare şi antisindicale a UE care, în urma prăbuşirii socialismului, a continuat până la Tratatul de la Maastricht, considerat un adevărat atac la adresa drepturilor şi libertăţilor în domeniul muncii.
UEM, înfiinţarea Băncii Centrale Europene şi lansarea monedei euro constituie verigi indispensabile în lanţul restructurărilor capitaliste favorizate de capital, având ca scop apărarea împotriva revendicărilor lucrătorilor şi protejarea rentabilităţii prin intensificarea exploatării claselor muncitoare şi populare.
Argumentele referitoare la stabilitatea preţurilor, reducerea inflaţiei şi protejarea economiilor de riscuri şi crize s-au dovedit a fi învechite. UEM protejează profiturile monopolurilor şi facilitează privatizarea şi fuziunea.
În ultima decadă, veniturile lucrătorilor s-au redus, relaţiile dintre partenerii sociali s-au înrăutăţit, drepturile de asigurări sociale au dispărut, iar serviciile de sănătate şi educaţie s-au deteriorat, devenind bunuri privatizate.
Lucrătorii nu sunt de acord cu strada europeană cu sens unic şi cu susţinătorii acesteia, resping Strategia şi Tratatul de la Lisabona şi luptă împotriva UEM şi chiar a UE, sprijinind puterea socială şi economia socială.
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk  
în scris. - (PL) În cadrul dezbaterii despre euro, aş dori să atrag atenţia asupra a trei aspecte negative ale existenţei sale.
În primul rând, încă de la introducerea euro, adică din 2002 până în 2007 inclusiv, cele trei state membre din afara zonei euro (Anglia, Suedia şi Danemarca) au cunoscut o dezvoltare mai accelerată decât statele membre ale zonei euro. Venitul naţional brut din aceste trei ţări a crescut cu un ritm aproape dublu faţă de media înregistrată în zona euro, iar nivelul şomajului a fost mai redus.
În al doilea rând, măsurile de combatere a efectelor actualei crize financiar-economice sunt fără îndoială mai eficiente în aceste ţări decât în zona euro. Băncile centrale din Anglia, Suedia şi Danemarca au redus rapid şi în mod evident ratele dobânzilor, asigurând în acelaşi timp necesarul de lichiditate pentru băncile comerciale. De asemenea, s-ar părea că politica fiscală practicată în aceste ţări va fi mai eficientă decât cea existentă în zona euro.
În al treilea rând, noile state membre care vor adera la zona euro vor trebui să îndeplinească o serie întreagă de criterii monetare şi fiscale cu doi ani înainte de aderare. Câteva dintre aceste criterii se contrazic unele pe altele, ca de exemplu necesitatea participării la MCS II - şi, prin urmare, necesitatea menţinerii cursului de schimb al monedei naţionale faţă de euro în cadrul unui interval de fluctuaţie de ± 15% - şi, în acelaşi timp, menţinerea unui nivel redus al ratei inflaţiei. Contracararea presiunii devalorizării asupra monedelor naţionale implică necesitatea intervenţiei băncilor centrale, ceea ce înseamnă punerea în circulaţie a unor sume mai mari în monedă naţională, iar aceasta atrage în mod evident creşterea presiunii inflaţioniste. Din moment ce Comisia îşi propune să încurajeze noile state membre, ar trebui să aibă în vedere eliminarea acestei inconsecvenţe evidente.
Sirpa Pietikäinen  
Domnule preşedinte, doamnelor şi domnilor, Uniunea Economică şi Monetară a început la 1 ianuarie 1999, 11 state membre ale UE adoptând moneda unică la aceeaşi dată. Euro a împlinit 10 ani la 1 ianuarie 2009. În acelaşi timp, Slovacia a devenit a şaisprezecea ţară care a adoptat euro.
După cum a afirmat domnul Juncker în discursul domniei sale către Parlament, euro este fără nicio îndoială o "ancoră de stabilitate”. Aceasta a fost o constatare dureroasă pentru ţările care au rămas în afara zonei euro.
Deşi cea de-a zecea aniversare a euro este umbrită de griji cu privire la o posibilă adâncire a recesiunii, sunt încrezător în capacitatea zonei euro de a depăşi această criză. Totuşi, pentru aceasta va fi nevoie de eforturi considerabile din partea Uniunii. Conform ultimelor estimări, efectul pachetului de stimulare aprobat se va situa cu mult sub valoarea de 1,5% din produsul intern brut din zona euro. Conform estimărilor actuale, se va situa în jurul valorii de 0,6%. Sunt necesare măsuri de stimulare suplimentare.
Succesul euro este incontestabil, însă nu ar fi fost posibil dacă nu s-ar fi depus eforturi susţinute. Acum trebuie să consolidăm rolul Europei în supravegherea pieţelor financiare şi să respectăm principiile de bază şi criteriile Uniunii Economice şi Monetare.
Zita Pleštinská  
La 1 ianuarie 2009, euro a devenit moneda oficială a Slovaciei. Începând cu acea dată, crucea dublă reprezentată pe trei culmi de deal de pe steagul slovac a apărut la rândul său pe monedele de un euro şi doi euro, fiind pusă în circulaţie în toată zona euro.
Acea zi a reprezentat un moment istoric pentru Slovacia, iar noi, slovacii, suntem mândri că ţara noastră a fost prima din fostul bloc socialist care a introdus moneda euro în anul simbolic al aniversării a 10 ani de la crearea zonei euro.
Îmi exprim aprecierea pozitivă pentru faptul că actualul guvern slovac a respectat angajamentul asumat de Mikuláš Dzurinda, al cărui cabinet a adoptat, în toamna anului 2004, un plan de înlocuire a coroanei slovace cu moneda unică europeană, stabilind ca dată ţintă începutul lui 2009.
De asemenea, se cuvine să adresez aici, în cadrul PE, mulţumiri cetăţenilor slovaci, deoarece aceştia, în calitate de protagonişti ai reformelor "Dzurinda”, dificile, dar necesare, au perseverat, permiţând Slovaciei să devină o ţară europeană de succes.
De la 1 ianuarie 2009, euro va stabili punţi între Slovacia şi Uniunea Europeană în fiecare zi.
La revedere, coroană, bun venit, euro.
Nicolae Vlad Popa  
în scris. - Introducerea, în urmă cu 10 ani, a monedei unice EURO a marcat desăvârşirea unui proces ale cărui implicaţii depăşesc cu mult sfera economicului, definitivarea Uniunii Economice şi Monetare demonstrând angajamentul statelor membre de a asigura atât unitatea economică, cât şi politică a UE.
Succesul monedei euro reprezintă, aşadar, reuşita demersului construirii unei entităţi menite să asigure promovarea la nivel internaţional a valorilor europene şi afirmarea Uniunii Europene ca principalul actor în relaţiile comerciale şi financiare din economia mondială.
Consider că avantajele oferite de adoptarea monedei unice euro - legate de stabilitatea macroeconomică, reducerea semnificativă a variaţiei preţurilor, promovarea creării de locuri de muncă şi susţinerea creşterii productivităţii, toate pe fondul sporirii rezistenţei la şocurile externe - justifică depunerea tuturor eforturilor din partea noilor state membre şi, în special, a României, pentru a îndeplini cât mai rapid criteriile de convergenţă şi a se integra în zona euro.
Richard Seeber  
Încă de la lansarea euro, la 1 ianuarie 1999, moneda unică s-a dovedit a fi, în multe privinţe, un factor important în stabilitatea economiei UE. Moneda unică este, în primul rând, forţa motrice a schimburilor economice europene: dispariţia cursurilor de schimb în ţările din zona euro este un beneficiu important şi vizibil pentru cetăţeni, încurajând totodată mobilitatea în UE.
În afară de avantajele evidente, euro s-a dovedit a fi o ancoră de stabilitate în contextul crizei financiare. Doar o monedă unică folosită de mai multe state membre şi economii naţionale este în măsură să atenueze efectele dramatice ale crizei economice. Uniunea monetară permite aplicarea pârghiilor macroeconomice la nivel internaţional şi adoptarea de măsuri eficiente împotriva crizei financiare.
În cele din urmă, totuşi, euro este şi un simbol al integrării europene şi al drumului îndelungat pe care popoarele Europei l-au străbătut deja împreună. Uniunea monetară este următorul pas logic după uniunea economică, pregătind, de asemenea, terenul pentru o integrare europeană mai profundă.
Iuliu Winkler  
în scris. - În urmă cu aproape un an, cu ocazia împlinirii a 10 ani de la crearea Băncii Centrale Europene (BCE) și crearea Uniunii Economice și Monetare (UEM), arătam că: ”La 10 ani de existenţă, rezultatele obţinute de către UEM constituie succese indubitabile”.
Cred în actualitatea acestei aprecieri, după cum sunt convins de importanța solidarității pe care statele membre trebuie să o manifeste în acțiunea lor comună pentru a combate efectele crizei financiare și a diminua efectele negative ale crizei economice globale. Europa se află în cea mai precară situație economică de la sfârșitul celui de al doilea război mondial. În acest context, aniversarea celor 10 ani de la introducerea monedei euro trebuie să ne readucă în atenție marile proiecte ale construcției europene.
Introducerea monedei unice europene, ca și crearea UEM, au fost decizii comune realizate prin coordonare și solidaritate în jurul valorilor europene. De acest fel de atitudine avem nevoie şi în acest an pentru crearea şi implementarea cu succes a unor măsuri anticriză. Competitivitatea europeană trebuie menţinută în eurozonă și trebuie sporită în statele membre care se pregătesc pentru aderarea la zona euro, iar interesele divergente ale membrilor UEM trebuie să fie subordonate interesului economic comun al UE.
Preşedintele
Următorul punct pe ordinea de zi este votarea.
(Pentru detalii despre rezultatul votului, a se vedea procesul-verbal)
