
Talmannen
Mina damer och herrar, kära kolleger! Jag uppmanar er att inta era platser inför detta på sätt och vis historiska sista fredagssammanträde i Strasbourg.
Det är för övrigt en stor glädje för mig att få äran att leda millenniets sista sammanträde. Nästa gång vi träffas inom dessa väggar kommer vi att ha växlat både århundrade och millennium.

Posselt
Herr talman! Jag skulle bara vilja rätta er en aning: Det här är inte sista gången som vi sammanträder på en fredag i Strasbourg utan det är tills vidare det sista fredagssammanträdet i Strasbourg, för vi fastställer vår sammanträdesplan årligen, och jag hoppas att detta dyra felaktiga beslut ändras, att vi åter till fullo utnyttjar de fem dagarna i Strasbourg och i stället avskaffar de dyra minisessionerna.
(Applåder)

Talmannen
Jag inser att detta kommer att ge upphov till debatt.

Berthu
Herr talman! Jag instämmer i Posselts senaste yttrande. Det är inte den sista fredagen i Strasbourg. Jag beklagar verkligen att den franska regeringen inte har anfört besvär i domstol mot Europaparlamentets beslut, men jag tvivlar inte på att beslutet förr eller senare kommer att upphävas. Jag förmodar att man avstått enbart av någon anledning som har att göra med Frankrikes ordförandeskap.
Det beslut som fattades 1997 och som hade återinfört tidsplanen sedan Europaparlamentet försökt avskaffa en månatlig sammanträdesperiod var mycket klart formulerat. Europaparlamentet bestämmer inte tidsplanen på egen hand. Det måste rätta sig efter fördragen. Enligt det protokoll som bifogats fördraget skall de tolv månatliga sammanträdesperioderna äga rum i Strasbourg och då sade generaladvokaten uttryckligen att uttrycket " de tolv månatliga sammanträdesperioderna" innebär att vi har att göra med en befintlig ordning som inte får ändras.

Talmannen
För att tillmötesgå alla kan vi säga att det här är sista sessionsperioden i Strasbourg för andra millenniet. Vi får se hur det blir under det tredje.

Justering av protokollet från föregående sammanträde
Talmannen
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Watson
Herr talman! I protokollet står det att jag röstade för punkt 11 och 12 i Theato-betänkandet. Det gjorde jag inte, jag lade ner min röst. Jag vore tacksam om detta kunde rättas till.

Talmannen
Det kommer att rättas till.

Blokland
Herr talman! I går eftermiddag var en grupp människor här på besök, och denna grupp befann sig på åhörarläktaren under omröstningen. På kvällen kunde vi inte förklara för gruppen varför en omröstning i parlamentet sker med endast 170 ledamöter närvarande. Om vi vill att befolkningen skall ta oss på allvar måste vi åtminstone vara närvarande. Även i morgon kommer en handfull människor att finnas på plats. Jag klandrar inte någon av de närvarande. I går eftermiddag var det också en handfull människor här. Jag klandrar inte de närvarande utan de frånvarande. Enligt min åsikt kommer vi inom kort inte längre att kunna samlas på torsdagseftermiddagar om så få människor deltar i omröstningarna. Jag anser att vi måste rådfråga oss själva om hur vi ser till att det i varje fall finns tillräckligt många ledamöter närvarande när vi sammanträder på torsdagseftermiddagarna.

Talmannen
Jag uppfattar ert inlägg som en uppmaning till ökad arbetsiver.
(Protokollet justerades.)

Välfärd och solidaritet mellan generationerna
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är Luciana Sbaratis betänkande (A5-0319/2000) för utskottet för sysselsättning och sociala frågor om kommissionens meddelande Mot ett Europa för alla åldrar - Att främja välfärd och solidaritet mellan generationerna.

Sbarbati
. (IT) Herr talman, ärade kommissionärer, kolleger! Det var med den största tillfredsställelse som jag accepterade att bli föredragande för denna viktiga resolution från Europaparlamentet, en resolution som tar upp ett av de viktigaste problemen som Europeiska gemenskapen står inför: det demografiska åldrandet.
När det gäller detta problem måste vi helt enkelt agera förnuftigt och arbeta för att skapa den solidaritet mellan generationerna som är absolut nödvändig om vi skall kunna utforma seriösa och viktiga politiska lösningar utifrån en holistisk strategi och skapa en social trygghet, ett socialt skydd. Framför allt måste vi se till att man i varje lands kulturbegrepp befäster uppfattningen att ålderdomen inte är en belastning för samhället utan att den skall ses som en resurs: framför allt som en mänsklig resurs, men också som en social resurs och som en kulturell resurs och slutligen som ett stort kunskapsarv som skall lämnas vidare till den unga generationen.
Detta är de grundförutsättningar som har gjort det möjligt för mig och utskottet för sysselsättning och socialfrågor att utarbeta denna resolution och att till slut ge den utskottets enhälliga stöd. Därför tackar jag alla mina kolleger för deras hjälp, även i samband med ändringsförslagen, samt tjänstemännen i utskottet, för de var viktiga när det gällde resolutionens utformning.
Europeiska unionen har ägnat sig åt detta problem sedan 1999, det år som Förenta nationerna utnämnde till det internationella året för de äldre. Vi har nu kommit fram till kommissionens meddelande och i dag har vi samlats för att rösta om en resolution.
Denna process är mycket viktig. Vi anser att en politik som betraktar befolkningens åldrande på ett aktivt sätt, som med andra ord ser de gamla, inte som personer vilkas liv är på väg att ta slut, utan som personer som har för avsikt att leva vidare - levande i sina känslor, levande i sitt yrkeskunnande, levande i sin vilja att kommunicera på alla nivåer, inte bara känslor utan också kunskaper och erfarenheter - skulle vara det bästa sättet att skapa och ta itu med nya politiska program som framför allt kan bli ett stöd för den sociala sammanhållningen och solidariteten mellan generationerna.
Naturligtvis finns det svåra problem. Vi har problemet med säkerheten, problemet med pensionerna, vi har även problemet med omsorgen, som vi har försökt att ta upp, som jag har försökt att ta upp i denna resolution på ett så balanserat och effektivt sätt som möjligt, bland annat därför att omsorgen ofta måste ges av familjen och framför allt av de kvinnor som ofta får bära denna börda ensamma och dessutom utan någon som helst ersättning från medlemsstaternas socialpolitiska eller arbetsmarknadspolitiska program.
Medlemsstaterna måste med andra ord göra mer: de måste gå samman, de måste bemöta detta problem på ett solidariskt vis och de måste, framför allt, se till att den tredje och den fjärde åldern får en framtid. Framtiden kan vara en dag, en minut, en sekund, men tillbringad i vetskapen om att det är ett helt och inte ett halvt liv som väntar de gamla, de anställda som har slutat arbeta, mannen och kvinnan som ställer in sig på att leva sista delen av sitt liv och som måste få göra det i den trygghet som krävs och med inställningen, från oss alla, men framför allt från politiker och administratörer, att detta verkligen är människor. Detta får vi inte glömma bort.
Detta är utgångspunkten för resolutionen som tar upp olika faktorer, från fritid till sysselsättning. Vi måste se till att när vi talar om strategier, om utbildning och därmed om viljan att planera en personlig utbildning och lära under hela livet, att detta verkligen gäller även för de äldre, eftersom den tekniska utvecklingen ofta marginaliserar de äldre anställda från nya arbetsrutiner och ny teknik. Det krävs med andra ord en massiv vidareutbildning, inte diskriminering på arbetsplatserna och inte diskriminering även efter pensioneringen, så att dessa anställda, dessa människor kan utnyttja hela sin tid med dess rikedom och frihet och möta livet med större trygghet.
Det är av dessa skäl vi vill vidta åtgärder på det här området, och framför allt när det gäller de personer som dessvärre i den tredje eller fjärde åldern blir handikappade. Vi vet mycket väl att hälsan inte är en gåva som varar i evighet. För dessa människor borde medlemsstaterna ta olika politiska initiativ och ta itu med såväl frågan om den nödvändiga hjälpen som frågan om hur utgifterna skall betalas, framför allt när det gäller de handikappade vilkas familjer inte har några möjligheter att göra ett sådant slutgiltigt och totalt åtagande.

Kratsa-Tsagaropoulou
Herr talman! De demografiska förändringar som pågår i vårt europeiska samhälle gör det nödvändigt för oss att ompröva de äldres roll i samhället utifrån ett helhetsinriktat och långsiktigt förhållningssätt med en målsättning att bevara eller återinsätta äldre personer i ett aktivt liv, antingen i produktionsprocessen eller i social verksamhet. I detta förhållningssätt bör ingå att garantera dessa personer ett värdigt liv med oberoende och egen försörjning.
En sådan strategi kräver väl samordnade mål men grundar sig också på solidaritet mellan generationerna samt respekt för och erkännande av medborgarnas olika roller. De problemställningar som uppkommer och den politiska verksamhet som vi bör utveckla inom detta område har en speciell betydelse då en modernisering av den sociala modellen för närvarande pågår inom Europeiska unionen vilken direkt sammanlänkar den ekonomiska utvecklingen med de sociala framstegen, livskvaliteten och den sociala integreringen av alla medborgare.
Utmaningarna är gemensamma för alla de europeiska samhällena, i vissa länder är de dock mer betungande, och jag syftar då särskilt på mitt land, Grekland, som ligger främst när det gäller andelen fattiga pensionärer med ungefär 31 procent enligt uppgifter från Eurostat. Att den sociala dagordningen antogs av Europiska rådet i Nice ger oss en särskild tillfredsställelse och vi hoppas att medlemsstaterna skall dra nytta av detta lägliga tillfälle och driva på utvecklingen och samordningen av systemen för social trygghet och vård för de äldre samt även verka för andra åtgärder, t.ex. ett livslångt lärande, som skall garantera att dessa personer åter sätts in i ett aktivt liv.
Min politiska grupp hade ett kreativt samarbete med föredraganden Sbarbati och vi tackar henne så mycket för det. Betänkandet innehåller många gemensamma synpunkter. Vi lade särskild vikt vid att undersöka åldrandet för olika kategorier av äldre eftersom vi uppmärksammade att de problem som dessa personer ställs inför i de större städerna skiljer sig från dem i Europeiska unionens landsbygds- och öregioner.
Vi förordade särskilt verksamhet som bedrivs av äldre genom volontärarbete inom olika områden och vi betonade ständigt behovet av social trygghet inom dessa områden och anser att de europeiska organen och medlemsländerna inte bör försitta möjligheten till en bred kampanj för att informera och öka medvetenheten, en kampanj som inte bara skall riktas till de statliga instanser som är ansvariga för tillämpningen av socialpolitiken utan till hela samhället eftersom även medborgarna själva bör bli medvetna om det behov vårt samhälle har av solidaritet mellan generationerna. Stödet åt Europeiska kommissionens initiativ, berikat av den dialog som pågår med parlamentet, ger, tror vi, ett budskap till Europas folk att Europeiska unionen kan förutse förändringarna och kriserna och kan skapa ett samhälle av medverkan, sammanhållning och solidaritet.

Myller
Herr talman! På socialdemokratiska gruppens vägnar vill jag uttrycka ett tack till föredraganden. Vi kan till stor del omfatta hans åsikter och vi är nöjda med resultatet av utskottets arbete. I bakgrunden står FN:s internationella år för äldre och det har varit av största vikt att man på olika håll fäster uppmärksamhet vid hur de äldres situation utvecklas i framtiden, till exempel i de länder som hör till Europeiska unionen.
Jag tycker att det framför allt är viktigt att man betraktar de äldre som självständiga människor och att man så långt som möjligt underlättar ett självständigt liv för dem. Vi har i alla länder inom Europeiska unionen samma gemensamma problem eller framtidsutsikter. För vår del blir det fråga om hur vi kan behålla äldre personer på arbetsmarknaden och vad detta kräver av arbetsmarknaden. Å andra sidan ser vi att samtidigt som befolkningen åldras och åldras friskare än någonsin tidigare, ökar viljan att lämna arbetsmarknaden tidigare. Här måste man då ta hänsyn till hur arbetsmarknaden fungerar för olika människor. Hur kan vi stödja de äldre så att de klarar sig allt längre på arbetsmarknaden? Hur arrangerar vi livslång utbildning så att även äldre människor får den information och kunskap de behöver och även motivation att behålla en aktivare roll i arbetslivet? Det finns alltså komplexa aspekter som man måste ta hänsyn till i denna fråga.
Alldeles särskilt vill jag framföra några synpunkter som berör äldre kvinnor. Allt det som är förknippat med kvinnor i arbetslivet framkommer naturligtvis i framtiden då de blir äldre, exempelvis i pensionsskyddet och då till exempel kortjobben för tillfället ökar kommer det att märkas i att pensionsskyddet försvagas. Fastän man på lång sikt skulle uppnå lika lön för lika arbete, måste man ändå komma ihåg att kvinnorna, när det gäller socialskydd, behöver särskilt bemötande eftersom de har en annan arbetsbakgrund, vilket måste beaktas eftersom det senare syns till exempel i framtida pensioner.

Wyn
Herr talman! Jag gläder mig åt att tala för Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen och att gratulera föredraganden till ett utmärkt betänkande.
Detta är ett mycket viktigt ämne, i synnerhet då vi har en allt större åldrande befolkning i Europa. Solidariteten mellan olika åldersgrupper och aktörer på området är avgörande i detta hänseende. Det bör betonas att enighet, inte enbart länder och regioner emellan, men även människor emellan, är ett område där Europeiska unionen har nått mycket bra resultat, och detta betänkande betonar detta faktum.
Det faktum att få företag anställer äldre arbetstagare är något som Europaparlamentet borde ha behandlat långt tidigare. Jag är glad över att betänkandet betonar en genomgång av skatte- och bidragssystemen så att de stimulerar arbetstagarna att acceptera erbjudande om jobb: detta är ett välkommet initiativ. Ansträngningar för att utbreda livslångt lärande - ett ämne som redan har nämnts av en tidigare talare - är även det något som jag stöder. Genom att ge äldre människor möjligheter att använda ny teknik och distansutbildningar ger man dem nya och verkliga möjligheter, och de bör få möjligheten att ta dessa tillfällen i akt.
I fråga om politik för social trygghet ägnade kommissionen i sitt arbetsprogram för 1999 särskild uppmärksamhet åt att vända trenden för förtidspensionering, undersöka nya former av gradvis pensionering och göra pensionssystemen mer bärkraftiga och flexibla.
När det gäller politik mot diskriminering och social utslagning anges i det sociala åtgärdsprogrammet att kommissionen avser att undersöka möjligheterna att ta fram nya gemenskapsprogram baserade på artiklarna 13, 129 och 139, såsom de ändrades i Amsterdam, och det är något som vi alla välkomnar.
Den uppmärksamhet som ges till medicinsk och social forskning med avseende på åldrande betonas på ett utmärkt sätt i betänkandet. Eventuellt - och detta säger jag som medlem i utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott - borde sport och motion ha givits en större betydelse som medel för att hjälpa äldre människor att hålla sig friska och i form - men det är något som jag är säker på att föredraganden är väl medveten om.
Jag välkomnar det utmärkta initiativet från föredraganden och ger det min grupps fulla stöd.

Meijer
Herr talman! Redan för 100 år sedan uppnådde två av mina förfäder en ålder av nästan 100 år, och det hände också sporadiskt att människor blev 110 år. På den tiden var detta undantag, då de flesta människor avled på grund av svåra förhållanden vid en relativt låg ålder. I dag lever allt fler människor längre tack vare bättre vårdförhållanden, information, omsorg, bostäder och pensionsvillkor. Vissa forskare anser att människor egentligen skulle kunna uppnå en ålder av 120 år, men att de nästan alltid avlider tidigare på grund av vanvård, eftersom en vital del av deras kropp slutar att fungera. Om vi organiserar vården och välfärdsstaten väl, kan allt fler människor komma att leva i stort sett upp till den maximala livslängden. Kollektiva insatser för offentlig service förlänger våra liv. I Mellan- och Östeuropa har vi de senaste 10 åren kunnat se att livslängden förkortas när myndigheterna drar sig tillbaka, och äldre människor lämnas åt sitt öde. Till följd av bristen på arbetstagare i en tillväxtekonomi uppstår ett tryck på äldre att fortsätta arbeta. Denna brist används till och med som ett argument för att höja pensionsåldern, och dra tillbaka tidigare ansatser att sänka den. Detta är en olycklig utveckling. Naturligtvis kan människor över 60 och 70 år fortfarande göra stor nytta, men det är fel att vid den åldern sammankoppla deras inkomster med deras arbetsinsatser. Dessa människor gör mycket mer nytta som sammanbindande element i samhället, genom att hjälpa andra människor att fungera bättre. Just genom frivilligarbete kan de bidra med att dela med sig av erfarenheter och främja samarbete i den omgivning där de lever och bor. Genom att tvinga dem att fortsätta med avlönat arbete, hindrar vi dem från att ägna sig åt dessa nyttiga uppgifter. Genom att ålägga dem sådana förpliktelser, förkortar man troligtvis deras livslängd.
Jag får intrycket av att de sidor av saken som jag här har nämnt, betydelsen av kollektiv vård och vikten av en låg pensionsålder, anses av föredraganden vara av mindre vikt, och att hon dessutom är alltför optimistisk över möjligheten att äldre mår bra utan att några samhälleliga villkor behöver införas i detta syfte. Ett sätt att förstärka hennes ståndpunkt är att anta ändringsförslag 4, inlämnat av min parlamentsgruppskollega Alavanos, vilket förespråkar en större anpassning av boende och transporter till de äldre. Jag hoppas att mötet antar detta ändringsförslag.

Blokland
Herr talman! Trots att Sbarbatis betänkande även innehåller värdefulla rekommendationer, är detta betänkande typiskt för en fredagsmorgon. Men upprepade gånger riktas dessa rekommendationer åt fel håll. I tid och otid uppmanar föredraganden till gemenskapsinsatser. Europeiska institutioner har knappt några befogenheter på detta politiska område. Det är framför allt medlemsstaternas regeringar och delstaternas, provinsernas och kommunernas förvaltningar som kan göra något med många av rekommendationerna. Vi bör inte belasta Europeiska kommissionen med atypiskt arbete.
Sviktande födelsetal och en ökad förväntad livslängd sörjer de närmaste decennierna för en förgubbning av befolkningen. Till följd av detta kommer utgifterna för sjukvård och pensioner att öka drastiskt. OECD har redan flera år forskat i detta och publicerat en rapport.
Forskning i Nederländerna visar att 50-åringar i genomsnitt kostar sjukvården ca 1 000 euro per person och år. För 75-åringar stiger denna kostnad till 4 000 euro per person och år, medan den för 95-åringar ligger runt 25 000 euro per år. Den som vill vända denna tendens måste vara mycket uthållig. Den måttlösa stimuleringen av individualisering har nämligen orsakat ett mycket mer omfattande jobb, med äldre människor i vårdinrättningar.
Även pensionskostnaderna rusar i höjden i flera medlemsstater. Europeiska centralbanken kom med enträgna varningar så tidigt som i månadsrapporten för juli år 2000. I vissa EMU-länder är kostnaderna två gånger så stora som bruttonationalprodukten. Dessa kostnader läggs ovanpå den statsskuld som redan är mycket hög.
Jag är mycket förvånad över att det inte förekommer några konkreta rekommendationer om detta i det föreliggande betänkandet. Många medlemsstater kommer att vara tvungna att vidta drastiska besparingsåtgärder, och prioritera fonderade system för att kunna klara av pensionskostnaderna och hålla den stigande totala bruttolönen inom vissa gränser. Om detta inte sker, finns det inget annat alternativ än att minska pensionsutbetalningarna. Höjningen av pensionsåldern, såsom Europeiska kommissionen föreslår, är inte på långa vägar tillräcklig.
Jag delar föredragandens uppfattning att alla äldre människor förtjänar respekt och uppskattning. Tyvärr står oddsen i fråga om detta nästan helt och hållet emot oss. Den som är ung, framåtsträvande och snabb räknas. Men det är just livserfarenheten och visheten hos äldre som vi behöver i vår andfådda kultur. Det behövs en samhällsomfattande attitydförändring. Människor behöver varandras omsorg och uppmärksamhet, de är involverade i varandra. Grunden för denna livsfilosofi läggs i den familj där alla människor växer upp. Det underliga är att familjen inte längre alls ses som samhällets beståndsdel eller värderas på rätt sätt. Även här kräver individualiseringen sitt pris.
Därtill kommer underskattningen av transduktivt och vårdande arbete, vilket ger näring åt den absurda tanken att husfruar är mindre produktiva. Deras värdefulla bidrag till vårt samhälle belyses väldigt dåligt i detta betänkande.
Jag stöder pläderingen för att förhindra åldersdiskriminering på arbetsplatsen. Men även här vill jag ifrågasätta om det är nödvändigt med en EU-riktlinje. Jag anser att medlemsstaterna kan ta itu med detta problem bättre via sina lagstiftningsinstrument.
Sammanfattningsvis vill jag säga att även om äldre kan räkna med min sympati och uppskattning, kommer jag, på grund av ovan nämnda skäl, inte att stödja detta betänkande.

Fatuzzo
Herr talman! Jag måste först av allt få tacka föredraganden, Sbarbati, för som jag redan sagt i utskottet, så har hon utarbetat ett betänkande som jag själv aldrig hade kunnat ställa samman så perfekt. Gratulationer, med andra ord, från mig och från alla de äldre och pensionärer som förde mig hit till stol nr 274 i vår kammare.
Jag vill rikta er uppmärksamhet på punkt 18 i betänkandet. Där uppmanas medlemsstaterna att ta ansvar för vården av de äldre som inte klarar sig på egen hand, eller betala utgifterna för de familjer som hjälper dem. Detta är ett ändringsförslag som lagts fram av mig, Fatuzzo, och som godkänts av utskottet för sysselsättning och socialfrågor. Jag vill understryka betydelsen av denna punkt. I många av våra medlemsstater - helt säkert i Italien, men förmodligen också i Storbritannien, i Grekland och i andra medlemsstater - arbetar vi hela livet. Arbetarna jobbar från morgon till kväll, de går upp klockan sex på morgonen och kommer hem igen trötta, utmattade klockan åtta eller nio på kvällen. Åren går. De anställda blir sjuka på grund av arbetet, de betalar sina pensionsavgifter, sina sjukförsäkringsavgifter. De betalar avgifter och skatter. Ofta händer det att vi blir allvarligt sjuka under våra sista levnadsår, vi blir fullständigt handikappade, vi måste ha hjälp med allt. Och staten betalar inget, inte ens till dem som är medellösa och saknar inkomst. Och arbetaren, som har gett samhället allt, måste sälja sitt hus för att få vård, måste använda alla sina pengar, måste se hur den egna familjen blir utfattig, just i det ögonblick när man kunde förvänta sig att staten och alla andra skulle bistå honom under de sista levnadsåren, när allt verkar mörkna och han hoppas på att ljuset skall komma från den hjälp som medmänniskorna ger.
Låt oss med andra ord skänka hopp åt de äldre medborgarna i Europa genom att rösta för detta betänkande och denna punkt 18!
(Applåder)

Koukiadis
Herr talman! Kommissionens meddelande utgör, anser jag, en betydande milstolpe i socialpolitikens historia då den avslutar en period då äldre personer betraktades som en generation av utstötta och överåriga. Föredraganden som på ett verkligen känsligt sätt utrett frågan betonar att de negativa stereotyperna bör bekämpas och att jämlikheten mellan generationerna bör konsolideras som en grundval för den europeiska sociala modellen. Med hennes förslag till aktivt liv under ålderdomen vinner samhället en hel generation.
Att de äldre aktiveras på frivillig grund för de uppgifter som de kan utföra kommer också att göra det lättare att undanröja invändningar från fackföreningarna vilka ser med misstänksamhet på ett förlängt yrkesverksamt liv. Samtidigt drar detta med sig förändringar inom andra politikområden vilka utformats endast för de yngre generationerna, medan det dessutom finns en ambition att dra till sig intresse från de andra åldrarna och att på nytt definiera alla åldrars sociala och ekonomiska medverkan i samhället samt fördelningen av inkomster dem emellan.
Denna ambitiösa målsättning kräver att handlingsmönster förändras på ett grundläggande sätt och att arbetsmarknadens parter aktivt bidrar. Eftersom de äldre emellertid inte utgör en homogen grupp, vilket mycket riktigt betonas i meddelandet, är det huvudsakligen en uppgift för arbetsmarknadens parter att lägga fram en systematisk kategorisering av de äldre som motsvarar moderna behov. I meddelandet sammankopplas med rätta denna politik med den som rör pensionssystemens bestånd. Omfördelningen av resurser, vilket är ett brännbart problem som politiken för modernisering av pensionssystemen döljer, utgör ytterligare ett mål för den nya politiken vilken gäller alla åldrar. Att föreslaget pensionssystem görs oberoende av demografiska förändringar och blir självbärande relateras till en högre sysselsättningsgrad för de äldre. De många fallen av förtidspensionering och de varierande gränserna för pensionering förutsätter dock ett enormt arbete för omvärdering av dessa politikområden vilka inte alla rymmer social medkänsla.
Slutligen skulle jag vilja betona något som gäller läkarvården. Kvaliteten på läkarvården är något som har ett direkt samband med politiken för livskvalitet, särskilt för de äldre. Meddelandet borde dock ha varit tydligare när det gäller problemet med de ökade kostnaderna för de tjänster som gäller den nya medicinska tekniken, vilka skapar nya former av ojämlikhet inför sjukdom och inför döden.

Seppänen
Herr talman! Utskottet för sysselsättning och socialfrågor har sammanställt ett viktigt betänkande som utgår från kommissionens meddelande. Då marknaden endast är intresserad av ungdomar och unga människors köpkraft, faller frågor som gäller äldre människor inom politikens område. I många EU-länder diskuterar man om man kan säkerställa de etablerade pensionsrättigheterna och -förmånerna i framtiden. I många länder har man utlovat pensioner för vilkas utbetalning man inte utökat motsvarande fonder. När euron blir gemensam valuta och penningpolitiken gemensam i alla länder kommer dessa länder att utsättas för speciellt stort tryck att sänka pensionerna. Pensionslöften måste hållas, men pensionerna måste säkerställas med dessa länders egna resurser utan att man behöver garantera utbetalningen av pensionerna på bekostnad av EU:s gemensamma penningpolitik. För äldre och åldrande medborgare utgör en garanterad utkomst den största tryggheten. Till de mänskliga grundläggande rättigheterna hör även en arbetsplats. Och i Sbarbatis betänkande har man med fog fäst uppmärksamhet vid åldersdiskrimineringen och åldersrasismen i arbetslivet. Politikerna måste säkerställa jämlikheten i arbetslivet, marknaden klarar inte av det.

Flemming
Herr talman, mina damer och herrar! Den viktigaste punkten i föreliggande betänkande är uppmaningen till kommissionen att i enlighet med artikel 13 i Amsterdamfördraget framlägga riktlinjer, som omöjliggör diskriminering på grund av ålder. Diskriminering förekommer, det finns länder i Europeiska unionen där försäkringsbolagen inte lämnar ersättning för operationer efter en viss ålder. Vad behöver den här gamla människan denna operation för, så att säga. Försäkringsbolagen vägrar många gånger att bevilja gamla människor ersättning för rehabilitering. Detta är diskriminering på grund av ålder.
Det finns ett medlemsland där man diskuterade i parlamentet om man inte skulle dra in människors rösträtt från och med det sjuttionde levnadsåret. Diskussionen är redan över, men detta har varit uppe till diskussion. Det finns i alla medlemsländer lagar som utan vidare förbjuder arbete från en bestämd ålder. Detta är åldersdiskriminering. Kom nu inte dragande med upprörda invändningar som denna: " Då tar vi ju arbetstillfällena från de unga" . Detta påminner mig om diskussionen på 1960-talet, då det handlade om att hålla oss kvinnor borta från arbetsplatserna. Då sade man också att kvinnorna måste bort från arbetslivet så att männen kunde få arbete. Det var den diskussion som facket länge förde. I dag för det återigen fel diskussion.
Låt oss då äntligen sluta med detta! Nästan alla talare har nämnt ordet " överårighet" . Blokland talade till och med om förgubbning. En kollega sade följande, nämligen inte att vi lever för länge, inte att vårt samhälle är överårigt, utan att människorna under tidigare århundraden måste dö mycket tidigare än vad vår Herre lagt in i våra gener. 110, 120 år, det är riktigt! Vi har upplevt den största samhällsrevolutionen under de senaste 100 till 150 åren genom att människornas levnadsålder har fördubblats. Vi har fått ett andra liv till skänks. Vår medellivslängd var för 150 år sedan 40 år, i dag är den 80 år. En flicka som föds i dag har chansen att leva i 100 år eller mer. Vi borde undvika ord som överårighet och förgubbning. Sluta upp med att använda dessa ord, ty redan detta är diskriminerande. Ni kommer alla att åldras. Jag skulle råda er att sörja för er framtid!
(Applåder)

Caudron
Herr talman! Jag gratulerar vår föredragande. Även jag vill inleda med ett konstaterande som var och en utan svårighet kan instämma i: Europa är med tanke på ålderspyramiden en åldrande kontinent.
Vid en första analys kan detta för många framstå som ett handikapp. Personligen blir jag i likhet med många människor alltmer övertygad om att det kan vara en fördel om vi gör det möjligt för var och en att, oavsett ålder, förbli en fullvärdig medborgare. Vi måste se till att erfarenheten åter värderas i ett samhälle som under de senaste åren alltför mycket har gynnat snabbheten, det flyktiga och det som är mode på bekostnad av tiden, varaktigheten och erfarenheten, det mänskliga inte att förglömma.
Därför kan jag i dag inte låta bli att glädja mig åt detta anförande och detta betänkande som syftar till att skapa ett Europa för alla åldrar och till att främja välfärd och solidaritet mellan generationerna.
De utmaningar vi står inför är framför allt av ekonomisk art. De är välbekanta för alla och därför tänker jag inte uppehålla mig vid dessa aspekter. För att möta utmaningarna och förvandla stora problem till stora fördelar krävs det enligt min åsikt en stark vilja och en stor moralisk, filosofisk och politisk upprustning. Vi behöver också betydande ekonomiska tillgångar. Visserligen står den sista punkten i motsättning till den individualistiska ideologi som nu råder och som syftar till att skära ner på de offentliga utgifterna och minska skattebördan för de yrkesarbetande. Med hänsyn till den nuvarande och framtida demografiska situationen och till att dagens yrkesarbetare ur ekonomisk synpunkt kommer att utgöra morgondagens pensionärer är detta en felaktig räkneoperation.
För min del anser jag att det allra viktigaste är att satsa på livet. Detta är otvivelaktigt en god ekonomisk investering. Att utöka livslängden med livskvalitet är en grundläggande åtgärd för att skapa ett värdigt människoliv. Det är det enda som kan ge en mening åt den rent matematiska ökning av medellivslängden som de medicinska framstegen har möjliggjort.
(Applåder)

Cauquil
Betänkandet har titeln " Att främja välfärd och solidaritet mellan generationerna" . Det är en plan som vi obetingat måste stödja.
Tyvärr förekommer det, vid sidan av ett visst antal goda föresatser som vi röstar för, flera konstlade formuleringar som leder tankarna till den uppfattningen att de äldre måste fortsätta att arbeta efter den normala pensionsåldern för att uppnå den omtalade graden av välfärd.
Men det är inte meningen att arbetstagarna skall arbeta längre för att bidra till att kompensera de rika arbetsgivarnas girighet när de önskar skära ner sina bidrag till ålderspensionerna.
Vi protesterar starkt mot alla planer på att skjuta upp pensionsåldern. Vi tänker framför allt på industriarbetarna. Många av dem är utslitna långt innan de uppnått den lagstadgade pensionsåldern, till och med i de länder där pensionsåldern infaller relativt tidigt.
Hur skall vi kunna utlova välfärd och solidaritet åt de äldre utan att hävda varje arbetstagares rätt till ett anständigt liv som pensionär. Det jag kallar en anständig pensionärstillvaro innefattar full lön.
Av denna anledning avstår vi från att rösta om detta betänkande.

Mann, Thomas
Herr talman! Jag gläder mig över att kunna tala här på den sista fredagen för i år - förhoppningsvis inte den sista fredagen över huvud taget i Strasbourg. Som medlem av den visserligen inte officiella men faktiskt existerande fredagsklubben tillhör jag liksom ni den skara av ledamöter som är närvarande även denna dag, och jag hoppas att vi kommer att lyckas med det även nästa år. Vi blir säkert tvungna att lösa det på något sätt.
I betänkandet om ett Europa som omfattar alla åldersgrupper, alltså även de äldre, har jag som ännu inte är senior fäst mig vid följande: Mina båda utskott, det för sysselsättning och socialfrågor liksom det för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor, har inte beklagat utan välkomnat det faktum att vårt samhälle blir allt äldre. Vår kollega Flemming påpekade med rätta att det är positivt att människorna kan bli äldre och samtidigt vara friska. Negativt är att många av dem blir undanträngda, och negativt är dessutom att många måste känna sig utestängda.
Att människor diskrimineras av åldersskäl har ju bekräftats av mitt betänkande om artikel 13, som jag kunde presentera för parlamentet i oktober. Äldre arbetstagare hindras när det gäller fort- och vidareutbildning, de hindras också från att tillägna sig ny teknik, trots att de skulle kunna det. Man frånkänner dem till och med förmågan till inlärning, för att inte tala om förmågan till nytänkande. De utsätts för mobbning för att de till slut skall falla till föga och lämna sitt arbete, till synes frivilligt. Diskriminering kräver motåtgärder. Dessa måste utvecklas i modellprojekt, vilket i sin tur måste främjas genom samhällsinitiativ som till exempel Equal.
Med rätta kräver Sbarbati kommissionens stöd för förslaget att begränsa påtvingad förtidspensionering. Jag vill komplettera förslaget med erfarenheter från Tyskland. De ursprungligen välmenta bestämmelserna om förtidspensionering, som tillkommit genom politiska beslut, har av vissa företag missbrukats radikalt. Dessa tog emot ersättning - man fick alltså stöd av samhället -, äldre arbetstagare slutade, men yngre arbetstagare anställdes inte, och många tjänster försvann. Och om vi skall tala om den ekonomiska sidan av saken: Den som slutar förvärvsarbeta har rätt till pension utan att bli diskriminerad genom att man säger " Ni får en allmosa i ersättning" . Visserligen finns det stora skillnader mellan de nationella pensionssystemen i Europa - de måste ändå stå i relation till löner och prestationer.
Jag hoppas på informationskampanjer i medlemsstaterna som ingjuter mod hos de äldre att engagera sig i samhället, i kulturlivet och på det sociala området, i närområdet, i barn- och äldreomsorg, i föreningar och sammanslutningar. Vi behöver dessa människor och inte bara de så kallat ungdomligt dynamiska och framgångsrika! Till en effektiv strategi hör även att främja dialogen mellan generationerna. Jag tänker på möten i seminarier, utvärdering av best practices, då de äldre förmedlar sitt vetande och sina erfarenheter till yngre i verksamheten. En del människor är vid 70 års ålder yngre än vissa 17-åringar, som bara följer med strömmen och inte vill väcka anstöt eller på annat sätt dra till sig uppmärksamhet. Den som nöjer sig med att vara en genomsnittsmänniska kommer aldrig att ge sig in på det äventyr som det innebär att leva som en engagerad människa. De otaliga äldre människor som finns borde motivera oss alla att kämpa för ett samhälle i vilket solidaritet mellan generationerna inte är någon tom fras!
(Applåder)

Lulling
Herr talman! Det betänkande som vi diskuterar här bär den vackra titeln " Europa för alla åldrar: välfärd och solidaritet mellan generationerna" och hänför sig till ett vid det här laget ett och ett halvt år gammalt meddelande från kommissionen rörande detta.
Vårt utskott för sysselsättning och socialfrågor har lagt ned stor möda för att lägga fram sitt mycket långa resolutionsförslag. Så gammal som jag är gläder jag mig naturligtvis över att det i denna resolution står att äldre människors stora erfarenhet och färdigheter skall utnyttjas, det vill säga att man inte skall betrakta människor som uttjänta även om de är över 75.
I arbetet med att bekämpa diskriminering enligt artikel 13 och 137 i fördraget försöker man åstadkomma att äldre människor inte längre utestängs från arbete, vilket egentligen betyder att en obligatorisk åldersgräns och tvångsmässig förtidspensionering är diskriminering.
I detta sammanhang uppmanar man rent av kommissionen att utarbeta ett förslag till riktlinjer med stöd av vilka man målinriktat skall bekämpa diskriminering på grund av ålder. Vi måste naturligtvis se upp så att vi inte motsäger oss själva i de många och långa resolutioner som vi antar här. Det betyder att vi å ena sidan genom obligatoriska åldersgränser försöker bli av med de gamla för att frigöra arbetstillfällen för de unga men inom andra områden praktiskt taget kräver att man avskaffar de obligatoriska åldersgränserna. Jag önskar heller inte reservationslöst att alla kvinnor skall vara yrkesverksamma, för vi kräver ju genom vår familje- och skattepolitik att kvinnornas delaktighet i förvärvslivet skall förstärkas. Jag är inte av den uppfattningen att alla kvinnor och inte heller alla män måste vara yrkesverksamma, om de beslutar sig för att avbryta eller lägga ned sin yrkesverksamhet för att ägna sig åt familjen. Familje- och skattepolitiken bör snarare resultera i att kvinnor och män som har plikter gentemot familjen fritt skall kunna bestämma om de vill vara yrkesverksamma eller inte.
Givetvis är jag glad att den diskriminering av kvinnor som Flemming talade om inte längre finns. När jag blev yrkesverksam inom fackföreningsrörelsen meddelade man mig att jag skulle bli avskedad om jag gifte mig. Tyvärr är jag fortfarande ogift!
Om vi verkligen vill göra något för äldre yrkesverksamma kvinnor, så bör vi beträffande pensionsförsäkringarna i medlemsstaterna kräva att man eliminerar de katastrofala följderna av den lönediskriminering, som kvinnorna fram till 1975 utsattes för genom att de helt lagligt bara tjänade 80 eller 90 procent av männens löner, denna diskriminering borde man undanröja på så sätt att man räknar med 100 procent av de dåvarande lönerna för män vid beräkningen av pensionen.
Det vore verkligen bra och därigenom skulle man undanröja följderna av en så förskräcklig diskriminering. Till sist vill jag göra ytterligare ett påpekande: Jag skulle vilja ta avstånd från punkt 18 i resolutionsförslaget. Det är ju inte rimligt att uppmana medlemsstaterna att ta på sig vårdkostnaderna för de människor som vistas på hem. Jag tror att medlemsstaterna - inom ramen för subsidiaritetsprincipen - skall bestämma hur de skall lösa problemet, inom ramen för en vårdförsäkring eller på andra sätt. Jag kommer naturligtvis att rösta för betänkandet, men det har varit viktigt för mig att klargöra dessa saker.
(Applåder)

Bastos
Herr talman! Jag börjar med att gratulera föredraganden, fru Sbarbati, till hennes utmärkta betänkande. Det handlar om en allvarlig och djup diskussion om äldre personer, men det är också ett modigt och innovativt betänkande beträffande de förslag som läggs fram för att främja de äldres aktiva deltagande i arbetslivet samt det sociala och kulturella livet.
Befolkningens åldrande är i dag ett obestridligt faktum och en viktig omständighet i trycket på socialförsäkringssystemet i vissa medlemsstater. Ett aktivt och hälsosamt åldrande är en stor utmaning i vår tid och kräver en anpassning av gemenskapens politik och de nationella socialförsäkrings- och hälsovårdssystemen Det handlar inte om att begränsa frågan om solidaritet mellan generationerna bara till det ekonomiska området, vi måste stärka den allmänna synen på stöd till äldre personer och olika familjestrukturer, särskilt till kvinnor som hjälper äldre personer.
Dagens samhällsmodell är en kult av ungdomen. Det handlar om en rotad idé som genomsyrar alla områden i det sociala livet och som måste bekämpas genom att effektivt praktisera solidariteten mellan generationer. Inom ramen för en betydande ökning av hoppet om liv, som knyts till de enorma medicinska framsteg vi har kunnat notera, måste vi särskilt uppmärksamma befolkningens demografiska utveckling. Vi måste utforma en samordnad sysselsättningsstrategi tillsammans med åtgärder mot diskriminering på grund av ålder, liksom att förnya strategierna för pensions- och hälsovårdssystemen.
Det är viktigt att bedriva en konkret politik och genomföra särskilda program för olika kategorier av äldre personer. Dessa åtgärder måste anpassas till olika situationer och egenskaper när det gäller livskvalitet och ekonomisk självständighet. Och eftersom man inte kan behandla olika saker på samma sätt, måste medlemsstaterna ta itu med situationen för äldre som helt saknar medel och är beroende av assistans och vård från familjemedlemmar eller andra personer, och de måste också skapa en försäkring som garanterar de äldre ett värdigt och lugnt slut på livet.

Purvis
Herr talman! Min far, Robert Purvis, är 90 och inte så frisk för tillfället. Det är till stor del på grund av honom som jag är här - ledamot vid Europaparlamentet, skotte, europé. Under tidigt 30-tal tillbringade han en stor del av tiden i Tyskland. Han hade goda tyska vänner. Han bevittnade och oroade sig över nazismens frammarsch. När jag var mycket liten var han borta under långa perioder, marksatt med fallskärm i södra Serbien för att hjälpa till i de rojalistiska serbernas modiga kamp mot nazismen. Därnäst gick han ner med fallskärm i Hautes-Alpes i Frankrike för att slåss med maquisarderna och förbereda den delen av Europa för befrielse. Jag har foton av honom när trikoloren åter flaggades i Mont-Dauphin och Briançon. Direkt efter kriget återvände han till Tyskland för att hjälpa till att åter få igång jordbruket och tillgången på mat i Nordrhein-Westfalen, Hamburg och Schleswig-Holstein. Min bror och jag förenades med honom där. Vi lekte bland spillrorna av Hamburg, och vi i vår tur fick goda tyska vänner.
På min första dag här i parlamentet år 1979 kom en av våra tyska kolleger fram till mig och sade: " Är du Purvis?" " Ja." " Jag kommer ihåg att du satt i mitt knä, iklädd kilt, i Hamburg 1946. Vi hade stor respekt för din far" , sade han. " Han skulle ha kunnat utnyttja oss, men det gjorde han inte. Han gjorde allt han kunde för att rättvist dela ut knappa resurser och återställa vårt land" .
Min far är i 90-årsåldern. Jag är i 60-årsåldern, mina barn är i 30-årsåldern och mina barnbarn är mellan 0 och 5 år - fyra generationer av en skotsk och europeisk familj. Det är denna europeiska union, detta parlament, som är vår familjs garanti för att freden och säkerheten som min far kämpade och arbetade för i hela sitt liv verkligen kommer att vara säkerställd för framtida generationer - solidaritet mellan flera generationer.
(Applåder)

Verheugen
Herr talman, mina ärade damer och herrar! I kommissionens namn vill jag först gratulera de föredragande och de båda utskotten till detta betänkande. Jag är särskilt glad, eftersom det har visat sig att kommissionen och Europaparlamentet visar upp en hög grad av samstämmighet och har utvecklat en gemensam förståelse för åldrandets utmaningar. Debatten har visat ett brett samförstånd om lämpligt politiskt agerande när det gäller sysselsättning, social trygghet, hälsa och social sammanhållning.
Vi står helt visst inför väldiga utmaningar. Endast gemensamma, oupphörliga ansträngningar kan hjälpa oss. Jag anser att det är viktigt att bevara en hög grad av samstämmighet för att vi skall kunna komma fram till en lämplig anpassning till åldrandets process i vårt samhälle.
För det andra skulle jag vilja framhäva detta meddelandes betydelse. Meddelandet innehåller visserligen få konkreta förslag till åtgärder och initiativ. Det erbjuder ändå en nyskapande diagnos för åldrandets största utmaningar, och därigenom får man en ytterst viktig sammanställning av lämpligt politiskt handlande, nämligen när det rör sig om sysselsättning, social trygghet, hälsa och social sammanhållning. Den på detta sätt i grova drag uppgjorda handlingsplanen följdes mycket noggrant i förslagen från kommissionen. Den kommer utan tvivel även i framtiden att informera vidare om politiska trender.
Strävandena att täppa till det tomrum och utjämna den obalans som uppstått i Europa när det gäller olika generationers arbetsprestationer har kommit till mycket starkt uttryck i sysselsättningsprocessen, genom riktlinjerna och rekommendationerna om NLP- och Peer Review-förfarandena. Vidare visade sig detta i planerna för det gemensamma initiativet Equal och i användningen av EFS-medel 2001 till 2006. Åldersfrågor räknas dessutom till de viktigaste målen, som bestämmer den nya samarbetsprocessen för de sociala trygghetssystemen. I de senaste meddelandena om pensioner lyder grundtanken: " mobilisering av samhällets fulla potential" , det vill säga en ökning av andelen sysselsatta bland alla personer i arbetsför ålder är av avgörande betydelse för att pensionerna skall räcka till i ett åldrande samhälle. Initiativ för att ge lika möjligheter till alla, för att motverka diskriminering och säkerställa social sammanhållning ingår på samma sätt i ett scenario om aktivt åldrande. I detta sammanhang skulle jag vilja framhålla att de riktlinjer mot diskriminering på arbetsplatsen, som antogs den 12 oktober 2000, förbjuder diskriminering på grund av ålder.
Framtida initiativ inom offentlig hälsovård är snarare inriktade mot hälso- och vårdfrågor på ålderdomen och mot att befrämja ett sunt åldrande. När allt kommer omkring handlar ett avsnitt i det femte ramprogrammet för forskning om forskning kring åldersfrågor inklusive frågan om hur ett aktivt liv på ålderdomen påverkar hälsan. Alltså kan vi konstatera att ett politiskt paradigm för ett aktivt åldrande återfinns i flera viktiga initiativ, varvid vi med säkerhet kan utgå ifrån att detta kommer att inspirera till en rad initiativ i framtiden.
Låt mig avslutningsvis besvara några punkter, där parlamentet har uttryckt oro över följderna av de åtgärder som kommissionen hade föreslagit. En ständigt återkommande farhåga i ert betänkande gäller frågan huruvida ett betonande av politiska åtgärder för att främja ett aktivt och sunt åldrande innebär sämre förhållanden och mindre rättigheter för vårdbehövande, för de mycket gamla och för de icke arbetsföra. Jag skulle uttryckligen vilja försäkra er att detta absolut inte är kommissionens avsikt. Tvärtom, i meddelandet har kommissionen fäst stor vikt vid att fastslå att politiska åtgärder skall ta hänsyn till skillnader mellan olika människor. Förtidspensionering måste fortfarande vara möjlig för personer som inte längre är arbetsföra. Alla kan eller skall inte frivilligt sluta att yrkesarbeta. Det måste finnas ett spelrum att göra avvägningar för individuella preferenser och beslut. Vidare blir följderna av en överbetoning av aktiva politiska åtgärder enligt vår uppfattning precis motsatsen. Faktiskt är det en förutsättning för vår förmåga att skaffa fram tillräckliga medel för de vårdbehövande, så att de av oss som är arbetsföra får möjlighet och blir motiverade att lämna större bidrag och bli självständigare med stigande ålder.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Vi övergår nu till omröstning.
Ändringsförslag 2 och 3:

Sbarbati
. (IT) Herr talman! Jag har tagit emot ändringsförslagen som lades fram av Pronk, såväl 2 som 3, eftersom han anser att texten måste ändras och insisterar på begreppet " demografisk utveckling" snarare än " demografiskt åldrande" .
Problemet är bara att när det gäller oss inom Europeiska unionen, så kan vi inte tala om utveckling, för vi har ingen verklig demografisk utveckling: födelsetalen är mycket låga medan andelen gamla ökar. Därför är förslaget nu - som det verkar som om Pronk har accepterat - att tala om en stigande genomsnittlig ålder bland befolkningen, för att undvika ett begrepp som kan verka negativt och för att uttrycka frågan på ett så tekniskt, så korrekt sätt som möjligt.
(Parlamentet antog resolutionen.)
Röstförklaringar

Fatuzzo
Herr talman! Detta är den sista röstförklaringen under år 2000. Jag tar tillfället i akt att tacka er för det tålamod som ni och de övriga talmännen har visat när ni har lyssnat på mig under året som gått. Detta år började inte bra för parlamentsledamoten Fatuzzo: i våras stals min plånbok och mina kreditkort i Barcelona; i somras stals min nya cykel i Strasbourg; under hösten stals min kalender med alla mina telefonnummer i Bryssel. Men i dag har Sbarbati-betänkandet godkänts till fromma för alla gamla, och detta har fröjdat mitt hjärta och gett mig glädjen åter.
Låt mig avslutningsvis säga till ledamot Flemming, som jag ser här vid min sida, att det faktum att vi lever längre innebär inte - vilket du helt rätt har påpekat, kära Flemming - att vi blir gamla, det innebär att man blir ung på nytt. I själva verket är det så att en fyrtioåring, som för ett par år sedan betraktades som gammal, i dag betraktas som ung. Du är ung, Flemming, och jag skulle själv uppvakta dig, om jag inte vore gift!
(Skratt och applåder)

Talmannen
Den som hittar alla de ägodelar vår kollega blivit av med ombeds återlämna dem till honom, framför allt hans glasögon. Fru Flemming befann sig faktiskt bakom er, herr Fatuzzo.

Informationskampanjer och säljfrämjande åtgärder för jordbruksprodukter på den inre marknaden
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är Michel Darys betänkande (A5-0385/2000) för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling beträffande förslaget till rådets förordning om informationskampanjer och säljfrämjande åtgärder för jordbruksprodukter på den inre marknaden.

Dary
. (FR) Herr talman, kära kolleger! Avsikten med detta förslag från kommissionen är att på olika sätt harmonisera de tolv system som tillämpas i dag för säljfrämjande åtgärder till ett enda system. Det är en i hög grad önskvärd åtgärd. Säljfrämjande åtgärder för jordbruksprodukter i tredje land tillämpar redan ett sådant redskap. Förslaget gäller både information om produkterna och produktionssättet. Det handlar inte om att dubblera det arbete som görs på reklamens och säljfrämjandets område av operatörerna inom olika produktkedjor eller offentliga myndigheter. Tanken är att lägga tonvikten på olika frågor som tas upp på europeisk nivå, såsom information om produkternas egenskaper: kvalitet, näringsvärde, ekologisk produktion etc. Detta bör skapa möjligheter för kompletterande åtgärder med garanterad synergieffekt.
Förslaget innebär omedelbara fördelar: ett enhetligt system som garanterar information om och säljfrämjande åtgärder för alla jordbruksprodukter och produktionssätt, åtgärder som bidrar till en rationalisering av konsumentupplysningen om livsmedelsprodukter, en decentralisering och en generell tillämpning av kravspecifikationerna för berörda branscher. Men trots att förslaget som helhet förefaller intressant och bra upplagt anser jag ändå att det kan vara skäl att klarlägga och förbättra vissa punkter så att man på bästa sätt utnyttjar alla förslagets möjligheter.
Mina kolleger från utskotten för jordbruk, budget och miljö har varit av samma åsikt som jag och texten är därför utökad med ändringsförslag. Jag ämnar redogöra för några av dem. Jag har ansett det vara viktigt att inbegripa produktionssättet i denna informationspolitik eftersom det är avgörande för produktkvaliteten. Dessutom förefaller det mig nödvändigt att förutse ett mera betydande ekonomiskt bidrag från gemenskapen under de speciella omständigheter som skulle berättiga ett sådant bidrag, till exempel en allvarlig marknadskris eller när det finns ett uppenbart gemenskapsintresse.
I fråga om metoderna för att få förordningen att fungera anser jag inte att bästa sättet att bemöta ett sådant övergripande initiativ är att anlita de olika behöriga förvaltningskommittéer som redan finns. Ett förslag har lagts fram om att inrätta en särskild förvaltningskommitté som är behörig att hantera de säljfrämjande åtgärderna för jordbruksprodukter. Man bör fastställa förteckningar och riktlinjer för teman och produkter bör fastställas mer regelbundet. För att det skall finnas kvar en viss flexibilitet i systemet föreslås därför att de skall fastställas vartannat år. Samma tidsintervall har föreslagits av kommissionen för att lämna en rapport till rådet och parlamentet, vilka utvärderar genomförandet av förslaget och bland annat undersöker hur anslagen använts och bedömer eventuella budgetbehov.
Dessutom genom att man vet att initiativtagandet kommer an på fackmän i branschen är det viktigt att se till att dessa fackmän inte ställs inför alltför stelbenta riktlinjer som binder dem mer än de skapar en ram för deras verksamhet. Det nya systemet kommer troligen att kunna fungera först år 2002. Det vore därför lämpligt att fastställa tidpunkten för förordningens ikraftträdande till den dag då genomförandeförordningen antagits, för att de anslag som är tillgängliga för år 2001 inte skall gå förlorade. Slutligen bör det i texten uttryckligen på nytt införas möjligheten till åtgärder till förmån för produkter från de yttersta randområdena samt för deras logo.
Förslaget ändrat på detta sätt förtjänar vårt fulla stöd. En sammanhängande politik för säljfrämjande åtgärder är ett av de verktyg som gör det möjligt att ge de europeiska jordbruksmodellerna en påvisbar existens. Det är också ett utmärkt sätt att kommunicera med konsumenterna som nu för tiden inte längre vet vad de skall hålla sig till.
Kära kolleger! Som avslutning vill jag nämna att talmannen erinrade om att han i dag tjänstgör som ordförande vid millenniets sista sammanträde. Jag ber er uppmärksamma att omröstningen om detta betänkande också kommer att utgöra den sista för denna period. Den skulle kunna leda er till ett enhälligt beslut som med tanke på kommissionens storsinthet skulle förmå den att godkänna alla våra ändringar. Jag ber att få tacka er, mina kära kolleger, och önskar alla som befinner sig i denna amfiteater ett gott slut på det gamla året.
(Applåder)

Mulder
Herr talman! Även budgetutskottet är av den åsikten att de i princip är välvilligt inställda till kommissionens förslag. Stöd till jordbruket behövs även fortsättningsvis, framför allt på grund av att priserna för jordbruksprodukter sjunker, och kompensationen inte direkt täcker denna prissänkning.
Budgetutskottet avviker på ett antal punkter från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. För det första anser budgetutskottet att detta stöd inte enbart bör ges till jordbruksprodukter som används i livsmedelssyften, utan även till produkter med andra syften. Alla jordbruksprodukter bör omfattas. Tyvärr har utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling avslagit detta förslag. Min parlamentsgrupp har lämnat in det på nytt, och jag skulle gärna vilja fästa er uppmärksamhet på det, ändringsförslag 27.
Enligt vår mening måste ett antal aspekter, förutom de normala stödaktiviteterna för jordbruksprodukter, betonas. För det första bör vi titta på jordbruksprodukterna ur hälsosynpunkt: mer frukt, mer mjölk och så vidare. En annan sak som bör betonas är de europeiska djur- och miljövänliga metoderna. Hur skall vi kunna förklara för de europeiska bönderna att deras verksamheter inskränks allt mer, att de måste använda djurvänliga produktionsmetoder, medan gränserna samtidigt hålls öppna för produkter från bönder som inte är nödsakade att göra detta. Vi måste ge eftertryck åt de europeiska aspekterna gentemot allmänheten. Om ett antal exportbidrag skulle komma att förminskas inom ramen för WTO-förhandlingarna under år 2003 eller senare, anser budgetutskottet att Europeiska kommissionen skall ordna så att en del av dessa bidrag går till ytterligare stödaktiviteter.

Rübig
Herr talman, mina ärade damer och herrar! Som medlem av WTO-arbetsgruppen och särskilt ansvarig för mindre och medelstora företag kan jag bara gratulera kommissionen till denna rapport och till denna åtgärd, eftersom den redan nu framsynt och insiktsfullt förutser en framtida utveckling. Vi kommer i WTO-rundan att utsättas för ett starkt tryck i fråga om exportbidrag och nedskärningar kommer högst sannolikt att förekomma på detta område. Därför är det mycket viktigt att här åstadkomma en utjämning och den kan mycket väl utvecklas genom säljfrämjande åtgärder och reklaminsatser. Detta område tillhör ju den gröna kategorin och därigenom skulle vi naturligtvis ha möjlighet att på ett helt nytt och betydligt intensivare sätt presentera europeiska produkter på världsmarknaden. Jag ser på detta område mycket stora chanser för europeiska kvalitetsprodukter.
Detta är också när allt kommer omkring ett främjande av landsbygden, som ju i dag ligger på ett plus på 10 procent, ett tecken på att dessa regionala kretslopp också bör ges mer understöd, så att man å ena sidan på ett mycket bra sätt kan främja teorin think global act local, men å andra sidan inte heller försummar världsmarknaden. Just när det gäller livsmedel men också jordbruksprodukter som inte är näringsmedel har vi i framtiden goda möjligheter, och de bör vi också på ett lämpligt sätt ta vara på.
Det betyder alltså att det inte bara är de nu gällande tolv kategorierna som i framtiden kommer att gynnas av olika åtgärder, utan att dessa utsträcks till att omfatta jordbruksprodukter över huvud taget. Alltså inte bara druvsaft fru Lulling, utan även vin har här i framtiden motsvarande chans. Vi bör också sätta upp ett mål. Vi bör nämligen se till att produktionen av näringsmedel i Europa har ett mål och detta ansluter egentligen mycket väl till den föregående debatten. Vi vill nämligen med hjälp av våra näringsmedel hålla oss friska och behålla hälsan upp i hög ålder. Vi vill förbli friska och näringsmedel är helt enkelt grunden till ett sunt liv. Därför gläder det mig också att vi denna vecka i Europaparlamentet har inrättat en studiegrupp för bioteknik. Vi har för avsikt att ägna oss intensivt åt hälsofrågor. Vi tror också att man här särskilt bör beakta biodynamisk odling och ekologiskt jordbruk och att Europa på ett naturligt sätt kan hävda sig mycket väl internationellt med sina märken och ursprungsbeteckningar.
En trend som på sistone blivit allt starkare är den så kallade e-Commerce. Jag tror att vi även här kan göra en del när det gäller jordbruksprodukter. Man antar att fram till år 2003 kommer sannolikt 80 procent av Europas befolkning att ha tillgång till Internetanslutning. Detta innebär naturligtvis en stor chans för landsbygden och just landsbygden blir här av med avståndet till de stora medelpunkterna och här utvecklar sig nya möjligheter som det när allt kommer omkring gäller att ta vara på.
Ett viktigt område är naturligtvis också utbildning och vidareutbildning. Jag tror att inom marknadsföring, försäljning, i utbildningsprogrammen måste det livslånga lärandet få en mera central plats, eftersom just de nya teknikerna, handling, och, ger helt nya möjligheter till säljfrämjande åtgärder genom modern logistik. Här borde alltså ett samarbete mellan industri, jordbruk, handel och konsumenterna ha högsta prioritet, och det skulle glädja mig om vi i framtiden kunde hitta nya normer för samarbetet.

Garot
Herr talman, herr kommissionär, mina kära kolleger! Först och främst vill jag uttrycka min beundran för Michel Dary som lyckats med två saker. I går fick han igenom sitt bananbetänkande och i dag har han dessutom bemödat sig att avsluta denna femdagars sammanträdesperiod under andra millenniet. Bravo herr Dary! Ni behärskar konsten att hålla ett anförande. Därför blev ni också utsedd att presentera det betänkande som vi just nu debatterar.
Men allvarligt talat skulle jag vilja betona den fördel som detta förslag till rådsförordning innebär, en förordning som rör åtgärder för att informera om och marknadsföra jordbruksprodukter på vår inre marknad. Det väsentliga har nyss framhävts av föredraganden. Jag skulle bara vilja tillägga en sak. Vid en tidpunkt då BSE ställer vissa produkter från det produktionsinriktade jordbruket i rampljuset är det särskilt lämpligt att uppvärdera kvaliteten på jordbruksprodukterna inom ramen för vår inre marknad. Som vår föredragande föreslår bör produktionssättet nämnas i betänkandet.
Visserligen kommer det europeiska jordbruket i framtiden med all säkerhet att hävda sig på de internationella marknaderna, men dess framtid är i ännu högre grad knuten till dess förmåga att penetrera den inre marknaden. I dag omfattar den 370 miljoner konsumenter och i morgon troligen nära 500 miljoner. Av denna anledning är det nödvändigt med åtgärder för information och marknadsföring finansierade av Europeiska unionen och medlemsstaterna, både för att bidra till att återupprätta det skamfilade rykte jordbruket fått hos konsumenterna och för att i övrigt få erkännande för den utmärkta kvaliteten hos den övervägande delen av våra jordbruksprodukter.
Naturligtvis bör dessa institutionella åtgärder snarare komplettera de reklamåtgärder som framför allt organiseras genom den stora spridningen av produkterna. Det gäller att med jämna mellanrum inför vissa kretsar och inför konsumenterna framhålla aspekter som är relaterade till exempelvis livsmedelssäkerhet, spårbarhet, näringsmässiga aspekter, speciella produktionsmetoder samt ansträngningar för att öka djurens välbefinnande. Och om dessa kampanjer uppnår sitt mål hos konsumenterna får vi inte heller underskatta den verkan de har även hos producenterna själva, som därigenom kommer att få belöning för sina ansträngningar och uppmuntras att fortsätta med dessa.
Herr Dary! Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling har följt era olika rekommendationer. Nu hoppas vi att detta parlament skall följa dem i stort sett och naturligtvis uppmanar jag min grupp att ge er sitt fulla stöd.

Graefe zu Baringdorf
Herr talman, jag har i dag lite mer tid än vad min grupp normalt ger mig. För det första skulle jag vilja gratulera Dary till hans fina betänkande. Jag vill emellertid inte gå in på det i detalj, eftersom det är så bra. Våra kolleger har ju yttrat sig om det. Jag skulle bara vilja formulera ett par enkla sanningar i slutet av året. Då handlar det först om att PR-åtgärder skall genomföras för den europeiska jordbruksmodellen, som ni har sagt. Därvid skulle jag vilja tydliggöra att förutsättningarna för denna europeiska jordbruksmodell fortfarande innebär att vi saknar rätt till medbeslutande; både när det gäller detta betänkande, och när det gäller bananerna. Vi skriver vårt betänkande, vi gör vårt jobb, och om rådet inte gillar detta, så gör det som det vill. Inte heller Nice har åstadkommit detta framsteg.
Igår påpekade jag något sarkastiskt att vi hade tagit ett steg framåt; motsatsen är naturligtvis fallet. Jag anser att våra ansträngningar att nå medbeslutande inte får avta.
Ett par andra sanningar: Om vi talar om PR-åtgärder men är tvungna att befatta oss med BSE, så vore det kanske klokt att förstå att kor skall gå på bete. Så enkelt är det. Om de hade varit kvar på bete, så hade vi inte haft någon BSE.
(Applåder)
Eller om man talar om att vi har ett underskott när det gäller proteinförsörjning. Om man genomförde parlamentets förslag, som vid tre omröstningar fått majoritet - men här visar sig åter parlamentets maktlöshet -, om man genomförde förslagen som går ut på att man kunde odla baljväxter och klöver på mark som annars ligger i träda och om man finge använda dessa växter som foder, då hade vi haft mer basfoder, mer proteinhaltigt foder. Då hade nämligen korna blivit kvar på betet, och då hade vi inte varit tvungna att utfodra dem med animaliskt mjöl. En enkel sanning om det blir tal om att vi kanske inte kan säkerställa utfodringen av kalvar, eftersom det inte finns någon mjölkersättning: Den enkla sanningen är att kalvar dricker mjölk. Om vi vill ha något till automaterna, så kan vi ju göra pulver av sötmjölk. Jag betraktar det som en smittohärd för ungdjuren att vi blandar in fett från framställningen av animaliskt mjöl till kalvarna, något som utan vidare är betänkligt med tanke på risken för spridning av BSE. Varför säger vi då inte, då blandar vi smör i fodret åt kalvarna? Vi har ju tillräckligt av de produkterna. Även här kan man fråga sig vad den europeiska jordbruksmodellen går ut på.
Nästa punkt gäller ekonomiskt stöd. Det finns företag som är lika stora, inte det ena litet och det andra stort, utan de är lika stora, och ändå får det ena 15 000 D-mark per anställd och det andra får 150 000 D-mark per anställd. Det vill säga företaget får mer än det lägger ut för den anställde. Om jag fick så mycket per anställd till mitt företag på 50 hektar, så skulle jag anställa fem personer till. De fem personer som jag sysselsätter måste jag betala med hjälp av vad jag producerar och inte med bidrag från Bryssel. Här måste vi komma fram till sociala kriterier, som också garanterar en någorlunda likvärdig behandling, om vi vill utgå från att jordbruket också vill erbjuda arbete.
Herr Verheugen, ni känner till diskussionen om de nya medlemsstaterna och frågan om de skall få utjämningsbidrag eller ej. Om de får utjämningsbidrag på samma sätt som här, så uppstår samma problem, nämligen att vi inte främjar arbete utan i själva verket sätter igång en process som tar död på arbetet för att man skall kunna använda bidragen som man får från Bryssel på ett lukrativt sätt.
Nästa punkt handlar om export och intervention. Fortfarande har vi djurtransporter som äger rum för att vi subventionerar export av levande djur. Om vi avskaffade detta så skulle vi inte längre behöva tala om djurtransporterna och de bilder som vi känner från media. Det är på det här sättet som vi presenterar oss för världen och det ger inte någon positiv bild utan en negativ.
Att det också går att göra på annat sätt har Garot visat i sitt betänkande, när vi en gång försökte utveckla en marknadsordning för svin, som faktiskt var utformad i samklang med jordbrukets ekonomiska förutsättningar och för att säkerställa dess strukturer. Men den har ingen chans. Den enda ljuspunkten är förordningen om ekologiskt jordbruk och i Tyskland har man på sistone talat mycket om mönsterkultur. Om vi tar det ekologiska jordbruket som mönster för jordbrukspolitiken, så anser jag att vi måste vidta andra åtgärder som i själva verket är mycket enkla. Då skulle vi också ha en möjlighet att via PR-åtgärder informera allmänheten, även allmänheten utanför Europa, om vår goda produktion av livsmedel och övertyga dem om detta.
(Applåder)

Sjöstedt
Herr talman! Först vill jag klargöra att jag inte talar å hela min grupps vägnar, utan bara för mitt eget parti.
Jag befarar också att jag kommer att göra föredraganden besviken. Det finns nämligen ingen enhällighet bakom det här betänkandet. Det handlar om hur man skall förändra systemet för säljfrämjande åtgärder. Jag menar att det är principiellt fel att ha sådana åtgärder i Europeiska unionen. Det kan inte rimligen vara skattebetalarnas och unionens sak att finansiera reklamkampanjer till exempel för att man skall köpa tulpaner eller äta mera äpplen. Detta åligger rimligen producenter, säljare och branschorganisationer, inte Europeiska unionen. Jag tycker att vi nu borde ha tagit chansen att avveckla systemet i stället för att förändra och befästa det.
Det är också viktigt att säga att denna del av jordbrukspolitiken har allvarliga systemfel. Idag ges ett så stort produktionsstöd att det ger upphov till en enorm produktionsvolym av vissa varor, som det inte finns avsättning för. Det finns inga köpare. Detta leder till att man måste införa exportsubventioner, som förstör jordbruksmarknaden i andra länder, eller reklamkampanjer finansierade av skattebetalarna, om man inte helt enkelt vill förstöra jordbruksprodukterna. Systemet med säljfrämjande åtgärder är en del av systemfelet i EU:s jordbrukspolitik. Jag menar att det är systemfelet som borde angripas. Det skall inte göras speciella betalningar för produkter som inte efterfrågas, och inte göras reklam för dem. Det är för stora inslag av planekonomi i det här systemet. Jag kommer därför att rösta emot detta betänkande.

McCartin
Herr talman! Om jag läser rätt så är jag den siste talaren i debatten i sessionssalen. När jag var barn talade min far gärna själv. Han brukade anklaga mig för att vilja ha sista ordet. Det verkar som om jag kommer att ha sista ordet här i sessionssalen, inte bara i debatten utan även för detta årtusende, så han skulle vara ganska stolt över mig om han fortfarande fanns i livet.
Hur som helst så har vi hört många skiftande åsikter här. Jag vill gratulera kommissionen för framläggandet av detta förslag. Föredraganden har undersökt ämnet mycket grundligt och har skrivit ett utmärkt betänkande, även om jag inte håller med om allt som står där, och han påpekade att det tycks som om vi tidigare inte gjort så väl ifrån oss. Utgifterna under det senaste programmet sjönk faktiskt mellan 1997 och 1998. Vi måste ställa oss själva frågan varför vi tidigare misslyckades med att få industrin i Europeiska unionen att ta emot de pengar som fanns tillgängliga. Uppenbarligen har vi en läxa att lära.
Jag håller med om att vi bör lägga pengar på detta ämne. Konsumenterna behöver riktig information och de behöver uppmuntran. Jag hoppas verkligen att det inte är någons ideologiska åsikt om vad som är riskfritt och riktigt som läggs fram, utan information med en ordentlig vetenskaplig grund.
Biodynamisk odling är så bra som det går. Jag har inget emot det. Jag ägnade mig själv åt biodynamisk odling en gång i tiden, eftersom alla odlade biodynamiskt när jag började med jordbruk vid 15 års ålder, vilket är ganska länge sedan. Det som europeiska konsumenter i dag bör förstå är att mat aldrig har varit så billig som i dag. Det fanns aldrig så mycket som nu. Det var aldrig så ofarligt som idag, trots vissa av de problem som fortfarande förekommer, och som troligtvis kommer att förekomma även i framtiden.
Det finns en annan punkt som vi bör komma ihåg. Alla i Europa har mestadels tillräckligt att äta. Alla har tillräckligt med mat, så om vi gör reklam för en produkt så kommer den naturligtvis att konkurrera med andra produkter. Europeiska kommissionen måste vara mycket försiktig. Om mjölkprodukter och biff, som vi spenderar en massa pengar på, ja, fårkött också, trots att vi inte gör någon vinst på det, marknadsförs med offentliga medel för att konkurrera med produkter som inte är subventionerade, såsom griskött och fjäderfäkött, då är det uppenbart att vi stör balansen på marknaden och behandlar vissa av våra producenter orättvist. Vi måste vara mycket försiktiga här.
Rübig påpekar att det finns så många saker som vi kan sälja utomlands. Detta är mycket viktigt eftersom vi, allteftersom tiden går, inte kommer att tillåtas fortsätta med vårt gamla sätt att producera produkter av låg kvalitet och sälja dem obearbetade med höga subventioner och utan mervärde på utländska marknader. I en värld där befolkningen ökar med 80-90 miljoner per år måste det finnas en marknad för europeisk mat, då det inte finns någon annanstans i världen som är bättre lämpat för matproduktion, och inga bönder som bättre vet att dra nytta av möjligheter än de europeiska bönderna. Det måste finnas en framtid här. Mulder har rätt när han säger att den europeiska jordbrukspolitiken är konstruerad inte bara för mat men i det sociala syftet att behålla högsta möjliga antal människor på landsbygden. Genom att använda modern teknik och vetenskap samt förnya vår industri, har vi lyckats förse fattiga med mat till rätt pris. Detta var en omöjlighet när vi ägnade oss åt biodynamisk produktion.
Det är naturligtvis så att om vi kan producera och marknadsföra mat som är bättre för miljön och tar hänsyn till djurens välfärd, och sälja den på världsmarknaden, då uppfyller vi verkligen den målsättning som den europeiska jordbrukspolitiken var avsedd för.

Verheugen
Herr talman! Innan jag börjar tala om detta betänkande skulle jag vilja rikta ett ord av djup tacksamhet till föredraganden, Dary. Mitt tack gäller även de andra medlemmarna i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling liksom de övriga utskott som medverkat i arbetet.
De föreslagna bestämmelserna skall ersätta bestämmelserna om stöd inom tolv specificerade områden, som rådet under årens lopp har fattat beslut om. Därigenom harmoniseras och förenklas befintliga bestämmelser, som inte varit tillräckligt enhetliga. Vi handlar då efter samma koncept för säljfrämjande åtgärder som redan används utanför Europeiska unionen. Därmed skaffar sig unionen också på den inre marknaden ett flexibelt stödinstrument, som kan sättas in horisontalt. Det betyder alltså att den gamla produktorienterade strategin ersätts av ett koncept med starkare anknytning till olika produktionsområden.
Dessa åtgärder för att främja avsättningen på det europeiska planet kan på ett ändamålsenligt sätt komplettera medlemsstaternas åtgärder genom att exempelvis satsa på följande områden: kvalitet, näringsvetenskapliga aspekter, livsmedelssäkerhet, märkning, ursprungsdeklarationer, skyddade ursprungsbeteckningar, skyddade geografiska uppgifter, produkter från ekologiskt jordbruk, produkter från integrerad odling osv. Därigenom förbättras möjligheten att bestämma identiteten hos de europeiska produkterna betydligt i konsumenternas ögon, och vi är säkert överens om att detta är nödvändigt, eftersom konsumenterna ju blir alltmer kritiska i den här frågan.
Detta koncept för informations- och säljfrämjande åtgärder inom olika produktionsområden som kompletterar de nationella och regionala åtgärderna kräver ett starkt engagemang hos medlemsstaterna genom medfinansiering och genom administrativt stöd och kontroll av åtgärder som skall genomföras.
Efter en analys av ändringsförslagen kan tre grupper av ändringsförslag urskiljas. För det första: ändringsförslag som kommissionen kan godta. För det andra: ändringsförslag som är överflödiga, eftersom deras innehåll ju redan motsvaras av dessa allmänt hållna formuleringar i förslaget, vilket ju också passar i en ramförordning. För det tredje: en grupp ändringsförslag som kommissionen likaledes förkastar, eftersom de inte passar in i detta förslag eller för att deras följder inte är önskvärda.
Kommissionen kan godkänna ändringsförslag 2, 4 och 10, som inom ramen för sådana kampanjer kräver att uppgifter lämnas om produktionssätt för jordbruksprodukter och livsmedel. Ändringsförslag 5, som kräver allmänna riktlinjer genom vilka bara de viktigaste beståndsdelarna i respektive program fastställs. Kommissionen är öppen för möjligheten att ta fasta på denna tanke som den uttrycks i artikel 5, tredje stycket i förslaget. Ändringsförslag 18 och 24, första delen, enligt vilken den tid som krävs för att pröva föreslagna produktionsområden och produkter förkortas från tre till två år för att förbättra effektiviteten i stödåtgärderna. Detta är ändringsförslag som kommissionen kan bifalla.
Jag kommer till de ändringsförslag som redan har sin motsvarighet i själva förslaget och därför inte antas. Det är ändringsförslag 2, andra delen, vidare ändringsförslag 6, 8, 11, 12, 13, 14, 15, 20, 21, 25, 26, 29, 30, 31 och 32. De överväganden på vilka dessa ändringsförslag grundar sig, har kommissionen mycket väl förstått. Vi anser dock att den allmänna karaktären i det föreliggande förslaget till förordning är tillräckligt. Dessutom kommer några av dessa idéer åter att tas upp i bestämmelserna om genomförande.
Jag skulle kort vilja kommentera ändringsförslagen till punkt 2, andra delen, och till punkt 11, 13 och 28. Genom ett uttryckligt omnämnande av regionalt ursprung och andra speciella uppgifter skulle förordningens giltighetsområde bli alltför inskränkt. Ändringsförslag 25 måste likaså förkastas. Beträffande frågan om när de nya bestämmelserna skall träda i kraft är kommissionen dock beredd att ta hänsyn till övergångsbestämmelser.
Den sista gruppen ändringsförslag som kommissionen inte kan acceptera gäller ändringar, som inte står i samklang med själva förslaget, som skulle kunna få oönskade följder och i vilka förvaltningsrutiner föreslås, som inte har sin motsvarighet i sedvanlig praxis.
Om förslagen i detalj: Ändringsförslag 1 är inte rättsligt korrekt, eftersom artikel 299 i EG-fördraget bara kan tillämpas på undantagsbestämmelser till andra artiklar i EG-fördraget. Detta är inte fallet här. Ändringsförslag 3, 16, 17 och 24, andra delen, skulle kunna leda till missförstånd beträffande målen för vår stödpolitik. Ändringsförslag 6 och ändringsförslag 33 kan inte godtas, då EU-andelen vid medfinansiering helt enkelt skulle bli för hög på grund av begränsad medeltillgång. Detta skulle också minska den andra partens medansvar. Om vi tar ändringsförslag 9 och 22, i vilka inrättandet av en särskild förvaltningskommitté krävs, liksom i ändringsförslag 7, 19, 23 och 27, där ytterligare ändringar av rutiner krävs, så är att säga att kommissionen måste hålla sig till sammanhängande bestämmelser för hur rutinerna skall skötas.
Sammanfattningsvis gläder jag mig över att förslaget har bemötts med så brett bifall hos er. Följaktligen kommer gemenskapen tack vare er hjälp och ert yttrande snart att kunna omsätta ett nytt viktigt stödinstrument i praktiken.

Marinos
Herr talman! Ursäkta att jag avbryter er. Det är inget jag strävar efter men jag kommer tydligen att vara den sista talaren under år 2000. I andra delen av betänkandet från budgetutskottet har jag uppmärksammat ett mycket ovanligt misstag som enligt min uppfattning inte bör stå kvar. I den grekiska texten framstår fru Jutta Haug som föredragande [mask. form], alltså som en man, och herr Markus Ferber som föredragande [fem. form], alltså som kvinna. Ett dubbelt könsbyte under samma dag och utan operation är något jag förmodar inte har inträffat någonsin tidigare i världen och kanske borde detta tas upp i vetenskapliga skrifter, om inte bytet kan undgås genom nödvändig ändring.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Vi övergår till omröstning.
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Röstförklaringar

Graefe zu Baringdorf
Herr talman! I mitt tal nyss hade jag inte tid att önska mina kolleger god jul och gott nytt år. Det vill jag ta igen nu. Det andra som jag ville säga: Trots all kritik som jag ju också tydligt uttalade i mitt inlägg, så är vi glada att detta betänkande blev antaget och att kommissionen arbetar med genomförandet. För det är faktiskt riktigt att det är nödvändigt, men också berättigat, att göra reklam för den europeiska jordbruksmodellen. Alla de som påpekar att man fortfarande kan låta sig väl smaka i Europa har rätt. Det bör man också göra under helgdagarna. Men det ändrar inte någonting i det som jag tidigare klargjorde här, att vi också i det lilla måste se upp, så att vi inte glömmer att utforma den europeiska jordbruksmodellen efter ett socialt-ekologiskt mönster och att vi alltid prövar om våra åtgärder ger resultat som går i rätt riktning.
Här skulle jag vilja lägga till ytterligare en punkt. För att ännu en gång återkomma till den mark som lagts i träda, så skulle man i praktiken kunna se saken så, att trädan inte orsakas av växelbruk, utan att företagen arrenderar dålig åkermark för att där kunna lägga ner odlingen för gott och samtidigt på andra ställen bedriva ett växelbruk som gjorts än mer intensivt genom användning av kemikalier. Därmed har resultatet alltså blivit det helt motsatta mot det ekologiskt inriktade växelbruk som man från början ville åstadkomma, när man 1992 beslutade om regler för mark i träda. Här ser man hur små ändringar i praktiken kan få stora följder. Det var vad min framställning från i morse gällde. Det var det jag ville peka på. Jag hoppas att vi nu, då alla är övertygade om detta, att vi nu måste komma fram till en vändpunkt i jordbrukspolitiken, att vi nu också gemensamt sätter oss ner och gör våra läxor för att komma fram till den förändring som är absolut nödvändig när det gäller dessa små angelägenheter.
God helg!

Talmannen
Tack för era välgångsönskningar, herr Graefe zu Baringdorf.

Lulling
Herr talman! I egenskap av ordförande för den interna arbetsgruppen " Vin: tradition och kvalitet" i detta parlament är jag naturligtvis särskild glad över att informationskampanjerna och de säljfrämjande åtgärderna till förmån för jordbruksprodukter sålunda nu även kommer att kunna omfatta kvalitetsprodukter från vinodling.
När vi här diskuterade den gemensamma organisationsreformen för vinmarknaden försökte vi, tyvärr utan framgång, att genom ändringsförslag infoga ett kapitel om reklam för vinodling i denna sektor av marknaden. Jag känner mig nu något lättad eftersom vi inte får ge fritt spelrum åt producenterna i tredje land där det är en stark efterfrågan på kvalitetsprodukter från vinodling. Vinproducenterna i tredje land som Australien, Nya Zeeland, USA, för att bara nämna några, förfogar över betydande möjligheter att främja försäljningen av sina produkter. De är inte utsatta för lika många krav och regler som vi ålägger våra vinodlare. Dessa är ibland offer för illojal konkurrens som framför allt gäller de skyddade beteckningarna (appellations contrôlées). I vissa medlemsländer lider de dessutom av de orimliga skatterna på alkoholhaltiga drycker.
Vi måste främja en måttlig vinkonsumtion. Vinets medicinska egenskaper är kända sedan antiken. Redan den helige Benedikt uppmanade sina munkar att konsumera en halv tunna vin till varje måltid för att göra dem mera kvicktänkta och för att förbättra deras matsmältning.
Herr talman! Det är vetenskapligt bevisat att en måttlig vinkonsumtion är ett av de bästa sätten att förhindra bland annat cancer, hjärtinfarkt och Alzheimers sjukdom. Pengarna kommer alltså till god användning och jag hoppas att kommissionen inte blir lika snål med sina anslag som en gång var fallet när det gällde anslagen till honungsframställning och biodling. Då antogs inte mina ändringsförslag av kommissionen, rådet och vårt budgetutskott. De hade likväl antagits av utskottet för jordbruk. Jag måste verkligen protestera mot detta, för det rörde sig bara om 15 miljoner. Det är en struntsumma och jag hoppas därför att kommissionen inte skall visa sig lika ogin i detta fall.

Talmannen
Fru Lulling, ni måste tänka på att de extra sekunder jag beviljat er är att betrakta som en julklapp.

Rübig
Ärade herr talman! Dagens omröstning visar egentligen att viktiga ämnen behandlas även på fredagar. Detta är tills vidare den sista fredagen i Strasbourg, dvs. Strasbourg förlorar 12 parlamentsdagar. Jag tror att de ämnen som behandlats på dessa fredagar genomgående har varit av strategisk betydelse för Europa. Jag skulle vilja be det franska ordförandeskapet att Moscovici till Europaparlamentet lämnar utförliga skriftliga svar på frågorna, eftersom han verkligen besvarade frågorna mycket kort och delvis oprecist när han var här, ty ett gott samarbete mellan rådet och Europaparlamentet menar vi innebär att man betraktar varandra som likvärdiga och att man tar varandra på allvar. Därför skulle det också intressera mig, om frågan om fredagarna tillhörde samtalsämnena vid toppmötet i Nice, om det var oviktigt eller viktigt för det franska ordförandeskapet.
Till sist skulle jag vilja rikta ett hjärtligt tack till parlamentet, till alla medarbetare, till alla vaktmästare och även till talmannen. Jag önskar alla en god jul och ett gott nytt år och hoppas att vi alla återser varandra nästa år med hälsan i behåll!

Lulling
Herr talman! Jag kan svara Rübig. Chirac har bedrivit kohandel med den belgiska premiärministern och lovat att alla toppmöten nu skall äga rum i Bryssel och en extra sammanträdesvecka även den i Bryssel. Jag tycker verkligen att detta är alldeles förskräckligt, det strider mot fördragets bokstav och jag hoppas att det inte kommer till stånd.

Manders
. (NL) Jag vill lovorda föredraganden för hans arbete. Vi får inte koncentrera oss enbart på de ätbara jordbruksprodukterna. Vi måste ständigt ta principerna för den inre marknaden i bruk i vår politik, inklusive folkhälsan. Jag är nöjd över det faktum att man inte enbart beaktar livsmedelsprodukter utan även andra produkter. Jag ansluter mig helt och hållet till min liberala kollega Jan Mulders inlägg. Men på sikt måste vi sträva efter ett oberoende jordbruk som kan agera självständigt på marknaden.
Vidare vill jag önska alla, framför allt de få som finner det mödan värt att vara närvarande denna fredag under den sista sammanträdesperioden i Strasbourg år 2000, en god jul och ett gott, men framför allt klokt, nytt år.

Talmannen
Jag kan konstatera att de debatter vi för under andra millenniet säkert kommer att ge näring även åt debatterna under tredje millenniet.
Resultatet av omröstningen är klart. Jag betraktar därför herr Fatuzzos tysta närvaro som hans speciella julklapp till oss.
Mina damer och herrar, kära kolleger och alla som arbetar tillsammans med oss i detta parlament. För mig återstår nu bara
att önska er ett gott slut på detta millennium och att hälsa er välkomna till det tredje millenniet som ser ut att bli händelserikt, vad vår kontinent beträffar.

Avbrytande av sessionen
Talmannen
Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
(Sammanträdet avslutades kl. 11.00.)

