Röstförklaringar
Bruno Gollnisch 
Jag vill utnyttja detta tillfälle vid omröstningen om betänkandet om aktieägares rösträtter, som tyvärr äger rum utan föregående debatt, till att fästa kammarens uppmärksamhet på skandalen med Eurotunneln, en ren stöld mitt på ljusa dagen med ett stöd av franska regeringar, de må vara socialister eller liberaler, som har pågått i åratal.
800 000 små aktieägare, som fortfarande svarar för 90 procent av bolagets kapital, trodde på löftena från tunnelns konstruktörer, de offentliga myndigheterna, bankdirektörerna och tillverkarna och investerade omkring 4,5 miljarder euro i bolaget.
De är nu ruinerade och kommer att lida ännu större skada genom en ”räddningsplan” som innebär försäljning av bolaget till icke-europeiska aktieägare till bottenkurser och ersättningar till dess fordringsägare, som redan har tjänat 8,5 miljarder euro på räntor. Denna plan gjordes upp utan något samråd med aktieägarna och påtvingades dem av skiljedomstolen i handelsfrågor, Tribunal De Commerce, i Paris. Deras enda val var att tacka ja eller nej till ett uppköpserbjudande varigenom de alltid kommer att stå utanför när det gäller kapital, och i förlängningen även affärsbeslut, just i det ögonblick då affärerna börjar bli synnerligen lönsamma.
Detta är en skamlig händelse, och de franska myndigheternas tystnad är skandalös. Allt detta tjänar till att avskräcka människor från att investera i näringslivet och i stället lämna företagen i de stora statslösa finansgruppernas våld.
David Martin 
skriftlig. (EN) Jag röstade för detta betänkande, eftersom budgetstöd är ett utmärkt redskap för partnerskap med utvecklingsländer, som ger dem möjlighet att själva ta ansvar för användningen av utvecklingsstödet. Men stödet bör användas på rätt sätt, och det finns ett behov av att förebygga att stödet används felaktigt. Det gläder mig således att man i detta betänkande föreslår tydligt fastställda kriterier.
Frédérique Ries 
skriftlig. - (FR) Femtio år! Nästan femtio år då europeiska länder har gjort stora ansträngningar inom området för utvecklingsstöd och samarbete mellan Nord och Syd. Ett halvt århundrade, med blandade resultat.
Varför? Av många orsaker. En orsak är bristen på adekvata utvecklingsstrategier i de länder som tar emot bistånd. Därför röstade jag för betänkandet om budgetstöd till utvecklingsländer, det vill säga stöd som administreras direkt av regeringen i det mottagande landet. På detta sätt är det den regeringen som får ta på sig ansvaret för sin egen utveckling efter en dialog med EU och utarbetandet av en strategi.
Jag är väl medveten om att detta är ett kontroversiellt instrument, särskilt när det används i bräckliga länder med instabila ekonomier, och naturligtvis då de berörda länderna är odemokratiska eller korrumperade.
Det kan därför inte användas överallt. Ett framgångsrikt budgetstöd handlar emellertid om att bryta en ond cirkel. Villkoren lämnar inget utrymme för tvivel: Inget budgetstöd ges om inte normerna för god samhällsstyrning iakttas och en aktiv kamp förs mot korruptionen, inget budgetstöd ges om inte åtgärder vidtas för att rensa upp i ekonomin. Ju fler poäng en regering tar för god samhällsstyrning, desto mer stöd får den ta emot. Detta handlar om att skapa en god cirkel.
Josu Ortuondo Larrea
(ES) Jag vill hänvisa till den gemensamma handlingsplanen för utrotande av olagligt fiske, som på internationell nivå framför allt äger rum på vatten som tillhör utvecklingsländer som är för fattiga och saknar de resurser som krävs för att kontrollera fiskeaktiviteter i de områden som står under deras jurisdiktion.
Att detta olagliga fiske inte kan förhindras leder till förluster och fattigdom för deras kustbefolkningar, som är beroende av fisket för sitt livsuppehälle som en säker källa till föda.
Samtidigt leder dessa olagliga aktiviteter även till direkta förluster för utövare av lagligt fiske. I detta sammanhang vill jag än en gång betona att en av fördelarna med associeringsavtalen inom fiskerisektorn mellan EU och andra länder är att gemenskapens flottor för djuphavsfiske har godkänt uppförandekoden för ansvarsfullt fiske, som stöds av Förenta nationerna, och att deras närvaro i dessa vatten även innebär att andra, olagliga, fartyg inte kan användas fritt utan risk för bestraffning.
Då jag är för ett förnyande av alla fiskeriavtal med tredjeländer, eftersom dessa avtal erbjuder väsentliga gemensamma fördelar för båda parter har jag röstat för handlingsplanen för utrotande av olagligt fiske, eftersom detta utgör ett allvarligt hot mot världshavens biologiska balans, vilket innebär en stor miljöfara som vi inte har råd med.
Jörg Leichtfried 
Jag röstade för handlingsplanen avseende olagligt, orapporterat och oreglerat fiske, eftersom detta är ett stort problem runtom i världen som orsakar betydande miljöförstöring, bidrar till utarmning av kommersiella och icke-kommersiella fiskbestånd och andra arter och resulterar i svårigheter för samhällen som är beroende av fiske för sitt uppehälle både i utvecklingsländer och i utvecklade länder. Dessutom innebär det illojal konkurrens för de fiskare och kommersiella aktörer som håller sig till de regler som har fastställts i lag.
David Martin 
skriftlig. (EN) Jag röstade för detta betänkande, där man rekommenderar flera olika åtgärder för att ta itu med det olagliga fisket, såsom att uppmana kommissionen att hjälpa utvecklingsländerna, framför allt de länder med vilka gemenskapen har ingått fiskeavtal, med att till fullo uppfylla åtagandena i den ovannämnda internationella handlingsplanen för att utrota det olagliga fisket. Jag stöder i synnerhet uppmaningen till kommissionen att utarbeta och lägga fram en undersökning om gemenskapens lagstiftning på området för arbetsvillkor, hälsa och säkerhet, samt om respekten för arbetstagarnas sociala rättigheter på denna typ av fartyg, särskilt arbetstagarnas arbets- och levnadsförhållanden ombord.
Jaromír Kohlíček 
EU har vid åtskilliga tillfällen förklarat sig villigt att utveckla och fördjupa förbindelserna med sina grannar. En av de viktiga förutsättningarna för att förbättra de bilaterala förbindelserna är att underlätta människornas lagliga rätt till rörelse. På den punkten vill jag påpeka att Ryska federationen lade fram ett förslag till EU om ett bilateralt avskaffande av kravet på visering. Sedan detta erbjudande avvisats nåddes ett avtal i komplicerade förhandlingar om visering för kortare vistelse för medborgare i Ryska federationen och gemenskapen med undantag för medborgare i tre av EU:s medlemsstater. Detta är något av ett pilotavtal, eftersom förhandlingar pågår om liknande avtal med länderna på Balkan, Ukraina, Marocko och Kina. Avtalet innehåller ett antal positiva punkter, såsom gratis visum till innehavare av diplomatpass, visum för flera länder, tidsramar för utfärdande av visum och viseringsavgifter.
Naturligtvis är det med detta avtal långt till viseringsfria förbindelser och snabba och problemfria utfärdanden av visum utan avgift. Några kommentarer i kammarens debatt tyder på att det finns ett antal ledamöter med egenintresse inom området. Försök görs å ena sidan att återuppväcka den slumrande konstitutionen för Europa och å andra sidan att utnyttja avtalet till att ingripa i Rysslands inre angelägenheter. Dessa försök avvisades mestadels och togs inte med i visumavtalet. Vi stöder det därför i tron att detta är första steget på väg mot visumfria förbindelser med en av EU:s viktigaste partner.
Athanasios Pafilis 
skriftlig. (EN) GUE/NGL-gruppen välkomnar alla avtal som främjar bilaterala researrangemang mellan EU och Ryska federationen. Dessa arrangemang gör det enklare för ryska medborgare att resa till EU och omvänt. Dessa arrangemang anses dessutom utgöra ett viktigt steg framåt, som syftar till att etablera bättre kommunikationsförbindelser och skapa en politisk dialog på kulturell, ekonomisk och politisk nivå.
GUE/NGL-gruppen är emellertid mycket oroad över avtalet mellan Europeiska gemenskapen och Ryssland om viseringar för kortare vistelse. Detta avtal är nämligen nära politiskt förbundet med avtalet mellan Europeiska gemenskapen och Ryssland om återtagande, som allvarligt undergräver flyktingars och invandrares skydd och rättigheter, såväl som deras grundläggande rättigheter. GUE/NGL-gruppen motsätter sig också kraftigt artikel 11 i den gemensamma förklaring som bifogats avtalet, där det slås fast att ”biometriska kännetecken” i diplomatpass är en prioritet för att garantera en hög grad av dokumentsäkerhet.
GUE/NGL-gruppen motsätter sig också att vissa bestämmelser i avtalet uteslutande gäller för vissa kategorier eller grupper av människor. Detta anses diskriminerande, och GUE/NGL-gruppen betonar att det förenklade förfarandet för att utfärda viseringar bör gälla för, och garanteras, samtliga medborgare i EU:s medlemsstater och i Ryska federationen.
Pedro Guerreiro 
skriftlig. - (PT) Vi välkomnar naturligtvis de bilaterala avtalen mellan EU och Ryska federationen, som syftar till att underlätta och främja ryska medborgares rörelse till olika EU-länder och vice versa.
Dessa avtal utgör en språngbräda mot upprättandet av närmare kulturella, sociala och ekonomiska band, som skulle motsvara berättigade förhoppningar från tusen och åter tusen människor om förfaranden som effektivt skulle underlätta kontakten mellan familjemedlemmar som bor i Ryska federationen och i medlemsstater i EU.
Efter att ha sagt detta måste jag också säga att detta avtal innehåller åtaganden som vi finner oacceptabla, till exempel i artikel 11 i den gemensamma förklaringen, där det står att kravet på biometriska kännetecken i diplomatpass prioriteras för att säkerställa en hög säkerhetsnivå.
Vi vänder oss också mot att vissa bestämmelser i avtalet uteslutande gäller vissa ”kategorier” eller ”grupper” av människor, eftersom vi anser att processen att underlätta utfärdandet av visum bör gälla alla medborgare i EU:s länder och i Ryska federationen.
Jaromír Kohlíček 
Återtagandeavtalet med Ryssland är ett av de viktiga dokument som kommissionen försöker reglera invandringen genom. Det utgör i själva verket en del i debatten om frågorna om demokrati, lika rättigheter, minoriteters rättigheter och skyddet för kulturell identitet.
Dessa frågor gäller mer än förbindelserna med Ryssland och länderna i Oberoende staters samvälde (OSS). Nyckelfrågan för EU:s medlemsstater är massinvandringen från Afrika, Turkiet, länderna i Sydasiatiska sammanslutningen för regionalt samarbete (SAARC), Indokina, Kina och Latinamerika.
Avtalet med Ryssland borde vara ett slags mönsteravtal, på vars grund kommissionen ska klargöra framstegen på EU:s ekonomiska område och samtidigt mäta i vilken utsträckning den kan blanda sig i grannländernas inre angelägenheter. Ryssland är en stor och mäktig partner som EU är beroende av fram till en viss punkt, och på grund av detta undviker man i avtalet att utöva kritik under rubriken ”respekt för de berörda personernas grundläggande rättigheter”. Det är bara genom de frågor som tas upp i motiveringen från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor som vi ser ett försök att använda återtagandeavtalet för att ingripa i Rysslands inre angelägenheter.
Denna tendens är så besvärande att jag på intet sätt kan stödja avtalet. Den går stick i stäv med avtalets säkerhetsinriktade och humanitära aspekter. Utskottet för utrikesfrågor intresserar sig konstigt nog mest för ”bristen på regelverk när det gäller genomförandet av avtalet”. Jag välkomnar uppmaningen till kommissionen att hjälpa ryska institutioner att genomföra avtalet. Å andra sidan vänder jag mig mot otydliggörandet av begreppet säkra tredjeländer.
Daniel Strož 
Jag delar uppfattningen att avtalet om att underlätta utfärdandet av visering för kortare vistelse och återtagandeavtalet mellan Europeiska gemenskapen och Ryssland bör bidra till att stärka de ömsesidiga förbindelserna och skapa ett gemensamt europeiskt område grundat på delade värderingar och gemensamma intressen.
Jag vill påminna parlamentet om att Ryssland var det första land som blev föremål för den så kallade gemensamma strategi som lades fram för Europeiska rådet 1999. Redan vid det tillfället sas det tydligt att Ryssland skulle vara fast förankrat vid Europa och att Ryssland inte bara fick betraktas som ett hot eller som en underlägsen och besvärlig partner. När jag tar hänsyn till såväl denna översikt som aktuella händelser i Europa och runtom i världen kan jag inte godta den tanke som läggs fram i betänkandet om återtagande, att förbindelserna mellan EU och Ryssland skulle vara inne i en kritisk fas och att det nya partnerskaps- och samarbetsavtalet efter 2007 kommer att vara beroende av hur vi uppfattar situationen för de mänskliga rättigheterna i Ryssland. Ryssland är ingen supermakt som startar krig och förtrampar de mänskliga rättigheterna i varje kontinent. De som kritiserar kränkningar av de mänskliga rättigheterna var de än inträffar och inte bara i Ryssland bör först se till att de själva håller fast vid de mänskliga rättigheterna. Att så inte är fallet ser vi exempel på när det gäller situationen för de ryssar som lever utan medborgarskap i de baltiska staterna.
Carl Lang 
skriftlig. - (FR) I denna resolution godkänns kommissionens förslag angående rådets beslut, där lovord radas upp om Lissabonstrategin och det intygas att arbetslösheten har minskat i Europa. Lissabonstrategin kommer även i sin uppfräschade form att förbli en symbol för ytlig populism och ineffektivitet med tanke på att de medlemsstater som är underkastade Bryssels riktlinjer har svårt att följa den pro-europeiska linjen och misslyckas med att skapa tillväxt och sysselsättning och att modernisera sina sociala säkerhetssystem.
Denna minskning av arbetslösheten enligt kommissionens positiva värdering är en falsk föreställning som döljer verkligheten bakom siffrorna. Detta handlar i hög grad om en potemkinkuliss, för bara i Frankrike har många fattiga människor och personer med osäker anställning, för att inte nämna arbetslösa i utbildningsåtgärder och många medlemmar av den aktiva arbetskraften som har fått tidig pension, uteslutits från statistiken.
Slutligen vill jag säga att det förslag till ändring av förfarandet som har föreslagits av utskottet för sysselsättning och sociala frågor, som klokt nog begär att parlamentet ska få tillräckligt med tid för att fullgöra sin rådgörande roll i dessa sociala frågor, visar på vår institutions maktlöshet inför en pro-europeisk absolutism.
Athanasios Pafilis 
Riktlinjerna för sysselsättningen inom EU, som gemensamt utarbetades och beslutades både av Ny demokratis regering och den tidigare Pasok-regeringen inom ramen för Lissabonstrategin, förenar oupplösligt sysselsättningspolitiken med det centrala målet att maximera penningaristokratins vinster, vars förutsättning ligger i en enorm intensifiering av exploateringen av arbetarklassen.
EU:s uttalanden om påstådd minskning av arbetslösheten och så vidare syftar till att vilseleda arbetarna med tanke på att EU självt medger att dess politik har misslyckats, då man finner att den övergripande andelen för sysselsättning var 63 procent 2003, vilket är mycket lägre än det överenskomna målet på 70 procent trots den spridning av arbetslösheten till tillfälliga och flexibla former av sysselsättning som utgjorde 60 procent av nya arbeten mellan 2000 och 2005.
Den framtid som förbereds av EU för arbetarna på grundval av axlarna i dess politik är en framtid av nedmontering av sysselsättningen, där arbetarna redan i förskoleåldern kommer att få fragmentariska och tillfälliga färdigheter och utbildningar och sedan får gå från en form av delsysselsättning till en annan med halvdana eller inga rättigheter till arbete, social trygghet, försäkringar eller pension, får resa land och rike runt i sitt hemland och i EU på jakt efter arbete för att ständigt omskolas efter kapitalets krav på disponibel kunskap och måste arbeta in i ålderdomen eller till döddagar för att skapa en otrolig rikedom som kommer att skördas av penningaristokratin.
Zita Pleštinská 
skriftlig. - (SK) Jag röstade för detta mycket viktiga - fast inte rättsligt bindande - betänkande av Katerina Batzeli, vilket är både konsekvent och välbalanserat och lägger fram ett antal viktiga förslag från parlamentsledamöter med djup kunskap om lokala traditioner och seder i sina regioner. Efter den uppståndelse som orsakades av kommissionens meddelande om en hållbar vinindustri inom EU, och särskilt beslutet att lägga ner 400 000 hektar vinodlingar, var det nödvändigt för Europaparlamentet att lägga fram sin synpunkter på en framtida reform av vinsektorn i detta betänkande.
Det är enligt min uppfattning viktigt att bevara gemenskapens budget och inte överföra några medel från den första pelaren i den gemensamma jordbrukspolitiken till den andra, som omfattar landsbygdens utveckling, eftersom detta kan leda till att resurser går förlorade för vinindustrin. Å andra sidan är det viktigt att stödja vinets och vinindustrins ställning på marknaden genom att lägga fast en realistisk politik för annonsering, kommunikation och marknadsföring på grundval av en gemensam organisation av marknaden. Jag är fast övertygad om att kommissionen kan utarbeta ett effektivt lagstiftningsförslag bara genom att ta vederbörlig hänsyn till de förslag från Europaparlamentet som syftar till att bevara den ledande ställning i hela världen, som tillfaller kvalitetsviner producerade av den europeiska vinindustrin, vilken fortfarande är en viktig källa för sysselsättning och välstånd i många europeiska regioner inklusive Slovakien.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Herr talman! Jag röstade för betänkandet om att reformera den gemensamma organisationen av marknaden för vin, eftersom jag anser att det innehåller många positiva förslag.
När utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling arbetade med detta betänkande var det mycket tydligt att utskottet var delat i två läger. Det ena bestod av länder i norra och centrala Europa och det andra av sydeuropeiska länder.
Icke desto mindre är jag säker på att alla håller med om att åtgärder måste vidtas för att balansera situationen på marknaden. Jag anser också att möjligheten att använda sockerbetor för att berika vin i vinproducerande region A måste bevaras. Att inte göra det skulle innebära diskriminering av länder som är belägna i delar av unionen där klimatet gör vinodling svårare. Dessa regioner har aldrig producerat överskott och bör undantas från förbudet mot viss vinodling, som syftar till att begränsa produktionen.
Dessutom anser jag att de resurser som anslås till krisdestillering av överskottsvin bör begränsas. Den extra vinalkohol som produceras på detta sätt snedvrider marknaden för etylalkohol och är en börda för unionens budget.
Jan Andersson, Göran Färm, Anna Hedh och Inger Segelström 
skriftlig. Vi svenska socialdemokrater har röstat emot betänkandet om den gemensamma organisationen av marknaden för vin. Betänkandet präglas av en stor mängd protektionism som kan missgynna den ekonomiska utvecklingen både i EU och utvecklingsländerna. Vidare innehåller betänkandet en rad skrivningar om att vinsektorn ska stimuleras med hjälp av stöd till produktion och marknadsföring av vin. För oss är det otänkbart att stödja detta, både med tanke på folkhälsan och de konsekvenser det får för EU:s budget.
Ett antal ändringsförslag som stryker vissa skrivningar i betänkandet har lagts fram av den främlingsfientliga gruppen ITS. Vi socialdemokrater har valt att rösta emot ITS ändringsförslag. Vi tycker att det är oacceptabelt att stödja denna grupp.
Vi anser att vi tagit avstånd från betänkandet genom att rösta mot det i sin helhet.
Roberta Angelilli 
För dem som har tillverkat vin i århundraden är vin inte bara en dryck vilken som helst som kan marknadsföras bara med tanke på förtjänst. Det är ett val grundat på historia, kultur, respekt och en strävan efter kvalitet - ofta en strävan efter högsta kvalitet.
Italien, den främsta vinexportören i världen, har gjort hög kvalitet till sin paroll tillsammans med respekt för konsumenterna och vintillverkningens traditioner.
Detta betänkande är schizofrent. Å ena sidan talas det om att främja kvalitet medan å andra sidan berikning med socker förordas; å ena sidan talas det om att skydda geografiska beteckningar medan å andra sidan utrymme lämnas för nya produktionsmetoder såsom vintillverkning med hjälp av träspån. Europeiska kommissionen har i varje fall ofta intagit en liknande hållning. I åratal har den föredragit en brutal liberalisering och storskalig distribution på bekostnad av kvalitet, tradition och skydd för konsumenter och producenter.
Bara för att ge ett exempel vill jag peka på förordning (EG) nr 316/2004 där 17 traditionella beteckningar liberaliserades, vilket i praktiken öppnade marknaden för pirattillverkning av vin. Av alla dessa skäl vill jag, trots att jag röstade för betänkandet, uttrycka stor oro inför framtiden när det gäller den höga kvaliteten inom vintillverkningssektorn, särskilt i Italien.
Bernadette Bourzai 
skriftlig. - (FR) Jag måste gratulera Katerina Batzeli till hennes arbete på detta område, där de ekonomiska, sociala, miljömässiga, territoriella och kulturella förgreningarna är enorma. Jag anser att hennes initiativbetänkande är välbalanserat och ambitiöst, vilket kommer att göra det möjligt för parlamentet att påverka huvuddragen i de riktlinjer för reformeringen av den gemensamma organisationen av marknaden för vin som kommissionen har utarbetat.
Den europeiska vintillverkningssektorn är i ett besvärligt läge och möts av en våldsam konkurrens i form av vin från Nya världen. Det bör emellertid poängteras att EU fortfarande är den största producenten, den största konsumenten och den största exportören av vin i världen.
Jag protesterar kraftigt mot de första förslagen från kommissionen, som skulle leda till att vintillverkningen begränsades till några huvudsakliga metoder, med en standardisering av vinet och kriser i åtskilliga regioner inom EU som följd. Nedläggning genom uppryckning skulle leda till att produktionen övergavs i de områden som är mest isolerade och har störst svårigheter, där det inte finns någon alternativ produktionsform, och det skulle påskynda ökenspridningen.
Vi måste respektera den europeiska vintillverkningstraditionen, de europeiska vinernas kvalitet och äkthet och deras band med jorden. Vi blir inte mer konkurrenskraftiga genom att anta de stödjande oenologiska metoder som används på andra kontinenter utan genom att gynna kommersiella investeringar och förbättra stödet för våra produkter.
Françoise Castex 
skriftlig. - (FR) Detta betänkande går stick i stäv med kommissionens förslag till reform av den gemensamma organisationen av marknaden för vin och har gjort att den organisationen i högre grad respekterar den europeiska vintraditionen.
Som socialdemokratisk parlamentsledamot anser jag att detta betänkande är väl avvägt mellan behovet av att reformera denna sektor och skydda de europeiska vintillverkarnas intressen.
För det första välkomnar jag genomförandet av strukturella åtgärder som syftar till att återställa balansen på marknaden. Från och med nu kommer upprensningen på marknaden att innebära ett gradvis avskaffande av destilleringsåtgärder och en målinriktad inställning till uppryckning utifrån kvalitetsmässiga, geografiska och miljömässiga kriterier.
För det andra välkomnar jag införandet av reglerande åtgärder för oenologiska metoder, etikettering - för att möta kravet på öppenhet mot konsumenterna - och främjandet av europeiskt vin för att bryta in på nya marknader runtom i världen.
Slutligen välkomnar jag förbudet mot importerad must, eftersom jag är angelägen om att skydda den traditionella vinproduktionen gentemot vin som är föremål för mycket begränsad reglering.
Edite Estrela 
Jag röstade för detta betänkande, eftersom jag anser att en reform av vintillverkningssektorn måste trygga de specifika egenskaperna hos de europeiska, inklusive de portugisiska, vinerna, vilkas kvalitet bör värdesättas.
Med tanke på att EU är världens största producent och konsument av vin och att sektorn svarar för 60 procent av EU:s export anser jag att man bör genomföra en långtgående reform av den nuvarande gemensamma organisationen av marknaden för vin, vilket skulle bidra till att befästa traditionella marknader och utveckla expanderande marknader.
EU:s vinsektor behöver strategier som leder till att europeiska viners konkurrenskraft stärks, förbättras och främjas på en alltmer krävande internationell scen.
Emanuel Jardim Fernandes 
Jag kommer från ett land, Portugal, och mer exakt från en region, Madeira, där vinsektorn spelar en synnerligen viktig ekonomisk roll.
Fastän jag erkänner behovet av en långtgående och ambitiös reformering av den gemensamma organisationen av marknaden för vin för att modernisera den och för att anpassa den till utvecklingen av den gemensamma marknaden och till trycket från den internationella konkurrensen anser jag att några av de lösningar som kommissionen lägger fram i sitt meddelande av den 22 juni 2006 - särskilt den om slutlig nedläggning - inte löser problemet med överproduktion och inte möter utmaningen i den konkurrens som den europeiska vintillverkningen står inför på världsmarknaden. De hotar snarare potentialen i EU:s tillverkning av (kvalitets)vin, hindrar hållbarheten i gemenskapens vintillverkningssektor och skadar vintillverkarnas stabilitet.
Katerina Batzeli, som jag gratulerar, säger i sitt betänkande att ”frågan om en slutlig nedläggning inte kan utgöra hörnstenen i reformeringen av den gemensamma organisationen av marknaden”. Betänkandet innehåller en klok analys av kommissionens förslag och innehåller en rad synnerligen lämpliga förslag.
Jag röstade därför för betänkandet.
Ilda Figueiredo 
Vi är mycket besvikna över att de olika förslag som vi lade fram avvisades. Detta fick oss att rösta emot det slutliga betänkandet, fastän vi instämmer i och röstade för ett antal av föredragandens förslag.
Vi är bestörta över att den huvudsakliga åtgärd som föreslås i kommissionens meddelande för att reglera tillgång och efterfrågan inom vintillverkningssektorn är uppryckning av 400 000 hektar vinrankor, vilket kommer att minska produktionen samtidigt som arbetstillfällen går förlorade. Detta kommer i sin tur att leda till att ökenspridningen förvärras över stora områden, vilket redan har skett i Portugal, och att vin- och alkoholsektorn kommer i händerna på ett fåtal huvudproducenter och stora företag.
Detta är åtgärder som syftar till att minska EU:s vingårdar, men som främst skulle drabba de minst utvecklade regionerna, familjejordbruk och jordbrukare med låga inkomster, men de kommer att ha liten inverkan på den ökande importen och vintillverkningens minskande roll i EU:s medlemsstater.
Vi ska fortsätta att försvara våra förslag och bekämpa kommissionens förslag till liberalisering av denna sektor. Vad vi föreslår är en annan slags reform för den gemensamma organisationen av marknaden för vin, där hållbar vintillverkning, vintillverkningens traditionella särdrag, små och medelstora odlingar och familjejordbruk, sektorns sociala och kulturella roll och dess viktiga bidrag för regional och nationell utveckling värderas.
Jean-Claude Martinez 
Jag skulle vilja ställa följande frågor till kommissionen:
Om det efter 20 år av underproduktion har framställts för mycket vin sedan 1970-talet, vilket är oklart om man ser till hela världen, varför importerar man då 12 miljoner hektoliter varje år från länder såsom Australien, Nya Zeeland, Sydafrika och Argentina?
Om nu min region Languedoc-Roussillon under förvändning av överproduktion måste genomföra ett program som innebär att man gräver upp plantorna med rötterna, varför importerar man då 12 miljoner hektoliter - den exakta motsvarigheten till 15 miljoner hektoliter som framställs i Languedoc-Roussillon - från länder utanför EU?
Om det finns en överproduktion, varför vill Bryssel ge tillstånd till import av druvsaft från tredjeländer för att tillverka ”lådviner à la Ikea”?
Om det finns en överproduktion, varför eftersträvar man då att tillåta amerikansk praxis som innebär att man tillsätter 7 procent vatten till vin?
Varför sträva efter att gräva upp vinstockarna på vårt territorium när Chile, Australien och vingårdarna på den trettiotredje breddgraden planterar nya?
”När man har druckit upp i Kina”, vem kommer då att ge dem vin att dricka om vi gräver upp vingårdarna?
Är det inte så att kommissionen av de 400 000 hektar, eller 4 miljarder kvadratmeter, som har grävts upp, har för avsikt att bygga 4 miljoner sommarvillor med ett fastighetsvärde på 100 miljarder euro?
Sebastiano
skriftlig. (IT) Kommissionens förslag till gemensam organisation av marknaden för vin äventyrar skyddet av europeisk vinproduktion. De bestämmelser kommissionen inför om att man ska gräva upp vinstockar riskerar att påverka hela områden där man har ett brinnande intresse för denna produktion men också att irreparabelt skada odlandet av inhemska vinstockar som, även om de inte är så allmänt utbredda, inte desto mindre representerar flera hundra år gammal historia och gamla traditioner.
Den ständiga ökningen av vinproduktionen och förbättringen av kvaliteten på vin i de så kallade länderna i den nya världen (Sydafrika, Australien och Sydamerika, där vinrankor däremot planteras), den allt större förekomsten av dessa viner på den europeiska marknaden och det faktum att den världsomfattande efterfrågan på vin ökar gör idén om uppgrävning ännu mer obegriplig. Europa måste kunna konkurrera med sina konkurrenter på lika villkor.
Med avsikt att optimera den europeiska vinproduktionen och vintillverkningen, har jag lagt fram ett ändringsförslag för gruppen Unionen för nationernas Europa, där det betonas hur viktigt det är att hålla fast vid förbudet i Europa att använda de nya metoderna vid tillverkningen av åldrande vin (såsom användning av ekspån i stället för den traditionella lagringen på fat).
Peter Skinner 
skriftlig. (EN) Även om detta betänkande innehåller många positiva punkter skulle det eventuellt ha inverkat på Förenade kungarikets vinproduktion i sydöstra landet på ett katastrofalt sätt. ”Fruktos”-förfarandet, som innebär att socker tillsätts till vin från Förenade kungariket och norra Europa, skulle ha förbjudits om de ändringsförslag där detta krävdes skulle ha godtagits av parlamentet och kommissionen. Detta är ett grovt angrepp inifrån vinsektorn, och det bör för alltid tillbakavisas för framtida betänkanden på detta område.
Hélène Goudin och Nils Lundgren 
skriftlig. Föreliggande betänkande tar upp en mycket viktig och aktuell fråga, men ansatsen är helt fel. Europaparlamentet försöker på nytt flytta fram sina positioner, denna gång med den ökade terrorismen, och dess offer, som argument.
Betänkandet är fullt av skrivningar som innebär små men ändå oroande steg i riktning mot en EU-stat, med en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik. Man ger sig även in i staters inre angelägenheter, i vissa fall i strid mot medlemsstaternas grundlagar.
Vi konstaterar också att man har fräckheten att hänvisa till en konstitution som fallit i folkomröstningar i Europa.
Till de mest allvarliga skrivningarna hör bland annat att man vill avskaffa enhällighetsregeln i en så viktig fråga som polissamarbete och straffrättsligt samarbete. Detta är fullständigt oacceptabelt.
Vi har följaktligen röstat emot betänkandet, inklusive de flesta ändringsförslag som lagts fram, i enlighet med vårt mandat från våra väljare.
Richard Howitt 
skriftlig. (EN) Europaparlamentets Labourparti stöder merparten av detta betänkande, särskilt genom att framhålla den avgörande betydelsen av respekten för mänskliga rättigheter och rättssäkerhet, betydelsen av att upprätthålla internationellt överenskomna värderingar, behovet av att förstärka samordningen av underrättelsetjänster mellan medlemsstaterna, samt betydelsen av att undersöka de omständigheter som förorsakar terrorism. Det är emellertid för tidigt att knyta den europeiska säkerhets- och försvarspolitikens verksamhet till kampen mot terrorismen, och kostnaderna för all sådan verksamhet måste betalas från den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitikens budget och inte från EU:s budget, såsom anges. Avskaffandet av enhällighetsregeln när det gäller polissamarbetet och det straffrättsliga samarbetet är dessutom inte lämpligt för detta betänkande, eftersom det är en mycket större fråga som omfattas av den mer övergripande övergångsordningen.
David Martin 
skriftlig. (EN) Jag röstade för detta betänkande eftersom respekten för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna måste utgöra grundvalen för kampen mot terrorismen. Jag stöder en mångsidig strategi som omfattar alltifrån att arbeta förebyggande genom att skapa en allians av civilisationer, till att utföra gemensamma polisinsatser.
Mary Lou McDonald 
skriftlig. (EN) Jag kan inte stödja betänkandet av bland annat följande orsaker:
hänvisningen till användandet av stridsenheter (stridsgrupper) och ökat samarbete med Nato,
den oklara användningen av begreppet ”radikalisering” som ett tecken på ”icke-demokratiska åtgärder”,
främjandet av samarbete mellan säkerhets- och underrättelsetjänster, samt mellan medlemsstaternas och tredjeländers polisiära och rättsliga myndigheter samt tullmyndigheter, vilket väcker frågan om uppgiftsskydd och innebär en försämring av de civila friheterna och respekten för de mänskliga rättigheterna,
blandningen av polisiära styrkor och styrkor från säkerhets- och underrättelsetjänsten, som skulle kunna leda till maktmissbruk gentemot medborgarna, vilket nyligen inträffade i Irland,
sammankopplingen mellan den inre politiken och bekämpningen av terrorismen, som skulle resultera i att strukturen mellan pelarna eliminerades, och att logiken i utkastet till konstitutionsfördrag främjades.
Det finns ingen hänvisning till statsterrorism.
Vissa av grundorsakerna till våldet (ockupation, orättvisa, sociala och ekonomiska orsaker) nämns knappt.
I betänkandet pekar man ut Islam, underblåser diskriminering och undergräver respekten för olika religioner och kulturer.
Athanasios Pafilis 
Till och med innan trycksvärtan i Europaparlamentets förmodade protest mot de många CIA-aktiviteterna har hunnit torka i resolutionerna från gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater, socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet, gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa, gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen och så vidare, håller man på att godkänna den ”socialistiske” parlamentsledamoten Garcías betänkande, som trappar upp EU:s terroristpolitik över hela världen. Man kan fråga sig hur det egentligen står till med det välbekanta åberopandet av de mänskliga rättigheterna. I betänkandet föreslår man att åtgärder ska vidtas i en mer reaktionär riktning, till exempel
• en upptrappning av militarisering och ”förebyggande” undertryckande inom och utanför EU genom att man stärker och ökar anslagen för snabba interventionsstyrkor - stridsstyrkor - och andra undertryckande EU-mekanismer, såsom Europeiska polisbyrån och Frontex,
• ännu större ”samarbete” med imperialistiska styrkor, såsom USA och Israel, och med organisationer såsom Nato, OSSE (organisationen för säkerhet och samarbete i Europa) och så vidare inom den militära sektorn och informationssektorn,
• oprovocerat ingripande i tredjeländers inrikesärenden med sanktioner och tvångsåtgärder samt nedskärningar i handelsförbindelserna och de understöd som tillhandahålls genom de olika EU-styrda finansieringsmekanismerna,
• avskaffandet av vetorätten inom polissamarbetet och det straffrättsliga samarbetet.
Slutsatsen för folk är följande: ju mer Europeiska unionen åberopar demokratiska rättigheter, desto aggressivare blir unionen. Ju mer unionen verkar ta avstånd från USA, desto närmare samarbetar den med landet för att slå till mot länder och gräsrotsrörelser.
Luís Queiró 
Med tiden har vi i Europa fått se att den 11 september inte var en isolerad händelse och att Förenta staterna inte var det enda målet för terrorismen. Att vi förstått detta, om än till följd av tragiska händelser, tyder på att vi förstår vår omvärld.
Vad vi behöver göra inom utrikespolitiken för att förbättra vår säkerhet inför hot om terrorism är att främja inte bara fred, utan också ekonomisk utveckling. Bara detta är dock inte tillräckligt. Huvudfrågan handlar om att bekämpa radikalism. När allt kommer omkring är det inte vår frihet, ekonomiska utveckling, modernitet eller blotta existensen av västerländsk kultur som ger näring åt terrorismen, utan det är radikalism. Vi får inte låta ”den vite mannens börda” skymma verkligheten. Radikalism måste bekämpas genom att man främjar kvinnors rättigheter, stärker handelsförbindelser och ekonomiska förbindelser, utvecklar ekonomin och främjar demokratin, kort sagt genom att man främjar förekomsten av mer liberala samhällen omkring oss. Samtidigt är det också nödvändigt att man genast investerar i säkerheten, däribland effektiva underrättelseväsen som är rustade att möta nya verkligheter, och att man är beredd att använda militära medel när detta är lämpligt, nödvändigt och legitimt.
Geoffrey Van Orden 
skriftlig. (EN) De konservativa ger sitt starka stöd till kraftfulla åtgärder för att bekämpa terrorismen och till skyddet för de sanna mänskliga rättigheterna, som inte bör missbrukas som en första försvarslinje för terrorister. Betänkandet innehåller några användbara faktorer; man kräver bland annat ett närmare samarbete mellan EU:s medlemsstater och externa allierade såsom Förenta staterna, Japan och Australien, en undersökning av välgörenhetsorganisationer som är knutna till penningtvätt och finansiering av terrorism, samt en allmän ratificering av FN:s 16 instrument för kampen mot terrorism. Dock ägnas en alltför stor del åt att utvidga EU:s roll och behörighetsområde. Man hänvisar inte endast till utkastet till konstitutionsfördrag, utan man uppmuntrar också EU att i högre grad tillämpa EU-fördragets bestämmelser om den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken, som har allvarliga brister. Vi motsätter oss förslagen om att avskaffa det nationella vetot på området för polisiärt och rättsligt samarbete. Detta skulle vara ett brott mot den nationella suveräniteten, och medföra att Förenade kungariket fick ännu färre möjligheter att kontrollera landets gränser och försvara sin integritet. I betänkandet nämns Nato endast en gång, till synes som ett tillägg i efterhand. Av alla dessa orsaker lade de konservativa ned sina röster beträffande detta betänkande.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Herr talman! Europas ekonomi upplever en period av tillväxt. Detta har lett till lägre arbetslöshet, förbättrade statsfinanser och ett i genomsnitt mindre budgetunderskott. Det bör understrykas att arbetsproduktiviteten har ökat, och detta har gjort oss mer konkurrenskraftiga. Jag anser att det är riktigt att påpeka för kammaren att denna positiva ekonomiska trend följde på utvidgningen av Europeiska unionen.
Svag ekonomisk utveckling var kännetecknande för alla de tio nya länder som gick med i unionen i maj 2004. En mer detaljerad undersökning avslöjar att den ekonomiska tillväxten var betydligt högre i de länder som liberaliserade sin arbetsmarknad och öppnade upp den för strömmen av arbetare från de nya länderna.
Man kan därför med säkerhet konstatera att utvidgningen av unionen varit till nytta både för de femton gamla och de tio nya länderna. Vi får hoppas att anslutningen av Bulgarien och Rumänien kommer att visa sig vara ytterligare en positiv drivfjäder för unionens ekonomiska tillväxt.
Ilda Figueiredo 
skriftlig. (PT) Syftet med föreliggande betänkande är att vi ska ge oss i kast med det omöjliga - ta itu med de ekonomiska och sociala problemen som unionen står inför, samtidigt som vi utvecklar den befintliga ekonomiska politiken och de befintliga ekonomiska instrumenten som ligger bakom dessa problem.
I betänkandet konstaterar man att det under de senaste sex åren efter införandet av euron och Lissabonstrategin har varit svag ekonomisk tillväxt, stagnation och till och med lågkonjunktur i vissa medlemsstater, däribland Portugal. Man medger att ekonomisk återhämtning inte kan tas för given, att arbetslösheten förblir hög (17 miljoner inom EU) och att fattigdomen har gått upp med två procentenheter. Man anser också att det är oacceptabelt att det finns nästan 80 miljoner fattiga människor i EU. Vidare erkänner man att den inhemska efterfrågan är svag och att det behövs större investeringar.
Man motsäger dock sig själv när man menar att euron och den inre marknaden har varit en avgörande seger för europeisk utveckling och när man främjar monetär politik (återhållsam löneutveckling), avreglering av arbetsmarknaden (flexibilitet och trygghet) samt stabilitets- och tillväxtpakten. Om vi läser mellan raderna kan vi se det verkliga syftet med betänkandet, nämligen att skapa ett klimat som är gynnsamt för företagsverksamheten. De aktuella ekonomiska och sociala politiska riktlinjer som EU följer har försvarats igen och socialdemokraternas motsägelsefullhet och deras roll i den liberala kapitalismen har blottats.
Hélène Goudin och Nils Lundgren 
skriftlig. Detta betänkande innehåller ingen analys av vad som kan behöva harmoniseras på EU-nivå. Det utgår från det som borde visas. Målet är en närmast total styrning av den ekonomiska politiken på EU-nivå. Det påstås utan skymten av bevis att EMU har förstärkt Europas ekonomi. Erfarenheten pekar snarare på att den gemensamma valutan har varit direkt skadlig från stabiliseringsekonomisk synpunkt och haft små positiva struktureffekter.
Föredraganden kräver mera pengar ur gemenskapsbudgeten för Lissabonstrategin. Detta är orimligt. Det som krävs är att medlemsländerna faktiskt gör det de borde göra i eget välförstått intresse. Det finns inget skäl att försöka få andra länder att finansiera dem ur gemensamma budgetmedel.
Betänkandet visar ingen som helst förståelse för värdet av att medlemsländerna än så länge slipper styrning uppifrån och därför kan söka nya vägar i den ekonomiska politiken. Samtidigt pekar föredraganden ideligen på att vissa länder lyckas mycket bättre än andra på olika områden. Att han kan peka på dessa skillnader och dra slutsatser om vad som uppenbarligen är ”best practice” beror just på att vi inte har genomfört den extrema toppstyrning och likriktning som han pläderar för.
Betänkandet anvisar en mycket farlig väg för den ekonomiska politiken i Europa. Därför har vi röstat nej.
Bogusław Liberadzki 
skriftlig. (PL) Detta betänkande har förberetts noggrant. Det ger oss en översikt av tillståndet för den europeiska ekonomin utifrån en mängd statistiska uppgifter. Betänkandet gör det möjligt för oss att identifiera utvecklingstendenser i ett EU med 27 medlemsstater och tendenser i de nya länderna. Det finns också anmärkningar som förklarar relevanta orsaker. Jag skulle vilja betona betydelsen av inhemsk efterfrågan och export för den ekonomiska tillväxten.
Betänkandet innehåller många viktiga upplysningar som gör att man kan fastställa yttre faktorers inverkan, såsom den ekonomiska situationen i Förenta staterna, oljepriset och växlingskursen mellan euro och dollar.
Ett annat starkt argument som talar för betänkandet är den höga graden av enighet om dess innehåll inom utskottet. All heder åt föredraganden för detta.
Carl Schlyter 
skriftlig. Betänkandet är gammaldags och otidsenligt med sitt fokus på traditionell tillväxtpolitik. Det har en oseriöst positiv bedömning av Euron samt en obalanserad hyllning av den inre marknaden. Samtidigt är det till vissa delar självkritiskt och erkänner ökande löneskillnader, större fattigdom och fördelarna med de skandinaviska ländernas modell. Betänkandet innehåller fortsatta krav på tvångsliberalisering av energimarknaden men kombineras dock med krav på investeringar och skattepolitik som gynnar förnybar energi. Betänkandet innehåller således såväl positiva som negativa delar. Därför lägger jag ned min röst i slutomröstningen.
Edite Estrela 
skriftlig. (PT) Jag röstade för detta utomordentliga betänkande om ett mycket viktigt, relevant och aktuellt ämne.
Man måste vidta åtgärder för att vända den aktuella trenden när det gäller Europas allt större beroende av importerad energi, till exempel genom att uppmuntra investeringar i förnyelsebara energikällor, vilket skulle göra det möjligt för oss att uppnå målen i Kyotoprotokollet.
Det är brådskande att utarbeta en global strategi som leder till minskad energiförbrukning, i synnerhet inom transportsektorn, som svarar för 56 procent av oljeförbrukningen i Europa.
Ilda Figueiredo 
skriftlig. (PT) Högre oljepriser, som uppgår till nästan 80 US-dollar per fat, verkar vara ett strukturellt fenomen som är här för att stanna. I motsats till oljekrisen på 1970-talet, som orsakades av en kollaps i försörjningen, har den aktuella ”krisen” uppkommit dels genom ökad efterfrågan från utvecklingsländerna, såsom Kina och Indien, samt från den största förbrukaren i världen, nämligen Förenta staterna, dels genom förutsägelser om att det kommer att finnas ont om denna ”ändliga” naturtillgång på inte alltför lång sikt.
Att leva med högre oljepriser förvärrar lågkonjunkturen och svårigheterna med betalningsbalansen, resulterar i högre produktionskostnader, inflation och räntesatser, bestraffar familjer med låga inkomster samt orsakar krig om kontroll över oljeförsörjningen, såsom i Irak.
Om tekniska lösningar kan bidra till att öka energieffektiviteten och till att man hittar nya former av bränsle och energi, är det nödvändigt att vi ändrar det kapitalistiska tillverkningssättet, som orsakar misshushållning och ineffektivitet. Detta gör vi genom att minska energiintensiteten per BNP, främja en allmän tågtrafik med hög kvalitet samt stödja produktion för lokala marknader.
Även om föredraganden har lagt fram några välkomna förslag, kan vi inte godta införandet av en inre marknad för energi och den liberalisering som detta skulle resultera i.
Hélène Goudin och Nils Lundgren 
Junilistan anser att anpassning till stigande energipriser görs bäst på nationell nivå. Därför är vi skeptiska till denna ”tyckande”-resolution från Europaparlamentet.
I förslaget till betänkande punkt 20 anses det till exempel att det saknas en energitillsynsmyndighet i EU. Byråkratisering och toppstyrning är som alltid den enda väg som föreslås i parlamentet. Vi anser att medlemsländerna ska sköta sådan tillsyn själva så länge det inte är fråga om gränsöverskridande risker av typ kärnkraft. I det fallet är dock FN-organet IAEA den myndighet som bör stå för tillsynen. EU-länderna ska komma överens om vissa mål för energi. Hur dessa uppnås ska lämnas till de enskilda länderna.
Betänkandet innehåller i övrigt både positiva och negativa skrivningar. Men då det är ett betänkande utanför lagstiftningsförfaranden och av föga vikt har vi valt att rösta nej till det i slutomröstningen, då vi menar att det inte gör vare sig till eller från i debatten i medlemsstaterna i dessa frågor.
Pedro Guerreiro 
skriftlig. (PT) Även om man i betänkandet betonar hur oljeprisökningen påverkar transportsektorn, som står för 56 procent av den totala oljeförbrukningen, är det verkligen synd att inte några andra sektorer, till exempel fisket, omnämns.
Bränslepriserna har drabbat fiskesektorn särskilt hårt. Dess rörelsemarginaler och ekonomiska lönsamhet har påverkats markant, vilket följaktligen förvärrar den socioekonomiska krisen inom sektorn. Bara mellan 2004 och 2006 gick bränslepriset upp omkring 100 procent, och inom vissa delar av sektorn svarar bränslet för ungefär 50 procent av de totala rörelsekostnaderna.
Fiskare har sett hur deras inkomster gått ned, vilket är särskilt allvarligt eftersom sektorn huvudsakligen är koncentrerad till områden med bräcklig ekonomi. Olika undersökningar varnar för risken att tusentals fiskeföretag och tusentals jobb kommer att försvinna på grund av bränsleprisökningarna.
Brådskande, extraordinära åtgärder måste därför vidtas för att stödja sektorn, till exempel genom att man skapar en garantifond med deltagande av gemenskapen för att stabilisera bränslepriserna. Fram tills dess att fonden har inrättats, måste de drabbade fiskeföretagen ges någon form av tillfällig ersättning.
Joel Hasse Ferreira 
skriftlig. (PT) Jag röstade för Manuel António dos Santos betänkande, eftersom jag håller med om de principer, den analys och de förslag det innehåller. Jag röstade för betänkandet också därför att den bredare debatt som satts igång genom detta betänkande, både inom och utanför parlamentet, har hjälpt till att förtydliga frågorna för allmänheten och garantera att experter och politiker blir mer välunderrättade.
Jag kunde använda detta betänkande i ett föredrag om geopolitik och energi som jag höll i Ankara inför det parlamentariska utskottet EU-Turkiet. Dessutom hade jag den äran att få delta i ett seminarium i Lissabon som anordnades av dos Santos, där jag var ordförande för två paneler. På konferensen diskuterades betänkandet i detalj med personer på hög nivå, experter och den intresserade allmänheten.
Debatten om energifrågor måste fortsätta och fördjupas. Dos Santos betänkande är ett positivt bidrag till denna debatt.
Ian Hudghton 
skriftlig. (EN) Det höga priset på olja har betydande negativa effekter för företag och familjer i Skottland, där man fortfarande är kraftigt beroende av varu- och passagerartransporter på väg. Detta följer av bristen på realistiska alternativ i stora delar av den skotska landsbygden, och av de avstånd som föreligger när det gäller att transportera varor till marknaderna på det europeiska fastlandet.
Situationen i Skottland har förvärrats av att den brittiska regeringen har infört mycket höga skattenivåer på bränslen för fordon, vilket ytterligare missgynnar de skotska affärsmännen och resenärerna.
Jag stödde betänkandet från Manuel António dos Santos, där man med rätta fastställde ett behov av att prioritera utvecklingen av förnybara energikällor samt att förbättra energieffektiviteten. Skottland har stora möjligheter att bidra till en sådan utveckling.
I Skottland har vi också betydande offshoreanläggningar för olja och gas, och det är avgörande att vi bibehåller en rad ekonomiska förhållanden som kan uppmuntra utforskning och en fullständig utvinning av denna energikälla. Jag är övertygad om att en oberoende skotsk regering skulle se till att alla de skotska energikällornas potential kunde maximeras.
Joseph Muscat 
skriftlig. (MT) Den ekonomiska effekten av oljeprisökningen är betydligt större för exempelvis Malta, som är ett land som är helt och hållet beroende av olja som energikälla.
Detta är ett problem som man aldrig har tagit på tillräckligt stort allvar, trots att det är lättare att få ett land i Maltas storlek att gå med på att man skapar kreativa alternativ. Om vårt begränsade utrymme inte gör det möjligt för oss att bygga stora alternativa energianläggningar, måste det skapas skatteincitament för de företag och familjer som vill investera i renare energiteknik.
På grund av brist på planering när det gäller inköp av olja, måste nu maltesiska och gozitanska familjer och företag betala en tilläggsavgift på sina elräkningar, som för närvarande ligger på 45 procent.
Denna tilläggsavgift på en så viktig tjänst har visat sig vara en ekonomisk börda för många familjer, särskilt för dem i de lägre inkomstgrupperna, och ger upphov till extra kostnader för företagen - en utveckling som i sin tur pressar upp levnadskostnaderna. Vad som är värre är att dessa ständiga prisfluktuationer gör det svårt för enskilda att i förväg planera vilket leder till osäkerhet.
Vad som är ännu värre är att samtidigt som folk ombeds betala extra för nödvändiga tjänster, förekommer det ett obefogat slöseri med allmänna medel.
Europaparlamentets rekommendationer visar på långsiktiga lösningar på problemet. Regeringarna borde dock också planera i förväg för att kunna hantera sådana här problem och inte förvänta sig att arbetstagarna, familjerna och småföretagen ska betala för deras misstag.
Luís Queiró 
Effekterna av den aktuella oljeprishöjningen är mycket viktiga för en europeisk ekonomi som endast visar svaga tecken på återhämtning.
Effekterna på BNP-tillväxten, sysselsättningsnivåerna och investeringarna samt det varierande energiberoendet i EU:s medlemsstater gör vår uppgift ännu svårare.
De sociala konsekvenserna är således lätta att förutspå, med tanke på att boendet och resandet är de två största utgiftsposterna för europeiska familjer. Skillnaderna i köpkraft kommer oundvikligen att öka. Det är därför tydligt hur viktigt det är att fullborda den inre energimarknaden för att öka konkurrenskraften och främja investeringar i alternativa energikällor. Det är nödvändigt att garantera att rörelsefriheten förblir en pelare i europeisk tillväxt, och det är därför viktigt att säkerställa att den europeiska rörligheten inte berörs, samt att social utestängning och utarmning av de mest sårbara medlemmarna i samhället inte blir följden.
Energiförsörjningskrisen inom EU kan effektivt dämpas endast genom en global EU-strategi som riktar in sig på att man gradvis ska minska oljeberoendet, utveckla och framställa alternativa bränslen, och därvid beakta kärnkraftsalternativet, samt finna nyskapande lösningar för att man ska kunna sköta transportsystemen i sin helhet.
Peter Skinner 
skriftlig. (EN) Labourpartiet i Europaparlamentet stöder betänkandets allmänna principer och syfte, eftersom man i betänkandet behandlar ett mycket brådskande problem för EU. Problemet är de oljeprischocker som har orsakats av större avbrott i oljeförsörjningen, samtidigt som efterfrågan på denna alltmer knappa energikälla ökar över hela världen.
Vi håller emellertid inte med om att det finns ett behov av en skatteharmonisering när det gäller denna fråga. Även om flera av rekommendationerna från föredraganden är fullständigt godtagbara, och även om Förenade kungariket redan tillämpar stora delar av det föreslagna skattesystemet, anser vi inte att det är EU:s roll att fastställa en skattesats i medlemsstaterna.
Talmannen
Omröstningen är härmed avslutad.
