Justering av protokollet från föregående sammanträde
Talmannen
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Helmer
Herr talman! I måndags tog jag upp en ordningsfråga om talman Nicole Fontaines rapporterade kommentarer i den brittiska pressen i samband med hennes nyligen gjorda besök hos Hennes majestät drottning Elizabeth II. En brittisk ledamot av PSE-gruppen, Miller, upprepade vad som påstods vara drottningens kommentarer, inte en gång utan tre gånger, i måndags, tisdags och onsdags. Han försökte dra in drottningen i en politisk kontrovers och använda hennes namn för att vinna billiga politiska poäng.
Herr talman! Det kan vara så att talman Fontaine inte kände till de brittiska protokollreglerna i detta fall, men det finns ingen ursäkt för Millers uppträdande. Han känner mycket väl till att vår statschef är opolitisk. Han känner mycket väl till att hon i nästan femtio år mycket noggrant försökt undvika att engagera sig i kontroversiella politiska frågor. Han känner mycket väl till att hon inte kan komma till kammaren för att reda ut frågan. Hans uppförande är skamligt och skandalöst.
Herr talman! Jag är stolt över att vara brittisk, men i dag skäms jag att dela nationalitet med denna man. Har han ingen skam i kroppen? Har han ingen respekt? Vet han inte alls vad anständighet och heder är?

Miller
Herr talman! Hur skall jag egentligen svara på ett sådant angrepp? När jag tog upp frågan på måndagen, tisdagen och onsdagen ville jag att Helmer skulle kommentera euron. Han har än så länge vägrat att göra detta. Låt mig också säga att när Fontaine talade med Hennes majestät drottningen och tydligen ställde vissa frågor till henne, företrädde drottningen sin regering när hon svarade, dvs. labourregeringen. Detta kanske inte passar Helmer, men jag är ledsen att säga att så är fallet.
Låt mig också säga, ja, jag är skotte, ja, jag är brittisk, men, herr Helmer, jag är även europé och det är jag också stolt över.
  

Seguro
Herr talman! Jag skulle vilja komma in i denna ordningsfråga i egenskap av ordförande för delegationen för förbindelserna med Centralamerika och Mexiko. Som bekant, herr talman, ägde valen rum förra söndagen. I går höll den delegation jag leder ett möte, och jag fick tillfälle att debattera en rapport som gjordes av våra kolleger som besökte Mexiko för att delta i valen som observatörer från detta parlament.
Jag vill säga, herr talman, att till slut antogs ett uttalande i tre punkter: ett erkännande och välkomnande av det värdiga och civiliserade beteende som våra mexikanska vänner visade under detta val, för det andra, en gratulation till valet av Vicente Fox och uttryck för våra förhoppningar om att förbindelserna mellan Europeiska unionen och Mexiko skall fortsätta inom ramen för det allmänna avtal som godkändes och ratificerades i mars, och för det tredje, gratulationer till president Zedilho för att de mexikanska institutionerna lyckades genomföra denna demokratiska utveckling.
Jag vill yrka på, herr talman, att denna resolution, vars fullständiga text ni kommer att få i dag, antas som en resolution från detta parlament och som talmannen skickar till de mexikanska myndigheterna.

Talmannen
Det är bra, ledamot Seguro. Jag skall berätta det för talman Fontaine.
  

Lehne
Herr talman, mina damer och herrar! Jag tänkte ta upp en verklig irritation i samband med protokollet. Till detta hör även de antagna texterna. I går hänvisade jag till att den engelska översättningen av artikel 6 tredje stycket i samband med ändringsförslag 26 bör rättas till inför omröstningen om direktivet om kampen mot penningtvätten, eftersom den engelska översättningen är felaktig. I denna återfinns i mitten av andra stycket blott en hänvisning till representationen inför domstol, inte en referens till juridisk rådgivning, som det står i den tyska texten. Det är en högst avgörande punkt i det här direktivet, och eftersom rådsarbetsgruppen arbetar på grundval av den engelska texten är det helt avgörande att hänsyn tas till denna text. Jag påtalade detta redan i utskottet med adress språktjänsten. Den gången underlät man att ta med ett ändringsförslag i utskottet, då den tyska texten är originaltexten - föredragandens språk. I går påtalade jag det - utan att det åtgärdades - och nu tar jag upp det en tredje gång! Jag menar att tjänsten i denna kammare måste gå tillväga med större omsorg i sådana avgörande frågor, och det är egentligen inte godtagbart att protokollet fortfarande inte stämmer efter min kritik i går. Jag begär att man går till grunden med saken och åtgärdar den här avgörande aspekten, som är av största betydelse för direktivet; rätta till den engelska översättningen!
(Applåder)

Talmannen
Javisst, ledamot Lehne. Det klargjorde ni mycket väl redan igår. Vi skall verkligen se till att göra de ändringar som behövs.
  

Zimmerling
Herr talman! I går fick vi en gul skrivelse från den gröna vice talmannen och på skrivelsen fanns nötter fastsatta. I denna skrivelse handlade det om att exporten av varor från Vanuatu - ett av utvecklingsländerna i Stilla havet - bör stödjas. Jag finner begäran mycket bra och helt i sin ordning. Jag kommer också gärna att ge den mitt stöd. Det som fått mig betänksam var bara att det i skrivelsen fanns uttryckligen angivet genom vice talmannen att importen av dessa nötter till Europeiska unionen strider mot rätten. Får jag be vice talmannen att klara ut hur denna rättsstridiga import gått till, för han själv levererade dem ju till oss. Det är en motsägelse i sig, som jag vill att han klarar ut.
(Skratt och applåder)
(Parlamentet justerade protokollet.)

Välkomsthälsning
Talmannen
Ärade ledamöter! Jag har det stora nöjet att i dag hälsa en delegation, som sitter på hedersläktaren, från det schweiziska parlamentet under ledning av talmannen Marcel Sandoz välkommen.
(Applåder)
Delegationen besöker Strasbourg för att träffa sina samtalspartners i Europaparlamentet
inom ramen för det nittonde interparlamentariska mötet mellan Schweiz och Europaparlamentet. Sammanträdena började i går och kommer att fortsätta under dagen. På dagordningen står bland annat de bilaterala avtalen mellan Europeiska unionen och Schweiz, den framtida utvecklingen av den schweiziska integrationspolitiken, utsikterna för Europeiska unionens regeringskonferens och utvidgningen av Europeiska unionen.
I hela vårt parlaments namn önskar jag delegationen att sammanträdena skall bära frukt och att den får en trevlig vistelse i vårt vackra Strasbourg.

Utskottet för framställningar - Europeiska ombudsmannen
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande betänkanden, framlagda av utskottet för framställningar:
(A5-0162/2000) av Lambert om överläggningarna i utskottet för framställningar under parlamentsåret 1999-2000,
(A5-0181/2000) av Thors om ombudsmannens årsrapport för 1999.

Söderman
. (EN) Herr talman! Jag är glad att kunna tala till Europaparlamentet om resultatet av mitt arbete som europeisk ombudsman under 1999. Årsrapporten för 1999 omfattar sista året av Europeiska ombudsmannens första mandatperiod.
Under förra året inkom 1 577 nya klagomål till ombudsmannens kontor, i jämförelse med 1 372 under 1998 - en ökning med nästan 15 procent. Antalet inledda utredningar steg från 171 under 1998 till 206 under 1999 - en ökning med över 20 procent. Förutom att Europeiska ombudsmannen blivit mer känd, kommer det dessutom in en högre andel seriösa klagomål som fordrar fullständig utredning. Det kanske kan vara intressant att veta att samma trend har fortsatt under innevarande år. Under de första sex månaderna av detta år, steg antalet nya utredningar med 32 procent i jämförelse med samma period 1999.
Utredningarna är den mest resursintensiva aspekten av ombudsmannens arbete. Det är därför en stor utmaning att ta itu med denna ökning, samtidigt som kvaliteten på vårt arbete skall upprätthållas och vi skall uppfylla vårt mål att avsluta de flesta utredningarna inom ett år. Jag hoppas verkligen att Europaparlamentet kommer att stödja ombudsmannen när det gäller att få de resurser som krävs för att utföra arbetet på ett effektivt sätt.
Under 1999 fortsatte vi att erhålla en ganska stor andel klagomål, över 70 procent, som låg utanför Europeiska ombudsmannens mandat. Andelen klagomål som låg utanför mandatet ökade t.o.m. något, förmodligen därför att vi erhöll ett ökande antal klagomål genom e-post. Vi tar tacksamt emot klagomål genom e-post, och många av dem innehåller välformulerade fall av påstådd dålig förvaltning. Allt fler av klagomålen som inkommer med e-post är riktade mot myndigheter i medlemsstaterna.
Under Europeiska ombudsmannens valkampanj förra året, föreslog vissa kritiska röster att ombudsmannens mandat skulle utökas och omfatta klagomål mot medlemsstater i fall där en fråga handlar om gemenskapslagstiftningen. Jag är inte säker på om de förstod att detta skulle innebära att Europeiska ombudsmannen skulle utföra uppgifter som för närvarande tillhör Europeiska kommissionen, i egenskap av fördragets väktare och till Europaparlamentet i egenskap av demokratiskt forum till vilket medborgarna kan skicka in framställningar.
Vi granskar noggrant alla klagomål vi erhåller, särskilt om de innehåller rättigheter enligt gemenskapslagstiftningen. Under 1999 lyckades vi ge råd till den klagande parten, eller överföra klagomålet till ett behörigt organ, i ungefär hälften av fallen. Av dessa överförde vi 71 fall till Europaparlamentet, för att dessa skulle hanteras som framställningar och gav ytterligare 142 klaganden information om deras rättigheter att inge framställningar till Europaparlamentet.
I många fall skulle klagomålen mot nationella, regionala eller lokala myndigheter kunna hanteras effektivare av en ombudsman i de berörda medlemsstaterna. I varje medlemsstat bör det finnas ett icke-rättsligt organ som kan hjälpa europeiska medborgare vid konflikter med förvaltningar i medlemsstaterna som rör deras rättigheter enligt gemenskapslagstiftningen.
Som en person som tror på subsidiaritetsprincipen, är jag övertygad om att det effektivaste sättet att nå detta resultat är genom en utveckling av ett samarbetsnätverk mellan dessa ombudsmän och liknande organ, t.ex. utskottet för framställningar. Vi organiserade ett seminarium för nationella ombudsmän och liknande organ tillsammans med Stasi, den franske ombudsmannen.
I Paris i september 1999 företrädde Perry, förste vice ordförande i utskottet för framställningar, Europaparlamentet. Ytterligare ett seminarium planeras att hållas i Bryssel under det belgiska ordförandeskapet i rådet under år 2001, i samarbete med kommissionen och belgiska federala och regionala ombudsmän. De regionala ombudsmännen och liknande organ inbjöds till ett möte i Florens förra året, som Gemelli, ordföranden för utskottet för framställningar, också var närvarande vid. De regionala ombudsmännen och de liknande organen kommer också att få en inbjudan till Bryssel nästa år.
Ombudsmännen och de liknande organen i medlemsstaterna, har uppvisat en positiv inställning till ett samarbete med Europeiska ombudsmannen. Jag tror starkt på att ett samarbete med dem, på lika villkor, kommer att ge de bästa resultaten för Europas medborgare.
I början uttrycktes starka tvivel om Europeiska ombudsmannen hade tillräckliga maktbefogenheter för att kunna göra något för medborgarna. Dessa tvivel var oberättigade, eftersom gemenskapens institutioner och organ har reagerat på ett korrekt sätt när det rör ombudsmannens arbete. Sedan början har de själva slutfört ett klagomål till den klagandes belåtenhet i över 180 fall. De har t.ex. svarat på obesvarade brev, utfört betalningar som är förfallna och ändrat på tidigare ofördelaktiga beslut. Detta visar på en anda av välvillighet och flexibilitet som är överlägsen den hos de nationella förvaltningar som jag har erfarenhet av. 62 av dessa utredningar inleddes förra året, vilket minskade omfattningen av föreslagna vänskapliga förlikningar från ombudsmannen. Vi nådde emellertid en vänskaplig förlikning under 1999 i ett fall där kommissionen och rådet kom överens om att den klagande parten bör få ersättning utbetalad för det arbete han utfört som EU:s regionala samordnare vid övervakning av de palestinska valen.
Om den berörda institutionen eller det berörda organet inte genom egna åtgärder försöker komma till rätta med missförhållandena inom förvaltningen, är ombudsmannens slutliga vapen ett utarbetande av en rekommendation följd av, om nödvändigt, en särskild rapport till Europaparlamentet. För fem år sedan var det många som sade att gemenskapens institutioner och organ inte brydde sig mycket om Europaparlamentet. Även om de hade rätt då, så har saker och ting uppenbarligen ändrats sedan antagandet av Amsterdamfördraget och Santerkommissionens fall.
Under 1999 utarbetade vi tio förslag till rekommendationer. I sju fall godtog den berörda institutionen ett förslag till rekommendation. I två fall har ombudsmannen överlämnat en särskild rapport till Europaparlamentet. Ett fall är under behandling, eftersom Europol behöver mer tid på sig för att kunna följa förslaget till rekommendation om att man skall gå med på en viss offentlig tillgång till dokument.
Jag anser att Europeiska ombudsmannens verksamhet nått den nivå man har rätt att förvänta sig av ett organ som är nyligen inrättat och som består av 25 personer som arbetar i en ganska komplex rättslig miljö. Vi åstadkommer resultat för Europas medborgare och detta är det viktigaste av allt.
Jag vill ta tillfället i akt och tacka gemenskapens alla institutioner och organ för ytterligare ett år av konstruktivt samarbete. Jag vill särskilt rikta mig till kommissionen och dess ansvariga kommissionär, Loyola de Palacio, och tacka henne för att hon återupptagit sin företrädares vilja att skapa en ärlig och konstruktiv attityd i samband med samarbetet med ombudsmannen. Jag vill också uttrycka min djupa uppskattning av den hjälpsamma och samarbetsvilliga attityd som uppvisats av utskottet för framställningar gentemot ombudsmannaämbetet, särskilt av dess vice ordförande, Gemelli, och även tacka utskottets föredragande, Thors, för hennes viktiga arbete i samband med hennes omfattande betänkande.
Tack för uppmärksamheten.

Lambert
. (EN) Herr talman! Det betänkande som jag lägger fram denna förmiddag är i själva verket ett dubbelt betänkande som återspeglar själva utskottets arbete och arbetet som utförts av parlamentets ombudsman för internationellt bortförda barn, Banotti. Jag vill också uttrycka min personliga uppskattning av ombudsman Södermans arbete. Jag vill också tacka utskottets sekretariat, inte minst för de statistiska uppgifter som tillhandahålls där vilka, måste jag erkänna, inte är mitt eget arbete.
Jag uppmanar de ledamöter som inte känner till utskottet för framställningar att läsa dessa betänkanden. Det kan mycket väl komma till nytta när de skall ta vara på sina väljares intressen. Jag vill också göra dem uppmärksamma på den nämnda webbplatsen, som skapats genom ett initiativ i samband med "Europa direkt", som skulle kunna ge användbar information och möjligen undvika behovet av en framställning eller bekräfta den som ett lämpligt tillvägagångssätt. Det finns ett växande behov av sådan information, eftersom folk börjar bli mer medvetna om EU-nivåns betydelse och relevans.
Målsättningen för utskottet för framställningar är att tillhandahålla en bra och effektiv tjänst till enskilda personer i Europeiska unionen och till det civila samhället i allmänhet. Alla enskilda personer, medborgare, boende eller grupper kan inge framställningar till parlamentet om de anser att gemenskapens lagstiftning eller principer inte tillämpas på ett lämpligt sätt, på vilken nivå som helst. Förra året erhöll vi 958 framställningar, av vilka 492 godkändes.
Jag skall bara nämna två av dessa, för att visa ämnesbredden och mekanismens potentiella effektivitet. Vi hade ett fall med en brittisk kvinna som lyckades att få sin undervisningserfarenhet erkänd av de franska myndigheterna, vilket antagligen påverkar hennes lön och karriärmöjligheter. I ett annat fall resulterade en framställning från en spansk medborgare, som arbetat för en miljöorganisation, i att man inledde ett överträdelseförfarande mot de spanska myndigheterna i förhållande till livsmiljödirektivet, en ofta förekommande orsak till klagomål - dvs. direktivet, inte myndigheterna - med långvariga nationella effekter. Det är sådana fall som ger värdefull återkoppling till Europaparlamentet och de övriga institutionerna när det handlar om hur vår lagstiftning fungerar till nytta för medborgarna och samhället, eller hur den inte fungerar, vilket också kan vara fallet.
Vi kan inte utföra vårt arbete i detta utskott på ett effektivt sätt, utan stöd från olika tjänstemän inom kommissionen som undersöker fall och vidtar åtgärder när detta är nödvändigt. Jag vill framföra vårt tack. Vi vet att vi skulle kunna tillhandahålla en snabbare och effektivare tjänst om medlemsstaterna kunde tillhandahålla ett lika engagerat gensvar när det gäller att svara på önskemål om att få ut information och förklaringar. I ett fall som vi handlägger, har det tagit 14 månader att få ett svar på ett brev. Detta är inte ovanligt. Detta är skälet till varför vi rekommenderar att rådet eller en lämplig ständig företrädare också bör närvara vid våra sammanträden, så att de kan utveckla en större förståelse för medborgarnas problem och ge ett effektivt gensvar. Jag skulle vilja rikta rådets uppmärksamhet till punkterna 8 och 10 i betänkandet - om rådet vore närvarande.
Utskottets målsättning är att förbättra den övergripande kvaliteten hos våra återkopplingsmekanismer. Vissa av våra idéer nämns i detta betänkande. Andra kommer att finnas i ett ytterligare betänkande som utarbetats av Perry och Keßler, som läggs fram i september. Vi föreslår, just som vi gjorde förra året, en databasmekanism så att framställare och ledamöter kan följa betänkandenas utveckling och se var problemen ligger. Vi litar på att de behöriga myndigheterna har detta i åtanke och tar till sig förslaget.
Det finns åtskilliga punkter som rör våra förbindelser med andra utskott. Vi uppmanar dem att oftare ta kontakt med utskottet för framställningar för att detta skall ge ett yttrande om vissa områden där det uppstått bekymmer. Vi vill delta i utarbetandet av gemensamma betänkanden på områden av särskild vikt, t.ex. miljö, social trygghet, konsumentskydd osv. Vi vill också använda våra utskottsledamöters erfarenhet som de fått genom sitt arbete i andra parlamentsutskott, för att införa ett föredragandeliknande system för särskilda frågor. Vi vill också upprätta länkar till framställningsutskott i andra medlemsstater, i syfte att utväxla bra idéer och förståelse. I egenskap av utskott anser vi att framställningar är ett värdefullt och stärkande verktyg för demokratin, inom vad som ofta kan kännas som en otillgänglig och anonym institution. Vi behöver utvärdera denna mekanism och använda erfarenheterna hos dem vi företräder, som de uttrycks genom deras framställningar, till att förbättra vårt arbete rent allmänt.
Jag rekommenderar kammaren att anta detta betänkande.
(Applåder)

Thors
. Herr talman, fru kommissionär och ombudsmannen! Föredraganden och utskottets uppfattning om ombudsmannens rapport för 1999 - det år som kännetecknas av kriser inom EU-institutionerna och av ett stort misstroende gentemot administrationen - är att medborgarna kommer att se den europeiska integrationen som berättigad endast om de har rättigheter som gör att de aktivt kan medverka i en politisk dialog med institutionerna. Den politiska dialogen är emellertid ingen verklig dialog om medborgarna inte har rätt att få information och tillgång till de handlingar som de begär, om inte de åsikter som de framför beaktas, behandlas och tas på allvar.
Vad har nu detta att göra med ombudsmannens uppgift? Ombudsmannens uppgift är ju enligt fördragen att undersöka fall av administrativa missförhållanden inom gemenskapsinstitutionerna och inom organen. På uppmaning av Europaparlamentet gav ombudsmannen i årsrapporten för 1997 en definition av begreppet "administrativa missförhållanden". Sådana föreligger när ett offentligt organ underlåter att agera i enlighet med en regel eller en princip som är bindande för detta. Institutionerna enades under ombudsmannens förra mandatperiod om att tillämpa denna definition och den är nu och i framtiden utgångspunkten för ombudsmannens verksamhet. Utskottet betonar i betänkandet att denna gemensamt godkända definition av "administrativa missförhållanden" också innebär rätten att granska hur institutionerna tolkat gemenskapsrätten.
Oberoende av vilken juridisk form som stadgan om grundläggande rättigheter kommer att få, kommer den i alla händelser att vara ett uttryck för medlemsstaternas gemensamma konstitutionella traditioner, som enligt artikel 6 i fördraget skall respekteras av unionen och därmed av institutionerna och organen. Utskottet konstaterar därför att ombudsmannen bör spela en viktig roll när det gäller att tillämpa en framtida stadga om de medborgerliga rättigheterna.
Utskottet har också uttryckt sitt tydliga stöd för att en stadga om de grundläggande rättigheterna bör innehålla regler som ger medborgarna rätt till en god förvaltning inom EU. "God förvaltning" är motsatsen till "administrativa missförhållanden". I rätten till god förvaltning, både när det gäller den stadga om de medborgerliga rättigheter och den kodex för god förvaltning som parlamentet och ombudsmannen efterlyst, ingår åtminstone: rätten att bli hörd i sin sak, rätten att få ta del av handlingar, rätten till snabba svar från förvaltningen och att få motiverade svar. Alla dessa aspekter har varit centrala i ombudsmannens arbete. Dessa rättigheter är förutsättningar för det aktiva medborgarskap som är nödvändigt för att EU skall återvinna medborgarnas förtroende. Det är dessa rättigheter som gör medborgarskapet aktivt i stället för passivt. En god förvaltning kan skapa förutsättningar för ett aktivt medborgarskap, medan administrativa missförhållanden kan underminera förutsättningarna för det.
Vilka är de vanligaste kategorierna och klagomålen till ombudsmannen? Ofullständig eller förvägrad information, försening som kunnat undvikas, diskriminering, brist på rätt till försvar. Medborgarna vill ha en god förvaltning. De vill vara aktiva medborgare. Dessa slutsatser kan dras av de ständigt ökande klagomålen till ombudsmannen och vad dessa gäller.
Ombudsmannen har blivit känd för sitt arbete för större offentlighet. Detta skall han ha en stor eloge för. En undersökning han på eget initiativ avslutade för flera år sedan ledde till att de flesta av gemenskapens institutioner och organ i dag har regelverk för allmänhetens tillgång till handlingar. Han har oförtröttligt fortsatt arbetet för en verklig öppenhet och för att datasekretess och personskydd inte heller skall få användas för att hindra allmänhetens insyn i myndigheternas verksamhet. Steg för steg har ombudsmannen byggt upp sitt arbete och verkat för en bättre förvaltning och fått medborgarnas förtroende. Viktigt är också hans samarbete med de nationella ombudsmännen samt i fortsättningen även med motsvarande organ i kandidatländerna.
Det är ett solitt arbete som parlamentet har skäl att stödja. Detta bör ske genom att tillräckliga ekonomiska resurser ställs till ombudsmannens förfogande för att genomföra de krävande undersökningar som mandatet förutsätter. Vi bör också i fortsättningen se till att vi stöder en ombudsman som är oberoende i sina beslut. Jag vill rikta ett stort tack till ombudsmannen och hans kansli samt till sekretariatet vid utskottet för framställningar, som vi vet i dag arbetar under svåra förhållanden.

Mayer, Hans-Peter
Herr talman! Europaparlamentets utskott för framställningar är ett mycket speciellt organ. Dit inkommer klagomål från medborgare som anser sina rättigheter som unionsmedborgare kränkta, som de två föregående talarna helt riktigt sagt. I egenskap av föredragande av yttrandet angående uppehållstillstånd vill jag göra några kommentarer till de för detta område speciella problemen.
Den fria rörligheten för personer är en av de grundläggande friheter som förverkligats genom den europeiska integrationen. Sedan Maastrichtfördraget föreligger en generell rätt att uppehålla sig under betingelsen att man har tillräckliga medel för att försörja sig och ett tillräckligt sjukförsäkringsskydd. En inskränkning i den fria rörligheten resp. rätten att uppehålla sig kan endast tillåtas av skäl sammanhängande med den allmänna ordningen, säkerheten och hälsan.
De erfarenheter utskottet för framställningar gjort visar att anspråket på fri rörlighet i praktiken stöter på åtskilliga problem på grund av: a) myndigheternas i medlemsländernas långsamma förverkligande av de gemenskapsrättsliga föreskrifterna, b) de yrkesspecifika svårigheterna i samband med erkännandet av diplom och examina, c) avsaknaden av anpassning av föreskrifterna gällande socialförsäkringen, till exempel komplicerade formulär för ersättningen av kostnaderna för läkartjänster.
Av en analys av förfarandena för överträdelser av fördragen under tiden 1996 - 1999 framgår att det i 97 fall föreligger ett direkt samband mellan framställningen och förfarandet för överträdelser av fördragen i Europeiska domstolen. Beklagligtvis har ministerrådet vid upprepade tillfällen ignorerat meddelanden från utskottet för framställningar angående graverande brott från medlemsstaternas myndigheters sida mot gemenskapsrätten. Detta vittnar om en negativ inställning gentemot de europeiska medborgarnas framställningsrätt. I framtiden bör rådet skänka unionsmedborgarnas rättigheter den uppmärksamhet som med nödvändighet tillkommer dem.

Keßler
Herr talman! Framställnings- och besvärsrätten är inte någon uppfinning från nyare tid. Redan för 2000 år sedan kunde petitionärer framställa sina bekymmer för den romerske kejsaren. Emellertid var denna rätt alltid hotad att justeras, inskränkas eller upphävas. Av den tidens petitionärer har numera blivit myndiga europeiska medborgare. Ingen förvaltning eller institution är ofelbar. Många framställningar visar på ett missförhållande mellan de rättsliga föreskrifterna och den europeiska integrationen. På så sätt är framställningarna en värdemätare på relationerna mellan medborgarna och lagstiftaren, och framställningar kan vara av högst olika slag. En hamsterpopulation på ett verksamhetsområde sysselsätter oss i lika hög grad som förbudet mot silikonimplantat eller införandet av en avgift för tunga laster.
Nu kommer jag till frågan om en medborgarombudsman. Min partigrupp gratulerar medborgarombudsmannen för det arbete han presterat under 1999. Södermans förtjänst var och är främst att han arbetat för ökad insyn och öppenhet i de europeiska förvaltningarna. Då flertalet besvär som ligger inom ombudsmannens ansvarsområde berör Europeiska kommissionen och har sin grund i en brist på öppenhet, måste arbetet på denna omständighet fortsätta. Därtill hör även tillgången till dokument, inte bara för de europeiska medborgarna, utan även för medborgarombudsmännen.
Inte heller att man har ny teknik på kontoren kan vara en grund som förhindrar insyn. Begripliga och motiverade svar till medborgarna skapar förtroende, motsatsen väcker misstro och ett stigande tal av besvär vilka måste behandlas och således orsakar ytterligare kostnader. Särskilt välkommet är medborgarombudsmannens initiativ för en kod för god förvaltningspraxis. Medborgarna har en grundläggande rätt till en öppen, serviceinriktad och ansvarstagande förvaltning, som i slutändan ju betalas med skattepengar.
Av särskilt stor vikt för mig är den europeiska medborgarombudsmannens oavhängiga roll, som exempel för införandet av nationella medborgarombudsmän i kandidatländerna och i mitt förbundsland Thüringen.

Malmström
Herr talman, herr ombudsman! Vi liberaler, och jag personligen, är stolta över att vår ombudsman är modig, aktiv och handlingskraftig. Det är oerhört viktigt att vi har en person med sådan integritet som vågat ta strid för öppenhet och insyn och mot den kultur av smussel, hemlighet och i vissa fall tyvärr av fusk och korruption, som också finns i de europeiska institutionerna. Endast en öppen och offentlig förvaltning kan vinna stöd bland dem som arbetar här bland politikerna, och bland medborgarna som vi representerar. Den linje som ombudsmannen driver har stort stöd bland medborgarna i samtliga medlemsländer.
Det är ett obestridligt faktum och det finns flera internationella vetenskapliga rapporter som bevisar att det finns ett kristallklart samband mellan hög grad av öppenhet och offentlighet i förvaltningen, och låg grad av korruption. Det omvända är också sant: en sluten och hemlighetsfull förvaltning tenderar att nära en högre grad av korruption. Detta är förstås också sant i de europeiska institutionerna. Därför är det så viktigt att vi har en helt oberoende ombudsman som kan agera självständigt och utan några som helst påtryckningar eller intressen som försöker påverka honom.
Den ökande andelen klagomål som kommer från medborgarna visar också på behovet av vår ombudsman, som verkligen agerar i medborgarnas intresse. Den enda kritik som man kan rikta mot ombudsmannen är väl att institutionen tyvärr fortfarande är alltför okänd i många medlemsländer, och att alltför få medborgare känner till denna rättighet. Det är väl något som jag i framtiden skulle vilja att man koncentrerar sig på.
Sammanfattningsvis fyller ombudsmannen en mycket viktig funktion. Jag vill gratulera honom till det arbete han utfört under året och önska honom lycka till i framtiden.

Hautala
Herr talman, fru kommissionär, herr ombudsman! Det kanske är bra att komma ihåg att man bara för ett och ett halvt år sedan i det här huset diskuterade huruvida utskottet för framställningar över huvud taget behövs. Jag är mycket glad över att kunna konstatera att utskottet för framställningar återigen visat sin nödvändighet, i synnerhet i en sådan här tid då vi vill förstärka medborgarens ställning i Europeiska unionen. Jag hoppas verkligen att utskottet för framställningar under det kommande året lyckas samarbeta på ett bra sätt med de övriga utskotten. Jag tror att vi kan utarbeta gemensamma betänkanden om de viktigaste problemområdena.
Vad ombudsmannen beträffar har han verkligen befäst sin ställning och sitt oberoende. Det växande antalet klagomål är ett bevis på att allmänheten har hittat honom, och vi Europaparlamentets ledamöter har ofta kunnat hänvisa medborgare till honom för att de skulle få en lösning på sina problem. I kommande tider är handlingarnas offentlighet en fråga som kommer att sysselsätta oss, och därvidlag har vi redan fått värdefulla råd av ombudsmannen.

González Álvarez
Herr talman! På en minut kan man säga mycket, varför jag skall försöka göra en sammanfattning.
För det första vill jag uttrycka min tacksamhet till föredraganden Lambert för att hon i debatten tog med alla våra förslag. Därför finns det inte ens några ändringsförslag.
För det andra vill jag säga att ingen nu tvivlar på att utskottet för framställningar och ombudsmannen bidrar på ett oerhört viktigt sätt för att uppfylla gemenskapsrätten. Vi ser det varje dag i utskottet för framställningar.
Därför är såväl jag som Hautala mycket nöjda över att utskottet för framställningar har överlevt försöken att avskaffa det, eftersom det förutom att kräva ett uppfyllande av gemenskapsrätten, är det utskott som står närmast medborgarna. Det är det utskott som gör institutionerna mest synligt för medborgarna.
Troligen är det största problemet de långa handläggningsprocesserna efter att en medborgare har gjort en anmälan. En medborgare måste studera gemenskapsrätten för att lämna in en framställning och därefter se hur svaret dröjer i månader.
De viktigaste framställningarna handlar om sociala frågor och miljöfrågor, vilka är de ämnen som engagerar allra mest. Ibland, herr talman - och här slutar jag, kommer svaret på en framställning om en utvisning av en medborgare eller förstörelse av ett naturområde när det redan är för sent. Det är alltså viktigt att skynda på processerna för en fråga, vilket Lambert har tagit upp.

Turco
Herr talman! De radikala ledamöterna från Lista Bonino kommer att stödja dessa två betänkanden och vi uppskattar och stöder ombudsmannens arbete. Men vi skulle vilja ställa en specifik fråga till ombudsmannen om det faktum att det fortfarande inte finns någon möjlighet att göra anmälningar med elektronisk underskrift.
Detta är ett problem som enligt vår mening berör alla institutionerna, också vad gäller parlamentets inre arbete, men just eftersom ombudsmannen är intresserad av och verkar för att hans arbete skall uppmärksammas i så hög grad som möjligt anser vi att elektroniska underskrifter vid anmälningar till ombudsmannen kan vara första steget mot att införa detta instrument inom institutionerna.
Jag skulle bara vilja ta upp en viktig bit som har undervärderats. 77 av de anmälningar som kunde tas emot gällde kommissionen. Ombudsmannen har sagt oss att det i år inte har gjorts några framsteg vad beträffar insyn i kommissionens arbete, en insyn som är ett viktigt motmedel mot bedrägeri och korruption. Ordförande Prodi lovade den 7 december 1999 till exempel att finna och framlägga juridiska och organisatoriska lösningar för att de som deltar i kommissionens interna och externa uttagningsprov skulle få tillgång till sina testresultat.
Vi skulle vilja veta av ombudsmannen, som påminde oss om att Europol behöver mer tid, om det löfte ordförande Prodi gav 7 december att testresultaten skulle vara tillgängliga 1 juli 2000 har infriats.

Raschhofer
Herr talman, ärade kolleger! Av medborgarombudsmannens årsrapport framgår att den viktigaste grunden över huvud taget för medborgarnas klagomål - det har vi ju just fått höra - är avsaknaden av tillräcklig öppenhet. Detta problem är uppenbarligen inte helt känt för alla de berörda. Kommissionen har lagt fram ett förslag till förordning om offentlig tillgång till dokument, vilket ni, herr Söderman, med rätta har kritiserat offentligt för att inte vara tillräckligt långtgående. I fråga om detta har vi kunnat läsa en hel del.
Vilken anda detta förslag bärs av kan man utläsa ur yttrandet från den rådgivande oberoende expertkommittén. Enligt de oberoende experternas andra rapport - jag citerar: "...behöver kommissionen, som alla politiska institutioner, överläggningsutrymme för att formulera politiken innan den offentliggörs, eftersom den politik som skapas omedelbart inför offentlighetens ögon ofta är en dålig politik." För mig som företrädare för denna europeiska offentlighet är en sådan inställning till öppenhetsfrågor och till politiken i allmänhet ej godtagbar. Jag stöder er därför uttryckligen, herr Söderman, i den berättigade kritik ni har.

Perry
Herr talman! Jag skulle vilja uttrycka mina gratulationer och framföra mitt tack till ombudsmannen för den rapport han lagt fram i år, och dessutom till Thors och Lambert för de betänkanden de lagt fram i parlamentet.
Alla dessa dokument, i synnerhet ombudsmannens, visar det mycket tillförlitliga och pålitliga arbete som utförts under året. De europeiska medborgarna behöver utan tvekan någon som de kan vända sig till om de får problem med förvaltningen, och jag vet att Söderman är en ombudsman som vi kan lita på. Jag uppmärksammade detta när jag deltog i seminariet i Paris. Det kändes mycket bra att se med vilken respekt Europeiska ombudsmannens kolleger, de nationella ombudsmännen, behandlar honom. På denna sidan i kammaren tycker vi verkligen att ombudsmannen skall få alla maktbefogenheter han behöver för att kunna utföra sina arbetsuppgifter. När det rör tillgång till dokument, råkar vi tycka att utskottets för konstitutionella frågor åsikter är viktiga, men detta bör inte ses som att vi hyser några som helst tvivel om principen att ombudsmannen måste ha tillgång till handlingar. När det gäller denna fråga har han vårt fulla stöd.
Det är överraskande att utskottet för framställningar befann sig i farozonen förra året och Lamberts betänkande visar det utmärkta arbete som gjorts av utskottet för framställningar. Tillsammans med vår ordförande, Gemelli, undersöker vi nu vägar för att göra utskottet för framställningar mer effektivt och funktionsdugligt när det gäller det arbete man utför på medborgarnas vägnar. En av de viktiga idéer vi kommer att lägga fram för parlamentet handlar om ordningsregler för gott uppträdande inom förvaltningen. Det är viktigt att medborgare och tjänstemännen vid institutionerna vet vad som betraktas som gott uppträdande, så att alla har en standard som de kan hänvisa till.
Jag vill också tacka kommissionen för det stöd vi fått i utskottet för framställningar. Det har under året varit mycket bra och mycket effektivt. Jag hoppas att vi under det franska ordförandeskapet kommer att få samma stöd från rådet, ett stöd som tyvärr inte alltid varit det allra bästa.

Koukiadis
Herr talman! Först vill jag gratulera de båda föredragande till deras intressanta påpekanden.
Genom sin alltmer omfattande verksamhet, som täcker ett allt bredare spektrum av medborgarintressen, håller Europeiska unionen på att förvandlas till ett Leviathan, med de oundvikliga inslag av godtycke som förekommer i varje administrativ apparat, ett godtycke som tenderar att bli farligare än inom motsvarande nationella, statliga myndigheter. Detta beror på att kontrollapparaterna inte har följt verksamhetens utveckling.
Det finns tre vägar för att avvärja de faror som Europeiska unionens utvidgade administrativa apparat medför. Den ena vägen är att Europaparlamentet oftare och mera direkt blir involverat i kontrollen av Europeiska unionens olika organs verksamhet. Därför måste man följa upp föredraganden Thors förslag om att kommissionen i sin årliga rapport om gemenskapsrätten tar med ett avsnitt som behandlar framställningar och anklagelser. Man bör också följa upp förslaget om att träffa en överenskommelse mellan de olika organen, som kommer att underlätta en snabbare granskning av anklagelserna. Jag skulle kunna utvidga innebörden av dessa förslag och säga att Europaparlamentet i framtiden måste ägna mera tid åt dessa frågor, som är lika viktiga för att stärka parlamentets roll som dess rätt att eftersträva medbeslutande med rådet. Över huvud taget är det dags att vi hittar en ny grundval för utövandet av parlamentarisk kontroll.
Den andra vägen är att lagstifta om den europeiska stadgan om grundläggande rättigheter, som skall vara juridiskt bindande och ge de europeiska medborgarna rätt att ställa krav, inte bara formella rättigheter utan rättigheter med innehåll, som skall skydda deras intressen väl och innebära rätt till skadestånd, om deras intressen åsidosätts. Om man skapar en stadga som bara innehåller allmänna uttalanden, kommer det att drabba Europeiska unionens trovärdighet hårt, eftersom unionen, samtidigt som den med ett överflöd av ord hyllar öppenheten inom unionens organ som en grundläggande politisk målsättning och hävdar att närmandet till den europeiske medborgaren är nödvändigt för att integrationen skall förverkligas, undviker att erkänna denna grundläggande stadga, som är nödvändig för att dessa mål skall kunna uppnås.
Och den tredje vägen är att stärka och förbättra ombudsmannens roll, framför allt genom att underlätta hans tillgång till alla de dokument som möjliggör effektiva granskningar. Det rika material som finns i hans rapport bör samtidigt bli föremål för fortlöpande granskning och bilda utgångspunkten för de nödvändiga reformerna av gemenskapens organ. Jag önskar ombudsmannen lycka till i hans fortsatta arbete.

Gemelli
Herr talman! Först och främst ett tack till EU-ombudsmannen Söderman, till de två föredragandena Lambert och Thors, till alla kollegerna i utskottet för framställningar och till sekretariatet.
Vår utgångspunkt är övertygelsen att institutionerna skall vara redskap i medborgarnas tjänst och därför skapar det förmodade brottet mot de medborgerliga rättigheterna en förtroendekris gentemot institutionerna.
Jag tror att vi i dag måste skapa en komplex, övergripande, harmoniserad och funktionell rättslig ram och därmed måste vi också skapa rättskipningsinstrument. Stadgan med medborgerliga rättigheter, bildandet av en corpus juris som underlag för en straffrätt, en civilrätt och en offentlig rätt, förfarandet för att komma överens om ömsesidigt erkännande av medlemsstaternas domar, Europol och de sektorsvisa avtalen, bildandet av OLAF som ett redskap för att granska lagöverträdelser, det sannolika införandet av en europeisk åklagare som skall vara en undersökande instans för EG-domstolen, distinktionen mellan undersökande och dömande makt, distinktionen mellan straff-, civil- respektive offentligrättsligt ansvar: alla dessa är redskap som för Europeiska unionen framåt. Ramavtalet från i går är en milstolpe i denna mening.
Slutligen skulle vi vilja be om en sak till: att utskottet för framställningar ger parlamentet medbeslutande om tolkningen av vissa av dess beslut och sedan fördragsändringar vad gäller en rationalisering av hela rättssystemet och befintliga instrument.

Paasilinna
Herr talman, herr ombudsman, fru kommissionär, bästa kolleger! Jag tackar föredragandena för ett gott, mycket flitigt och grundligt arbete. Det är ombudsmannens uppgift att övervaka och lösa konflikten mellan makten och maktens objekt, och antalet sådana fall uppgick i fjol till nästan två tusen.
Jag lägger fram sju principer. Ju större en union är, desto större är behovet av öppenhet. Ju nyare den är, desto större är detta behov, och ju mer komplicerad, desto mer insyn behövs. Ju mer den har karaktär av ett informationssamhälle, desto öppnare måste den vara, och ju mer civiliserad, desto mer offentlig. Ju mer mångkulturell, desto bättre genomblickbarhet, och ju mer demokratisk, desto öppnare.
Vi har vant oss vid att alla apparater och saker är försedda med bruksanvisningar, till och med köksvispar. De principer för en god förvaltning som ombudsmannen på ett förtjänstfullt sätt skapat är allmänhetens bruksanvisningar för eurobyråkratin. Och förvisso är åtminstone dessa bruksanvisningar nödvändiga! Utan en god förvaltning finns ingen demokrati, och därför måste verkligen principerna för en god förvaltning infogas i unionens grundfördrag.
En viktig sak till: i ett informationssamhälle måste handlingarnas offentlighet och principerna bringas till en adekvat nivå med hjälp av den nya tekniken; med andra ord måste klagomål kunna göras via Internet och även prejudikaten måste vara tillgängliga i realtid. Jag föreslår att vi skall ha en portal för ombudsmannen på Internet. Tack för ert arbete!

Fourtou
Herr talman! I egenskap av ledamot av utskottet för framställningar vill jag särskilt lyckönska min kollega Lambert för hennes utmärkta betänkande och jag tackar Europeiska kommissionen för dess värdefulla hjälp med att behandla de framställningar som vi tar emot.
Framställningen är en erkänd rättighet för de europeiska medborgarna och utländska medborgare bosatta i unionen som ger dem möjlighet att göra gällande de rättigheter som fördragen ger dem. Få medborgare har emellertid kunskap om möjligheten att inge en framställning. De ärenden som vi behandlar uppvisar för övrigt brist på kunskap om de rättigheter som det europeiska medborgarskapet medför. Det visar sig tyvärr i att 50 % av framställningarna är otillåtliga.
I de tillåtliga framställningarna tas särskilt upp problem rörande fri rörlighet, fastställande av bidrag för tjänster, sociala bidrag, erkännande av examina och kvalifikationer samt beskattning. Dessutom vänder man sig allt mer till oss med kollektiva framställningar som gäller miljöanknutna frågor och med utvidgningen av unionens befogenheter kan det tänkas att antalet framställningar av detta slag och antalet behandlade områden kommer att öka.
För att uppfylla medborgarnas förväntningar är det nödvändigt att god sammanhållning finns mellan utskottet för framställningar, de europeiska institutionerna och de nationella förvaltningarna. De övriga parlamentariska utskotten måste också bättre ta hänsyn till vårt utskotts arbete. Det är till nackdel för behandlingen av framställningarna att rådet är kroniskt frånvarande från våra utskottssammanträden. De nationella förvaltningarna är nämligen de första att tillämpa gemenskapsrätten, och det är nödvändigt att de arbetar i samstämmighet med de europeiska institutionerna, och i synnerhet parlamentet och kommissionen. Vi får alltför länge vänta på svar från de nationella förvaltningarna, ibland till och med i flera år.
Vi är fullt medvetna om uppgiftens omfattning och de svårigheter som skall övervinnas. Först och främst saknas oförnekligen allmän kännedom om detta utskott, samtidigt som dess arbete är nödvändigt för att stärka bandet mellan medborgarna och Europeiska unionen. Dessutom måste utskottets strukturer och medel stärkas för att öka dess effektivitet och en närmare förbindelse med de nationella parlamentens utskott för framställningar är önskvärd.
Ett Europa som är närmare medborgarna är slutligen en av de viktiga frågorna i det franska ordförandeskapets program. Vårt utskotts arbete ingår i denna ram och det är vår sak att konkretisera denna förväntning.
(Applåder)

De Rossa
Herr talman! Låt mig denna förmiddag välkomna Söderman och gratulera Lambert och Thors till deras betänkanden. Verkligheten är sådan att om regeringar och förvaltningar fick som de ville, skulle de aldrig utse utskott för framställningar eller ombudsmän. De har en naturlig tendens att sträva mot stängda dörrar. De finns bara på plats därför att medborgarna och deras offentliga företrädare vill ha dem och försvarar dem när de är där. Det är därför viktigt att vi fortsätter att kräva att ombudsmannaämbetet och parlamentets utskott för framställningar får tillräckligt med resurser. Ett sätt att strypa effektiviteten vid ombudsmannaämbetet och utskottet för framställningar är att förneka dem tillräckliga resurser.
Det är skamligt att utskottet för framställningar, den enskilt viktigaste direktkontakten som medborgarna har med denna institution och med Europeiska unionens övriga institutioner, behandlas som det gör i parlamentet. Det har inte tillräckliga sekreterarresurser. Det behandlas avskyvärt när det gäller översättningar, som står längst ned på listan. Det är helt enkelt inte tillräckligt bra.
Jag skulle vädja till kommissionen och rådet om de vore här - de struntar i utskottet för framställningar, såväl som i parlamentet - att tilldela de resurser som är nödvändiga för att dessa organ skall kunna utföra sina arbetsuppgifter.
I synnerhet utskottet för framställningar är en viktig tillträdesmekanism för Europas folk. Det är viktigt att vi ser till att det kan utföra sitt arbete på ett effektivt sätt. De två viktigaste frågorna som behandlas i utskottet för framställningar är erkännandet av folks kvalifikationer, så att de kan arbeta i andra medlemsstater och byggnadsprojekts konsekvenser för miljön. Folk är i synnerhet bekymrade över att de miljökonsekvensutredningar, som krävs enligt gemenskapslagstiftningen, betraktas som luft, att de inte har ett större värde än papperet de skrivits på. Antingen struntar man i dem, eller tar man inte itu med de faktiska frågorna vid utredningarna.

Sacrédeus
Herr talman! Jag vill personligen gratulera Jacob Söderman till ett väl utfört arbete, som resulterade i återval den 27 oktober i fjol. Jag vill samtidigt berömma ombudsmannen för en föredömligt lättläst och samtidigt heltäckande årsrapport.
Det framgår av rapporten att det är kommissionen som är föremål för flertalet av de undersökningar som företagits, närmare bestämt 77 procent. Det betonas visserligen att detta främst beror på att kommissionen är den institution som fattar flest beslut som direkt berör medborgarna. I redogörelsen för enskilda klagomål framgår dock att öppenheten är otillräcklig. Otillräcklig och bristande information var också den vanligaste orsaken till klagomål. Öppenheten är viktig för att medborgarna skall få ökad möjlighet att påverka hur EU fungerar och också för att stävja tendenser till korruption, fusk och bedrägerier.
Jag vill lyfta fram att det i detta betänkande betonas att samtliga EU-institutioner och organ skall upprätta en uppförandekod för god förvaltning. Risken finns dock, vilket också framförs i ombudsmannens årsrapport, att en sådan kod får mycket varierande innebörd vid olika institutioner och organ.
PR-sidan för ombudsmannens verksamhet har tidigare belysts av andra talare och kan aldrig underskattas.
Jag skulle vilja avsluta med några frågor: Vilka konsekvenser får en stadga för grundläggande rättigheter för ombudsmannens arbete? Finns tillräckliga resurser för ett väl genomfört arbete? Vilka är de främsta skälen till institutionernas tillkortakommanden i relationerna till medborgarna? Saknas viljan, är resurserna otillräckliga eller har man en orimlig byråkrati som förhindrar och försenar hanteringen av ärenden?

Iivari
Herr talman! På grundval av ombudsmannens rapport och Thors betänkande kan man konstatera att ombudsmannaämbetet har konsoliderat sin ställning. Utskottet ger Jacob Söderman erkännande för det arbete han utfört, även medborgarna har hittat ombudsmannen. Oberoende och öppenhet är grundpelare i ombudsmannens arbete. Precis lika rätt är det att betona den betydelse som en god förvaltning har för medborgarna och för EU:s berättigande i medborgarnas ögon. Det är bra att utskottet stöder ombudsmannen i hans ansträngningar för att åstadkomma en kod för god förvaltning. Principen om en god förvaltning är också på väg att införlivas i den stadga om grundläggande rättigheter i EU som är under arbete.
Av rapporten framgår att det är bara cirka trettio procent av klagomålen som framförs till ombudsmannen som ingår i hans verksamhetsområde. Därför måste samarbetet mellan ombudsmannen samt nationella och regionala ombudsmän ytterligare intensifieras.

De Palacio
. (ES) Herr talman, ärade ledamöter! Jag är glad över att kunna delta i denna debatt i dag, tillsammans med ombudsman Söderman vars arbete för unionens medborgare är mycket viktigt, och från kommissionens sida värderar vi det på ett mycket positivt sätt.
Jag vill säga att vi från kommissionens sida anser att medborgaren alltid måste stå i centrum för vårt arbete. För medborgaren är medborgaren det yttersta målet med all vår verksamhet och skälet till att vi finns till.
Därför spelar såväl utskottet för framställningar som ombudsmannen en nyckelroll på olika nivåer med olika resultat, men de är väsentliga för att förbättra institutionernas verksamhet.
Utskottet för framställningar tar hand om medborgarnas konkreta oro och därför illustrerar de framställningar som inges till parlamentet, så som Lambert påpekar - vilken jag innerligt vill gratulera till hennes betänkande -, medborgarnas problem med de europeiska förvaltningarna och många gånger även med de nationella, och pekar samtidigt på luckor i lagen på såväl europeisk som nationell nivå.
Ombudsmannen tar å sin sida, som Thors säger - vilken jag också vill gratulera innerligt till sitt betänkande -, hand om klagomål mot unionens institutioner och organ när det gäller brister i förvaltningen. Det sporrar oss att förbättra förvaltningen och kvaliteten i vårt arbete och pekar på att vi bör uppmärksamma våra svaga punkter, de punkter som behöver förbättras.
Men de första som vill ha en effektivare och öppnare förvaltning, är just vi som är ansvariga för denna förvaltning, och därför är kritiken av våra brister välkommen. Det är bara genom att få reda på bristerna som vi kan ta itu med dem. Därför vill jag trycka på den vikt vi lägger vid att institutionerna och det arbete de utför fungerar bra, såväl hos ombudsmannen som hos utskottet för framställningar.
Jag skulle, i samband med Lamberts betänkande, vilja ta upp två konkreta frågor. Ett gäller samarbetet mellan institutionerna, vilket är nödvändigt för att förbättra verksamheten i utskottet för framställningar och dess förmåga att verka. Jag vill här uttrycka min tillfredsställelse över att kommissionens konstruktiva roll i hanteringen av framställningar understryks i betänkandet, och att det betecknas som tillfredsställande i allmänhet. Det ger oss ett visst godkännande, och jag är tacksam över det, men vi skall försöka bli ännu bättre. Detta är inte mer än en sporre för att anstränga oss ännu mer, att förbättra arbetet och samarbetet.
För det andra föreslås i betänkandet en revidering av undersökningsförfarandena i utskottet för framställningar. Jag vill säga att jag tycker det är en utmärkt idé att samla hanteringen av framställningarna i ämnesområden, ge specialiserade föredraganden i uppgift att behandla dessa framställningar mer ingående och eventuellt dra slutsatser som kan rätta till brister samt fatta beslut för att lösa möjliga luckor i lagtexterna eller motverka oönskade effekter i dessa texter.
Kommissionen är också beredd att överväga en revision av det interinstitutionella avtalet om handläggning av framställningar som kan ändra det nu gällande, från 1989, med parlamentet och rådet, framför allt om något jag anser är grundläggande, och som har tagits upp av någon av talarna, nämligen frågan om svarsfristerna. Det är riktigt att vi ibland dröjer länge med att svara. Det är inte alltid kommissionens fel, ibland beror det på att vi väntar på svar från de nationella förvaltningarna, men det är riktigt att vi måste anstränga oss för att bli bättre och så tillfredsställande som möjligt kunna bidra till arbetet i detta utskott. Jag vill här understryka vikten av samarbetet med andra förvaltningar, ett samarbete vi vill förbättra så mycket det går. Kommissionen är öppen för dialog, såväl med parlamentet, som med själva rådet, för att förbättra tiden för svaren och få en bättre öppenhet och kommunikation med parlamentet och utskottet för framställningar.
När det gäller Thors betänkande vill jag säga att vi instämmer i att det är nödvändigt att befästa ombudsmannens oberoende som institution och att stödja dess arbete för insyn och öppenhet.
Vi anser givetvis att principen om motivering av beslut som påverkar medborgarna är essentiell och vi försöker tillämpa den på ett systematiskt sätt. Jag vill också säga att vi accepterar den definition enligt vilken dålig förvaltning är när ett offentligt organ inte agerar enligt en bindande bestämmelse eller princip.
Jag vill dock säga att, så som Söderman mycket riktigt påpekade, ombudsmannen är inte ett rättsligt organ och kan alltså aldrig ersätta de rättsliga organen. Dess uppgifter är annorlunda mot domstolarnas.
Jag anser att de är oerhört viktigt, i de förbindelser som vävs mellan kommissionen, ombudsmannen och övriga institutioner och organ, att genomgående respektera den institutionella balans som regleras i fördragen. I denna mening är det så att den allt viktigare verkligheten i ombudsmannainstitutionen, en yngre institution i vissa aspekter än andra i det europeiska institutionsnätet, kräver en viss mognadstid för att medborgarna skall bli bekanta med den. Ombudsmannen har i sin rapport redogjort för att klagomålen och de undersökningar och utredningar som har genomförts under det senaste året har ökat påtagligt, och detta hör helt enkelt ihop med att medborgarna har fått större kännedom om institutionen. Det behövs också en mognadstid för ombudsmannens relationer med övriga institutioner för att kunna etablera en önskvärd balans och lösa de logiska spänningarna som kan finnas tills sakerna rullar av sig själva. Men jag måste säga att hittills har samarbetet mellan kommissionen och ombudsmannainstitutionen, och givetvis den person som företräder den, herr Söderman, fungerat alldeles utmärkt.
Jag vill, ärade ledamöter, mycket kort påpeka att dessa institutioner är bra eftersom all verksamhet i en förvaltning i varje ögonblick kan vara behäftad med en brist på öppenhet, bristande effektivitet, kränkning av grundrättigheter, och till och med korruption. Men jag vill säga ledamöterna att vi aldrig får framställa det som om gemenskapens förvaltning är särskilt belastad av dessa defekter. Om man jämför den med andra förvaltningar tror jag att den mycket väl tål en jämförelse och att den till och med går ur jämförelsen med gott betyg på dessa områden.
Ärade ledamöter! Jag vill till sist återupprepa mina gratulationer till ombudsmannen, herr Söderman, till det arbete han utför, till den växande betydelsen av hans verksamhet och arbete samt till hans samarbete, ibland ett kritiskt sådant, men detta är hans funktion och det förstår vi i kommissionen.
Utformningen av en uppförandekod, tillämplig på förbindelserna mellan gemenskapens tjänstemän och medborgarna är en prioriterad uppgift, och Kinnock och kommissionen i allmänhet arbetar därför med denna fråga. När det gäller förändringarna av stadgan för ombudsmannen är det behörigt parlamentsutskott som skall avge ett yttrande, i enlighet med artikel 195 i fördraget, och när parlamentet tar detta initiativ kommer vi att behandla alla frågor som hör dit.
Ärade ledamöter! Jag vill upprepa mina gratulationer till de två föredragandena, och naturligtvis mina gratulationer och min uppskattning för det utmärkta arbete som Söderman i sin självständiga ställning och med sin noggrannhet utför.

Söderman
. (EN) Herr talman! Jag är tacksam att jag får möjlighet att besvara frågor i kammaren.
Turco frågade om rätten att klaga via e-post. Det har varit möjligt att göra detta till Europeiska ombudsmannen i ett antal år, sedan Dell'Alba fick oss att förstå att detta var viktigt. För närvarande skickas ca 20 procent av klagomålen till oss via e-post. Om ni besöker vår webbplats kan ni se att det finns ett formulär som kan skickas direkt via e-post.
Paasilinna sade att webbplatsen kunde utvecklas i denna riktning. Vi har redan direkt tillgång till alla nationella eller regionala ombudsmäns webbplatser, men detta utvecklas ytterligare.
Raschhofer talade om förslaget till förordning om offentlig tillgång till dokument, vilket har debatterats. Jag vill betona att detta förslag till förordning nu har lagts fram för parlamentet. Utskottets arbete kan börja. Under de diskussioner jag haft med ordförande Prodi, har han sagt att han är beredd att stödja alla välgrundade förslag till förbättring av denna förordning. Detta ärende har nu lagts fram för parlamentet.
Malmström nämnde att det råder okunnighet om förekomsten av ombudsmannaämbetet i vissa medlemsstater. Vårt dilemma har varit att om vi propagerar för mycket om oss själva, får vi för många klagomål som faller utanför vårt behörighetsområde. Vi försöker alltså i stället att hitta de medborgare som har problem med förvaltningen och som kan ha skäl att klaga.
Parlamentsledamöter är en mycket viktig informationskälla för många medborgare. Jag skulle bli mycket glad om ni kunde delta i arbetet med att göra de möjligheter som finns för att skicka in framställningar och klagomål mer kända för medborgarna.

Talmannen
Tack så mycket, herr Söderman.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00.

Gemensamt europeiskt luftrum
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0141/2000) av Atkins för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet: Skapandet av ett gemensamt europeiskt luftrum (KOM(1999) 614 - C5-0085/2000 - 2000/2053(COS)).

Atkins
Herr talman! Vi sammanträder vid en tidpunkt när trängseln i vårt luftrum aldrig varit större. Enligt statistiken har risken för en försening på 15 minuter stigit från 12,7 procent 1991 till 30,3 procent 1999 och stiger alltjämt. Vi är inte bara bekymrade över de effekter som trängseln har när det gäller det besvär den orsakar och konsekvenserna för unionens ekonomiska stabilitet, utan också först och främst över de hot mot säkerheten som den kan resultera i.
Det är ett faktum att det råder brist på flygledare. Det är ett faktum att det skett för få investeringar i flygledarsystem. Efterfrågan på lufttransporter stiger nästan dagligen p.g.a. billiga priser; folks önskan att resa utomlands på semester och i affärer eller t.o.m. för att kunna ta ett par dagar ledigt utan vidare har spätt på detta tryck. Samtidigt som detta tryck ökat, måste vi gratulera och tacka dem som arbetar inom flygledarsystemet för deras arbete. Tyvärr - och det är inte deras fel - har de inte kunnat möta detta tryck i den utsträckning som vi hade hoppats: vi har alla märkt av det nyligen, som ett resultat av förseningarna som orsakades av strejken i Frankrike.
Allt detta får alltså en skadlig effekt när det gäller medborgarnas rörlighet; och när det rör de ekonomiska och sociala kostnaderna för våra företag och en mängd olika typer av personer, påverkas de också dagligen av vad som sker. Jag vill gratulera kommissionär Palacio till att hon tog initiativet att överlämna detta till vårt utskott på det sätt hon gjorde, och till den kraft och schvung hon uppvisat i början vid inrättandet av högnivågruppen, och även när det gäller det ledarskap hon uppvisat under angripandet av detta problem. Kommissionen har i hög grad bidragit till hanteringen av trängseln i luftrummet.
Rådet (transport) måste fatta ett politiskt beslut för att ta itu med detta. Vi kan inte skjuta upp det längre. Det måste behandlas nu. Vi behöver ett gemensamt luftrum över en gemensam marknad, men på samma gång måste vi uppmärksamma att enskilda nationalstater har åsikter om hur man skall ta itu med dessa frågor, i synnerhet i den mån de påverkar arbetskraftens livssituation och också användningen av nationellt luftrum för militära ändamål. Det militära luftrummet och missbruk av detta i vissa länder är något som vi också måste ta itu med, inte bara när det gäller det luftrum som upptas av militära flygplan, utan också tillfälligt missbruk av civila luftkorridorer av militärt flyg som inte håller sig till förfarandena för civilt flyg. Detta är ett område som vi också måste ta itu med.
I detta betänkande har jag föreslagit - och utskottet har i stort sett accepterat - att Eurocontrol bör vara en myndighet med större maktbefogenheter och större sanktionsmöjligheter, och att det skall finnas rätt att överklaga för de som påverkas av dess beslut. På samma sätt tycker vi att tillhandahållandet av luftfartstjänster bör vara öppet för avreglering, i enlighet med vad varje enskilt land beslutar vara lämpligt för dem. Som ledamöterna säkert känner till har vi i Förenade kungariket tagit itu med frågan genom att införa en privatiseringsprincip. Det kanske är det rätta för oss. Det kan vara fel för andra. Det är upp till enskilda nationalstater att besluta om, men de måste se till att ta upp detta problem med uppdelningen mellan regleringen av, å ena sidan, deras luftrum och bestämmelsen om flygtjänstförvaltning som kan erbjudas av andra eller andra organisationer.
Vi anser att det bör finnas objektiva och oberoende kriterier för hur systemet skall styras, med incitament som erbjuds till de som genomför det och straff för de som inte uppnår de önskade nivåerna. Vi anser att passagerarna skall ersättas för oberättigade förseningar och att deras rättigheter i dessa fall skall vara tydliga och väl kända. Men vi vill framför allt att kommissionär Palacio, med vårt stöd, skall utöva påtryckningar på ministerrådet och alla som är aktuella i detta fall, för att de skall fatta snabba beslut.
Om det skulle finnas en övergripande invändning mot betänkandet från branschen, är det i så fall kanske att det inte är tillräckligt långtgående eller att det inte genomförs tillräckligt snabbt. Detta kan inte fortsätta. Vi måste ta itu med frågan nu.

Zimeray
Herr talman! Om ni tillåter skulle jag mycket kort vilja nämna några iakttagelser som betänkandet inspirerar till.
Det verkar självklart att man genomgående måste tänka om när det gäller organisationen av flygkontrollen i det europeiska luftrummet. I det avseendet är kommissionens initiativ berömvärt. Att man måste tänka om i fråga om detta är en sak, att allt måste omstruktureras är också en självklarhet, men jag tror att vi måste se upp för vissa fixa idéer som alltefter återkommer i betänkanden, meddelanden och inlägg i ämnet.
Att en politisk uppdelning av det europeiska luftrummet inte längre motsvarar de tekniska kraven och marknadens krav verkar också vara en självklarhet. Jag blev ytterst förvånad över att få veta att det i dagens Europa fortfarande huvudsakligen är de politiska gränserna som gäller i fråga om organisationen av flygkontroll.
Ett europeiskt område för flygkontroll måste upprättas. Måste då detta område vara enat fullt ut och enligt vilka kriterier? Jag ställer mig mycket frågande till slutsatserna i betänkandet.
För mig verkar det självklart att en uppdelning av flygkontrollen innebär vissa fördelar. Flygkontroll innebär egentligen en strukturering av territoriet och den tekniska säkerhetens begränsningar, men också mänskliga begränsningar, innebär att varje kontrollör och varje kontrollplats skall kunna få ett begränsat territorium och ett begränsat antal flyg som skall följas. I det avseendet måste den cellstrukturerade organisationen av det europeiska territoriet upprätthållas och på sätt och vis förbättras.
Jag är således positiv till en mångdubbling av kontrollcentra om det blir, inte ett enande av hela kontrollen, utan ett enande av rättssystemet och också ett tekniskt enande därför att detta betänkande och undersökningen av detta betänkande har belyst bristen på vilja i EU...
(Talmannen avbröt talaren.)

Jarzembowski
Herr talman! Ärade fru vice talman! Kära kolleger! Till att börja med vill jag rikta ett hjärtligt tack till min kollega Robert Atkins för dennes utmärkta betänkande. Han har gjort sig stor möda att inte bara kommentera vad kommissionen föreslagit, utan även att visa upp de stora linjerna i det. Jag anser att den viktiga skiljelinjen mellan regulativ och operativ funktion är riktig. På punkterna 4 och 5 går vi ju ännu en gång in på att vi i parlamentet redan vid två tillfällen har beslutat att regulativfunktionen skall överföras till Europeiska unionen.
Därmed kommer jag tillbaka till föregående talare. Naturligtvis måste man skilja på att det på det operativa området möjligen förekommer ett flertal eller många tjänstebolag, medan regulativfunktionen måste stanna kvar hos Europeiska unionen - eller snarare förläggas till denna. Det är inte heller något problem. I dag innehåller Europeiska unionen femton stater och tolv stater har ansökt om inträde. Skulle man redan nu gå tillväga enligt EMU-systemet så kan man integrera dessa länder - gemensamma regler sätts då och de inträdesvilliga länderna tillfrågas. Därför finner jag också ansatsen riktig att det skall vara Europeiska kommissionen som håller i medlemsstaternas intressen på regulativfunktionens område i den nuvarande situationen vad gäller Eurocontrol. Vi behöver ej mångspråkighet, utan enhällighet i fråga om regulativfunktionen.
Jag vill verkligen eftertryckligen be vice talmannen att ännu en gång presentera förslagen, som i dag kommer att antas av parlamentet, för arbetsgruppen och fortsättningsvis sörja för att denna arbetsgrupp kan åstadkomma mycket goda praktiska resultat. Vi hyser en stor respekt för vice talmannen, för det var hon som tillsatte den här gruppen bestående av militära och civila sakkunniga, och arbetet fortskrider i positiv riktning. I det ena eller andra landet finns väl ännu ett visst motstånd. Vi önskar vice talmannen mycket lycka och framgångar, så att vi i oktober kan lägga fram ett utmärkt program.

Watts
Herr talman! Låt mig först och främst, på Europeiska socialdemokratiska partiets grupps vägnar, välkomna kommissionärens initiativ. Vi delar och stöder hennes mål. Vi beklagar emellertid bristen på integration med andra initiativ som hon driver vilket jag tycker är uppenbart om man läser hennes meddelande.
Vi noterar också den politiska vilja som finns både inom kommissionen och rådet, även om det kanske är värt att påminna oss själva om att detta initiativ inleddes genom rådet i juni förra året, när de uppmanade kommissionären att lägga fram detta meddelande. I mars i år efterlyste dessutom Europeiska rådet i Lissabon ytterligare framsteg - framsteg som jag är säker på att alla vill se.
Europeiska socialdemokratiska partiets grupp stöder dessutom, och välkomnar sannerligen, föredragandens noggrant avvägda ståndpunkt. Vi ser här subsidiaritetsprincipen tillämpas i praktiken: europeisk nivå om det är nödvändigt, nationell nivå när detta är möjligt. Jag vill tacka honom personligen för att han tagit hänsyn till många av våra synpunkter, inte minst på säkerhetsområdet, vilket jag nu förstått är hans högsta prioritering enligt hans rapport. PSE-gruppens viktigaste åsikter i sammanhanget inkluderar det faktum att vi beklagar bristen på analys av lufttrafikförseningarnas verkliga orsak. Flygplatsernas bankapacitet, flygbolagsplanering, passagerarbeteende, flygplatsinfrastruktur, såväl som bristen på flygledare (vilket föredraganden nämnde). En annan av våra punkter är denna huvudprincip, som vi stöder och som behöver utvecklas ytterligare, dvs. åtskiljandet av reglering mellan tjänsteleverantörer. Detta måste bli en byggsten för vårt nya förhållningssätt. Eurocontrol måste också reformeras, fräschas upp och startas upp på nytt.
Den tredje princip som vi stöder är avreglering, men inte privatisering; och, slutligen, för det fjärde vill vi se att dessa förslag utvecklas tillsammans med den föreslagna Europeiska flygsäkerhetsmyndigheten. Vår tumregel borde först och främst vara att sätta säkerheten i första rummet, och jag är säker på att det kommer att bli vårt riktmärke under de kommande månaderna.
Mellan 1986 och 1996 fördubblades luftfarten i Europa. Den kommer att fördubblas igen under de kommande tio åren. Vi behöver snabbt ta itu med denna fråga, men på ett sammanhållet sätt. Vad vi kanske behöver få besked om från kommissionären i dag, handlar om en tydlig tidsplan rörande hennes planer under de kommande månaderna. Vi vet alla att det kommer att finnas folk som sitter i vänthallarna på flygplatserna i sommar och frågar sig varför deras plan är försenat, och då handlar det inte om några minuters försening, utan om timmar. Förhoppningsvis kan kommissionären i dag lägga fram en tidsplan som visar när dessa förseningar kommer att upphöra. Jag ser fram emot hennes kommentarer, särskilt när det gäller att informera detta parlament om rådets slutsatser i förra veckan, efter att det erhållit högnivågruppens interimistiska rapport. Jag uppmanar kollegerna att stödja föredragandens förslag och jag uppmanar kommissionären att lägga fram en mycket tydlig tidsplan.

Sterckx
Herr talman, fru kommissionär, ärade kolleger! Jag tycker att Sir Robert Atkins har åstadkommit ett bra betänkande. Han anger på ett tydligt sätt riktningen för vårt arbete. Vi befinner oss ju i en absurd situation: samtidigt som vi har en gemensam marknad för luftfarten, så är luftrummet ovanför oss föremål för en absurd uppdelning. Vi har nyss hört åtskilliga kolleger beskriva konsekvenserna av detta. Om vi vill ha ett gemensamt luftrum, måste vi naturligtvis göra vissa investeringar. Detta framgår också tydligt av ert betänkande. Det fattas tusentals människor, och det måste till investeringar i den tekniska infrastrukturen. Det står sålunda klart att det behövs pengar. Det betyder också, och jag tror att detta är svårare, att det inom en mycket snar framtid måste fattas politiska beslut. Och dessa får bara gå i en enda riktning. Vi måste angripa problemet på ett europeiskt sätt. Vi är allesammans ense om att medlemsstaterna nu äntligen måste bestämma sig för vad de skall göra. De nationella serviceorganen måste också förstå att deras tid är förbi, att vi måste erbjuda europeiska och inte nationella tjänster, för detta är roten till det onda, om jag får uttrycka mig så.
Tillhandahållandet av tjänster måste naturligtvis prioriteras. För flygledning är ju ingen verksamhet i sig, det är ett tillhandahållande av en tjänst till ett flygbolag och dess kunder. Ibland händer det att man glömmer bort detta och bara tänker på den lilla, begränsade kretsen. När vi talar om tillhandahållande av tjänster på en gemensam marknad, betyder det naturligtvis att monopolens tid är förbi, att vi måste ha en tydlig europeisk lagstiftning, men inga fler monopol inom tillhandahållandet av tjänster. Vi är allesammans ense om detta, och jag hoppas att vi därmed snabbt kan göra framsteg. En viktig fråga, som Watts har betonat, är säkerheten. På den punkten får man inte någon göra några som helst eftergifter. Det viktigaste, fru kommissionär, är sålunda, och jag tror inte att detta kommer att stöta på några problem hos er, att vi efter att högnivågruppen i oktober har offentliggjort sina slutsatser, så snart som möjligt erhåller förslag från er, att därefter alla sätter press på ministerrådet, att medlemsstaterna fattar de beslut som de måste fatta samt att dessa går i den riktning som vi redan ett flertal gånger har utpekat i Europaparlamentet, och som nu än en gång anges i Robert Atkins betänkande.

Lucas
Herr talman! Betänkandet handlar om problemet med den ökande flygtrafiken. Jag vill koncentrera mig på bara en aspekt av detta betänkande eller, för att vara mer exakt, på en viktig sak som inte tagits upp i betänkandet.
En rad beslut har lagts fram, men för mig är problemet med detta betänkande dess huvudslutsats att trängselproblemet bara kan lösas genom avreglering av flyglednings- och kontrollsystemen. Genom alternativen koncentrerar man sig på tekniska arrangemang, inte på de underliggande trenderna. Det är naturligtvis så att ett gemensamt europeiskt luftrum skulle öka effektiviteten när det gäller hur det europeiska luftrummet används. Förbättringar av flygledningen skulle göra mer luftrum tillgängligt. En begränsning av det militära luftrummet skulle också få stor betydelse. Men inget av dessa tekniska arrangemang skulle innebära en långsiktig lösning om vi inte tar itu med det underliggande problemet, dvs. flygtrafikens ohållbara tillväxt. Genom att misslyckas med att sammanlänka frågan om trängsel med flygtrafikminskning, utelämnar föredraganden en viktig strategi. Man kan jämföra det med att sätta hinkar under en kran för att förhindra en översvämning, utan att överväga möjligheten att åtminstone skruva åt kranen en aning för att minska vattenflödet.
Bedöm aktuella fakta. I kommissionens senaste rapport har man redan sagt att luftfartssektorns tillväxt är ohållbar och måste bromsas, och att man förväntar sig att tillväxten fördubblas under de kommande 15 åren. Detta orsakar stora trängselproblem, men det orsakar också stora miljöproblem - inte bara vad gäller bullret och luftföroreningarna för folk som bor kring flygplatserna, utan också vad gäller effekterna på världens klimat. Lufttransporter är redan världens snabbast växande källa till växthusgasutsläpp och kan stå för upp till 15 procent år 2050.
Tyvärr misslyckas föredraganden genom detta betänkande att skapa den viktiga länken mellan trängsel och flygtrafikminskning, och missar därför en viktig möjlighet att ta itu med dessa problem på ett hållbart sätt.

Ainardi
Herr talman, fru kommissionär! Jag tror att det finns en tvetydighet i uttrycket "gemensamt europeiskt luftrum" eftersom luftfartskontroll ändå, och det vet ni ju, hädanefter egentligen är ett område för europeisk verksamhet. Det finns en europeisk övervakning av luftrummet med Eurocontrol och det finns ett organ, Central Flow Management Unit, som är baserat i Bryssel. Det är säkert inte perfekt, men de finns.
Vi måste således förbättra situationen utifrån det konstaterande som är självklart för alla att förseningarna har ökat och med den tilltagande trafiken kommer de att öka ännu mer. Det är känt att det finns många orsaker till förseningarna, men jag tycker ändå att vi står inför en offensiv för att utpeka luftfartskontrollen som enda ansvarig för förseningarna. Jag tror att det skulle vara klokt att också mycket mer granska frågor rörande flygplanstyp, typ av flöden, mellanlandningar och trafikomsättning samt naturligtvis de problem som finns kvar från försvarets sida.
Jag har en känsla av att vi skjuter problemen framför oss med lösningar som till synes är självklara men som inte tar hänsyn till flygtrafikkontrollens specifika prägel. Zimeray sade nyss: ja, en flygplansrutt är uppdelad i områden och ju tätare trafik desto fler uppdelningar av områden finns det. Varför? Därför att uppdelningen i områden är den mänskliga förmågan att kontrollera och förvalta ett antal flygplan. Att därför anse att det skulle finnas för många kontrollcentra är enligt min åsikt bara dumheter. Varför då inte säga att det finns för många flygplan? Det finns inte heller, vad jag vet, några platser för blockering av luftfartskontroll som är speciella för gränsområdena.
Det viktiga förslag som man gör oss för att förbättra trafiken består i att skilja på reglerings- och kontrollfunktionerna. Men vilket intresse har vi av en sådan åtgärd? Att vi måste diskutera mer relevanta indelningar, varför inte? Men det är inte det man förslår oss. Uppdelningen av funktionerna skulle leda till en avreglering av tillhandahållandet av tjänster till flygtrafik och att införa, såsom det för övrigt nämns i betänkandet av Atkins, en avreglerad inre marknad. Luftfartskontroll är inte ett flygbolag och inte en handelssektor. Dess främsta funktion är att garantera säkerheten, det får vi inte glömma. Jag tror emellertid att det strider mot säkerheten om vi låter organen för kontroll eller flygplanscertifiering utsättas för trycket från marknaden.
Vi måste således behålla kapaciteten att investera i nya tekniska verktyg och utbildning. I Frankrike - och jag gör inte anspråk på att göra landet till en förebild - finns det en generalstyrelse som sköter helheten och under de senaste åren har det varit investeringar och anställningar av kontrollpersonal. Systemet är effektivt. Varför vill ni bryta sönder...
(Talmannen avbröt talaren.)

Queiró
Herr talman! Detta betänkande utgår från ett uppenbart konstaterande, som vi europeiska ledamöter är mycket medvetna om, eftersom vi ofta använder flyget som transportmedel: att luftrummet blir allt trängre som ett resultatet av den ökade efterfrågan av detta transportmedel.
Denna överbelastning av luftrummet leder ofrånkomligen till en förvärrad situation när det gäller luftfartstrafiken, vilken medför negativa konsekvenser för passagerare, företag, handel och turism. Liksom föredraganden anser vi att luftfartstransporterna bör ske i ett harmoniserat system för flygbolag, flygplatser och flygledningstjänster, vars komponenter hör direkt samman, och att bara en helhetsanalys kan lösa problemen med luftkapaciteten.
Därför välkomnar vi skapandet av en högnivågrupp med företrädare för det civila och det militära flyget, ledd av kommissionär Loyola de Palacio, vilken skall studera frågan om flygets förseningar för att kunna minska de problem som dessa förorsakar och vid lämpligt tillfälle lägga fram en rapport för rådet.
För vår del hoppas vi att denna slutrapport koncentreras kring arbetet med genomförbara förslag och konkreta, realistiska och effektiva lösningar på förseningarna i det europeiska flyget, och att den överger de polemiska förslag som mycket litet eller inte alls bidrar till detta mål, som när det gäller försvaret för den fria konkurrensen mellan tjänsteföretag inom flygledningen. Vi kan faktiskt inte se sambanden mellan den eftersträvade avregleringen och frågan om förseningarna som det brådskar att lösa. Vi anser också att de lösningar som kommer att föreslås måste respektera medlemsstaternas nationella suveränitet, och begränsa centraliseringen av regleringsverksamheten till strikt nödvändiga frågor, liksom att skydda de särskilda krav som är förbundna med försvaret och de specifika militära behoven i varje land, samt att iaktta alla de åtaganden som har gjorts inom de internationella organisationerna.
Detta innebär inte att medlemsstaterna kommer undan skyldigheten att göra flygtrafiken så flexibel som möjligt i det övre luftrummet och försöka finna så effektiva former som möjligt för att uppfylla militärens verksamhetsbehov. Även programmet för den europeiska flygledningen, vars mål är att på europeisk nivå uppnå en fullständig samordning och integration av ATM-systemen, måste fortsätta att fördjupas inom ramen för Eurocontrol, eftersom problemet inte så mycket gäller uppdelningen av luftrummet, vilken till och med kan vara motiverad för att anpassa antalet flygplan och flygrutter per flygledare, utan snarare den tekniska harmonisering av ATM-systemen.

Speroni
Herr talman! Betänkandet är förtjänstfullt: det tar upp en mycket känslig och, skulle jag säga, ytterst teknisk fråga, men problemet är egentligen politiskt.
Jag har hört talas om för stora antal flygplan och för många flygplan som anförtros åt varje flygledare och så vidare, men här behöver man bara titta på det aeronautiskt mest avancerade landet, det vill säga Förenta staterna, där dessa problem har behandlats och fått lämpliga lösningar, även om de inte har försvunnit helt. Det finns framför allt ett grundläggande faktum: i Förenta staterna finns en enda luftfartskontroll. I Europa finns det fortfarande femton, om vi bara ser till Europeiska unionen. Sedan måste vi tänka på att Schweiz ligger mitt i och på angränsande länder. Dessa är våra svårigheter.
Då är det rätt att önska sig en enda luftfartskontroll, som åtminstone omfattar Europeiska unionen och självfallet också Schweiziska edsförbundet av bland annat tekniska skäl. Detta är det grundläggande och det som kommer att göra det möjligt för oss att lösa många problem i samband med att tekniken utvecklas. Jag tänker här på TCAS-systemen, på GPS-systemen, på GNNS-systemen som självfallet gör att flygtrafiken flyter smidigare.
Jag skulle vilja sluta med några frågetecken vad subsidiaritetsprincipen beträffar: det är en grundläggande princip som dock inte alltid är lätt att efterleva. Just reglerna för flygtransporter och flygtrafik är kanske de mest internationella regler som finns, tillsammans med reglerna för sjöfarten, och det är därför svårt att gå in i detalj.
En sista punkt: jag noterar att betänkandena framför allt riktar in sig på de stora flygtransportörerna, flygbolagen. Vi får inte glömma att det finns andra som utnyttjar luftrummet: taxiflyget, de privata bolagen och även de privatflygare som använder flygklubbarnas plan.

Van Dam
Herr talman! Fru kommissionär! Att lyckas erövra en plats på transportmarknaden är mödosamt, i synnerhet om det föreligger hård konkurrens, mycket stress, världsomfattande samarbetsrelationer och avsevärda externa kostnader. Det är fallet med luftfartssektorn.
Därför måste vi fundera över framtiden för denna sektor. Enligt min uppfattning får vi inte acceptera en obegränsad tillväxt som ett faktum. Vissa transporter måste visserligen ske genom luften. Men majoriteten av transporterna kan genomföras på något annat sätt. Det är det vi måste inrikta vår politik på detta. Detta kräver dock tålamod och riktade, effektiva investeringar i alternativ. Så långt har vi ännu inte kommit, och utvecklingen av de transeuropeiska nätverken har givit växlande resultat.
Nu rekommenderas att söka efter alternativa lösningar på kort sikt. Det viktigaste synes mig vara att utrymmet utnyttjas optimalt, både luftrummet och utrymmet i flygplanen. Detta kräver, såsom föredraganden konstaterar, både personalåtgärder och organisatoriska åtgärder. I och med skapandet av ett gemensamt europeiskt luftrum kommer det tills vidare att vara fortsatt möjligt att utifrån dagens konstellation utarbeta strukturella åtgärder mot en otyglad tillväxt inom luftfarten. För det är vad vi måste göra om vi vill kunna förverkliga vår önskan om en hållbar transportpolitik. Vi måste inte bara införa lättnader, utan även restriktioner, där så behövs.
På det här stadiet utgör dock föredragandens arbete en god början. Låt oss emellertid inte luta oss tillbaka på grund av detta, utan fortsätta fundera på framtiden för transportsektorn och särskilt för luftfarten.

Hatzidakis
Atkins betänkande behandlar en fråga som under de kommande fyra eller fem åren kanske är den viktigaste frågan att ta itu med såväl för de Palacio som för oss i Europaparlamentet, och jag måste till att börja med gratulera Atkins till hennes sätt att behandla frågan i det aktuella betänkandet.
Dessutom är det uppenbart att problemet är enormt. Förseningarna bland samtliga flygningar ökade från 12,7 procent 1991 till 30 procent 1999. Fram till år 2010 kommer antalet flygningar att ungefär fördubblas. Förseningarna leder till: förlorad tid, ekonomiska förluster, leda och därigenom faror för säkerheten. Eurocontrol har visat sig otillräckligt, när det gäller att hantera flygtrafiken. Mot denna bakgrund är det absolut nödvändigt att vice ordföranden de Palacio beslutsamt arbetar vidare på att förverkliga en enhetlig europeisk himmel. Medlemsstaterna bör söka övervinna sin, måhända berättigade, oro för kontrollen av sitt luftrum och försöka se, bortom sina gränser och bortom dagens situation, vilka behov som uppstår om några år. Vi måste omedelbart gå vidare och reglera de många tekniska detaljerna, som t.ex. relationerna mellan det civila och det militära flyget. Samtidigt bör emellertid passagerarna få kompensation för flygbolagens förseningar, och naturligtvis bör de också få information om sina rättigheter.
Jag avslutar mitt inlägg med att påminna om Europaparlamentets ståndpunkt, när vi röstade om betänkandet om regeringskonferensen, att regleringen av lufttrafiken i Europa bör övergå från våra medlemsstater till Europeiska unionen.

Simpson
Herr talman! Jag tackar Atkins för hans betänkande och även för hans vilja att samarbeta med inte bara min grupp, utan också med andra grupper under utarbetandet av detta dokument.
Det råder ingen tvekan om att flygledningsförseningar är ett problem. Ett besök vid någon av de större flygplatserna vid denna tid på året visar detta tydligt. Jag har hört att den genomsnittliga förseningen är 20 minuter. Allt jag kan säga av egen erfarenhet, är att någon måste tycka väldigt illa om Manchester, eftersom jag ännu inte flugit med Sabena från Bryssel till Manchester och någonsin varit i närheten av en försening på 20 minuter. Jag kan lugnt säga att tidtabellen numera är att betrakta som en vägledning, inte som en helt fastställd sak, när man planerar en resa.
Det är ett tydligt problem som vi måste ta itu med. Rapporten måste beakta alla frågor som har att göra med flygtrafik och anta ett dubbelt förhållningssätt, vilket föreslagits av kommissionen. Men alla förseningar beror inte på flygledningen. Det är den enklaste undanflykten i världen för flygbolagen att säga att förseningarna beror på flygledningen. Det finns aldrig någon från flygledningen närvarande som kan säga att det inte är sant. Uppriktigt sagt beror många av förseningarna på att vissa av flygbolagen är ineffektiva. Passagerare går fel. Det slutar aldrig att förvåna mig att det är så många passagerare som går fel på flygplatserna! Vad håller dessa personer på med, frågar jag mig själv. De orsakar ständigt lika många förseningar som flygledningen.
Frågan om Eurocontrol är viktig. Vi stöder den kompromiss som görs i punkt 8 med hänsyn till Eurocontrol. Vi stöder också behovet av att militären överlämnar en del av sitt luftrum.
Det finns slutligen en del TDI-ändringsförslag här. Jag är särskilt intresserad av ändringsförslag 24. Jag kan bara anta att TDI-gruppen måste...
(Talmannen avbröt talaren.)

Pohjamo
Herr talman! Även jag vill tacka föredraganden för ett utmärkt betänkande. Erfarenheterna från förra måndagen bekräftar att det verkligen handlar om ett mycket viktigt betänkande. Resan för många parlamentsledamöter hit till Strasbourg tog till och med femton timmar. Flygningar hade ställts in, och många flygningar var kraftigt försenade. Situationen är verkligen olidlig: det råder en svår trafikstockning i luftrummet, flygningar är fortlöpande försenade och flygresenärernas rättigheter är helt obefintliga.
Betänkandet innehåller åtgärder som pekar åt rätt håll och som utan dröjsmål måste genomföras. Jag tror emellertid inte att de räcker, för flygtrafiken väntas fördubblas inom den närmaste tioårsperioden. Korta flygningar måste ersättas av järnvägstransporter för att få utrymme för längre flygningar, eftersom det egentligen inte finns några alternativ till dessa längre flygningar. Betänkanden som tar sikte på att förbättra järnvägarnas konkurrenskraft är även med tanke på detta mycket viktiga. Den miljöavgift som planeras för flygtrafiken måste viktas så att den inte belastar långa flygningar på ett orimligt sätt och att den uppmuntrar flyttningen av korta flygningar till järnvägar.

Ortuondo Larrea
Herr talman, fru kommissionär, ärade ledamöter! Genom globaliseringen har vi med glädje upptäckt att främst flygplanen för oss närmare varje hörn av världen från vår stad, och vi gillar det så mycket att vi inte längre kan leva utan att flyga. Men precis som när vi upptäckte bilismens trafikstockningar i städerna är det nu luftrummet som kollapsar alltför ofta, vi drabbas ideligen av förseningar, förlorar bagage och vi har drabbats av alla slags ivriga fackliga strejker.
Vi konsumenter anser att man måste fastställa och försvara våra rättigheter och sköta flygbolagen, flygplatserna, flygtiderna och flygkontrollen bättre. Men vi anser också många gånger att vi bör fördela flygherraväldet bättre bland alla européer och att det finns en stor del av det reserverade luftrumsutrymmet som inte utnyttjas för de sociala ändamål som tiden kräver. Därför är det nödvändigt att, förutom att reformera Eurocontrol, öka antalet radiofrekvenser och införa den bästa och modernaste tekniken i övervakningen för att få plats med fler luftkorridorer och fler flygplan, det är nödvändigt att i denna tid låta det civila kommersiella flyget använda sig av reserverade utrymmen, framför allt på de högsta höjderna som normalt sett inte används särskilt mycket för militära ändamål. Medborgarna kräver detta, och jag tror att det går att finna en lösning som passar alla genom att, och jag trycker på detta, fördela det reserverade luftherraväldet och utrymmet som det militära flyget använder.

Markov
Herr talman, fru kommissionär, mina ärade damer och herrar! Liksom föredraganden och föregående talare så anser jag det vara absolut nödvändigt att vidta lämpliga åtgärder för att bemöta de ständigt växande förseningarna i den europeiska lufttrafiken och att slutligen avlägsna dem. Diskussionen i utskottet och även här i plenumet i dag rör sig alltid om hur detta skall ske och vilka medel och metoder som måste till för en förändrad styrning av luftfarten. Sir Atkins, vars fackkunskap jag verkligen uppskattar, samt en majoritet i utskottet för regionalpolitik, transport och turism menar att detta mål kan nås företrädesvis genom avreglerande åtgärder.
En avreglering skulle otvivelaktigt öka antalet leverantörer, men det skulle inte erbjuda någon lösning på vissa problem; dessutom skulle en sådan skapa en del nya problem. För det första: Så länge medlemsstaterna sätter sina berättigade nationella intressen före de allmäneuropeiska vid samordningen och utnyttjandet av det europeiska luftrummet, kommer inga grundläggande förändringar att kunna ske. För det andra: Detta är också en orsak till Eurocontrols bristande effektivitet. Oavsett om en delning genomförs av organen för reglering och övervakning, om ni väljer att avreglera eller att privatisera - så länge den politiska viljan inte finns för att acceptera att det europeiska luftrummet endast kan behandlas inom en allmäneuropeisk ram kommer inga ytterligare betänkanden att hjälpa!
För det tredje: Det civila utnyttjandet av luftrummet måste prioriteras. I ett fredligt förenat Europa finns inte en enda logisk grund för att en stor del av luftrummet skall vara reserverat för militären. För det fjärde: Tror inte ni också att när man gör avreglering till en fetisch så är sannolikheten mycket hög för att man minimerar utbudet på mindre lukrativa sträckor, alltså att ingen rättvis konkurrens kan bestå om man inte lägger fast vissa bindande, enhetliga och sociala standarder för säkerheten?
För det femte: Vi behöver inga inflytanden från kommissionen på de nationella regleringarna i fall av arbetskonflikter, så som fordras i punkt 14 i betänkandet; i stället behöver vi en välfungerande social dialog mellan samtliga aktörer inom luftfarten.

Gollnisch
Herr talman! Betänkandet av Atkins tar upp vissa reella problem när det gäller utvecklingen av flygsystemet i EU.
Frågan om säkerhet i första hand. De arbetskonflikter som ibland stör trafiken tar utan seriös förvarning tusentals passagerare som gisslan. Såsom redan angetts beror inte de allt flera och oacceptabla förseningarna bara på trafikstockningar i luftrummet utan också på bolagens anspråk på att på grund av lönsamhetskrav låta sina flygplan göra start och landning på överdrivet, orimligt och egentligen ogenomförbart korta tider
I betänkandet behandlas emellertid inte följande väsentliga fråga: trafikrättigheter. För närvarande är det mycket svårt för ett europeiskt bolag som har en flyglinje på, till exempel, Paris, Houston och San Francisco att ta passagerare i Kalifornien eftersom det rättsligt anses som närtrafik. Samtidigt som ett amerikanskt bolag som går på New York, Madrid och Paris däremot kan ta passagerare i Spanien för att lämna av dem i Europa. Det är i en internationell förhandling om trafikrättigheter som detta begrepp om ett europeiskt luftrum...
(Talmannen avbröt talaren.)

Esclopé
Herr talman! Vi noterar att flygtransport gradvis har blivit tillgänglig för ett större antal medborgare. Denna demokratisering är förvisso välkommen men ställer viktiga frågor inför framtiden: ökning av trafiken, stockningar på flygplatserna, trafikstockning i luftrummet och icke-respekt för miljön, i synnerhet i fråga om ljudstörningar.
Viljan att upprätta optimal flygtrafik i Europa utgår från goda grundtankar men varför borde kommissionen ifrågasätta medlemsstaternas flygpolitik och bilaterala avtal för ett gemensamt luftrum? Naturligtvis går jag med på, å ena sidan, målsättningen att rationalisera flygplanens rörelser och, å andra sidan, målsättningen att uppnå bättre trafikfluiditet genom att fullt ut ta hänsyn till konsumentskydd och passagerarnas säkerhet.
Jag skulle gärna vilja tro Palacio när hon försäkrar att det inte finns, jag citerar: "någon hänvisning i kommissionens arbete till att avdelningarna för flygkontroll skall konkurrera mot varandra eller privatiseras. "Men då skulle således de olika sociala rörelserna bland berörd personal vara ogrundade?
Kommissionen kräver att en verklig myndighet skall bildas för förvaltning av flygtrafiken, som är en regelmässig stark myndighet. Jag säger nej. Nej till en fullständig omstöpning av Eurocontrol, nej till en ny regelmässig struktur - genom det aktuella funktionssättet organiseras egentligen, och i synnerhet i fråga om säkerhet, en balanserad trafik effektivt med full hänsyn till de nationella system som varje stat bör kunna ha rätt till - nej till att medlemsstaterna skall företrädas av kommissionen tillsammans med yttre stater vilket förvisso tillintetgör varje politisk beslutsbefogenhet i fråga om flygtransport.

Ripoll y Martínez de Bedoya
Herr talman, fru vice ordförande i kommissionen! Såväl kommissionens meddelande som föredragandens betänkande, vilket är mycket bra, går i linje med Europeiska rådet som nyss ägde rum i Lissabon, där man begärde en rad konkreta förslag så snart som möjligt.
Det är nu rådet som skall fatta de nödvändiga och brådskande politiska besluten som gör det möjligt att komplettera den inre marknaden för flyget med ett gemensamt kontrollsystem för luftfarten.
Efterfrågeökningen ligger i dag på mellan fem och sju procent per år, och det är troligt att det ligger kvar på den nivån de närmaste åren, vilket gör det ännu svårare att arbeta med de europeiska flygledningstjänsterna som har visat sig oförmögna att möta denna utveckling och som förorsakar mer än 50 procent av förseningarna, även om det också finns andra orsaker, såsom själva begränsningarna av flygplatserna och en planering av flygningarna som inte tar hänsyn till infrastrukturens begränsningar.
En annan orsak som gör det aktuella systemet ineffektivt är den annorlunda organisationen för civilflyg och militärflyg, liksom den annorlunda tekniska markstandarden. Luftrummet måste vara tillgängligt på samma villkor för flyget i allmänhet, både det kommersiella och det militära, vilket inte innebär att man inte skulle prioritera, och till och reservera luftrummet exklusivt för militären i krissituationer.
Risken för att en kris skall bryta ut är dock inte ett tillräckligt skäl för att vissa medlemsstater bibehåller de normer som gällde under kalla kriget. Det är nödvändigt att de civila och militära luftfartskontrollerna i kontrollcentralerna har ett nära samarbete.
Behovet att uppnå ett effektivare samarbete mellan de olika användningarna av luftrummet är uppenbart, och jag anser att detta samarbete, eller gemensamma inriktning, måste sökas på europeisk nivå.
Jag gratulerar föredraganden och vice ordföranden för kommissionen till de punkter som stämmer överens i denna så viktiga och känsliga fråga för våra medborgares vardag. Atkins betänkande är ett mycket detaljerat och balanserat betänkande som lägger fram parlamentets aktuella och korrekta inställning.
Slutligen, fru vice ordförande, skall ni veta att vi är medvetna om era ansträngningar och att vi stöder er i den inriktning ni har valt.

Savary
Herr talman! Jag vill i högsta grad reservera mig mot betänkandet av Atkins eftersom det bär spår av kommersiella intressen som går omkring maskerade bakom de bästa avsikter i världen. I verkligheten vill flygbolagen uppnå en fullständig avreglering av flygledningen, inte så mycket av säkerhetsskäl, samverkan eller minskning av förseningarna utan för att kunna komma in på en marknad för ledningstjänster som skulle ge möjlighet åt de mäktigaste bland dem att betala tidsnischer som är dyra men betryggande åt sig och ge de andra och privatflyget bördan av förseningarna.
I stället för ett gemensamt luftrum skulle en sådan avreglering ge oss ett luftrum i flera hastigheter. Annars förstår jag inte den häxprocess som görs i betänkandet bara mot de civila flygledningstjänsterna. Vi vet alla att de bara utgör 30 % av förseningarna, vilket förvisso förtjänar att bekämpas, men de beror väsentligen på de militära servituten. Det är ett politiskt problem som i första hand beror på politikerna. Vi vet alla att den avsevärda ökningen av flygtrafiken är den främsta orsaken till stockning och överbelastning av luftrummet. Vi vet alla att det skulle vara nödvändigt att mångdubbla banor och plattor för att få möjlighet att ta en paus, en enkel liten paus i överbelastningen.
I mitt land har slutligen flygbolagen valt att införa pendelflyg som skickar iväg ett dussin luftfartyg med låg kapacitet från varje fransk landsortsstad varje morgon från kl. 6.30 till kl. 8.30 enbart till Parisflygplatserna. Är det flygledningens fel om den säger nej till att de alla landar tillsammans i Paris?
Här har vi de främsta orsakerna till flygförseningarna. Naturligtvis måste ett gemensamt luftrum införas genom ett reformerat Eurocontrol och anpassade kontrolltjänster på europeisk nivå. Men personligen kan jag inte föreställa mig att kollektiva säkerhetstjänster skall styras enbart av vinsten, under övervakning av aktieägare. Och jag kan inte föreställa mig att det gemensamma europeiska luftrummet i framtiden skall vara ett luftrum som inte är jämlikt gentemot flygbolagen.
Fru kommissionär, jag hoppas att kommissionen kommer att kunna ta upp denna fråga mer opartiskt, övergripande och jämlikt vid utarbetandet av det framtida direktivet om ett gemensamt luftrum.

Laguiller
Herr talman! Jag gör mig till språkrör för flygledningspersonalens protester mot Europeiska kommissionens förslag som bakom den trevliga slogan "gemensamt europeiskt luftrum" kommer att öppna väg för en privatisering av flygledningen.
Betänkandet av Atkins stakar ut väg för ett övertagande av privata koncerner som siktat in sig på flygledning och som med den ökande trafiken kan förväntas ge god avkastning.
Betänkandet tar upp förseningarna som skulle vara allt vanligare. Men på vilket sätt skulle man stoppa förseningarna genom att låta flygledningen omfattas av privata vinstkrav? Det är just flygbolagens vinstbegär som leder dem till val som innebär dessa förseningar.
Det är i passagerarnas och deras säkerhets intresse, liksom för de anställda inom denna sektor, att flygledningen förblir en offentlig tjänst med en enda uppgift, den att säkra att flygtrafiken sköts ordentligt. Konkurrenskraft och vinstsökande på ett så känsligt område som flygledning kommer oundvikligen att leda till katastrofer. Om det är nödvändigt att göra slut på nationella särdrag i fråga om förvaltning av flygtrafik och legitimt att upprätta ett gemensamt europeiskt luftrum bör det göras genom att varje tanke på privatisering, konkurrens och sökande efter lönsamhet ifrågasätts, och vi kommer att rösta emot betänkandet.

Farage
Herr talman! Jag måste verkligen gratulera min kollega, Sir Robert Atkins från det brittiska konservativa partiet, till hans förträffliga betänkande om det gemensamma europeiska luftrummet.
Detta bevisar utan tvekan att Europeiska unionens främsta ambition är att skapa en gemensam nation med en gemensam flagga, en gemensam nationalsång, ett gemensamt rättsområde, gemensamma nationsgränser och nu kommer snart Europeiska unionens medborgare att kunna andas gemensam EU-luft. Efter misslyckandet med den gemensamma markpolitiken, känd som den gemensamma jordbrukspolitiken, den gemensamma havspolitiken, känd som den gemensamma fiskeripolitiken, kan vi nu emellertid se fram emot ett liknande misslyckande i samband med den gemensamma luftrumspolitiken. Inte minst p.g.a. antalet strejker bland flygledarna, antar jag att vi nu kan se fram emot den gemensamma europeiska strejken. Men ni har slagit ett verkligt slag för den EU-skeptiska rörelsen i Förenade kungariket, Sir Robert, och jag gratulerar er till detta.

Foster
Herr talman! Det är helt riktigt att man snabbt måste ta itu med flygledningsförseningarna. Det är emellertid också värt att notera att 33 procent av de registrerade ATM-förseningarna mellan januari och juni 1999 framför allt berodde på tillfälliga kapacitetsminskningar som inte minst hade att göra med Kosovokrisen. Det verkliga problemet finns inom sektorns gränsöverskridande områden med trafik i nord-sydgående riktning, som omfattar Schweiz, Frankrike, Italien, Spanien, delar av Tyskland och Maastrichts övre luftrum, och dessa står för 44 procent av flygledningsförseningarna och 30 flaskhalsar.
En gång i tiden var Grekland en del av detta problem. Det imponerande resultat som grekerna åstadkommit visar emellertid att det går att göra förbättringar om det sker kraftfulla åtgärder och ett faktiskt samarbete mellan nationella regeringar. Eurocontrol utses alltför ofta till syndabock och får ta skulden för den nuvarande situationen; men den verkliga skulden ligger hos de nationella regeringarna, genom passiviteten på de områden jag har tagit upp. Det är helt uppenbart att rådet (transport) måste vidta omedelbara åtgärder för att se till att flygledningsbesluten tillämpas av alla medlemsstater i EU. Man bör komma ihåg att Eurocontrol är den enda alleuropeiska institutionen inom flygledningsområdet och måste stödjas.
Till sist: En fråga som togs upp - den allvarliga bristen på personal, uppgående till inte mindre än 1 000 flygledare i Europa - måste de nationella regeringarna snabbt ta itu med. Om detta sker, kommer det att betyda mycket för förbättringen av flödeskontrollen. Både flygplatser och flygbolag måste dessutom titta närmare på sin praxis, eftersom de också alltför ofta bär ansvaret för den höga andelen förseningar.

Stenmarck
Herr talman! Låt mig få inleda med att rikta ett tack till föredraganden Atkins för ett kraftfullt agerande, till kommissionen för att den gjort denna fråga till en av sina prioriterade samt till den ansvariga kommissionären De Palacio för att hon vågat gå från ord till handling. Detta har inneburit att frågan om en gemensam flygledning på kort tid har kommit närmare en lösning än kanske någonsin tidigare. Det återstår visserligen mycket att göra. Inte minst måste ett antal motsträviga medlemsländer övertygas, men just därför är det så utomordentligt viktigt att Europaparlamentet i dag ger kommissionen sitt fulla stöd i det fortsatta arbetet. Vi befinner ju oss mitt uppe i ytterligare en kaotisk flygsommar.
Den utveckling som vi nu ser kommer att leda till en fördubbling av flygtrafiken fram till åren efter år 2010. Detta förutsätter nödvändiga politiska beslut. I annat fall riskerar vi att trängseln i luftrummet i framtiden inte enbart kommer att leda till 15, 30 eller 60 minuters försening, något som vi möjligtvis kan acceptera, utan vi riskerar att den leder till att vi inte längre kan vara övertygade om att vi klarar säkerheten. Det får vi aldrig någonsin acceptera. Det är i detta perspektiv som Atkins betänkande och kommissionens agerande skall ses. EU har ägnat åtskillig tid och kraft åt att riva gränser och skapa en inre marknad. Var och en som färdas en mil upp i luften - vi är där ganska ofta - kan dock se att det där finns gränser precis överallt. I betänkandet anges en synnerligen snäv tidsplan. Jag delar den ambitionen. Låt oss gemensamt se till att sommaren år 2000 blir den sista sommaren med flygkaos över Europa. Detta kan kommissionen med stöd av Atkinsbetänkandet faktiskt åstadkomma.

Schierhuber
Herr talman, fru vice ordförande i kommissionen, mina ärade damer och herrar! Så aktuellt som detta betänkande är, blir nästan aldrig ett betänkande. Just i rätt tid inför sommaruppehållet, då alla reser på semester och allt fler människor utnyttjar flygplanen ägnar sig parlamentet i dag åt luftfartsfrågor. Som vi alla vet ett besvärligt område. Det kommer alla flygresenärer att få erfara. Ofta förekommer timslånga förseningar i trafiken, som vi alla får lida av. Det hör redan till vardagen på flygplatserna att passagerarna uttråkade, irriterade intill aggressiva, i väntan fyller ut gångarna. Såsom ledamöter upplever vi det ännu starkare, vilket de breda befolkningsskikten gör på semestern.
Ytterligare en aspekt vill jag erinra om här. Det handlar inte bara om att det uppstår väldigt många problem för människorna i deras dagsplanering; därutöver tillkommer kostnader för kerosin, samt miljöbelastningen när flygplanen inte kan landa i tid. Jag välkomnar därför att kommissionen ifråga om dessa viktiga frågor har lagt fram en rapport samt att man satt in en high level group som ägnar sig åt problemen och åt att skapa ett enhetligt europeiskt luftrum. Det är min förhoppning att vi i tid under hösten skall få de slutgiltiga undersökningsresultaten för att faktiskt kunna skrida till konkret handling tillsammans med kommissionen.
Säkerhetsaspekten står i främsta rummet för samtliga passagerare - och framför allt för dem som flyger mycket. Under inga omständigheter får säkerhetsstandarderna hotas. Därför måste luftrummet kontrolleras och skyddas så bra som möjligt. Eurocontrol måste uppfylla dessa säkerhetskrav, men vi måste skapa de rambetingelser som är nödvändiga för detta.

De Palacio
. (ES) Herr talman! Först vill jag hjärtligt gratulera Atkins till hans seriösa och rigorösa ansträngningar och det arbete han har gjort under dessa månader och som, vilket Zimeray i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi nämnde, tydliggör splittringen av luftutrymmet såväl när det gäller de administrativa gränserna som den tekniska splittringen, vilken beror på de olika system som används i respektive land.
Här måste vi, ärade ledamöter, utgå ifrån ett faktum som betänkandet pekar på: den ökade flygtrafiken, de ökade förseningarna, ingen kan bättre än ni själva vittna om denna situation.
Det är viktigt att klargöra att inte alla förseningar beror på flygledningstjänsten. Nästan hälften av förseningarna beror på flygbolagen, flygplatserna och ibland även på väderleksförhållanden.
Men det är sant att hälften, eller kanske litet drygt hälften, av förseningarna beror på problem med flygledningstjänsten. Jag skulle också vilja göra klart att detta inte betyder att det är flygledarnas fel. Det är inte ett problem som handlar om de personer som arbetar med ett mycket påfrestande, enormt svårt och komplicerat arbete, och som gör allt de kan för att hålla en så hög säkerhetsnivå som möjligt, vilket är den viktigaste angelägenheten: att garantera högsta möjliga säkerhet. Flygledarna måste ibland arbeta i en situation med överbelastning av flygningar och med bristande personalresurser, vilket tvingar dem att arbeta fler timmar än de borde, och även med metoder, teknik och tekniskt stöd som är otillräckligt utvecklade.
Problemet handlar inte om personer, om flygledarna, - det vill jag tydligt klargöra - vilka gör ett mycket bra arbete. Jag måste säga att det verkligen är imponerande att se dem nedanför flygplanet eftersom de där har ansvaret för alla de människoliv som befinner sig i ett flygplan vid en viss tidpunkt.
Enligt min åsikt beror bristerna - såsom påvisas i initiativet "gemensamt luftrum" -, på ledningssystem som ger oss en splittrad situation med en uppdelning genom administrativa gränser och barriärer - i en union som har lyckats harmonisera många andra saker - och genom de konstgjorda uppdelningarna mellan ett militärt och ett civilt luftrum som fortfarande upprätthålls i många länder, när vi för länge sedan har lämnat det kalla kriget bakom oss, och vilka dessutom inte står i proportion till de verkliga försvarsbehoven. För de flesta militära flygningar, ärade ledamöter, sker på de lägre höjderna i luftrummet, inte de högre. Dessutom används dessa områden av luftrummet bara ett fåtal timmar om dagen, inte varje dag, och många av dem används bara några få dagar om året.
Vad det handlar om, ärade ledamöter, är att göra den övre delen av utrymmet gemensam, att förvalta den tillsammans- som en talare sade här nyss -, där vi glömmer gränserna i det övre luftrummet, och slutar tala om brittiskt, spanskt, franskt eller svenskt luftrum, och i stället talar om europeiskt luftrum för de höga höjderna, och under 29 500 fot eller 31 000 fot, vi måste specificera vilka områden som gäller, lämnar vi över till den nationella förvaltningen då vi har andra typer av problem där, och det militära bruket är tydligare. Hur som helst måste vi planera det civila och det militära bruket av luftrummet på ett flexibelt sätt, förbättra ledningens effektivitet och se till att flygledarna, som ibland arbetar i verkligt komplicerade situationer, får en lättare arbetsmiljö som ger dem bättre möjligheter att utföra sitt arbete.
Ärade ledamöter! Ni har tagit upp tidsplanen. I princip kommer högnivågruppen, till vilken jag kommer att förmedla parlamentets slutsatser nästa möte den 14 juli, att avsluta sitt arbete i oktober. De konkreta förslag som därefter kommer fram skall läggas fram under de följande månaderna och vi hoppas att de konkreta förslagen redan har börjat genomföras under nästa Europeiska råd, under det svenska ordförandeskapet på våren. Detta är tidsplanen.
Initiativet "gemensamt luftrum" innebär inte på något sätt att avskaffa Eurocontrol. Tvärtom är Eurocontrol absolut nödvändigt, det är ett oumbärligt redskap som vi måste förstärka och komplettera, eftersom vi i Europeiska unionen kan gå längre än inom ramen för Eurocontrol.
Utifrån detta, ärade ledamöter, måste vi tala om en stark gemensam europeisk reglering och vi måste glömma, eftersom den naturligtvis aldrig kommer att finnas med i kommissionens meddelande eller förslag, den enligt min mening konstgjorda polemiken om privatisering eller ej. Vi går inte in på den diskussionen. Detta är inte syftet med detta initiativ. Det kan något land göra inom ramen för sin behörighet, men det ligger givetvis utanför detta initiativ om "gemensamt luftrum". Tvärtom blir det möjligt genom detta initiativ att garantera en stark europeisk offentlig reglering. Det är detta det handlar om och om en gemensamma satsning och den flexibla användningen.
Ärade ledamöter! Jag tackar er alla för ert arbete, särskilt föredraganden Atkins, och jag vill säga att jag hoppas att vi tillsammans kan förbättra skötseln av flygtrafiken när det gäller en av de aspekter, vilket inte är den enda, som förorsakar förseningarna. Vi arbetar också på att lösa problemen med avgångs- och ankomsttider samt andra problem, men var sak på sin plats och i sin tid.

Talmannen
Tack så mycket, fru kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00.

Säkerhet och hälsa på arbetsplatsen för arbetstagare som är gravida
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om betänkande (A5-0155/2000) av Damião för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om kommissionens rapport om genomförandet av rådets direktiv 92/85/EEG av den 19 oktober 1992 om åtgärder för att förbättra säkerhet och hälsa på arbetsplatsen för arbetstagare som är gravida, nyligen har fött barn eller ammar

Damião
Herr talman! Jag anser att det lagstiftningsinstrument vi i dag utvärderar i kommissionens rapport har fyllt sin roll när det gäller de avtalsenliga rättigheterna och socialförsäkringssystemet. Tusentals arbetstagare i vissa länder har haft nytta av det, det är dock överspelat nu. Det är överspelat eftersom ILO:s avtal från 1952 har setts över och det finns en förhoppning om att de flesta länder i världen skall genomföra en ordentlig förbättring av moderskapsskyddet. Det har funnits, och finns helt klart, en förhoppning om att unionen i denna fråga, liksom i andra, skall fortsätta att vara socialt mest avancerad.
Men allt är inte överspelat, för när det gäller arbetsorganisation har införlivandet av direktivet i den nationella lagstiftningen brustit och genomförandet av direktivet har varit ännu sämre. De flesta länder respekterar inte de tre punkterna för organisation av arbetsplatsen, det vill säga, förändring av farliga arbetsplatser, omplacering av kvinnliga arbetstagare och först därefter sjukskrivning, vilket minskar kvinnans inkomster och även hennes befordringsmöjligheter.
Som exempel vill jag nämna att man i vissa länder inte ens respekterar minimibestämmelserna för moderns återhämtningsperiod, vilket specialisterna hävdar ligger på 45 dagar för en normal förlossning för en kvinna på en normal arbetsplats. Det finns alltså länder som inte alls uppfyller dessa bestämmelser med förevändningen att de vill ge kvinnan ett val. Vi anser att kvinnor måste garanteras möjligheten till en ordentlig barnledighet, den kan delas med fadern, men ledigheten bör värderas och garanteras i förhållande till riskerna för hennes egen hälsa.
Riskbedömningen i detta direktiv är inte sammanbunden med de andra, främst ramdirektivet om riskbedömning och information till arbetstagare. Det är inte formulerat och detta innebär att den kvinnliga arbetskraften drabbas av en orättvis behandling då riskkostnaderna för moderskapet tillämpas enbart på ungdomar i fertil ålder. Dessa är verkligen undervärderade och arbetsgivaren bör ha detta ansvar och denna skyldighet, inte bara när kvinnans läkare informerar honom om hennes tillstånd. För det första därför att det är för sent: då har man redan utsatt sig för strålningsrisker, kemiska miljöer och felaktiga arbetsställningar och dessa påverkar kvinnors och fosters hälsa mest negativt de första veckorna. För det andra därför att de inte skyddar mäns och kvinnors reproduktiva hälsa, och steriliteten är i dag betydande i unionen, mer än 11 procent av de europeiska äktenskapen är i dag drabbade av dessa problem, vilka är ett resultat av den livsstil som den ekonomiska organisationen medför, och på grund av det faktum att denna inte skyddar mot dessa faror: jag kan nämna som exempel de extrema temperaturer som förorsakar sterilitet hos både män och kvinnor. Det vore bra om unionen, som i dag verkligen har förutsättningarna, utarbetade och tillämpade lagar i denna fråga. När det gäller ledigheten känner vi till de ekonomiska kostnaderna för att föreslå en förlängd ledighet. Och vi vet att dessa kostnader ligger mycket högre för kvinnliga arbetstagare. Men vi vet också att hälsoexperterna rekommenderar minst fem månader för att det nyfödda barnet skall få ett skydd i hemmet mot omvärlden och framför allt få växa upp i en gynnsam känslomässigt positiv miljö, som ger den nödvändiga balansen för att växa upp i trygghet, för barnet behöver sina föräldrar. Därför bör denna ledighet förlängas, vilket gynnar båda föräldrarna i en sund fördelning.
Jag skulle också vilja säga att man i direktivet även bör ta upp den informella ekonomin och avtalen när det gäller icke-typiska arbeten. Slutligen hoppas jag att kommissionen meddelar oss vad den tänker göra i denna fråga, då den i dag har en utvidgad rättslig grund, den har artikel 13, förutom den gamla artikel 118, vilket gör att den kan ta upp andra aspekter, sådana som tas upp i betänkandet.

Müller, Emilia Franziska
Herr talman, högt ärade kolleger! Damião har författat ett mycket bra betänkande i vilket hon också på ett bra sätt införlivat mitt yttrande för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet. Den förbättrade säkerheten och hälsoskyddet för gravida kvinnor, kvinnor i barnsäng och ammande kvinnor på arbetsplatsen har en särskild betydelse för alla, såväl för skyddet av kvinnorna som för skyddet av de ofödda barnen. Detta är ett allmänt samhälleligt tema som måste ges en ingående behandling.
Kommissionens rapport angående direktivet från 1992 befattar sig blott med det tekniska genomförandet av direktivet och går inte in på den delvis förändrade situationen på arbetsplatserna och inte heller på kvinnans förändrade roll i samhället. Antalet ensamstående föräldrar med barn är inte samma som förr och kvinnorna vill i högre grad vara ekonomiskt oberoende. Kommissionen måste presentera ett ändringsförslag till direktivet där alla dessa förändringar verkligen beaktas, och det snarast möjligt, redan i år. Inom lagstiftningen föreligger ett avsevärt förbättringsbehov. Detta gäller för förebyggande åtgärder som syftar till att värna hälsan på arbetsplatsen för mödrarna, liksom för de ofödda barnen. Riskerna måste undvikas. Verksamheter som hotar hälsan måste undantagslöst förbjudas. Det måste införas regleringar gällande amningstider och ammandet måste vara möjligt på arbetsplatsen. Ledigheten för återhämtningen efter födseln bör uppgå till minst åtta veckor. Vi måste få en klar reglering av det finansiella stödet, såväl för tiden av ledighet inför födseln som under barnledigheten. Även frågan om återinträde på arbetsmarknaden behöver redas ut. Alla dessa nödvändiga regleringar sammantagna får inte leda till några nackdelar för kvinnan. De får inte heller minska kvinnornas möjligheter på arbetsmarknaden.

Stauner
Herr talman, ärade kolleger! Direktiv 92/85/EMU från rådet av den 19 oktober 1992, vars genomförande vi diskuterar här i dag, är ett av de viktigaste på området för arbetstagarnas tekniska skydd och hälsoskydd. Jag kan fortfarande tydligt erinra mig dess tillkomst och de problem som diskuterades då. Positivt bör man bedöma att man då trots tvisten rörande den rättsliga grunden erkände de kvinnliga arbetstagarnas betydelse på den inre marknaden och att man vidtog ett första steg för att fastlägga minimistandarder för skyddet av gravida arbetstagare och unga mödrar.
Den nu föreliggande rapporten från kommissionen visar nu som då på otillräckligheten i genomförandet av direktivet; konsekvensen av den måste därför vara att vi förstärker våra bemödanden att förverkliga det rättsliga och det faktiska skyddet för kvinnorna i denna särskilda fas av livet. Egentligen är det en för ett samhälle mycket tragisk sak när man måste konstatera att just detta område faktiskt är i behov av en ökad uppmärksamhet från vår sida. Jag stöder därför ärendet att så snart som möjligt revidera direktivet. Emellertid lär vi inte mäkta med detta fram till slutet av år 2000.
I föreliggande ändringsförslag ryms en del enskilda krav vilka måste tas upp i ett ändringsförslag till direktivet; dessa måste vi beakta åtminstone till viss del i PPE-gruppen. Detta gäller i första hand kravet på ett strikt uppsägningsförbud under ledigheten inför födseln och under moderskapsledigheten; garantin för att kvinnorna efter det att ledigheten gått till ända skall återfå sitt gamla arbete eller ett jämförbart, och att brott mot detta påbud måste sanktioneras på ett effektivt sätt. Allt annat skulle för de kvinnor som vill eller är tvingade att förena yrkesverksamhet och moderskap innebära en bestraffning respektive orättmätig nackdel i deras yrkesliv och även i deras privatliv.
Sett från denna synvinkel är ett effektivt skydd för gravida arbetstagare och unga mödrar ett av de viktigaste bidragen till en aktiv familjepolitik. Med hänsyn till östutvidgningen och skyddet där, vill jag hänvisa till att den inre marknaden inte heller skall få till följd att gravida kvinnor och unga mödrar där får några nackdelar.

Ghilardotti
Herr talman, fru kommissionär! Först och främst ett tack till föredraganden för hennes djuplodande, seriösa och oförbehållsamma arbete med detta betänkande. Vi talar om en mycket känslig fråga som är intimt förknippad med problem som vi ständigt återkommer till: den åldrande befolkningen, den demografiska utvecklingen, de låga födelsetalen, rätten till hälsa, rätten till arbete, rätten till moderskap, moderskapets sociala värde, som inte bara kan vara en individuell fråga för kvinnan utan måste värnas och stödjas av samhället.
Direktivet från 1992, vars tillämpning i medlemsstaterna vi utvärderar i dag, har just till syfte att fastställa minimiåtgärder i syfte att förbättra säkerheten och hälsan på arbetsplatsen för kvinnliga arbetstagare under graviditeten och amningsperioden.
Kommissionens utvärderande betänkande visar att direktivet har varit till nytta, och att det har medfört en del vinster i vissa medlemsstater vad gäller vissa aspekter av problemet, såsom ledighet av hälso- och säkerhetsskäl och så vidare. Men bortsett från dessa allmänna synpunkter instämmer vi i föredragandens kritiska inställning till kommissionens betänkande.
Det är ett betänkande som framlagts för sent enligt den fastställda tidsplanen, och som nästan uteslutande uppehåller sig vid införlivande på juridisk och teknisk nivå. Det saknas statistik och konkreta uppgifter om direktivets viktiga aspekter såsom kontroll av bedömningen av risker för gravida arbetstagare på arbetsplatserna, olycksfrekvensen och frekvensen av yrkessjukdomar. Det finns inte tillfredsställande information om samordningen av anpassningen av reglerna för specialistinspektioner, tillämpade sanktioner eller vetenskaplig forskning med syfte att identifiera, förebygga, eliminera och gottgöra risker i arbetslivet. Vi tycker att det verkar saknas en riktig styrning från kommissionens sida. Det saknas en samordning mellan hälso- och säkerhetsenheten och jämställdhetsenheten och resultatet är en tvetydighet som också direktivet präglas av ur denna synpunkt.
Utvärderingsrapportens försening - jag påminner om att man just på grund av den låga minimistandarden fick Italiens samtycke endast på villkor av en snabb utvärdering - borde ha lett till att kommissionen föreslog en översyn av direktivet, särskilt vad gäller vissa aspekter som föredraganden tar upp: moderskapsledighetens längd, förlängningen av moderskapsledigheten i risksituationer, en bättre definition av konceptet lämplig ersättning, förbudet mot avskedande under graviditet och moderskapsledighet med effektiva sanktioner, förbudet mot all diskriminering vad gäller yrkesutveckling och förbättring av arbetsvillkoren, verkställandet av alla nödvändiga åtgärder för att värna om kvinnans och fostrets hälsa och säkerhet utan negativ inverkan på rätten till arbete och yrkesutvecklingen och främjandet av amning med hjälp av många olika åtgärder.
Det som borde vara ledstjärnan för kommissionen och medlemsstaterna när direktivet ses över, med beaktande av all erforderlig överensstämmelse, är principen om icke-diskriminering och erkännandet av moderskapet och faderskapet som grundläggande rättigheter som är väsentliga för samhällelig balans.

Jensen
Herr talman! Det är viktigt att kvinnor har goda och trygga förhållanden under graviditet och förlossning, så att mor och barn får en bra start, och det är viktigt att graviditet och förlossning inte minskar kvinnornas möjligheter på arbetsmarknaden. Vi har ett direktiv från 1992, som fastställer minimirättigheter till graviditetsledighet och krav på ekonomisk kompensation till kvinnorna, när de är borta från arbetsmarknaden på grund av graviditet och förlossning. Nu har kommissionen granskat medlemsländernas genomförande av detta direktiv, och i sitt betänkande påpekar Damiâo mycket riktigt att kommissionens rapport bara innehåller en teknisk och faktainriktad redogörelse för genomförandet av direktivet och inte någon uppskattning av om direktivet i praktiken har gett bättre villkor för gravida kvinnor eller nyblivna mödrar. Därför anser hon att kommissionens rapport inte ger ett tillräckligt underlag för att företa en revision av direktivet. Här delar jag helt föredragandens uppfattning. Därför motsätter jag mig att vi ber om en revision av direktivet nu. Jag anser att vi inte skall kräva ett förslag till nytt direktiv, som innehåller rätt till längre ledighet och krav på längre obligatorisk ledighet, och som ställer mera detaljerade krav på ekonomisk kompensation och därigenom inte tar nödvändig hänsyn till olikheterna i medlemsländernas sociala system. De gällande reglerna ger utrymme för stor flexibilitet, och de flesta länder garanterar kvinnorna bättre förhållanden än de gemensamma reglerna kräver. Man kan ställa sig frågan om de nya reglerna kommer att betyda särskilt mycket i praktiken. Under alla omständigheter är graviditetsledighet och ekonomiskt stöd en prioritering som bör göras i de enskilda länderna. Däremot tycker jag att det vore en bra idé att få en bättre överblick över hur förhållandena i de olika länderna är i praktiken, så att regeringarna kan dra lärdom av varandras goda och dåliga erfarenheter och inspirera varandra.

Sörensen
Herr talman, ärade kolleger! I slutet av år 2000 måste Europeiska kommissionen lägga fram ett förslag till direktiv om åtgärder till förmån för arbetstagare som är gravida, nyligen har fött barn eller ammar. Utvärderingen av de befintliga åtgärderna blev fyra år försenad, och uppfyller inte de krav som Europaparlamentet hade uppställt, och syftet med denna utvärdering var att leda till en ändring.
Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen vill att skyddet utökas. I betänkandet nämns framför allt institutionella frågor. Vi anser att man även måste skriva in en rättighet för den som kommer tillbaka till sin arbetsplats efter barnledighet att återfå samma tjänst som personen innehaft före ledigheten eller en likvärdig tjänst.
Man kräver utökade rättigheter för kvinnor som är gravida eller ammar. I verkligheten blir kvinnor ofta diskriminerade under denna period, trots de teoretiska rättigheterna.
Därför kräver vi en omvänd bevisbörda. Arbetsgivaren skall vara tvungen att visa att en uppsägning eller en förändring av tjänsten inte grundar sig på en kvinnas graviditet.
Slutligen skulle vi be fråga kommissionen att förklara varför medlemsstaterna inte försvarade de gemensamma ståndpunkterna under de senaste diskussionerna inom ILO. Hur är det möjligt att Förenade kungariket lade ner sin röst vid slutomröstningen, vilket med det förfarandet är samma sak som att rösta emot förslaget?
Slutligen vill vi ändå tacka Damião för hennes arbete.

Fraisse
Herr talman! Vid en tidpunkt då Europa understryker sin pionjärroll med Peking +5-mötet i New York för införandet av lika möjligheter för män och kvinnor verkar det lika viktigt att säkra deras frihet.
Denna frihet går genom kvinnors rätt till speciellt skydd, en rätt som alltid står i samband med deras kropp, i synnerhet med moderskap eller snarare graviditet.
Vi gläder oss således åt betänkandet av Damião i vilket hon understryker hur brådskande det är att se över direktivet från 1992. Hennes begäran om formellt uppsägningsförbud under graviditeten är grundläggande och jag kommer endast att uppehålla mig vid denna punkt. Det tycks mig riskabelt att lämna en handlingsmarginal i frågan åt arbetsgivaren som alltid kommer att kunna utnyttja den till sin fördel.
Med översynen av ILO:s konvention 103, sänker för närvarande Internationella arbetsbyrån skyddsnivån för den gravida kvinnan genom att acceptera vissa uppsägningar som så att säga inte har samband med graviditeten. Med betänkandet av Damião och översynen av direktivet har Europa skyldighet att vara en politisk referens för kvinnors rättigheter i hela världen.

Ribeiro e Castro
Herr talman, kära kolleger! Jag vill börja med att gratulera vår kollega Elisa Damião till det utmärkta arbete hon har gjort i detta betänkande, vilket vi med glädje har bidragit till i utskottet, inte bara genom att stödja det helt och hållet, utan också genom att komma med ändringsförslag som har tagits med i slutversionen.
Vi ser godkännandet av betänkandet som ett viktigt ögonblick i avslutningen av detta lagstiftningssammanträde av fyra huvudsakliga skäl
för det första, därför att vi anser att det är oacceptabelt att kvinnan drabbas socialt eller diskrimineras på grund av graviditet och moderskap,
för det andra, därför att det är nödvändigt att fastställa strängare regler när det gäller de risker för moderns och barnets hälsa som finns på arbetsplatserna,
för det tredje, därför att frågan om möjligheten att förena det personliga livet och yrkeslivet, familjen och arbetet i det moderna samhället, blir allt viktigare för dem som i likhet med oss, oroar sig för människors verklighet, och detta är just en av nyckelfrågorna och kombinationen måste ske på ett ansvarsfullt sätt,
för det fjärde, därför att moderskapspolitiken måste vara i linje med familjepolitiken och nativitetspolitiken i allmänhet, framför allt i en tid då en kris med en alltmer åldrande europeisk befolkning pockar på allt större uppmärksamhet från medlemsstaterna.
Vi skall också diskutera några ändringsförslag här. Vår ståndpunkt grundas på den balans vi anser att vi har uppnått i detta betänkande. Därför stöder vi inte alla eftersom vi anser att den uppnådda balansen i betänkandet är bättre än vissa åtgärder som föreslås i ändringsförslagen. Vi stöder ändringsförslagen från våra brittiska konservativa kolleger, från vår kollega Bushill­Matthews, som tar upp frågan om de små och medelstora företagen, vilket vi anser måste beaktas i förordningen på gemenskapsnivå och nationell nivå.
I gengäld hoppas vi att de brittiska konservativa stöder betänkandet eftersom några av slutsatserna från det portugisiska ordförandeskapet uppmärksammar frågan och jag vill understryka att stycke 36 i sluttexten från toppmötet i Feira betonar betydelsen av företagens sociala ansvar. För oss portugisiska kristdemokrater och konservativa är det ett mycket viktigt ämne: vi anser att företagen också har ett socialt ansvar att ta.
Jag vill bara tillägga att vi vill ha några separata omröstningar för att förbättra betänkandet angående de ställen vi tycker är olämpliga. Vi ser inte graviditeten som en social resurs, och det finns även en annan punkt vi skulle vilja rösta separat om för att förbättra betänkandet. Slutligen yrkar jag på att alla kristdemokrater skall stödja detta betänkande av min socialistiska kollega.

Reis
Herr talman! Jag vill redan från början uttrycka mitt missnöje över kommissionens passivitet då den ännu inte har tagit ställning till en översyn, utvärdering och rapportering av direktiv 92/85 om moderskapsskydd. Trots allt finns det, även om vi måste betona de negativa effekterna för mödrarna som dessa brister resulterat i, finns det saker som förbättras och detta betänkande, ett utmärkt arbete av vår kollega Elisa Damião, är ett bevis på detta och gör att Europaparlamentet nu kan gå längre.
I detta betänkande klargör man koncept, harmoniserar bestämmelser på gemenskapsnivå, skapar ett fördelat ansvar, tar hänsyn till nya risker i den befintliga arbetsorganisationen, försöker uppmuntra till en demografisk ökning i ett allt äldre Europa och betraktar graviditeten som ett naturligt tillstånd för modern som måste respekteras och skyddas.
I betänkandet är de kvinnliga arbetstagarnas och telefonarbetarnas rättigheter uttryckligen fastställda, och framhäver den växande oron för de ensamstående fallen, en situation som får allt större betydelse i Europa. Målet att utöka barnledigheten till 20 veckor är ett ambitiöst mål och tekniskt rekommendabelt, som successivt måste genomföras, och vi måste därför förbereda oss ekonomiskt genom att fördela ansvaret solidariskt mellan stater, arbetsgivare och arbetstagare. Det är också viktigt att för att fullfölja de föreslagna målen stimulera en bredare dialog, en koppling och förbindelse mellan hälsoexperter och experter på hälsa och säkerhet på arbetsplatserna för att skapa en bättre arbetsmiljö för gravida kvinnor.
När det gäller kandidatländerna måste Europeiska unionen anstränga sig för att få deras solidaritet för att så snabbt som möjligt nå ett medvetande så att de åtgärder som rekommenderas i detta betänkande kan antas, för där kan motståndet vara starkare och svårare att övervinna.
Slutligen vill jag utfärda en varning angående punkt nio i betänkandet, de åtgärder som skyddar mödrarna, genom mycket långa barnledigheter, kan få snedvridande effekter eftersom arbetsgivarna missgynnas av att anställa kvinnor och börjar därmed föredra män. Kommissionen bör därför inleda ett system för att upptäcka bedrägerier och att tillämpa stränga straff för företag där denna typ av diskriminering förekommer.

Thorning-Schmidt
Herr talman! Att anta ett direktiv betyder inte nödvändigtvis att verkligheten blir så som vi önskar. Det har vi ett bra exempel på här. Enligt kommissionens uppskattning ser situationen bra ut i fråga om gravida kvinnors säkerhet och hälsa, men det är visst bara på papperet, för ser situationen bra ut också i verkligheten? Det är jag inte så säker på. Tempot på arbetsmarknaden är mera uppskruvat än någonsin, det krävs hög effektivitet, kvinnor skall arbeta, som om de inte vore gravida, även om de är gravida. Det leder till stress, och det är inte hälsosamt för den gravida kvinnan och för fostret. Det vet vi, för det finns undersökningar som visar det. Europaparlamentet som lagstiftare och vi som företrädare för befolkningen har krav på att veta om de lagar vi stiftar också fungerar i praktiken. Jag menar att vi här har ett exempel på att kommissionen gör alldeles för litet på detta område. Därför måste beskedet härifrån parlamentet till kommissionen vara att det arbete som gjorts inte är tillräckligt. Det måste göras om. Vi måste få veta om lagstiftningen fungerar. Kommissionens rent juridiska analyser visar ju redan nu att det behövs ytterligare skydd. Jag menar att det finns större behov av att ta reda på vad som är en lämplig ersättning, och det måste finnas strängare regler mot uppsägning under graviditet. Kommissionen måste sätta i gång igen och gå tillbaka till ritbrädet och lägga fram de nödvändiga förslagen. Den europeiska sociala modellen kännetecknas av att vi har en hög skyddsnivå. Detta skall vara ett område - och det säger jag med adress till den liberala gruppen, som har intagit en mycket annorlunda ståndpunkt - där EU skall ha ett stort inflytande. Det skall inte överlåtas till de enskilda medlemsländerna. Kvinnornas medverkan på arbetsmarknaden är en förutsättning för att vi skall kunna nå de ambitiösa mål vi har ställt upp i fråga om sysselsättningen och moderniseringen av den europeiska modellen. Därför är en modernisering och en insats på detta område väsentliga, det kan inte överlåtas till medlemsländerna, det måste Europa ta itu med gemensamt.

Olle Schmidt
Herr talman! Många kvinnor diskrimineras idag på sina arbetsplatser. Vi vet att många förlorar sina arbeten när de blir gravida. Detta är helt oacceptabelt! Damiãobetänkandet innehåller många bra förslag, men vi svenska liberaler har ändå principiella invändningar mot betänkandet. Jag vill säga till min företrädare som talade här alldeles nyss att vi oftare i detta parlamentet borde fråga oss: Vad skall Europaparlamentet egentligen syssla med? Hur djupt i detaljer skall vi gå? Vi tror på subsidiaritetsprincipen, dvs. att beslut skall fattas så nära den det berör som möjligt.
Socialpolitik är ett område där EU bör ha begränsad kompetens, förutom när det handlar om den fria rörligheten för medborgare inom unionen. Varje medlemsstat bör ha det fulla ansvaret och rätten att själv besluta om sina sociala trygghetssystem. Barnledighet och barnledighetsersättning är exempel på frågor som inte är direkt gränsöverskridande. Vi tror inte på en detaljerad gemensam europeisk sociallagstiftning. Det hindrar dock inte att medlemsländerna samarbetar och byter idéer på det sociala området.
I Damiãobetänkandet möts rättmätiga krav på en god säkerhet för kvinnliga arbetstagare i hela Europa, krav på en bättre rörlighet och en bättre fungerade inre marknad med krav på nationell bestämmanderätt över detaljer i det socialpolitiska systemet. Betänkandet innehåller i detta sammanhang en obalans.
Min slutliga fråga är: Varför skall Europaparlamentet bestämma att varje kvinna i hela Europa måste vara ledig i åtta veckor när hon har fött barn? Jag vet flera kvinnor som har gått tillbaka till sitt arbete tidigare - valfrihet måste gälla!

Figueiredo
Herr talman! Den kritik som Elisa Damião, ansvarig för detta betänkande, riktar mot kommissionen för förseningarna av översynen av det nuvarande betänkandet är berättigad. Det är positivt att föredraganden beklagar att kommissionen inte har uppfyllt det tidsschema som fastställts i direktivet, och att ingen utvärdering av dess effektivitet i praktiken har gjorts samt att hon trycker på behovet av ett förslag om en omedelbar översyn, vilket flera av de åtgärder som tagits med syftar till, och som vi i huvudsak stöder och instämmer i.
Under debatten i de parlamentariska utskotten ingav vi för övrigt flera förslag som syftar till att garantera en bindande rätt till amningspauser i arbetet, att motverka diskriminering i arbetslivet av kvinnor som är gravida, nyligen har fött barn eller ammar, framför allt i lönehänseende och när det gäller befordringsmöjligheter i anställningen, och att särskilt uppmärksamma de kvinnliga arbetstagare som har tidsbegränsade eller atypiska kontrakt.
Förslagen har i allmänhet accepterats med undantag för det som rör betalningen av understödet under barnledigheten, vilken bör omfatta 100 procent av den tidigare lönen och vara pensionsgrundande. Jag hoppas att parlamentet antar det förslaget.

Nobilia
Herr talman! Om kommissionens avsikt i denna fråga var reella förbättringar av säkerheten och hälsan för kvinnliga arbetstagare under graviditeten och amningsperioden kan vi konstatera att den inte har uppnått sin målsättning. Det finns två uppenbara brister i betänkandet: senfärdigheten och begränsningen. Betänkandet borde ha kommit redan 1997, men om det nu är försenat bör det åtminstone råda bot på de föga tydliga formuleringarna i vissa artiklar i direktivet och definiera de många, oändliga koncept som har gett upphov till flera olika tolkningar. Detta utan att tala om de olika nödvändiga uppgifter som saknas eller resultaten av de enkäter som skickats till medlemsstaterna eller resultaten av samordningen av lagstiftningen och verksamheten på området från Europeiska standardiseringsorganisationens sida.
Redan 1992 ansåg Europaparlamentet att det fordrades en översyn av detta direktiv och därför instämmer vi i målen i Damiãos betänkande, mot bakgrund av behovet av en marknadsmässig social ekonomi: att förknippa moderskapspolitiken med familjepolitiken och avskaffa ovissheterna så att rättigheterna för kvinnliga arbetstagare under graviditeten och amningsperioden förbättras på ett konkret och kvantifierbart sätt.

Avilés Perea
Herr talman, fru vice ordförande i kommissionen! Med integrationen av kvinnan på arbetsmarknaden sammanfaller ibland hennes arbetsliv med en graviditet vilket ibland tvingar henne att söka extra ledighet för att inte riskera sin eller det ofödda barnets hälsa. Graviditeten är ett naturligt stadium för kvinnan som samhället bör respektera, värna och skydda.
Samhället bör särskilt ta hand om kvinnor i arbetslivet genom att göra det lättare att få ledigt från arbetsplatsen. Integrationen av kvinnan på arbetsmarknaden är en realitet som inte har någon återvändo och vi får inte försätta kvinnorna i en situation där de måste välja mellan att skaffa barn eller behålla sitt arbete genom de komplikationer som en graviditet skulle kunna framkalla.
Befolkningens åldrande, tillsammans med de låga födelsetalen i Europeiska unionen, gör att detta är en mycket viktig fråga för alla arbetsmarknadens parter. Lika viktigt som skyddet av den gravida är det att underlätta för amningen, som är lika bra både för modern som för barnet. Att skydda moderskapet och amningsperioden kan inte betecknas som olika behandling av män och kvinnor, eftersom moderskapet är exklusivt för kvinnorna och det är kvinnan som måste skyddas, oavsett vilken typ av föräldraledighet männen kan få.
Medlemsstaterna måste ta på sig de eventuella negativa effekterna av detta direktiv och underlätta för företagen att anställa unga kvinnor och befria dem från de sociala kostnaderna under föräldraledigheten. Direktivet bör innehålla en minimiledighet på 20 veckor, med en obligatorisk period på minst åtta veckor efter förlossningen. Man måste garantera en minimilön på 80 procent utan förluster av pensionsrättigheter. Förbudet mot uppsägning under graviditeten måste uppfyllas rigoröst. Graviditeten får aldrig vara ett skäl för att diskriminera kvinnan.

Izquierdo Rojo
Utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor kritiserar enhälligt i sitt yttrande kommissionens förseningar, som är desto allvarligare med tanke på att det gäller perioden från 1992 till 2000, den period då de största förändringarna inträffat när det gäller kvinnors tillträde till arbetsmarknaden.
Dessutom tycker vi att denna brist på bestämmelser kan uppmuntra ett mycket allvarligt fenomen bland ungdomarna, nämligen att de avstår från moderskapet.
Vi ber kommissionen att innan slutet av år 2000 lägga fram en ändring av direktivet 92/85/EEG och att detta direktiv blir tillämpligt på alla gravida kvinnor i arbetslivet, på alla områden och i alla yrken, utan undantag eller villkor.
De nya bestämmelserna måste vara tydliga och långtgående. De måste ta hänsyn till nya arbetssituationer och även den nya familjesituationen med ensamstående föräldrar. Den gravida kvinnan bör kunna få ett lämpligt skydd, som är specifikt utformat för hennes situation, men det får inte innebära varken diskriminering eller minskade möjligheter på arbetsmarknaden, utan precis tvärtom.
Vi måste kunna sätta in lämpliga resurser för att amningsperioden skall gå att förena med arbetet. I dag, herr talman, i dagens Europa, går det inte att skilja kvinnorna från deras anställningar och ännu mindre att skilja kvinnorna från moderskapet.

Bushill-Matthews
Herr talman! I kommissionens rapport, som jag har läst mycket noggrant, står det: "På det hela taget har direktiv 92/85/EEG genomförts väl av medlemsstaterna... detta märks av de få klagomål som riktats till kommissionen om gravida arbetstagares rättigheter." Föredraganden ser bara på detta ur en synvinkel och säger i själva verket att det är irrelevant, och hävdar att det ursprungliga direktivet helt enkelt inte var tillräckligt långtgående.
Jag tycker om en del förslag i hennes betänkande. Jag gratulerar henne till den entusiasm hon visat vid följandet av sin dagordning. Men på det hela taget är detta ingen hälso- och säkerhetsdagordning. Det är i mångt och mycket en traditionell socialistisk dagordning.
För det första syftar hennes betänkande till att harmonisera socialpolitiken i EU, i stället för att överlåta detaljerna till medlemsstaterna - en punkt som framhölls med stor kraft av Olle Schmidt tidigare under debatten. För det andra vill föredraganden förbättra villkoren och förhållandena på arbetsplatsen för arbetstagare som är gravida och nyligen fött barn genom extra barnledighet och bestämda lägsta gränser för ersättning. Inget av detta är egentligen hälso- och säkerhetsfrågor. Hon föreslår lösningar där det inte finns några hälso- och säkerhetsproblem.
I egenskap av brittiska konservativa, bekräftar vi vårt intresse av hälsa och säkerhet för alla arbetstagare, i synnerhet för svaga grupper. Vi bekräftar vårt intresse för subsidiaritet med hänsyn till villkoren och förhållandena på arbetsplatsen. Men vi bekräftar också vårt intresse att hjälpa fler kvinnor att få jobb, i stället för att skapa fler hinder för kvinnor på arbetsmarknaden. Vi uppmanar därför kammaren att förkasta betänkandet.

Gröner
Herr talman! Jag vill gratulera Damião för att hon utvecklat de utmärkta kraven i hennes betänkande. I sin utvärderingsrapport, som framlagts nästan fyra år för sent, har kommissionen förvisso spelat falskt i viktiga frågor. Sedan 1992 har medlemsländerna försummat viktiga år under vilka de hade kunnat skapa förbättrade villkor för miljoner av mödrar och vara rustade för de förändrade rambetingelserna i informationsåldern. Ett alltför stort antal kryphål i direktivet, den oreglerade omvändningen av bevisbördan samt avsaknaden av regleringar av de finansiella tjänsterna gör det uppenbart att ett avsevärt behov av förbättringar är förhanden. För arbetsgivarna är de sociala åliggandena en kostnadsfaktor som de gärna skulle slippa. För många kvinnor innebär detta dock uppenbarligen att de blir tvingade att välja: jobb eller barn. Det får dock ej bli så att deras strävan efter ekonomiskt oberoende tvingar dem till alternativet att varken ha jobb eller barn. Valmöjligheten är en mänsklig rättighet för såväl kvinnor som män, och förenlighet av familj och yrkesverksamhet är socialdemokratiska kärnkrav.
Graviditet är inte en sjukdom, och det måste åstadkommas förändringar i det förhållandet att arbetstagare tvingas avstå från inkomst under moderskapsskyddet, samt i att den potentiella förmågan att kunna ha barn skall innebära att kvinnorna som kollektiv får dras med nackdelar på arbetsmarknaden. Gemenskapsrätten måste ändras på detta område. Utskottet för kvinnornas rättigheter och jämställdhet kommer att ställa sig i spetsen för EU för att tillkämpa sig en höjd barnledighet på 20 veckor och drastiskt inskränka undantagsreglerna, till exempel för tillfällig förvärvsverksamhet av utlänning.
Graviditetskomplikationer och flerbarnsfödslar kräver särskilda former av stöd; hälsan för de blivande mödrarna måste bli en viktig fråga för samhällena under det tjugonde århundradet. Det är min förhoppning att också de kolleger som diskuterar så häftigt tycker det är viktigt. Vi måste tala med en röst för att kunna omsätta ILO-konvention 103; för små och medelstora företag måste hjälpen regleras på annat ställe, till exempel i fördraget, och inte i detta direktiv.

Hermange
Herr talman! Denna text är viktig eftersom den berörda lagstiftningen inte har oväsentliga konsekvenser för kvinnors och också barns välbefinnande, det vill säga vårt samhälles framtid.
I det avseendet kan vi förvånas över att kommissionen har väntat så länge med att lägga fram sin utvärderingsrapport om genomförandet av detta direktiv och förslagen till förbättringar av villkoren för genomförande av mammaledighet. Det tycks mig att i detta förslag till översyn av direktivet som vi ber kommissionen lägga fram snabbt, är det väsentligt att vidmakthålla tre befintliga grundläggande principer för kvinnan och hennes utveckling: uppsägningsförbud för gravida kvinnor eller kvinnor som har mammaledighet, rätt till obligatorisk minimiledighet och ersättning under denna ledighet som inräknas i pensionsrättigheterna.
Det tycks mig för övrigt att det nya direktivet borde innehålla avsevärda förbättringar, i synnerhet att erbjuda möjlighet för varje kvinna att få en mammaledighet som förlängs till tjugo veckor utan skyldighet att ta ut den i sin helhet, men med skyldighet för arbetsgivaren att föreslå det, och med en minimiledighet på åtta veckor efter förlossningen för att stärka bandet mellan mor och barn.
När det gäller havandeskap med risker och handikappade barn som kommer till hemmet är det självklart att vi måste utarbeta anpassade förslag som med tanke på den särskilda situationen erbjuder en förlängning av mammaledigheten.
När det gäller definitionen av bidraget tycks det mig att det tal som skall tas i beaktande bör vara minst 80 procent av den föregående lönen, inbegripet för att bygga upp pensionsrättigheter. Det är slutligen önskvärt att texten växelvis stärker det formella uppsägningsförbudet under graviditeten och mammaledigheten.

Mantovani
Herr talman! Jag gratulerar föredraganden till det arbete hon har lagt ned för att värna kvinnan under ett särskilt skede av hennes liv, nämligen graviditeten och moderskapet. Det är helt klart ett framsteg, inte bara för kvinnan i allmänhet, utan för familjens rättigheter och till skydd för dess grundläggande värden.
Europeiska folkpartiet har alltid hävdat att familjen, i betydelsen samhällets grundläggande beståndsdel, är den bas på vilken Europa skall byggas och våra kristna värderingar ålägger oss att respektera familjen. Under en tid då Europa har demografiska problem är det sedan nödvändigt att institutionerna ger en stark signal som lugnar de kvinnor som arbetar, vilka måste känna tillräcklig trygghet om de skall välja att bli mödrar. Det är därför det måste finnas en ledighetsperiod med lämplig längd före och än mer efter förlossningen, då det finns ett barn att amma, ta hand om och uppfostra. Ersättningen under denna period får därför inte skäras ned och inte heller behandlas som pensionerna behandlas. Jag skall tillägga att i det här fallet får även kvinnliga företagare rätt till ersättning som skall täckas av nationella medel med ett avgiftssystem.
Slutligen vill jag uttrycka mitt samtycke till förbudet mot att avskeda kvinnor under denna period och till att de kostnader som moderskapsersättningen medför inte skall belasta det privata företag där hon arbetar direkt utan helt övertas av det offentliga. Detta för att undvika att kvinnor missgynnas på arbetsmarknaden och utsätts för diskriminering.

Talmannen
Mina damer och herrar! Jag ber om tystnad, inte en religiös tystnad utan om en parlamentarisk tystnad, för att vi skall kunna lyssna med uppmärksamhet på kommissionär De Palacio.

De Palacio
. (ES) Herr talman! Jag vill först tacka Damião för det utmärkta betänkande hon har utarbetat, trots att det innehåller en lång rad punkter med kritik mot kommissionens agerande. Punkter som jag måste acceptera, eftersom de är riktiga, de grundar sig på verkliga fakta. Men jag måste komma med ett rättfärdigande och en förklaring. För att utarbeta denna text var kommissionen tvungen att arbeta med handlingar från de olika medlemsstaterna och tyvärr har vi inte fått dessa handlingar så snabbt som kommissionen hade önskat. Detta är förklaringen till den försenade presentationen.
Kommissionen delar naturligtvis helt och hållet parlamentets intresse av att förbättra skyddet för arbetstagare som är gravida eller som nyligen har fött barn.
Gemenskapens regelverk och EG-domstolens rättspraxis erbjuder ännu inte en tillräcklig ram, även om de utan tvekan är nyckelfaktorer för att fortsätta framåt i denna grundläggande fråga för att garantera rättigheter åt arbetstagare som är gravida.
Direktivet 92/85 antogs innan Amsterdamfördraget. Vi anser att vi just nu, efter att fördraget har gått igenom, kan gå ännu längre och ta några steg framåt. Detta är vad vi har för avsikt att göra och därför kommer vi att lägga fram en tilläggsrapport om genomförandet av detta direktiv, en rapport vi kommer att lägga fram under år 2002.
Som ni väl känner till, ärade ledamöter, antog kommissionen förra veckan sitt nya sociala program för perioden 2000- 2005 och det är inom den ramen vi hoppas kunna komma med en lämplig lösning, inte bara på detta konkreta problem utan också på en hel rad ytterligare frågor.

Staes
Herr talman! Detta är sista gången under denna vecka som vi är närvarande i stort antal här i kammaren. Jag vill rikta er och våra kollegers uppmärksamhet på något mycket beklagligt. Parlamentet har ett mycket gott rykte hos pressen, eftersom parlamentet under tjugo år har lyckats med att två gånger om dagen gå ut med pressmeddelanden till den skrivna pressen.
Systemet har genomgått vissa förändringar. Jag har tagit en snabbtitt på hur systemet har fungerat under veckan. Pressmeddelandet om hedrandet av minnet av före detta ordförande Pflimlin offentliggjordes inte förrän kl. 23.22 på måndagskvällen. Redogörelsen för diskussionen om toppmötet i Feira skickades ut på tisdag morgon. Redogörelsen för tisdagsmorgonens diskussion om ansvarsfrihet skickades ut kl. 21.12 på kvällen. Redogörelsen för Zimbabwe-frågans behandling under tisdag eftermiddag skickades ut kl. 22.55 på kvällen. Redogörelsen för diskussionen om Europeiska centralbanken från onsdag morgon skickades ut kl. 20.00 samma dag. Detta gör att den skrivna pressen inte bryr sig om att ägna sig åt denna typ av nyhetsrapportering. När pressmeddelandena kommer är redaktionerna redan stängda och nyheterna hinner bli gamla.
Jag skulle vilja be er, herr talman, att gå tillbaka till det gamla systemet och se till att rapporterna till pressen, pressmeddelandena, inte bara kommer ut i tid, men också innehåller en fullständig översikt, uppdelat per språk. Jag skulle vilja be presidiet att tänka över detta och ändra det tidigare fattade beslutet.

Talmannen
Käre kollega, era synpunkter kommer naturligtvis att framföras till tjänstemännen så att vi kan utföra vårt arbete på bästa möjliga sätt.
  

Atkins
Herr talman! Rörande en ordningsfråga. Jag är ledsen att behöva uppehålla kammaren när jag vet att det finns många omröstningar att ta itu med.
Jag har just sett på min föredragningslista att omröstningen om mitt eget betänkande skall ske sist. Man har inte rådgjort med mig om detta. Jag sade faktiskt tidigare att det borde tas så tidigt som möjligt under omröstningen, eftersom - och som en av de som behandlat luftfartsfrågor, så känner jag till detta bättre än de flesta - det bara finns ett flyg som jag kan ta för att komma hem. Och så är jag fast här! Jag hoppas alltså att kammaren visar nåd och undrar om det finns möjlighet att hålla omröstningen om Atkinsbetänkandet tidigare?

Talmannen
Jag noterar er begäran.

Mombaur
Herr talman! Om ni skulle efterkomma kollegans begäran så föreslår jag att ordningsföljden på omröstningarna formuleras som under avslutningen i går. Det vore något helt annat!
(Applåder)

Talmannen
Ledamot Mombaur, jag har inte bifallit Atkins begäran, jag har bara noterat den. Det finns en bestämd voteringsordning som jag kommer att följa, och jag är ledsen att en del av dessa betänkanden inte kommer att gå till omröstning nu på förmiddagen utan i eftermiddag.
Vi skall nu genomföra omröstningarna.

OMRÖSTNING
Förslag till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 1251/1999 om upprättande av ett stödsystem för producenter av vissa jordbruksgrödor för att däri inbegripa lin och hampa som odlas för fiberproduktion

(KOM(1999) 576 - C5-0280/1999 - 1999/0236(CNS))
Förslag till rådets förordning om den gemensamma organisationen av marknaden för lin och hampa som odlas för fiberproduktion
(KOM(1999) 576 - C5-0281/1999 - 1999/0237(CNS))
Maat (PPE-DE). Herr talman! Det hela handlar om att det nu föreligger en kompromiss, och jag har en fråga angående denna till kommissionen. Det har nämligen visat sig att denna kompromiss får sämre konsekvenser än kommissionsförslaget för Europas äldsta linodlare jämfört med resten av Europa. Det tycks mig orättvist, eftersom denna grupp inte har orsakat problemet, varken genom att utöka odlingen eller genom att inte följa reglerna. Eftersom det gäller en kompromiss med kommissionen, ber jag kommissionen om ett exakt svar på följande frågor: a) Är kommissionen beredd att genomföra ändringsförslag 51 som har bifogats kompromissen, och b) är kommissionen beredd att under överläggning med rådet ta upp den särskilda ställning som belgiska, nederländska och nordfranska linodlare intar? Skadan kan endast repareras med en summa om runt tre miljoner euro, och jag ber kommissionen med eftertryck att uppmärksamma detta problem, samt att besvara dessa båda frågor.

Graefe zu Baringdorf
Herr talman! Ni har redan sagt det: Omröstningen kommer att ske via kompromissförslag, som man kom fram till under ett informellt samråd med kommissionen. Den 16 maj återförvisade vi rapporten och kunde under tiden åstadkomma vissa förbättringar i den. Med detta förfaringssätt gav parlamentet åter uttryck för sin vilja att vi också i utskottet för jordbruk och på jordbruksområdet kan uppnå fullt medbeslutande. Detta har vi i sak åstadkommit med hjälp av detta förfaringssätt. Jag vill tacka kommissionen för samarbetet på området och jag hoppas att de kompromisser som funnits kan företrädas av kommissionen också i rådet på så sätt att de endast kan avvisas med enhällighet. Därmed har vi i kommissionen och parlamentet tillsammans lyckats uppnå en stark position, och jag hoppas att detta också kan tjäna som exempel för regeringskonferensen i Nice.

Schierhuber
Herr talman, ärade kommission, mina ärade kolleger! Jag vill verkligen tacka så hjärtligt - inte bara kommissionen utan alla medarbetare, alla kolleger i utskottet för jordbruk, för att vi gemensamt har lyckats arbeta fram denna kompromiss. Jag vill att dossieren utfärdas i dag, för i annat fall har rådet möjligheten att den 16 och 17 juli fatta beslut utan att parlamentet får yttra sig, eftersom vi enligt en dom i EG-domstolen inte lojalt och konstruktivt efterlever samarbetet. Därför vill jag be om att vi utfärdar denna dossier i dag. Tack så mycket ännu en gång för samarbetet!

Talmannen
Fru kommissionär, vill ni svara på ledamotens fråga?

Schreyer
. (DE) Herr talman, ärade damer och herrar! Först bara några korta anmärkningar: Jag kan bekräfta att kommissionen godkänner 12 av de 13 ändringsförslagen som kompromissats fram. Kommissionen har endast några förbehåll gällande ordalydelsen i lagen och strukturen på kompromissförslagen i texten. Rent innehållsligt kommer kommissionen att stödja detta i diskussionerna med rådet. Vad gäller ändringsförslag 46 vill jag peka på att de frivilliga överlåtelserna av kvoter mellan olika medlemsländer endast kan utnyttjas en gång, eftersom det annars lätt kan uppstå störningar i fördelningssystemet. Vad beträffar ändringsförslag 51 noterar kommissionen utskottets oro i fråga om stödnivån för långfibriga växter; ändå är den tvingad att ännu en gång hänvisa till att det naturligtvis bara finns begränsade utvärderingsmöjligheter, eftersom en rapport skall upprättas efter reformens första år i bruk.
Får jag också för min kollega Fischlers och kommissionens räkning tacka för samarbetet, och jag menar att kompromissförslagen som arbetats fram har bidragit till en förbättring och framför allt förstås också till en vidareutveckling.
(Parlamentet godkände lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande utan debatt (A5-0182/2000) av Stauner för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om förslaget till riktlinjer för de olika typer av innovativa åtgärder som avses i artikel 22 i förordning (EG) nr 1260/1999 av den 21 juni 1999 om allmänna bestämmelser för strukturfonderna - Innovativa åtgärder enligt artikel 6 i ESF-förordningen (C5-235/2000 - 2000/ 2127(COS)
(Parlamentet godkände resolutionsförslaget.)
Betänkande (A5-0183/2000) av Bourlanges för budgetutskottet om förslaget till tilläggs- och ändringsbudget nr 1/2000 till Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 2000 (C5-0314/2000)
(Parlamentet godkände resolutionen.)
Betänkande (A5-0192/2000) av Virrankoski för budgetutskottet om förslaget till Europeiska gemenskapernas tillägs- och ändringsbudget 2/2000 för budgetåret 2000 (C5-0342/2000)
(Parlamentet godkände resolutionen.)
Betänkande (A5-0190/2000) av Stauner för budgetkontrollutskottet om ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av Europeiska gemenskapens allmänna budget för budgetåret 1998
(SEK(1999) 412 - C5-0006/1999 - 1999/2050(DEC))
(Parlamentet godkände resolutionen.)
Betänkande (A5-0167/2000) av Rühle för budgetkontrollutskottet om beslutet om beviljande av ansvarsfrihet för komissionen avseende den finansiella förvaltningen av de sjätte, sjunde och åttonde Europeiska utvecklingsfonderna för budgetåret 1998
(KOM(1999) 227 - C5-0003/1999 - 1999/2004(DEC))
(Parlamentet godkände resolutionen.)
Betänkande (A5-0189/2000) av Kuhne för budgetkontrollutskottet om beviljande av ansvarsfrihet avseende genomförandet av Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 1998 - Avsnitt I - Europaparlamentets/Bilaga: Ombudsmannen
(SEK(1999) 414 - C5-0008 /1999 - 1999/2051(DEC))

Poettering
Herr talman, kära kolleger! Jag beklagar att det är jag som måste uttala mig angående kollegan Kuhnes betänkande, men det är fråga om ett mycket betydelsefullt förlopp. I detta betänkande, som behandlar beviljandet av ansvarsfrihet för parlamentets budget 1998, finns det, som var och en vet, en punkt 18 och en strecksats 6. Denna strecksats 6 behandlar också vår partigrupp. Det fanns en överenskommelse - vilket samtliga gruppordföranden lär bekräfta - mellan gruppordförandena som gick ut på att vi i detta betänkande inte tar upp några konkreta fall med enskilda partigrupper, utan att vi gemensamt skall försöka att där vi har problem bemästra dessa också i framtiden. Sedan lämnade jag likafullt, efter införandet av denna formulering i betänkandet, ett kompromissförslag för min partigrupps räkning; för några dagar sedan tillkännagav man att denna kompromiss skulle godkännas av föredraganden. Då avstod vi från att lämna in ett förslag som även behandlar problem inom den socialistiska partigruppen. Nu får jag höra att den socialistiska partigruppen nog ej kommer att stödja vårt ändringsförslag 10, som bär mitt namn.
Jag förklarar här tydligt och helt allvarligt och med beklagande att man har övergivit överenskommelsen mellan gruppordförandena. Man har övergivit rättvisan! Jag förklarar också att vår grupp är besviken - inte bara jag personligen utan hela gruppen. Om den socialistiska partigruppen inte godkänner kompromissförslag 10 - det är deras sak - så vill jag bara säga att det blir ett beslut med mycket stora konsekvenser, som den socialistiska partigruppen fattar här i dag.
(Applåder från PPE-DE-gruppen)

Talmannen
Poettering, som ni vet gör vi röstförklaringarna efter omröstningen. Vi kan inte starta en debatt nu, även om ämnet är mycket känsligt.

Barón Crespo
Ja, herr talman, jag konstaterar att lagen inte är lika för alla eftersom jag ville göra ett liknande inlägg under förra sammanträdet, angående resolutionen om Feira, men jag fick inte göra det, och detta var i slutet. Jag minns att det var ett allmänt bråk på de där bänkarna för att man skulle respektera arbetsordningen. I dag har det inte varit så.
Vad jag vill påpeka från min grupp är att det är fullkomligt oacceptabelt att man för det första nämner en överenskommelse som inte existerar och därefter hotar min grupp. Det är meningslöst att ställa villkor för andras röster. Jag accepterar att man försvarar sin ståndpunkt, vad som inte är godtagbart är att man i denna episod, innan omröstningen, hotar min grupp i samband med en fråga som man har röstat om i budgetkontrollutskottet, också med rösterna från ledamöterna på denna bänk.
(Applåder)
Dessutom vill jag avslutningsvis, herr talman, säga att det inte finns något omnämnande av någon av grupperna i Kuhnes betänkande. Jag rekommenderar Poettering att läsa betänkandet uppmärksamt.
(Applåder från PSE-gruppen)

Kuhne
. (DE) Herr talman! I egenskap av föredragande vill jag helt kort göra en två-tre anmärkningar. Först en generell anmärkning. Jag tror att det för framtiden är förnuftigt att vi i fråga om ansvarsfrihetsförfaranden i detta parlament vänjer oss vid att vi inte bara kan vara känsliga för formuleringar när de egna aktierna är drabbade. För det andra: Jag föreslog själv i mitt ursprungliga betänkande, som antogs i utskottet i mars och som vi röstade om här i april, att man skulle ta upp ett problem som berör min partigrupp. I utskottet röstade då min partigrupp och De gröna för att lösa detta problem. Det handlar om frågan om betalning av partianställda med resurser från partigrupperna. Detta förslag från min sida lyftes då ut från mitt förslag till betänkande genom en röstmajoritet bestående av PPE och liberalerna. Detta vet Poettering kanske ännu inte, jag ger honom härmed denna information.
Och så en helt fundamental anmärkning för föredraganden av ett ansvarsfrihetsförfarande. Det var ett förslag från PPE från april, närmare bestämt från Elles, som knöt samman ansvarsfriheten för parlamentets budget till frågan om partigruppernas finanser. Det var sitt eget förslag som de genomdrev. Av den anledningen finns denna punkt med. Det fanns då explicit en referens till revisionsrättens rapport. Oavsett om en överenskommelse finns eller ej, kan ingen överenskommelse mellan gruppordförandena ta över frågan om ansvarsfrihet från en föredragande av ett ansvarsfrihetsförfarande som innefattar det att grupperna är berörda. Att åberopa sig på detta att gruppordföranden skulle bevilja sig själva ansvarsfrihet är redan i sig en sak som skulle kräva vidare diskussioner.
(Applåder)
Min sista anmärkning gäller själva kompromisskaraktären: Vid flera tillfällen har vi fått erfara att olika personer förklarat sina egna förslag vara kompromisser. Ingen har någon gång talat med mig om frågan huruvida detta är en kompromiss eller inte. Mig har man bara frågat om jag kan gilla detta förslag, och då har jag sagt nej. Ty detta förslag höjer på intet sätt genomblickbarheten i den fråga det handlar om, och därför är jag nu som förr emot förslaget.
(Applåder)
(Parlamentet godkände förslaget till beslut.)
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0193/2000) från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt (8251/1/2000 - C5-0270/2000 - 1999/0204(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning om upprättande av ett system för identifiering och registrering av nötkreatur, om märkning av nötkött och nötköttsprodukter och om upphävande av rådets förordning (EG) nr 820/97
Föredragande: Papayannakis)

Schreyer
. (DE) Ändringsförslagen 1, 2, 3 och 5 syftar till att stryka förpliktelsen att ange vilken djurkategori det gäller på etiketten. Diskussioner om definitionen av denna kategori har redan skett i förvaltningskommittén, och kommissionen hyser tillförsikt om att lösningarna har nåtts, lösningar som kommer att tillfredsställa en majoritet av medlemsländerna, om inte till och med alla. Kommissionen är därför av den uppfattningen att det är av avgörande betydelse att föreskrifter om kännetecken kan införas den 1 september. Om hela debatten påbörjas på nytt kommer ikraftträdandet att bli försenat. Då kan ändringsförslagen inte antas.
Beträffande ändringsförslag 4 drar kommissionen slutsatsen att förslaget till förordning redan kräver ett fullständigt säkerställande av härkomsten. Därför ser kommissionen ingen grund för att godkänna detta ändringsförslag, och även avseende ändringsförslag 6 säger den sig vara emot antagande. För kommissionens räkning vill jag dock peka på att det redan nu är möjligt att ange datumet då köttfärsen framställts under det förenklade frivilliga förfarandet. Får jag också ännu en gång hänvisa till att Fischler i går förklarade att man efter de diskussioner som ägt rum i parlamentet under första behandlingen har antagit den absoluta merparten av ändringarna och redan fört in dem i texten.
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd (efter dessa ändringar).)
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0165/2000) från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt (10677/2/1999 - C5-0098/2000 - 1998/0303(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning om frivilligt deltagande för organisationer i gemenskapens miljöstyrnings- och miljörevisionsordning (EMAS) (Föredragande: García-Orcoyen Tormo)

Schreyer
. (DE) Kommissionen kan godkänna ändringsförslagen 1, 2 och tredje avsnittet av 19. Ändringsförslagen 3, 4, 16 och fjärde avsnittet av 19, 22, 25 samt första och tredje avsnittet av 30. Ändringsförslagen 32 och andra avsnittet av 33 accepteras i princip. Övriga ändringsförslag kan ej godtas av kommissionen.
Efter ändringsförslag 49

Scheele
Herr talman! För att detta ändringsförslag 41 skall bli godtagbart för PPE-gruppen och liberalerna, föreslår jag följande muntliga ändringsförslag: I stället för "den aktiva integrationen av arbetstagarna och deras företrädare" inskjuts "integrationen av arbetstagarna och deras företrädare i organisationen".
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd (efter dessa ändringar).)
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0166/2000) från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt (5860/1/2000 - C5-0182/2000 - 1998/0333(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om gränsvärden för bensen och koloxid i luften (Föredragande: Breyer)

Schreyer
. (DE) Kommissionen kan inte godkänna ändringsförslag 4. Den godtar i princip ändringsförslag 5 och 6 och helt och hållet ändringsförslag 2 och 3.

Talmannen
Ändringsförslag 5 och 6 saknas. Här finns bara fyra ändringsförslag.

Heaton-Harris
Herr talman! Rörande en ordningsfråga. Det är bra att vår budgetansvarige kommissionär har fullständigt aktuella uppgifter om siffrorna.
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd (efter dessa ändringar).)
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0164/2000) från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt (5684/1/2000 - C5-0181/2000 - 1998/0358(COD) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets rekommendation om införande av minimikriterier för miljötillsyn i medlemsstaterna (Föredragande: Jackson)

Schreyer
. (DE) Herr talman, jag ber er att igen ursäkta misstaget från förut: Ändringsförslagen 1, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 och första avsnittet av 10, 11, 12, 13, 14, 15 - av 15 första, tredje och fjärde avsnittet -, 16, 17 och 18 kan ej godkännas av kommissionen. För det andra, om förslaget formuleras som en rekommendation kan kommissionen även godta ändringarna 2, 10 - andra avsnittet - och punkt 9 i andra avsnittet av 15.
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd (efter dessa ändringar).)
Europeiska rådets möte 19/20 juni 2000 i Santa Maria da Feira
Förslag till resolution (B5-0583/2000)
(Parlamentet förkastade resolutionsförslaget.)
Förslag till resolution (B5-0585/2000)
(Parlamentet förkastade resolutionsförslaget.)- Förslag till gemensam resolution om slutsatserna från Europeiska rådets möte i Feira 19-20 juni 2000
(Parlamentet godkände resolutionen.)Förslag till gemensam resolution () om delegation för unionens observatörer till valet i Zimbabwe
(Parlamentet godkände resolutionen.)
Människohandel
Förslag till resolution B5-0595/2000 om illegal invandring och upptäckten av 58 döda illegala invandrare i Dover
(Parlamentet förkastade resolutionsförslaget.)- Förslag till gemensam resolution ()

Ceyhun
Herr talman, såsom företrädare för folket sätter jag värde på att vi står fast vid det vi undertecknar. Naturligtvis är det inte särskilt praktiskt för det parlamentariska arbetet, att plötsligt behöva dra tillbaka en sak. I vår grupp har vi emellertid olika uppfattningar om frågorna om illegal invandring och människosmuggling. Av detta skäl har vi dragit tillbaka vår underskrift. Jag ber att man noterar detta.
(Parlamentet godkände den gemensamma resolutionen.)
Talmannen. Eftersom det är sent avbryter vi omröstningsomgången nu och återupptar den kl. 17.30.

Roth-Behrendt
Herr talman, jag respekterar ert beslut. Dock vill jag påminna om att det är mer än ansvarslöst att rösta om lagstiftning - och nästa betänkande är ett lagstiftningsbetänkande - i juli på en torsdagseftermiddag, det är mer än ansvarslöst. Jag motsätter mig med bestämdhet detta.
(Applåder)

Talmannen
Ledamot Roth-Behrendt, jag vill berätta för er att det inte bara är ett lagstiftningsbetänkande utan hela fyra stycken! För att behandla allesammans på samma sätt skulle vi alltså behöva fortsätta omröstningen till långt efter kl. 14.00, och det kan vi inte göra. Dessutom röstar man normalt när kammaren är beredd att göra det, inte när den inte är det.
Jag förklarar omröstningarna avslutade.
  
Röstförklaringar   

Goodwill
Herr talman! Mot bakgrund av omröstningen om Papayannakis betänkande, vill jag be kommissionen att sammankalla en förlikningskommitté nästa vecka, så att vi kan lösa detta före tidsfristens utgång den 1 september. Var god och meddela detta till kommissionären, eftersom hon inte lyssnar just nu.
  
Betänkande (A5-0124/2000) av Schierhuber

Alavanos
 - (EL) Det finns allvarliga reservationer mot förslaget till förordning EG 1251/1999 om lin och hampa avsedda för textilframställning. Och det därför att fördelningen av kvoter mellan medlemsländerna är ojämn. Länder med en omfattande jordbrukssektor och stor andel sysselsatta inom jordbruket, som t.ex. Grekland, har fått den lägsta kvotgränsen, när det gäller både lin och hampa.
Jag måste ta tillfället i akt och betona att det behövs en upplysningskampanj i medlemsländerna, så att man kan få bukt med okunnigheten och demagogin i fråga om hampa, som t.ex. i Greklands fall har lett till att polisen stängt butiker som sålt textilier tillverkade av hampa och att små företag blivit ruinerade.
Betänkande (A5-0182/2000) av Stauner

Fatuzzo
Herr talman! Pensionärerna och de äldre är positiva till nymodigheter även om det finns de som inte tror det och därför är jag, som företrädare för Pensionärspartiet, alltid för att man vid beslut om strukturfonderna inför regler som leder till innovativa åtgärder. Vid detta tillfälle hoppas jag, när jag nu har förklarat att jag röstade för, att man i framtiden bland de projekt som skall finansieras som innovativa åtgärder även medtar projekt som inte bara syftar till att förbättra arbetslivet i strikt mening. Även projekt som riktar sig till pensionärerna, som under den tid de är frånvarande från arbetslivet njuter frukterna av de inbetalningar de gjorde under sin yrkesverksamma tid, bör finnas med. I vid mening kan man se denna period som en fortsättning på arbetslivet.
Betänkande (A5-0192/2000) av Virrankoski

Dell'Alba
Herr talman! Jag begärde ordet bara för att säga att de radikala ledamöterna avstod i denna omröstning om Virrankoskis betänkande eftersom rådet har hänfört till sig, till rådets budget, även de kostnader som har med de uppdrag som militära experter eller andra kan komma att utföra inom ramen för GUSP.
Eftersom vårt parlament alltid har varit mycket noga med att kostnaderna för GUSP skall vara en integrerad del av unionens budget och därmed ligga i kommissionens budget är vi oroliga över det avsteg som Virrankoskis betänkande kan leda till, det vill säga över tendensen att allt oftare föra in driftskostnader, operativa kostnader för GUSP i rådets budget.
Det är därför vi avstod i omröstningen om Virrankoskis betänkande.

McKenna, Schörling och Schröder, Ilka
Vi röstade emot extra pengar till militära rådgivare, eftersom vi anser att en fredspolitik kräver sakkunniga på området för fredsfrågor och konfliktlösning utan våld.
Betänkande (A5-0190/2000) av Stauner

Raschhofer
Herr talman, parlamentet kan, tror jag, inte ge sig tillfreds med det som hittills uppnåtts. Det löper risken att förlora trovärdighet på området för budgetkontroll och bedrägeribekämpning om det beviljar kommissionen ansvarsfrihet. Jag vet inte heller om man i denna församling är medveten om att det med beviljande av ansvarsfrihet följer ansvar för skador. Det torde vara svårt att förklara för de europeiska medborgarna att man i fallet Fléchard kastat 14 miljoner euro av skattemedel i sanden och att parlamentet låter sig avspisas med tomma löften. Var och en som röstat för ansvarsfrihet för kommissionen i denna församling övertar därmed personligen ansvaret. Vi behöver inte undra på att medborgarna allt mer tappar förtroende för Europa.
För min grupps räkning vill jag därför slå fast att vi mot denna bakgrund röstat emot ansvarsfrihet för kommissionen.

Camre
. (DA) Medlemmarna i UEN-gruppen röstade vid omröstningen den 6 juni emot förslaget att bevilja ansvarsfrihet för genomförandet av Europeiska unionens allmänna budget för 1998. Skälet till detta är att den nuvarande kommissionen, som har förbundit sig att genomföra en omfattande förvaltningsreform, inte visar tillräcklig vilja att genomföra denna reform. De många fallen av motvilja, försening och vägran att utlämna handlingar till budgetkontrollutskottet, samt det oerhörda faktum att centrala rapporter och referat försvinner från de arkiv där de hör hemma, är ett obehagligt uttryck för att man fortfarande upprätthåller en förvaltning som hör hemma i enväldets tid. Det är uppenbart att slutenheten har till syfte att skydda kommissionens medlemmar och tjänstemän mot de sanktioner som man använder i varje demokratisk, nationell förvaltning och utan vilka Europeiska unionens förvaltning aldrig kommer att kunna fungera. Jag har under debatten om betänkandet nämnt två av de ärenden som fortfarande är öppna, men de är bara enskilda symptom på en sjukdom.
Kommissionen har ännu inte - ett år efter sitt tillträde - lagt fram något förslag om en grundläggande ändring av de bestämmelser i tjänsteföreskrifterna som garanterar rättsligt skydd av inkompetens och ohederlighet, vilket är fullständigt absurt i en förvaltning som påstår sig vara demokratisk. Behandlingen av detta betänkande i budgetkontrollutskottet har dessutom visat att några av parlamentets ledamöter är mera engagerade i att skydda kommissionen mot de medborgare som betalar EU:s budget än att tillvarata samma medborgares krav att deras pengar skall förvaltas hederligt och effektivt. Det har förekommit oacceptabla påtryckningar på flera föredragande, och de ljusskygga kretsar som har intresse av att förhindra att man klarar upp de allvarliga fallen av svek och bedrägeri i kommissionens förvaltning har inte dragit sig för fysiska hot.
En majoritet av parlamentets ledamöter har i dag röstat för beviljande av ansvarsfrihet. Jag tror inte att särskilt många av dessa ledamöter är nöjda med kommissionens ekonomiska förvaltning, men vi har kommit till en punkt då majoriteten hellre blundar än riskerar att deras medborgare och väljare får full information om de skandalösa förhållanden som pågår år efter år. Jag är övertygad om de flesta ledamöterna i längden kommer att ångra sin efterlåtenhet.

Stauner
- (DE) Den 6 juni rekommenderade jag i egenskap av föredragande budgetkontrollutskottet att bevilja kommissionen ansvarsfrihet för budgetåret 1998. I dag har jag röstat emot ett sådant beviljande.
Det som var utslagsgivande för det var det sätt som kommissionären för budgetfrågor hanterade fallet Fléchard. Denna firma befann sig redan 1992 under misstanke om bedrägeri.
Trots detta beviljades den en säkerhet på 14,6 miljoner euro. Och trots detta har kommissionen alla dessa år fortsatt göra affärer med den, utan att ställa några frågor. Nu rapporterar den italienska polisen om att firman i stor omfattning är indragen i olagligheter och förfalskning på smörområdet.
Man får naturligtvis inte göra några förhastade fördömanden. Men kommissionären för budgetfrågor har inte rätt att hålla inne med uppgiften om hur många miljoner kommissionen under de gångna åren har betalat ut till denna firma.
Dessa siffror lovade Schreyer den 24 maj att lämna till budgetkontrollutskottet, men hittills har hon inte gjort det. Med ständigt nya undanflykter. I tisdags ville hon i strid med sanningen få oss att tro att förordning 2390/1999 skulle lägga hinder i vägen för att bestå oss med dessa siffror.
Gemenskapens budget är inte någon hemlighet. Om kommissionen vägrar att lämna räkenskaper, så kan svaret endast bli att inte bevilja någon ansvarsfrihet.

Van Dam
. (NL) Att bevilja kommissionen ansvarsfrihet är långt ifrån självklart. Under tidigare år var de ekonomiska oegentligheterna så pass omfattande att man inte kunde bevilja kommissionen ansvarsfrihet, och detta ledde till Santer-kommissionens avgång. Denna gång gäller det budgetåret 1998, och valet är extra besvärligt. Ansvaret för detta år låg helt och hållet hos den förra kommissionen, men det är med den nuvarande Prodi-kommissionen som vi diskuterar. Denna har tagit initiativ till en bättre förvaltning och utredning av forna bedrägerier.
Denna vår sköt Europaparlamentet med rätta upp beviljandet av ansvarsfrihet för 1999, i syfte att uppnå närmare förtydliganden och förbättringar. En stor del av detta har också utlovats, även om 5 procent allvarliga fel fortfarande är en skrämmande hög siffra. Att rapporten från det kommissionssammanträde under vilket man beslöt att sänka böterna i Fléchardfallet, inte går att finna, är rena skämtet.
Budgetkontrollutskottet har slitits mellan att välja en hård dom eller att hellre fria än fälla. Föredragandens utläggning skedde på ett sätt som kan kallas pinsamt, och det skadar utskottets rykte.
Stående inför det slutliga valet att bevilja eller inte bevilja ansvarsfrihet, har vi slutligen bestämt oss för att heller fria än fälla kommissionen när det gäller budgetåret 1998. Kommissionen måste dock vara medveten om att detta inte är prejudicerande inför ansvarsfrihetsfrågan 1999. För det året är kommissionen delvis själv ansvarig, och har även haft tillfälle att rätta till ett och annat.
  

Talmannen
Ledamot Redondo har begärt ordet i en ordningsfråga.

Redondo Jiménez
Herr talman! Jag skulle vilja be att omröstningen om betänkandet angående skogsskyddet skjuts upp till nästa sammanträde eftersom jag i dag, av oundvikliga skäl, måste lämna parlamentet kl. 17.00 på eftermiddagen.

Talmannen
Ledamot Redondo, det finns flera betänkanden av lagstiftningskaraktär som vi inte har kunnat rösta om eftersom vi helt enkelt inte har tid och som vi därmed kommer att rösta om i eftermiddag, som vanligt efter omröstningarna om de brådskande frågorna.

Swoboda
Herr talman! Får jag brådskande be er att i framtiden vad gäller röstordningen sörja för att man först röstar om lagstiftningsakterna. För det är faktiskt parlamentets primära uppgift att besluta om lagar.
(Applåder) Jag håller inte med om att vi i dag avbröt redan efter en och en halv timme, men det är något som jag måste acceptera. Jag är dock absolut inte införstådd med att vi antar en sådan ordningsföljd att man med automatik röstar om vissa lagtexter först på torsdagskvällen. Jag ber om att röstordningen ändras på motsvarande sätt.

Talmannen
Som ni vet fattar talmanskonferensen vissa beslut. Normalt röstar vi i en timme när vi börjar omröstningen kl. 12.00. I dag började vi kl. 12.15 och slutade omkring kl. 13.30. Tiden för omröstning om vissa resolutioner såsom Europeiska rådet i Feira, Zimbabwe och människohandeln var relativt kort. Omröstningen om lagförslagen är relativt lång. Hur som helst är det inte någonting vi skall diskutera nu. Vi kommer att beakta er synpunkt och framföra den till talmanskonferensen för i den voteringsordning vi har följt röstar vi om alla andrabehandlingsrekommendationer - som är de som gäller våra lagstiftande befogenheter - i en ordning som beror på i vilken utsträckning förslagen har med vår delaktighet i lagstiftandet att göra.

Roth-Behrendt
Ursäkta, herr talman, för att jag fortsätter igen på det ställe där jag slutade förra gången och kommer tillbaka till det som Swoboda redan påtalat. Herr talman, jag förstår allt vad ni sagt. Men för det första hade vi denna vecka inga omröstningar mitt på dagen på tisdagen. Det är ett beslut som blivit fattat. Vi var emot det; majoriteten i kammaren skulle - om de hade vetat om det - varit emot detta, föredraganden, Redondo Jiménez eller Arvidsson och andra. Men gör vi detta så erfordrar det också ett visst mått av flexibilitet från vår sida. I detta något mindre forum vågar jag säga det, att flertalet av oss är oerfarna parlamentariker, och vi känner till att det finns olika sorters sammanträden. Julisammanträdet på torsdag är ett sammanträde som är särskilt känsligt. Det vet vi, kanske är det inte vidare vackert så, men det är så det är. Och därför ber jag er att granska huruvida de fyra lagstiftningsbetänkandena som fortfarande står på föredragningslistan - och som inte längre behöver några långa omröstningstider - kan skjutas upp till nästa sammanträde. Redondo Jiménez bad själv om det, vad gäller hennes betänkande, och hon har mitt stöd. Arvidsson - allt detta gäller områden som jag känner till - kommer, hoppas jag, också att vara med på detta, och jag ber er att sätta er i kontakt med föredragandena och partigrupperna ifråga om detta. Swoboda har redan sagt det, jag kan säga det en gång till för min partigrupps räkning: Vi är införstådda i att dessa fyra lagstiftningsbetänkanden skjuts upp till september eller till ett sammanträde i Bryssel.

Talmannen
Ledamot Roth-Behrendt, ni vet att vi kan besluta att skjuta upp debatten dels vid sammanträdets början på morgonen, dels då omröstningarna börjar. I eftermiddag när omröstningarna börjar kommer det därför att finnas en föredragande eller en ledamot som yrkar på omröstning i september. Jag har ingen invändning mot detta.

Roth-Behrendt
Herr talman! Ni har helt rätt, det är det korrekta förfarandet, men vi bör för rättvisans skull informera föredraganden om denna möjlighet när vi är i färd med att planera det och när vi är förvissade om att Swoboda eller jag eller andra kommer att ställa sig upp.

Talmannen
I vilket fall som helst kommer tjänstgörande talman att informeras om denna begäran och ger då naturligtvis ordet till en ledamot som då ställer ett formellt yrkande.
  
Betänkande (A5-0167/2000) av Rühle

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade emot Rühles betänkande. För det första anser jag att siffrorna är fel, för man talar om en budget 1998 på hela 10 940 000 miljoner euro - åtminstone i den italienska versionen - vilket vid första påseende verkar litet för mycket. Jag tror att det är minst tre nollor för mycket.
Efter denna parentes skulle jag vilja understryka att till de andra aspekter som, liksom föredraganden betonar i betänkandet, inte är bra - och som gör att det vore logiskt av honom att dra slutsatsen att uppmana oss att rösta emot dokumentet - vore det bra om man i framtiden avsatte åtminstone en del av dessa medel till ideella organisationer. Många av dem som arbetar i dessa är äldre och pensionärer som är beredda att åka ut i världen för att hjälpa till att utveckla de länder som behöver det.

Caullery
. (FR) Vid sammanträdet den 13 april 2000 beslutade Europaparlamentet med rätta att senarelägga beslutet om ansvarsfrihet för Europeiska kommissionen för genomförandet av budgeten för budgetåret 1998. Detta beslut var legitimt, därför att medborgarna i våra nationer har rätt att begära redovisning om på vilket sätt Europeiska unionens pengar, deras pengar, används.
Vår grupp är fast besluten och fullt ut positiv till allt som kan göras för att energiskt kämpa mot bedrägeri och förskingring. De noterade oegentligheterna såväl de som tagits upp i betänkandet av Stauner rörande kommissionens diskutabla förvaltning som de som förts fram i betänkandet av Rühle om de olika europeiska utvecklingsfonderna lämnar oss inte likgiltiga och skadar hela gemenskapens anseende och trovärdighet
Mina kära kolleger, vi måste således ta konsekvenserna, förvisso i fråga om sanktioner mot de ansvariga, men också genomföra mycket öppnare förfaranden. Det verkar som om betänkandena av Rühle och Stauner, i den form de har röstats i budgetkontrollutskottet, går i den riktningen.
Betänkandet av Rühle om de olika Europeiska utvecklingsfonderna ställer hädanefter klart och tydligt kommissionen inför sitt ansvar. I betänkandet krävs större klarhet i fråga om de kommande stöd som skall utdelas av gemenskapen till förmån för utvecklingsländerna Bemödandet om bättre moralisering i fråga om stödpolitiken och effektivitet vid användningen är hädanefter en klart fastställd princip och vår grupp gläder sig åt det.
Det skulle emellertid inte vara fråga om att godta att under förevändning av bättre övervakning för att uppnå en ärligare och rationellare användning av de europeiska fonderna, och jag tänker särskilt på länderna i Afrika, Västindien och Stilla havet, skall vår insats bli en förevändning för att för övrigt göra en ogrundad process mot ett visst EU-land - för övrigt en av de främsta nettobidragarna, jag vill tala om Frankrike - genom en häxjakt som inriktas, sägs det, på vissa höga tjänstemän av samma nationalitet.
En mycket större öppenhet, det är också vårt främsta bemödande när det gäller de politiska gruppernas finanser i parlamentet. Europas medborgare skulle för övrigt inte begripa om vi förde en annan talan. Därför måste vi också notera de svar som lämnas av vår institution, till följd av revisionsrättens iakttagelser, och utan dröjsmål uppmuntra till relevanta reformer, i enlighet med budgetförordningen och öppenhetsprincipen.
Avslutningsvis vill jag säga - i våra ögon står det fullt klart - att vi inte får skapa en sammanblandning av ansvarsfrihetsförfarandet, som utgör en övergripande utvärdering av Europeiska kommissionens förvaltning, i enlighet med fördraget, och behandlingen av flera punktvisa ärenden som obestridligen är allvarliga men också har en punktvis prägel och utgör ett lågt belopp jämfört med budgeten i sin helhet. Vi måste vara resonliga!
Att likaledes notera de ytterligare klargöranden, som vi hade begärt av kommissionen i våras inom ramen för betänkandet av Stauner, innebär för vår grupp inte att vår institution därefter skall drabbas av minnesförlust i klappjakten efter oacceptabla metoder till nackdel för medborgarnas pengar.
Vår grupp hyllar de berömvärda insatser som gjorts av föredragandena Stauner, Rühle och Kuhne. Vi måste dock vara uppmärksamma och kunna observera i praktiken vilken attityd Europeiska kommissionen intar med tanke på de åtaganden som den har gjort. Därför anser vår grupp också att det för närvarande är nödvändigt att lägga ner vår röst.
Betänkande (A5-0189/2000) av Kuhne

Stauner
 - (DE) Jag röstade emot beviljandet av ansvarsfrihet för generalsekreteraren, eftersom denne i samband med köpet av ASP-byggnaden i Bryssel lämnat vilseledande uppgifter till de politiska beslutsorganen:
Det falska intrycket väcktes, att råd och kommission skulle ha godkänt att finansiera byggnaden med hjälp av en person som på den tiden var fastighetspromotor.
Vidare väcktes det falska intrycket att finansieringen av byggnaden med hjälp av fastighetspromotorn var en indirekt form av finansiering. I själva verket var det så att parlamentet under 1998 skuldsatte sig direkt till ett bankkonsortium under ledning av WestLB med belopp på 472 miljoner ecu samt 7 miljarder BEF, utan att detta uppdrag föregicks av en anbudsinfordran i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.
Enligt revisionsrättens konstaterande har dessutom de dithörande finansiella föreskrifterna åsidosatts.
Betänkande (A5-0193/2000) av Papayannakis

Grossetête
. (FR) Vi var tvungna att gå igenom skandalen med galna ko-sjukan för att bli medvetna om nödvändigheten att förbättra spårbarhet och märkning av livsmedel. Europa tog lång tid på sig innan det blev en reaktion och har avsevärt försenats i fråga om nötkött. På grundval av ett enhälligt godkännande i rådet har vi nu tillfälle att äntligen visa lite beslutsamhet.
I den gemensamma ståndpunkt som hänvisats till oss upprepas nämligen ett stort antal ändringsförslag som parlamentet godkände i första behandlingen. När det gäller obligatoriska uppgifter, ursprungsbeteckning, datum för genomförande, hackat kött och det frivilliga systemet tror jag att parlamentet kan vara tillfredsställt: rådet har hört oss.
Därför har jag beslutsamt stött denna ståndpunkt i befintligt skick och inte röstat för något ändringsförslag.
Debatten har inriktats på några specifika punkter och i synnerhet på att djurets kategori skall anges på etiketten. Vissa kolleger har helt ärligt förklarat för oss att denna uppgift inte på något sätt förbättrar nötköttets spårbarhet. De har rätt.
Men hur skulle vi nu efter raden av livsmedelsskandaler, som parlamentet alltid med kraft har klandrat, kunna låta bli att ta hänsyn till den mycket viktiga roll som konsumenterna spelar? Ett tydligt angivande av kategori tillmötesgår efterfrågan. Det bidrar till att återställa konsumenternas förtroende.
Vi måste skilja på följande två typer av information:
Information som ger möjlighet att förbättra spårbarheten, men som inte är direkt avsedd för att informera slutkonsumenten. Eftersom den är alltför specifik är den bara formellt läsbar av fackmän. Den fyller en sanitär funktion. Det är på grundval av dessa uppgifter som kontroller kommer att kunna utföras. Vi talar då om genomförandet av identifikations- och spårbarhetssystemet.
Den andra typen av uppgifter är direkt avsedd för medborgare, som ni och jag, som köper sitt kött varje dag. Vad vill konsumenten veta? Han vill vara säker på att den produkt han skall förtära är hälsosam: genom spårbarhets- och identifikationssystemet kan nötköttets säkerhet och kvalitet garanteras. Men medborgarna vill också veta vilken typ av kött det handlar om. Den typen av uppgifter på etiketten vänder sig direkt till slutkonsumenten och ger honom begriplig information. Det är ett misstag att säga att det inte tjänar något till.
Tvärtom, denna märkning är lika viktig som att införa hälsogarantier.
Europa måste se till att konsumenterna återfår förtroendet, dessa konsumenter som har tagit avstånd från nötkött alltsedan galna ko-skandalen. Konsekvenserna är stora för denna livsmedelssektor i sin helhet, som har drabbats hårt av krisen.
De två typerna av information konkurrerar inte med varandra utan de kompletterar varandra och bidrar var och en på sin nivå till att återställa de europeiska konsumenternas förtroende.
Våra konsumenters förtroende uppnås inte med föreskrifter, utan förtjänas.
Betänkande (A5-0165/2000) av Garcia-Orcoyen Tormo

Crowley
. (EN) Det är ett korrekt politiskt mål för Europeiska unionen att se till att företagen sköter sina affärer på ett miljövänligt sätt. Gemenskapens miljöstyrnings- och miljörevisionsordning, EMAS, gav EU:s företag en möjlighet att säkra ackreditering att de håller på att genomföra en hållbar miljöpraxis inom sin verksamhet. Vad vi diskuterar här i dag är revisionen av den ursprungliga förordningen från 1993, genom vilken gemenskapens miljöstyrnings- och miljörevisionsordning trädde i kraft.
Kriterierna för att tas med i EMAS register är mycket stränga. Faktum är att det utarbetas offentliga rapporter över resultaten, vilka genomförs av respektive behörig nationell myndighet i Europeiska unionens medlemsstater. Varje nationell behörig myndighet genomför en övergripande granskning av all verksamhet hos en eventuell framtida ansökande enligt EMAS-ordningen som kan påverka miljön.
Enligt den nya förordning som vi diskuterar här i dag kommer det att bli lättare för små och medelstora företag att ansöka om ackreditering enligt EMAS-ordningen. Det har hittills mest varit större industriföretag som försökt få ett erkännande enligt gemenskapens miljöstyrnings- och miljörevisionsordning.
Vi måste komma ihåg att EMAS-ordningen är den europeiska versionen av den internationella standard som är känd som ISO 14001. I princip är denna internationella ISO-standard motsvarigheten till ISO 9000 för europeiska företag, men med lämplig miljöinriktning.
Det är korrekt politik av Europeiska unionen att se till att alla företag i Europa respekterar miljön och ser till att nödvändig praxis tillämpas för att garantera att deras verksamhet inte på något sätt påverkar miljön på ett negativt sätt. Detta är skälet till att jag fullständigt stöder förslag för att se till att det blir lättare för små och medelstora företag att införlivas i EMAS-ramen.
Det måste vara en större flexibilitet inom detta system, det är sak samma hur stränga bestämmelserna är för att säkerställa att alla sektorer och företag i Europeiska unionen får möjlighet att säkra ackreditering enligt gemenskapens miljöstyrnings- och miljörevisionsordning.
Jag stöder detta program fullständigt och rekommenderar detta betänkande.
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0166/2000) av Breyer

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för denna rekommendation i vilken man fastställer gränsvärden för bensen och koloxid i omgivningsluften. Jag är självfallet för den eftersom de första som skadas, om någon, säkert är de äldre och pensionärerna som förstås redan ibland har litet dåliga lungor. Bortsett från detta skulle jag vilja betona mitt yrkande på att vi i framtiden inte bara bryr oss om vad medborgarna andas in, utan också om vad de som arbetar med till exempel just bensen och koloxid andas in.
Det vore lämpligt att vi också intresserade oss för att reducera deras arbetstider jämfört med andras så att de kan komma upp till medellivslängden för alla medborgare.
Jag tycker att Europeiska unionen särskilt borde bry sig om hur och hur mycket de medborgare som andas in dessa skadliga ämnen arbetar, dessa ämnen som vi med rätta inte vill att fotgängarna skall andas in. Arbetarna måste skyddas än mer.
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0164/2000) av Jackson

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för och jag gratulerar föredraganden Jackson som har insisterat så på att denna rekommendation om hur miljöinspektioner konkret skall organiseras skulle omvandlas till ett direktiv. Det är meningslöst att detta parlament antar hundratals väldigt viktiga och mycket användbara direktiv och bestämmelser om man sedan inte genomför effektiva, konkreta och tillräckliga kontroller så att dessa direktiv verkligen tillämpas, och man uppnår en konkret nytta för alla Europeiska unionens medborgare. Detta gäller särskilt - som jag sade nyss - när det handlar om miljön, som i detta fall, och när underlåtenheten att följa regler skadar framför allt de äldre och pensionärerna.

Fitzsimons
. (EN) Huvudsyftet med denna rekommendation är att stärka efterlevandet av gemenskapens miljölagstiftning och bidra till en mer konsekvent tillämpning och genomförande av den i medlemsstaterna. I denna andrabehandlingsrekommendation fastställs minimikriterier som skall tillämpas vid organisation, utförande, uppföljande och offentliggörande av miljöinspektioner.
Den ger möjlighet att utföra miljöinspektioner av alla industriföretag och andra företag vars utsläpp i miljön regleras av särskilda tillstånd eller licenser. Detta skulle naturligtvis vara fallet för alla företag som erhåller licenser för förebyggande föroreningskontroll under överinseende av miljöinspektionsmyndigheterna.
Enligt denna rekommendation kommer miljöinspektionerna att omfatta platsbesök, bekräftelse av egen övervakning som utförs av operatörerna av de övervakade installationerna, kontroll av platsen, utrustningen och miljökontrollens lämplighet på platsen, såväl som dokumentation som förs av operatörerna.
Det handlar i synnerhet om två typer av inspektioner: Rutininspektioner som utförs som en del av ett planerat inspektionsprogram och icke-rutinmässiga inspektioner som en uppföljning av klagomål i samband med utfärdande och förnyelse eller ändring av olika licenser.
Medlemsstaterna måste i förväg upprätta planer för miljöinspektionsverksamheten, som omfattar hela deras respektive territorium och installationerna inom detta. Dessa planer skall göras tillgängliga för allmänheten under väl synliga informationskampanjer som tas upp i detta förslag.
Enligt denna andrabehandlingsrekommendation skall varje enskild plan definiera det geografiska område den omfattar, omfatta en bestämd tidsperiod, omfatta specifika bestämmelser för dess revision, identifiera de specifika platser eller typer av installationer som omfattas, fastställa programmen för de rutinmässiga miljöinspektionerna, skapa samordning mellan de olika miljöinspektionsmyndigheterna.
Jag vill gratulera föredraganden, Caroline Jackson, till hennes andrabehandlingsrekommendation. Hon uppmanar i sin andrabehandlingsrekommendation att detta förslag skall översättas till ett direktiv, som skulle få en enhetlig tillämpning i Europeiska unionen. Föredraganden anser att bara ett direktiv kan tvinga medlemsstaterna att införa dessa inspektionssystem. Som ledamot av Europaparlamentets utskott för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, stöder jag behovet som finns för att medlemsstaterna skall upprätta harmoniserade miljöinspektioner.
EU-rådet måste lyssna på Europaparlamentet i detta sammanhang. Vi måste alla komma ihåg att Europaparlamentet genom medbeslutandeförfarandet har maktbefogenheter på miljöområdet som ett resultat av tillämpningen av Amsterdamfördragets bestämmelser. Europeiska unionen har också behörighet när det rör miljöfrågor, enligt artikel 130 i Maastrichtfördraget.
Europeiska rådets möte 19-20 juni 2000 i Santa Maria da Feira

Berthu
Herr talman! Europeiska rådet i Feira den 19-20 juni gav prov på ett visst hyckleri beträffande ett antal ärenden och jag kommer att nämna fyra av dem.
I fråga om Österrike som behandlades utanför rådets formella instans, kunde löjligt nog inte de fjorton stats- och regeringscheferna, efter att ha gjort dumheten att kräva ogrundade sanktioner, ta sig ur den knipa som de själva försatt sig i. Ärendet är särskilt allvarligt därför att det tydligt visar att de tvångsbefogenheter som unionen fått lätt kan vändas mot en nationell demokratisk yttring. Vi måste komma ihåg det.
I fråga om stadgan om grundläggande rättigheter, låtsades den största delen av stats- och regeringscheferna ännu inte veta om de ville inbegripa sociala rättigheter i den och låta dokumentet bli tvingande. Här handlar det också om rent hyckleri avsett att dämpa ner protester. I verkligheten vill de flesta ha detta uttömmande och tvingande dokument eftersom det under sken av att bättre värna om europeiska värden handlar om att sätta munkavle på en demokratisk yttring av varje folk, separat taget. Under förevändning att ge medborgarna enhetliga rättigheter skall regeringarna lyckas beröva folken denna konstitutionella grundläggande befogenhet att fastställa rättigheter som för vart och ett av dem är själva kärnan i deras historia och kultur.
Beträffande utvidgningen hade rådet hyckleriet att sätta upp nya hinder för kandidatländerna, samtidigt som det uttryckte önskningar om att förhandlingarna snabbt skulle leda till resultat, hinder såsom, till exempel, stadgan själv som självklart riskerar att komplicera anslutningsförhandlingarna.
Till och med när det gäller frågan om stärkt samarbete, som lagts till regeringskonferensens föredragningslista, var rådet knappast ärligt och sade inte vad det egentligen menade. Jag ställde nyss en fråga till Joschka Fischer i utskottet för konstitutionella frågor om detta, men han undvek att svara. Vi återkommer till det senare.

Alavanos
 - (EL) Man kan göra fyra viktiga påpekanden om det portugisiska ordförandeskapet under det avslutande toppmötet i Santa Maria da Feira:
För det första: Europeiska unionen tog ännu ett farligt steg i riktning mot en militarisering genom att driva på skapandet av en militär och polisiär styrka för Europeiska unionen och genom att utveckla en atlantisk ram för denna styrka. Däremot rådde det brist på positiva insatser för freden, vilket bl.a. framgår av att situationen i Jugoslavien fortfarande är låst.
För det andra: Utvecklingen vid regeringskonferensen är mera inriktad på ett "Europa med två hastigheter" än på demokratisering, vilket framgår av det ständiga omnämnandet av "förstärkt samarbete" och de olika förslagen om att minska de små ländernas tyngd såväl i rådet som i kommissionen.
För det tredje: Europeiska unionen, som utsatts för påtryckningar från Storbritannien, har inte kommit fram till någon konkret överenskommelse och bindande tidsplan i fråga om skatteinformationen, varigenom man låtit skatteparadisen "inom unionen" vara i fred.
För det fjärde: Toppmötet i Lissabon, mitt under det portugisiska ordförandeskapet, gav ännu en signal om att man tänker överge den europeiska sociala modellen och anpassa sig till den amerikanska modellen.

Blak, Lund och Thorning-Schmidt
. (DA) De danska socialdemokraterna i Europaparlamentet har i dag röstat för beslutet om slutsatserna från Europeiska rådets möte i Feira den 19-20 juni 2000. Det har vi gjort, därför att vi gärna vill visa vår erkänsla för ett gott ordförandeskap, som har satt upp en framsynt dagordning för Europa, vilket också avspeglas i resolutionens avsnitt om uppföljningen av toppmötet i Lissabon. Att vi samtliga röstat för kan dock inte tas till intäkt för att vi stöder önskan om en utvidgad dagordning på regeringskonferensen och att stadgan om grundläggande rättigheter på ett juridiskt bindande sätt skall tas med i fördraget. Vi hänvisar i detta sammanhang till våra röstförklaringar om detta, som avgivits i samband med både toppmötet i Helsingfors, inkallandet av regeringskonferensen, Europaparlamentets hållning till regeringskonferensen och förberedelsen för toppmötet i Feira.

Lulling
. (FR) Jag kunde inte rösta för kompromissresolutionen, i synnerhet därför att punkten om beskattning är litet för mager och omdömet i den om vad som verkligen beslutades i Feira är förvanskat.
Parlamentet skulle hellre naturligtvis med tillfredsställelse ha noterat stats- och regeringschefernas beslutsamhet att nå en fullständig överenskommelse om skattepaketet i sin helhet (beskattning av inkomster från besparingar, skattesystem för företag, räntor och avgifter) senast i slutet av år 2002. Man borde ha bekräftat nödvändigheten att behålla de europeiska finansmarknadernas konkurrenskraft genom att samtidigt vidta liknande åtgärder i de viktigaste tredje länderna och identiska åtgärder i beroende eller associerade territorier. Man borde också ha begärt att få sig förelagda de rapporter som kommissionen regelbundet skall lägga fram om tillämpningen av systemen för informationsutbyte och källskatt på besparingar samt den rapport på grundval av vilken antagandet och genomförandet av direktivet kommer att beslutas. Jag påminner om att detta inte skedde.
Jag vet att det finns mycket delade åsikter om den skattekompromiss som med möda förhandlades fram i Feira. De återspeglas i den europeiska pressen i sin helhet. Jag kan inte avhålla mig från att citera några rubriker enligt följande: "Förhalningskompromiss om beskattning av besparingar", "Tvivel om skattekompromissen från Feira", "Skenavtal och ihållande åsiktsskillnader", "Haltande avtal", "Källskatt, samexistens och ingenting alls?" eller på tyska "Skotten Brown stärker finanscentrum London. London hävdar sig i EU:s skattestrid", "Schweiziska banker ser inget behov av att agera", "Innan banksekretessen hävs måste samtliga finanscentrum vara med".
Följande konstaterande av Basler Zeitung den 24 juni är också talande: "Snarare faller Matterhorn samman än att de schweiziska väljarna löser bankpersonalen från tystnadsplikten och gör finansministern i Bern till skatteindrivare åt Bryssel."
I det sammanhanget återspeglar rubriken i l'Écho den 24 juni, i vilken med rätta påpekas att "utan tillräckliga garantier kommer Luxemburg att låsa skattedirektivet" och att "informationsutbyte också bör tillämpas av konkurrerande platser", vad som verkligen beslutades i Feira.
Det faktum att vi i resolutionen klagar över tidsplanen i Feira belyser okunnigheten och självbedrägeriet hos avsnittets författare, som jag skulle vilja påminna om vad den luxemburgska premiärministern absolut ville klargöra i det avseendet i Feira, det vill säga att i fråga om sparskatt "finns det ännu ett femtiotal tekniska frågor som rådet aldrig har diskuterat".
Att i det sammanhanget förebrå att tidsplanen inte återspeglar, hur brådskande frågan är, är orealistiskt och oansvarigt.

Souchet
. (FR) Ett överraskande uttryck kom över den senaste rådsordförandens läppar när han lade fram sammanfattningen av det portugisiska ordförandeskapet på måndag kväll. "Vi får inte låta regeringskonferensen förlora sin inriktning, sade premiärminister Antonio Guterres. Debatten om ett federalt Europa, som just har tagits upp igen, måste genomföras på ett övergripande sätt". Är det inte paradoxalt att företrädaren för medlemsstaternas regeringar varnar för risken för "att regeringskonferensen förlorar sin inriktning" i Europeiska unionen.
Paradoxen är desto större eftersom det nu står klart i allas ögon, eller nästan alla, att de federala formuleringarna, och i synnerhet den senaste om stärkt samarbete, tvärtom ofrånkomligen leder till en återvändsgränd. För att försöka lösa den oöverstigliga motsägelsen mellan federalism och utvidgning har mirakelformuleringen om stärkt samarbete särskilt förts fram under hela den portugisiska ordförandeskapsperioden. Den framfördes till och med här i tisdags av president Chirac såsom ett slags universell lösning med en "förtrupp" av "pionjärländer" som skall staka ut väg åt alla. Vi kan när det gäller förtrupp i förbigående notera att inom ramen för europeisk federalism återkommer här uttryck som förr i tiden gjorde stor lycka i andra ideologiska sammanhang.
Att i en lyrisk-ideologisk tonart föra fram sådana formuleringar döljer de verkliga faror som finns i en allmän tillämpning av kvalificerad majoritet och således avskaffandet av enhällighetsregeln.
Inte bara kritiseras det stärkta samarbetet kraftigt och med rätta av små och stora medlemsstater, såsom kränkande av deras värdighet, medan suveränitet ät en princip som säkrar jämlikhet och respekt för var och en. Men inom det stärkta samarbetet i sig själv ser man ju att tillämpningen av kvalificerad majoritet i stället för enhällighet riskerar att skapa outhärdliga spänningar genom att ge ett faktiskt beslutsmonopol till ett enda dominerande land. På sådant sätt att det tydligt framgår att om den kvalificerade majoriteten är icke tillämplig på trettiofem är den det lika mycket på två eller tre. "Mirakellösningen" visar sig i själva verket vara en dubbel källa till spänningar som riskerar att på djupet påverka det europeiska samarbetet.
Därför föreslår vi att ersätta det stärkta samarbetet, som nödvändigtvis skulle vara en faktor för farliga spänningar, med differentierat samarbete som beslutas mellan suveräna stater, fria att besluta om att ingå de avtal de vill på de områden de önskar, förutsatt att dessa inte skadar deras partners grundläggande intressen.
  
Människohandel

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Ledamöterna från Arbetarnas kamp delar den indignation, som uttrycks i GUE-gruppens förslag, som vi har röstat för, inför de femtioåtta invandrarnas död i Dover och många andras som har försökt ta sig in över Europeiska unionens yttre eller inre gränser.
För att göra slut på en situation där fattigdom jagar bort tusentals människor till trakter där de hoppas få ett lite bättre liv måste vi sätta stopp för ett samhällssystem som i syfte att polarisera oerhörda rikedomar mellan ett fåtal påtvingar största delen av jordens folk fattigdom. Det är givetvis inte en omröstning i parlamentet som kommer att leda till denna omvandling, som likväl är en vital nödvändighet för mänskligheten.
Det är upprörande att till och med på de områden där de aktuella nationella och europeiska institutionerna skulle kunna göra något, gör de det inte. Tragedin i Dover hände mellan två europeiska länder. Den taggtråd som håller på att sättas upp kring Europeiska unionen finns till och med inne i unionen för medborgare från tredje land. Och dessa stängsel kan döda.
Det räcker inte med att klandra de bedragare som blir förmögna på att ägna sig åt människohandel. Vi måste ge invandrarna de rättigheter som borde vara alla människors rättigheter. Vi måste säkra fri rörlighet för personer. Vi måste sätta stopp för en invandringspolitik som förvandlar invandrare till lägre varelser utan rättigheter, eller rentav illegala invandrare som blir polisens byte.
Vi vill kraftigt protestera mot den politik som förs av den franska regeringen som trivs i sin roll som ordförande för Europeiska unionen men vägrar att legalisera 65 000 invandrade arbetstagare som blivit utan uppehållstillstånd till följd av orättvisa lagar. Och vi kräver att de omedelbart legaliseras.

Miranda
. (PT) Dramat i Dovers hamn där 58 invandrare dog, liksom när två barn från Guinea dog i landningsstället i ett flygplan från Sabena för några månader sedan, utgör fruktansvärt tydliga signaler på den otillräckliga och felaktiga samarbets- och utvecklingspolitiken som bedrivs och de olämpliga invandrings- och asylpolitik som genomförs i Europeiska unionen och dess medlemsstater.
Dessa faktorer - som utgör ännu en anklagelseskrift mot den pågående globaliseringens negativa effekter - understryker det brådskande behovet av att ta fram riktlinjer och medel för att kunna minska klyftan mellan de industrialiserade länderna och utvecklingsländerna och det djupa behovet att konkretisera orädda och toleranta lagstiftningsåtgärder i medlemsstaternas och gemenskapens invandringslagstiftning, inriktade främst på att förbättra villkoren för invandrarmottagning, deras integration och ett fullständigt erkännande av deras civila, ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter.
Det var i denna anda vi ingav ett resolutionsförslag. Och just för att det avlägsnade sig från denna anda skriver vi inte under kompromissförslaget utan avvisar det, eftersom det är besmittat av den negativa inriktningen på en Fästning Europa och på att "lösningen" av invandringsproblemen är en uppenbart polisiär väg.
  

Lulling
Herr talman! Jag kommer att lämna en skriftlig röstförklaring. Skulle jag dock kunna ta upp en procedurfråga?
Tidigare när man var närvarande vid omröstningen och lämnade en skriftlig röstförklaring kunde man gå sin väg eftersom talmannen meddelade att han mottagit den ena eller andra förklaringen om ett betänkande. Nu måste man vänta. I går väntade jag fyrtio minuter med att säga att jag lämnar en skriftlig röstförklaring. Det är förlorad tid. Det vi gör är ändå ganska omänskligt: vi röstar från kl. 12.00 till kl. 13.30 och därefter sitter vi här ända till klockan fyra för att säga att vi lämnar en skriftlig röstförklaring!
Tjänsteenheterna sade till mig att vi måste vara här. Kanske skulle ni ha accepterat det... kan man då inte klargöra saken? Jag går gärna med på att de som inte deltar i omröstningen om ett betänkande eller en resolution inte kan lämna en skriftlig röstförklaring, men varför måste de som har deltagit i omröstningen och lämnar en skriftlig förklaring vara kvar ytterligare en halvtimme här? Kan ni inte klargöra det?

Talmannen
Ledamot Lulling, vem skall ni vara arg på? Jo, på era kolleger som lämnar röstförklaringar! Om alla de som är här hade gjort dem skriftligt hade ni kunnat lämna er litet tidigare. Era kolleger har dock rätt att lämna röstförklaringar till alla betänkanden vi röstar om.

Sacrédeus
Herr talman! Jag vill kommentera punkterna 2 och 3, i vilka det hävdas att regeringskonferensen är nyckelfrågan inför utvidgningen. Så är inte fallet. Nyckelfrågan är huvudsakligen hur förhandlingarna sköts med kandidatländerna och vilket resultat som uppnås. Det saknas i dag ett slutdatum, och kandidatländerna anser att EU är väldigt oprecis om sin position.
Jag vill också kommentera punkt 10, vars innehåll jag tycker innebär en olycklig utveckling mot en militarisering av Europeiska unionen. Detta säger jag också som företrädare för ett land som är alliansfritt.
Jag vill slutligen kommentera punkt 11, där det talas om "ett positivt steg mot den nödvändiga skattesamordningen i Europa". Vad är detta för påstående? Jag vill i detta sammanhang citera den svenska författningen och dess ord "svenska folkets urgamla rätt att sig beskatta".
(Sammanträdet avbröts kl. 13.50 och återupptogs kl. 15.00.)

DEBATT OM AKTUELLA OCH BRÅDSKANDE FRÅGOR
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om aktuella och brådskande frågor av större vikt.
Jag ger ordet till Maaten för en påminnelse om arbetsordningen.

Maaten
Fru talman! Jag vill gärna tilldelas ordet i början av den aktuella debatten, eftersom jag tror att det är rätt tillfälle om man läser vad som står i arbetsordningens artikel 46. Enligt dagordningen skall vi nämligen strax behandla en resolution om Euro 2000 och huliganer. Trots att vi absolut vill diskutera denna fråga, vill jag påpeka att den innehåller inslag som i denna stund fortfarande är under utredning av de rättsliga myndigheterna i Nederländerna. Att redan nu göra en bedömning i frågan skulle enligt vår uppfattning således vara att föregå den rättsliga utredningen. Jag vill därför med stöd av artikel 146 föreslå att diskussionen om denna resolution ajourneras till vårt sammanträde i september. Vidare framgår av denna artikel att ett sådant förslag omedelbart skall gå till omröstning.

Talmannen
Kära kollega, för det första hänvisar den artikel som ni talar om bara till en grupp eller till trettiotvå ledamöter.
För det andra, rör den inte direkt frågan om brådskande frågor eftersom själva principen för brådskande frågor är att överlägga i början av sammanträdesperioden för att fastställa ramen för dem. Det är inte som en återförvisning till utskottet. Den brådskande frågan är följaktligen antingen godkänd eller förkastad. Om den godkänts måste vi gå förfarandet ut och debatten måste äga rum.

Bautista Ojeda
Fru talman! Jag skulle vilja be er att förmedla till Fontaine, så att hon gör det som föreskrivs i föreskrifterna, den stora oro som finns i Algecirasbukten genom närvaron sedan mer än två månader av en kärnenergiubåt från Förenade kungariket, HM Tirelsess, som har havererat och tycks ha ett mycket allvarligt problem i kylsystemet.
Det verkar, enligt de senaste nyheterna, som om man försöker reparera den där den befinner sig. Invånarna i området motsätter sig enligt en gemensam resolution från alla politiska grupper som antogs just i dag helt och hållet att den repareras där.
Vi kräver härifrån att Förenade kungarikets regering genast bogserar bort denna pjäs från bukten och att den repareras i England, där vi antar att det i alla fall finns anläggningar som är anpassade till detta.
(Applåder)

Talmannen
Kära kollega, ert uttalande kommer att hänvisas till fru Fontaine som kommer att uppmärksamma det, det är jag säker på.

Blokland
Fru talman! Det finns faktiskt grupper som stöder Maatens begäran. Han talade på ELDR-gruppens vägnar, och jag ansluter mig på EDD-gruppens vägnar till hans begäran. Jag ber er således att nu övergå till omröstning i enlighet med arbetsordningen.

Talmannen
Nej, herr Blokland, det anges inte i arbetsordningen att man kan ta upp en senarelagd brådskande fråga till omröstning. Brådskande frågor är mycket speciella frågor. Den togs upp till omröstning i måndags och kammaren, som är suverän, fastställde ramen för den. Eftersom det är en brådskande fråga kan den inte skjutas upp. Givetvis kommer samtliga argument som ni och Maaten har utvecklat att kunna behandlas under debatten, men jag tar inte upp ett senareläggande av denna debatt till omröstning.

Blokland
Fru talman! Ni förklarar saken på et visst sätt, men jag har läst igenom texten, och där står ingenting alls om något undantag för brådskande debatter. Varje fråga som församlingen sätter upp på föredragningslistan på måndagen, kan under veckans gång bli föremål för ett beslut om att det vid närmare eftertanke skall strykas på grundval av nya argument. I det här fallet har nya argument framförts. Nu har vi fått reda på att det nederländska rättsväsendet har påbörjat en utredning. Det synes mig uppenbart att vi saknade denna kunskap då vi i måndags beslöt att ta upp denna fråga till diskussion. Nu har vi fått ny information. Det måste vi ta hänsyn till. Jag tror därför inte att er förklaring av arbetsordningen överensstämmer ordagrant med denna.

Talmannen
Herr Blokland, jag tror att min tolkning bokstavligen och innehållsmässigt överensstämmer med arbetsordningen. Det anges tydligt att föredragningslistan - eftersom det handlar om att fastställa föredragningslistan - fastställs av kammaren i början av sammanträdesperioden, vilket har gjorts. Oberoende av detta kommer ni om nya fakta tillkommer att kunna rapportera dem under debatten, och det kommer att förtydliga våra kollegers röstning. Men jag vidmakthåller denna tolkning som både är förbunden med föredragningslistan och brådskande frågor.

Knörr Borràs
Fru talman! Jag vill bara ansluta mig till vad vår kollega från Partido Andalucista, i Andalusien, har sagt och föreslå att man som plats för att reparera den brittiska atomubåten använder sig av trädgårdarna i Buckingham Palace dit de kan föra den nämnda "besten".

Talmannen
Kära kolleger, samtliga argument har framförts i detta ärende om senareläggning. Jag vidmakthåller min ståndpunkt och föreslår nu att vi direkt går till debatt om Fijiöarna och Salomonöarna eftersom våra kolleger väntar på den.

Fijiöarna och Salomonöarna
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B5-0607/2000 av Speroni för Tekniska gruppen för oberoende ledamöter om Fijiöarna.
B5-0616/2000 av Ludford för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp om situationen på Fijiöarna och Salomonöarna.
B5-0620/2000 av Corrie och Johan Van Hecke för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater om situationen på Fijiöarna och Salomonöarna.
B5-0629/2000 av Marset Campos för Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster om situationen på Fijiöarna och Salomonöarna.
B5-0636/2000 av Lucas för Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen om situationen på Fijiöarna.
B5-0640/2000 av Lucas för Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen om situationen på Salomonöarna.
B5-0644/2000 av van den Berg och Kinnock för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp om Fijiöarna och Salomonöarna.

Speroni
Fru talman! Det som händer på Fijiöarna visar än en gång att de patetiska illusioner den som tror på ett samhälle med flera etniska grupper och flera raser lider av saknar verklighetsförankring. Vi ser nu att konflikten mellan ursprungliga och invandrade etniska grupper på dessa öar har exploderat på ett sätt som - om sanningen skall fram - inte är så blodigt, men ändå våldsamt. Samma sak händer på Salomonöarna i närheten, samma sak händer på olika håll i världen. Det räcker med att tänka på vad som hände i området omkring de stora sjöarna i Afrika, eller på Timor eller på Moluckerna, där man visar att samhällen med helt olika traditioner, kultur och historia trots de goda föresatserna hos dem som önskar sig en total globalisering även ur denna synpunkt inte kan leva tillsammans.
Då måste man enligt min mening framför allt satsa på att skydda de inhemska etniska grupperna för att undvika att ursprungsfijianerna går samma öde som de sydamerikanska urinvånarna till mötes, samma öde som ursprungsbefolkningen i Central- och Nordamerika. Man måste se till att deras kultur bevaras med hjälp av att kontrollera invandringen så att det som händer där inte skall hända också i vårt Europa, som det tyvärr redan har gjort på Balkan.

Ludford
Fru talman! Vi i parlamentet är, som sig bör, särskilt uppmärksamma när det rör områden där etniska konflikter leder till konflikter och försök att tillintetgöra demokratin och rättssäkerheten. Både i Fiji- och Salomonöarna har de demokratiska regeringarna och rättsäkerheten undergrävts. I Fiji måste målet vara att återinstallera den lagliga regering som valdes på grundval av 1997 års multietniska författning, som godkändes av de båda etniska grupperna - fijianer med indiskt ursprung och ursprungliga fijianer. Våld som riktas mot egendom och folk måste upphöra och gisslan måste friges.
Den interimistiska civila förvaltning som installerats i Fiji uppfyller inte de författningsmässiga eller demokratiska kraven. Vi uppmanar därför kommissionen att med fasthet inleda förfarandet för att upphäva utvecklingssamarbetet med Fiji. Fijis belägrade invånare vänder sig till Europeiska unionen, som de ser som en förkämpe för demokrati och jämlikhet mellan etniska grupper, för att få hjälp. Vi varnar också Salomonöarna för att ett upphävande av biståndet kanske kommer att behövas för att det skall kunna ske en återinstallation av demokratin, freden och stabiliteten.

Corrie
Fru talman! Jag vill koncentrera mig på Salomonöarna, men först några ord om Fiji. Min vice ordförande i AVS-EU:s gemensamma församling är en av de som hålls som gisslan och jag vill be er att skicka ett brev som uttrycker vårt stöd till hans familj.
AVS-EU-delegationen åkte till Salomonöarna för att studera de etniska motsättningarna. Det var helt uppenbart efter samtalen att en kupp var nära förestående. Varför hände det? När vi anlände märkte vi att det var ett fullständigt vakuum. Det skedde inga samtal mellan de stridande parterna. Parlamentet fungerade inte. Det var ingen lag och ordning, eftersom de som var poliser på dagen fanns med i malaitanska militanta grupper på nätterna, och de öppnade sina vapenförråd för malaitanerna på morgonen den dag kuppen skedde.
99,9 procent av Guadalcanal kontrolleras av IMF-gruppen och det är bara Honiara City som kontrolleras av malaitanerna. Situationen är ohållbar. Den etniska konflikten handlar om fördrivningen av 40 000 malaitaner från Guadalcanal till deras egen ö, där de får leva under svåra förhållanden utan någon ersättning. Eftersom de utförde allt arbete, står nu Guadalcanal stilla, både på landsbygden och i städerna.
Kinnocks och min närvaro påverkade situationen till det bättre. Vi skapade en dialog. Vi såg till att kravet på premiärministerns avgång inom 48 timmar drogs tillbaka. Vi rekommenderade dem att sammankalla parlamentet och debattera situationen, och detta har nu skett. Otroligt nog är det nu oppositionsledaren som är premiärminister. Allt detta hände därför att vi påpekade att Europeiska unionen kunde dra tillbaka sitt bistånd om kuppen skedde under vapenhot. Biståndet uppgår till 25 procent av deras BNP.
Men landet är korrumperat och den nye premiärministern kommer att få samma problem som den förre. Han måste göra den parlamentariska strukturen mer aktiv, arbeta för en vapenvila och sedan föra samtal om ersättning med hjälp utifrån. Det kommer också att krävas hjälp utifrån för att återställa lag och ordning.
Jag vill avsluta med att tacka personerna vid delegationskontoret där, eftersom de var så hjälpsamma.

Rod
Fru talman, kära kolleger! Stilla havet frammanar visserligen alltid paradisiska bilder: stränder, kokospalmer och sol. Verkligheten är nu mycket tråkigare. De båda statskupper som inträffat den senaste tiden på Fijiöarna avslöjar i själva verket stater som är instabila och söndrade av fattigdom. Det otroliga i detta ärende förutom våra institutioners passivitet är att man alltid använder förevändningar om spänningar mellan etniska grupper för att förklara dessa konflikter. Man är dock väl medveten om att de verkliga orsakerna inte bara finns där. På Salomonöarna är den största delen av befolkningen melanesisk och kristen. På Fijiöarna är nära hälften av befolkningen av indiskt ursprung, men det går tillbaka till förra århundradet. Och trots dessa skillnader är var och en hemma på Fijiöarna.
Jag tror att det finns andra orsaker än de etniska konflikterna. Man förnekar, till exempel, den roll som spelas av dem som drar fördel av dessa konflikter: multinationella företag och lokala politiker. När det gäller de förra betyder instabila perioder färre sociala, skattemässiga och miljömässiga skyldigheter därför att staten då är mycket svag och konflikterna gynnar vapenindustrin eftersom de politiska grupperna ju måste få vapen.
När det gäller politikerna ger den metod som består i att hetsa upp olika grupper mot varandra såsom, till exempel, extremhögern gör hos oss, möjlighet att skaffa sig ett politiskt område eller att behålla makten. Denna metod är möjlig bara därför att befolkningen är fattig och lider brist på kunskap om andra. I det aktuella fallet borde de båda konflikterna ha gjort det möjligt för vissa att återta makten eller ta en makt som de inte lyckades få genom fria val.
På Fijiöarna underblåstes statskuppen av en affärsman i konkurs som anspelade på sitt avlägsna ursprung från Fijiöarna för att rättfärdiga sin handling. Den nya premiärministern kommer också från affärsvärlden. På Salomonöarna har en låtsasomröstning i parlamentet fört en ny premiärminister till makten, som valdes med gevär. Dessa båda exempel ger ett gott stöd åt vår syn på konflikten.
Den gemensamma resolutionen är emellertid alltför moraliserande och det anges i den att man i praktiken begär att återgå till den förra situationen. Såsom ofta är fallet tar man inte i resolutionen upp de verkliga källorna till dessa konflikter: fattigdomen och den underliggande och intresserade roll som spelas av ekonomiska och politiska aktörer. Ur den synpunkten måste nya konflikter förebyggas om vi vill vara verkligt effektiva och därför verkligen stödja utveckling av utbildning, lokal ekonomi och lokal demokrati. På så sätt kommer vi kanske att lyckas förändra sakernas tillstånd.

Moraes
Fru talman! Jag vill kommentera Fijifrågan. För några dagar sedan anlände ett antal etniska fijianer som företrädde denna grupp och den indiska diasporan som är bekymrad över dessa konflikter till parlamentet. De uttryckte sin djupaste oro över situationen i Fiji, över dess symbolism och hur den kan påverka indiska grupper i andra delar av världen. De oroade sig inte direkt för de indiska grupperna, utan för Fiji. Fiji fick en multietnisk författning 1997. Den var utformad för att lösa de etniska problemen på öarna, inklusive markfrågan och denna författning godkändes enhälligt av ett parlament som dominerades av fijianer från ursprungsbefolkningen och välsignades av Stora hövdingarådet. Det var en modellförfattning för ett multietniskt samhälle och en blomstrande ö. Det är tydligt att laglösheten och våldet har undergrävt denna författning, men vi måste söka djupare efter orsakerna till konflikten. Denna kammare måste se till att vi, i de länder vi ger bistånd till, övervakar sammanbrottet av lag och ordning och tar hänsyn till intressena hos de etniska minoriteter som befinner sig i farozonen. Den oro som uttrycks är mycket påtaglig. Vi har möjlighet att upphäva biståndet om vi anser att Fiji är på väg åt fel håll. Jag och Glenys Kinnock och andra kolleger som har träffat de indiska grupperna, vill hjälpa dem att nå en lösning på denna konflikt.

Verheugen
. (DE) Fru talman, mina damer och herrar! Kommissionen följer händelserna i Fiji sedan den 18 maj med växande oro. Det är verkligen nedslående att se hur erövringar som gjorts under ett helt årtionde riskerar att gå om intet. Det fanns en författning som ej baserades på rasism. Den har nu avskaffats. Det fanns en demokratiskt vald regering. Den har störtats och ersatts av en civil men av militären utnämnd övergångsregering.
Redan vid det här laget har Fiji lidit en enorm ekonomisk skada. Fiji riskerar att investerarna förlorar sitt förtroende för landet. Politiskt sett riskerar Fiji, som fullt av stolthet vill ge det nya för 20 års tid slutna partnerskapsavtalet mellan AVS-staterna och EU sitt namn, att avsevärt försämra sina relationer till den internationella statsgemenskapen. Det löper rentav risk att bli uteslutet ur Commonwealth.
För närvarande förbereder kommissionen ett till rådet riktat förslag angående tillämpningen av artikel 366 a i Lomékonventionen, eftersom den är av uppfattningen att konventionens grundläggande principer - demokrati, rättsstatlighet och respekt för de mänskliga rättigheterna - inte längre upprätthålls i Fiji. Jag vill påminna om att det första som är planerat i denna bestämning är samråd mellan partierna. Vidare åtgärder eller sanktioner kommer först att tas upp i en andra fas till följd av resultaten av samråden och värderingen av dessa. Därför är det för närvarande alltför tidigt att överväga ytterligare åtgärder eller sanktioner. Varje svar bör vara väl övervägt och genomföras med ett bestämt mål för ögonen. Vi bör undvika sådana konsekvenser som ett förbud fick mot handel som krävdes av fackföreningar i Australien och Nya Zeeland, nämligen avskedandet av 4.000 arbetstagare inom kläd- och turistindustrin.
Nu till Salomonöarna. Även här har kommissionen med oro följt försämringen av det säkerhetsmässiga läget. Kommissionen stöder alla av mäklarna företagna ansträngningar att få till stånd en öppen diskussion mellan de berörda parterna utan hot om våld av de öppna frågorna och meningsskiljaktigheterna. Kommissionen håller sina instrument för att understödja fredsprocessen beredda, så snart den politiska situationen och säkerhetsläget så tillåter.

Talmannen
Den gemensamma debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 17.30.

Tibet
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B5-0608/2000 av Pannella med flera för Tekniska gruppen för oberoende ledamöter om nödvändigheten att stoppa den kinesiska koloniseringen och anta en ny stadga för Tibet.
B5-0610/2000 av Sanders-ten Holte för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp om den brådskande nödvändigheten av kinesisk-tibetanska förhandlingar inför antagandet av en ny stadga för Tibet.
B5-0617/2000 av Muscardini och Collins för Gruppen Unionen för nationernas Europa om Tibet.
B5-0621/2000 av Thomas Mann och Bowis för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater om förslaget till fattigdomsminskning i Västkina och Tibets framtid.
B5-0641/2000 av Messner och Frassoni för Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen om den brådskande nödvändigheten av kinesisk-tibetanska förhandlingar inför antagandet av en ny stadga för Tibet.
B5-0645/2000 av Sakellariou och Veltroni för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp om Tibet.

Dupuis
Fru talman, herr kommissionär, kära kolleger! Jag tror att vi bereder oss på att rösta om en viktig text, om Tibet, och vi har nu möjlighet att ta ett högkvalitativt steg i denna grundläggande kamp.
Det är en kamp om rätt och om internationell rätt. Tibet ockuperades och invaderades av kinesiska trupper 1949 och alltsedan dess är landet ockuperat och koloniserat av kineserna.
Jag tror att vi, naturligtvis, måste rösta massivt för denna resolution, men att vi också måste rösta för det ändringsförslag som ingivits av Thomas Mann, liberala gruppen och Gruppen De gröna, ett ändringsförslag i vilket det begärs av våra regeringar att de beaktar möjligheten att erkänna den tibetanska exilregeringen, om de kinesiska myndigheterna och den tibetanska exilregeringen inte inom tre år har ingått ett avtal om en betydande självständighet för Tibet.
Vi kan inte längre bara låta de kinesiska myndigheternas goda vilja och i detta fall stora motvilja mot att inte ta itu med detta problem styra fritt. Vi måste tvinga dem och vi måste genom vår politiska handling i parlamentet hävda vår vilja att äntligen lösa detta problem som har varat i femtio år.
Jag skulle särskilt vilja vädja till vänstervännerna, socialdemokratiska och kommunistiska vänner: fortsätt inte med att inte mäta med samma mått! Vi kommer ihåg de stora striderna för att avkolonisera Afrika och befrielsen av Algeriet och Vietnam. Med de resultat som vi ser nu: Vietnam är fortfarande i händerna på ett totalitärt och diktatoriskt system.
I Tibet pågär idag en kamp för demokrati som inte är våldsam. Det finns ingen orsak till att vi inte skall göra här vad många av oss gjorde där under de år det pågick. Nu måste frågan om Tibet bli en fråga om rätt, ett hävdande av icke-våld av det internationella samfundet.
Kina är ett stort land som har rätt till demokrati. Det är självklart men det kan inte vara ett skäl för att än en gång offra tibetanernas rätt att leva med sin egen kultur i fullt oberoende när det gäller samtliga frågor som styr folken och som bör styra folken.
Jag uppmanar således mycket uppriktigt de socialdemokratiska och kommunistiska vännerna att rösta för resolutionen och för ändringsförslaget och se till att parlamentet för en gångs skull i alla fall står bland förtrupperna i denna kamp för frihet, demokrati och icke-våld.

Sanders-Ten Holte
Fru talman! Happy birthday Dalai Lama! Men jag vet inte om det är någon särskilt lycklig födelsedag för honom med tanke på att de mänskliga rättigheterna och de demokratiska principerna alltjämt kränks i Tibet, samtidigt som Europeiska unionens viktigaste insats för världen består i att just försvara dessa värden. I skenet av detta vill jag ta upp följande punkter.
För det första, hur är det möjligt att det fortfarande inte existerar någon riktig dialog på officiell nivå mellan den kinesiska regeringen och den tibetanska exilregeringen? Dessa så kallade indirekta kontakter leder inte fram till någonting. Europaparlamentet måste inta en hårdare attityd för att stödja icke-våldsprincipen, och det är syftet med denna resolution.
För det andra, hur är det möjligt att en renommerad institution som Världsbanken är på väg att finansiera ett kinesiskt projekt som helt enkelt innehåller en sedvanlig kolonisering av Tibet? Detta måste förhindras, och det är det som denna resolution syftar till.
För det tredje, hur är det möjligt att även Europeiska unionen låter sina ekonomiska intressen gå först i förbindelserna med Kina? Det kan väl ändå inte vara så att vi endast uppmärksammar det tibetanska folket när det passar oss?
Kort sagt, fru talman, se till att en riktig dialog kommer till stånd i enlighet med linjerna i Dalai Lamas fempunktiga fredsplan - det skulle innebära en happy day för hela det tibetanska folket.

Mann, Thomas
Herr talman, herr kommissionär Verheugen, mina damer och herrar! I morgon fattar Världsbanken ett beslut som är av synnerligen allvarlig betydelse för Tibet. I de västra delarna av Kina skall fattigdomen mildras med internationellt stöd, och vem är i princip inte beredd att lämna sitt stöd till dem som inte kan hjälpa sig själva. Inom ramen för detta projekt skall emellertid 58 000 personer tvångsförflyttas till Tibet, alltså i en storlek som torde leda till att tibetanerna efterhand blir en minoritet i sin egen hembygd, och detta efter årtionden av förstörelse av deras kultur, deras kloster, efter förföljelse och hot mot liv och lem!
Medlemmarna i vår Tibet-intergroup såväl som många andra europeiska ledamöter vände sig för 14 dagar sedan till Världsbankens ordförande i Washington för att inte bryta mot sina egna principer till skydd för förföljda folk. Vi har skrivit till de nationella parlamenten, till finansministerierna i Europa, USA och andra kontinenter och naturligtvis även till kommissionär Chris Patten. Vi har med den största skyndsamhet försökt förmå medlemmarna i Världsbankens boards att först noga studera de oberoende inspektörernas rapport. Dessa ger nämligen uttryck för djupt tvivel angående huruvida förflyttningen är miljömässigt riktig och socialt godtagbar till följd av ett bevattningsprogram. När offentliga medel ges ut måste motiveringen till detta likaså offentliggöras.
Stärkt av det planerade kinesiska medlemskapet i WTO har Kina, vilket jag själv vid ett besök i Peking nyligen kunde konstatera, blivit allt mer medvetet om sin roll som blivande världsmakt. Detta är emellertid samtidigt en förpliktelse att agera mer ansvarsfullt än hittills och bland annat genomföra konceptet one China - many systems. Det för Tibet utlovade fulla självstyret måste en gång för alla säkras. I den ingår religionsfrihet, yttrandefrihet och ett kulturellt och socialt självbestämmande. Det måste föras bilaterala samtal med godkända ansvariga företrädare. Dalai Lama står ständigt till förfogande för detta ändamål. Han - som mottagare av Nobels fredspris och över hela världen accepterad personlighet - firar i dag, vilket min kollega påtalat, sin 65:e födelsedag och är sedan exakt 50 år tibetanernas överhuvud. Fortfarande gäller hans fredsplan i fem punkter, vilken dokumenterar hans djupt antivåldsbaserade väg. Det är hög tid att man börjar föra en konstruktiv dialog på denna basis. För PPE-gruppen och Tibet-intergroup vädjar jag till samtliga Europaparlamentets ledamöter att stödja vår resolution. Endast en världsomspännande protest kort före Världsbankens beslut, som äger rum i morgon, kan förhindra ett allvarlig felsteg. Tashi delek!

Maes
Fru talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Vi skall just till att för femtioelfte gången rösta fram en resolution om Tibet, och om vi tittar på det som tidigare blivit resultatet så tvingas vi konstatera att det är hemskt magert. Därför vänder jag mig till kommissionären. Jag skulle vilja att Europeiska unionen, med sina tre mäktiga institutioner, som helhet riktar sig till världsopinionen, till de kinesiska myndigheterna och till Världsbanken i synnerhet.
Mina kolleger har redan redogjort för situationen. Vi måste sätta stopp för den interna koloniseringen, för det brutala utplånandet av tibetanernas kulturella särprägel. Det är omöjligt om Världsbanken inte upphör med att finansiera motsatsen, nämligen invandringen av kineser till Tibet i syfte att förinta den ursprungliga kulturen. Så kan vi väl ändå inte använda skattebetalarnas pengar.
Jag hoppas att ni också kommer att bidra till att vi kan åstadkomma en förändring, såsom mina kolleger också kräver i ändringsförslaget, genom att, om situationen inte har förbättrats inom tre år, slutligen erkänna Tibets provisoriska regering, i stället för att stå och stampa på samma fläck.

Vattimo
Fru talman! Socialistgruppen stöder naturligtvis med all kraft detta resolutionsförslag, vars betydelse på ett avgörande sätt framgår av det faktum att Världsbanken just skall fatta det beslut som det redan har hänvisats till. Det vill säga att genom att finansiera programmet mot fattigdom i västra Kina riskerar man att legitimera att den kinesiska regeringen förflyttar stora antal etniska kineser till Tibet, med risken - eller snarare den uttalade avsikten - att minska antalet tibetaner till en minoritet vars försvinnande ur kulturell, språklig och religiös synpunkt sedan blir någonting nästan naturligt.
Vi anser att det är mycket viktigt att parlamentet uttalar sig mot detta beslut i Världsbanken. Vi understryker att regeringarna måste göra allt som står i deras makt, med alla medel - även de ekonomiska medel vi förfogar över, eftersom Kina vill gå med i WTO och så vidare - för att Kina skall respektera Tibets självstyre, och så att förhandlingarna mellan den kinesiska regeringen och Dalai Lama återupptas så snart som möjligt, i syfte att fastställa en ny stadga för Tibet, såsom framgår av första punkten i våra slutsatser i denna resolution.
Dessa förhandlingar måste - som redan har sagts - grunda sig på de fem punkterna i Dalai Lamas program, vi stöder honom på alla sätt och önskar honom även en trevlig födelsedag.

Bowis
Fru talman! Under de gångna 50 åren har vi firat - under de senaste åren - slutet på kriget, grundandet av Förenta nationerna, grundandet av Världshälsoorganisationen, de baltiska staternas återvunna självständighet från det sovjetiska imperiet, men under denna 50-åriga period har vi tråkigt nog också varit tvungna att fira minnet av Kinas olagliga ockupation av Tibet: 50 år av kuvande och förtryckande av det tibetanska folket av den kinesiska regimen.
Detta får aldrig tillåtas bli ett fullbordat faktum; därav ändringen av denna beslutsamhet för att sätta tryck på Kina, något som jag varmt välkomnar. Därav, dessutom, den övergripande beslutsamheten att kräva av Världsbanken att den drar tillbaka sitt stöd till s.k. projekt som kan innebär en förflyttning av ungefär 60 000 kineser till ett område som för närvarande bebos av 4 000 tibetaner som lever på sina djur, och exploatering av Tibets naturresurser. Båda åtgärderna är omoraliska, båda strider mot internationell rätt, båda kräver åtgärder av detta parlament och denna union på Tibet och dess folks vägnar.

Eriksson
Herr talman! Till att börja med vill jag säga att jag i dag talar för den nordiska gröna vänsterns räkning. Vi anser att tibetanerna skall ha den autonomi som de själva eftersträvar. Vi är också oroade över Kinas ovilja att delta i en dialog.
Jag skulle vilja vända mig till kommissionären och säga att jag hoppas att kommissionen har mycket goda kontakter med Världsbankens företrädare. Beslut skall ju fattas redan i morgon. Vi har alltså väldigt kort tid på oss att påverka Världsbanken, som ju denna resolution i första hand vänder sig till.
Det brukar ju vara ganska svårt att överhuvudtaget påverka Världsbanken. Jag skulle därför vilja få en redogörelse för om det överhuvudtaget från denna institutions sida är möjligt att kunna göra det eller om vi under nattens timmar skall försöka få tag på våra regeringsföreträdare. Rådet är ju inte närvarande här i någon större utsträckning.

Angelilli
Fru talman! Jag har personligen haft tillfälle att uppleva situationen i Tibet, en mycket mer allvarlig, förödmjukande och svår situation än vad som kan beskrivas i denna kammare eller i något annat sammanhang.
Under de senaste fyrtio åren har kineserna verkligen med kraft nekat tibetanerna deras frihet, de har tagit ifrån detta folk dess identitet och än mer trampat på de mänskliga rättigheterna och särskilt på människors värdighet. Det är därför ett parlament som är så lyhört för mänskliga rättigheter och kampen mot främlingshat och rasism måste kräva att Kina förhandlar fram en ny stadga just för att tibetanernas rättigheter skall erkännas fullt ut, en stadga som verkligen garanterar detta folk fullt självstyre.
Jag vill dock vara alldeles tydlig, även med risk att kanske verka polemisk. Vi måste se upp med hyckleriet. Det är nämligen ingen mening med att, som vi gör i dag, skriva under en gemensam resolution full av goda principer, vackra ord och även full av förtrytelse och sedan låta de högsta kinesiska myndigheterna - kanske av ekonomiska och handelsmässiga skäl - tas emot med de största hedersbetygelser av våra ministrar eller av borgmästarna i olika europeiska huvudstäder. Detta kommer till exempel att bli fallet i morgon i Rom, då Rutelli, som är borgmästare i Rom och tillika ledamot av Europaparlamentet, kommer att ge en formell mottagning för den kinesiske premiärministern, eller en kinesisk delegation.
Jag tror att om vi fortsätter att offra principerna och rättigheterna för ekonomins skull kommer det att bli mycket svårt att komma fram till en riktig lösning för det tibetanska folket, någonting mer än de principuttalanden man kan göra i parlamentskamrarna.

Verheugen
Fru talman, kommissionen är tillsammans med parlamentet djupt oroad vad gäller situationen för mänskliga rättigheter i Tibet. Vår oro gäller i synnerhet respekten för den självständiga regionen Tibets kulturella, språkliga och religiösa identitet från ingrepp från de kinesiska myndigheternas sida.
Vi har vid flera tillfällen tagit upp frågan inom ramen för den bilaterala dialogen med Kina angående temat "människorätt". Europeiska unionen har särskilt uppmanat Kina att snarast möjligt återuppta dialogen med Dalai Lama. Vi är av den uppfattningen att ett upptagande av en direkt dialog mellan Dalai Lama och de kinesiska myndigheterna är den enda realistiska vägen för att nå fram till en hållbar och fredlig lösning av Tibetfrågan.
Beträffande samarbetet är Europeiska unionen av den åsikten att understödet av hjälpprojekt i Tibet ligger i den tibetanska befolkningens intresse, förutsatt att gruppen av etniska tibetaner direkt kan dra fördel av dessa projekt och prioriteras vid förvaltningen av projekten. Just detta har tidigare försäkrats officiellt av de kinesiska myndigheterna.
Vad frågan om Världsbanksprojektet angår kan jag meddela er att kommissionen inte är delaktig i det ifrågavarande projektet i Världsbanken. Jag tror därför att vi inte har särskilt stora möjligheter att i sista minuten utöva något stort inflytande på saken. Om något inflytande överhuvudtaget kan utövas, så är det genom medlemsstaterna.

Mänskliga rättigheter
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
Barnsoldater i Uganda
B5-0611/2000 av Ludford för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp om bortrövandet av barn i norra Uganda.
B5-0622/2000 av Mauro med flera för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater om bortrövandet av barn av ALR.
B5-0630/2000 av Sylla och Vinci för Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster om Uganda.
B5-0637/2000 av Maes och Lambert för Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen om bortrövandet av barn i Uganda.
B5-0646/2000 av van den Berg för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp om bortrövandet av barn i Uganda.
Situationen på Moluckerna
B5-0609/2000 av Belder för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp om Moluckerna.
B5-0612/2000 av Maaten för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp om Moluckerna.
B5-0623/2000 av Maij-Weggen för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater om Moluckerna.
B5-0643/2000 av McKenna och Langendijk för Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen om Moluckerna.
B5-0647/2000 av van den Berg för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp om Moluckerna.
Dödsstraff i Förenta staterna
B5-0613/2000 av Malmström, Haarder och Watson för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp om dödsstraff i Förenta staterna och ärendet om den italiensk-amerikanske medborgaren Derek Rocco Barnabei.
B5-0619/2000 av Dupuis med flera för Tekniska gruppen för oberoende ledamöter om den kommande avrättningen av Derek Rocco Barnabei i Virginia.
B5-0624/2000 av Salafranca, Sánchez-Neyra med flera för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater om dödsstraffet i Förenta staterna.
B5-0631/2000 av Cossutta med flera för Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster om dödsstarffet i Förenta staterna och ärendet Derek Rocco Barnabei.
B5-0638/2000 av Maes med flera för Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen om dödsstraff.
B5-0648/2000 av Veltroni och Díez González för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp om dödsstraff i Förenta staterna och i synnerhet ärendet om Rocco Barnabei.
Huliganism
B5-0625/2000 av Van Hecke med flera för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater om huliganism under Euro 2000.
B5-0632/2000 av Papayannakis, Sylla och Cossutta för gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster om huliganism under Euro 2000.
B5-0649/2000 av Desama och van den Berg för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp om huliganism under Euro 2000.
Irak
B5-0614/2000 av Nicholson of Winterbourne för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp om Irak.
B5-0618/2000 av Muscardini och Andrews för Gruppen Unionen för nationernas Europa om Irak.
B5-626/2000 av Khanbhai med flera för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater om Irak.
B5-633/2000 av Morgantini för Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster om Irak.
B5-0639/2000 av McKenna med flera för Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen om Förenta nationernas embargo i Irak.
B5-0650/2000 av Sakellariou för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp om situationen i Irak.
Barnsoldater i Uganda

Thors
Fru talman, herr kommissionär! Man kan säga mycket om detta ärende. För det första hoppas jag framför allt att rådet och kommissionen kommer att vara aktiva när det gäller att ta upp denna fråga också i säkerhetsrådet när handlingsplanen gällande barn i väpnade konflikter i slutet av denna månad skall debatteras.
För det andra har vi i dag med tillfredsställelse kunnat notera att man försöker nå en gemensam lösning på åtminstone en annan konflikt om barnsoldater. Denna lösning är den så kallade diamantresolutionen i säkerhetsrådet.
För det tredje kan vi konstatera att vi har nått vissa allmänna framsteg när det gäller barnsoldater. Vi har det frivilliga tilläggsprotokollet mot barnsoldater och aktiviteterna i Afrika.
Jag vill be kammaren att stödja denna resolution. Jag önskar också att EU gemensamt tar upp frågan i säkerhetsrådet i slutet av denna månad vid uppföljningen av den allmänna debatten om barn i väpnade konflikter.

Mauro
Fru talman! Situationen i norra Uganda och södra Sudan förmedlar på något sätt särskilt bilden av barnsoldaternas tragedi. Syftet med detta inlägg, liksom med den resolution som har lagts fram, är att driva på parlamentet och de europeiska institutionerna till att ta mer stabila initiativ som går längre än de brådskande insatserna. Den väpnade konflikten har pågått i denna region i trettio år. Det civila samhället är fullständigt ödelagt och under mer än tolv år har olika rebellgrupper begått massakrer på befolkningen i norra Uganda. Deras favoritoffer har varit barn och ungdomar eftersom de är mer sårbara och påverkbara. För närvarande är cirka 60 procent av soldaterna i Lord's Resistance Army barn under sexton år. Strategin är just att manipulera dem och tvinga dem genom brutalitet, så att de i sin tur kan döda och tortera andra. Tonårsflickorna ges som hustrur till rebellerna, men det som främst skall påpekas är att LRA:s beteende inte alls har ändrats, inte ens efter Nairobi-avtalen mellan Uganda och Sudan i december.
Under de senaste dagarna har jag haft tillfälle att tala med en av de flickor som har flytt från lägren i södra Sudan och som bekräftade att LRA inte har någon som helst avsikt att ändra sin inställning. Detta framgår också av det faktum att John Baptista Ochaia, som var presidentens representant i Kitgum-distriktet, begravdes i Uganda i dag. Han dog i förrgår till följd av de skador han ådrog sig i ett LRA-bakhåll.
Det är därför oacceptabelt att de europeiska myndigheterna och många europeiska kommersiella instanser beter sig nästan som medbrottslingar till denna situation, utan att på något sätt vilja bryta den onda cirkel som stjäl en generations framtid.

Sylla
Fru talman, kära kolleger! Krig är alltid grymma och inbördeskrig är ännu mer avskyvärda. Man har ändå gått över ytterligare en tröskel i barbari och uselhet när man utnyttjar barn för att strida, döda och dödas. Sålunda tvekar inte LRA, väpnad motståndsrörelse, att kidnappa sjuåriga pojkar och utsätta dem för de värsta brutaliteter för att lära dem att slåss och terrorisera bybor. Den tvekar inte heller när det gäller att ägna sig åt sexuellt utnyttjande av kvinnor och unga flickor. Vi måste veta att dessa barn hur som helst är märkta för livet, om de överlever. Det behövs tid, tålamod och kärlek för att återge dem hoppet.
Därför måste vi öka hjälp och stöd till Unicef som har genomfört ett åtgärdsprogram som gör det möjligt för barn att återgå till ett normalt liv. Fru talman, vi måste också sluta med att komma med svepskäl. Sudan måste upphöra med att stödja LRA. Enligt min åsikt, handlar det om en delaktighet som gör detta land lika skyldigt. Och parlamentet måste intervenera hos den ugandiska regeringen för att den skall hitta en fredlig lösning på denna konflikt i norra Uganda som på femton år har tagit livet av hundratusen människor. Hela befolkningen väntar och samtliga barn hoppas. Säkerhetsrådet måste höra den.

Schörling
Fru talman! Jag är verkligen glad över att denna resolution har kommit till stånd. Jag hoppas att kommissionen och medlemsländerna därmed uppmanas att verkligen agera i denna fråga.
För några veckor sedan visades en dokumentärfilm från södra Sudan i svensk TV. Denna dokumentärfilm tog upp att utländska investerare och oljebolag, inklusive ett oljebolag från mitt eget hemland, Sverige, skyddas av trupper som använder sig av barnsoldater. Dessa anklagelser har också fått stöd av Amnesty International, som har klarlagt att vissa oljeintäkter också används till att finansiera inbördeskriget i södra Sudan. Där används barnsoldater från Uganda, som tvingas in i väpnade strider.
Vi måste sätta press på de internationella oljebolagen och på investerare. Vi måste, som det anges i punkt 8 i resolutionen, kraftfullt uppmana dessa bolag att upphöra med sin verksamhet i Sudan tills man funnit en fredlig lösning på konflikten.

Van den Berg
Fru talman! Först och främst skulle jag vilja uttrycka min tacksamhet till vår kollega Van Hecke och hans maka Els De Temmerman för deras insatser för publiceringen av allt material som rör frågan om barnsoldater i norra Uganda.
Vad som tydligt är, är att man trots avtalet i Nairobi 1999 inte har lyckats med att tillämpa detta avtal i tillfredsställande mån. Detta leder oss fram till frågor som rör Europeiska unionens inflytande och vår beredvillighet att som medlemsstater gemensamt ingripa inom ramen för ett gemensamt initiativ.
Jag skulle vilja fråga kommissionär Verheugen konkret om han står bakom den punkt som uttrycks mycket klart i denna resolution, att för närvarande ställa in och stoppa investeringar i olja och oljeledningar i Sudan. Om vi utövar påtryckningar för en pacificering och sörjer för kontrollen i detta nordliga område, så kan det leda till konkreta framsteg för en politik där biståndspolitik, utrikespolitik och handelspolitik smälter samman. Det brådskar med en sådan åtgärd. För ögonblicket ser vi hur siffrorna och exemplen bara blir fler och fler, och samtidigt ser vi att vi använder för litet av vår makt. Vi har i själva verket mer makt i det området än vi har använt oss av hittills.
Nu kommer jag till en bredare fråga: Förenta nationerna. Protokollet antogs av generalförsamlingen i maj. I juli hålls en debatt i säkerhetsrådet. Detta skulle naturligtvis vara ett utmärkt exempel på ett Europa som inte bara håller anföranden internt utan också inför omvärlden. Låt oss där som medlemsstater gemensamt plädera starkt för artonårsgränsen, ett skyndsamt undertecknande samt effektiva och samordnade insatser från de olika länderna vad beträffar utbildning och arbetstillfällen för barnsoldater. Ekonomiskt gör vi stora insatser för detta i många olika länder. Vi gör också många andra goda insatser i sammanhanget. Det skulle vara bra om vi i FN kunde agera med ett enda ansikte och en enda röst. Jag skulle gärna vilja fråga kommissionär Verheugen hur han ser på chanserna till ett framgångsrikt framträdande där i juli.

Banotti
Fru talman! Jag var i Uganda i januari, när en del av de bortförda småflickorna som fördes till armén av LRA släpptes fria. Många av dessa unga flickor förlorar kontakten med sina familjer och är borta från hemmet under många år. Som ett resultat av våldtäkter och utnyttjande blir de själva mödrar, vilket ytterligare avskärmar dem från de samhällen från vilka de så brutalt bortfördes.
Hur många välformulerade resolutioner vi än godkänner, har vi emellertid ingen auktoritet i detta sammanhang så länge som vi i gemenskapen misslyckas med att lösa de frågor som rör barn i vårt eget samhälle. Mycket av vår politik påverkar barnens rättigheter och intressen, men i veckan sade kommissionär Prodi att han inte ansåg att det var nödvändigt att ha en bestämd enhet som granskar barnens rättigheter i gemenskapen. Detta kommer att försvaga vår auktoritet, vår röst, om vi försöker höja den inom ramen för FN:s särskilda toppmöte om barn nästa år, under vilket frågan om barnsoldater kommer att vara en viktig punkt.
Situationen på Moluckerna

Belder
Fru talman! Moluckerna kräver i dag åter vår uppmärksamhet. Efter en relativt lugn period har anländandet av några tusen djihad-soldater som vill göra Moluckerna muslimskt lett till en ny våldsupptrappning. Muslimer och kristna tycks aldrig mer kunna leva tillsammans i fred så som de gjort under åratal.
President Wahids modiga hållning förtjänar att nämnas. Förra veckan vågade han till och med kritisera en ståndpunkt som intagits av parlamentsledamöter. Om det var den indonesiske presidenten allt berodde på, så skulle det finnas hopp för en fredlig framtid för Moluckerna. Situationen destabiliseras dock i hög grad av de alltjämt närvarande mörka krafterna inom förvaltningen: militären, polisen och staten. Att spåra upp fundamentalistiska element, oavsett vilken religiös gruppering de tillhör, kommer att kräva en hel del ytterligare ansträngningar.
Jag skulle vilja ge den indonesiska regeringen några konkreta råd. För det första måste man av alla krafter motarbeta tillförandet av soldater och vapen med hjälp av stränga gränskontroller. För övrigt är det värt att åter överväga ett insättande av internationella interventionstrupper. De skarpa motsättningarna inom den egna militären och polisen synes göra det svårt för Indonesien att utan inblandning utifrån finna en lösning av konflikterna.
Slutligen skulle jag vilja uppmärksamma offren för dessa konflikter, de vanliga människorna. Vi får inte bara koncentrera oss på att peka ut de skyldiga i denna konflikt, utan vi måste framför allt gå in och hjälpa de människor som befinner sig på flykt. En korridor för humanitära insatser är oumbärlig. Vi ställer oss helt bakom vädjan till kommissionen och medlemsstaterna om en generös biståndshjälp. Omfattningen av våra hjälpinsatser får inte bestämmas av bristen på politiska och ekonomiska intressen i regionen. Det handlar om att lindra sann nöd, och sådan finns det på Moluckerna.

Manders
Fru talman! Är det så att historien upprepar sig i Indonesien? De blodiga konfrontationerna mellan muslimer och kristna hotar säkerheten på Moluckerna. Tusentals människor har dödats eller tvingats på flykt, och även den färska, känsliga demokratiseringsprocess, som Wahid-regeringen så ambitiöst har initierat, är allvarligt hotad. Bara för några månader sedan utspelade sig samma sak på Östtimor. Jag har som ledamot av Europaparlamentet under ett besök i landet med observationsdelegationen på plats sett vilka svidande konsekvenser detta kan få. Vi måste inse att våldsamheterna på Moluckerna innebär en fara för stabiliteten i hela regionen. Det är därför av stor vikt att det internationella samfundet omedelbart bistår med ekonomiskt och moraliskt stöd för att hjälpa till att lösa problemen i Indonesien. Det internationella samfundet har samtidigt en skyldighet att även fortsättningsvis hålla situationen under noggrann uppsikt, och att hjälpa regeringen i största möjliga mån med att få stopp på denna mänskliga tragedi.

Maij-Weggen
Fru talman! Som föredragande för utskottet för utrikesfrågor i Indonesienfrågan tvekade jag lite vid framläggandet av denna resolution, eftersom vi denna höst säkert kommer att ha en stor debatt om relationen mellan Europeiska unionen och Indonesien. Situationen på Moluckerna är dock så pass allvarlig att det verkligen behövs en brådskande behandling av frågan.
Efter några månaders lugn i området har under de senaste veckorna våldsamheterna på nytt blossat upp, och åter har ett tiotal människor omkommit och tusentals människor tvingats på flykt. Den dramatiska händelsen med båten full av flyktingar från Duma på Halmahera har troligen krävt hela femhundra människoliv. Så sent som i går brändes två stadsdelar i Ambon ner av djihad-soldater. Oroligheterna i området har nu skördat mer än tre tusen liv, och gjort fler än hundra tusen människor till flyktingar. Detta är en katastrof, och många moluckiska familjer i Nederländerna är djupt oroade eller sörjande.
Fru talman! Trots denna händelse anser jag att vi måste stödja president Wahid och vice president Sukarnoputri. Det tycks inte vara de, utan andra oppositionella krafter vilka motarbetar denna regering, som provocerar fram motsättningarna på Moluckerna. Djihad-milisen verkar finansieras och beväpnas av dessa grupper samt i vissa fall även stödjas av regionala militära krafter som egentligen borde skydda befolkningen. Vi anser dock att den indonesiska regeringen måste ingripa hårdare för att skydda befolkningen på Moluckerna. Vi anser också att internationella observatörer, journalister och hjälparbetare måste få tillträde till området för att hjälpa moluckerna. Framför allt anser vi att EU måste inta en tydlig ståndpunkt, precis som Förenta staterna, och att EU måste utöka hjälpinsatserna för offren.
Fru talman! Våra kolleger De gröna har lagt fram ett antal ändringsförslag som kanske är väl menade, men som enligt min uppfattning motverkar sitt eget syfte genom att kanske rent av hjälpa de krafter som motarbetar regeringen och understöder stridigheterna på Moluckerna. Jag vill således förkasta ändringsförslaget avseende artikel 7 a, och jag uppmanar mina kolleger från övriga grupper att göra likadant. Det viktigaste är dock att Europeiska unionen ingriper mer aktivt. Resolutionen uppmanar till detta, och jag hoppas på ett positivt svar från Europeiska kommissionen.

Lagendijk
Fru talman, ärade kolleger! Det blir allt tydligare att våldsamheterna på Moluckerna inte är några kaotiska, spontana stridshandlingar mellan olika delar av lokalbefolkningen; det vill säga mellan muslimska och kristna invånare. Det är fråga om en brutal maktkamp och en noggrant organiserad krigsföring mellan olika delar av militären, och mellan regeringen och dess motståndare, som sker på bekostnad av den lokala befolkningen.
På ena sidan kämpar Laskar Jihad, en grupp fanatiska muslimer som stöds av delar av militären. På andra sidan kämpar speciella polisstyrkor som de kristna stöder. Med andra ord är den säkerhetsapparat som egentligen borde garantera stabilitet uppdelad på två läger.
Det budskap som jag anser att Europaparlamentet bör rikta till president Wahid är, och med detta kan jag förhoppningsvis lugna vår kollega Maij-Weggen, att vi å ena sidan förhåller oss kritiska till resultaten av reformerna och reformtakten. Vi riktar stark kritik mot de mänskliga rättigheternas status i Indonesien och till regeringens sätt att skydda invånarna på Moluckerna. Å andra sidan måste budskapet bli att vi stöder honom i hans kamp mot de grupper inom militären som under alla omständigheter försöker underminera de demokratiska reformerna och mot sådana personer som Amien Rais, parlamentets talman, som till exempel har kallat ungdomarna i Laskar Jihad för nationens hjärta. Ur den synvinkeln förtjänar presidenten vårt stöd, men jag vill också att vi fortsätter att kritisera det som fortfarande inte är bra i Indonesien.

Van den Berg
Fru talman! På den socialistiska gruppens vägnar skulle jag gärna vilja ansluta mig till det som Maij-Weggen sade. För närvarande är det absolut nödvändigt att ge Wahids regering vårt stöd. Detta stöd innebär också, och jag tror att det är ett förståndigt ställningstagande från Europeiska kommissionens och rådets sida, helt enkelt att man uttryckligen söker efter medel för att stödja denna regering i dess försök att skapa fred och aktivt ingripa, och vi ansluter oss till denna vädjan.
Vi ställer oss också mycket kritiska till vad som händer på plats, och vi lider dessutom med moluckerna i Nederländerna och delar deras känslor och farhågor. Vi vill att man stöder Wahid, för i samma ögonblick som man erbjuder internationella observatörer eller andra former av bistånd utan att rådfråga honom innebär det att man intervenerar och undergräver situationen. Ur det perspektivet stöder jag starkt PPE:s ställningstagande, och jag skulle i denna församling vilja plädera kraftfullt för ett ingripande med starkt engagemang. Vi måste vara beredda att lämna bistånd, men det måste ske via Wahid. Vi måste ställa krav i samband med biståndet, men även detta får endast ske via Wahid, för han är det kort som vi nu måste spela.

Coelho
Fru talman! Jag tycker att vår kollega Maij­Weggen har alldeles rätt när hon betecknar situationen som katastrofal. Det är mycket riktigt en svår situation med många döda. Det bör få oss att göra följande reflektion: hur kommer det sig att det samhälle där de levde i relativt fredlig samexistens plötsligt fylls av dessa spänningar och hot? Jag tror att det bakom dessa aktioner rör sig vissa krafter, och likheten mellan de händelser som vi i dag ser i Moluckerna och det vi i går såg i Östtimor är mycket signifikativt.
Bakom dessa rörelser finns krafter som vill sabotera president Wahids demokratiska ansträngningar, och vi måste förstå dessa och bekämpa dem. Ur detta perspektiv anser jag att formuleringarna i den kompromissresolution som har presenterats är mycket lägliga och vi stöder den helhjärtat.
Dödsstraff i Förenta staterna

Manisco
Fru talman! I den resolution om dödsstraffet som vi förhandlade fram med de andra grupperna bad vi guvernören i Virginia att rädda en dödsdömds liv.
I listan med mottagare av resolutionen har felaktigt guvernörens i Virginia namn utlämnats och jag skulle vilja be er att lägga till hans namn i slutet av resolutionstexten.

Talmannen
Ja, kära kollega, ni har alldeles rätt. I resolutionens kärna hänvisades det till denna stat. På det tekniska planet får vi således överlämna den till guvernören i Virginia och den kommer att tas upp till omröstning med denna ändring.

Thors
Fru talman! Vi kan alla skriva under det som står i resolutionen. Vi vet att Förenta nationernas kommission för mänskliga rättigheter i april i fjol efterlyste ett moratorium. I år upprepades detta krav. De bad också alla stater som fortfarande har dödsstraff att progressivt minska antalet brott för vilka dödsstraff utdöms. Vi har många upprörande siffror vad gäller antalet personer som fortfarande väntar på dödsstraff i Förenta staterna. Enligt de uppgifter som jag har rör det sig om 3 670 personer.
I resolutionen pekar vi på den rättsosäkerhet som råder i de aktuella fallen. Det finns därför skäl att kräva att alla fall skall undersökas, det vill säga att man skall gå igenom de fall med personer som väntar på straff och till exempel undersöka om de har fått en riktig prövning. Därför behövs ett moratorium i samtliga fall, även i dem som inte nämns i resolutionen.
Vi kan också med hopp se att frågan om dödsstraff i Förenta staterna har fått en helt ny politisk tyngd. Jag värderar också det arbete som människorättsorganisationerna har gjort för att lyfta fram denna fråga.

Dupuis
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Thors sade det, det finns enhällighet i kammaren för att stödja resolutionen. Vi måste också ställa oss frågan om Europeiska unionens verksamhet och dess kapacitet att fullfölja detta initiativ till fördel för ett internationellt moratorium på FN-planet och på det internationella samfundets plan. Vi känner till de svårigheter som våra institutioner möter, till stor del beroende på deras orimlighet, i synnerhet i fråga om utrikespolitik, ett område som en kommissionsledamot, en hög representant och femton utrikesministrar ansvarar för.
För att inte upprepa misslyckandet från förra året i FN brådskar det med en samordning av Europeiska unionens verksamhet. I det avseendet har jag ingivit ett ändringsförslag för att begära att politiken i Förenta nationerna för införandet av ett allmänt moratorium skall samordnas av den höga representanten för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Jag uppmanar således kollegerna att stödja dessa ändringsförslag.

Manisco
Herr talman, ledamöter! Vi ber här Virginias guvernör att inte avrätta en dödsdömd människa som förmodligen är oskyldig, Derek Rocco Barnabei. Under tiden som vi diskuterar denna resolution håller de i en dödscell i samma delstat på att sterilisera nålarna för den dödliga injektion som om några timmar skall ges Michael Clagget, som sannolikt är skyldig till massmord begångna för flera år sedan.
Jag vet inte längre hur många resolutioner vi har antagit under de senaste två mandatperioderna i ett fåfängt försök att sätta stopp för dödsstraffet i Förenta staterna och på andra håll. Klart är att många andra avrättningar kommer att verkställas i allt snabbare takt fram till slutet av augusti i Virginia och i andra delstater, först och främst Texas där guvernören - som nästan säkert blir Amerikas förenta staters näste president - innehar ett klart rekord. Han har nämligen avrättat 132 människor under de senaste fem åren.
Jag vet inte om George W. Bush är särskilt stolt över detta rekord, men jag vet - för det skrev han själv i ett brev till mig den 22 mars - att han är säker på att han med gott samvete utför sina uppgifter inom ett rättvist rättsväsende utan brister.
I den resolution som parlamentet diskuterar har vi tagit hänsyn till den nya debatt som pågår i Förenta staterna: den handlar alls icke om ett avskaffande av dödsstraffet, men om ett moratorium som kan leda till en klarare, men inte mindre grym, hantering. Vi har kanske gjort rätt, men jag är rädd för att alla våra försök - såsom för övrigt den amerikanska dagstidningen Herald Tribune skrev nyligen - är dömda att förbli flatus vocis, tal för döva öron och då kära kolleger är kanske tiden mogen, verkligen inte för bojkotter och sanktioner som vi avskyr, men till exempel för att främja europeisk turism endast i det dussin amerikanska delstater som inte tillämpar dödsstraff. Risken för att det slår tillbaka på oss själva är stor, mycket stor: om vi avstår från Kalle Anka och Disneyworld i Florida, bojkottar amerikanerna Mona Lisa i Louvren. Det är en risk vi får ta nu, som ett sista försök att sätta stopp för någonting så barbariskt, så vanärande för människosläktet.

MacCormick
Herr talman! Förenta staterna är det land i världen som under längst tid haft en befäst grundlag som samtidigt kan bli föremål för en domstols handläggning. Det är därför en fruktansvärd ironi att Förenta staterna är ett av de få länderna i industrivärlden som fortfarande har kvar och praktiserar dödsstraffet. Vi står i dag inför ett särskilt fall, Derek Rockwell Barnabeis fall: Varje människa har ett egenvärde och detta måste man värna om.
Vi vädjar för hans liv i dag, men han är också en symbol för en praxis som vi tycker är motbjudande, och som vi vet praktiseras i många delar av Förenta staterna.
Jag älskar själv Förenta staterna och många aspekter av landets livsstil. Jag har ofta besökt den juridiska fakulteten vid Texasuniversitetet och vid andra utbildningsinstitutioner i Förenta staterna. Jag beundrar dem väldigt mycket, men jag tycker verkligen det är tråkigt att denna delstat och dess guvernör använder dödsstraffet så ofta och skryter om det i presidentkampanjerna.

Vattimo
Herr talman! Brådskan med vår resolution beror på fallet Derek Rocco Bernabei. I detta specifika fall finns det grundade tvivel, även hos den amerikanska allmänna opinionen, om att domen är felaktig. Det är uppenbart att felaktiga domar är särskilt allvarliga när det handlar om dödsstraff. Låt oss inte glömma att fel i liknande fall har erkänts och att det, inte av en slump, då gällde människor som inte hade haft råd med dyra advokater. Jag tror att också juristutbildningen fungerar väl i Förenta staterna för advokaterna har mycket bra betalt, men de får betalt av dem som har råd att betala.
Vi ber alltså att denna dom skall upphävas och att parlamentets presidium - med hänsyn också till det dokument som väldigt många ledamöter har skrivit under de senaste dagarna - skriver direkt till berörda myndigheter för att med särskild skyndsamhet fästa uppmärksamheten på denna fråga och sedan, självfallet, att Förenta staterna avskaffar dödsstraffet. Just för att vi på många områden hyser en sådan beundran för detta land är det så mycket mer skandalöst att se att denna barbariska rit bibehålls.
Busliv inom idrotten

Van Hecke
Herr talman! Fotboll är en fest. Under det mottot organiserade Belgien och Nederländerna Euro 2000 under de gångna tre veckorna. Idrottsligt sett blev det mycket riktigt en fest, förutom kanske för våra italienska vänner. Men det blev en fest som dock överskuggades av vissa så kallade supportrars uppträdande. Framför allt före och efter matchen mellan Tyskland och England förekom allvarliga upplopp. Totalt sett hamnade 173 människor på sjukhus, 1 400 personer anhölls och 500 engelska supportrar flögs hem med C 130-flygplan.
Vissa, även vissa parlamentsledamöter, försöker banalisera detta. Vad mig beträffar, herr talman, finns det dock gränser för vad huliganismen får kosta i form av sociala utgifter. Det är oacceptabelt att ett land under flera dagar ger intrycket av att vara en polisstat på grund av en fotbollsturnering. I Belgien satte man in i genomsnitt 1 500 rikspoliser per match, och dessutom några hundra lokala polismän. Det är hög tid att de nationella regeringarna vidtar förebyggande åtgärder för att hålla sina värsta huliganer hemma. Tyskland har föregått med gott exempel.
Rent konkret måste sådana så kallade fotbollssupportrar som tidigare har arresterats för delaktighet i fotbollsvåld, åläggas ett reseförbud, det vill säga ett utreseförbud. Det är således inte i första hand en fråga om fler eller färre gränskontroller, utan om ett effektivt och konsekvent polissamarbete. Låt oss alltså dra de rätta slutsatserna av händelserna i Bryssel och Charleroi. Hårda åtgärder och ett gott samarbete behövs mer än någonsin för att stoppa detta meningslösa våld. Huliganismen har bokstavligt och bildligt gått över alla gränser.

Morgantini
Herr talman! Det förekommer för många tragedier på och utanför arenorna, fenomen som tyder på en obalans och en besvärlig social situation för individen, på en styrkans kultur där man tappar förnuftet och där våldet härskar.
I parlamentets resolution inskärper man oron för att huliganfenomenet skall utvidgas och begär förebyggande åtgärder, vilka jag stöder. Men just i detta läge är det oundgängligt att inte också ordningsmakten, med sin svåra uppgift, tappar förnuftet. Jag skulle här vilja protestera mot den nederländska ordningsmaktens beteende gentemot en grupp italienska journalister som filmade de problem en grupp rörelsehindrade fick utstå när de fick bäras upp på läktarna eftersom det inte fanns tillräckligt med plats till dem. Journalisterna hindrades från att göra sitt arbete, man slog, knuffade omkull och stoppade dem.
På den film som visades här i parlamentet i förmiddags såg vi sedan bilder som inte lämnar något tvivel om att syftet var just att förhindra pressfriheten. Det finns olika tolkningar av det inträffade och därför begär vi att de nederländska myndigheterna undersöker detta så att ansvaret kan utredas. Vi vill inte att dylika händelser någonsin skall inträffa mer.

Van den Berg
Herr talman! Titeln på det hela är inte "huliganer" utan "Euro 2000", och det tycker jag är fint. Här har hela Europa lyckats med att organisera en storslagen fotbollsfest, där de belgiska och nederländska myndigheterna stod först på tur, vilket lockade oerhört många europeiska fotbollssupportrar. Alla har varit otroligt rädda för våld och elände och ståhej. I själva verket blev det i mångt och mycket en storslagen och lyckad fest, och det är med rätta som denna resolution innehåller beröm av de nederländska och belgiska myndigheterna för detta.
Vidare finns det en liten grupp av huliganer som har funnits en längre tid och som uppenbarligen vill förstöra sådana här fester. Deras framgångar blev mycket begränsade. Men vissa problem kvarstår: det kostar mycket pengar, och det är ett elände. Vi stöder sålunda resolutionen. De belgiska och nederländska inrikesministrarna har tagit ett initiativ för se om de kan få till stånd ett reseförbud för den här sortens huliganer vid sådana tillfällen då det handlar om riskevenemang.
Så kommer vi till den tredje punkten: den italienska incidenten. Det är tydligt att våra kolleger har fått information på olika sätt om det som hände på arenan de Kuip i Rotterdam, och vissa har känslan av att situationen spårade ur helt och hållet, och att det är mycket allvarligt. De har därmed redan sin uppfattning klar. Andra gör bedömningen, på grundval av annan information, att saker och ting spårade ur, men att händelsen som sådan inte är klandervärd i samma utsträckning.
Jag tycker att det är viktigt att, och jag säger detta i egenskap av den holländare som jag är, som gärna hade velat bli Europamästare, men som gratulerar fransmännen, är att, och detta säger jag också till den nederländska sidan, när saker och ting går snett - enligt vissa kolleger -, att vi inte då agerar som om det handlar om hela Euro 2000 eller som om festen hade misslyckats. Däremot måste vi erkänna att något är fel, och lägga fakta på bordet. Jag är alltså också starkt för en utredning av de nederländska myndigheterna. En sådan har lyckligtvis utlovats av premiärminister Kok, och jag tänker göra min slutliga bedömning på grundval av den utredningen. Nu vill jag kort och gott uttrycka den sympati och det engagemang jag känner för våra italienska kolleger. Det är självklarheter och i med detta avvakta fakta.

Heaton-Harris
Herr talman! Jag börjar med att tillkännage ett intresse, eftersom jag varit en kvalificerad fotbollsdomare i 18 år nu och engagerad i Engelska fotbollsförbundet, och också med att gratulera både Frankrike för att vinna EM 2000 på ett sådant fantastiskt sätt och, tyvärr motvilligt, Tyskland för att ha fått VM 2006.
Jag vill också se till att vi verkligen fördömer huliganerna på ett kraftfullt sätt i denna kammare, alla huliganer oavsett från vilket land de kommer från och oavsett deras bakgrund. Jag noterade vad van Hecke sade om flyga hem ett antal engelska fotbollsfans med C130-flygplan. Det var faktiskt en stor skam att den belgiska polisen överreagerade på ett sådant sätt, genom att rensa barerna på vanliga, hyggliga fotbollsälskande supportrar, och blanda ihop dem med huliganavskummet.
Frågan är: Vilket budskap skickades ut av fotbollsorganisationerna några månader före EM i fotboll? Vi hade ett problem i samband med att två Leedsfans blev mördade vid en UEFA Cup-match mot Galatasaray i Istanbul och ändå vidtogs inga åtgärder mot Galatasaray - de blev inte utkastade från turneringen.
I Danmark, när Galatasaray spelade mot Arsenal, blev ett antal Arsenalfans arresterade, men emellertid inte åtalade för huliganism. Sedan har vi den brittiska regeringens passivitet, genom att välja att inte införa extra sanktioner för att hindra folk från att resa, trots att man visste att de kunde orsaka problem. Alla dessa faktorer ledde alltså till att ett antal personer tänkte. "De verkar vara ganska slappa under EM. Vi borde få åka dit, och det är just vad vi skall göra och få oss ett uppiggande slagsmål", i stället för att titta på den underbara fotbollsfest det borde ha blivit.
Detta parlament och andra utomstående bör träda tillbaka, eftersom vi nu har ett andrum där vi sakligt kan besluta vilka åtgärder vi anser vara realistiska att vidta mot fotbollshuliganerna, och jämföra dessa med folks rätt att fritt förflytta sig på vår kontinent.

Napoletano
Herr talman! Jag skulle vilja påpeka att denna resolution har titeln "Euro 2000" och inte "huliganer", som det står på tavlan. Och säga att vi som parlamentsledamöter och politiker har ett stort ansvar för idrottsliga fenomen, särskilt inom fotbollen: nämligen att ständigt påminna om att det är en sport. Därför måste vi bli bekymrade när man belastar denna sport med alltför stora ekonomiska intressen och känslomässighet och politiken får absolut inte bidra till detta. Jag tror att vi alltid måste påminna våra ungdomar, också de mest hängivna, de som lägger in mest känsla i dessa evenemang, om att det handlar om en sport och att när spelet är rent, som det har varit i detta EM, är det en stor framgång för oss alla.
Jag förstår också att det handlar om speciellt komplicerade evenemang för de myndigheter som organiserar dem. Vi minns tragedin på Heyselstadion. Av detta skäl tycker jag att vi måste vara nöjda med organisationen. Men låt oss ändå, i denna positiva bild, minnas episoden på stadion i Rotterdam, bland annat därför att den inträffade under mycket speciella omständigheter som gäller rörelsehindrades möjligheter att få tillträde till dessa evenemang, som borde kunna ske bekymmersfritt och välkomnande. Dessutom förvånas vi av polisens brutalitet när de slår de journalister som påvisar ett mycket allvarligt problem vad gäller rörelsehindrades tillträde och beteende.
Jag hävdar att det enligt oss inte finns något av myndigheterna skapat klimat utan att det handlade om ett felaktigt beteende från ordningsmaktens sida. Därför uppmanar jag kollegerna att inte göra detta till en nationell fråga, eftersom jag tror att alla kan instämma i och rösta för innehållet i kompromissresolutionen.

Talmannen
Tack, ärade ledamöter. Eftersom flera av er har upprepat anspelningarna om titeln på punkten på föredragningslistan så skall jag, för att ni inte skall förlora mer tid på ett misstag, förlora litet tid på att ge en förklaring.
Punkten på föredragningslistan, som den har godkänts av kammaren, är "Huliganer".
Titeln på resolutionen kan mycket riktigt vara den som ni säger, men på föredragningslistan heter den "Huliganer", under punkten mänskliga rättigheter.
Jag vill passa på tillfället att, för protokollets skull, trycka på att det spanska ordet "hooligans" är en anglicism för bråkstakar, vanligtvis brittiska sådana.

Procacci
Herr talman, ärade ledamöter! Jag tycker att den kompromissresolution vi snart skall rösta om är väldigt balanserad. Särskilt låter man inte händelsen i Rotterdam inverka på bedömningen av de mänskliga rättigheterna eller demokratin i Nederländerna, som jag anser vara ett av världens friaste länder, utan det förblir en otrevlig episod både på grund av det olämpliga förhållningssättet gentemot de rörelsehindrade och våldet mot journalister som bara gjorde sin plikt. Det spelar mindre roll att de var italienare. Europeiska unionen brännmärker en händelse som har inträffat inom den via sitt högsta demokratiska organ som är parlamentet. Detta tycker jag är rätt anda!
Allt det som handlar om nationella aspekter kommer eventuellt att bli föremål för åtgärder från respektive regerings sida, och rör inte oss. För övrigt underlåter inte Europeiska unionen att, särskilt med sina brådskande resolutioner, ge uttryck för en fördömande inställning gentemot länder eller händelser runt om i världen där man inte respekterar mänskliga rättigheter. Vilken trovärdighet skulle vi ha där om vi inte kan erkänna att liknande episoder inträffar också inom unionen?

Lagendijk
Herr talman! Beträffande fotbolls-EM kan jag hålla mig kort: Frankrike har givit oss en god Europamästare, och rädslan för att situationen totalt skulle spåra ur besannades åtminstone inte, trots ett antal mycket beklagliga incidenter med i synnerhet engelska supportrar, som Van Hecke har talat om.
Efter finalen - och det finns risk för att hela debatten kommer att kretsa kring detta, men det kan tyvärr inte hjälpas - förekom vissa saker som inte kan accepteras, och då tänker jag främst på den hårdhänta, mycket hårdhänta behandlingen av journalister. Flera spända poliser och stewards gick enligt min uppfattning över gränsen. Men vad som hade hänt innan och vad som var anledningen därtill är fortfarande mycket oklart. Vad var det egentligen som hände med de där handikappade italienska supportrarna? Visste man att de skulle bli så många? Jag säger detta i egenskap av en flitig besökare av arenan de Kuip, och jag vet att de Kuip har plats för handikappade supportrar, men inte för ett obegränsat antal. Ville dessa handikappade supportrar inte bli filmade eller fick de inte bli filmade? Den sortens frågor måste undersökas, och nederländska regeringen har utlovat en sådan utredning. Fram till dess, fram till resultatet av denna utredning, skulle jag vilja avhålla mig från att göra någon som helst bedömning. Min grupp kommer sålunda att rösta emot varje del av resolutionen som innehåller en sådan bedömning.
Jag vill enträget be mina italienska kolleger och även till den italienska pressen, men särskilt till mina italienska kolleger, att låta bli att göra några som helst jämförelser, exempelvis med Heizel-katastrofen. Det är det verkligen inte värt. Därmed skulle ni ifrågasätta de viktiga saker som måste utredas. Jag skulle vilja säga följande: något har gått snett, det är under utredning, men låt oss se saken i sina rätta proportioner, tack.

Sylla
Herr talman! Jag vill tacka er för att ni ändå påmint om att det ämne vi behandlar på föredragningslistan är huliganism.
För två månader sedan frågade jag parlamentet om nödvändigheten att vidta åtgärder mot de förseelser som huliganerna tvunget skulle begå under Euro 2000. De åtgärder som vidtogs av de belgiska myndigheterna gjorde det möjligt att dämpa ner huliganernas tydligt rasistiska, främlingsfientliga och människofientliga våldsamheter.
Det blir således absolut nödvändigt att diskutera vilka medel som skall genomföras för att neutralisera aktörerna i dessa övergrepp, som ofta är manipulerade av högerextremiströrelser. Det är fortfarande för lätt för huliganer att förflytta sig ostraffat i EU-länderna. Omedelbara sanktioner måste vidtas i de länder där de gör sig skyldiga till brott. De som identifieras och registreras för överfall måste få tillträdesförbud till idrottsarenor vid stora idrottsevenemang. Supporterklubbar och fotbollsklubbar bör få större ansvar därför att vi ju måste medge att ibland blåser de på glöden. Det är dessa åtgärder för ansvarstagande som har styrt ungdoms- och idrottsministern i Frankrike, Marie-Georges Buffet, och som slutligen har lett till resultat.
Jag tror således att parlamentet kan spela en verklig roll som impulsgivare till medlemsstaterna och Europeiska fotbollsförbundet så att sådana åtgärder kan tillämpas omedelbart, för den röda varningslappen bör användas på fotbollsplanen men också gentemot huliganerna på och utanför idrottsarenorna.

Beysen
Herr talman, ärade kolleger! Alla former av våld förtjänar naturligtvis att fördömas, även de klandervärda yttringarna av huliganism under Euro 2000. Ändå kan jag inte frigöra mig från övertygelsen att dessa klandervärda incidenter har blivit oproportionerligt uppförstorade, både av pressen och av en del politiker. På grund av detta har man inte tillräckligt kunna understryka hur ovanligt bra arrangerat Euro 2000 var, ett arrangemang som kommer att förbli ett oförglömligt minne för många miljoner människor.
Som företrädare för ett land som var medarrangör, vill jag berömma alla de som arbetade med arrangerandet och med upprätthållandet av ordningen. Det lyckade Euro 2000 har visat att små länder är i stånd att uträtta stordåd. Euro 2000-succén får inte överskuggas av en minoritets illvilliga attityd. Alla medlemsstater måste i samråd vidta lämpliga åtgärder. Euro 2000 var inte bara en grandios fotbollsfest, det var också en fest av brödraskap och solidaritet mellan Europeiska unionens medborgare.

Maaten
Herr talman! Den liberala gruppen röstade i måndags mot upptagandet av denna punkt på dagordningen, och när jag nu läser resolutionen, tror jag att vi gjorde helt rätt. Att dela ut beröm i en resolution är naturligtvis väldigt trevligt, men det tycks mig knappast vara parlamentets uppgift. Ämnet huliganism kan inte betecknas som brådskande, för det är något som har funnits i åratal. För övrigt är det visserligen en viktig fråga att ta upp även i parlamentet, men inte med ett brådskande förfarande.
Så kommer vi till det som utspelade sig i Rotterdam. Naturligtvis behövs det en utredning, för anklagelserna är mycket allvarliga. Om det stämmer att ett TV-team har suttit inspärrat under en hel natt, så måste detta undersökas ordentligt, och det krävs att det har förelegat mycket goda skäl. En sådan utredning pågår. Åklagarmyndigheten i Nederländerna arbetar med detta, och det är således alldeles för tidigt för parlamentet att redan nu göra en bedömning av det skedda. Enligt min uppfattning är vi ännu inte mogna för det. Att göra en politisk bedömning av ett fall som åklagarmyndigheten ännu arbetar med, strider enligt min bedömning mot ordningen. Jag anser därför att de ändringsförslag som avser denna fråga måste förkastas. Naturligtvis kan vi återuppta diskussionen om det visar sig att det verkligen har skett något som utgör en kränkning av de mänskliga rättigheterna, men att redan nu göra en sådan bedömning tror jag verkligen är att gå för långt.

Ducarme
Herr talman! Jag skulle först och främst vilja vända mig till vår kollega, Heaton­Harris, som för ungefär en månad sedan trodde att idrottsevenemanget i Charleroi måste förbjudas: han påstod att det skulle urarta där. Jag skulle mycket sportsligt vilja säga till honom som har varit domare att jag gjorde rätt i att vissla ut honom då.
Jag tror att vi efter detta måste intressera oss för ärendets kärna: jag tror nämligen att om vi kunde få ett större samarbete, såsom det anges i resolutionen, mellan de olika medlemsstaterna vid ett evenemang som detta skulle vi ha tagit ett steg framåt.
Om vi i framtiden kunde komma fram till att huliganer som återfaller i brott inte skall kunna närvara vid sådana matcher och vi äntligen, såsom Fodé Sylla angav nyss, fick möjlighet att följa upp ett ärende som detta för att skapa en annan pedagogik om beteendet kring idrottsarenor skulle det vara idrotten som vann och inte den politiska ängsligheten.
Herr talman, jag avslutar med att hoppas att jag har gjort ett inlägg i den takt som ni begärde, det vill säga av resonlig längd.
Irak

Andrews
Herr talman! Förenta nationerna har försvagats av två medlemmar av säkerhetsrådet när det rör frågan om sanktioner mot Irak. Kofi Annan är en god och hedervärd man. Han borde emellertid avgå, eftersom han känner till att världen är starkt emot dessa sanktioners oproportionerliga stränghet. EU måste opponera sig mot sanktioner som nästan är att jämföra med folkmord. Det påstådda syftet med sanktionerna är att bli av med Saddam Hussein. Han är fortfarande kvar tio år senare. Faktum är att det verkliga syftet med sanktionerna är att kontrollera oljan och tillhandahålla en övningsplats för amerikanska och brittiska piloter, så att de kan säkerställa de militär-industriella komplexen i både Förenta staterna och Förenade kungariket. Vid mitt senaste besök i Irak såg jag barn dö av infektioner i luftvägarna, diarréer, leukemi, mag- tarmsjukdomar och undernäring. Vi måste komma ihåg att detta land har den näst största oljereserven i världen. Det droppar in avloppsvatten i operationssalarna och utrustningen är för gammal. Vi bevittnar en långsam kvävning av en underbar nation och ett underbart folk. Jag är vänligt sinnad till islam och jag tycker att vi skall sluta - i denna europeiska union och i Europaparlamentet - att demonisera araberna och islam.

Maes
Herr talman! Vi lade ursprungligen fram en text rörande samma fråga och med samma innehåll, men den texten var mycket mer nyanserad än texten i den så kallade gemensamma resolutionen. Jag skulle mycket hellre ha diskuterat en text som var lite mer nyanserad. Hur kommer det sig att den texten inte dyker upp, vi har ju emellertid tagit tillbaka vår underskrift? Vi anser att den ursprungliga texten som vi lade fram egentligen skulle ha utgjort ett mycket bättre diskussionsunderlag.

Talmannen
Fru Maes! Kanske förstår vi inte varandra, men om ni har dragit tillbaks er namnteckning från den gemensamma resolutionen, eller om ni inte har skrivit under den, gäller fortfarande texten och kommer att gå till omröstning enligt gällande regler.

Maes
Kommer denna även att delas ut? Finns den tillgänglig? Jag har nämligen förstått att väldigt många av mina kolleger inte har sett den här texten.

Talmannen
Ja, självklart.
Vi kände inte till att det var något problem med utdelningen, men om ni hävdar detta skall vi kontrollera det och dela ut texten.

Khanbhai
Herr talman! Irak låg i krig med Iran från 1980 till 1989. Under denna tid stödde Förenta staterna och Europeiska unionen Irak, eftersom vi ansåg att Iran var det verkliga hotet mot Mellanöstern. Irak invaderade Kuwait den 2 augusti 1990. Detta var fel och oacceptabelt. Förenta nationerna svarade med att anta resolution 661 för att inleda sanktioner mot Irak. Förenta nationernas åtgärd var berättigad. Förenta staterna och Förenade kungariket upprättade en flygfri zon i april 1991. Under 1994 erkände Irak Kuwaits territoriella integritet. Från 1991 till 1997 inspekterade, förstörde och bekräftade FN:s inspektörer - UNSCOM - på ett systematiskt och omfattande sätt Iraks kapacitet att framställa massförstörelsevapen. FN:s företrädare rapporterade till FN 1997 att UNSCOM:s arbete hade täckt i princip allting i Irak. 1998 förklarade Internationella atomenergiorganet att Irak inte längre hade någon kärnvapenkapacitet.
Olja för mat-programmet som inleddes 1996 har varit alltför byråkratiskt och inkompetent, vilket resulterat i långa förseningar när det gäller att skaffa fram nödvändiga mediciner och livsmedel. Av de senaste tre årens oljeintäkter på 28 miljarder US-dollar, har bara 7 miljarder använts för import och 12 miljarder är fortfarande frysta på en bank i New York.
Om sanktionerna syftade till att förstöra Iraks militära kapacitet, så har detta skett. Om sanktionerna syftade till att få bort Saddam Hussein, så har detta ännu inte skett efter tio år.
Tio år av sanktioner har emellertid orsakat ett enormt lidande för Iraks 22 miljoner invånare. Hög spädbarnsdödlighet, sjunkande förväntad livslängd, ett ökat antal fall av cancer och behandlingsbara sjukdomar, fortsätter att smula sönder den sociala strukturen i ett land som en gång hade en hög levnadsstandard. Det intellektuella embargot har berövat läkare, lärare och andra akademiker en karriär inom de vetenskapliga och tekniska områdena.
Jag menar att Europeiska unionen måste omvärdera sin ståndpunkt genom att hjälpa dem som behöver akut hjälp. Det finns sex EU-stater - Tyskland, Frankrike, Italien, Spanien, Portugal och Grekland - som i dag har en diplomatisk beskickning i Irak. Dessa diplomater delar ståndpunkt med FN-kontoret i Irak, WHO, Röda korset och andra icke-statliga organisationer, att EU genom sin diplomati kan åstadkomma ett genombrott. Våra parlamentariker och tjänstemän från kommissionen bör genomföra informationsuppdrag i Irak och träffa ledamöter av det irakiska parlamentet, EU-diplomater, internationella byråer och icke-statliga organisationer. Sådana samtal kommer att hjälpa till med att hitta sanningen som den ser ut i dag och bestämma hur detta dödläge kan brytas, så att sanktionerna kan upphävas för icke-militära leverantörer. Jag hoppas denna kammare kommer att rösta för denna resolution.

Morgantini
Herr talman! Jag är övertygad om att alla slags embargon, utom vad gäller vapen, slår mot de mänskliga rättigheterna och är ineffektiva gentemot diktaturregimer. Min resa i Irak gjorde det ännu svårare för mig att tolerera att man dödar ett folk och förstör ett land för att försvara demokratin och det av Saddam Hussein förtryckta irakiska folkets rättigheter. Det som pågår är ett intellektuellt folkmord. Det säger den ansvarige för World Aid Program. Vi såg det på sjukhusen: barn som bistås av sina mödrar och som tittar på dig med uppspärrade ögon som förföljer dig på nätterna. Maktlösa läkare som följer deras dödskamp.
Enligt programmet Oil for Food skall alla importerade varor passera dispenskommitténs vakande ögon. Kontrakt värda miljoner dollar har fördröjts i åratal på grund av rädsla för att produkterna skall användas för andra syften: mediciner, reservdelar, sjukvårdsutrustning och blyertspennor med grafit släpps inte in. Det finns inga flyglinjer till Baghdad och inte heller några FN-resolutioner som förbjuder dem, men USA och Storbritannien har infört en "no flight zone". Jag skulle vilja att Europa slutade med förhalandet och ensidigt upphävde embargot, utom vapenembargot, och att de civila flygningarna återupptogs. Låt oss lita till Iraks folk vad demokratin beträffar! En ung flicka som tillhör oppositionen i Irak, Rabye, sade till mig medan bomberna föll över hennes land: "Ni dödar också vår dröm om att det skall vara vi som bygger upp vår demokrati".

McKenna
Herr talman! Om någon behöver ett bevis för att det är något som är väldigt fel när det gäller de pågående sanktionerna mot Irak, behöver vi bara titta på det antal erfarna personer som sagt upp sig i Förenta nationerna. Vi kan också ta till oss orden från Mary Robinson, som kraftfullt har fördömt vad som pågår i samband med sanktionerna.
Det som sker är att offer, oskyldiga människor, kvinnor och barn, människor utan inflytande, utan någon form av kontroll, förföljs. Det råder ett tyst krig mot det irakiska folket, vilket blivit mycket litet uppmärksammat, och jag är glad att vissa från parlamentet faktiskt har besökt Irak för att själva få se vad som sker. Det är oerhört viktigt.
Den olagliga bombningen av Förenta staterna och Förenade kungariket, som inte omfattas av någon resolution från FN:s säkerhetsråd, har inget som helst mandat och är fullständigt upprörande: Den kan inte få tillåtas att fortsätta. Att vi kan låta denna olagliga bombning få fortsätta är för mig ofattbart.
Iraks infrastruktur har fullständigt slagits i spillror. Återigen: Offren är oskyldiga människor som inte har något som helst inflytande. Jag måste också gratulera vissa organisationer som gör något eller som försöker att höja medvetandegraden, och jag vill här nämna de röster som ropar i öknen, sanktionsbrytarna - jag anser att de spelar en viktig roll och jag vill ge dem mitt stöd här och nu.
Vi måste också i varje form av framtida åtgärder mot Irak, koncentrera oss på ett stärkande av de mänskliga rättigheterna och demokratin, och vi bör även titta på skyddet av kurderna i norr och shiamuslimerna i söder, när det gäller att garantera dem någon form av autonomi. Vi får inte heller glömma bort dem.

Sakellariou
Herr talman! Den 15 april i år utfärdade vi efter en utförlig debatt med rådet och kommissionen en resolution som fick stöd av en överväldigande del av denna församling. I resolutionen vädjar vi till råd och kommission att göra allt den kan för att skona det irakiska folkets liv och hälsa och göra slut på dess lidande.
Vi krävde att embargot som även omfattar livsmedel och medikament skall upphävas, eftersom det inte drabbar Saddam Hussein utan det irakiska folket. Vi krävde att bombarderingarna som genomförs av USA och Storbritannien utan mandat från FN:s säkerhetsråd omedelbart stoppas, eftersom inte heller de drabbar och bestraffar gärningsmännen, utan offren i Irak. Självklart bekräftar och stryker vi under i början av denna resolution att den irakiska regeringen är förpliktad att acceptera och befordra Förenta nationernas kontroll avseende förstörelse av ABC-vapen, samt att bidra till att klara ut de försvunna personernas öden i Kuwait.
Med dagens debatt och det nya förslaget vill vi i dag uppnå ytterligare tre mål. För det första vill vi komplettera vår vädjan till råd och kommission med en motsvarande uppfordran till Förenta nationernas säkerhetsråd. För det andra föreslår vi att detta parlament tar ett initiativ och företar en fact finding mission på ort och ställe. För det tredje vill vi bekräfta att Förenta nationerna, Världshälsoorganisationen och Röda korset i Irak sörjer för att de allra fattigaste och svagaste får möjlighet att få fördel av det befintliga programmet "Olja för livsmedel".

Perry
Herr talman! I likhet med Andrews talar jag här i eftermiddag som en person som betraktar sig som vänligt sinnad till den arabiska och muslimska världen. Denna resolution kan bara stödjas om skäl A och punkt 1 är att anse som dess absoluta kärna. Vi menar att varje form av uppmjukning av sanktionerna måste vara beroende av hur Irak respekterar Förenta nationernas resolutioner. Vi måste i synnerhet uppmana Irak att samarbeta med Röda korsets internationella kommitté när det gäller att spåra upp de 604 kuwaitiska medborgare som försvann som ett resultat av Iraks olagliga ockupation av Kuwait.
Om det skall ske något EU-besök i Irak, måste det omfatta ett besök hos de familjer i Kuwait som fortfarande väntar efter tio år på vad som hänt med deras nära och kära. Att EU får en svagare ställning kommer inte att hjälpa Iraks folk, utan kommer att döma dem till evigt tyranni.

Coûteaux
Herr talman! Det är väl kort med en minut för ett så allvarligt ämne. Jag säger allvarligt därför att det varken mer eller mindre handlar om ett folks överlevnad och det som man väl måste kalla en internationell straffexpedition, såsom en fransk försvarsminister, Chevènement, tidigare gjorde, mot en nation som låtsades undfly en ny världsordning. Denna straffexpedition bådar inte gott inför framtiden.
Denna nya världsordning, ett uttryck av Bush för att dölja de multinationella företagens intressen och i det fallet de stora amerikanska oljeföretagens intressen, är i allt högre grad outhärdlig för oss. Man förvånar sig i det avseendet över de humanitära kretsarnas tystnad inför situationen för irakierna som lider och dör, vad gäller redan över en miljon av dem, på grund av oss. Vilken kontrast och vilket hyckleri mellan det humanitära och dessa offer i vilket vi alla är aktörer av ren feghet inför den amerikanska makten, denna stormakt som parlamentet i synnerhet och Europa i allmänhet inte i något ärende är i stånd att sätta sig upp emot, såsom vår röstning om Echelon i går än en gång visade.
Det allvarligaste, och det blir min avslutning, för det finns verkligen alltför mycket att säga, är att ett land i söder för en gångs skull lyckades utvecklas och att länderna i norr, på rad efter Förenta staterna, inte gav upp förrän de hade förstört det. Det är mycket farligt och oroande inför det århundrade som börjar.

Belder
Herr talman! Vem grips inte av medkänsla med Iraks hårt prövade befolkning? Jag vill gärna utgå från att det är den medkänslan som har varit drivkraften för upphovsmännen till denna resolution. Den politiska effekten av deras avsikter är dock ett misslyckande. Det är värre än så: för den befriade kurdiska delen av det urgamla tvåflodslandet är effekten katastrofal. Låt mig tala i konkreta termer. Helt i strid med det som förutsätts i skälen B och C, har den moderna Nebukadnezar Saddam Hussein redan styrt den urgamla, av honom så beundrade, civilisationen till ruinens brant. Ta det första och det andra Gulfkriget och lägg till ytterligare fem år: perioden 1991-1996 under vilken Bagdad kategoriskt vägrade att delta i programmet "olja för mat", vilket var en totalt onödig förlängning av det mänskliga lidandet.
I dagsläget tillåts Iraks regim till och med att exportera obegränsade mängder olja för att kunna införskaffa humanitära varor. Kort sagt, vad är det som hindrar Saddam från att lindra sina landsmäns nöd? Vad händer förresten med de 13 procent som reserverats för kurderna, när sanktionerna oförväntat upphävs? Jag finner användandet av den märkliga termen "intellektuellt embargo" i skäl D vara bisarrt. I och för sig har den irakiska intelligentian under flera decennier dignat under det intellektuella embargo som Saddams Baath-parti står för. I själva verket är tyrannen vid Tigris endast intresserad av en enda typ av vetenskapsmän: sådana som utvecklar massförstörelsevapen. I skenet av just denna besatthet hos Saddam Hussein blir det tydligt att punkt 3 i den gemensamma resolutionen ger uttryck för en mycket farlig naivitet. Ett hävande av den inrättade No Fly Zone i norra Irak - märk väl den internationella garantin om stöd till kurderna mot ärkefienden Saddam - skulle nämligen med all sannolikhet resultera i att miljontals kurder för andra gången tvingas på flykt. De vet ju bara allt för väl vad Saddams löften är värda. Författarna till resolutionen kan omöjligen ha åsyftat detta skräckscenario. Därför röstar jag bestämt emot förslaget.

Verheugen
. (DE) Herr talman, för kommissionens räkning tänker jag besvara frågor på fem teman. Sammanfattningsvis med avseende på människorättsfrågorna vill jag därför säga att kommissionens utrikespolitik helt oförändrat alltjämt tjänar målet att bidra till att undvika konflikter, till att undvika kränkningar av mänskliga rättigheter samt att befordra demokrati och mänskliga rättigheter.
Där vi påträffar våldsamma konflikter och kränkningar av människorätten utnyttjar vi med bestämdhet våra möjligheter att utöva ett positivt inflytande på konfliktlösningen samt befrämjandet av demokrati och människorätt; det kan ske via en dialog, det kan ske via diplomatiska åtgärder eller via den form stödet till dessa länder tar. Detta gäller alldeles särskilt för de konflikter som berörts här i dag - Uganda, Sudan och Indonesien.
Beträffande dödsstraffet i USA vill jag bara säga att beklagligtvis har ingenting förändrats. Europeiska unionens hållning är och förblir i sin helhet oförändrad. Utdömandet av dödsstraff är enligt vår europeiska värdeskala en barbarisk akt som inte på något sätt kan rättfärdigas. Därför kommer vi inte att ge efter i våra bemödanden att uppnå en världsomspännande kriminalisering av dödsstraffet.
Den diskussion som nu har inletts i USA måste välkomnas. Den visar ju ändå tydligt att ett väsentligt argument för vårt avvisande av dödsstraffet nu också uppvisar en viss verkan i Amerika; detta argument går ut på att utdömandet av dödsstraffet inte är värdigt en rättsstat till en början av den anledningen att ett felaktigt domslut inte kan rättas till i efterhand. Vi har tvingats uppleva att det förekommit många domar som lett till att oskyldiga människor blivit avrättade.
I fråga om Irak vill jag säga att kommissionens uppfattning är att ansvaret för de förskräckliga omständigheterna i detta land uteslutande och ensamt ligger hos Saddam Hussein och hans regim. Omständigheterna skulle kunna förändras över natten, om regimen vore beredd att till fullo uppfylla åläggandena, kraven från den internationella gemenskapen, krav vars uppfyllande den ju också delvis har lovat. Tyvärr har ingenting förändrats i det att den irakiska regimen måste betraktas som en regim som kan störa freden och stabiliteten inte bara i regionen utan i hela världen; och att av detta skäl ett upphävande av sanktionerna endast kan åstadkommas genom att Irak reservationslöst uppfyller säkerhetsrådets resolutioner; detta är den irakiska regimen väl medveten om.
Europeiska unionen bemödar sig om att ta hänsyn till de humanitära konsekvenserna av denna politik inom det handlingsutrymme den har, och att hjälpa där möjligt är att hjälpa. Dock det är för var och en i denna församling bekant att programmet "Olja mot livsmedel" har vissa svagheter för vilka återigen den irakiska regimen bär skulden, och att vi av den anledningen inte heller kan utnyttja vårt instrument ECHO i Irak.
Det finns ännu en sak jag vill säga, som i dag har behandlats för första gången, nämligen temat huliganer och fotboll. Kommissionen välkomnar den betydelse som parlamentet skänker bekämpandet av huliganismen i samband med fotbollsmatcher, vilket kommer till uttryck i de olika resolutionsförslagen. Medlemsländerna och kommissionen bemödar sig sedan flera år om ett förstärkt samarbete på detta område. Det har lett till det stora antalet överenskomna åtgärder. Exempelvis finns det gemensamma normer för säkerheten på alla stadion, gemensamma normer för uppspårandet av anhängare, utsändandet av polismän till utlandet för att samarbeta med värdlandets polis, och det förekommer även ett utbyte av information.
Ett viktigt instrument är den av rådet i juni 1999 utfärdade handboken om samarbete mellan olika polismyndigheter och åtgärder för att förebygga våldsamheter i samband med fotbollsmatcher. Handboken innehåller konkreta förhållningsregler för polisen vilka för första gången tillämpats vid Europamästerskapen 2000 i Nederländerna och Belgien. Utvärderingen av Europamästerskapen 2000 kommer att leda till otaliga nyttiga insikter om förbättringsmöjligheter vid bekämpandet av huliganism.
Ett nederländskt-belgiskt projekt som medfinansierats av Europeiska unionen inom ramen för samarbetsprogrammet för polis- och tullmyndigheter utför den vetenskapliga utvärderingen. Bedömningen av polisens insatser under Europamästerskapen 2000 kommer i framtiden att kunna användas vid liknande arrangemang. Detta är av särskild vikt för Tyskland, som i dag har fått uppdraget att arrangera Världsmästerskapen i fotboll år 2006.
Kommissionen vill invänta resultatet av detta projekt innan den kommer med konkreta förslag för att förbättra de aktuella åtgärderna. Förvisso kan man redan nu se, att vi på EU-nivå måste komma överens om ett reseförbud för dömda huliganer i anslutning till fotbollsmatcher med hög riskpotential, och att vi måste finna en möjlighet att effektivt kunna bekämpa kravaller vid sportarrangemang; syftet med detta är - som en ledamot i kammaren sade - att fotboll verkligen i framtiden skall förbli en sport.
I samband med det vill jag påminna om att Nederländerna och Belgien inom ramen för samarbetet på området för rättsliga frågor och inrikesfrågor har för avsikt att presentera förslag för vidare åtgärder för att bekämpa huliganism i samband med fotbollsmatcher. Dessa arbeten befinner sig förvisso ännu i ett mycket tidigt skede. Efter det att Europamästerskapen 2000 har utvärderats kommer det att komma till konkretare kontakter mellan kommissionen och dessa båda länder.

Andrews
Herr talman! Låt mig säga att jag är chockerad och bestört över kommissionens gensvar på frågan om Irak och det avfärdande sätt på vilket de hanterat den. Låt mig, till kommissionären och kommissionen, citera Oscar Wildes tanke att det vi gör i livet påverkar vårt öde. Irak förtjänar något bättre än kommissionens gensvar. Jag är fullkomligt bestört.

Manisco
Jag vill uttrycka mitt fullständiga missnöje rörande kommissionens gensvar. Det var allt.

Perry
Om ni är rättvis, herr talman, låt mig då uttrycka mitt fullständiga uppskattande av kommissionens gensvar.

Talmannen
Perfekt, vi har haft en runda för och en emot. Vi tackar kommissionären som inte önskar tala. Vi skall hålla oss korta och vi fortsätter framåt.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 17.30.

Venezuela
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B5-0615/2000 av Di Pietro y Sánchez García, för ELDR-gruppen om Venezuela;
B5-0627/2000 av Salafranca Sánchez-Neyra med flera för PPE-DE-gruppen om återuppbyggnad av de områden som drabbades av katastroföversvämningarna i Venezuela i december 1999;
B5-0634/2000 av Wurtz med flera för GUE/NGL-gruppen om Venezuela;
B5-0642/2000 av Frassoni och Knörr-Borràs för Verts/ALE-gruppen om återuppbyggnad av de områden som drabbades av katastroföversvämningarna i Venezuela i december 1999;
B5-0652/2000 av Frassoni och Knörr-Borràs för Verts/ALE-gruppen om återuppbyggnad av de områden som drabbades av katastroföversvämningarna i Venezuela i december 1999;

Sánchez García
Herr talman, ärade ledamöter! Vi har i dag tillfälle att visa vår solidaritet med det venezuelanska folket, som förra året råkade ut för en naturkatastrof som drabbade kustområdet i staterna Vargas och Miranda och förorsakade 50 000 människors död. Därför betonar vi hur viktigt det är betydelse det är att anta denna resolution, vilken helt enkelt är en logisk uppföljning av rapporten från den särskilda kommitté som besökte Venezuela för att på plats observera effekterna av naturkatastrofen, liksom en återspegling av sammanhållningen i Europeiska unionens politiska åtaganden. Med detta hoppas vi det blir möjligt att ge ett betydande ekonomiskt stöd till återuppbyggnadsprogrammet för de drabbade områdena, och att det utformas enligt mönstren för denna typ av verksamhet. Det är också lämpligt att för samordningens skull ta hänsyn till medlemsstaternas och gemenskapens regioners ekonomiska hjälpprogram.

Salafranca Sánchez-Neyra
Herr talman! Som Sánchez García just erinrade om ingår denna resolution i talmanskonferensens beslut om att skicka en ad hoc-kommitté till Venezuela för att bedöma de tragiska konsekvenserna av översvämningarna i december i fjol. Frågan om Venezuela är mycket allvarlig och brådskande. Den är allvarlig därför att man uppskattar att mer än 30 000 människor - förlusterna har ännu inte helt fastställts - förlorade livet i denna tragedi. Och det är brådskande, herr talman, därför att Europaparlamentets uppdrag genomfördes i februari, och vi har ännu inte lyckats dra några definitiva slutsatser. Jag anser att parlamentet redan balanserar på gränsen för sin trovärdighet.
Jag tar tillfället i akt när kommissionen är här för att fråga kommissionären hur kommissionen har uppfyllt mandatet det fick av detta parlament i den resolution som antogs i januari för att utvärdera gemenskapens agerande vid tragedin i Venezuela. Jag hoppas att kommissionen kan uppbringa de nödvändiga mänskliga resurserna som krävs för att uppfylla de prioriteringar parlamentet har pekat på och jag är säker på att om kommissionen, som den har föreslagit i sitt preliminära budgetförslag för år 2001, kan satsa 815 miljoner euro på Balkanländerna bör man också kunna satsa åtminstone 50 miljoner euro i Venezuela.
Denna fråga, herr talman, uppvisar ett problem som går längre än resolutionen om Venezuela. Problemet handlar om att parlamentet måste bevara sin förmåga att möta denna typ av situationer. Herr talman! Vi måste ha mycket klart för oss vad vi vill: vill vi ha ett riktigt parlament eller vill vi ha ett parlament av papier-maché? Vill vi ha ett parlament som tar sitt fulla ansvar eller vill vi ha ett parlament som ägnar sig åt att ansvara för andra institutioners prioriteringar? Vill vi ha ett parlament som uppfyller sina plikter eller vill vi ha ett parlament som ägnar sig åt att skriva under checkerna för andra institutioners åtaganden? Detta är debatten i budgeten för år 2001 och detta var debatten i budgeten för år 2000.
Vad jag menar, herr talman, är helt enkelt att när viljan finns, finns det alltid en väg, och denna resolution innebär ett åtagande som har beslutats i detta parlament för att uttrycka viljan att hjälpa och visa solidaritet, Europeiska unionens solidaritet, med det venezuelanska samhället och dess befolkning. Och jag är övertygad om, herr talman, att med tanke på denna vilja kan vi i en budget på 100 miljarder euro i år och ungefär lika mycket nästkommande år, hitta en väg att bidra ekonomiskt till de behov som finns bland offren för denna tragedi.

Marset Campos
Herr talman! De tre uppgifter som Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster vill peka på angående det stöd som Europeiska unionens kan och bör ge Venezuela på grund av den fruktansvärda översvämningskatastrofen är: för det första, att satsa på att lösa konsekvenserna ekonomiskt och tekniskt och inte sänka stödet, så som kommissionen vill, för att kunna finansiera stödet till en annan katastrof, en konstgjord sådan, som vi har framkallat i Kosovo och Jugoslavien, på Balkan.
För det andra, att ratificera och tillämpa besluten från toppmötet i Kyoto för att minska utsläppen av föroreningar till atmosfären vilka skapar växthuseffekten och alltså klimatförändringen och dess problem.
Och för det tredje, att visa Europeiska unionens solidaritet med Venezuela, och i allmänhet med Latinamerika, för att på detta sätt kunna motverka de negativa effekterna av den stora stöveln i den norra kontinenten som tynger resten av kontinenten.

Knörr Borràs
Herr talman! Jag vill uttrycka vår fullständiga enighet med vissa tankar som kommer fram i denna resolution om solidaritet med det venezuelanska folket.
För det första kravet om att hjälpen måste komma fram till de mest behövande människorna och grupperna. Vi motsätter oss givetvis inte som grupp att man talar om de små och medelstora företagen och industrin i allmänhet, men denna nit att tala om dessa sektorer förefaller oss något överdriven så länge man inte tar upp andra mer behövande grupper. Framför allt är det viktigt - som Salafranca påpekade -, att inte effektiviteten i stödåtgärderna försvagas på grund av bristande mänskliga resurser.
För det andra vill vi kritisera att man inte har accepterat en för vår grupp så grundläggande sak som att ta med den berörda befolkningen i utformningen och tillämpningen av hjälpåtgärder, för att inte efteråt behöva hamna i situationen att göra saker som är onödiga eller som man inte önskar.
Till sist, last but not least, är det nödvändigt med en diskussion om vårt produktionssätt och vårt konsumtion av naturresurser, eftersom det är detta som ligger bakom katastroferna, så att vi inte om och om igen skall behöva hålla på och beklaga oss över dem.

Medina Ortega
Herr talman! Jag tycker inte att det faktum att vi i denna kammare hyser en särskild känsla för Latinamerika hindrar oss från att också stödja kommissionens ansträngningar för Central- och Östeuropa och för återuppbyggnaden på Balkan. Det som oroar oss i denna stund är att vi överger det område vi det senaste året har börjat bli medvetna om med den nya kommissionen. Det verkar som om plötsligt Latinamerika har försvunnit från kommissionens karta över angelägna områden.
Vi har naturligtvis haft goda erfarenheter av Europeiska unionens bidrag till den centralamerikanska regionen efter katastrofen med orkanen Mitch, och vi såg också en bra inledande reaktion från kommissionen, som skyndade sig att bidra med 400 000 euro till den humanitära nödhjälpen till Venezuela när den katastrof inträffade som de tidigare talarna har nämnt.
Vi vet nu att kommissionen har möjligheterna, medlen och resurserna för att förmedla en mycket betydande hjälp. Denna typ av katastrofer sker tyvärr ganska ofta, och jag får intrycket att man i Latinamerika använder gemenskapsmedlen på ett bra sätt. Vi har instrument, medel, god representation och vi har dessutom en europeisk närvaro i dessa områden. Vi måste till exempel minnas att Europeiska unionen är den viktigaste utländska investeraren i Venezuela, och att vi har många kulturella och sociala band till dessa länder. Därför hoppas jag att kommissionen ser på parlamentets krav med största välvilja för att vi med tillgängliga resurser och de vi på kort sikt kan skaffa fram, beaktar dessa krav och utarbetar en plan som inte begränsar sig till den grundläggande humanitära hjälpen, utan att den hjälper detta land, som gör stora ansträngningar för att bygga upp landet till sin fördel, och troligen också till fördel för oss, för den kontinent som antagligen tjänar mest på utvecklingen i Latinamerika är den europeiska.

Marques
Herr talman! Det har redan gått mer än sex månader efter de tragiska översvämningarna i Venezuela. Då jag ingick i parlamentets ad hoc -delegation fick jag se de fruktansvärda konsekvenserna av vad som betecknas som den största naturkatastrof som har inträffat i Latinamerika.
Man måste se det för att tro det. Hur imponerande fotografierna och tevebilderna som har spridits i massmedia än är, ger dessa ändå bara en blek bild av katastrofens verkliga omfattning. Vi kunde också konstatera vilket ovärderligt solidaritetsarbete som utförs av frivilligorganisationerna för den befolkning som drabbats av översvämningarna. Denna humanitära nödhjälp som frivilligorganisationerna utför hade inte kunnat ske utan kommissionens ekonomiska stöd. Jag lovordar därför alla som har gjort detta möjligt.
Men prioriteringen nu måste vara återuppbyggnaden av det drabbade området, liksom en ekonomisk återhämtning. Inom ramen för en ny planering av territoriet är det nödvändigt att på nytt bygga bostäder, all slags infrastruktur och uppmuntra de små och medelstora företagarna, vilka fick allt förstört, att börja om på nytt, många av dem från noll. Jag är medveten om att återuppbyggnadsarbetet är kolossalt. Kanske är det därför det har försenats. Endast ett fåtal vägar har öppnats, vatten- och elleveranserna har i viss mån kommit i gång och inte mycket mer än så. De drabbade människorna är desperata över förseningarna. Tusentals av dem är fortfarande beroende av livsmedelshjälp för att kunna överleva. Man måste återskapa de tusentals arbeten som försvann med översvämningarna.
Den venezuelanska regeringen behöver mycket hjälp för att kunna genomföra detta enorma arbete. Kommissionen måste vara lika solidarisk, i fråga om det brådskande återuppbyggnadsarbetet, som när den satte in den humanitära nödhjälpen, eller som i agerandet gentemot de länder som drabbades av orkanen Mitch. Vi uppmanar därför kommissionen att genomföra en betydande ekonomisk insats de närmaste fem åren. Förutom en grundläggande solidarisk plikt kräver de historiska band som förbinder oss med Venezuela och demokratins stabilitet i landet detta.

Verheugen
. (DE) Till att börja med vill jag betona att kommissionen inrangerar Latinamerikas politiska betydelse särskilt högt, i motsats till vad som här förmodats, och att den just på senare tid har tagit initiativ till en rad åtgärder vilka stryker under Latinamerikas speciella politiska betydelse för Europa. För det andra vill jag peka på att det även i fallet katastrofen i Venezuela lönar sig att tänka efter om orsak och verkan liksom om ansvaret i detta sammanhang. Alltjämt har unionen redan från början lämnat stöd av omfattande proportioner och kommer att fortsätta med det framöver. Ifråga om detta stöd handlar det om två saker. För det första handlar det om att ge understöd till återuppbyggnaden av förbundslandet Vargas; redan nu kan man klarare se vilka behov som föreligger. I början var det för övrigt inte så. Jag inser ju att det uppstår en viss otålighet över att ett och annat går långsamt. Emellertid har inga projektförslag inkommit från den venezuelanska regeringen. Det säger jag inte med en kritisk underton. Det är sannolikt också svårt för den venezuelanska regeringen att fatta mycket snabba beslut om vilka prioriteringar som skall göras. Med anledning av detta tvingades vi först sända en expertkommission till Venezuela för att själva fastställa vilka prioriteringarna bör vara. Resultatet av detta föreligger nu. Om några dagar kommer ett motsvarande meddelande om vilka åtgärder som bör understödjas och vilka penningsummor vi bör gå vidare till rådet med.
Den andra delen - som i mina ögon är än viktigare än hjälpen för återuppbyggnad - är stöd i det förebyggande arbetet för att undvika katastrofer; dvs. vi vill härvidlag medverka till att sådana program slås fast och inleds som har att göra med hanteringen av naturliga faror i förbundsstaterna Falcon Miranda och Jarakui. Det förebyggande katastrofarbetet är, som vi har tvingats lära oss av denna katastrof i Venezuela, i särskilt stort behov av förbättring. Jag tror att vi på lång sikt hjälper människorna bäst om vi koncentrerar oss på det.
Ifråga om resurstilldelningen för dessa båda åtgärder så är det en mycket knivig fråga; om kommissionen ständigt skall utsättas för önskemål från råd och parlament utan att någon kan säga var den skall hämta resurserna, så är redan vad den skall göra och var den skall hjälpa till ett problem för den. Vi kan ju inte själva trycka upp dessa pengar, som ni vet. Vi kommer att finna en väg för att finansiera också detta, och därvid kommer vi att ta fram realistiska förslag och för övrigt även förslag, i vilka man kommer att ta med i beräkningen vad landet självt kan prestera med tanke på de starkt ökade inkomsterna av petroleumexporten.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 17.30.

Europeiska centret för övervakning av rasism och främlingsfientlighet
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B5­0628/2000 av Van Velzen för PPE-DE-gruppen om stridigheterna kring det Europeiska centret för övervakning av rasism och främlingsfientlighet,
B5­0635/2000 av Wurtz med flera för GUE/NGL-gruppen om att Pelinka, den österrikiske företrädaren i förvaltningsrådet för Europeiska centret för övervakning av rasism och främlingsfientlighet, avgått,
B5­0651/2000 av Ford med flera för PSE-gruppen om att Pelinka, den österrikiske företrädaren i förvaltningsrådet för Europeiska centret för övervakning av rasism och främlingsfientlighet, avgått.

Pirker
Herr talman! Jag delar Watsons, ordföranden för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter, rättsliga frågor och inrikesfrågor, åsikt som han i en intervju givit uttryck för att det brådskande förslag som Swoboda lagt är fel väg och att han förväntar sig ett något annorlunda förfaringssätt. Jag delar denna åsikt av den anledningen att Swoboda i en motivering till förslaget som han föredragit för kammaren anför en konflikt mellan regeringen i Österrike och ledaren för Europeiska centret för övervakning av rasism som ligger längre tillbaka i tiden. Det var en tid då Viktor Klima, en SPÖ-man, förestod regeringen i Österrike och regeringen var dominerad av SPÖ. Det är prekärt när en socialist från Österrike gör så, men alls inte brådskande.
Det som Watson sagt stöder jag av det skälet att Swoboda också här bekräftat för den dåvarande regeringen att förbindelserna till detta övervakningscentrum åter är på väg att förbättras. Det är något som han borde glädjas åt, liksom jag och många andra gör. Inte heller det är ett skäl till brådska, än mindre är det som ledaren för detta övervakningscentrum säger i en av er godkänd intervju något skäl för brådska, om jag skall citera er. Denna kvinna berömmer uttryckligen Österrikes nya utlänningspolitik och ger sitt erkännande åt regeringen för att det naturligtvis inte har förekommit något enda främlingsfientligt initiativ, att det däremot har skett många framsteg. Hon säger många framsteg, vilka inte skulle vara möjliga under den röd-svarta regeringen, och hon säger förstås även att hon inte en enda gång blivit hindrad i sitt arbete.
Alltså, vad är ni ute efter, herr Swoboda? Uppenbarligen vill ni i egenskap av österrikisk socialist bara upprätta en plattform för att här kunna polemisera mot Österrike. Det är skamligt för en österrikare och bör fördömas å det skarpaste!

Sylla
Herr talman! Jag ber översättarna om ursäkt om jag talade för snabbt nyss.
Jag skulle vilja tala om Pelinkas avgång från styrelsen i övervakningscentret i Wien. Jag tror att det som hände Pelinka, en berömd akademiker som är respekterad i det vetenskapliga samfundet, är avslöjande för den makthavande koalitionens verkliga natur i Österrike. Extremhögern är, i synnerhet när den har makten, skicklig i konsten att driva motståndarna till det yttersta. Och det som hände i fallet Pelinka är vare sig en tillfällighet eller en slump. Man började först med att förtala honom och man förföljde honom med ett orättvist domslut, som gavs av en rätt på FPÖ:s order, eftersom den nuvarande justitieministern från FPÖ var Jörg Haiders advokat när han åtalade Pelinka för förtal. Därefter gjorde man arbete på övervakningscentret odrägligt genom en offentlig påtryckningskampanj mot dess medlemmar.
Jag tror att Haider uttrycker - och det måste erkännas - sitt förakt för de sanktioner som Europeiska unionen påtvingar honom för närvarande, för att vid den tidpunkt då det portugisiska ordförandeskapet tar initiativ till att föreslå att tre sakkunniga skall utses, då beslutar han att gå till motattack genom att kräva en folkomröstning om upphävande av sanktionerna, en fullständigt demagogisk, populistisk och antieuropeisk folkomröstning.
Det handlar också om en utmaning av Jörg Haider till gemenskapen i sin helhet. Han påminner oss om att övervakningscentret är en skapelse av Europeiska unionen och att vår talman var närvarande vid invigningen för tre månader sedan. Det är beviset för, om det nu finns några som ännu tvivlar på det, att man inte skall förhandla med extremhögern, eftersom varje liten seger, som den vinner, stärker och trivialiserar den. Det skulle inte vara för att Europeiska unionen skulle mildra sin ståndpunkt om Österrike som Haider och hans vänner som av ett mirakel skulle börja försvara mänskliga rättigheter och förneka sin ideologi.
Till svar måste vi ge allt vårt stöd åt Pelinka. Vi måste också hjälpa observatoriet på det mänskliga, politiska och ekonomiska planet och medlemsstaterna måste slutligen fortsätta att isolera den österrikiska regeringen och, samtidigt som vi ger vårt stöd åt det österrikiska folket, isolera koalitionen som är oacceptabel och orättvis.
(Applåder)

Ford, Glyn
Herr talman! Jag hade äran att företräda Europaparlamentet i Europeiska centret för övervakning av rasism och främlingsfientlighets förvaltningskommitté, och en av mina kolleger där var professor doktor Anton Pelinka, som företrädde den österrikiska regeringen. Han spelade en viktig roll under våra diskussioner, eftersom han förespråkade måttlighet när andra ville gå för långt och för snabbt fram; han stod emot lusten att skapa en billig, enkel stereotyp bild av de vi undersökte och föredrog fakta framför fantasi. Han var alltså en frustrerande vän för de av oss som ville gå längre och snabbare fram.
Jag blev därför chockad när jag fick reda på att den österrikiska staten hade offrat professor Pelinka, i ett första steg när Haiders advokat uppträdde som åklagare och domare i ett förtalsfall mot Haider, som professor Pelinka beskrev som skyldig för att gjort nationalsocialistiska ståndpunkter och uttalanden politiskt godtagbara. För det andra när han i praktiken avlägsnades från sin tjänst som vice ordförande i övervakningscentrets förvaltningskommitté genom administrativt trakasseri från vissa avdelningar inom den nuvarande österrikiska regeringen.
Denna resolution ger vårt utskott för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor i uppdrag, som Watson begärde i måndags, att nära följa denna utveckling. Vi kanske inte skall bli överraskade över vad som skett. Haider sade om professor Pelinka 1992, när den senare hade tagit upp Hans Steineckers, en förelöpare till frihetspartiet, nazistiska förflutna: "Tiden är ute för historieförfalskare och för dem som vill förolämpa Österrike. Pelinka har ett förvirrat förhållande till Kärnten och hans sätt att ständigt propagera för osanningar är oacceptabelt."
I mars i år sade frihetspartiet: "Tidningarna hade rätt igen. Nu hotar han (Haider) oss." Men han hotar ingen. Det är helt normalt. Om jag matar en hund och den biter mig kommer jag inte att mata den mer, eftersom den kan bita mig igen. De sakkunniga har en tuff uppgift framför sig under det kommande halvåret.
(Applåder)

Stenzel
Herr talman, herr kommissionär! Till att börja med vill jag med bestämdhet tillbakavisa Syllas anmärkning att vi har ett politiskt rättsväsende i vårt land, republiken Österrike.
(Applåder)
Sedan vill jag för det andra konstatera att det finns många brådskande frågor som förtjänar att behandlas i denna församling. Brådskan gällande Europeiska centret för övervakning av rasism och främlingsfientlighet med säte i Wien är inte en brådskande fråga, så som det framlagts av Dr Swoboda. Ty anledningen är egentligen en rent personlig angelägenhet för professor Pelinka. Hans avsägelse från styrelsen på denna enhet var frivillig. Den verkliga grunden var att han vägrat att uppfylla en självklarhet som åligger varje österrikisk medborgare, nämligen att avlägga räkenskap över sin verksamhet när han betalas för denna av Österrikiska republiken. Vad detta har med Europaparlamentet att göra, är inte väsentligt.
Det är därför enbart begripligt om vi vägrar att ge vårt gillande till skäl A i detta resolutionsförslag och inte kan dela oron över detta fall.
Vidare bör det slås fast att övervakningscentret för rasism inte minst till följd av den nuvarande förbundskanslern och dåtida utrikesministern Wolfgang Schüssels engagemang har sitt säte i Wien; vi är stolta över att kunna härbärgera en sådan institution i Wien, en institution som håller ett vakande öga över främlingsfientlighet och rasism i alla europeiska länder, ty av ett betänkande från detta centrum framgår att det inte finns något land som inte är helt fritt från sådana tendenser. Österrike har för övrigt de strängaste bestämmelser mot nynazism och nazistisk verksamhet av tidigare förekommande slag. På detta ställe kan det kanske anmärkas att det var ett bedrägligt fall, fallet Omufuma, som en socialistisk inrikesminister bar ansvaret för. Uppenbarligen var även Dr Swoboda medveten om hur pinsamt hans ursprungliga förslag var, för eljest skulle det i sig förnuftiga och i väsentlig mån mildrade resolutionsförslaget, som kan stödjas av oss alla, aldrig ha kommit till stånd.
(Applåder)

Swoboda
Herr talman! Jag vill med avsikt inte gå in på den billiga polemik som särskilt kollegan Pirker levererat, utan hålla diskussionen på en viss nivå och hålla mig till fakta. Faktum är att övervakningscentret mot rasism och främlingsfientlighet visst haft svårigheter under de första veckorna - svårigheter som har politisk grund - och att speciellt kollegan Pirker å det grövsta har förolämpat den ledare som han i dag omtalat som vittne på hur bra det går. Faktum är - vilket jag också hållit fast vid i mitt första bidrag denna dag, de damer och herrar som talar så stora ord var inte ens där på måndagen - att det gudskelov har hänt ett och annat i positiv riktning; detta eftersom Dr Winkler, ledaren för centret, har bemödat sig om att på nytt bringa verksamheten i en förnuftig riktning - och samma sak har den nya företrädaren för den österrikiska regeringen gjort.
Faktum är emellertid också att situationen fortfarande är prekär, och i anslutning till detta hävdar jag i likhet med Dr Winkler att det tyvärr inte bara är den österrikiska regeringen utan även en del andra regeringar som under alla omständigheter inte givit övervakningscentret tillräckligt stöd. Det är faktiskt brådskande att alla regeringar - som man föreslagit mig - uppmanas att ge sitt stöd till centret. Faktum är dock också att den utannonserade folkomröstningen i Österrike, mot vilken även företrädare för Europeiska folkpartiet och särskilt Österrikiska folkpartiet för några dagar sedan uttalat sig, dessvärre skulle kunna spetsa till situationen och stämningen i Österrike på ett farligt sätt, ty här kommer antieuropeiska emotioner att väckas, vilka säkerligen inte underlättar arbetet för just detta övervakningscentrum. Därför vill jag också här yttra min åsikt och rikta en vädjan till regeringen, till de ansvariga i regeringen, att ta avstånd från denna folkomröstning för att inte så nytt hat, för att inte igen väcka antieuropeiska stämningar, något som egentligen inte borde passa ett parti som Österrikiska folkpartiet, som alltid varit ett proeuropeiskt parti. Mot en sådan stämning vänder jag mig bestämt och jag sätter mina förhoppningar till denna församling.

Ducarme
Herr talman! Jag vill omedelbart säga er att ELDR-gruppen vägrade att skriva under den gemensamma resolutionen av ett mycket enkelt skäl: vi anser att den uttrycker alltför starka känslor, den har inte nödvändig stringens, och ger inte parlamentet möjlighet att välja mer politiskt och balanserat.
Det är för att resolutionen är för svag som vi inte röstar för den. Vi anser att problemet i samband med Pelinkas avgång är tillräckligt viktigt för att inte tas upp i en resolution som låter känslorna få fritt spelrum, men som inte har något att säga och är mycket urvattnad.
Jag vill göra ett påpekande till GUE-gruppen och PSE-gruppen. Jag förstår inte att de samtycker till texten i den form den lagts fram jämfört med den första texten som de själva hade lämnat in. Därmed vill vi i den liberala gruppen, och det vill också Watson, att ärendet verkligen skall kunna hänvisas till hans utskott och att vi klart och tydligt får reda på om den österrikiska regeringen har brutit mot artkel 10 i fördraget, det vill säga att den inte har uppfyllt sina skyldigheter gentemot övervakningscentret.
Om den inte har uppfyllt sina skyldigheter, är det parlamentets sak att agera därefter gentemot kommissionen och rådet. Det viktiga är att få veta och i dag vet vi inte.

Voggenhuber
Herr talman! Även min partigrupp stöder förslaget från ordföranden för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter, rättsliga frågor och inrikesfrågor, att ingående behandla hela den här angelägenheten i detta utskott. Inte desto mindre röstar vi ja till denna resolution, eftersom den i motsats till de första utkasten utgör en ytterst måttfull och ansvarsfull reaktion på de framställningar för det inre utskottet som gjorts av ledaren för övervakningscentret.
I förhandlingarna och besluten som lett fram till resolutionens nuvarande utseende har också PPE medverkat. Österrikiska folkpartiets ledamöters oförmåga att inte kunna godkänna resolutionen, som blott utgör ett första bekymmer och en första anmodan till den österrikiska regeringen, och i stället ge oss ett smakprov på den österrikiska förbundsregeringens sätt att umgås med regeringskritikerna förvånar mig verkligen. Här läser Pirker upp utsagor från ledaren för övervakningscentret och förtiger om de smädelser av centret som förekommit i parlamentet och de uppskakande utsagorna denna kvinna gjort i utskottet - där hon också häftigt angripits av honom själv -, utsagor om systematiska trakasserier, om bristfälliga säkerhetsbestämmelser, om bristfälligt stöd.
Jag beklagar att ÖVP-ledamöterna här också givit prov på hur de umgås med regeringskritiker i det egna landet, där man nämligen försöker framställa dem som landsförrädare. Om ni har hört Pirkers utsagor att kritikerna vänder sig mot Österrike, så är det verkligen ett rysligt försök att konstruera en konflikt mellan försvaret för mänskliga rättigheter och patriotism. Det är en skymflig inställning!

Raschhofer
Herr talman, ärade kolleger! Vi för en debatt om ett resolutionsförslag som saknar substans. Det är inte möjligt att se exakt var besvärspunkterna finns, dvs. vi diskuterar här ett sakförhållande som inte är exakt känt. Vem känner verkligen till Pelinkas avsägelsebrev? Vem känner till omständigheterna för hans avsägelse? Vad man i Österrike vet angående Pelinkas avsägelse är det faktum att det figurerar olika varianter från olika sidor i debatten. Vad jag vet är faktumet det att ett rättsligt förfarande mellan Pelinka och Haider har anhängiggjorts. Under inga omständigheter är det en uppgift för politiken eller något parlament att därutöver kritisera ett ej avslutat förfarande i en oavhängig domstol.
I varje rättsstat finns det i författningen föreskrivna rättsliga medel. En politik som ej respekterar rättsväsendets oavhängighet, respekterar i grund och botten inte principen om maktdelning och kränker därmed en väsentlig grundprincip i demokratin. Rasism och främlingsfientlighet är ett allvarligt problem i hela unionen, som också skall behandlas med allvar. Överallt där det uppträder måste det bekämpas med alla medel. Vad jag förväntar mig av övervakningscentret är en objektiv registrering av händelser och en jämförande betraktelse som gör det möjligt för politikens företrädare att reagera. Vad jag inte förväntar mig av detta övervakningscentrum är att det blandar sig i dagspolitiska frågor och ser utövandet av sitt mandat med ideologiska glasögon. Ty bakom begreppet rasism och främlingsfientlighet står människor och deras öden, vilka ej lämpar sig till att missbrukas i någon politisk show. Vad jag avvisar är det faktum att detta odifferentierade resolutionsförslag också stöds av de österrikiska ledamöter vilka enligt egen uppgift arbetar för mitt hemland.

Verheugen
Herr talman, kommissionen är tacksam för det värdefulla bidraget som professor Pelinka presterat i sin roll som medlem av styrelsen för inrättandet av Europeiska centret för övervakning av rasism och främlingsfientlighet. Emellertid är det en ständig praxis hos kommissionen att ej avge några yttranden angående domstolsförfaranden mot enskilda i medlemsländerna. Det gäller i synnerhet för det föreliggande fallet, som ligger utanför EG-rättens tillämpningsområde. Dessutom kan kommissionen inte yttra sig om grunderna som lett till professor Pelinkas avsägelse från övervakningscentrets styrelse.
Kommissionens tjänsteenheter har redan riktat en begäran till de österrikiska myndigheterna att inkalla en ny medlem i styrelsen. Kommissionen stryker under betydelsen av att medlemmarna i styrelsen är oberoende, enligt reglerna i förordningen om inrättande av detta övervakningscentrum. Jag tror inte att jag här måste försäkra, då var och en redan vet det, att kommissionen redan har stött övervakningscentret i Wien med alla krafter och att den kommer att fortsätta med det även framdeles.
Vi är fast övertygade om att övervakningscentret spelar en viktig roll i bekämpandet av rasism, främlingsfientlighet och antisemitism. Ännu en gång vill jag understryka att kommissionen lägger det allra största värde vid att övervakningscentret behåller sin karaktär av oberoende inrättning under alla omständigheter, som i uppfyllandet av sina uppgifter åtnjuter maximal autonomi.

Talmannen
Jag förklarar debatten om aktuella och brådskande frågor av större vikt avslutad.
Omröstningen kommer nu att äga rum.
Före omröstningen om barnsoldater i Uganda:

Sakellariou
Herr talman! Vi har kommit överens om ett gemensamt resolutionsförslag i vilket fem partigrupper deltagit. Efter dokumentets färdigställande anslöt sig en sjätte partigrupp till förslaget. Jag menar att det strider mot vår arbetsordning att en grupp, utan att tillfråga övriga grupper, ansluter sig till förslaget. Min grupp betraktar det som ett brott mot arbetsordningen, och jag ber er, herr talman, att göra detta till föremål för granskning. På grund av det faktum att vi har deltagit i arbetet på detta resolutionsförslag, kommer vi dock att rösta för förslaget, och jag ber er att sörja för att den sjätte partigruppen stryks från förslaget.

Talmannen
Vi har tittat på detta och såvitt vi har förstått finns det ingen bestämmelse som hindrar att någon undertecknar ytterligare en resolution. Underskriften är därför giltig. Men jag föreslår att man undersöker detta framöver.
Före omröstningen om Venezuela:

Sakellariou
Herr talman, det rör sig här om samma fall som det jag skildrade i början. Jag står fast vid att ni bör låta undersöka detta, eftersom en kollega från oss just under denna sammanträdesvecka ville underteckna ett resolutionsförslag från andra grupper och då blev tvungen att få skriftligt tillstånd från dessa. Vi kan inte tillämpa två olika förfaranden under samma vecka. Därför vill jag be er att granska denna sak och sedan meddela oss utfallet av granskningen. Annars stöder vi detta förslag, då vi ju varit med och arbetat fram det.

Talmannen
Jag förstår vad ni säger. Vi skall undersöka denna fråga, men det verkar inte finnas någon bestämmelse för närvarande.

Dell'Alba
Herr talman! Såsom ni säger har Sakellariou i början av sammanträdesperioden gett oss fyra anmodanden om ändring av föredragningslistan, som alla förkastades, och nu vill han avsluta sin sammanträdesperiod med en annan begäran som är absolut otillåtlig, såsom ni redan har sagt. Vi kan fortsätta på samma sätt men vi förlorar tid. Talmannen har redan svarat. Det verkar som om han har rätt.

Talmannen
Jag vill inte ha någon ytterligare debatt. Vi kommer att undersöka denna fråga.

OMRÖSTNING
Knörr Borràs
Herr talman! Jag vill bara uttrycka med vilken enorm sorg vi just har hört nyheten om en fruktansvärd olycka på de spanska vägarna, då en lastbil kolliderade med en skolbuss med katalanska skolelever, med en preliminär dödssiffra på 20 döda och 30 skadade, bland vilka en del är mycket allvarlig skadade.

Arvidsson
Herr talman! Som föredragande i föregående ärende har jag i uppdrag att för PPE-DE-gruppens ledamöter förklara att vi avstod från att delta i omröstningen om lagstiftningsresolutionen, eftersom ändringsförslag 6 till artikel 2 i direktivet har antagits. Skriftlig röstförklaring kommer att inlämnas.

Betänkande (A5-0152/2000) av Redondo Jiménez för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor
I. om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning (EG) om ändring av förordning (EEG) nr 3528/86 om skydd av skogarna i gemenskapen mot luftföroreningar (KOM(1999) 379 - C5-0076/1999 -1999/0159(COD))
II. om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning (EG) om ändring av förordning (EEG) nr 2158/86 om skydd av gemenskapens skogar mot bränder (KOM(1999) 379 - C5-0077/1999 - 1999/0160(COD))
(Parlamentet antog båda lagstiftningsresolutionerna.)
Betänkande (A5-0186/2000) av Hieronymi för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media och idrott om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om genomförande av ett utbildningsprogram för branschfolk inom den europeiska audiovisuella programindustrin (Media - yrkesutbildning) (2001-2005) (KOM(1999) 658 - C5-0059/2000 - 1999/0275(COD))
och
om förslaget till rådets beslut om genomförande av ett program för att stimulera utveckling, distribution och marknadsföring av europeiska audiovisuella verk (Media Plus - Utveckling, distribution och marknadsföring) (2001-2005) (KOM(1999) 658 - C5-0119/2000 - 1999/0276(CNS))
(Parlamentet antog båda lagstiftningsresolutionerna.)
Betänkande (A5-0185/2000) av Sanders-ten Holte för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media och idrott om förslaget till Europaparlamentets och rådets rekommendation om europeiskt samarbete om kvalitetsbedömningen inom skolutbildningen (KOM(1999) 709 - C5-0053/2000 - 2000/0022(COD))

Heaton-Harris
Herr talman! Rörande en ordningsfråga. Efter debatterna med rådet i går kväll undrar jag om detta betänkande egentligen ligger tillräckligt nära det ursprungliga förslaget för att ett förstabehandlingsförfarande skall komma ifråga. Det finns sannerligen en rad ändringsförslag där vi behöver ytterligare förtydligande. Om vi röstar för dem, kommer då detta att föra betänkandet längre bort från vad denna kammare har tillåtelse att rösta om? Detta rör ändringsförslag 4, 5, 6, 18, 21, 33, 36, 40, 42 och 46, av vilka en del direkt innebär att individuella skolor i medlemsstaterna får ta hand om strategin. Jag vill veta om detta egentligen är ett rättsligt förfarande som vi skall rösta om nu.

Talmannen
Alla ändringsförslag har kontrollerats och godkänts av tjänstemännen, så vi kommer att rösta om dem nu.
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0180/2000) av Mombaur för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om kommissionens andra rapport till rådet och Europaparlamentet om den pågående liberaliseringen av energimarknaderna (KOM(1999) 198 - KOM(1999) 164 - KOM(1999) 612 - KOM (2000) 297 - C5-0163/2000 - 2000/2097(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0169/2000) av Radwan för utskottet för ekonomi och valutafrågor om Europeiska centralbankens årsrapport för 1999 (C5-0195/2000 - 2000/2118(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0170/2000) av Karas för utskottet för ekonomi och valutafrågor om meddelande från kommissionen om informationsstrategin inför den sista fasen i genomförandet av EMU (KOM(2000) 57 - C5-0104/2000 - 2000/2019(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0162/2000) av Lambert för utskottet för framställningar om överläggningarna i utskottet för framställningar under parlamentsåret 1999-2000
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0181/2000) av Thors för utskottet för framställningar om Europeiska ombudsmannens årsrapport för 1999 (C5-0303/2000)
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0141/2000) av Atkins om kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om skapandet av ett gemensamt europeiskt luftrum (KOM(1999) 614 - C5-0085/2000 - 2000/2053(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)

Betänkande (A5-0155/2000) av Damião för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om kommissionens rapport om genomförandet av rådets direktiv 92/85/EEG av den 19 oktober 1992 om åtgärder för att förbättra säkerhet och hälsa på arbetsplatsen för arbetstagare som är gravida, nyligen har fött barn eller ammar (KOM(1999) 100 - C5-0158/1999 - 1999/2151(COS)) Föredragande av yttrande enligt "Hughesförfarandet": Emilia Franziska Müller, utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor.
(Parlamentet antog resolutionen.)
Talmannen. Jag förklarar omröstningen avslutad.
Knörr Borràs
Herr talman! Jag vill komma med ett inlägg bara för att precisera den information jag gav kammaren alldeles nyss. Olyckan som inträffade i Spanien är verkligen oerhört allvarlig. Antalet döda barn uppgår till 27 stycken och deras familjer, till vilka vi vill förmedla våra kondoleanser, kommer från Cerdanyola del Vallés och Viladecans i Barcelona.

Talmannen
Jag skall se till att talmannen blir underrättad om detta och att så sker.

Sylla
Herr talman! Jag känner inte till om det inträffade var allvarligt men om det finns dödsfall bland barnen skulle jag kanske föreslå parlamentet att vi tar en tyst minut.

Talmannen
Vi behöver mer information om tragedins fullständiga omfattning.
Röstförklaringar - Betänkande (A5-0152/2000) AV Redondo Jiménez

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för Redondos betänkande om Europeiska unionens ingripanden mot bränder och luftföroreningar. Det är en klart positiv åtgärd. Jag röstade för men jag skulle uppskatta om man i framtiden, när detta förslag skall tillämpas, tog hänsyn till att det bor många äldre och pensionärer i skogarna. De är ibland de enda som finns kvar på landsbygden och i isolerade områden där det ofta uppstår bränder. Det vore alltså bra, eller snarare lämpligt, att utnyttja dessa människor i kampen mot bränder.

Figueiredo
. (PT) Detta betänkande innehåller ändringsförslag till de nuvarande förordningarna om gemenskapens skogsskydd mot atmosfäriska föroreningar och skogsbränder. För Portugal är ändringsförslagen om den förordning som handlar om bekämpandet av skogsbränder särskilt betydelsefulla.
Det är helt enkelt nödvändigt att fästa allt större uppmärksamhet vid Medelhavsskogarna som är hårt drabbade av skogsbränder och detta kräver att betydande medel anslås till återplantering och till förebyggande åtgärder mot skogsbränder
För Portugals del, där skogsbränderna har förstört stora skogsområden, är det viktigt att öka anslagen för att kunna komplettera de nationella investeringarna, inklusive skapandet av infrastruktur och anskaffning av utrustning till brandförebyggande verksamhet, dels från kommunerna, dels från de privata skogsägarorganisationerna och de organ som förvaltar obrukbar mark. Därför är det av största vikt att förstärka gemenskapsmedlen som föredraganden föreslår skall uppgå till 77 miljoner i stället för 50 miljoner enligt kommissionens förslag.
Det är också viktigt att skapa ett gemenskapssystem för information om skogsbränder för att få en bättre överblick över den aktuella situationen så att vi på ett mer effektivt sätt kan bekämpa skogsbränderna och dess orsaker.

Isler Béguin
. (FR) Jag kommer att uttala mig för personlig räkning om betänkandet rörande skogar.
Jag vet att utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling säger att vi tar fel debatt om vi försvarar en budgetökning inom ramen för dessa betänkanden.
För min del anser jag att vi har ett politiskt ansvar att sända starka politiska signaler till kommissionen, rådet och medborgarna.
En del av unionen drabbades i december 1999 av svåra stormar som skövlade en stor del av skogarna i södra och östra Frankrike och väckte de stormdrabbades förtvivlan, i synnerhet hos småägarna.
Jag vet också att man inte ger till en del genom att ta av andra. Genom att rösta för föredragandens förslag ville jag bidra till att genomföra en verklig skogspolitik i unionen. För trots den kolossala budgeten för den gemensamma jordbrukspolitiken är skogen, som är en integrerad del av jordbruket, helt försummad.

Mathieu
. (FR) Det är här fråga om två av rådets förordningar genom vilka införs en systematisk övervakning av skogens ekosystem som är unik i världen.
Förordning nr 3582/86 rör skydd av skogar mot luftföroreningar och genom förordning nr 2158/92 fastställs en ram för kamp mot skogsbränder. Föredraganden förslår att de avsatta beloppen för dessa program skall ökas samtidigt som kommissionens förslag syftar till att brutalt minska dem. Det är föredragandens metod som är relevant. Det verkar ju logiskt att ta hänsyn till en nära nog fördubblad skogsyta i gemenskapen sedan 1998, datum för den senaste utvidgningen, och uppfylla kraven för Europeiska unionens skogsstrategi.
Det finns förvisso inte något rättsligt stöd i fördraget för en gemensam skogspolitik. Det handlar inte om att utnyttja detta betänkande för att ta upp debatten igen utan bara att påminna om att unionens skogsstrategi omfattas av subsidiariteten. Med andra ord föreslås en åtgärd bara om den utgör ett mervärde jämfört med en nationell åtgärd. Frågan är om det finns ett mervärde. Subsidiariteten är dock till fördel för en gemenskapsåtgärd i detta speciella sammanhang.
Det som står på spel är visserligen inte samma sak i de femton medlemsstaternas skogar. De nordiska länderna, som tillförde de flesta skogarna vid utvidgningen 1998, drabbas således framför allt av luftföroreningar, stressen från klimatspänningar och markförsurning medan staterna i söder mer lider av effekterna från ökenspridning, torka och bränder. Men dessa skillnader får inte innebära att man ifrågasätter nödvändigheten att förvalta en sådan övervakning på gemenskapsnivå, vid en tidpunkt då
man erkänner beroendet sinsemellan av stressfaktorer som påverkar skogarnas ekosystem i allmänhet och i sin helhet.
Ökningen av budgetanslaget kommer för övrigt vid rätt tidpunkt. Till följd av de fruktansvärda stormarna i december hotar nämligen en fara för bränder våra skogsmassiv. Man har för övrigt redan registrerat bränder i många skogsmassiv. Att förebygga detta slags katastrofer förutsätter dock att brandsäkerheten förbättras.
Medan kommissionen i sitt meddelande av den 2 februari 2000 förespråkar att övergripande försiktighet används och ett gemenskapens åtgärdsprogram till förmån för civilförsvar, som inrättades genom rådets beslut av den 9 december 1999, bara väntar på en enda sak: att man utnyttjar det, är det inte rätt tillfälle att finansiellt dra ner förordning nr 2158/92.
Vad gäller kampen mot luftföroreningar får den en ny dimension mot bakgrund av de riktlinjer som kommissionen fastställt i fråga om klimatförändringar, biologisk mångfald och hållbar förvaltning. Övervakningen av ekosystemen verkar bli tvärvetenskaplig. Även om luftföroreningarna har tappat lite av nyhetsintresset inför de nya prioriteringarna, är de fullt ut sammanhängande med utmaningarna på världsplanet.
Problemets kärna är emellertid politisk. Medlemsstater har anmält tvivel om skogarnas betydelse samtidigt som skogsindustrin sysselsätter 2,2 miljoner människor i Europa och skogen täcker trettiosex procent av unionens yta.
Bildligt talat, är det mycket riktigt djävulen som biter sig i svansen: förordningarna i fråga måste få politiskt stöd. Men för att de skall få det måste nätverken få kapacitet att uppdaga förändringar, och rentav risker. Ett lämpligt finansiellt stöd är dock nödvändigt för att vetenskapligt bevisa att sådana risker finns!
I väntan på frågan om förlängning av dessa program efter 2001 är det vårt politiska ansvar att stödja dem finansiellt. För de uppgifter som insamlas är ämnade att tjäna som tekniskt stöd för politiska beslut på områden där "inget bevis, ingen åtgärd" gäller.

Theonas
 - (EL) Skogarnas betydelse när det gäller att bevara den grundläggande ekologiska balans inom ekosystemet som gäller själva livet är enorm. Tyvärr får inte skogarna det skydd och den uppmärksamhet de förtjänar- De enorma katastrofer som drabbat skogarna under de senaste åren och de bristfälliga insatserna för att bekämpa katastroferna innebär en mycket allvarlig fara både för den ekologiska balansen och för hälsan, för säkerheten och för många värden, kulturella, sociala,, som är oupplösligt förbundna med skogens rikedom.
Under de senaste åren har bergiga och skogsklädda områden, i synnerhet runt Medelhavet, drabbats hårt av skogsskövling, bränder, ödeläggelse, överutnyttjande, otillräcklig återplantering, vilket lett till att tiotusentals hektar skogsmark har gått till spillo.
Jag vill nämna det dramatiska problemet i Grekland, som intar tätplatsen bland Europas länder när det gäller den areal som förstörts genom brand. Bara 10 procent av den mark som förstörs i Grekland återplanteras. De övriga 90 procent överges eller, för det mesta, missbrukas och bebyggs illegalt av ekonomiska intressen (t.ex. turistföretag som i regel gynnas av varje regering som sitter vid makten) som utnyttjar eldsvådorna - eller de kanske bär ansvaret för de anlagda bränder som ligger bakom ­, det olösta äganderättsproblemet, avsaknaden av register över skogsfastigheterna och registrering av skogsmark i statlig ägo, för att de skall kunna öka sina vinster.
Det är ett faktum att gemenskapens skogar är av en mängd olika typer (nordliga, tempererade, medelhavs- och tropiska) och att det därför också finns en mängd olika problem och speciella förhållanden. EU:s hittillsvarande skogspolitik med sina ryckiga, situationsbetingade och inkonsekventa insatser och sina otillräckliga anslag har inte lyckats ta itu med dessa problem på ett genomgripande sätt, men dessutom kommer nu kommissionen med förslag om ytterligare minskning av de redan ytterst små anslagen för att skydda skogarna mot eld och luftföroreningar. Motiveringen för de föreslagna minskningarna är det minskade utnyttjandet av anslagen under den gångna perioden! Men problemen har inte lösts. Tvärtom, de har förvärrats. En sådan politik är inte bara hycklande. Den är medskyldig och mordbrandsframkallande.
Jag håller fast vid min ståndpunkt.
Jag uppmanar Europaparlamentet att erinra sig sina upprepade resolutioner och ståndpunkter, om behovet att förstärka åtgärderna för att förebygga och bekämpa eldsvådor, att skydda och utnyttja skogens rikedom i alla områden inom unionen. Jag anser att gemenskapens budgetanslag för skogarna har varit och fortfarande är otillräckliga, och jag kräver att de skall höjas till en nivå som svarar mot skogarnas verkliga behov och betydelse.
Det är nödvändigt att man, i samarbete med de nationella och lokala myndigheterna, tar lämpliga initiativ för att utforma en effektiv skogspolitik och företa omedelbara och samordnade aktioner för att kunna återskapa och återplantera de förstörda skogsområdena, med respekt för de bioklimatiska och ekologiska förhållandena inom varje område och med stöd av moderna, vetenskapliga data och metoder, det är nödvändigt, jag upprepar det, att EU och regeringarna beviljar de nödvändiga anslagen för att skapa den infrastruktur som behövs och för att anställa tillräckligt mycket personal, som är helt otillräcklig, om man skall döma av situationen i Grekland.
På så sätt kommer vi att bidra till skydd och utveckling av skogarna i dessa länder, så att den ekologiska balansen kan återställas och skogarna utnyttjas på ett produktivt sätt.

Fatuzzo
Herr talman! Jag avstod i omröstningen om Arvidssons betänkande om förbud mot användning av ftalater.
Jag avstod liksom hela Europeiska folkpartiets grupp, men att jag skulle avstå var ännu mer ovisst eftersom jag strax innan jag gick till kammaren för omröstningen frågade mig: när vi nu förbjuder användningen av ett ämne, ftalater, inte överallt och alltid på vårt territorium utan bara när man använder ftalater i leksaker för barn, vad händer med de företag som tillverkar ftalater? Det blir inte möjligen så att de kommer att använda dessa ftalater för andra ändamål? Kanske till föremål som äldre och pensionärer kan tänkas använda? Eller kanske för något annat? Detta skulle bekymra mig mycket!
Jag vill inte fortsätta, herr talman, eftersom vi inte befinner oss i ett slutet sällskap, utan föredrar att stanna här.

Arvidsson
. Om ändringsförslag 6 till artikel 2 i direktivet antas, gäller följande röstförklaring från parlamentets PPE-DE-grupp.
PPE-DE-gruppens ledamöter väljer att avstå i omröstningen om lagstiftningsresolutionen, eftersom ändringsförslag 6 till direktivets artikel 2 har antagits.
Skäl: Märkning med en varningstext på leksaker, avsedda för barn mellan 3 och 6 år, och barnvårdsartiklar, tillverkade helt eller delvis av mjuk PVC-plast innehållande ftalater, samt på deras förpackningar, är mycket svår att hantera och riskerar i realiteten att bli ett indirekt utvidgat förbud. Innebörden av beslutet om märkning går därmed utöver den vetenskapliga grunden för direktivet.

Caudron
. (FR) Ärendet om leksakers säkerhet ligger mig varmt om hjärtat Jag var föredragande om detta ämne 1992 och jag följer mycket uppmärksamt lagstiftningsutvecklingen i frågan. När det gäller ftalater, dessa kemiska ämnen avsedda att mjuka upp PVC har jag alltid kämpat för bestämda åtgärder för att skydda, som sig bör, den särskilt sårbara konsumentgrupp som utgörs av barn.
Djurförsök har visat på vissa ftalaters giftighet och cancerframkallande karaktär. Dessa ämnen kan nämligen framkalla lever-, njur- och testikelsjukdomar hos barn som suger eller biter på nappar, skallror och bitringar.
Denna förteckning av risker har skapat en legitim oro hos föräldrar, vilket borde ha lett till att stränga åtgärder vidtas som uppfyller kraven på försiktighet. Men det minsta man kan säga är att kommissionens reaktion, som var relativt snabb (begäran om yttrande av vetenskapliga kommittén, undersökningar om giftighet, ekofarlighet och miljökonsekvenser, beslut om brådskande förbud och förslag till ändring av de berörda direktiven), var överdrivet försiktig i förhållande till det som stod på spel och med hänsyn till målen om högnivågaranti på konsumentskydd och skydd av människors hälsa.
Vad föreslog Europeiska kommissionen oss? Den föreslog att "leksaker skulle förbjudas som innehöll en av de sex påtalade ftalaterna avsedda att stoppas i munnen av barn under tre år", en varning skulle sättas på de leksaker som innehöll en av de sex påtalade ftalaterna som skulle kunna stoppas i munnen av barn under tre år och att direktivet skulle ses över om fyra år. Det är naturligtvis fullständigt otillräckligt!
Det är löjligt att planera ett förbud bara för leksaker eller föremål för spädbarn avsedda att stoppas i munnen. Alla föräldrar vet om det, småbarn stoppar i själva verket allt i munnen. Vi måste således förbjuda ledsaker och föremål som skulle kunna stoppas i munnen fullständigt eller delvis och innehåller ftalater. Bristen på tillförlitliga vetenskapliga uppgifter om dessa kemiska ämnens vandring i organismen måste nämligen leda till att vi genomför försiktighetsprincipen. Jag vill också understryka att vi måste vara särskilt vaksamma på de ämnen som kommer att användas för att ersätta ftalaterna.
Det är för övrigt nödvändigt att allmänt tillämpa märkning av leksaker och föremål för spädbarn som innehåller ftalater som skulle kunna stoppas i munnen.
För att undvika att barn uppmuntras till att bita eller suga på sina leksaker, bör en bestämmelse läggas till som avser förbud om tillägg av aromatiska ämnen.
Vi måste planera att se över direktivet så att det aktualiseras i förhållande till de vetenskapliga kunskapernas framsteg. Jag är övertygad om att i det aktuella läget när det gäller våra uppgifter, måste vi visa prov på den allra största försiktighet. Jag har stött de ändringsförslag som har ingivits av de socialdemokratiska ledamöterna i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor.
Jag slutar med att påminna om att när det gäller ärendet om leksakers säkerhet är reglerna för CE-märkning för tvetydiga och borde snabbt bli föremål för ett klargörande.

Kauppi
. (FI) Att ftalater är skadliga för människors hälsa har aldrig kunnat vetenskapligt bevisas. Enligt en undersökning som gjorts i USA av U.S. Consumer Product Safety Commission löper till exempel bara ett fåtal barn, om över huvud taget några, risken att exponeras för skadliga kemikalier, ty de mängder ftalater som förekommer i leksaker kommer inte upp till en nivå som skulle vara skadlig. Eftersom mängden ftalater som eventuellt kommer in i barnets organism är så ringa rekommenderar forskningsgruppen inget förbud mot ftalater.
Själv förespråkar jag inte "nödvärnsexcess" och för långtgående förbud som inte är motiverat i ljuset av vetenskapliga fakta. Ftalaternas akuta giftsymtom är ringa, och de irriterar inte slemhinnor eller hud. Även om man på 1980-talet konstaterade att mycket stora mängder ftalater orsakade levertumörer hos råttor och möss, har dock inga officiella instanser i Europa och i USA fastställt ftalater som cancerframkallande för människor. Dessutom ryggar jag för tanken att ftalater skulle ersättas med ämnen om vars effekter man inte har några forskningsuppgifter.
Jag förespråkar dock att man skall fortsätta med vidare undersökningar när det gäller de ftalater vars effekter man inte kan vara säker på. I praktiken är dock problemet litet, ty den europeiska leksaksindustrin har till övervägande del avstått från ftalater.
Betänkande (A5-0186/2000) av Hieronymi

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för Media-betänkandet men jag tycker att det vore bra om de äldre och pensionärerna som är de som tittar mest på TV och som därmed berörs mycket av detta stöd från Europeiska unionens sida kunde se europeisk television, europeiska program som sänds i en europeisk kanal. Jag tror att man skulle lyckas bevara våra nationella kulturer som är kända i Europa bättre i stället för att bara importera material från andra länder, framför allt Förenta staterna. Jag hoppas därför att man tar hänsyn till detta förslag när detta dokument skall tillämpas.

Sacrédeus
. De svenska kristdemokraterna har principiella invändningar, utifrån subsidiaritetsprincipen såsom den nedlagts i Maastricht- och Amsterdamfördragen, mot att EU-medel överhuvudtaget används för att utveckla, producera samt marknadsföra vad man kallar europeisk film samt filmutbildning.
Dessa ekonomiska medel behövs mycket bättre till återuppbyggnaden av Kosovo, en europeisk biståndsinsats som ännu inte fått sin budgetmässiga lösning efter ett års interna budgetmotsättningar inom EU.
Tanken på att balansera den amerikanska dominansen inom film- och kultursektorn är förståelig och vällovlig. Det är dock en uppgift för den privata filmindustrin och medlemsstaterna själva. Europeiska unionen måste i stället på allvar rensa bort uppgifter som inte tillhör dess kärnfrågor.
  

Mastorakis
Herr talman! Jag skulle vilja be kollegerna avge röstförklaring skriftligt, när betänkandena följs av debatter eller, åtminstone, att de stannar kvar till slutet, om de avger röstförklaring muntligt, som de har rätt till. En skriftlig röstförklaring är just nu för var och en av oss en fråga om respekt för kammaren.

Talmannen
Vi noterar er anmärkning, herr Mastorakis.
  
Betänkande (A5-0185/2000) av Sanders-ten Holte

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Vi avstod från att rösta om detta förslag även om vi är övertygade om att en utbytes- och samarbetspolitik mellan de olika länderna på undervisningsområdet skulle bidra till att förbättra dess kvalitet genom att främja en blandning av kulturer och utbyte mellan de folk som lever i Europa.
Men en sådan inriktning kommer bara att bli en framstegsfaktor om den grundas på en utbildningspolitik i de olika staterna som syftar till att ge ökade medel till den statliga utbildningen, som är tillgänglig för alla. Denna prioritering anges emellertid inte någonstans i texterna, men framför allt tillämpas den inte i något av EU-länderna
Vi oroar oss över att vissa formuleringar ger uttryck för ett begränsat och materialistiskt sätt att se på ett samarbete vars mål skulle dikteras av marknadskrav och initiativ av företag eller privata organisationer som söker arbetskraft som de avser att utbilda och ge kompetens i förhållande till sina behov. Att införa marknadslagar i utbildningen är emellertid att reservera kvalitet åt några få genom att förstöra den för de flesta.
Därför röstade vi för de ändringsförslag som varnar för att marknaden skall få spela för stor roll i utbildningen.

Figueiredo
. (PT) Det är välkänt att definitionen av undervisningskvaliteten är en mycket komplicerad politisk fråga eftersom den framför allt hänger ihop med fastställda mål, medel för att uppnå dem och förutsättningarna för deras genomförande.
Det europeiska samarbetet om kvalitetsutvärdering och kvalitetsindikatorer får således inte tjäna till att skapa utvärderingsmodeller, eftersom det är viktigt att ha kvar en mångfald metoder och tillvägagångssätt, med tanke på de olika nationella sammanhangen, den historiska, sociala, kulturella och politiska situationen i varje land.
Det möjliga samarbetet utifrån erfarenhetsutbytet kring kvalitetsutvärderingen av grundskolan och gymnasiet bör alltså ske med hänsyn till att detta är ett särskilt känsligt område som helt måste respektera medlemsstaternas ansvar för undervisningens innehåll och för organisationen av utbildnings- och vidareutbildningssystemen, liksom deras kulturella och lingvistiska mångfald.
Betänkande (A5-0180/2000) av Mombaur

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för, bland annat därför att det står i ett skäl att konkurrensen inte hindrar länderna att i det allmänna intresset införa skyldighet att tillhandahålla offentliga tjänster. Jag skulle önska att man när detta skäl skall tillämpas fastställer att man när det gäller hushållsgas skall beakta att många människor saknar inkomst - bland dem de pensionärer som inte har tillräckligt att leva på - och att de därför borde undantas från betalningsansvar för en viss mängd gas, eller annan energi, som skall levereras gratis.

Bordes, Cauquil och Laguiller
. Till innehållet liksom i varje formulering är detta betänkande ett överdrivet lovprisande av konkurrens och marknadsekonomi. Författarens enda tanke är att under sken av en gemensam marknad för energi i Europa överlämna sektorn i sin helhet till privata vinstintressen. Eller snarare genom att skilja elproduktion och förvaltning av distributionsnätet åt vill författaren gärna samtycka till att staterna skall ta hand om det som kräver stora investeringar och ger dålig avkastning på villkor att de låter den privata sektorn få det som ger mycket god avkastning.
Anpassning av produktion och distribution av energi i hela EU, planering och rationalisering av produktion och distribution skulle kunna vara ett framsteg, men på villkor att det i sin helhet förblir en offentlig tjänst som endast tänker på att tillfredsställa behoven och inte på att maximera de privata vinsterna.
Den metod som betänkandets författare använder är just den motsatta. Om den "avregleringsprocess" som han förespråkar skulle komma att tillämpas skulle det utgöra en tillbakagång. Vi har följaktligen röstat emot betänkandet.

Butel
. (FR) I egenskap av ny ledamot av parlamentet är jag chockerad! Jag deltog inte i den förra mandatperioden som fick se begreppet offentlig tjänst "på franskt sätt " bortslumpas. Jag talar om bortslumpning efter exempel av det som gjordes inom sektorerna för transport, post eller också telekommunikationer.
Genom att föreslå att utarbeta en rapport om införlivande av direktiven i december 1996 för elektricitet och i juni 1998 för gas avslöjar betänkandet av Mombaur tydligt kommissionens ultraliberala filosofi som under sken av genomförande av den inre marknaden för energi i högsta grad till konsumenternas fördel begär att marknaden skall öppnas fullt ut för fullständig konkurrens.
Processen är oföränderlig: kommissionen föreslår ett minimalistiskt direktiv genom att hävda att en liberalisering bara kan vara till fördel i ett avreglerat sammanhang, därefter införlivar partisanerna för "alltid mer av Europa" genom att gå mycket längre (i början av året var sextiofem procent av den europeiska marknaden avreglerad samtidigt som det i direktivet bara krävdes trettio procent!) och slutligen "anpassar" kommissionen därefter på ett mycket mer tvingande sätt en faktisk situation
Det är desto svårare att acceptera eftersom problemen är kvar! Varför genomföra en gemensam marknad för energi då elektricitet och gas inte är jämförbara (när det gäller produktion-distribution, marknadsutveckling och begreppet om statlig tjänst)? Hur skall man be en bidragsgivare säkra kontinuitet och i en rättvis statlig tjänst när det inte är ekonomiskt lönande? Hur skall man parallellt be gamla monopol om att nu klara av fullständig konkurrens när de måste fortsätta att amortera tunga investeringar som är produkten av de politiska valen från det förflutna. Hur skall man be om allt lägre priser i den oantastliga konkurrensens namn utan att ifrågasätta de aktuella kraven i fråga om kärnsäkerhet? Hur kan man ersätta det nationella begreppet statlig tjänst med gemenskapsbegreppet uppdrag i allmänt intresse, som är mycket mer inskränkande?
Jag skulle kunna fortsätta på det sättet sida efter sida. Ni skall veta att det har behövts decennier av republikansk tradition för att möjliggöra den progressiva uppbyggnaden av våra statliga tjänster och det kommer bara att behövas en fyraårig införlivandeperiod för att tillintetgöra dem!
Därför kunde vi inte rösta för betänkandet som uttrycker den allsmäktiga kommissionens vilja att gå allt längre och allt snabbare genom liberaliseringen. Liberalism kan förvisso vara önskvärd men på ett progressivt sätt i måttfulla doser och utan att definitivt bortse från en offentlig interventionspolitik med risk för att tvingas stå ut med de ekonomiska konsekvenserna av ett sådant avstående!

Figueiredo
 - (PT) Efter slutsatserna på det europeiska toppmötet i Lissabon den 23 och 24 mars i år, där man beslutade att skynda på avregleringen av sektorer som gas, el, post och transporter, presenterade Europeiska kommissionären för energifrågor en rad åtgärder för att öka avregleringstakten inom elsektorn, och införa samrådsmekanismer för att övervinna eventuella flaskhalsar i avregleringen och förhandla med tredje land om tillgången till den inre marknaden.
Som bekant uppmanades kommissionen under Europeiska rådet i Santa Maria da Feira att "lägga fram en rapport i mars 2001, om utvecklingen av energimarknaderna inom ramen för strategierna från Lissabon", för att under toppmötet i Stockholm i mars 2001 utvärdera framstegen i avregleringen av elmarknaden. Med stöd från de olika regeringarna har man, under det portugisiska ordförandeskapet, förstärkt flera mekanismer för att sätta press för att öka takten på de redan pågående processerna genom direktivet om elsektorn från december 1996, vilket lade grunden för en öppning i flera etapper av marknaden. Detta skulle ske gradvis fram till år 2003, medan direktivet från 1998 om naturgas innehåller den sista fasen för att öppna sektorn fram till år 2008, och detta får allvarliga konsekvenser för Portugal, främst för energibolaget EDP, dess arbetstagare samt de portugisiska konsumenterna.
Härigenom sätts dels arbetstagarnas sysselsättning inom sektorn, dels medlemsstaternas intressen, i andra hand, liksom försvaret för en kvalitativ offentlig sektor som tjänar konsumenternas intressen. Detta motsätter vi oss helt och hållet.

Theonas
- (EL) Syftet med det aktuella betänkandet är att avreglera energimarknaderna, främst för elektricitet men också för naturgas. Det innebär i själva verket att denna strategiskt viktiga produktionssektor inte längre skall vara statlig utan överlämnas åt privatkapitalet, så att det kan mångfaldiga sina vinster. Staten finns kvar bara för att reglera monopolintressena och för att övervaka de riktlinjer som beslutas av EU, till förfång för landets ekonomi och folkets intressen. Grundtanken i betänkandet går inte ut på att tjäna de folkliga intressena, den enkle medborgarens intressen, och inte heller att främja varje lands utveckling, utan det handlar om att tjäna de stora monopolens intressen.
Betänkandet innehåller ganska många felaktiga uppgifter, vilka är uttryck för en strävan att skönmåla avregleringen av energimarknaderna. Det är t.ex. inte sant att konkurrensen i Storbritannien har lett till sänkta priser och fler arbetstillfällen. Under de 4-5 år som gått sedan privatiseringen av elenergin har det blivit en mycket stor prisökning, minskning av personalen, och verksamheten med att utforma ett långsiktigt program för att utveckla elenergin har upphört. På ett annat ställe erkänns även i betänkandet att minskningen av antalet arbetstillfällen är en följd av avregleringen, men enligt betänkandet kommer det att bli en ökning av antalet arbetstillfällen inom icke produktiva branscher, börs, reklam, valutahandel osv.
Enligt en undersökning av det offentliga energiföretaget i Grekland kommer avregleringen av elenergin att leda till en minskning av personalen från 32 000 till 20 000, samtidigt som man kommer att upphöra med en rad tjänster som är nyttiga såväl för DEI som för landets ekonomi, sådom främjande av nya tekniker, undersökningar av kraftverk osv. Privatiseringen och avregleringen kommer att leda till prisökning, som blir särskilt kännbar för konsumenterna på de små öarna i Egeiska havet, som för en kilowattimme betalar ett pris som vida överstiger produktionskostnaden.
Det är dessutom oacceptabelt att ett offentligt företag i den s.k. konkurrensens namn skall tvingas överlämna sitt enormt värdefulla transport- och distributionsnät till privatpersoner. Om EU ville ha en sund konkurrens, som EU själv uppfattar den, bör man tvinga privatpersonerna att skapa egna nät och produktionsenheter för att konkurrera med de offentliga företagen, i stället för att de offentliga företagen skall "erbjuda" sitt nät till sina konkurrenter. Det är helt enkelt så att de på detta sätt vill underlätta överförandet av rikedom till storkapitalet. Av exakt samma skäl försöker man göra en åtskillnad mellan branscherna, för att inte vilket offentligt företag som helst skall drivas för att få bästa tänkbara resultat av verksamheten, så att det blir konkurrenskraftigt.
Energiproduktionen är inte en enkel konsumtionsvara. Energisektorn är speciellt betydelsefull för ett lands ekonomiska utveckling och av vitalt intresse för dess försvar. Följaktligen innebär avregleringen av energimarknaderna en fara inte bara för ett lands säkerhet utan också för dess utveckling. Denna fara märks tydligt, eftersom, som det betonas i betänkandet, "de offentliga företagen måste drivas på en europeisk marknad i ett Europa utan gränser. Varken dessa företag eller deras aktieägare har längre en rent nationell inriktning""
Av dessa skäl röstar GUE/NGL:s europaparlamentariker mot P. M. Mombaurs betänkande.

Rovsing
. (DA) Det är glädjande att ansträngningarna att skapa en avreglerad energisektor nu på allvar ser ut att bära frukt. De flesta länderna har efterhand kommit i full gång med att genomföra en omfattande omstrukturering av marknaden. Några länder har redan genomfört full avreglering, och det gläder mig särskilt att Danmark är ett av de länder som ligger långt framme. Danmark bör utnyttja denna gynnsamma position och fullborda avregleringen, såsom redan har skett i bl.a. Sverige. Det är därför beklagligt att den danska regeringen uppenbarligen inte har några planer tills vidare att ta det sista steget i riktning mot fullständig avreglering.
Mombauers utmärkta betänkande träffar rätt på flera punkter. Det skall särskilt framhållas att det är viktigt att redan nu ta hänsyn till ansökarländernas situation. Östländernas avreglering av energimarknaden kommer att kräva särskilda åtgärder, och man måste ta särskilda hänsyn till miljön. Det är också viktigt att uppmärksamma att all elproduktion måste vara öppen för insyn, och att det särskilda stödet för detta absolut inte får leda till en snedvridning av konkurrensen.
Betänkande (A5-0169/2000) av Radwan

Berthu
Herr talman! Europeiska centralbankens årsrapport för 1999 är inte särskilt utförlig om den stora fråga som alla observatörer ställer sig: Varför visar sig euron som anmäldes som en stark valuta slutligen vara en svag valuta? Banken ägnar en sida av nära tvåhundra sidor åt ämnet i mycket litet format där man bara finner påståendet om eurons försvagande. När det gäller förklaringar är den enda som lämnas om skillnaden i ekonomisk hälsa och strukturer mellan Europa och Förenta staterna.
Det är sant men det är otillräckligt. Man måste först nämna att Europa inte är ett land med ett folk, en stat och en ekonomisk regering och att euron följaktligen allmänt anses som svagare än en nationell valuta. Dessutom startade den ursprungligen på alltför hög nivå just därför att man värderade den utifrån befintliga kurser för verkliga nationella valutor, samtidigt som den inte har deras inre kvaliteter.
Hur vill de EU-ansvariga kämpa mot denna kursnedgång? Först indirekt genom tillväxtfrämjande politik och vi kan bara godkänna denna kategori av åtgärder. Men samtidigt ser vi Europeiska centralbanken höja räntorna, officiellt för att kämpa mot en inflation...som inte finns, i verkligheten för att stödja eurons paritet Det är ett tveeggat vapen för om det används i ett olämpligt ögonblick i cykeln kan det förstöra tillväxten, som man för övrigt försöker återuppliva.
En annan tvivelaktig lösning: genom förstärkningen av Euro 11 som stegvis borde leda till en ekonomisk regering i Europa, skjuter man problemen framför sig. Det kommer inte att ändra något kortsiktigt. För att gå till grunden med problemet måste vi avskaffa Europanationernas självständighet men det är givetvis omöjligt. I varje fall installeras parallellt en låsning av systemet. Såsom jag förklarade vid en konferens i franska nationalförsamlingen nyligen kommer stadgan om grundläggande rättigheter att få funktionen, bland annat, att ännu mer binda folken till gemenskapsrätten och således också till den gemensamma valutan. Detta äventyr bidrar till att leda oss till en förlust av våra fri- och rättigheter.

Peijs
Herr talman! Detta är väl ändå inga röstförklaringar, det är en fortsättning av debatten. Jag vet ännu inte hur Berthu har röstat, inte för att det intresserar mig, men jag vill bara säga att detta inte är någon röstförklaring utan en vidareutveckling av debatten.

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för Radwans betänkande trots att man under punkt 9, på sidan 8, vill snabba på strukturomvandlingen av socialförsäkringssystemen med en formulering som, så att säga, gjorde mig litet tveksam. Är det månne det vanliga yrkandet där det många gånger bakom dessa ord döljer sig en vilja att minska pensionsutbetalningarna till medborgarna för att minska utgifterna i de nationella budgetarna? Om det är detta som betänkandet syftar till skulle jag vilja understryka att man kanske i stället bör se det som en rationalisering för att undvika slöseri i utbetalningarna av socialhjälp som, om de vore bättre administrerade, skulle göra att man kunde undvika att ständigt behöva minska åtagandena och sänka pensionerna för de äldre i hela Europa.

Figueiredo
 - (PT) I betänkandet vi behandlar försvaras Europeiska centralbankens (ECB) monetära politik, främst prisstabiliteten, och glömmer att vi för närvarande inte har ständigt nedåtgående räntesatser, utan tvärtom en period med höjda räntor, vilket får allvarliga konsekvenser för inkomsterna i familjer med små resurser, vilka har bankkrediter för att kunna skaffa ett eget hem, såsom är fallet i Portugal.
För föredraganden, som välkomnar ECB:s agerande, är det viktigaste ett strikt iakttagande av de nominella konvergenskriterierna i stabilitetspakten, inklusive kandidatländerna och de politikområden som hör till anslutningsprocessen, nämligen förändrade löner, flexibel arbetsmarknad och socialförsäkringssystem och en snabbare avreglering av tjänste- och kapitalsektorerna. Han går så långt att han kritiserar de euroländer som har infört kortare arbetstid, eftersom denna inställning enligt hans mening bidrar till att "göra arbetsmarknaden ännu mer rigid i stället för flexibel".
Härigenom placerar sig föredraganden bland försvararna av den mest raffinerade nyliberala kapitalismen, vilket bara förtjänar vår häftiga protest, genom att vi röstar emot betänkandet.
Betänkande (A5-0170/2000) av Karas

Berthu
Herr talman! Det handlar om Europaparlamentets betänkande om vilken kommunikationsstrategi som skall antas i den sista tillämpningsfasen för monetära unionen, ett betänkande som jag har röstat emot, måtte Peijs förstå.
Betänkandet återspeglar många ansvarigas bemödande inför nästan hela publikens ointresse för genomförandet av euron. Vi är likväl bara ett och ett halvt år ifrån ett väsentligt datum: indragandet av de nationella valutorna och utsläppandet av mynt och sedlar i euro. Hittills har förvisso saken visat sig vara relativt lätt för euron eftersom den första fasen framför allt har rört tekniker, banker, investerare på och användare av valutabörser, som alla redan känner till och för övrigt för det mesta är övertygade i förväg. Under sådana förutsättningar överraskar det inte hur lätt det är att införa euron i denna fas.
Men från och med nu är det ett mycket svårare avsnitt som skall spelas: mötet med medborgarna som ofta ännu inte har förstått vilka ansträngningar som skulle begäras av dem och som skall bli fångad i fällan av de beslut som redan fattats. För att kompensera denna lucka begär Europaparlamentet att kommunikationspolitiken skall intensifieras genom att anslagen ökas med omkring trettio procent, upp till trettioåtta miljoner euro per år. För att göra de beslutsfattare som har några tvivel komplexfria, lägger han till med en viss fyndighet, jag citerar den röstade resolutionen att "i enlighet med artikel 37 a i det interinstitutionella avtalet av den 6 maj 1999 utgör informationspolitiken en oberoende verksamhet som inte kräver någon rättslig grund".
Varför skall man egentligen försaka något under sådana förhållanden?
Jag understryker i förbigående att vi alltid har protesterat mot möjligheten att kommissionen har utgifter utan rättslig grund och vi har protesterat mot detta interinstitutionella avtal som rådet var svagt nog att godkänna i strid med de vanliga principerna för en god förvaltning av offentliga pengar.

Fatuzzo
Herr talman! Jag skall gå Peijs till mötes och begränsa mig till att säga att jag röstade för detta betänkande med önskemålet att alla pensionärer 31 december 2001 tilldelas en miniräknare som räknar om deras valuta till euro.

Sacrédeus
Herr talman! Jag tillhör de ledamöter som har lagt fram ändringsförslag 7 med begäran om att kommissionens informationskampanj om euron begränsas till de länder som ingår i det aktuella valutaområdet. Detta innebär att Sverige, Danmark och Storbritannien borde hållas utanför i ett läge då kronan och pundet fortfarande är dessa länders valuta. Det är en rimlig begäran att EU inte genomför skattefinansierade kampanjer i medlemsländerna i känsliga inrikespolitiska frågor. Ytterst handlar det om toleransen för varandra och respekten för varje folks demokratiska process.

Blak och Lund
. (DA) De danska socialdemokraterna har i dag röstat för Karas betänkande om kommunikationsstrategin vid genomförandet av EMU. Införandet av de nya gemensamma sedlarna och mynten kommer att få stor praktisk betydelse för medborgare och företag. Inte bara därför att mynten och sedlarna är nya, utan också därför att man skall vänja sig vid de "nya priserna", när man gör en omräkning till den gemensamma valutan. Pengar är något man skall kunna lita på. Det är därför viktigt att det finns nödvändig information - och den skall naturligtvis vara större än hittills, när länderna i dag inför en ny utformning av sedlar och mynt. När vi avgav våra röster, lade vi vikt vid att informationsaktiviteterna skall bedrivas i de enskilda länderna av medlemsstaterna, och att man skall ingå särskilda avtal med de enskilda länderna om detta. Vi håller med om att det är riktigt, att den danska regeringen inte har ingått något sådant avtal. Vi ser fram emot att också Danmark kan ingå ett sådant avtal, när den danska befolkningen förhoppningsvis har sagt ja till den gemensamma valutan vid folkomröstningen den 28 september 2000.

Figueiredo
. (PT) I uppföljningen av kommissionens förslag stöder föredraganden, ifrån principen om att den gemensamma europeiska valutan är en viktig faktor och identitetsskapare i den europeiska identitetsprocessen, men också utifrån medgivandet att varje gemenskapsmedborgare, liksom medborgarna i länder som inte är med i den monetära unionen samt i kandidatländerna, kommer att påverkas kraftigt genom införandet av eurosedlar och euromynt, en informationskampanj som syftar till att förstärka medborgarnas förtroende för euron och garantera ett friktionsfritt införande den 1 januari 2002.
När det gäller bankerna föreslår föredraganden att kommissionen påskyndar arbetet med att "avskaffa de höga bankavgifterna vid gränsöverskridande ekonomiska överföringar och de höga växlingsavgifterna inom euroområdet".
Genomgående i betänkandet blandar man dock, flera gånger, ihop teknisk information som är nödvändig för att underlätta medborgarnas och företagens anpassning - framför allt de små och medelstora företagen - till den nya valutan, med propagandakampanjer för Ekonomiska och monetära unionen, vilket vi inte kan stödja. Exempelvis tar föredraganden upp kvinnorna som prioriterad målgrupp för en kampanj via kvinnoorganisationer i kvinnotidskrifter, eftersom kvinnorna är de som fortfarande hyser de största betänkligheterna angående införandet av euron.

Meijer
. (NL) Mitt parti, socialistpartiet i Nederländerna, har aldrig förespråkat ett förhastat införande av en gemensam valuta för länderna i Europeiska unionen. Euron hindrar oss från att styra ekonomin genom justering av räntenivåer och växelkurser. Dessutom finansieras eurons så kallade stabilitet genom sänkt arbetslöshetsersättning och besparingar inom skola, hälsovård, bostadsförmedling och kollektivtrafik. Min uppfattning är således att euron endast är till nytta för affärsmän, semesterentusiaster och ledamöter av Europaparlamentet, men för de allra flesta människor inte är till någon nytta alls.
I den mån det fanns en tro på euron, så har denna emellertid försvagats rejält nu när euron har sjunkit i värde i förhållande till den danska kronan, den svenska kronan, det brittiska pundet och valutan i många länder utanför Europeiska unionen. Jag kan därför tänka mig att förespråkarna för euron nu har ett behov av en propagandakampanj.
Karasbetänkandet syftar framför allt till att skapa ett större förtroende för euron hos allmänheten, bland annat genom att engagera idrottsföreningar och skolor. Samtidigt fördömer man de metoder som används av skojare och prishöjare vilka drar nytta av eurons införande. Jag ansluter mig helt och fullt till detta fördömande, men jag kan inte ställa mig bakom förslaget som helhet.

Thomas-Mauro
Det är i klump som jag förkastar betänkandet av Karas.
Om målet att bekanta européerna med sin framtida valuta är fullständigt legitimt eftersom valet att ge upp de nationella valutorna har gjorts (under förhållanden som jag fördömer) är jag med alla krafter emot den propaganda som texten ordnar till förmån för det som Karas kallar "en väsentlig faktor i den europeiska integrationsprocessen" som "bidrar till att utforma den europeiska identiteten".
Texten har åtminstone den förtjänsten att lägga fram den stora lögn i öppen dag som anhängarna till ett enat Europa använde när de 1992 bad fransmännen att ratificera Maastrichtfördraget: den gemensamma valutan presenterades då som ett rent tekniskt instrument i syfte att förbättra ekonomins sätt att fungera gentemot dollarn och yenen och som en fullständigt neutral operation när det gällde den nationella suveräniteten. Så långt vi då var från den viktiga faktorn för integreringsprocessen!
Vi får inte betvivla att texten kommer att vara ett viktigt vapen för dem som kämpar i Förenade kungariket, Sverige och Danmark för att skydda sina nationella demokratier: Även om anhängarna förnekar det i dag i dessa länder, är ju euron det enade Europas krigsmaskin som en överväldigande majoritet av deras befolkningar säger nej till.
När mina kolleger förkastar det ändringsförslag som ingivits av William Abitbol som helt enkelt begär att detta integrationsmål tydligt skall anges i kommissionens kommunikationsprogram, bidrar de till en lögnaktig propagandaoperation som deras väljare med säkerhet kommer att straffa dem för.
I resolutionen i betänkandet av Karas påstås att av oförklarliga skäl deltar inte kvinnorna i den allmänna entusiasm som borde ha ledsagat införandet av euron. Man återfinner här den obehagliga tonen hos revolutionära propagandister från alla tider som i varje hem ser en reaktionär komplott av kvinnor och prästerskap för att säga nej till en ljus framtid. Det verkar som att ingen har tänkt på att det kanske är mot bakgrund av deras erfarenhet av daglig ekonomi som kvinnorna är mer än betänksamma inför övergången till euro. Det är uselt och avslöjar väl enhetstankens diktatur som består i att kalla manliga opponenter, kvinnliga opponenter eller de "motvilliga" mot euron för okunniga, analfabeter och underutvecklade. Här ser ni vad en federalistisk förblindelse leder till!
Betänkande (A5-0162/2000) av Lambert

Montfort
. (FR) De årliga verksamhetsrapporterna av medlaren och utskottet för framställningar är en del av traditionerna i detta hus. På dessa båda organs sammanfattningar svarar parlamentet i sin tur med två rapporter som är ganska lika från ett år till ett annat.
Det finns emellertid en nyhet: Betänkandet av Thors, som i synnerhet stöder sig på arbetet i utskottet för konstitutionella frågor och på begäran av Söderman, påstår sig ge medlaren en allmän tillträdesrätt till samtliga dokument vars konsulterande är nödvändigt för undersökningar av klagomål. Vi protesterar mot förslaget inte för att vi skulle säga nej till kontroll av administrationen utan för att sådana befogenheter ligger bortom medlarens kompetens hos en domare.
Det är uppenbart, och det är helt säkert inte vi som kommer att säga motsatsen, att den vansinniga gemenskapsadministrationen och de illdåd som den orsakar bara kan ge våra medborgare en ökad otillfredsställdhet och därmed anföra allt flera besvär. En mångdubbling av befogenheterna, diversifieringen av insatsområdena, kommissionens och vår kammares lagstiftningsbulimi kommer utan tvivel inte att lösa detta fenomen.
Men det är inte medlaren och hans få medhjälpare som kommer att kunna svara rätt på utmaningarna Det är vårt politiska ansvar att tömma själva källorna till tvisterna genom att föredra vår arbetskvalitet framför en textaktivism som skulle berättiga vår existens, genom att verkligen respektera subsidiaritetsprincipen, vilket gör att unionen undviker att uttala sig om ämnen, som inte rör den, samt genom att själva eventuellt utöva de befogenheter som vi har fått i fråga om kontroll av gemenskapsorgan.
Vi har alltför ofta sett kammaren gömma sig bakom expertkommittéer, därför att den vägrar att påta sig sitt eget politiska ansvar. Även om vi får lämna kontrollen av administrativa förvaltningsproblem åt medlaren måste vi lära oss på vår sida att uppifrån och nerifrån behärska gemenskapens vansinnesmaskin som livsfarligt rusar fram. De överdrifter som skall bekämpas är ofta resultatet av den aktuella europeiska uppbyggnadens själva natur och det är således i roten de skall bekämpas.
Betänkande (A5-0162/2000) av Atkins

Fatuzzo
Herr talman! Man kan inte säga annat än att jag går Peijs till mötes. Jag röstade för Atkins betänkande därför att för pensionärerna som har kort tid kvar att leva är det mycket viktigt att komma fram punktligt när de flyger, just eftersom de har kort tid på sig.

Caudron
. -(FR) Denna sammanträdesperiod är välförsedd med betänkanden rörande transport. Jag måste tyvärr konstatera att det endast är ur den liberala synvinkeln som man ser denna sektor.
Betänkandet av Atkins som behandlar Europeiska kommissionens förslag rörande ett europeiskt luftrum ingår i denna allmänna avregleringstanke. Det är detta som orsakade de franska flygledarnas strejk i förra veckan. De uttryckte således sin oro inför ett synsätt om deras yrke som endast är kommersiellt. Jag förstår deras rörelse vilket verkligen inte Atkins gör som i sitt betänkande "ber kommissionen att uppmana medlemsstaternas regeringar som för närvarande tolererar att nationella arbetskonflikter stör flygtrafiken att ta itu med problemet så snabbt som möjligt. Det är löjeväckande!
Ingen förnekar att försämringen av lufttrafiksituationen är verklighet. Luftkorridorer och flygplatser är överbelastade. Förseningar är vardagsmat eftersom ett plan av tre inte kommer i planerad tid och allt detta ledsagas av en rad ljud- och miljöstörningar.
Jag vill således hylla viljan av De Palacio, kommissionsledamot med ansvar för transport, att ta itu med problemet för att snabbt komma fram till att det gemensamma europeiska luftrummet upprättas. Jag är emellertid fullständigt emot de medel som hon lägger fram för oss liksom jag tar avstånd från förslagen i betänkandet.
Det handlar nämligen om att flygledningscentrer skall konkurrensutsättas genom att man skiljer på regleringsmyndigheten och operatörerna. Flygledningsfunktionen skulle kunna utövas i separata bolag vars kapital skulle vara öppet för flygbolagen eller privata partner. Denna avreglering skulle leda till att minska säkerheten vid flygtransport, vilket naturligtvis inte är godtagbart och strider mot EG-fördraget, enligt vilket förbättring av säkerheten vid transporter utgör ett av de främsta målen för den gemensamma transportpolitiken.
Frankrike framträder förvisso som ett isolerat fall i Europa, där flygledningen i de flesta länder förvaltas av byråer som är statliga men öppna för privatkapital. Frankrike vill behålla dessa verksamheter inom offentliga tjänster. Vi måste tillämpa subsidiaritetsprincipen och låta varje medlemsstat vara herre över organisationen av flygledning. Det är ett krav, framför allt som problemet med förseningarna inte kommer från flygledningen som bara är ansvarig för mindre än tjugofem procent av förseningarna!
Sammanfattningsvis stöder jag de förslag som syftar till att stärka Eurocontrols roll, den paneuropeiska byrån med ansvar för förvaltning av luftrummet hos europeiska stater, medlemmar eller icke-medlemmar i EU, i egenskap av reglementsenlig myndighet. I betänkandet undervärderas felaktigt denna byrås potential, men jag har röstat emot ett betänkande som är fullständigt oacceptabelt.

Lienemann
. (FR) Jag röstade emot betänkandet av Atkins därför att han är fullständigt vid sidan om verkligheten och har ett synsätt som a priori är ideologiskt, hellre än att bemöta de reella behoven hos våra medborgare och passagerarna i flygtransporter.
Det handlar naturligtvis inte om att förneka nödvändigheten att förbättra situationen för reglering och kontroll av flygtrafiken i Europa inom ramen för ett gemensamt luftrum i Europa. Det är självklart att de plan som passerar över oss inte skulle kunna vara beroende av osammanhängande, icke samordnad, komplicerad behandling vid genomresan. Och om framsteg visserligen har inletts med Eurocontrol är tiden redan inne för att ta en ny etapp och förbättra anordningen med ett stort krav som bör gå före allt annat: säkerhet, reglering och flygkontroll bör inte omfattas av konkurrenslagen utan av begreppet om tjänster av allmänt intresse. Förenat staterna har för övrigt aldrig avreglerat sin flygledning eftersom det är en statlig byrå som förvaltar den. Därmed är allt sagt!
Hela betänkandet av Atkin siktar emellertid mot detta mål att låta tjänster konkurrera med varandra i vilka man dåligt ser hur den skulle kunna vara källa till privata vinster och vem som skulle finna sina prestationskriterier i de vinster som tagits hem.
De svepskäl som angetts för att påskynda avregleringen är flygplansförseningarna. Det måste förvisso lösas, men för att vara effektiv måste man granska de faktiska orsakerna till dem och verkliga lösningar. Vi får först notera att det finns en positiv utveckling i år för förseningarna har avsevärt minskat i Frankrike. Det visar först att det är nödvändigt att ta hänsyn till konjunkturella störningar (användning av utrymme av militärerna i Kosovo, ändring av flygledningssystemet, osv.) och strukturella störningar.
Vi måste också mäta allt som är flygbolagens sak eller det trånga europeiska civila området med tanke på antalet överflygningar. Flygledningens del i förseningarna är inte stor och förbättringen av systemet går i varje fall genom en bättre organisation av samordningen av de olika flygledningssystemen i medlemsstaterna, genom att lätta på Eurocontrols roll.
Detta borde vara en prioritering och de stora riktlinjerna för ett gemensamt europeiskt luftrum. Kommissionen verkar tyvärr inte vara på denna linje och betänkandet av Atkins verkar ännu värre.

Meijer
. (NL) Luftfartssektorn är sedan gammalt särdeles liberalt organiserad. Anledningen till detta är att stater konkurrerar med varandra genom uppförandet av allt fler och allt större flygplatser, och att det inte behövs någon infrastruktur som är jämförbar med järnväg eller motorväg utanför dessa flygplatser. Därför är det sedan länge vanligt inom denna sektor att olika företag konkurrerar på samma sträcka. Även priserna på flygbiljetter är ett tecken på denna frihet. Det finns inte längre något samband kvar mellan det avlagda avståndet och flygpriset. På de sträckor där man vill ha fler passagerare är priset lågt, och där man anser att man redan har tillräckligt med passagerare är priset högt.
Det finns inte så mycket mer kvar att avreglera inom denna sektor. Ändå finns det människor som väntar sig underverk av en vidare avreglering. De menar att en sådan skulle leda till billigare biljetter, till ett större utbud av flygningar och till en eliminering av förseningar. Gruppen Europeiska enade vänstern anser att detta är en mycket ensidig bedömning. Den begränsar sig till två intressen: å ena sidan flygbolagens intresse och å andra sidan konsumenternas intresse av att bara flyga mer och mer och billigare och billigare.
Vi anser att det finns vissa andra saker som är viktigare, såsom passagernas säkerhet, personalens arbetstrygghet och arbetssituation, miljöskyddet och skyddandet av järnvägstrafiken mot prisdumpning och andra former av ohederlig konkurrens.
Det är föga meningsfullt att ge personalen skulden för allt det som kan störa passagerarna. Personalen är ibland tvungen att gå ut i strejk för att försvara sig. Skulden ligger inte heller hos Eurocontrol som har övertagit ett antal gränsöverskridande statliga uppgifter. Säkerheten får inte underordnas vinstintressena hos de företag som vill ta över Eurocontrols marknad. Problemet är snarare den övermåttliga tillväxten inom flygtrafiken och priskonkurrensen, vilket har skett på bekostnad av järnvägstrafiken på lång distans. De föreliggande förslagen innehåller ingen lösning av detta problem. Med denna kritiska vision som utgångspunkt, har vi lagt fram 11 ändringsförslag. Nu när det har det visat sig att majoriteten i parlamentet inte delar vår vision, har vi inte kunnat stödja den slutliga versionen av Atkinsbetänkandet.

Miranda
 - (PT) Detta betänkande utgår ifrån några reella situationer - som den ökade flygtrafiken och förseningarna på olika sträckor - och vissa korrekta krav - nämligen behovet att garantera och förstärka flygsäkerheten - men undviker däremot de djupa orsakerna till dessa situationer, vilka är oupplösligt förbundna med de successiva avregleringarna av flygtransporterna och den otyglade konkurrensen som därigenom uppstått, och drar särskilt förhastade och felaktiga slutsatser, vilka framför allt är inriktade på avregleringen av luftrummet och på den framtida kontrollen av de viktigaste flygtransportbolagen.
Även om det krävs ett effektivt samarbete och de tekniska åtgärderna är nödvändiga på detta område, stöder vi inte dessa inriktningar på en ännu mer radikal avreglering än de som kommissionen har föreslagit.
Om dessa följs kommer de att öka svårigheterna på säkerhetsområdet och leda till växande sociala problem, förutom att de väcker frågor om medlemsstaternas självbestämmande över sitt eget luftrum, så mycket viktigare som de delas av de militära flygen.

Vachetta
. (FR) Den 26 juni 2000 gick flygledarna för det franska luftrummet i strejk för att protestera mot Europeiska unionens förslag att avreglera flygledningen: jag vill visa solidaritet med de strejkande och med kraven från flygledarnas fackföreningar.
Svaret på överbelastningen av det europeiska luftrummet gör att man skjuter problemet framför sig genom mångdubblingen av flygplatser och banor, försämringen av de anställdas arbetsvillkor i sektorn och en ökning av störningarna.
Vi uttalar oss tvärtom för en harmoniserad utveckling av transporter på det europeiska planet som prioriterar att de reella behoven uppfylls och som, till exempel, väljer järnväg för det stora antalet, i synnerhet på mindre avstånd än femhundra kilometer.
Att avreglera flygledningen kommer inte att lösa problemet med förseningarna eftersom dessa bara kan tillskrivas flygledningen till tjugo-trettio procent.
Man vet att militären nu, i Frankrike till exempel, lägger beslag på åttio procent av luftrummet. varför ifrågasätts inte detta?
Kommissionen använder förseningarna som svepskäl för att gå mot en separation mellan en europeisk kontrollbyrå och genomförandet av ett privatiserat innertorg för tillhandahållande av tjänster för flygtrafik.
Sådana åtgärder som vidtas under påtryckningar från flygbolagens lobbying kan bara göras till nackdel för säkerheten, desto mer som bolagen själva inte kommer att kunna ställa upp som kandidater för sådana tjänster.
Det är därför som jag röstade för betänkandet.
Betänkande (A5-0141/2000) av Damião

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för Damiãos betänkande bland annat därför att jag röstade för det ändringsförslag som innebär 100 procents moderskapsersättning. Moderskap är ingen sjukdom. I morse stod det i de italienska tidningarna att vi skall få skatteavdrag för vård av hundar och katter. Om det då finns pengar till hundar och katter måste det finnas pengar även för kvinnor som föder barn, som inte är sjuka, men som är människor som har rätt till full ersättning.

Sacrédeus
Herr talman! Detta betänkande om åtgärder för att förbättra säkerhet och hälsa på arbetsplatser för arbetstagare som är gravida, nyligen har fött barn eller ammar är mycket vällovligt och leder i rätt riktning; inte minst punkt 11 har många positiva förslag. Samtidigt vill jag varna för en utveckling som innebär att vi inom Europaparlamentet ägnar oss åt socialpolitik och sociallagstiftning, vilket jag anser i alla stycken tillkommer medlemsländerna. Det är en väldigt viktig del i den kulturella och sociala identitet som varje folk och varje land skapar. Detta är en av de allra viktigaste frågorna i varje valrörelse i Sverige och i andra länder. Låt detta förbli en nationell fråga!

Scallon
Herr talman! Den gravida modern och hennes ofödda barn, mödrar som nyligen har fött barn och mödrar som ammar behöver så mycket stöd som möjligt under denna mycket viktiga period, vilket är viktigt inte bara för den enskilda modern och barnet, utan också för samhället, om man tänker på hur få barn som föds och att befolkningen blir allt äldre i Europa i dag. Det är sant att företagen har ett socialt ansvar, men visst är det staten som bör visa vägen, särskilt i de länder, som mitt hemland, där moderns och familjens roll är skyddad i författningen. Detta verkar tyvärr inte vara fallet i Irland, när det gäller betald barnledighet, hjälpmedel för amning och undantag från nattskift.
Jag ger dessa exempel för att belysa det faktum att bara därför att ett direktiv har antagits, behöver detta inte innebära att det genomförts. Det är hög tid att vi slutar med att ge fagra löften som inte infrias till arbetande mödrar, deras barn och familjer i vår europeiska gemenskap.

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Vi har i betänkandet röstat för de punkter som går i riktning till skydd för den arbetande kvinnan, såväl i fråga om hennes hälsa och lön som barnets hälsa.
Det är emellertid beklagansvärt att man inte ens föreslår i betänkandet att på alla områden anpassa fördelar och rättigheter efter de länder där de är mest gynnsamma för gravida kvinnor som arbetar.
Vi vill för övrigt inte att vår röst för det särskilda skydd under graviditeten av kvinnor som arbetar på natten skall kunna tolkas som ett erkännande av legitimiteten att arbeta på natten för kvinnor. Vi vill däremot åter bekräfta vår opposition mot nattarbete, när det inte är socialt nyttigt, inte bara för kvinnor utan också för män.
Förbud för kvinnors nattarbete var en uppnådd bestämmelse av arbetarrörelsen i Frankrike. Att återkomma till det är en social tillbakagång. Att åberopa lika möjligheter för kvinnor och män tillför hyckleri. Ett hyckleri avsett att maskera att lagstiftaren mera vill säkra en lönsam användning av arbetsgivarens material än att skydda de anställdas hälsa och säkerhet.

Miller
. (EN) Jag avstod från att rösta om ändringsförslag 2, som inlämnats i Bushill-Matthews namn, genom vilket man efterlyste att de små och medelstora företagens behov måste tillgodoses när lagstiftningen om hälsa och säkerhet på arbetsplatsen genomförs. Jag hyser den största medkänsla med denna önskan, men ändringsförslaget är överflödigt, eftersom det i artikel 137.2 i fördraget tydligt fastställs att "i direktiv på det sociala området skall sådana administrativa, finansiella och rättsliga åligganden undvikas som motverkar tillkomsten och utvecklingen av små och medelstora företag."
Jag anser därför att man redan har tagit hänsyn till den vilja som uttrycks i ändringsförslaget, och att det är onödigt att upprepa den i detta betänkande.

Theonas
 - (EL) Ännu en gång står vi inför en störtflod av goda avsikter som, även när de tar form i positiva förslag, är dömda att förbli en tom bokstav, eftersom man inte kommer åt problemets kärna och den centrala trend som skapar det.
Europaparlamentets förslag innehåller många positiva förslag, som emellertid blir verkningslösa genom förslagets oförmåga att ta ett helhetsgrepp på problemet med den negativa utvecklingen för arbetslivet och anställningsförhållandena. Man tar inte itu med den centrala trenden till omstrukturering av anställningsförhållandena, krympandet och avskaffandet av arbetstagarnas grundläggande rättigheter, när reglerna om arbetsvillkor - större flexibilitet i fråga om arbetstid och arbetsvillkor, tillfällig sysselsättning och deltidsarbete, nedskärningar inom socialförsäkringen - det regelverk som håller på att utformas är alltigenom negativt och bromsar tillämpningen av varje politik till skydd för de förvärvsarbetande kvinnorna under perioden före och efter graviditeten.
Jag skulle vilja att man lade särskilt stor vikt vid och framhöll riskerna med ett strängt uppsägningsförbud, i synnerhet i en situation då det blir allt vanligare med informella arbetsavtal, det indirekta anställningsstoppet för gravida kvinnor, behovet att inte bara behålla och befästa utan att utöka mödraledigheten, tydligare regler om bidraget under ledigheten, strängare och effektivare kontroller av nattarbetet bland förvärvsarbetande gravida kvinnor och nyblivna mödrar.
Samtidigt som man förstärker det rättsliga skyddet av gravida kvinnors trygghet och hälsa, fyller i luckorna och konkretiserar det som varit otydligt - en "trojansk häst" i fråga om att kringgå och bryta mot reglerna - måste man ta itu med medlemsstaternas regeringar och deras bristande politiska vilja att tillämpa direktivet. Denna bristande vilja kan man lätt få bevis för, om man betraktar medlemsstaternas kontrollapparater under den föregående perioden. Grekland är ett typiskt exempel på den bristfälliga kontrollen, när det gäller arbetsgivarnas skyldighet att tillhandahålla en skriftlig redogörelse för riskerna på arbetsplatserna. I en sådan redogörelse skall det också ingå en speciell analys av riskerna för förvärvsarbetande gravida kvinnor och nyblivna mödrar.
Verkligheten visar att när sysselsättningsbarheten och "anpassningsförmågan" upphöjs till ledstjärna för gemenskapens prioriteringar inom sysselsättningspolitiken, blir skyddet i själva verket obefintligt och de olika bestämmelserna sätts ur spel. Problemet är vilka riktlinjer som ges, vilket slags sysselsättningspolitik som bedrivs. Och tyvärr visar det sig att EU håller fast vid en ytterligare drastisk begränsning av bidragen och socialförsäkringen, man förändrar bestämmelserna om uppsägningar till det sämre och man inskränker eller avskaffar skyddsbestämmelserna om arbetsvillkor.
Man får inte låta lura sig när det gäller inriktningen på EU:s sysselsättningspolitik och dess socialpolitik över huvud taget och inte heller när det gäller de intressen som denna politik är uttryck för. Även om jag delar Europaparlamentets positiva inställning i frågan om skyddet för förvärvsarbetande gravida kvinnor, anser jag därför att det bara rör sig om ännu en uppvisning av idéer och goda avsikter. Därför uppmanar jag arbetstagarna, både kvinnor och män, att fortsätta sin sociala kamp för att få till stånd en total ändring av den tillämpade politiken, att kämpa för en annan politik, som utgår från människan och respekten för hennes behov och värdighet. Det är en kamp som framför allt syftar till att förverkliga principen om full och stabil sysselsättning, med fullständiga och garanterade sociala rättigheter för alla. Det är bara på detta sätt som man kan garantera rättigheterna för den speciellt sårbara kategorin gravida kvinnor, deras rättigheter och respekten för livet, som inte får vara råmaterial för att skapa vinster och som inte lyder under kostnadernas, konkurrensens och den obarmhärtiga marknadens lagar.

Vachetta
. (FR) Vi är positiva till alla ändringar av direktivet i syfte att förbättra gravida anställdas skydd före, under och efter mammaledigheten. I resolutionen föreslås att bristerna i det nuvarande direktivet skall avhjälpas och att de europeiska lagstiftningarna skall anpassas efter de länder som erbjuder garantier för mer rättigheter.
Vi går med på sådana förslag för att skydda de anställdas rätt till hälsa. Desto mer som förslagen till ändringar av konventionen om moderskapsskydd av Internationella arbetsorganisationen (Konvention 103) låter ana många tillbakagångar såsom uteslutandet av vissa kvinnor från mammaledighetsbidrag, denna ledighets minimilängd och möjligheten att avskeda en kvinna under ledigheten.
Det är nödvändigt att fastställa en sträng europeisk ram för att skydda gravida kvinnor mot diskrimineringar vid anställningstillfället, om frågan om deras arbetsvillkor, tillträde till mammaledighet och dess längd. Tjugo veckor varav åtta obligatoriska efter förlossningen. De bör skyddas mot oberättigade uppsägningar och deras tidigare lön bör garanteras. Vi måste slutligen förbjuda nattarbete för kvinnor och män inom de sektorer där det inte är oundvikligt, hellre än att försöka inreda för gravida kvinnor.

Utveckling av närsjöfarten
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0139/2000) av Peijs för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om kommissionens meddelande till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén om: Utvecklingen av närsjöfarten i Europa - Ett dynamiskt alternativ i en hållbar transportkedja - Andra lägesrapporten.
Jag ger ordet till föredraganden, fru Peijs.

Peijs
. (NL) Herr talman! År 1995 lade kommissionen på grundval av den strategi som hade formulerats i vitboken om en gemensam transportpolitik fram ett meddelande om utvecklingen av närsjöfarten. Nu har den andra årliga lägesrapporten kommit. Det står emellertid efter fem år klart att närsjöfarten endast är ett vackert löfte som inte har infriats, trots det muntliga stödet från rådet (transport) den 8 december 1999, då man sade sig se närsjöfarten som en prioritetsfråga.
Vi försöker inte av ideella skäl få sjöfarten att spela en viktig roll i samhället. Det handlar om att sjötransporterna kommer att öka med 70 procent under de kommande tio åren. Det är omöjligt att tillfredsställa denna ökande efterfrågan med endast vägtransport. Således är sjöfarten ingen konkurrent till vägtransporten, tågtransporten eller transporten på inre vattenvägar - det är en av länkarna i transportkedjan. Vi har alla ett intresse av att se till att de boende störs så lite som möjligt av förbidundrande lastbilstrafik.
Transporten måste dessutom vara så ren som möjligt, och ur det perspektivet håller sjöfarten en hög nivå. Snabbhet är kanske inte sjöfartens viktigaste egenskap. Det är däremot säkerheten. Vägtrafiken drabbas av helgkörförbud och trafikstockningar. I många fall kan sjöfarten erbjuda en lösning av sådana problem om man använder sjöfarten som ett komplement till andra transportformer. Jag vill för övrigt inte med detta påstå att det kan lösa alla problem.
Vi kan undanröja en hel del problem bara genom att arbeta seriöst, se till att man kan använda sig av alla transportformer på ett så bra sätt som möjligt och sörja för så bra anslutningar som möjligt. Men dessförinnan måste dock vissa villkor vara uppfyllda.
Kommissionen hänvisar i sitt meddelande uttryckligen till näringslivet självt. Det gör ingenting, men som föredragande vill jag ändå för balansens skull tillägga följande: Det finns många frågor där det står klart att det framför allt är myndigheter, på nationell, lokal eller regional nivå, som kan spela en avgörande roll för att stimulera sjöfarten.
I sitt meddelande reder Europeiska kommissionen ut saken ordentligt. Parlamentet och dess föredragande har förhållit sig kritiska till kommissionens planer, och försökt att i samförstånd med alla berörda parter, så som det anstår ett parlament, komma fram till detta betänkande. Näringslivet ombeds bidra med praktiska lösningar av sådant som enligt dess uppfattning utgör hinder för sjöfarten. Vi väntar fortfarande på den rapporten.
Jag vill understryka några saker. Än en gång vill jag framhålla att närsjöfarten kan endast bli framgångsrik i Europa om den betraktas som en integrerad del av transportkedjan. Förbindelser med baklandet i form av vägar, järnväg och inre vattenvägar är oumbärliga i sammanhanget. Det krävs således att sjöfarten integreras med de andra transportformerna, och det ställer krav på infrastrukturen.
Sjöfarten är också särskilt lämpad för specialiserad transport. Jag tänker till exempel på bilar. Tekniska framsteg inom den industrigren som sysslar med konstruktion av specialiserade fartyg är här utslagsgivande och kan bidra till att stimulera vår skeppsbyggnadsindustri.
Sektorns image är också viktig. Och den behöver klart fräschas upp. Sektorn lider av den tunga byråkratin inom själva sektorn. Förfaranden varar i det oändliga. Men sektorns fördelar blir sakta med säkert allt fler. Här måste näringslivet ta sitt ansvar, exempelvis genom att upprätta regionala center för säljfrämjande åtgärder och marknadsföring. Men marknaden klarar inte av detta utan hjälp. Medlemsstaterna måste undanröja kvarvarande hinder. Jag tänker till exempel på monopolet på vägtransport, med alla de konsekvenser detta har för de priser som sjöfarten måste anpassa sig till i hamnstaden för närsjöfart Bilbao.
Den som vill transportera en last stöter överallt på övermåttliga byråkratiska förfaranden och oändligt mycket administration. Detta är till skada för sjöfarten, när man jämför den med andra transportformer.
Parlamentet ber om en flexibel behandling av sektorn, så att den prismässigt kan skaffa sig en bättre position. Vi tänker till exempel på en befrielse från lotstjänster i hamnar när kaptenen bevisligen är mycket erfaren. På denna punkt förekommer för övrigt ett mycket störande skrivfel. Det talas nämligen om "lotsens erfarenhet". Det skall naturligtvis vara "kaptenens erfarenhet", för annars skulle det bli helt galet.
För närvarande är marknaden fortfarande splittrad. Därför pekar parlamentet i sitt betänkande på behovet av ett samordnat förfarande när det gäller att erbjuda slutkonsumenter transportlogistiktjänster. Dessa måste täcka alla kombinerade transporttjänster, och på så sätt råda bot på fragmenteringen inom det nuvarande tillhandahållandet av tjänster.
I mitt betänkande förordar jag även stimuleringsåtgärder från kommissionens sida. Det behövs stimulans för att uppmuntra närsjöfarten. För att främja Europas förbindelser med omvärlden anhåller jag även om investeringsprojekt särskilt i Medelhavsområdet och i hamnarna vid Adriatiska havet. Sjöfarten behöver destinationer. Det tjänar inget till att ha utmärkta terminaler för närsjöfart i Rotterdam, om man inte har någonstans att fara. För att skapa nya rutter behövs en kritisk massa, och det kan ta ett eller två år innan vi har denna. Europeiska unionen måste hjälpa till med fördelaktiga lån från Europeiska investeringsbanken för att dessa svårigheter skall kunna övervinnas.
Dessutom saknar vi uppgifter och statistik som näringslivet kan använda som underlag för sina investeringar. Ingen vet vad vi transporterar, hur vi gör det, i vilka mängder och till vilka platser. Jag tror att just statistik över transporterade varor och transportformer är en av de saker som vi snabbt behöver för att kunna föra en politik för den transportsektor som kommer att öka så mycket under de kommande åren.

Ojeda Sanz
Herr talman! Jag vill för mina kolleger Ripoll och Pérez Álvarez räkning, vilka har arbetat med detta betänkande men som inte kunde närvara -, gratulera föredraganden Peijs till det utmärkta betänkande hon har utarbetat, framför allt då det tar upp ett mycket viktigt problem ur ett mycket reellt och praktiskt perspektiv. Jag vill också säga att jag beklagar två saker: den första, att vi inte får höra vår vän Fatuzzos åsikt om hur närsjöfarten påverkar pensionärernas intressen och, för det andra, att det är så få ledamöter närvarande eftersom, om vi tänker på de egoistiska intressena i denna kammare är det troligt att de en dag beklagar att de inte har satt sig in i frågan om närsjöfarten, eftersom vi kanske när som helst tvingas använda oss av den för att kunna resa till och från Strasbourg.
Om vi går på djupet i denna fråga, måste vi säga till Peijs att vi med stort intresse har följt den utveckling och verksamhet som de senaste åren, särskilt utifrån upprättandet av forumet för sjöfartsindustrin, har genomförts i Europeiska unionen för att främja närsjöfarten som alternativ till vägtransporter.
Såväl kommissionens rapport som föredragandens betänkande tydliggör olika komparativa fördelar för de båda transportsätten, av vilka jag angående sjöfarten vill framhäva att denna infrastruktur inte är mättad, har en lägre kostnad, förbrukar mindre energi och därför släpper ut mindre föroreningar i atmosfären samt förbättrar kommunikationerna med regionerna i Europas utkanter.
Vi anser - och jag tror att vi alla är överens om detta - att övergången från godstransporter från väg till sjöfart borde ses som ett prioriterat mål för Europeiska unionens transportpolitik. Jag vill framhäva det faktum att det under de två senaste åren har genomförts en rad saker som har haft positiva effekter för närsjöfarten. Detta har gjort att sjöfarten inom gemenskapen, såsom kommissionens rapport visar, mellan 1990 och 1997 har växt med 23 procent. Det handlar dock om en ganska blygsam ökning - på bara tre procent per år - och det är i jämförelse lägre än vägtrafikens ökning under samma period som uppgått till 26 procent. I stället för att alltså sjöfartens och vägtrafikens storlek närmar sig varandra har skillnaderna mellan dem blivit större. Allt tyder alltså på att vi behöver inte bara kraftfullare kvantitativa åtgärder utan att det troligen behövs en kvalitativt annorlunda inriktning.
Vi anser att Peijs betänkande är mycket balanserat, men vi skulle vilja uppmärksamma ett av nyckelmålen för att främja närsjöfarten: att samtidigt minska tidsåtgången och kostnaderna för arbetet med denna typ av båtar i hamn. I många fall sker arbetet i hamnen - såväl när det gäller fartyget som godset - utan verklig kompetens eller med mycket begränsad kompetens och det gör att det ofta sker ett missbruk av dominerande ställning, såsom införande av obligatoriska tjänster som inte behövs och inte ens används, exempelvis lots-, bogserar- och förtöjningstjänster eller hamnhanteringen, liksom uttaget av mycket höga avgifter.
Det är så att förutom i mycket få undantag, behöver de långväga sjöfartstransporterna inte konkurrera med vägtransporterna och för det mesta utgör i praktiken inte heller flygtransporterna någon konkurrens.
Av dessa skäl anser vi att om vi vill främja närsjöfarten på ett realistiskt och effektivt sätt, är det nödvändigt att göra om det nuvarande systemet för hamntjänsterna, förbättra deras effektivitet och minska kostnaderna. Vi måste också tänka på vad detta betyder för ekonomin i de områden som har en varvsindustri. Detta innebär att ge nytt liv till hela området vilket de vet som bor i de städer, och i de regioner där varvsindustrin är ett mycket viktig beståndsdel i den lokala ekonomin.

Stockmann
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Följande fråga har ställts till mig: Varför engagerar vi oss så starkt på europeisk nivå för närsjöfarten? Svaret är: Vi har en vision. På säkra, miljövänliga fartyg skall stora mängder varor transporteras på vår kontinent. Varorna lastas av på det ställe där de har kortast möjliga landväg till målet. På så sätt skulle landtrafiken avlastas, då ytterligare en del läggs till transportkedjan i och med de kombinerade transporterna. En sådan realitet är vi förvisso sjömil borta ifrån, även om en del har hänt under de senaste två åren, som betänkandet utvisar.
Det goda betänkandet av Peijs tematiserar de nuvarande hindren och strategierna i förverkligandet av våra visioner. I utskottet har samförståndet varit starkt. Vad kan vi göra internt för närsjöfarten? Jag vill bara säga en sak: På det tekniska området bör en mer miljövänlig motorteknik och specifika terminaler för expressomlastning införas. På det organisatoriska området, framför allt för den gränsöverskridande trafiken, gäller det enhetliga fraktdokument, förenklade förvaltningsförfaranden och mindre lotstjänster där dessa inte är absolut nödvändiga.
Vad kan vi göra för närsjöfarten som led i kedjan av kombinerade transporter? Till att börja med förbättra skärningsytorna till övriga transportsätt med moderna omlastningsanläggningar - särskilt för den inre sjöfarten -, vidare göra containrarna mer enhetliga, befordra transportlogistiska tjänster för hela transportkedjan och mycket mer, som står i betänkandet. Jag menar att vi bör tänka över alla dessa överväganden så att de även får betydelse för våra strategier inför nya medlemsländers inträde i unionen.
Under tiden fungerar det med runda bord. Ett utbyte av best practice skulle vara förnuftigt, sägs det i betänkandet. Det stämmer, för vad är anledningen till att vi sedan en tid begär ett referenscentrum för den kombinerade trafiken? Det vore förnuftigt att satsa mer på forskning och framför allt ta fram demonstrationsprojekt på området för kombinerade transporter.
Sammanlagt erbjuder betänkandet ett helt paket av sinnrika hänvisningar. Jag hoppas att man i den följande framstegsrapporten om två år kommer att kunna rapportera att vår vision har kommit en bit närmare, vår vision om ett lyckat system med kombinerade transporter i Europa.

Attwooll
Herr talman! Det finns tre aspekter av Peijs utmärkta betänkande som jag skulle vilja belysa och illustrera genom att ge exempel. Även om dessa kommer från min egen valkrets, vet jag att de är representativa för många liknande regioner.
För det första intermodalitet och behovet av att optimera infrastrukturlänkar till inlandet. Under denna vecka har vi röstat för miljövänliga åtgärder som utformats för att främja fler godstransporter via järnväg. Att det finns goda möjligheter för tågen att få tillträde till hamnarna är avgörande i detta sammanhang. Vi måste emellertid acceptera att det i bland är vägar som står för det nödvändiga tillträdet till inlandet. Jag åberopar placeringen på kartan över transeuropeiska nätverk av väg A75 från Gretna till Stranraer, med hänsyn till dess betydelse för sjötransporten till och från Nordirland. För det andra den utsträckning till vilken avsides belägna regioner och öar är beroende av havet för kontakter med sina grannar. Vi ser ofta havet som något som skiljer samhällen åt. Det vore bättre om vi såg havet som en väg som förbinder dem.
Min grupp stöder ändringsförslag 1 och 4. Låt mig dock tillägga att för att uppnå en miljömässig hållbarhet, bör vi betrakta förbindelserna mellan halvöar på samma sätt.
I västra Skottland är sträckan mellan Gourock och Dunoon tjugo gånger längre på land än till sjöss, och från Tarbert till Portavadie är den tjugofem gånger längre. För det tredje är det mycket viktigt att uppmärksamma den karaktär av livlina som många korta sjötransportlinjer har. Jag tänker då inte bara på behovet av att upprätthålla offentliga åtaganden i detta sammanhang. Vi måste också hitta andra tolererbara sätt för att minska kostnaderna för transporter till öar och avsides belägna samhällen. Deras ekonomier är alltid bräckliga och det är inte bra att jordbrukarna på Isle of Lewis måste betala dubbelt så mycket för sitt hö i jämförelse med dem som bor nära Inverness. Jag hoppas att kommissionen allvarligt beaktar sådana frågor i samband med sin strategi för området.

MacCormick
Herr talman! I denna grupp välkomnar vi Peijs betänkande och vi välkomnar kommissionens ståndpunkt i sammanhanget. Det är sant att närsjöfarten är miljövänlig och kostnadseffektiv, och det är sant att den stöder kustregionernas ekonomiska utveckling, men vi i Skottland uppmanar därför kommissionen att ta itu med den kommande avregleringen av sjötransporter i västra Skottland.
Som Attwooll just påpekat, så har vi inte bara ötransporter där, utan också viktiga närsjöfartslänkar över vad vi kallar "sea lochs" och som geologerna kallar fjordar, där man i stället för att åka 15 mil på smala bergsvägar, kan åka båt en kort sträcka.
Om vi skulle tolka förordningen om sjöfraktstjänster på ett förnuftigt sätt, skulle vi säga: Naturligtvis motsvarar dessa halvöar rent funktionellt öarna, och de offentliga åtagandena är också tillämpliga i dessa fall. I detta fall skulle det vara helt lagligt för staten att stödja tjänsterna där. På samma sätt skulle man då kunna ta ett övergripande grepp i samband med linjepaketet i västra Skottland, i stället för att bryta upp det och låta privata entreprenörer ta russinen i kakan när de kommer för att lägga beslag på de få vinstgivande linjerna, vilket gör det svårare att behålla de linjer som inte är vinstgivande året om. Vi vill se ett övergripande grepp i samband med detta i hela Europa - vi vill se ett uppfinningsrikt förhållningssätt från kommissionens sida.
Det är sex veckor sedan jag ställde en fråga till kommissionen om de skulle behandla halvöarna på samma sätt som öarna. Man hade tidigare hävdat att man hade ingående kunskap om västra Skottland. De har ännu inte svarat. Jag uppmanar dem att svara så snabbt som möjligt.

Markov
Herr talman, fru föredragande, mina ärade damer och herrar! Kommissionens meddelande om utveckling av närsjöfarten i Europa och det därpå byggande mycket välgjorda betänkandet av kollegan Peijs förmedlar en realistisk bild av utvecklingen av detta miljövänliga transportsätt under de senaste två åren i Europa. Särskilt genom utveckling och främjande av närsjöfarten har ett viktigt steg tagits för att utveckla ett multimodalt transportsystem för Europeiska unionen och angränsande områden.
Funktionsduglighet, låga kostnader, miljövänlighet och hållbarhet utmärker detta transportsätt gentemot vägtrafiken och kan utgöra ett beaktansvärt alternativ i kustregionerna. Det handlar dock även om att förbättra samordningen mellan olika transportsätt i syfte att vart och ett transportsätts specifika fördelar skall kunna utnyttjas på bästa sätt. Därför krävs det en rad europeiska, nationella och regionala stödåtgärder från offentlig och privat sida för att målinriktat, med hänsyn till de specifika kraven, bygga upp och utveckla hamnar, som utgör den allra störningskänsligaste länken i transportkedjan.
Dessutom gäller det att anpassa de tekniska och organisatoriska biomständigheterna, såsom förvaltningsformaliteter, dokument, tull- och lastningsförfaranden på ett sätt som gör det möjligt att ett snabbt och störningsfritt skifte av transportsätt och av land kan ske. Andra stödåtgärder kan vara att erbjuda speciella incitament för utveckling av innovativ teknik, speciella terminaler för närsjöfarten samt integration av hamnarna i strategin för utveckling av kustregionerna.
Detta är väsentligt för att stärka den ekonomiska och sociala sammanhållningen och förbindelsen mellan olika centra och randområden inom Europeiska unionen. Det växande ekonomiska samarbetet mellan EU och dess grannländer liksom det därmed sammanhängande ökande transportbehovet kan realiseras på mest funktionella sätt via integration av närsjöfarten i den logistiska kedjan från hus- till husleverans.

Blokland
Herr talman! Jag säger det följande på min kollega Rijk van Dams vägnar. En transportpolitik kräver val. En kostsam transportpolitik kräver ännu mer, eller åtminstone andra val. Den uppgift vi i parlamentet står inför består i att underlätta flödena av varor och personer så att det uppstår så få negativa biverkningar som möjligt.
Den transportform som vi talar om här i dag, short sea shipping, cabotage, har rykte om sig att vara en transportform som ur fler än ett avseende utgör en lösning av de problem som transportsektorn brottas med, i synnerhet skrymmande laster och miljöskador. För ögonblicket utnyttjar dock sektorn inte alla sina möjligheter, vilket Peijs med rätta påpekade.
Jag vill betona ett antal punkter.
Ofta får vi höra att cabotage, och transport över vatten i allmänhet, skulle vara en miljövänlig transportform om man ser till mängden utsläpp per transporterad enhet. Relativt sätt är detta säkert sant. Läget förändras dock genom att andra sektorer gör framsteg inom detta område, särskilt vägtransporten. Om inte denna utveckling snart avstannar av sig själv, så behövs verkligen ett snabbt ingripande. Med tanke på utvecklingen inom vägtransportsektorn med de nya europeiska reglerna för bränsleutsläpp, anser jag att man måste stimulera en förbättring av miljöprestationen vad gäller cabotage, genom att anta ett europeiskt direktiv om maxutsläpp från fartygsmotorer.
Dessutom anser jag, till skillnad från vissa kolleger, att cabotage inte bara skall fungera som ett komplement till de existerande transportformerna, utan också som ett alternativ till transporter inom gemenskapen. Med tanke på problematiken kring fördelningen av, eller minskningen av, miljöpoängerna i Österrike välkomnar jag varmt en alternativ väg från norr till söder och vice versa. Cabotage kan stå för åtminstone en del av transporten.
Min tredje punkt handlar om tillvägagångssätten i hamnarna. Om cabotage-sektorn vill bli mer konkurrenskraftig när det gäller snabbhet, så måste åtgärder vidtas med avseende på tull- lastnings- och lossningsförfarandena. Detta framhålls med rätta av föredraganden.
När sektorn sedan går bättre och har blivit modernare, måste möjligheterna göras allmänt kända. I vissa länder, däribland Nederländerna, har man framgångsrikt upprättat informationscentrum i detta syfte. Sålunda är det att rekommendera för nationella eller regionala myndigheter att på detta sätt bidra till sektorns blomstring.
Kort sagt är Peijs betänkande väldigt heltäckande. Jag framför mina komplimanger. Om ett antal år, när de berörda har tagit sitt ansvar, kommer vi att kunna dra samma slutsats som man för länge sedan har gjort i Nederländerna: "Transport över vatten är den bästa vägen"!

Purvis
Herr talman! För långväga besökare är färden mellan fastlandet och öarna det stoff romantik är gjord av, och det är faktiskt så att skönheten aldrig misslyckas med att beröra både skottar och besökare. Men för dem som bor och försöker att tjäna sitt uppehälle där, är färjorna mellan öarna både en nödvändig livlina och ett kostsamt hinder som skall övervinnas för deras ekonomiska och sociala välbefinnandes skull.
Kostnaderna som hindrar är inte bara avgifterna till färjorna, även om de ofta är betungande, utan också omaket med att förbeställa, att vänta i köer, att passa in tidtabellen, som uppvisar oregelbundna och sällan förekommande avgångar; och sedan finns risken att det blir förseningar och inställda turer p.g.a. vädret, maskinfel, eller strejker som håller öarna som gisslan då och då.
Det råder för närvarande en betydande oro på de skotska öarna att EU:s konkurrenspolitik, som kräver att dessa tjänster säljs genom anbudsförfarande, kommer att undergräva dessa livsviktiga tjänster t.o.m. på deras nuvarande nivå, och fördyra levnadskostnaderna och kostnaderna för att driva företag. Vi måste lugna dem som bor och arbetar på dessa sårbara öar och avskilda halvöar, genom att säga att de inte har något att frukta av denna konkurrensåtgärd i samband med tilldelningen av kontrakt.
Jag vill uppmana kommissionen att göra vad den kan för att lugna de skotska öarna, den skotske företagaren som kämpar med situationen för ögonblicket och det skotska parlamentet, att den är beredd att se till att denna process fungerar väl, att den inte undergräver utan förbättrar sjötransporttjänsterna på de skotska öarna. Kanske kan jag genom kommissionär Verheugen framföra en inbjudan till transportkommissionären, hans kollega, de Palacio, att följa med mig på en romantisk liten resa till de skotska öarna.

Mastorakis
Herr talman, herr kommissionär, värderade kolleger! Eftersom jag lever i ett land med en enormt lång kuststräcka, i synnerhet som jag bor på en ö, har jag förstahandskunskap om värdet av sjötransporter över korta avstånd. Den viktigaste sektorn är naturligtvis passagerartrafiken, men det aktuella betänkandet, som refererar till ett meddelande från kommissionen, koncentrerar sig på varutransporterna.
Trots att transporter av detta slag har ökat volymmässigt under de senaste åren, bör det påpekas att landsvägstransporterna har ökat mera; det betyder att man måste ägna särskild uppmärksamhet åt transporterna till sjöss, som ju är vänligare mot miljön. Dagens situation är fortfarande närmast avskräckande för kunden, eftersom han får uppfattningen att det rör sig om ett ganska föråldrat, långsamt och komplicerat transportmedel. Ytterligare hinder för utvecklingen av dessa transporter är de administrativa förfarandena, som anses möjliga att förbättra, men också förseningarna, den ofullständiga infrastrukturen och de osynliga avgifterna i vissa hamnar och även de kostnader för lotsning in till hamnarna som skulle kunna undvikas. Det går emellertid att förbättra situationen, så att sjötransporter blir ett bärkraftigt alternativ för de laster som kan transporteras på olika sätt. Jag tänker naturligtvis på de platser som inte har tillgång till sjötransporter, såsom öarna, för vilka man alltid måste vidta speciella åtgärder. Den privata sektorn spelar en mycket viktig roll, men marknaden fungerar i vissa avseenden på ett sådant sätt att myndigheterna måste ingripa på regional, nationell och europeisk nivå, ibland t.o.m. ge ekonomiska bidrag, så att öborna inte skall behöva känna sig som andra klassens européer.
Utvecklingen av kustsjöfarten får direkta följder för våra regioners sociala och ekonomiska utveckling och därigenom också för sammanhållningen inom Europeiska unionen. Det är uppenbarligen detta synsätt som har präglat vår föredragande i hennes mycket seriösa arbete, och som öbo anser jag det vara min plikt att tacka henne speciellt.
Jag tackar också kommissionär Verheugen, som jag ser har tagit på sig sina hörlurar, för den uppmärksamhet han visade tidigare, då han lyssnade till våra kollegers röstförklaringar.

Sánchez García
Herr talman, ärade ledamöter, herr kommissionär! Vid en tidpunkt då vi försöker utjämna de regionala olikheterna kommer Peijs betänkande mycket lägligt, eftersom det tar upp frågan om närsjöfart och där man kräver att medlemsstaterna och kommissionen skall vidta åtgärder för att främja denna typ av transport.
Som vanligt vill jag påminna om att unionens regionala och strukturella politik i sin helhet utgör ett svar på de specifika nackdelar vissa europeiska regioner har, de som kallas för gemenskapens yttersta randområden. Kommissionen lade i mars fram en rapport i vilken man utformar en strategi för en hållbar utveckling för dessa regioner och som innehåller flera grundläggande aspekter, bland vilka kan framhävas dessa regioners förbindelser med den geografiska omgivningen vilka i viss mån sätter förutsättningarna för deras utveckling.
Därför anser vi att Peijs betänkande är lägligt, framför allt om det förstärks med det ändringsförslag jag har ingivit om att ta med sjöfarten mellan hamnar i regioner i de yttersta randområdena och deras grannländer. På så sätt kan man rätta till det misstag kommissionen begick när den utarbetade sin tvåårsrapport om utvecklingen för denna typ av transport och kom med en ofullständig definition av närsjöfarten.

Paasilinna
Herr talman, fru kommissionär, bästa kolleger! Närsjöfarten är ju mest ekonomisk, mest effektiv och lämpar sig bäst i avlägset belägna områden. Jag tackar Peijs för ett intressant och bra föredrag. I mitt hemland består sjöfarten nästan helt av denna närsjöfart, eller det är därför den är viktig för oss. Vi är avvikande även därför att vi bara har en nordlig landförbindelse med det övriga EU, vilket gör att sjötrafiken spelar en mycket stor roll. Till råga på allt har vi en annan spårbredd på våra järnvägar än annorstädes i Europeiska unionen.
Det som är mest specifikt är dock att sjöfarten i mitt hemland alltid stannar upp under vintern, om man inte vidtar åtgärder, eftersom havet fryser till. Detta har lett till att vi har varit tvungna att inrätta en speciell flotta som bryter is. De är kraftiga fartyg, ett fartygs energiförbrukning motsvarar en stads energibehov. Således - eftersom vi har detta rörelsehinder - hoppas vi att man kan ge bidrag till denna isbrytning, ty detta hinder har Skaparen instiftat och det kan vi inte göra någonting åt.
Det är också beklagligt att den här trafikens sysselsättningsmässiga och sociala effekter inte i tillräcklig utsträckning kommer fram. Billig arbetskraft utgör under dessa förhållanden en oerhörd risk, alltså framför allt i norr och framför allt i isar. Hur kan en shortsklädd människa, som knappt har något yrkeskunnande alls, klara sig i trettio graders kyla och i tre meter tjocka isar? Det är ett problem. Flygpersonalen är alltid välutbildad, men det kan man inte säga om den här billiga arbetskraften som jobbar ombord på fartygen. Jag förväntar mig också ett ingripande av kommissionen i den här frågan.

Pohjamo
Herr talman! Även jag vill gratulera Peijs till ett lyckat betänkande. Det finns många problem och flaskhalsar i den europeiska trafiken: det råder trafikstockning på landsvägarna och i luftrummet och järnvägarna har dålig konkurrenskraft. Under den här veckan har vi här i parlamentet haft flera viktiga betänkanden som har med trafik att göra och som alla siktar på att lösa trafikstockningar och minska flaskhalsar i trafiken.
Peijs siktar med sitt utmärkta betänkande på att utnyttja närsjöfartens möjligheter. Det är ett viktigt komplement till betänkanden som handlar om järnvägstrafik och flygtrafik. Vi behöver verkligen fungerande och konkurrenskraftiga logistikkedjor där landsvägstrafik, järnvägstransporter, närsjöfart och även den moderna informationstekniken integreras. För avsides belägna transmarina länder, vilka även Finland tillhör, är närsjöfarten ett verkligt livsvillkor, precis som Paasilinna här nyss vittnade om.
Jag vill framhålla lämpligheten och tillgängligheten hos hamnar och hamnrelaterade tjänster. Hamnar måste integreras i de transeuropeiska trafiknäten som en del av trafikens infrastruktur. Genomförandet av de åtgärder som föreslås i betänkandet förutsätter ett bra samarbete mellan unionen, medlemsstaterna, den lokala nivån och även företagen och att man på allvar satsar på närsjöfarten.

Nicholson
Herr talman! Jag vill först och främst gratulera föredraganden till ett utmärkt betänkande. Det är tydligt att hon arbetat mycket med det och uppdagat många problem.
Vi kan tydligt se olika problem i olika delar av Europeiska unionen. Varje område har sina egna specifika problem. Vi måste inse att det kommer att ta tid att uppnå vårt slutliga mål. Men det råder inget tvivel om att vi måste försöka göra närsjöfarten ännu bättre i framtiden. Det är verkligen förnuftigt att frakta mer gods till sjöss än via landsväg. Det är miljövänligare, mer godtagbart på alla sätt. Men vi måste se till att vi får rätt balans. Detta är vad föredraganden strävat efter.
Kostnadsfaktorn kommer alltid att vara ett av de största problemen. För att bli konkurrenskraftiga måste hamnarna bli mer effektiva, och för att detta skall kunna ske kommer de naturligtvis att kräva mer stöd.
Jag stöder Attwools vädjan för väg A75. Hon uppmärksammar att vi i Nordirland exporterar gods över en mycket kostsam vattensträcka mellan Nordirland och Skottland. Det är vår huvudsakliga exportväg för allt vi producerar. Från Skottland rullar godset vidare till England. Det borde verkligen finnas ett effektivare och miljövänligare sätt att göra det på, men det finns inget billigare sätt. Om vår industri och vårt jordbruk skall kunna överleva, måste man vara kostnadseffektiv.
Vi hade en mycket bra färjelinje mellan Ballycastle och södra Skottland som man var tvungen att stänga nyligen p.g.a. brist på pengar och byråkrati.

Caudron
Herr talman, fru föredragande! Jag skulle först vilja lyckönska föredraganden för den goda kvaliteten på hans rapport. Alla kolleger som uttalat sig har sagt det och liksom ni beklagade att den korta närsjöfarten lider av dålig image på grund av dess långsamhet och dåliga effektivitet samtidigt som den erbjuder ett svar på trafikstockningar, de höga kostnaderna för infrastrukturer och miljökostnaden.
Denna transport har de senaste åren fått känna på en oförneklig framgång, även om den fortfarande är otillräcklig och illa känd. Ni sade att den likväl utgör fördelar i fråga om kostnader, energi, effektivitet, regional sammanhållning, och miljö och till och med intermodalitet för det är ett idealiskt medel vid genomförandet av multimodala transporter. Åtgärder bör således vidtas snabbt för att få effektivare verksamhet och kortare väntetid i hamnar. Jag insisterar personligen på att de offentliga myndigheterna skall spela sin roll såväl på regional som på nationell och europeisk nivå.
Det finns två punkter i betänkandet som skapar problem. Det gäller förslaget att upprätta en förteckning över de hamnar som är särskilt väl anpassade för närsjöfart. Denna förteckning verkar inte nödvändig för mig, därför att den medför en risk för att förfördela de hamnar som i dag inte är färdiganpassade, men som kommer att ändras i framtiden, Det föreslås för övrigt att utbudet av logistiska transporttjänster till slutanvändarna skall samlas till en enda plats. Jag är positiv till ett informationssystem, men jag går personligen inte med på att en stor hamn som redan har en maktställning skall centralisera samtliga tjänster.
Jag skulle slutligen ha tyckt om, i egenskap av ledamot av utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, att man tydligt säger att närsjöfart inte skall anses som ett alternativ utan det skulle behövas en intermodal strategi som fastställer en komplementaritet mellan transportsätten. Inom denna ram och i denna anda borde för övrigt också medlemsstaterna anpassa sina bestämmelser, i synnerhet för vägtransport som ofta orsakar kontinuitetsavbrott på grund av snedvridningar. Det är viktigt om man vill ha ett multimodalt system att man förfogar över en helhet av transportmedel och regler som är om inte gemensamma åtminstone fullständigt harmoniserade.

Verheugen
. (EN) Herr talman! Låt mig tacka Peijs för hennes utmärkta betänkande och för det arbete hon lagt ned på det. Betänkandet visar närsjöfarten är en fråga om vilken det råder det största samförstånd mellan er, medlemsstaterna och kommissionen, och samförståndet kommer att nå ännu längre. Jag känner inte till någon och ingen organisation som inte vill att närsjöfarten skall utvecklas.
Vi har förr gjort oss skyldiga till en nedsvärtning av närsjöfarten. Vi nämnde dess potential och genom att göra detta sade vi implicit att den inte presterade särskilt bra resultat. Men det gör den. Det skrevs och sades inte mycket om det, men närsjöfarten var det enda transportsättet som, under 1990-talet, mer eller mindre kunde hålla jämna steg med utvecklingen inom vägtransportområdet.
Vi måste alltså berömma närsjöfartsnäringen. Det finns dock alltid plats för förbättringar. Närsjöfartsnäringen är den första att erkänna det. Låt mig ta upp några viktiga punkter ur Peijs betänkande. Vi behöver ett heltäckande förhållningssätt för att göra detta till ett riktigt dörr-till-dörrkoncept. Det måste integreras fullständigt i transportkedjan och kunna erbjudas genom inköp på ett ställe.
Åtskilliga flaskhalsar hämmar utvecklingen av närsjöfarten. Kommissionens tjänster håller för närvarande på att identifiera dessa flaskhalsar och besluta om möjliga lösningar, tillsammans med de nya medlemsstaterna och näringen. Ett område som redan identifierats är den mångfald av dokument som krävs. För att skapa större enhetlighet har kommissionen för avsikt att presentera ett förslag vid slutet av året som syftar till att harmonisera vissa fartygs ankomst- och avgångsdokument.
Hamnarnas effektivitet är avgörande för närsjöfarten, och vid slutet av året kommer kommissionen också att lägga fram ett åtgärdspaket för att kunna förbättra denna effektivitet genom avreglering. Den föråldrade bilden av närsjöfarten behöver dessutom ändras. Detta har redan nämnts i debatten och jag uppskattar detta väldigt mycket.
Nationella kontor för främjande av närsjöfart bör spela en viktig roll vid genomförandet av denna strategi. En del dylika kontor finns redan och kommissionen ser gärna att det inrättas fler kontor, så att vi kan skapa ett europeiskt nät i detta syfte. Under debatten togs frågan upp om medel från gemenskapen, och jag skulle vilja besvara den nu.
Huvudkällan för gemenskapsmedel till närsjöfarten har förr varit Pact-programmet, som är en försöksåtgärd för kombinerade transporter. Förra året användes ca 40 procent av Pact-programmets budget för att gynna kombinerade transporter genom närsjöfart, och detta motsvarar 2,3 miljoner euro. Det kommer t.o.m. att bli mer under år 2000. Vi kommer att öka andelen med upp till 50 procent.
Det ansvariga generaldirektoratet har för avsikt att gå vidare med denna trend, så att närsjöfarten fortsätter att få sin rättmätiga del av Pact-budgeten. Under den kommande revisionen av Pact-programmet skulle denna princip t.o.m. kunna införlivas i det rättsliga dokumentet.
Purvis har bett mig på hans vägnar att bjuda in min kollega, kommissionär de Palacio. Jag skall naturligtvis göra detta, så att de Palacio får en romantisk resa till Skottland. Det skulle vara ännu mer romantiskt om ni bjöd in mig som hennes följeslagare.
Fru Peijs, tack för ert arbete. Tack för att ni ser till att vi alla går i samma riktning. Låt oss alla göra det tillsammans; kommissionen kommer naturligtvis att göra sitt bästa.

MacCormick
Herr talman! Jag vill uttrycka min besvikelse rörande en fråga som jag skickade till kommissionen för mer än sex veckor sedan, och som ännu ingen reagerat på, än mindre svarat på.

Talmannen
Tack så mycket, herr MacCormick.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon, fredag förmiddag, kl 9.00.

Medborgardialogen
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är den muntliga frågan (B5-0533/2000) till kommissionen från utskottet för sysselsättning och socialfrågor om den framtida finansieringen av medborgardialogen.
Herr Pronk har ordet.

Pronk
Herr talman! Jag hoppas att vi inte behöver så mycket ytterligare tid, nu så här sent på kvällen. Det är synd att behöva avsluta denna i sig mycket viktiga debatt. Låt mig ta tillfället i akt och komma med ett förslag: Jag tror att det kanske vore förståndigt, om vi i framtiden ser till att inte till exempel på tisdagen bestämma oss för att skjuta in en extra röstningsomgång på tisdag kväll. På så sätt skulle vi kunna undvika risken för ytterligare förseningar under veckan. Kanske kan ni framföra detta till presidiet. Men detta har för övrigt ingenting att göra med debatten. Det är inte så väldigt mycket som jag behöver förklara.
Först och främst är det ett oomstritt faktum att icke-statliga organisationer spelar en utomordentligt viktig roll, såväl i medlemsstaterna som inom och utanför Europeiska unionen. Alla är överens om detta: rådet, kommissionen och parlamentet. Det är också så att EG-fördraget i artikel 136, om man läser den tillsammans med förklaringarna 23 och 38, föreskriver att det skall finnas ett samarbete med framför allt välgörenhetsorganisationer, och detta är naturligtvis också icke-statliga organisationer.
Europaparlamentet har alltid arbetat konkret, och för en tid sedan, för en ganska lång tid sedan, skapade man budgetposten B3 4101 för att möjliggöra finansiering av icke-statliga organisationer. Det är bara det att till följd av de olika bestämmelser som man har kommit överens om med rådet, och till följd av uttalanden från EG-domstolen, har denna budgetpost efter tre år mer eller mindre upphört.
Europeiska kommissionen har i tre år vetat om att detta skulle bli fallet. Det är inte det som är problemet. Problemet är att det händer så litet. Trots det viktiga intresse som står på spel ser vi egentligen tämligen litet av konkret handlande, förutom bidraget från kommissionen och som vi således särskilt vill informera oss om.
Den stora frågan är nu hur vi skall kunna omsätta de vackra tankar som vi alla har uttalat i verklighet. Det uppkommer ofta, och jag säger inte detta på kommissionens vägnar utan i egenskap av mig själv, vissa problem med byråkratin. Det kan tänkas bero på att flera olika direktorat inom kommissionen är involverade. Icke-statliga organisationer hör inte bara till ett enda generaldirektorat. Det kan hända att man söker efter en slags allmän infallsvinkel, och samtidigt vill ha några specifika infallsvinklar. I vilket fall som helst så tar det alldeles för lång tid, för budgetposternas tid går mot sitt slut.
Detta är också anledningen till att vi i kväll, vid denna i sig opassande tidpunkt, ber om kommissionens uppmärksamhet för denna problematik. Det handlar framför allt om snabbheten. Det handlar inte om kommissionens avsikter utan om hur lång tid det tar att genomföra saker och ting. Annars riskerar vi att misslyckas med utförandet av en av våra centrala uppgifter enligt EG-fördraget, vissa förklaringar samt vissa uttalanden som gjordes under Europeiska rådets möte i Feira, eftersom de icke-statliga organisationerna, och detta är det enda problemet, är extremt känsliga för avbrott i utbetalningarna till dem, åtminstone de flesta. De är mycket känsligare för sådant än vad andra organisationer och medlemsstaterna är. Det betyder att om man väntar för länge avlider patienten. Det är det stora bekymret i vårt utskott. Detta är anledningen till att vi ställer dessa frågor, och det är även därför vi hoppas att kommissionen kommer att åtgärda detta skyndsamt inom ramen för de möjligheter som ges i fördraget, och i den allmänt välvilliga atmosfären som rådet har spridit i Feira, som Europaparlamentet har upplevt och som kommissionen har spridit.

Verheugen
Herr talman! Kommissionen har mottagit runt fyrtio olika kommentarer till diskussionspapperet "Utbyggnad av partnerskapssamarbetet" mellan kommissionen och frivilligorganisationerna. Dessa kommentarer finns offentliggjorda på dess webbplats och på Europaservern. För närvarande är olika arbetsgrupper från de direktioner som har mest frekventa kontakterna med de icke-statliga organisationerna sysselsatta med att på grundval av dessa kommentarer vidareutveckla tankarna i diskussionspapperet.
Dessa arbetsgrupper riktar för närvarande sitt ögonmärke på problemet med bidrag för att bära verksamhetskostnaderna och på åtgärder för att förbättra konsultationen med de icke-statliga organisationerna. Denna sista punkt skall angripas därigenom att man ställer upp riktlinjer för beprövade sätt att bedriva samråd, så som redan föreskrivits av kommissionen under åtgärd 4 i vitboken om reformen.
Domstolens dom i målet C 106/96 liksom det interinstitutionella avtalet av den 13 oktober 1998 gällande de rättsliga grunderna har förändrat betingelserna för finansieringen av de socialt verksamma icke-statliga organisationerna. Dessutom måste de nya reglerna för det finansiella genomförandet i samtliga program och budgetrubriker efterlevas till punkt och pricka. Mot denna bakgrund kommer organisationer som hitintills åtnjutit stöd i framtiden att få ytterligare finansiella medel endast om de uppfyller betingelserna som anges i besluten om bestämda åtgärdsprogram, vilka kommer att utgöra den rättsliga grunden för den ifrågavarande budgetrubriken.
Av den anledningen har de båda programmen kunnat medfinansieras med förbehållet att rådet givit tillstånd till dem resp. från 2001 råd och parlament gjort det. Som anförts i kommissionens förslag måste reglerna i handledningen och förfarandena för tillskott till de löpande kostnaderna uppfyllas. I åtnjutande av stöd skulle i så fall ett begränsat antal frivilligorganisationer och plattformar på europeisk nivå med erfarenheter från bekämpning av diskriminering och social utestängning komma; ty dessa båda program, som jag omnämnt, hänför sig ju till diskriminering resp. utestängning.
Kriterierna för beslutet om vilka organisationer som skall få bidrag bör läggas fast i överensstämmelse med respektive programutskott. Sedan kommer kommissionen med ledning av detaljerade arbets- och finansplaner att ge tillstånd till de årliga bidragen.
Den handledning som trädde i kraft 1999 för förvaltningen av de finansiella bidragen har redan välkomnats som ett framsteg av de icke-statliga organisationerna. De betingelser som läggs fast där skall vid angiven tid upptas i budgetförordningen och dess tillämpningsbestämmelser. Kommissionen är högst medveten om hur viktigt det är med främjande av dialogen med medborgarna, och den lägger stort värde vid samarbetet med de icke-statliga organisationerna, framför allt på det sociala området.
Under de gångna åren har tack vare inrättandet av olika europeiska nätverk och den europeiska plattformen för de socialt verksamma icke-statliga organisationerna finansierat ett stort antal sociala projekt med dessa organisationer. De båda projekt som kommissionen föreslagit - bekämpning av diskriminering och av social utestängning - bör i allt väsentligt täcka verksamhetskostnaderna för icke-statliga organisationer som verkar på det sociala området över hela Europa.
Kommissionen har likaså uppfattningen att det civila samhället i Europeiska unionen har en viktig roll att fylla. I själva verket finns det på de olika områdena - det sociala området, utbildningsområdet, utvecklingen, jordbruket osv. ett flertal aktioner vilka har medfört uppbyggnaden av en nära partnerskapssamarbete, så som framhållits i det arbetsdokument över kommissionen och de icke-statliga organisationerna som antogs den 18 januari 2000.
En integration i större omfattning av medborgarna samt nya former för partnerskap med det civila samhället räknas till kommissionens viktigaste prioriteringar. För detta har det tydligen blivit redogjort i kommissionsdokumentet "Strategiska mål 2000-2005". Enligt dessa prioriteringar har ordföranden och flera kommissionsledamöter vid många tillfällen givit uttryck för den betydelse de tillmäter dialogen med medborgarna.
De ovannämnda riktlinjerna för de beprövade sätten att bedriva samråd skall beskriva ett första steg i denna riktning. Kommissionens ordförande har för avsikt att behandla dialogen med medborgarna inom ramen för vitboken "Förstärkt demokrati i Europa". Denna vitbok kommer att offentliggöras före nästa års utgång.
Vad beträffar nästa fördrag så har kommissionen, som ni vet, redan framställt sin ståndpunkt angående temakatalogen för den innevarande regeringskonferensen. I samband med detta tog man ej upp dialogen med medborgarna, eftersom det huvudsakliga syftet med denna regeringskonferens består i att förbereda gemenskapsinstitutionerna inför utvidgningen.
Pronk har i sitt bidrag hänvisat till att problemet inte så mycket ligger i strategin och målen, utan i tempot. Jag vill uttryckligen understryka detta och försäkra er att vi skall göra allt för att höja detta tempo. Om ni tillåter mig att efter nio månaders verksamhet i kommissionen uttrycka en personlig erfarenhet: Det är mycket svårt att skynda på något i kommissionen, eftersom det inte finns någon internationell institution som arbetar under ett så stort antal olika och delvis motstridiga regler, förfaranden och procedurer som Europeiska kommissionen. Den som således önskar att ett och annat skall gå fortare, bör också medverka till att för en gångs skull kanske förenkla förfarandena.

Pronk
Herr talman! Jag kan hålla mig väldigt kort. Jag fann kommissionärens svar inspirerande. Jag anser att vi absolut måste göra vad vi kan från parlamentets sida för att se till att inga förfaranden står i vägen. Jag vill dock påpeka att vi i parlamentet har gjort vårt bästa, med de möjligheter som har funnits till hands, särskilt finansiella sådana, för att hålla budgetposterna på fötterna vilket möjliggjorde en fortsatt finansiering av de icke-statliga organisationerna. Det är bara det att vid en viss tidpunkt går det inte längre, och då blir snabbheten således väldigt betydelsefull.
Jag vill göra ett sista påpekande med anledning av kommissionärens ämbetsmannasvar angående regeringskonferensen. Det handlar egentligen inte så mycket om innehållet i det nu gällande fördraget eller de nu gällande förklaringarna. För honom handlar det egentligen bara om möjligheten att anpassa dessa deklarationer på ett sådant sätt att de kan konstituera en rättslig grund på vilken man kan grunda ett program. Det är egentligen det som är problemet, och jag skulle vilja fråga kommissionären om det är möjligt att uppmärksamma detta inom kommissionen. Vi kräver alltså inte ett nytt fördrag, utan uppmärksamhet.
Slutligen vill jag säga att eftersom vi inom ramen för utvidgningsarbetet relativt ofta kommer i kontakt med utvecklingen av icke-statliga organisationer i de nya medlemsstaterna, anser vi att dessa frågor måste äga högsta prioritet.

Ghilardotti
Herr talman! Jag talar för den socialistiska gruppen till stöd för det Pronk sade i hela utskottets namn. Beträffande kommissionärens svar måste jag säga att jag inte är helt nöjd med dem. Vi känner till de handlingar man hänvisar till, men som Plonk sade fordras det insatser i rättan tid och kanske något större konkret beslutsamhet.
Vi vet att samtal pågår sedan åratal tillbaka. Vi som parlament har haft en grundläggande roll i detta, men nu måste vi gå från samtal och uttalanden till konkret handling. Jag anser att kommissionen måste gå i riktning mot att föreslå konkreta lösningar, för annars kan man inte lösa detta problem. Jag ser också en viss inkonsekvens och känner viss oro, som jag inte är ensam om utan som jag tror utskottet för sysselsättning och socialfrågor delar, för jag tycker att kommissionens beteende är litet motsägelsefullt.
De icke-statliga organisationernas roll i den demokratiska uppbyggnadsprocessen av unionen och den roll även på det ekonomiska och sociala planet de fyller i Europa, hela den sociala ekonomin, den tredje sektorn, är numera erkänd inte bara i handlingarna utan i konkret verklighet - om vi tar hänsyn till att cirka en miljon löntagare är anställda i denna sektor - som en grundläggande och viktig sektor. Nåväl, nu hävdar kommissionen i sina senaste beslut - jag syftar på Generaldirektoratet för industri - att detta är en negativ prioritering - nu har de infört positiva och negativa prioriteringar - och drar in den operativa enheten "social ekonomi". Jag tycker att detta är mycket allvarligt och det gör det svårt att tro att de uttalanden som görs här, som vi har hört flera gånger, sedan skall leda till konkret handling med motsatt inriktning.
Plattformen för de icke-statliga organisationerna, som är ett redskap som kommissionen och parlamentet har fört samtal med, hela denna värld känner sig litet lurad och jag tror att också vi parlamentsledamöter känner oss litet lurade när uttalandena går i en riktning och sedan de konkreta besluten i en annan.
Bristen på en samtalspartner, även på tjänstemannanivå, kommer att göra det svårare att lösa dessa problem, inte lättare. Om vi då verkligen vill ta tag i dem på ett positivt sätt, snabba upp rutinerna och ge positiva svar, inte bara till de icke-statliga organisationerna utan till de europeiska medborgarna, tror jag att man skulle behöva omvärdera en hel rad beslut och framför allt ändra en rad beslut.

Lambert
Herr talman! Många av oss i Gruppen de Gröna/Europeiska fria alliansen har våra rötter i icke-statliga organisationer och aktiviströrelsen, så det ligger oss mycket varmt om hjärtat. Tidigare i dag diskuterade utskottets för framställningar årsrapport, dvs. klagomålens slutstation när det rör förfarandet att utvärdera vad som sker i Europeiska unionen.
Enligt vår åsikt deltar de icke-statliga organisationerna i den förebyggande processen. De tillhandahåller en granskningsmekanism, de tillhandahåller ett sätt att se till att vi inte förlorar aspekterna av den lagstiftning vi är i färd med att anta. De får oss att tänka på nya saker och de är nödvändiga under vårt förfarande. De är en av de få organisationer som verkligen är aktiva på medborgarnas vägnar, och om vi skall försöka skapa förtroende inom de strukturer vi försöker att bygga, så är deras roll helt nödvändig. Det är verkligen viktigt att de finns som en motvikt till de många näringslivsintressena som inte verkar ha några ekonomiska svårigheter när det gäller att hitta en väg fram till vår dörr, medan det för många icke-statliga organisationer är oerhört dyrt att arbeta internationellt.
Det arbete vi utfört i olika utskott under de senaste veckorna om artikel 13, artikeln som tar upp icke-diskriminering, skulle varit omöjligt utan dessa organisationers deltagande. Behovet av att få fram en tydlig rättslig grund för deras deltagande, och därmed deras finansiering, är alltså absolut nödvändigt, eftersom detta organ inte kan fungera tillräckligt bra utan dem.
Man hänvisade till ansökarländerna, och jag skall upprepa min kollega Pronks ord, att de icke-statliga organisationerna och den civila samhällsrörelsen i dessa länder kommer att bli nödvändiga om vi skall få en europeisk union som grundas på värderingar som stöder rättvisa och demokrati.
Jag vill betona att vi måste hitta ett sätt för att upprätta en seriös och pålitlig finansieringsmekanism för åtminstone de organisationer som företräder de fattiga, de utslagna och de diskriminerade, så att de inte måste leta runt efter medel varje år och undra om de kommer att överleva så att de kan göra det jobb de finns till för att göra.

Herman Schmid
Herr talman! Under senare år har ju EU fått alltfler viktiga befogenheter på det sociala området, men EU har inte fått särskilt mycket pengar till att lösa sociala problem. Så länge medlemsländerna i huvudsak menar att de sociala frågorna är frågor för medlemsländerna själva, så får man ingen snabb förändring. Vi vet ju att de medel som finns är hårt budgeterade och att det är svårt att flytta runt medel i budgeten. Det är svårt att tillfredsställa nya behov så länge medlemsstaterna har den uppfattningen.
Av dessa skäl tror jag att det är särskilt viktigt för oss som arbetar i EU-institutionerna att satsa på att ge de frivilliga, folkliga organisationerna i Europa på det sociala området mycket större betydelse än hittills. Alla kan ju se att det finns behov av gränsöverskridande verksamheter också på det sociala området. Därför finns det en plats för frivilliga organisationer. Det vore dock olyckligt, och det kanske är så medlemsländerna ser det, om de frivilliga sociala organisationerna skulle bli ekonomiskt och politiskt starkt knutna till EU - mer än vad de redan håller på att bli. Deras värde ligger just i att de är frivilliga och medborgerliga och kan se de sociala problemen ur ett annat perspektiv än myndigheterna, och därmed utgöra ett komplement, ett alternativ till kommissionen, rådet och parlamentet.
Jag vill passa på, trots att det inte är så många som lyssnar - det är bara omkring sex ledamöter i kammaren - att komma med ett förslag. Jag föreslår att kommissionen skall försöka instifta en europeisk fond för detta ändamål med de frivilliga organisationerna på det sociala området. Jag föreslår att kommissionen skall vända sig till rådet och medlemsländerna för att försöka få dem att ge bidrag till en sådan fond. Det bör vara en fond som inrättas som en självständig institution, vars styrelse är sammansatt av folk från de sociala organisationerna själva samt av forskare och sakkunniga på det sociala området. Man skulle kunna tänka sig att en sådan organisation skulle slippa en del av de byråkratiska problemen. Den ekonomiska kontrollen skulle kunna utföras av professionella revisorer.
Jag tror att om man griper sig an en sådan uppgift med en viss diplomatisk finess, så skulle medlemsländerna reagera positivt till förslaget. Jag tror också att alla andra parter, både de socialt missgynnade, de frivilliga organisationerna, medlemsstaterna och EU-institutionerna skulle få stor glädje av en sådan institution.

Hermange
Herr talman! Vi måste tacka Bartho Pronk och ordföranden i vårt utskott för att ha gjort ett inlägg om medborgardialogen och om kommissionens förbindelser med de icke-statliga organisationerna. För betänkandet och bidraget verkar ju fullständigt administrativt och långt ifrån den konkreta verkligheten. Och, herr kommissionär, när ni svarade Bartho Pronk kände jag exakt samma sak.
Ni sade till oss "kommissionen är här för att bestrida de icke-statliga organisationernas funktionskostnader". Men det vi parlamentsledamöter vill göra, det är att se till att samtliga icke-statliga organisationer skall kunna betjänas och finansieras mot bakgrund av ett antal konkreta projekt. Därför att för närvarande är det de stora icke-statliga organisationerna som har möjlighet att svara på ett antal anbudsinfordringar. Läkare i världen, Läkare utan gränser, Röda korset, osv. och jag glömmer en del, men det är den första iakttagelsen som jag skulle vilja göra.
Ni känner till de svårigheter som många av de små icke-statliga organisationerna har för att kunna svara på vissa anbudsinfordringar. Men de gör ett förbindelse- och kompetensarbete som är lika viktigt som de stora icke-statliga organisationerna därför att vissa av dem har inte de administrativa metoder som vissa stora icke-statliga organisationer har.
För det andra det vi också skulle vilja de tär att kunna tillfredsställa de icke-statliga organisationerna så att vi kan ingripa uppströms. Jag tar ett enda exempel: skydd av barn Under fyra år har vi varit några ledamöter som kämpat för att få en finansiering som stöder sammanslutningar som agerade mot misshandel. Man lyssnade inte till oss. Det behövdes fallet Dutroux för att vi skulle få en budgetpost som gav upphov till följande två program: Daphne och STOP. För närvarande finns bara ett kvar, programmet Daphne, men vi kan beklaga det. Jag kan säga er att i egenskap av specialister i frågor om småbarn skulle vissa icke-statliga organisationer gärna vilja svara på ett antal anbudsinfordringar.
Det verkar slutligen som önskvärt att förfarandena förenklas och att i det avseendet - jag vet inte om det måste vara en fond - men att kommissionen åtminstone till att börja med skall kunna ställa till de icke-statliga organisationernas förfogande en avdelning som ger dem möjlighet att informera sig om det arbete som görs av andra, eventuellt ingå i ett tematiskt nätverk för att senare svara på anmodanden till förslag av kommissionen.
Herr kommissionär, kära kolleger, det var vad jag ville säga. Vi kommer att gå framåt i den sociala sektorn därför att vi vet att vi skall gå framåt på nivå av ett samarbete inom den sociala sektorn, Vi behöver tid. På grund av att de sociala frågorna huvudsakligen utgör en del av de icke-statliga organisationernas uppgifter, bör vi därför gå framåt i frågan om medborgardialogen.

Moraes
Herr talman! Lambert och Ghilardotti har rätt. De europeiska icke-statliga organisationerna på det sociala området spelar en avgörande roll i vårt arbete. Alla som gick igenom artikel 13-diskrimineringspaketet kunde se detta. Sedan budgetkrisen 1998, då man fryste medel avsedda för ideellt arbete med vissa av de mest sårbara personerna i Europa och utvecklingsländerna, har det gjorts stora framsteg. Det portugisiska ordförandeskapet gick in på nya områden och bjöd in den europeiska biståndsplattformen till det informella toppmötet i Lissabon om sociala frågor, och det franska ordförandeskapet följer detta exempel. Denna typ av initiativ uppmärksammades i slutsatserna efter toppmötet i Lissabon.
Men det räcker inte med prat, och två år efter budgetkrisen 1998 fortsätter svårigheterna. Det har varit två år av samråd med icke-statliga organisationer och allt som kommissionen lagt fram och inrättat är ett diskussionsdokument och två interna arbetsgrupper som knappt haft ett enda sammanträde. Samtidigt kläms de icke-statliga organisationerna åt av byråkratiska bestämmelser - jag har arbetet vid icke-statliga organisationer - som infördes för att främja ansvarigheten och öppenheten, men som, när det kommer till kritan, har skapat mer byråkrati.
Herr talman! Problemen förde de icke-statliga organisationerna förvärras ytterligare av denna kammare när man skapar komplicerade bestämmelser om samfinansieringskrav, som fastställs med mycket stränga tidsfrister. Den enda budgetpost vi hade - B3-4101 - har strukits och kommissionen har misslyckats med att lägga fram ett förslag till rättslig grund för medborgardialogen, antingen genom att föreslå en rådsförordning eller en artikel i fördraget. Vad som är värre är att de icke-statliga organisationerna inom det sociala området fått veta av kommissionen att de måste finansieras genom våra nya budgetposter för diskriminering och social utslagning. Hur kan det vara så när medlen för dessa program blivit oskäligt små?
En rad viktiga icke-statliga organisationer inom det sociala området står inför allvarliga kriser, p.g.a. kommissionens och rådets passivitet. Jag såg ett fall med en icke-statlig organisation som ansökte om ett projekt där det krävdes en budgetutredning på 80 sidor, och så många bilagor att ansökan vägde över tolv kilo.
Herr talman! Det måste ske en förändring. De icke-statliga organisationerna är avgörande för vårt arbete och vi måste stödja dem.

Verheugen
. (DE) Jag vill rikta ett hjärtligt tack till alla ledamöter som har deltagit i denna debatt för deras initiativ och även för kritiska sådana. Jag kommer att vidareförmedla dem och introducera dem i debatten i kommissionen. Bara två korta svar till. Först vad beträffar de rättsliga grunderna och finansieringen. Därvid bör vi inte glömma att det hör till en icke-statlig organisations utmärkande kännetecken att den skall vara oberoende av finansiering från det offentliga. Annars skall det inte kallas icke-statlig organisation, utan statlig organisation.
Jag har alltså relativt ringa förståelse för det ofta upprepade ropet på att de icke-statliga organisationernas finansiering skall säkras fullständigt av regeringarna eller av kommissionen. Det kan alltid endast bli fråga om ett stöd eller en medverkan i projekten. Det vill jag säga rent principiellt.
Sedan har flera gånger frågan och icke-statliga organisationer och utvidgningen tagits upp. Det tänker jag svara på, eftersom det berör mitt direkta ansvarsområde. På detta område är det så att alla de initiativ som jag hört i denna debatt sedan länge redan existerar. Vi arbetar ifråga om stöd inför vissa länders inträde i unionen intensivt tillsammans med de icke-statliga organisationerna i kandidatländerna; den kommunikationsstrategi som nu står fast i sina organisatoriska och finansiella ramar riktar sig likaså speciellt mot de icke-statliga organisationerna i kandidatländerna, eftersom det ju handlar om att fullständigt integrera det civila samhället i denna viktiga process.
Allt annat kommer jag troget att rapportera för kommissionen; jag kommer inte att förtiga den, som jag förstått det, närmast kritiska grundinställningen i denna debatt och jag kan lova er att åtminstone jag själv kommer att verka starkt för att förfarandet förenklas och besluten snabbas på.

Talmannen
Tack så mycket, ärade ledamöter..
(Sammanträdet avslutades kl. 21.08.)

