En ny ramstrategi för flerspråkighet (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Joan i Marí, för utskottet för kultur och utbildning, om en ny ramstrategi för flerspråkighet.
Bernat Joan i Marí 
föredragande. - (EN) Herr talman! Jag vill börja med att tacka de kolleger som har hjälpt mig att utarbeta detta betänkande, särskilt ledamöterna i utskottet för kultur och utbildning. Jag vill också tacka kommissionsledamot Ján Figeľ, som har haft kontakt med oss, för hans ståndpunkter om mångfald och andra frågor om minoritetsspråk etc. Ett tack förtjänar också alla övriga kolleger, från flera grupper, och andra som har varit inblandade i betänkandet, särskilt medlemmar i de olika icke-statliga organisationer för normalisering av språk som var i kontakt med oss under utarbetandet av betänkandet. Jag skulle särskilt vilja nämna Vicent Santaló, från den juridiska staben vid det katalanska parlamentet, som arbetade med oss fram till sin död förra sommaren.
Det huvudsakliga målet för detta betänkande är att föra fram begreppet språklig mångfald. Pluralism och mångfald är gemensamma värderingar i Europeiska unionen. Det borde råda enighet mellan alla européer på detta område, där mångfald borde vara ett huvudmål, eftersom ett EU utan mångfald är ett falskt EU som tappar i värde. Detta återspeglas i viss mån i språken. Som ni vet finns det med sociolingvistiskt språkbruk ”normaliserade” språk som är de helt officiella språken som används i alla samhällsgrupper. Det finns också språk som blivit ”reducerade”, som inte är helt officiella och inte kan användas för alla ändamål trots att de är huvudspråk i särskilda språkgrupper. Det finns också en tredje grupp, minoritetsspråken. Alla dessa grupper måste respekteras och bevaras, och bevarandet av språklig mångfald är ett av målen för EU-institutionerna.
Européer är inte så flerspråkiga som vi tror. Tyvärr har många EU-medborgare bara ett språk - vanligtvis modersmålet - och ett av huvudmålen för Europeiska unionen är att medborgarna ska kunna tala flera språk. För att uppnå det är det mycket viktigt med en förändrad inställning. Vårt samhälle formades under inflytande av jakobinstaterna. De flesta EU-stater är officiellt enspråkiga, och det är en kvarleva från jakobinismen. Detta återspeglar dock inte verkligheten. Målet för Europeiska unionen är inte att hävda den åsikten utan att bevara genuin mångfald och arbeta för att medborgarna ska kunna tala flera språk.
Vi behöver en språkpolitik i EU. Den politiken ska främja flerspråkighet, förbättra EU-medborgarnas språkkunskaper i hela unionen och bevara alla språk, antingen de är officiella EU-språk eller inte. För detta ändamål måste budgeten och EU-programmen inte bara stödja de stora språken utan alla språk, för att förbättra mångfalden. Därmed måste vi göra särskilda ansträngningar för att stödja språk som är i fara. Varje språk är bra för mänskligheten, och om ett språk går förlorat har vi alla förlorat någonting eftersom varje språk har sina egna unika uttryck. Det är av den anledningen som vi måste bevara äkta pluralism och sann mångfald. I den meningen är det nödvändigt att utarbeta ett fullständigt betänkande om de åtgärder som fortfarande återstår att utveckla.
Ján Figeľ
Herr talman! Jag vill börja med att gratulera Bernat Joan i Marí till hans utmärkta betänkande om kommissionens uttalande om en ny ramstrategi för flerspråkighet. Både ramstrategin och betänkandet har utarbetats i en anda av mångfald och enighet. Det borde vara vår ledstjärna i tillämpningen av politiken på detta område.
Jag är säker på att vi alla skulle vilja se ett flerspråkigt europeiskt samhälle där nivån av individuell flerspråkighet stadigt ökar fram till dess att varje medborgare har praktiska färdigheter och åtminstone två språk utöver sitt modersmål. Det är den berömda formeln ”modersmålet plus två” som EU-ledarna enades om i Barcelona 2002.
Jag har nyligen inrättat ett nätverk för intern flerspråkighet i Europeiska kommissionen och en högnivågrupp för flerspråkighet. Båda är genomförandeinitiativ inom den nya ramstrategin för flerspråkighet.
Ett annat prioriterat mål är att utveckla tidig språkinlärning. Om vi vill bygga ett flerspråkigt samhälle måste vi börja så tidigt som möjligt. Vi måste se till att språkinlärning i förskola och grundskola är effektiv, för det är där de viktiga attityderna till språk och kulturer formas. Det nya programmet för livslångt lärande kommer att erbjuda ett brett spektrum av finansieringsmöjligheter för projekt som främjar språkmedvetande, för resurser för språkinlärning samt nätverk som bidrar till utvecklingen av en språkpolitik.
För första gången har utbildningsprogrammet som särskilt mål att främja språkinlärning och språklig mångfald. Det är också första gången som en tväråtgärd stöder multilaterala projekt och nätverk på detta område. Här finns nya tillfällen som är öppna för alla de språk som talas i Europeiska unionen.
Låt mig nu säga några ord om den europeiska indikatorn för språkkunskaper. Det var en fråga som togs upp i ett annat uttalande från kommissionen nyligen. Det första mötet för den rådgivande kommittén ägde rum för precis två veckor sedan, i slutet av oktober. De sakkunniga som deltog i mötet företrädde 22 länder och visade stort intresse och konsensus om att gå vidare med att inrätta en sådan indikator.
Det gläder mig att man i Bernat Joan i Marís betänkande ger ett erkännande åt kommissionens insatser för att främja språkinlärning och språklig mångfald i Europeiska unionen. Betänkandet innehåller en grundlig analys av vår ramstrategi för att skapa ett flerspråkigt samhälle och ger ett erkännande av vårt engagemang för att uppnå de mål som fastslås i vårt uttalande.
Jag skulle vilja tacka föredraganden än en gång för hans inspirerande betänkande och betona att kommissionen är fast besluten att gå vidare med de idéer och åtgärder som läggs fram i denna nya strategi för flerspråkighet i vår union.
Erna Hennicot-Schoepges
för PPE-DE-gruppen. - (FR) Herr talman! Debatten om flerspråkighet och skyddet av regionala språk och minoritetsspråk samt språkanvändningen inom EU:s institutioner har alltid fått människor att inta fasta ståndpunkter som befästs genom bakomliggande politiska konflikter.
Detta initiativbetänkande som - vilket vi inte får glömma - syftar till att genomföra en ny ramstrategi för flerspråkighet har den goda sidan att bredda en debatt som inleddes redan med Ebner- och Bayonabetänkandet 2003 och Portasbetänkandet 2005 och som gäller regionala språk och minoritetsspråk och invandrares språkinlärning. Parlamentet bör därför bekräfta sina tidigare ståndpunkter eller ändra dem med tanke på dagens föränderliga situation för att slippa motsäga sig självt. Vi har under arbetets gång ansträngt oss för att försöka hitta en jämvikt som är godtagbar för alla parter, vilket också märktes på röstresultatet i utskottet. Därför tog vi hänsyn till gemenskapens samlade regelverk och förde in frågan om flerspråkighet i ett större sammanhang.
Jag uppmanar därför mina kolleger att agera förnuftigt och inte utkämpa fel krig. Språk måste vara länken mellan Europas medborgare, inte något vapen för att skapa splittring och så misshälligheter.
Mitt land, Luxemburg, är den enda medlemsstat och det enda grundarlandet vars nationella språk inte är erkänt som ett officiellt EU-språk. Den luxemburgska staten har trots detta beslutat att inte begära officiell språkstatus eftersom man tror att flerspråkighet är framtiden. Vi fick språk och intelligens för att kunna lyssna på varandra, inte bekämpa varandra.
För 65 år sedan, den 10 oktober 1941, tvingades det luxemburgska folket att rösta i en folkomröstning som hölls av den nazistiska ockupationsstyrkan där de fick ange ras, etnisk tillhörighet och språk. Deras svar på alla tre frågorna var: luxemburgska. Som straff tvingades de ta värvning i ockupationsarmén och deporterades till koncentrationsläger. Faktum kvarstår att efter kriget så accepterade denna generation av offer att tyska språket, förutom franskan, blev det huvudspråk som lärdes ut i skolorna. Luxemburgskan har utvecklats väl och fungerar bra. Vad gäller vår framtid hoppas jag att artikel 22 i stadgan om de grundläggande rättigheterna, där unionen måste respektera kulturell, religiös och språklig mångfald, kan skydda oss från eventuellt godtycke.
Maria Badia i Cutchet
för PSE-gruppen. - (ES) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Det gläder oss att en ramstrategi för flerspråkighet i Europeiska unionen har införts.
Vårt motto ”förenade i mångfalden” vittnar om hur viktigt det är för unionens uppbyggnad med mångfald av kulturer, traditioner, övertygelser och språk.
Stadgan om de grundläggande rättigheterna har gjort respekten för språklig mångfald till en av våra grundläggande värderingar. Denna princip gäller inte enbart de officiella språken, utan också de många regionala språk och minoritetsspråk som talas i unionen, även dem som talas av invandrare.
Denna rika samexistens av olika språkgemenskaper i Europa leder ibland till stora svårigheter i den dagliga verksamheten i gemenskapens institutioner. Trots att alla språk är lika viktiga kulturellt sett vore det meningslöst att hävda att Europeiska unionens institutioner skulle kunna fungera om alla språk användes på samma nivå.
Jag anser att främjandet och försvarandet av samt kunskapen om denna språkliga mångfald måste utvecklas och stödjas av medlemsstaterna genom en aktiv politik för att främja och försvara språk inom utbildningen och på det mer sociala området, däribland medierna, och för att gynna inlärningen av minst två främmande språk, för att underlätta kunskap om andra kulturer, främja rörlighet och öka medvetenheten bland europeiska medborgare.
Slutligen måste det inom gemenskapens institutioner vara möjligt för medborgarna och unionen att kommunicera med varandra på sina modersmål. Dessutom måste vi fastställa olika användningsområden för de olika språken för att göra användningen av modersmål förenlig med institutionernas dagliga arbete, och på detta område måste vi arbeta mot att komma överens om vilka grundläggande kriterier vi ska använda för att uppnå ett samförstånd om dessa arbetsspråk, utan att glömma någon del, oavsett om den är kulturellt betingad eller handlar om antalet talare eller den status olika språk har i sina respektive stater.
Jag hoppas att den nya kommissionsledamot som ansvarar för flerspråkighet, Leonard Orban, håller med om dessa tankegångar och kommer att arbeta i den riktningen.
Jolanta Dičkutė
för ALDE-gruppen. - (LT) Mina damer och herrar! Jag vill börja med att välkomna kommissionens första meddelande som behandlar flerspråkighet och sätter upp stora mål för den språkliga mångfalden i Europeiska unionen: att främja språkinlärning och en gynnsam flerspråkighet på det ekonomiska området, samt att ge alla EU-medborgare möjlighet att ta del av gemenskapens lagar och annan information på sitt modersmål.
I dag företräder Europeiska unionen 450 miljoner människor från olika etniska, kulturella och språkliga bakgrunder. Därför har kunskapen om främmande språk uppenbara fördelar. Språket underlättar förståelsen för olika livsstilar och öppnar en dörr till kulturell tolerans. Dessutom är språkkunskaper till hjälp i arbete, studier, resor och kommunikation överallt i världen.
Inlärning av främmande språk bör börja i en tidig ålder, när den mänskliga hjärnan är som mest mottaglig för ny information. Det är min fasta åsikt som läkare. Hittills har olika undersökningar visat att hälften av de tillfrågade medger att de bara kan sitt modersmål. Därför har vi ett långsiktigt mål som vi inte kan skjuta upp. Minst 84 procent av européerna tycker att varje EU-medborgare bör kunna minst ett främmande språk. Vi har alltså ett stort stöd från samhällets sida, och vikten av detta erkänns alltmer när man antar lagar i Europeiska unionen.
Samtidigt får vi inte glömma bort de gamla europeiska språken, och mitt eget modersmål litauiskan är ett av de äldsta. Jag vill understryka vikten av att bevara sådana språk inom ramen för den europeiska språkliga mångfalden. Vi bör inte bara lära oss främmande språk utan också tänka på en annan utmaning - att bevara och värna de gamla europeiska språken genom att med lagens hjälp garantera deras rättigheter.
Jag ser den flerspråkige europén som en utbildad person som kan leva i ett annat land än sitt ursprungsland, som talar främmande språk i sitt yrke, och som är beredd att lära sig mer. Tyvärr kan en ganska stor del av det europeiska samhället inte dra nytta av flerspråkigheten, och medborgarnas motivation för att lära sig främmande språk är inte särskilt stark. Vi bör främja detta på alla tänkbara sätt.
Raül Romeva i Rueda
för Verts/ALE-gruppen. - (ES) Herr talman! Jag vill använda min talartid för att uttrycka mitt fulla och bestämda stöd för det betänkande som Bernat Joan i Marí har lagt fram.
Om unionen vill leva upp till sitt motto ”förenade i mångfalden” måste den sätta flerspråkigheten i första rummet genom att gå bortom de officiella språken.
På samma sätt som skyddet av den biologiska mångfalden är och måste vara en central värdering i våra nuvarande samhällen måste skyddet av den språkliga mångfalden betraktas som en central del för att nå framsteg och främja fred och utveckling.
Med tanke på att många av dagens väpnade konflikter är resultat av kränkande av kulturella och språkliga rättigheter och identiteter är det viktigt att vi betraktar främjandet av flerspråkighet som ett redskap för att främja dialog, förståelse och fred.
Detta är viktigt i hela världen, men det är särskilt viktigt i en europeisk union som har för avsikt att en dag utvecklas från en värdeunion till en politisk union.
Av denna anledning leder främjandet av flerspråkigheten i Europa till välstånd och framsteg. En inriktning mot enspråkighet skulle dock göra oss fattigare.
Bairbre de Brún
för GUE/NGL-gruppen. -
(Talaren talade iriska.)
(EN) Jag vill tacka Bernat Joan i Marí för hans arbete. När de framlagda ändringsförslagen antagits hoppas jag att de kan utgöra underlag för en meningsfull språkpolitik inom EU. Som föredraganden har konstaterat måste vi förbättra språkkunskaperna och bibehålla samtliga europeiska språk.
Ni känner förmodligen till att Dublin kommer att stå som värd för en viktig konferens den 24 november med rubriken ”Arvet efter Europeiska byrån för mindre använda språk och framtiden för mindre använda språk inom EU”. Icke-statliga organisationer, exempelvis Europeiska byrån för mindre använda språk, måste få fortsatt finansiering, och det måste också ges finansiering för språkprojekt, särskilt för språk som är i fara.
Jag stöder fullt ut såväl kraven på en språkplan för EU som begäran om projektmedel för de språk som är mest i fara, liksom kraven på att Michael Ebners betänkande ska genomföras i sin helhet, att EU-ombudsmannen ska ges uttryckliga befogenheter att agera i fall av språklig diskriminering och att en arbetsgrupp ska inrättas som syftar till att ge begreppet om respekt för den språkliga mångfalden en rättslig grund.
Jag ber samtliga kolleger att stödja föredragandens ändringsförslag.
Zdzisław Zbigniew Podkański
för UEN-gruppen. - (PL) Herr talman! Förslaget till resolution om en ny ramstrategi för flerspråkighet förtjänar särskild uppmärksamhet eftersom språket är grunden till varje lands kultur och en resurs vi måste utnyttja. Därför fäster vi särskild uppmärksamhet på alla försök att blanda sig i flerspråkigheten i Europeiska unionen och reagerar mot alla försök att begränsa den.
Vi godtar med tillfredsställelse initiativet att upprätta ett europeiskt index för språkkompetens, under förutsättning att detta initiativ täcker alla officiella EU-språk och inte begränsas till endast fem språk när det gäller åtaganden och studier. Av dessa skäl har jag på gruppen Unionen för nationernas Europas vägnar lagt fram ett ändringsförslag till artikel 6 som innebär en strykning av de delar som förringar idén om flerspråkighet och möjliggör en begränsning av språkinlärningen till endast fem språk.
Jag uppmanar mina kolleger att stödja detta ändringsförslag, för annars kommer detta dokument, som är så viktigt och grundläggande för flerspråkigheten, inte att återspegla alla de målsättningar och syften som inspirerar oss.
Alejo Vidal-Quadras
(ES) Herr talman! För ett år sedan satte Europeiska kommissionen upp tre helt rimliga krav i sitt första meddelande om flerspråkighet: att främja språkinlärning och språklig mångfald, att främja flerspråkighet på det ekonomiska området, vilket leder till förbättrad rörlighet på arbetsmarknaden och förbättrad konkurrenskraft för den europeiska ekonomin, och att ge alla medborgare tillgång till information om unionen på sitt eget modersmål.
Alla är medvetna om den nära relationen mellan detta meddelande och det allmänna europeiska målet att barn ska lära sig minst två främmande språk förutom sitt modersmål, som vi satte upp vid rådets möte i Barcelona 2002.
Just detta måste tas upp i det betänkande som parlamentet röstar om i morgon och som ger de 450 miljoner europeiska medborgarna en mängd olika redskap för att lära sig språk och därmed dra nytta av de enorma sociala, ekonomiska och kulturella fördelarna med att delta i vårt stora integrationsprojekt, ett projekt som är rikt på nationell historia och nationella språk och kulturer, och som i dag utgör en dröm om enighet i mångfalden som gagnar alla medborgare.
Föredragandens opportunistiska försök att använda sig av betänkandet för att göra nationalistiska förslag i eget intresse är fullständigt olämpligt och undergräver meddelandets syfte helt och hållet.
I detta sammanhang bör vi välkomna resultatet av det arbete som har gjorts av utskottet för kultur och utbildning, som har visat ansvar och gott omdöme genom att använda sina ändringsförslag för att ändra den ursprungliga texten och dess ideologiska vinkling. Föredraganden har visat sina radikala avsikter genom att han röstade emot sitt eget betänkande i utskottet.
Respekten för mångfald är en av unionens principer, men att använda sig av språk för att dela upp stater efter etniska och språkliga gränser är en kränkning som vi i gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater alltid kommer att motsätta oss kraftfullt.
Marianne Mikko
(ET) Mina damer och herrar! Under medeltiden handlade min hemstad Pärnu, liksom de andra Hansastäderna, med Ryssland, Tyskland och de skandinaviska länderna. Varje handelsman var tvungen att kunna de fyra inhemska språken. Jag håller med om den idé som präglar detta betänkande - européer borde kunna tala två språk förutom modersmålet. Tack vare språkkunskapen kunde esternas återintegrering i Europa efter den sovjetiska ockupationen snabbas upp betydligt.
Förmågan att förstå varandras språk och kulturer kommer att hjälpa den europeiska sammanhållningen att övervinna de problem som orsakas av Europeiska unionens utvidgning och invandring. Det finns ett estniskt talesätt - ju fler språk desto fler liv. I Europeiska unionen lever många människor många olika liv. Vissa åker till andra medlemsstater för att antingen arbeta tillfälligt eller bosätta sig permanent. Många av medlemsstaternas viktiga nationella minoriteter etablerade sig under den tid av återuppbyggnad som följde efter andra världskriget.
Mitt modersmål är ett av de europeiska språk som talas av en miljon människor. Betänkandet understryker att mindre språk måste skyddas. Jag vill tillägga att de måste skyddas inte enbart från de stora språken i Europeiska unionen, utan också från stora språk utanför Europa. Jag tänker på det ryska språket. Genom att ge motivationen att studera utöver språkinlärningen skulle vi kunna minska de problem som tydligt har identifierats av andra och tredje generationens invandrare i Tyskland, Frankrike och de baltiska staterna. De är långt från sitt ursprungsland och kan inte heller delta tillräckligt i det nya hemlandets kultur och livsstil på grund av sina dåliga språkkunskaper. Under sådana omständigheter är de dyra ansträngningarna för att göra det möjligt att uträtta officiella ärenden på de stora utomeuropeiska språken kontraproduktiva, rentav skadliga.
Språkinlärningen, som är det viktigaste redskapet för integration, är tidskrävande och måste påbörjas så tidigt som möjligt.
Daniel Strož
(CS) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! När det gäller den nya ramstrategin för flerspråkighet välkomnar jag de slutsatser som syftar till att stödja och respektera språklig mångfald, som är en grundläggande princip inom EU, särskilt med tanke på den kortsiktiga tendensen att skära ner antalet arbetsspråk med det löjeväckande argumentet att man vill sänka kostnaderna för tolkning och översättning. Stödet för flerspråkighet är en viktig faktor för den kulturella, ekonomiska och sociala integrationen, men det är inte och har aldrig varit den viktigaste faktorn för att åtgärda de sociala skillnader och problem som tyvärr fortfarande finns.
Jag vill också understryka och ställa mig bakom åsikten att EU strikt måste hålla fast vid solidaritetsprincipen i sin språkpolitik, liksom det måste göra på andra områden. Vi kan inte låta språkpolitiken bli en källa till konflikt bland EU:s medlemsstater eller allmänheten, vilket verkligen skulle kunna ske.
Roberts Zīle
. - (LV) Jag tvivlar på att vi skulle kunna uppnå det mål med verklig flerspråkighet som föredraganden hyllar genom att lägga till ytterligare 60 språk till Europeiska unionens 21 officiella språk, eftersom det inte är möjligt att lägga samma vikt vid det walesiska språkets roll som vid det ryska språkets. Erfarenheten har visat att de språk som används i större utsträckning och på ett mer ekonomiskt aktivt sätt ”slukar” mindre språk. Låt oss anta att ryska blev ett officiellt språk i EU. Jag är nästan helt säker på att vi inte skulle behöva vänta länge förrän lettiska och estniska inte skulle användas mer i allmänhet, inte bara i Europeiska unionen, utan även i Lettland och Estland. Innan vi tar itu med flerspråkigheten i Europa borde vi statuera ett exempel i själva parlamentet. Hur stor är tolkarnas motivation att lära sig de mindre medlemsstaternas språk? Hur länge kommer vi att behöva vänta innan gränsvakten tilltalar dig på ett annat språk än franska när du anländer till Strasbourg, Europas hjärta? Jag är övertygad om att vi måste börja stärka de officiella språken i de mindre medlemsstaterna i EU, och överlåta politiken för minoritetsspråk åt medlemsstaterna själva. I framtiden kommer Europeiska unionen att fortsätta vara en union av stater och inte etniska grupper. Tack så mycket.
Vasco Graça Moura
(PT) Herr talman! Bortsett från ett antal ändringsförslag som jag kommer att rösta mot i morgon, omfattar detta betänkande i sin nuvarande form lämpliga principer som har tillkommit under årens lopp, och i synnerhet sedan 2000, som utnämndes till Europeiska språkåret.
Tillämpningen av dessa principer beror dock på vad subsidiaritetsprincipen tillåter. Det är visserligen sant att alla har rätt till sitt modersmål, men det är också sant att det skulle hämma hela verksamheten i unionens institutioner om vi tillämpade denna princip bokstavligt, utöver de officiella språken. Dessutom måste vi förhindra användandet av det som kallas minoritetsspråk på grund av nationalistisk extremism.
Frågan om att utöka den europeiska indikatorn för språkkunskaper tas också upp. I sin nuvarande form mäter den endast kompetensen i engelska, franska, tyska, spanska och italienska. Detta system får inte vilseleda oss till att endast främja en utbredd inlärning av dessa fem språk. Jag säger inte detta enbart med tanke på den nödvändiga balansen och legitimiteten, utan också för att spridningen av europeiska språk utanför Europa är en mycket viktig faktor i en tid av globalisering, för att inte tala om de historiska, mänskliga och kulturella dimensionerna av dessa språk.
Det portugisiska språket - och ni kommer att inse varför jag ger detta exempel - är bland alla EU-språk det tredje mest talade språket i världen efter engelska och spanska, och det ligger före både tyska, franska och italienska. Därför välkomnar jag, liksom i skriftlig förklaring nr 58 som jag har undertecknat, den princip som har lagts fram i detta betänkande och som går ut på att se till att den europeiska indikatorn för språkkunskaper täcker in alla officiella språk i unionen och, om det skulle visa sig möjligt, alla övriga språk som talas i Europa.
Seán Ó Neachtain
(EN) Herr talman! Jag vill lyckönska föredraganden Bernat Joan i Marí till innehållet i betänkandet. Jag är synnerligen positiv till att stödja språklig mångfald och särskilt de mindre använda språken.
Jag kommer inte att tala mitt modersmål iriska i kväll. Jag kommer emellertid att med stöd av parlamentets avdelningar kunna göra det i början av nästa år, två sammanträdesperioder efter denna. Jag välkomnar och ser fram emot detta. Det innebär att uttrycket ”förenade i mångfalden”, som har använts så flitigt här i kväll, ges en verklig innebörd.
De mindre använda europeiska språken är lika viktiga, om inte viktigare, än de mest talade språken, eftersom vi måste stödja och stärka dem. Därför anser jag att vi genom att gemensamt arbeta för en förstärkning av språken kan se fram emot enighet och samarbete.
Ján Figeľ
Jag skulle vilja tacka för denna diskussion till stöd för flerspråkighet i de europeiska institutionerna, en fråga som är viktig både för individuella länder och för gemenskapen.
Det finns flera viktiga principer som alltid definierar vilka vi är. Eftersom språken är en del av vår kultur är de inte bara ett tekniskt instrument utan också viktiga bärare av vårt arv, och som kulturellt fenomen förtjänar de respekt och erkännande. Särskilt för medlemsstaterna är det ett mycket viktigt ansvar. Därför är det nödvändigt att ha en förutseende inställning till undervisning i och användning av språk. Med hjälp av programmet har Europeiska kommissionen skapat möjligheter för ett fortsatt stöd för flerspråkighet, och detta gäller även minoritetsspråk och regionala språk. Europeiska byrån för mindre använda språk (EBLUL) har varit en samarbetspartner som har möjliggjort annan verksamhet inom ramen för det nya programmet. Samma sak gäller Mercator, nätverket för språkforskning.
Låt mig påminna er om att den första delen av EU:s sekundärlagstiftning som antogs 1958 handlade om språk. Detta var bara början, och det är mycket viktigt att språken får spela en avgörande roll även i detta stadium av europeisk integration, en roll som inte bara är politisk utan också kulturell och naturligtvis också ekonomisk och social.
Avslutningsvis kan jag med stort nöje konstatera att jag är den första kommissionsledamoten i EU:s historia som ansvarar för flerspråkigheten som eget politikområde och att hela sektorn med ert medgivande inom kort kommer att bli oberoende, naturligtvis i samarbete med andra sektorer. Dessutom kommer en annan kollega, den ansvarige kommissionsledamoten från Rumänien Leonard Orban, att ansluta sig till oss. Han kan vara till hjälp både för att främja denna politik och för att garantera ett starkt engagemang för utvecklingen av flerspråkighet.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Claire Gibault
(FR) Det fanns en tid när hela mänskligheten talade ett enda språk och använde samma ord. Enligt den bibliska berättelsen om Babels torn försökte människorna bygga ett torn som kunde nå upp till himlen och placera dem på samma nivå som Gud. För att omintetgöra denna plan skapade Gud olika språk så att människorna inte längre skulle förstå varandra och sedan skingras över hela jorden.
Med hjälp av detta betänkande om flerspråkighet genomför EU ett ”anti-Babelprojekt” genom att försöka främja och utveckla minoritetsspråk.
För att kunna bedöma vikten av flerspråkighet måste vi verkligen förstå vad det hela handlar om. Kulturell och språklig mångfald innebär att visa respekt för kulturell identitet, traditioner och religioner.
Genom att främja integrationen av ett europeiskt samhälle där det finns många olika typer av kunskap erkänner EU att språkinlärningen utgör en avgörande faktor för människors förmåga att kommunicera med varandra.
Flerspråkigheten är också en möjlighet för framtiden, och det har blivit EU:s plikt att skydda den åt sina medborgare.
När vi nu står inför en globalisering som uppmuntrar enspråkighet kommer vi att kunna falla tillbaka mindre på våra identiteter ju mer den språkliga mångfalden framhävs.
José Ribeiro e Castro
(PT) I dag är en mycket speciell dag för de europeiska språk som liksom portugisiska talas i hela världen, eftersom Europaparlamentet erkänner den viktiga roll de spelar.
Skälen E och F och punkt 3, som jag föreslog, omfattar den stora strategiska vikt vi bör fästa vid språk som portugisiska inom ramen för den europeiska politiken för flerspråkighet, eftersom de har den särskilda förmånen att de underlättar den direkta kommunikationen med andra delar av världen.
Denna resolution erkänner att Europa inte kan stänga in sig självt, utan måste förhålla sig till resten av världen och göra någonting åt sin förmåga att kommunicera globalt. Vissa språk är ovärderliga redskap för detta ändamål.
Genom att erkänna det sanna värdet av språk som portugisiska som används i stora delar av världen, har denna resolution erhållit en bättre balans och ett större strategiskt värde.
Den banar väg för krav på att undervisningen och inlärningen av språk med denna potential bör främjas mer aktivt, att de i själva verket bör lanseras som det andra, tredje eller fjärde språk som människor i EU bör lära sig.
Jag vill tacka mina kolleger för deras stöd, föredraganden för hennes öppenhet och särskilt skuggföredraganden, Erna Hennicot-Schoepges, för hennes beredvillighet: hennes hjälp var avgörande för att detta initiativ skulle kunna fullbordas så framgångsrikt.
