

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens uttalande om textilindustrin. 
László Kovács,
   . – Herr talman! Europeiska unionens textil- och konfektionssektor är och förblir en viktig del av den europeiska industrin och det europeiska samhället. Siffrorna talar för sig själva: cirka 2,5 miljoner anställda, cirka 4 procent av EU:s BNP. Arbetstillfällena inom sektorn har dock minskat kraftigt under de senaste åren. Det är oundvikligt i en allt öppnare världsekonomi, men det är ingen tröst för arbetstagaren som förlorat sitt jobb.
Kommissionens och Europeiska unionens roll är att tillhandhålla en förutsägbar ram för EU:s producenter och importörer i den öppna ekonomin. Denna ram måste dock vara en kompromiss mellan mycket olika mål. Å ena sidan måste vi fortsätta att skydda vår industri från otillbörliga handelsmetoder, och det kommer vi att göra. Om det förekommer verkligt oförutsägbar och ökad import bör Europeiska kommissionen dessutom vara beredd att ge Europeiska unionens textil- och konfektionsindustri tillfälliga lättnader, utan att för den delen försumma andra aktörers intressen, till exempel importörernas, återförsäljarnas och distributörernas eller de utlandsbaserade företagens intressen.
Å andra sidan måste vi respektera våra åtaganden gentemot Kina och hjälpa landet att bli en ansvarsfull WTO-medlem. Kina har rätt att utnyttja sina relativa fördelar och sitt medlemskap i WTO, under förutsättning att landet inte ägnar sig åt otillbörliga handelsmetoder. Samtidigt måste de hantera sin integrering i den globala världsekonomin med minsta möjliga störningar i handeln. Detta är vad vi har kommit att kalla för ”en smidig övergång”.
Grunden till den nuvarande situationen för textil- och konfektionsindustrin lades för ett decennium sedan. Det beslutades under Uruguayrundan att vi gradvis skulle avskaffa de kvarvarande kvantitativa importrestriktionerna för textil- och konfektionssektorn, och att de sedan skulle vara borttagna helt till den 1 januari 2005. Övergångsperioden sträckte sig alltså över ett decennium. Få kunde dock förutse i vilken omfattning och med vilken hastighet Kina skulle avancera i denna sektor. Det finns ett behov av att skapa en positiv miljö för den internationella handeln med textil- och konfektionsvaror efter det att textil- och konfektionsavtalet har slutat gälla. Europeiska unionens textil- och konfektionssektor har redan visat att den kan anpassa sig till svåra situationer och att den har förmågan att konkurrera. Man bortser ofta från att Europeiska unionen fortfarande är världens näst största exportör av textil- och konfektionsvaror. Det stämmer inte med uppfattningen hos dem som anser att globaliseringen och Kinas och framförallt Indiens uppgång har lett till att den europeiska marknaden översvämmas av lågprisvaror.
Sanningen är att Europeiska unionen kan konkurrera globalt, men att det innebär en process av omstrukturering där vi utnyttjar våra egna starka sidor, inte andra länders.
Vi bör fokusera på innovativa och högteknologiska textilprodukter med mervärde, för där är vi starka. Men det krävs också att andra länder, inte minst de länder som har den mest konkurrenskraftiga exporten av textil- och konfektionsvaror, öppnar sina marknader för utländsk konkurrens.
Det är därför de nuvarande förhandlingarna i Doharundan är så viktiga. Kina måste fullfölja de åtaganden landet gjorde när det anslöt sig till WTO. Då accepterade landet formellt att importländerna kunde tillämpa speciella skyddsåtgärder för textilprodukter om importen från Kina skulle öka mycket snabbt och skada industrin i importländerna.
Det gällde inte ensidiga åtgärder. Europeiska unionen och Kina ingick ett förnuftigt och balanserat samförståndsavtal den 11 juni 2005. Detta avtal var resultatet av månadslånga, tålmodiga och svåra förhandlingar som hade som mål att ta itu med det här problemet genom att förhandla med Kina, i stället för att ta till ensidiga skyddsåtgärder som oundvikligen skulle ha fått negativa återverkningar. Framför allt medger avtalet att Europeiska unionen och Kina fokuserar på en mer positiv handelsagenda och även på det fortsatta uppbyggandet av ett starkt handelssamarbete och ekonomiskt partnerskap inom textil- och konfektionssektorn.
Jag vill påminna om att detta samförståndsavtal ger den europeiska industrin ett andrum, alltså extra tid att anpassa sig. Det skapar även en förutsägbar och säker handelsmiljö för Europeiska unionen och Kina, där textil- och konfektionssektorn ger företagen, dvs. både tillverknings- och importindustrin, mer tid att planera sina investeringar och anpassa sig. Det ger tillfälligt skydd åt många sårbara och fattiga länder på den europeiska marknaden och vi undviker en omfattande handelstvist med Europeiska unionens näst största handelspartner.
Vi har kommit så långt det gick med Kina i fråga om överenskommen begränsning av deras export, mot bakgrund av deras och våra WTO-åtaganden.
Den 5 september beslutade Europeiska unionen och Kina att finjustera tillämpningen av samförståndsavtalet genom överenskomna protokoll. Protokollen skulle lösa de brådskande problemen med de varor som överstiger de överenskomna nivåer som anges i avtalet och som levererats efter den 13 juli, dagen efter det att förordningen om genomförande av samförståndsavtalet från den 11 juni trädde i kraft. Dessa överenskomna protokoll trädde i kraft den 13 september, vilket gjorde det möjligt att utfärda nödvändiga importlicenser och frigöra de varor som inte fick föras in i Europeiska unionen på grund av kvantitetsbegränsningarna.
Genom protokollen och i den goda samarbetsanda som etablerats med Kina sedan samförståndsavtalet från juni, har båda parter beslutat att dela bördan i den överenskomna lösningen. Hälften av den mängd varor som stoppats kunde frigöras genom förtida överföringar från 2006 års överenskomna begränsningar, plus överföringar mellan olika kategorier för 2005. Den andra hälften frigjordes genom Europeiska unionens ensidiga ökning av importen för 2005.
I Lucasbetänkandet, som vi kommer att diskutera senare, uttrycks oro över samförståndsavtalets genomförande, som stört både detaljhandels- och importföretag. Kommissionen har agerat omsorgsfullt och öppet i genomförandet av samförståndsavtalet. Vi måste komma ihåg att det i detta fall handlar om unika volymer inom beklädnadsbranschen, som skapar oförutsägbara effekter.
De svårigheter som uppstår i övergångsfasen när samförståndsavtalet genomförs bör inte dyka upp igen, tack vare ett bättre bevaknings- och kontrollsystem. Om problem ändå uppstår i framtiden kommer kommissionen snabbt att vidta nödvändiga åtgärder för att se till att samförståndsavtalet och de kompletterande, godkända protokollen från den 5 september respekteras. Men vi insisterar på att importföretag från och med nu måste se till att de leder sina verksamheter i enlighet med rådande EU-bestämmelser och att de kontrollerar att de kvantiteter som är tillgängliga håller sig inom överenskomna begränsningar.
Om vi blickar framåt har den europeiska industrin en period på ytterligare två och ett halvt års förutsägbarhet, åtminstone när det gäller de varor och produkter som omfattas av samförståndsavtalet. Utmaningen för den europeiska industrin är nu att utnyttja denna period maximalt och på så sätt anpassa sig till den nya konkurrenssituation som uppstod för tio år sedan. Utmaningens svårighet för branschen bör tas på allvar, speciellt i de sektorer där Kina med sin billiga arbetskraft gör det oerhört svårt att konkurrera.
Kommissionen vet vilka svårigheter sektorn har och kommer att fortsätta sitt arbete på flera andra handelspolitiska områden för att tillhandahålla bästa tänkbara förutsättningar för industrin att lyckas i den nuvarande konkurrensmiljön. Våra prioriteringar är bland annat att säkerhetsställa bättre och effektivare tillgång till marknaderna i tredje land, särskilt genom förhandlingarna inom utvecklingsagendan från Doha, men även via bilaterala kontakter och kamp mot bedrägerier, varumärkesförfalskning och piratkopior. Vi kommer även att reagera på anklagelser om otillbörliga handelsmetoder när vi bedömer det motiverat. Dessa och flera andra åtgärder undersöks för närvarande av högnivågruppen för textil och konfektion. Kommissionen är fast besluten att ge ny kraft åt de åtgärder som är avsedda att hjälpa industrin igenom denna övergångsperiod. 
Tokia Saïfi,
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot! Den 10 juni slöt Peter Mandelson ett avtal med Kina som gör det möjligt att övervaka och begränsa importen av vissa kinesiska textilprodukter till EU fram till slutet av 2008.
Man har emellertid stött på en del svårigheter i samband med genomförandet av avtalet, däribland de växande bergen av varor i EU:s hamnar, som ni redan har nämnt för oss. Herr kommissionsledamot! Efter avtalet av den 5 september hoppas vi nu att vi kan undvika nya blockeringar av leveranser samt undvika att ytterligare kvantiteter, utöver de som anges i Shanghaiavtalet, förs in på EU-marknaden. Vi skulle även vilja att man i det omarbetade avtalet tog tillräcklig hänsyn till såväl EU:s textilindustri, som har lagt ned stort arbete på att anpassa sig, som till textilproducenter i utvecklingsländer som har drabbats av konsekvenserna till följd av liberaliseringen av sektorn. 
Slutligen undrar jag, herr kommissionsledamot, hur vi kan planera skapandet av en hållbar framtid för EU:s textilindustri efter 2008? Hur ser denna framtid ut med tanke på rekommendationerna från högnivågruppen för textil och konfektion och på Europaparlamentets initiativbetänkande? Dessutom har krisen med kinesiska textilprodukter även fått en geopolitisk dimension, utöver de sociala och industriella aspekterna.
Därför anser jag att vi nu måste fråga oss själva hur EU på lång sikt ser på handelsförbindelserna med sina viktigaste partner, i synnerhet Kina. Vi kommer även att kunna diskutera denna fråga när vi debatterar Lucasbetänkandet. Under tiden måste vi komma på nya sätt att utveckla EU:s industrisektorer som gör det möjligt för oss att förutse obalanser och att reagera konkurrenskraftigt på alla globala utmaningar i framtiden.
Vid WTO:s nästa ministerkonferens i Hongkong måste EU stödja sina partners arbete med att bekämpa varumärkesförfalskning och piratkopiering av textil- och konfektionsvaror genom att genomföra avtalet om immaterialrätter på ett effektivt sätt, förhandla fram ömsesidig tillgång till marknaden genom att insistera på att de tekniska handelshindren avskaffas samt se till att alla rättar sig efter de sociala och miljömässiga normerna. Herr kommissionsledamot! Skulle inte det vara det bästa sättet att se till att vi alla i slutändan kan bedriva handel på lika villkor? 
Erika Mann,
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill börja med att gratulera kommissionen till att ha lyckats avsluta textilförhandlingarna med positivt resultat. Vi vet hur komplicerat och svårt det var och vår grupp vill varmt gratulera er till detta.
Jag beklagar verkligen att rådet inte är närvarande vid den här debatten. Vi har precis sett hur nödvändigt det är att medlemsstaterna agerar konsekvent, och jag anser att det är mycket olyckligt att rådet inte är närvarande vid den här debatten. Jag vill att rådet ska veta att vi inte tycker om det.
Jag vill återgå till några punkter som Tokia Saïfi redan har tagit upp. Skyddsåtgärderna infördes inom ramen för WTO-förhandlingarna. Även detta visar hur skickligt kommissionen, medlemsstaterna och de berörda parlamentsutskotten förhandlade då. I parlamentet har vi alltid sagt att detta är nödvändigt.
Herr kommissionsledamot! När det gäller den första krisen vi precis har sett med skyddsåtgärderna skulle jag vilja ställa en fråga till er på min grupps vägnar. Anser ni att de skyddsåtgärder som föreslogs under WTO-samtalen och som Kina har gått med på är adekvata med tanke på krisen? Anser ni att skyddsåtgärderna kanske måste ses över igen och eventuellt ändras?
När ni svarar, vilket ni gärna får göra skriftligen, vore jag tacksam om ni återigen kunde göra en bedömning av medlemsstaternas roll i krisen och ge förslag på vad som måste förändras i framtiden.
Det finns en punkt ni tog upp, herr kommissionsledamot, som jag håller fullständigt med om. Ni sa att Kina redan har blivit en politisk och ekonomisk stormakt. Detta visar naturligtvis tydligt att många av de samtal vi har hållit tidigare, inom WTO eller i samband med andra internationella avtal, nu ställer oss inför en ny utmaning. Nu har vi att göra med stormakter som Kina, och även Indien inom andra områden med deras mjukvaruindustri, och Brasilien när det gäller socker. Vilka utmaningar tror ni att EU kommer att behöva ta itu med i framtiden med tanke på denna situation? Ni sa att sektorn har förmågan att konkurrera och påpekade att vi är världens näst största exportör. Frågan jag vill ställa på min grupps vägnar är: Anser ni att detta är tillräckligt? Behöver vi göra mer, särskilt för de små och medelstora företagen? Anser ni att det stöd vi ibland ger till företag, som i många fall trots detta lägger ut arbete på entreprenad, är tillräckligt? Eller anser ni, liksom kommissionen, att det behövs mer kontroller för att ha riktig koll på detta? 
Min sista fråga är: Vad anser ni om förslaget om att införa EU-märkning för produkter, däribland textilprodukter, så att människor kan se under vilka villkor och enligt vilka normer produkterna har tillverkats?
Tills sist vill jag tacka er än en gång och jag ser fram emot ert svar. 
Johan Van Hecke,
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag har under en tid försökt komma på varför inte människor har sett den annalkande oroande utvecklingen av textildumpning från Kina tidigare, trots att man tydligt kunde se denna utveckling bland de produktkategorier som avreglerats tidigare. 
Jag hoppas inte att ni har något emot att jag säger detta, men de åtgärder som vidtogs den 5 september för att avskaffa kvoterna, särskilt de som gäller textilprodukter som stoppats i EU:s hamnar, påminner om en stressad fotbollsmatch.
Det är uppenbart att det samförståndsavtal som kommissionsledamot Mandelson medlade fram med Kina i juni, och som ledde till införandet av kvantitativa importrestriktioner inom tio produktkategorier, var mycket dåligt förberett. Hur kan man annars förklara att kvoten för 2005 redan har använts mindre än två månader senare? De stoppade varorna förtullades hastigt och avtalet från juni ignorerades med all den förvirring detta ledde till för textilindustrins producenter, handlare, inköpare och konsumenter.
Jag har några mycket konkreta frågor, herr kommissionsledamot. Vad gör vi nu? Hur kan man skingra den osäkerhet och förvirring som råder inom en bransch som har det svårt redan nu? Hur ska människor planera för det fortsatta genomförandet av samförståndsavtalet från juni? Hur ska importerna från Kina övervakas under de kommande månaderna? Och vad händer om ytterligare en last med kläder fastnar i EU:s hamnar om några veckor? Och vilka kvoter har fastställts för de kommande åren?
Herr kommissionsledamot! Som ni ser är det helt klart att det senaste avtalet med Kina väcker många fler frågor än det ger svar, och jag befarar att kommissionen inte kan svara på dessa frågor heller. Jag hoppas att ni kan övertyga mig om att jag har fel. 
Eva Lichtenberger,
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Det vi för tillfället ser inom textilsektorn är början på en trend eller synliggörandet av en trend som har pågått en tid och som kommer att accelerera och bli allt mer akut.
Vi står inför det faktum att världshandeln inte längre är så som vi tidigare trodde att den skulle bli i framtiden. Vi har hela tiden trott att vi i Europa skulle syssla med högteknologi, medan alla andra skulle förse oss med billiga råvaror och täcka våra grundläggande behov, så som det har varit förut. Denna strategi fungerar inte eftersom utvecklingen har gått framåt mycket snabbare, till exempel för textilindustrin i Kina.
Även om vi nu påstår att avtalet, samförståndsavtalet, har gett oss lite andrum, så är det inget annat än just detta och det kommer i bästa fall endast att sakta ned trenden lite. Det kommer emellertid inte att lösa de underliggande problemen. EU anpassar sig inte tillräckligt fort.
Jag noterar även att EU:s intressen är delade i den här frågan, mellan konsumenter, handlare och politiker. Konsumenterna vill ha billiga t-shirtar. Samtidigt finns det ett växande antal människor i EU som stöder kampanjer som Clean Clothes Campaign, som främjar produkter som har tillverkats under rättvisare förhållanden. Människor vill ha etiska normer för produktion, och de vill ha ekologiska normer för produktion. Men samtidigt vill alla ha de här lågprisprodukterna. Handlarna är likadana.
Herr kommissionsledamot! Jag skulle vilja ställa en fråga till er. Om ni säger att ni anser att kommissionen har agerat omsorgsfullt, hur kommer det sig då att man lyckades förbise det faktum att en mängd Kinaproducerade produkter har samlats på hög i hamnarna under en mycket kort tidsperiod? Jag kan inte förstå hur EU:s regeringschefer kan närvara vid öppnandet av företag som har omlokaliserats till Kina och sedan komma hem och klaga över konkurrensen från Kina. 
Jacky Henin,
   . – Herr talman! Ingen hör så dåligt som den som inte vill höra. Detta ordspråk stämmer väldigt bra in på kommissionen och kommissionsledamot Peter Mandelson.
I ett skede då textilsektorn står inför en verklig industriell och social katastrof har de lyssnat, men de har inte hört. I den fråga där vi var oense med Kina kastade EU in handduken och gick med på att utvärdera importkvoterna på nytt. Man uppmärksammade inte förslagen och ropen på hjälp från fackförbunden och yrkesförbunden inom sektorn. De enda vinnarna i den här affären är de återförsäljare som varken fruktar gud eller människan, EU-industrins sabotörer, de som måste omlokalisera till varje pris.
Kommissionen och kommissionsledamoten var ganska djärva när de inför hotet om hundratusentals förlorade arbetstillfällen och nedläggning av tusentals företag gemensamt beslutade att de måste agera snabbt. Därför gömde de sig bakom uttrycket att 20 miljoner kinesiska eller indiska skjortor är lika med en Airbus. Den här ekvationen är särskilt dum eftersom till och med en idiot vet att det inte är textilproducenterna utan flygbolagen som köper Airbus-plan. Jag kan även berätta en hemlighet för er: När de här bolagen köper flygplan är det för att de behöver dem, och de planerar att finansiera köpen med sin verksamhet, inte genom att sälja skjortor. Dessutom lyckades Förenta staterna sälja sina Boeing-plan samtidigt som de vidtog nödvändiga åtgärder för att skydda sin textilindustri.
Inför dessa påtryckningar, de europeiska arbetstagarnas ilska samt, framför allt, resultatet av den franska folkomröstningen om konstitutionen tog ni mycket strategiskt fram några frestande förslag som omedelbart togs emot med entusiasm av alla era vänner i klubben för hycklare, men som mycket snart endast visade sig vara ett spel för gallerierna. Som ni så cyniskt påstod är globaliseringen ett spel där det finns vinnare och förlorare, men detta kan vi inte säga till folket och därför måste vi ibland vidta taktiska åtgärder.
För att kunna tillvarata intressena för de anställda inom textilindustrin…
Patrick Louis,
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot! Det råder kris inom textilindustrin. Den hotas av två egocentriska uppfattningar. Den ena är den ensidiga uppfattningen där man vägrar att se felet med den nya internationella fördelningen av arbetskraft. I dag håller även högteknologiföretagen på att lämna kontinenten. Vi måste bekämpa denna avindustrialisering av EU och får framför allt inte ge efter för denna illusion inom tjänstesektorn. Den andra uppfattningen är den om EU:s ideologi, som enligt er, herr kommissionsledamot, består i att betrakta sektorn som en kvarleva och Kinas ofrånkomliga internationalisering som en smidig övergång.
Vi måste öppna ögonen om vi ska kunna rädda den här sektorn. Vi måste återupprätta principen om gemenskapspreferens i enlighet med Romfördraget så att konkurrensen inte leder till konkurrens mellan sociala system. Vi måste återupprätta en konkurrenskraftig penningpolitik så att vi kan kämpa på lika villkor mot valutadumpningen av amerikanska dollar och kinesiska yuan. Under den närmaste framtiden måste vi uppmuntra Kina att koncentrera sig på att producera till sin inre marknad. Låt oss återställa kvoterna till 2004 års nivå och låt oss inte glömma de fattiga textilexporterande länder som är de huvudsakliga offren för denna oansvariga politik. Peter Mandelson sa att EU är världens mest öppna ekonomi. Jag ska tolka detta åt er: Det är världens minst skyddade ekonomi. 
Jean-Claude Martinez (NI ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Det är hjärtskärande att ett barn i minuten dör av kikhosta eller mässling i utvecklingsländerna, trots att det finns vaccin.
Samma sak gäller textilindustrin och omlokaliseringen. Att se arbetstillfällen försvinna, att se företag försvinna i tusental, att se alla dessa globaliseringens sjukdomar, när det finns en möjlighet att utveckla nya tulltekniker, är ett stort steg bakåt i utvecklingen. Jag har förklarat detta för Peter Mandelson. Den gamla generationens tullavgifter som finns i dag är mycket invecklade, med kvoter, tulltoppar och icke-tariffära handelshinder. Alltihop är tekniskt invecklat och ineffektivt.
Men vi skulle kunna göra det mycket enklare. Vi behöver bara tänka ut ett avdrag för tullavgifter, som vi gjorde i Frankrike för moms 1954. Enligt den principen skulle tullavgifterna på textilprodukter ge Kinesiska exportörföretag en tullkredit som skulle bli avdragsgill för deras köp i EU. De kinesiska exportföretagen kunde använda denna tullkredit antingen på aktiemarknaden eller genom att rediskontera det till banken och vi skulle på ett mycket enkelt sätt ha infört en tullmoms, som det har tagit 50 år att sprida vidare.
Jag har förklarat detta för Världstullorganisationens generalsekreterare Michel Danet. Jag har skickat ett meddelande till Peter Mandelson. Men, herr talman, det är hjärtskärande att se var vi har hamnat på grund av teknisk bakåtsträvan, och att vi inte kan utveckla en ny generation tullavgifter. 
Georgios Papastamkos (PPE-DE ).
   – Herr talman! Klartecknet för att stoppa blockeringen av kinesiska textilprodukter var helt klart en eftergift till Kina. Detta strider mot filosofin i Shanghaiavtalet om en kontrollerad ökning av importen för att EU:s industri ska hinna anpassa sig. En viktig orsak till detta är kommissionens byråkrati. Kommissionen har låtit importföretagens ekonomiska intresse komma i första hand. Krisen i en traditionell industri, den europeiska textilindustrin, är viktigare än dessa företag. Fabriker läggs ned en efter en. Arbetstagarnas arbeten är viktigare än importföretagens ekonomiska intressen. Detta är EU:s ekonomiska intresse och Europeiska kommissionen, väktaren av EU:s ekonomiska intresse, uppmanas att skydda det.
Personligen är jag emot de nyprotektionistiska trenderna inom internationell handel. Men aggressiv import från Kina visar att balansen i världshandelssystemet är beroende av enhetliga system, institutionell öppenhet och gemensamma sociala och miljömässiga skyddsnormer. Den är även beroende av ett effektivt skydd för immateriell och industriell äganderätt och av att man undviker ekonomiska, sociala och ekologiska rutiner för dumpning. Dessutom anser jag att det behövs effektiva åtgärder för att EU:s textilindustri gradvis ska kunna anpassa sig och att de nödvändiga balansåtgärderna i enlighet med WTO-lagstiftningen behövs. Kommissionen måste bort från alla stora ord. I parlamentet har vi Saïfibetänkandet och det förslag som hör ihop med betänkandet. Vi visar vägen för Europeiska kommissionen. 
Elisa Ferreira (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Översynen av samförståndsavtalet med Kina som ägde rum den 5 september är kanske i dag en smärre olycka snarare än en egentlig framgång. Översynen är resultatet av kommissionens uppenbara oförmåga att garantera efterlevnaden av de internationella avtal som den har undertecknat. Översvämningen av textilprodukter sedan januari 2005 var ingen direkt överraskning och det är skrämmande att kommissionen varken var förberedd eller tillräckligt flexibel för att kunna bemöta den.
Dessutom skapar inte kommissionens agerande att se över ett avtal i september, som den ingick under edlig förpliktelse så sent som tre månader tidigare, något gott anseende på den internationella arenan och det ger den en mycket svagare ställning i framtida förhandlingar. Kommissionens svaghet är oroväckande och det värsta är att den har ingjutit osäkerhet hos EU:s företag, producenter och importföretag när det gäller att utarbeta strategier, en osäkerhet som vi snabbt måste få bort. Därför vore jag tacksam, herr kommissionsledamot, om ni kunde ge direkta svar på följande fyra frågor:
Ett: Kommissionen fortsätter att reglera produktionen i EU, till exempel med hjälp av REACH-direktivet. Vad har kommissionen för specifik plan för att se till att öppnandet av EU:s marknader verkligen åtföljs av internationell efterlevnad av minimiregler för mänskliga rättigheter, miljö och arbetstagares rättigheter?
Två: Högnivågruppen för textil och konfektion har rekommenderat en lång rad politiska åtgärder i syfte att påskynda återhämtningen av de europeiska textilregionernas konkurrenskraft och kommissionen har godtagit denna rekommendation. Ni nämnde dessa initiativ, om än mycket kortfattat. Hur ligger det till exakt när det gäller dessa åtgärder, och i vilken utsträckning beror genomförandet av åtgärderna på budgetplanen?
Fråga tre: Vad kan kommissionen ge oss för garantier för att avtalet från september inte går samma öde till mötes som avtalet från juni? Vad har kommissionen skaffat för förmåga eller vilja sedan dess när det gäller att övervaka avtalet och se till att det infrias?
Fråga fyra: Med tanke på att de problem som skoindustrin står inför liknar dem inom textilsektorn undrar jag om kommissionen kan bekräfta ryktena om att man håller på att utarbeta antidumpningsåtgärder som ska genomföras under 2006? Tack på förhand för era svar, herr kommissionsledamot. 
Sajjad Karim (ALDE ).
   – Herr talman! Jag företrädare en valkrets med en lång historia som ledande inom textilhandeln. Lancashires bomullsspinnerier bidrog till att lägga grunden för den brittiska industriella revolutionen. Mycket har förändrats genom åren. Spinnerier som en gång i tiden anställde tusentals har nu endast ett hundratal arbetstagare.
Det var synd att processen i Lancashire inte hanterades på regeringsnivå och att den ledde till att många värdefulla människor över en natt plötsligt stod där med överflödiga färdigheter. På nationell nivå tog man inte vara på kunskaper som skulle göra det möjligt att konkurrera och förnya. De nya förändrade omständigheter som vi står inför får inte bli en upprepning av den erfarenheten utan snarare ett fönster genom vilket vi kan utveckla vår industri.
De så kallade ”behå-krigen” har blivit den olyckliga sidoeffekten av vår brist på omtanke och förberedelser inför framtiden. Ingen förväntar sig att förändringar ska ske över en natt. Vi bör inte glömma hur anmärkningsvärt det är att Kina och Europeiska unionen har lyckats nå en kompromiss under enorma påtryckningar, men de första trevande stegen måste tas omedelbart innan situationen förvärras. Vi behöver fasta regler, inte protektionistiska åtgärder. Avtalet som nåtts fungerar som ett häftplåster på de framtida handelsförbindelserna med Kina. Den europeiska industrin måste hitta ett sätt att konkurrera med lågpriskonkurrenter.
Herr kommissionsledamot! Jag är säker på ni håller med mig om att de nuvarande förhållandena inte kan få fortsätta. Vilka specifika åtgärder tänker ni omedelbart vidta för att tillhandahålla den politiska ledning som EU:s producenter så desperat behöver? Vi får helt enkelt inte vara oförberedda och låta oss överrumplas en gång till. 
Margrete Auken (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Jag vill börja med att tacka kommissionen för att den faktiskt inte lät saker och ting gå helt över styr. Om EU:s industri ska kunna ha en chans i framtiden kommer det inte att vara den tunga industrin som överlever utan den industri som är smidigast, mest miljövänlig och mest kunskapsintensiv och som även är resurssnål. Det vi har sett prov på i det här fallet har faktiskt varit ganska chockerande. Det är särskilt de gammaldags tunga industrierna som allvarligt har försökt skada andra industrier genom att kräva statligt skydd i linje med de mest motbjudande traditionerna i de rika OECD-länderna, vars önskan har varit att skydda sina egna marknader samtidigt som de tvingar fattiga länder att öppna sina marknader. Detta har i regel lett till att dubbelt så stor skada har tillfogats de fattiga länderna.
Faktum är att de rika länderna måste öppna sig och förlita sig på förnyelse. Det var naturligtvis för att säkerställa hela den processen som man lade ned tio år på att utveckla multifiberavtalet. Det finns faktiskt länder som har tagit detta på allvar och som har lyckats anpassa sig, utan att arbetstillfällen har gått förlorade. Om man bröt avtalen skulle dessa länder bli lidande eftersom de absolut inte kan konkurrera på ett bra sätt med nedåtgående industrier under statligt skydd. Det här är naturligtvis precis samma sak som håller på att hända inom den kemiska industrin, där en ny ”Kemiske Ali” med regeringarnas stöd dyker upp och försöker förstöra de moderna industrierna. Vi måste hoppas att den industri vi får kan hålla stånd, även om de fattiga länderna går samman, och vi måste göra allt vi kan för att hjälpa de fattiga länderna att utvecklas. Jag kan inte gå in på detta här – det finns det inte tid till – men det är detta som måste vara syftet, snarare än att på nytt isolera oss själva på ett sätt som skadar alla inblandade parter. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ).
   – Vi hoppades få höra något nytt från kommissionen. Vi hade hoppats på praktiska åtgärder uppbackade av lämpliga, akuta resurser för att genomföra viktiga förslag som lades fram i parlamentets resolution av den 6 september. Men det vi fick höra var i stället mer av samma prat och försök att försvara det som är oförsvarbart. Låt oss göra en tillbakablick.
Den 1 januari ledde liberaliseringen av textil- och konfektionssektorn till en mycket kraftig ökning av importen till EU. Barrosokommissionen hade varnats för de allvarliga sociala och ekonomiska konsekvenserna för länder som Portugal och för det trängande behovet av att aktivera skyddsklausulerna i handelsavtalen. Trots detta dröjde det ända till den 6 april innan kommissionen tillämpade dessa klausuler, om än med en urvattnad effekt. Det dröjde sedan till den 17 maj innan kommissionen inledde samtal om endast två kategorier av textilprodukter, vilket ledde till att ett avtal presenterades den 10 juni, som i stället för att sträva efter att frångå användningen av skyddsklausuler innehöll en mängd fällor. På grund av att det inte fanns några regler om genomförandet dröjde det på nytt innan avtalet trädde i kraft, vilket skedde den 20 juli. Detta gjorde att EU:s stora multinationella importföretag och återförsäljare fick tid på sig att undergräva de importgränser som avtalats i juni.
I september gav kommissionen efter för de stora multinationella företagens önskan och den här gången agerade den snabbt och påskyndade beviljandet av miljontals textil- och konfektionsartiklar. Därmed bröt den mot det den själv hade avtalat. Sensmoralen i denna historia är att de som har vunnit på liberaliseringen av textil- och konfektionshandeln är de stora importföretagen och återförsäljarna. Det är de som har ökat sina vinstmarginaler till ännu mer obegripliga nivåer. Förlorarna är EU:s textilindustri, arbetstagarna och de tusentals mikroföretagen och små och medelstora företagen. 
Zuzana Roithová (PPE-DE ).
   – Jag vill börja med att säga hur glad jag är över att kommissionen har gått med på att begränsa importen av kinesiska textilprodukter, som har översvämmat Europa och de utvecklade länderna, även om det tyvärr har tagit precis ett år att göra detta, ett år då saker och ting har utvecklats som förväntat. Förra året när kommissionen fick information om prognoserna och en del politiker, däribland jag själv, varnade för utvecklingen, stod EU passivt och skickade inga varningssignaler, varken till Kina eller till detaljhandelskedjorna, och EU misslyckades med att få till stånd övervakning i tid. Det var ett misstag att inte göra klart för detaljhandlarna innan de undertecknade kontrakten att EU skulle vidta skyddsåtgärder och begränsa ökningen av importen till acceptabla nivåer och att vi inte snopet skulle luta oss tillbaka och se en industri dö ut som sysselsätter miljontals kvinnor i södra och mellersta Europa. 
Tyvärr infördes inte begränsningarna förrän efter sex månader, när flera massiva importkontrakt redan hade undertecknats, och när varorna redan hade börjat stocka sig i EU:s hamnar. Det var uppenbart att kineserna förväntade sig att stora mängder varor skulle tillåtas att föras in i EU. Avtalet visade sig endast vara en papperslapp. Detta väcker frågan om det verkligen var menat på allvar. Kritiker påstår att det bara var ett sätt att lugna Europaparlamentet. Jag delar inte den uppfattningen och därför kräver jag, på tjeckiska arbetstagares och andras vägnar, att kvoterna ska gälla ytterligare ett år, till slutet av 2008. På så sätt skulle de överenskomna gränser som överträddes efter juni utjämnas. 
Men jag skulle framför allt vilja att man utnyttjade detta uppskov till att förändra EU:s handelsstrategi. Alla ekonomiska och politiska påtryckningsmedel bör användas för att tvinga kommuniststaten Kina att öppna sin egen marknad på motsvarande sätt, att godkänna den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter och den internationella konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter, och därmed rätta sig efter miniminormerna inom en snar framtid. Landet borde även tvingas att sluta kringgå förbudet mot statliga subventioner till exportföretag för att begränsa piratkopiering inom handeln och att ta på sig en del av ansvaret för industriellt avfall och för att åtgärda miljöskador. 
Jag tror att EU till sist kommer att bli en stark aktör på världsmarknaden och att kommissionsledamoten kommer att bli en strategisk beslutsfattare i stället för bara en medlare i en tillfällig tvist. 
Joan Calabuig Rull (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Den verkliga situationen är den att den totala avregleringen av textilhandeln den 1 januari i år ledde till en störtskur av kinesiska produkter. Kommissionen föreslog att man skulle begränsa denna import och nådde därför en överenskommelse i juni. Men vissa importföretag i EU utnyttjade den tid det tog att upprätta avtalet och samlade på sig en stor mängd varor.
Det nya avtalet av den 5 september 2005 bidrar till en lösning av problemet, där man hade nått en punkt då alla var förlorare. Men detta avtal kan inte anses vara tillfredsställande eftersom det har gett ett slappt intryck.
En del har sagt här i dag att textilindustrin borde ha anpassat sig snabbare eftersom den har vetat om vad som skulle hända de senaste tio åren. Men även om vi talar om textilprodukter i dag tror jag att vi kommer att tala om bilar eller produkter inom kommunikations- och informationsteknik i morgon om vi inte tar itu med dessa utmaningar under ordnade former.
Detta är inte en tvist mellan fri handel och protektionism. Det vi vill ha är snarare ökad, men rättvis och öppen, handel där man respekterar sociala och miljömässiga miniminormer.
Slutligen skulle jag vilja göra er uppmärksamma på ett förhållande som orsakar oro inom sektorn. Utöver de välkända distributionskedjor som producerar varor i Kina till stabila priser har det dykt upp okända märken till ovanligt låga priser som inte ens täcker råmaterialskostnaderna för produkten.
Till exempel kan priset på byxor som importeras till unionen variera mellan 6 EUR och 0,43 EUR. I båda fallen gäller det byxor som har tillverkats i Kina. I mitt land utgör dessa märken ungefär 40 procent av all import från Kina.
Herr kommissionsledamot! Jag misstänker att vi har att göra med ett bedrägerifall där det värde som deklareras i tullen används för att minska importföretagens skattekostnader, både gemenskapstull och moms. Därför skulle jag vilja veta vilka beslut kommissionen kommer att fatta med anledning av detta. 
Anne Laperrouze (ALDE ).
   – Herr talman! Ännu ett företag i sydvästra Frankrike har just meddelat att det tänker lägga ned produktionen. Som en följd riskerar 54 textilarbetare som är specialiserade på produktion av exklusiva tyger att bli långtidsarbetslösa i en redan hårt drabbad region.
Situationen är katastrofal. Ett stort antal arbetstillfällen har gått förlorade i denna sektor sedan början av 2005. Rekommendationerna från högnivågruppen har utformats med tanke på framtiden, men vad kommer att hända på kort sikt?
Herr kommissionsledamot! Ni säger att vi har en frist på två och ett halvt år, efter de avtal som ni har undertecknat. Vi måste dock handla snabbt, och jag skulle vilja föreslå ett antal åtgärder som är värda att överväga, nämligen att tillåta att medlemsstaterna använder strukturfondsreserven för att bistå företag som lider av kassaflödesproblem och hjälpa dem att förnya sig och omstrukturera, att hjälpa företag att skapa konsortier, så att de kan utgöra en verklig kommersiell kraft som kan konkurrera på den kinesiska marknaden, att införa sociala och miljömässiga kriterier, att kräva varumärkning som anger ursprungslandet och slutligen, som talaren före mig redan har sagt, att skapa verkliga europeiska märken. 
Georgios Toussas (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Problemen i den europeiska textilindustrin var förutsebara för flera år sedan och kommer inte att vara någon isolerad företeelse, eftersom liknande förhållanden råder inom tillverkningen av andra varor, såsom skor, bilar, stål osv.
Kapitalistiska omstruktureringar i världshandeln, särskilt i textilindustrin, leder till enorma vinster för koncerner som är stora inom textilexport och textildistribution och för storfinansen i allmänhet. Samtidigt kastas tusentals arbetstagare ut på gatan, i arbetslöshet. Enligt Euratexs officiella statistik kommer 1 miljon arbetstillfällen att gå förlorade i medlemsstaterna före slutet av 2006.
Vad försöker man dölja med allt detta tal om invasionen av kinesiska varor i medlemsstaterna? Uppenbarligen försöker man dölja det ansvar som Europeiska unionen och medlemsstaternas regeringar bär och den gräsrotsfientliga politiken, vars kriterier är konkurrenskraft och storföretagens och storfinansens vinster.
Arbetstagarna måste dra de nödvändiga politiska slutsatserna, med tanke på den statistik som anges i de aktuella betänkandena, nämligen att utländska investeringar i Kina står för 60 procent av den kinesiska exporten till övriga världen. Det behövs därför radikala förändringar på ekonomisk och statlig nivå för att skapa rättvis internationell handel och välstånd på gräsrotsnivå. 
Werner Langen (PPE-DE ).
   – Herr talman! Textilindustrin är ytterst löne- och arbetsintensiv. Den består huvudsakligen av små och medelstora företag och har framgångsrikt genomgått en betydande strukturförändring i Europa under de senaste 30 åren. Vi befinner oss inte i början. Den kris som nu har utlösts av den dramatiska ökningen av importvaror från Kina drabbar dock inte bara företag i Europeiska unionen. Det är företagen i några av världens fattigaste länder, till exempel Bangladesh, som drabbas i första hand. Det är de som lider mest, liksom vår tullunionspartner Turkiet. Det skulle vara helt fel av Europeiska unionen att ensidigt insistera på nya subventioner i detta läge. Som kommissionsledamoten mycket riktigt sa måste vi koncentrera oss på innovation och på effektiva produktionsmetoder.
På den internationella arenan måste kommissionen naturligtvis hävda normer och försöka se till att det råder rättvisa konkurrensvillkor. Tyvärr kan jag inte instämma i lovorden och säga att kommissionen gjorde allting rätt 2005. Den väntade för länge. Högnivågruppen avfärdade oss gång på gång. Sedan gav den bara ett halvt svar och visste inte att importvaror samlades på hög i hamnarna. Berömmet till kommissionen bör därför tonas ned.
Jag skulle dock även vilja klargöra att den fråga som vi diskuterar i dag har två sidor. Det handlar även om konsumentpriser. Vi kan inte bortse från att konsumenterna i Europeiska unionen tycker om att kunna köpa billiga textilvaror. De två största koncernerna i Europa, H[amp]M och Zara, är enormt populära bland konsumenterna. Även detta hänger ihop med att den internationella arbetsfördelningen inte kan stoppas i en så arbetsintensiv sektor. Kommissionen kan dock, särskilt i år, sörja för ett bättre och förnuftigare klimat för sektorn än tidigare. Jag uppmanar kommissionsledamoten att handla snabbare och mer beslutsamt och att inte planera nya subventionsprogram, utan se till att villkoren är rättvisa. 
Harlem Désir (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Under debatten har ni gratulerats, men även fått mycket kritik. Bortsett från all polemik tror jag att detta beror på parlamentets stora oro över textilindustrins framtid och framför allt, vilket är den slående aspekten av detta ärende, på den tydliga bristen på framsynthet från kommissionens och medlemsstaternas sida. Ni har nämnt en exempellös volymökning, det är sant, men denna ökning av importvolymer var allt annat än oförutsägbar. Alla visste vad multifiberavtalets upphörande och slopandet av kvoter den 1 januari i år handlade om.
Följaktligen kan jag inte förstå varför det tog så lång tid innan kommissionen reagerade. Vi kunde välja att utlösa skyddsklausuler, vilket är tillåtet enligt WTO:s regler. Det var inte alls nödvändigt att invänta kinesernas samtycke eller att vänta till juni.
Dessutom ifrågasätter vi även de förhållanden under vilka det protokoll som undertecknades den 10 juni har genomförts och hur vi hamnade i denna röra med 85 miljoner varor liggande på hög i tullen och överträdelser av de överenskomna kvoterna för 2005. Hur kommer det sig att man inte sörjde för lämpliga åtgärder när avtalet undertecknades, och vilka garantier har vi för att villkoren enligt detta avtal kan behållas under de två och ett halvt år som ni talade om och som antas ge sektorn tid att omstrukturera sig.
Euratex har sagt att 165 000 arbetstillfällen har gått förlorade sedan årets början och beräknar att en miljon arbetstillfällen kommer att vara i farozonen före årets slut. Kan ni bekräfta dessa siffror? Vilka åtgärder avser Europeiska kommissionen att vidta? Kan omstruktureringsfonden, som försvarades av Vladimír Špidla och den föregående kommissionen, användas till att hjälpa de sysselsättningsområden och företag som drabbas hårdast?
Slutligen har flera talare nämnt de strukturella problem som konkurrensen med Kina nu ger upphov till, som i praktiken snedvrider konkurrensen, enligt WTO:s regler: exportsubventioner och dolt stöd, såsom elleveranser samt räntefria lån som statsägda banker ger till statsägda företag. Vi kan även fråga oss om det är dags att tillsammans med Europeiska unionens övriga WTO-partner, som drabbas av denna ökning av kinesiska importvaror – Bangladesh, Turkiet, Tunisien och Marocko – ta upp frågan om grundläggande sociala normer. Avser kommissionen att tala med dessa partner och lägga fram dessa frågor på förhandlingsbordet, till exempel vid ministerkonferensen i Hongkong? 
Markus Pieper (PPE-DE ).
   – Herr talman! Den europeiska textilindustrin är i kris, och Kina ges skulden för det. I synnerhet parlamentsledamöterna på vänsterkanten kräver att marknaden ska skärmas av igen. Utskottet för regional utveckling kräver nya program till stöd för den europeiska textilindustrin. Avskärmning och subventioner – om detta är allt vi kan tänka på i denna globaliseringens tidsålder, då måste det verkligen vara illa ställt med denna sektor i Europa.
Lyckligtvis ligger den europeiska textil- och konfektionsindustrin långt före politikerna, eftersom företagen i fråga har verkat i global konkurrens i årtionden. Under lång tid nu har de stärkt sina konkurrenskraftiga kärnområden i Europeiska unionen, det vill säga forskning, marknadsföring och slutbehandling, och utvecklat leverantörsstrukturer i Fjärran Östern, särskilt i Kina. Den europeiska textilindustrin fick inga subventioner för denna strukturförändring. Därför gick till exempel mer än 100 000 arbetstillfällen förlorade i gränsregionen mellan Nederländerna och Tyskland.
Arbetslösheten ligger nu likväl långt under genomsnittet i de berörda regionerna. Det beror just på att den befintliga strukturen inte bevarades genom subventioner. Det beror på att Europeiska unionen stödde strukturförändring utanför textilindustrin liksom teknikcentrum och sanering; ni minns det gamla Retexprogrammet.
Nya program särskilt till stöd för textilindustrin är inte rätt väg. Företag i Europa som åter har blivit lönsamma genom att krympa kostymen skulle inte förstå om deras ”belöning” nu blev att behöva konkurrera med grannar som plötsligt fick subventioner. I stället för att snedvrida konkurrensen med subventioner måste vi anpassa lagstiftningen. Detta inbegriper till exempel att underlätta patentskydd, konsekvent beivra produkt- och varumärkesförfalskning samt öka forskningskapaciteten, särskilt inom nanoteknik, nya material och produktionsprocesser. Vi måste hjälpa de drabbade regionerna, men inte genom att använda driftsubventioner som fördröjer strukturförändring, utan genom att driva en aktiv strukturpolitik. 
Panagiotis Beglitis (PSE ).
   – Herr talman! Textil- och konfektionsindustrin i Grekland har väldiga problem.
Jag skulle vilja ge kommissionen lite statistik: bara under 2004 friställdes över 15 000 personer. Nyligen har nya textilfabriker stängt i grekiska områden som Korint, Thessaloniki och Trakien. Det är ett centralt problem. Landets traditionella produktionsstruktur skadas och arbetslösheten stiger.
Detta är dock ett vidare problem. Det är ett europeiskt, inte ett nationellt problem. Det behövs därför aktiva och inte passiva ingripanden. Frågan är hur Europeiska unionen reagerar och hur den utnyttjar Världshandelsorganisationens mekanismer. Frågan är vilken integrerad europeisk politik som EU förfogar över för att modernisera och stärka den europeiska textilindustrins konkurrenskraft. EU-medborgarna anser i dag inte att Shanghai-överenskommelsen var den lämpligaste ramen – eller de anser förmodligen att den kom väldigt sent. Precis som EU-medborgarna anser att den överenskommelse som kommissionen nådde i september inte kommer att hålla. Problemet kommer att komma tillbaka med ännu större kraft nästa år.
Det är väldigt svårt, herr kommissionsledamot, att övertyga de EU-medborgare som förlorar sina arbeten och blir arbetslösa om att en fullständig avreglering ligger helt i Europeiska unionens intresse eftersom den kan exportera sina varor och tjänster till Kina. Detta beror helt enkelt på att alla EU-länder inte har tung industri. Alla tillverkar inte bilar och Airbus-flygplan.
Europeiska kommissionen måste formulera en ny integrerad strategi för textilindustrin inför den centrala milstolpen 2008. Den måste på ett mer proaktivt sätt försvara Europeiska unionens rättigheter i Världshandelsorganisationen.
Avslutningsvis uppmanar jag kommissionsledamoten att berätta för oss vad Europeiska kommissionen avser att göra åt de textilföretag som har finansierats med gemenskapsmedel och som sedan antingen har flyttat utanför Europa eller lagt ned verksamheten. Det är en särskilt viktig fråga som kräver ett omedelbart svar från Europeiska kommissionen. 
Ursula Stenzel (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Inget är så känsligt för strukturförändring som textilindustrin. Vi gjorde denna smärtsamma erfarenhet i Österrike för några år sedan, när textilindustrin i provinsen Vorarlberg, där den traditionellt hade varit baserad, kollapsade över en natt till följd av omlokalisering till andra länder – på den tiden till Ungern och senare till Rumänien, sedan Ukraina, nu Serbien och så vidare.
I dag står vi inför ett globalt fenomen. Handelskonflikten med Kina har gjort oss alla väldigt medvetna om detta. Så vad gjorde vi? Vi anpassade oss, vi valde modern teknik, vi satsade på forskning och vi skapade ett ekonomiskt klimat som har gjort Vorarlberg till en av de modernaste högteknologiska platserna i Europa och som har gjort provinsen konkurrenskraftig. Vad jag säger är att vi måste skapa ett klimat där även Europeiska unionen kan vara konkurrenskraftig.
Som det har varit hittills, att vi växlar mellan å ena sidan avreglering och å andra sidan inbromsning genom att återinföra protektionistiska åtgärder, kan inte vara rätt väg. Vi måste finna mer hållbara lösningar, hållbara lösningar som även garanterar att vi känner till under vilka förhållanden varorna tillverkas. Kina vidtar helt klart många åtgärder för att hjälpa statliga företag, åtgärder som även snedvrider konkurrensen här, såsom räntefria lån från statliga banker, exportsubventioner, dolda subventioner i form av gratis elleveranser osv.
Jag kommer ihåg när jag deltog i en kort konferens som hade anordnats av en av Europas tillverkare och handlare inom textilier, som påpekade att det är helt naturligt att Kina vill föra ut sina textilvaror på marknaden, eftersom hälften av dess intäkter måste vara i utländsk valuta. När vi talar med Kina bör vi därför även betona att detta tryck på de kinesiska företagen bör upphöra. Det skulle onekligen hjälpa den europeiska textilindustrin. 
Harald Ettl (PSE ).
   – Herr talman! Till skillnad från många av de tidigare talarna skulle jag vilja säga att kommissionen har skött sig bra i textilfrågan, i denna situation av konflikt mellan industri och fack, där alla i Europeiska unionen försökte gå bakom ryggen på varandra. Kommissionen har skött sig bra med de åtgärder som vidtogs i anslutning till samtalen med Kina.
I stället för att ägna lång tid åt att tala om vart textilindustrin är på väg och vad som kan behållas här, skulle det vara bättre – och det säger jag som medlem av en textilfackförening – att tala om en ordnad reträtt för textil- och konfektionsindustrin i Europeiska unionen. Det betyder inte att det inte kommer att finnas någon textilindustri alls – tvärtom. Det kommer fortfarande att finnas en teknisk textilsektor – högteknologisk, med nanoteknik – som redan har börjat utvecklas. Det kommer att vara vad som återstår av textilindustrin i EU. Det kommer fortfarande att finnas en rest av i Europeiska unionen, men det kommer inte att vara mer än en rest. Vi måste därför tala om en ordnad reträtt. Vid en ordnad reträtt behövs det naturligtvis alternativ för de anställda i dessa sektorer. I dag lyser rådet återigen med sin frånvaro i debatten. Jag säger detta särskilt till det brittiska ordförandeskapet, som har insisterat på att det inte kommer att finnas mer pengar för Europeiska unionen. Jag ber inte om pengar till textilsektorn. Jag ber om pengar till de regioner där sysselsättningen – trots överenskommelser – kommer att rasa med mer än en miljon under de närmaste åren. Det är vad som behövs i Europeiska unionen.
Vi bör även ägna en tanke åt en sak som jag skulle vilja fråga kommissionsledamoten om: Bör vi inte tala om textilmärkning? Frågan om märkning måste diskuteras med WTO. Jag menar märkning som skulle avse både sociala och miljömässiga aspekter. WTO bör även kräva att Kina respekterar de mänskliga rättigheterna och Internationella arbetsorganisationens (ILO) normer. Det är den bästa vägen för ytterligare utveckling. Vi måste fokusera på våra egna arbetstagare, men även på arbetstagarna och utvecklingen i Kina. Då kommer vi att vara redo för den utveckling som behövs i världshandeln. 
Avril Doyle (PPE-DE ).
   – Herr talman! Den fråga vi diskuterar är hur globaliseringen ska kunna hanteras politiskt, så att vi kan främja en ordnad handelsutveckling och undvika marknadsstörningar. En balans måste uppnås mellan EU:s textilprotektionism, som kostar 270 euro extra per år för varje hushåll med fyra personer, och en fullständig snedvridning av marknaden. Det är en svår balansgång. Javisst, men som politiker arbetar vi med praktisk politik och inte med ekonomisk teori.
Vi kan inte ha en situation liknande den som uppstod i somras. Försäljningen av 80–90 miljoner konfektions- och textilprodukter blockerades i varuhusen runtom i Europeiska unionen, vilket ledde till att europeiska företag lamslogs och handelsrelationerna med kinesiska partner förstördes. Vi behöver mer flexibilitet för att hantera plötsliga förändringar i världshandeln.
Detta innefattar att inrätta en jämn spelplan där alla spelar på samma villkor. Kommissionen måste göra sitt yttersta för att försvara villkoren i handelsavtalen, enligt vilka företag som exporterar till Europeiska unionen måste följa internationella normer om arbetstagares rättigheter och miljöstandarder. Kineserna har fördelen med billig arbetskraft och ibland, utifrån våra normer, tvivelaktiga arbetsförhållanden. Men låt oss vara ärliga, den europeiska textilindustrin är också en av de sämst betalda, och ju mer utbildad vår arbetskraft blir desto mindre benägen är den att sätta sig framför symaskinen. Det finns flera frågetecken att räta ut här och vi behöver mindre skönmålning av hur det såg ut i våra industrier förr i tiden. Vi behöver en ärlig och öppen dialog.
Det finns fler konflikter, även inom EU, om hur detta bör hanteras. Sedan importkvoterna infördes får den kinesiska textilexporten öka med mellan 8 och 12 procent under de kommande åren. Spanien och Frankrike har en åsikt om hur detta ska hanteras medan Förenade kungariket, Irland och de nordiska länderna har en annan syn på saken. Detaljhandelsföretagens och konsumenternas företrädare har en åsikt om saken, medan producenternas företrädare har en annan. Min regering har de senaste åren ändrat sin politik. Den uppmuntrar och assisterar nu aktivt irländska företag att flytta till Folkrepubliken Kina och andra länder. Vi har inget val sedan vi gick med i Europeiska unionen och förlorade vår fördel i förhållande till Europa–Medelhavsproducenterna.
Vi behöver en öppen och ärlig dialog. Dessutom behöver vi först och främst se om vårt eget hus. 

Mario Mantovani (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Det bästa vi kan göra i våra handelsförbindelser med Kina och asiatiska marknader i allmänhet är att avstå från en ojämn kamp som kommer att orsaka den europeiska industrin irreparabla skador – textilindustrin i dag, tillverkningsindustrin i morgon, sedan bilindustrin, teknikindustrin osv.
Handelsförbindelserna bör egentligen grunda sig på ömsesidig respekt för gemenskapens lagstiftning, vilket inte är fallet för närvarande. Det räcker med att tänka på den omdömeslösa användningen på dessa marknader av material, även kemikalier, som nu är förbjudna i EU och, för den delen, på utnyttjandet av arbetstagare som saknar företrädare i denna ekonomi och utnyttjandet av barn, fångar, slavar och kort sagt alla som helt saknar samhällsskydd.
Den överenskommelse som nyligen har nåtts och frisläppandet av de stoppade varorna kan inte utgöra en slutgiltig lösning på de problem som har uppkommit. Det behövs en grundläggande kursändring som leder tillbaka till rättvisa villkor och respekt för regler som är bindande för båda parter. Ett första steg kunde kanske vara att undersöka idén om att återinföra kvoter och tullar, åtminstone på kort sikt, för att begränsa skadorna och att överväga frågorna om spårbarhet och varumärken. Något görs nu för att kompensera för den tidigare bristen på handling från kommissionens sida.
Texten från i juli till försvar för immateriella rättigheter och mot varumärkesförfalskning och pirattillverkning innebar utan tvekan att vi började försvara våra textilföretag och vår ekonomi i allmänhet. Detta, herr talman, är syftet med de två ändringsförslag som har lagts fram av över 40 ledamöter och som vi kommer att rösta om i förmiddag. Jag hoppas att de kommer att infogas i Lucasbetänkandet. I det ena ändringsförslaget välkomnas förslaget till direktiv om straffrättsliga påföljder. Det andra gäller respekt för miljöåtgärder. 
László Kovács,
   . – Herr talman! Jag vill börja med att tacka för gratulationerna och för den förståelse som visats för svårigheterna i den här situationen. Jag är även tacksam för de oroliga och kritiska kommentarer som har framförts. Jag har redan bemött några av dem i mitt inledande anförande. Kommissionen är beredd att lära av situationen och ta till sig all relevant kritik och oro.
I våra kontakter med Kina beaktar vi självklart de geopolitiska aspekterna och den viktiga roll som Kina spelar i världen. I det här fallet ger vi dock företräde åt den handelspolitiska aspekten, vår textilindustris intressen och till och med situationens eventuella sociala konsekvenser. Vår handelspolitik gentemot Kina – samförståndsavtalet och även de godkända protokollen – har som mål att skapa en hållbar framtid för Europeiska unionens textil- och konfektionsindustri, som i grund och botten är konkurrenskraftig. Vi är till exempel väldigt starka när det gäller lyxprodukter och vi är världens näst största exportör av textil- och konfektionsvaror. Samförståndsavtalet har gett vår textil- och konfektionsindustri extra tid att förbereda sig inför de utmaningar som den står inför.
Åtgärderna har även som mål att skydda Maghrebländernas intressen, liksom de fattiga utvecklingsländer som exporterar textil- och konfektionsvaror. Kommissionens arbete med att reformera ursprungsreglerna och ursprungsmärkningen är även menat att stödja utvecklingsländerna.
När det gäller problemen att genomföra samförståndsavtalet och frågan huruvida kommissionen agerade för sent och förlorade tid före maj 2005 vill jag påminna er om att vi först var tvungna att granska situationen och undersöka kvoterna. Några medlemsstater var sena med att skicka in eller lämna den nödvändiga informationen.
Det stämmer att det har funnits ett enormt lager av textilvaror och det finns många skäl till det. Ett av skälen var att det byggdes upp under en kort period mellan undertecknandet av samförståndsavtalet och dess ikraftträdande, och vissa importörer lade till och med in beställningar i ett försök att blockera systemet, dock utan framgång. Till slut var vi tvungna att tillämpa en flexibel lösning, nämligen att tidigarelägga utnyttjandet av kvoterna för 2006, vilket givetvis inte leder till någon ökning av mängden textilvaror som Kina får exportera.
De godkända protokollen och övervakningen kommer att förhindra liknande problem och flaskhalsar, och kommissionen offentliggör regelbundet kvoterna för att på så sätt hålla importörerna informerade.
Flera talare nämnde den brännande frågan om varumärkesförfalskning. Det råder inget tvivel om att kommissionen är fast besluten att bekämpa denna. Jag vill nämna tullsamarbetsavtalet vi undertecknade med Kina, som trädde i kraft i våras och som vi har stora förväntningar på.
När det gäller framtiden för Europeiska unionens textil- och konfektionsindustri undrade flera frågeställare om industrin behöver något skydd. Mitt svar är ja, och de berörda åtgärderna verkar vara tillräckligt bra, även om vi är beredda att se över dem.
En åtgärd är till exempel den pågående antidumpningsundersökningen om skor. Som svar på en annan fråga som ställdes vill jag säga att kinesiska kläder omfattas av samma bestämmelser som varor från Europeiska unionen.
Givetvis kan vi inte förlänga eller utsträcka kvoterna efter 2008, men för andra lösningar, som till exempel utflyttning, är mitt svar ja. Den verkliga lösningen är dock att ytterligare stärka konkurrenskraften hos den europeiska textilindustrin via forskning, innovation och investeringar, men absolut inte på bekostnad av miljöskydd och miljöstandard. Men vi kommer att uppmana, uppmuntra och stödja Kina att respektera dessa standarder, samt pressa dem att respektera ILO-normerna. Vi förstår med andra ord situationen i hela dess komplexitet.
Detta var de viktigaste punkter som togs upp i debatten. Med den begränsade tid som står till mitt förfogande kan jag givetvis inte svara på alla frågor som ställts. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A6-0262/2005) av Caroline Lucas för utskottet för internationell handel om möjligheterna till handelsförbindelser mellan EU och Kina (2005/2015(INI)). 
Caroline Lucas (Verts/ALE ),
   – Herr talman! Det är bra att vi debatterar mitt betänkande om Kina direkt efter debatten om textilvaror. Grundtanken i mitt betänkande är att textilindustrin bara är toppen av ett isberg. I dag talar vi om textilvaror, men i morgon kommer det att handla om skor, i övermorgon om cyklar och sedan bilar, maskinkomponenter och högteknologiska varor. Vad vi ser här är att frågan som är begränsad till en sektor inte bara är en engångsföreteelse utan en systemfråga, en utmaning av mycket större omfattning än vad jag tror att kommissionen inser.
Det László Kovács har sagt låter precis som det vi hela tiden har hört från Peter Mandelson. Ärligt talat är det inte särskilt lugnande. Kommissionen har en utomordentligt självbelåten och även ganska nedlåtande attityd när den menar att allt vi behöver göra i Europeiska unionen är att förflytta oss en liten bit högre upp i mervärdeskedjan. Kanske till och med ge upp vad som är kvar av vår gamla tillverkningsbas och i stället koncentrera oss på de kunskapsbaserade industrierna. I denna tanke verkar man fullständigt bortse från det faktum att Kina håller på att utveckla sin egen högt kvalificerade lågkostnadsexpertis även på de områdena. Nästan 20 procent av Kinas export klassas nu som högteknologisk. Över 2 miljoner studenter utexamineras varje år från universitet och högskolor, och det finns all anledning i världen att tro att den procentsiffran kommer att öka.
Den traditionella föreställningen att Europeiska unionen och Förenta staterna ska fortsätta att vara ledande i kunskapsintensiva industrier, medan utvecklingsländerna tydligen bara ska fokusera på de lågkvalificerade områdena, ifrågasätts med all rätt. Detta är en nedlåtande och självbelåten attityd. Det är en attityd som är fullständigt omodern och helt i otakt med var vi befinner oss i dag.
Därför kräver jag i mitt betänkande att kommissionen ska lägga om sin strategi, vakna upp till det faktum att omoderna koncept om nationellt jämförbara fördelar helt enkelt inte kan tillämpas på en värld där intelligens kan fara världen runt med en enkel knapptryckning.
Att omvärdera det där gamla handelsparadigmet är avgörande, inte bara för sysselsättningen inom EU, utan även för flera industriers överlevnad i utvecklingsländerna, inklusive några av de allra fattigaste. Låt oss ta exemplet textilprodukter igen. Vi har tidigare i debatten hört hur länder som Bangladesh, Laos, Kambodja, Sri Lanka och Nepal är helt beroende av textilprodukter och konfektionsvaror för den överväldigande majoriteten av sin industriexport. Flera av dem riskerar att slås ut till följd av den billiga kinesiska exporten. Risken är inte bara att fabriker får slå igen, utan vi kan även se hur den kinesiska konkurrenskraften pressar ned deras sociala standard. Denna i grunden hänsynslösa frihandelsdogm innebär att några av världens fattigaste länder utsätts för mördande konkurrens i en kapplöpning mot de lägsta lönerna, den lägsta sociala standarden och med andra ord allt som går att göra billigare.
Den filippinska regeringen har beslutat att minimilön inte längre ska få tillämpas inom textilsektorn. I Bangladesh håller restriktionerna om nattarbete och övertid på att tas bort. Vi ser hur dessa viktiga normer, som man har kämpat för i så många år, nu rivs upp för att öka ländernas konkurrenskraft.
Med samma kraft som vi begär en fullständig omprövning av handelsmodellen måste vi skyndsamt fördubbla våra ansträngningar för att se till att den internationella handeln grundar sig på en miniminivå av sociala och miljömässiga normer. Tyvärr bygger Kinas konkurrenskraft, i alla fall till viss del, på exploatering av de anställda och på att försöka undslippa sociala och miljömässiga kostnader.
Även om Kina åtminstone i teorin har strikta bestämmelser i sin lagstiftning, så nonchaleras dessa i praktiken hela tiden. Det är chockerande att över 100 000 människor varje år dör i arbetsrelaterade olyckor i Kina.
I betänkandet ställs krav på en miniminivå för social standard, ILO-normer och fackföreningsregler och samarbete mellan Europeiska unionens fackorganisationer och de grupper som försöker upprätta liknande organ i Kina. Där behandlas även miljöpåverkan från den utvecklingsmodell som vi i västvärlden har följt. Vi måste ändra den, men i Kina ser vi att den modellen vinner mark. Påverkan på andra nationers resurser är helt klart enorm. Kina är redan världens andra största konsument av olja och vatten och endast Förenta staterna är värre när det gäller koldioxidutsläpp.
Det är endast genom att utmana denna centrala frihandelsmodell som vi verkligen kan se till att alla arbetstagare i världen har en möjlighet att tjäna ett drägligt uppehälle. Jag uppmanar ledamöterna att stödja betänkandet.
László Kovács,
   – Herr talman! Låt mig först tacka Europaparlamentet och utskottet för internationell handel för att de placerat denna mycket aktuella och viktiga fråga på föredragningslistan. Jag vill även uttrycka min personliga uppskattning av föredraganden Caroline Lucas betänkande.
Kommissionen uppskattar verkligen detta betänkande och ser det som ett väldigt värdefullt bidrag i sitt beslutsfattande. Kinas uppgång är en utmaning, men det är även en möjlighet. Båda aspekter är väl belysta i betänkandet. Jag instämmer till fullo i det som står i betänkandet om att Kinas expansion innebär enorma möjligheter, men också väcker berättigad oro för Europas näringsliv. Det är precis i denna balanspunkt som vi måste agera.
Låt mig ge er några fakta om styrkan i våra handelsrelationer med Kina. Det är tydligt att Kina är en stor ekonomi och gradvis kommer att bli konkurrenskraftigt inom allt fler industrisektorer. Precis som Europeiska unionen och Förenta staterna kommer Kina med stor sannolikhet att producera ett brett utbud av industriprodukter. Utmaningen för Europeiska unionen är inte enbart en handel där Airbus-flygplan byts mot T-tröjor, utan att allt mer handla med likartade produkter från samma sektor, vilket leder till att europeiska företag kan blomstra som ett resultat av deras produkters särprägel och kvalitet. Till exempel är delar av den europeiska textilindustrin fortfarande mycket konkurrenskraftiga. För närvarande är Europeiska unionens allmänna handelsposition stark tack vare unionens förmåga att sälja lyxprodukter. Europeiska unionen är den ledande exportören av varor och tjänster samt den ledande direktinvesteraren utomlands.
Detta är en nyckelpunkt för kopplingen mellan konkurrenskraft och Europeiska unionens sociala modell. EU producerar lyxprodukter med ett mervärde och kan sälja dem utomlands tack vare fasta, prisoberoende faktorer som till exempel innovativa detaljer, kvalitet och rykte, kontinuitet över tid och relaterade tjänster. EU:s position utmanas dock. Den europeiska industrin tappar mark inom högteknologiska produkter. Vi sackar efter inom flera högteknologiska produkter, medan Kina snabbt är på väg att komma i kapp.
EU:s position riskerar också att försvagas på grund av exportens geografiska inriktning, eftersom exporten främst går till länder vars efterfrågan är statisk. EU är mindre välpositionerad i regioner som utvecklas snabbt, till exempel Asien. Det är snarare en kapplöpning mot toppen än mot botten. De europeiska företagen har inte råd att missa marknadsmöjligheterna i dessa dynamiska områden, som redan står för hälften av världsimportens tillväxt.
Europeiska unionens framtid ligger i att fokusera på det vi gör bra. EU har en stark global exportprofil inom högkvalitativa och högteknologiska produkter och tjänster. Där svarar vi nu för cirka hälften av EU:s export och en tredjedel av den globala efterfrågan. Fortsatt förnyelse och investering i denna relativa fördel har dock avgörande betydelse. Större respekt för och upprätthållandet av immateriella rättigheter på internationell nivå är därför enormt viktigt.
Att avlägsna hindren för Europeiska unionens export till tredjeländer är den viktigaste faktorn för att förbättra den europeiska industrins konkurrenssituation. Europeiska unionen har inget att förlora på att marknaderna runtom i världen öppnas ytterligare. Genom att förhandla om borttagande av tullhinder och andra typer av hinder och vid behov främja diskussioner om gällande regler med våra handelspartner kan Europeiska unionen öppna nya marknader för sin export. Därför vilar kommissionens Lissabonstrategi, den strategi för tillväxt, sysselsättning och konkurrenskraft som fastställdes i februari, på tre pelare: att öppna marknader för att driva på produktivitet och innovation, att investera i utbildning och forskning som gör oss konkurrenskraftiga och att reformera arbetsmarknader och välfärdssystem för att få fler personer sysselsatta, förbättra anställbarhet och färdigheter samt utvidga möjligheterna för dem som hamnar på efterkälken i den ekonomiska utvecklingen.
Vi inser vilka insatser Kina gjort för att genomföra sina WTO-åtaganden när man nu går in i det femte och sista året i övergångsperioden efter anslutningen. Vi måste även klargöra att olösta frågor måste tas upp.
Inom sektorer som till exempel fordon, telekom och banker ställer vi tydliga krav på att Kina ska vidta åtgärder för att respektera sina åtaganden fullt ut. Vi å vår sida måste utnyttja hela skalan av instrument som står till buds för att föra fram dessa frågor såväl bi- som multilateralt.
Av goda skäl uppmärksammas i betänkandet särskilt bristen på respekt för immateriella rättigheter i Kina. Såväl betänkandet som majoriteten av allmänheten har rätt i att våra immateriella rättigheter måste erkännas och skyddas när vi erkänner Kinas konkurrensfördelar, speciellt inom arbetskraftsintensiv tillverkning. Vi talar inte enbart om cd-skivor och handväskor utan även om maskiner och högteknologiska produkter. Kina har gjort framsteg när det gäller att anta lagstiftning om immateriella rättigheter. Vi måste nu fokusera på lagstiftningens genomförande.
Avtalet mellan Europeiska kommissionen och Kina om tullsamarbete och ömsesidigt bistånd, som trädde i kraft den 1 april 2005, är ett viktigt konkret steg på detta område. Kampen mot varumärkesförfalskning och piratkopior, inklusive skyddet för immateriella rättigheter och säkerheten för den internationella leverantörskedjan, är EU:s viktigaste prioriteringar i ett närmare samarbete i tullfrågor.
Bland annat dessa frågor kommer att diskuteras under det första mötet med den gemensamma tullsamarbetskommittén den 14 november 2005. Gemensamma aktiviteter pågår redan inom området för immateriella rättigheter och ett studiebesök för en grupp av EU-tullexperter planeras efter inbjudan av de kinesiska tullmyndigheterna.
Mera allmänt kommer den nyligen upprättade arbetsgruppen EU–Kina om immateriella rättigheter att koncentrera sig på konkreta affärsfrågor. Vi är beredda att stödja Kina på denna väg framåt.
Eftersom detta ligger i Kinas eget intresse, vilket också framgår av den senaste OECD-rapporten, är jag tacksam för att Europaparlamentet så starkt stöder vår rapport i denna fråga. Som förespråkare för strikta sociala normer anser kommissionen att det ligger i alla nationers intresse att ratificera viktiga ILO-konventioner och andra relevanta internationella avtal.
Vi anser att en hög social och miljömässig standard är grundläggande för en hållbar utveckling och strävar efter detta i samarbetet med våra handelspartner i alla relevanta instanser, såväl bilaterala som multilaterala.
Kommissionen stöder Kinas senaste ansträngningar att ta större hänsyn till miljön och arbetar aktivt tillsammans med Kina för att hitta sätt att vidareutveckla miljösamarbetet, även genom teknisk assistans på handels- och miljöområdet.
Vi anser att den morot som samarbete utgör är mycket effektivare än den piska som består i reglering och olika villkor i handelsavtalen. Vid flera tillfällen nämner föredraganden i betänkandet behovet av djupare kunskap om möjligheterna att göra affärer med Kina. Kommissionen har tagit initiativet och har begärt in anbud på en studie och ett seminarium om de framtida möjligheterna och utmaningarna i handels- och investeringsrelationerna mellan EU och Kina, vilket också omfattar tio sektoriella analyser.
Resultatet kommer att presenteras under en konferens 2006 och kommer att ge ytterligare viktig information inför framtiden. Jag vill även nämna möjligheterna att förhandla fram ett nytt ramavtal med Kina som återspeglar hela bredden och djupet hos det strategiska partnerskapet mellan Kina och Europeiska unionen. Detta ramavtal kommer självklart att omfatta en viktig och framtidsinriktad agenda för handel och investeringar. 
Bastiaan Belder (IND/DEM ),
   . – Herr talman! Parlamentets utrikesutskott antog den 13 juli nästan enhälligt yttrandet om betänkandet av Caroline Lucas för utskottet för internationell handel om möjligheterna till handelsförbindelser mellan EU och Kina. I sitt yttrande koncentrerade sig utrikesutskottet på frågan om vapenembargot och tillämpningen av mänskliga rättigheter i Folkrepubliken Kina.
Med tanke på att vissa medlemsstater i EU har för avsikt att bryta vapenembargot mot Kina konstaterade utrikesutskottet att en sådan politisk handling för närvarande skulle vara olämplig, och detta framför allt av tre skäl: För det första har det inte skett några avgörande förbättringar i genomförandet av mänskliga rättigheter i Kina.
För det andra har dörren öppnats för en militär intervention från kinesisk sida i Taiwan efter det att det kinesiska parlamentet antog lagen mot utträde i mars 2005.
För det tredje vill utrikesutskottet betona att den regionala stabiliteten i Ostasien kan undermineras allvarligt om vapenembargot bryts.
I sitt yttrande skräder inte utrikesutskottet orden när det gäller skyddet av mänskliga rättigheter i Kina. Utskottet hyser stor oro över de ständiga brotten mot grundläggande rättigheter som åsiktsfrihet, föreningsfrihet och religionsfrihet. Det är inte utan anledning som utskottet ser ett direkt samband med detta och den fortsatta debatten i rådet om att eventuellt bryta vapenembargot. Om rådet mot förmodan skulle besluta att bryta embargot skulle detta med säkerhet inte påverka de kinesiska myndigheterna att äntligen respektera de mänskliga rättigheterna.
Det som skulle hända är att Europeiska unionen skulle förlora sitt anseende internationellt med tanke på unionens egna grundläggande värderingar. Jag hoppas, i egenskap av föredragande för utrikesutskottet, att unionens ståndpunkt om Caroline Lucas betänkande kommer att bli ett positivt minne för gemenskapens institutioner och en förebild för andra. 
Daniel Caspary,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Vi har de senaste veckorna behandlat denna fråga mycket noggrant och i gott samförstånd. Jag vill därför rikta ett stort tack till föredraganden och de ledamöter som varit delaktiga.
Kina anslöt sig till Världshandelsorganisationen 2001. Detta innebar nya rättigheter, men också nya skyldigheter. Kina kräver redan alla dessa rättigheter, men misslyckas i många avseenden att uppfylla sina skyldigheter. Kina ger långt ifrån alla utländska företag fri tillgång till den kinesiska marknaden. Att begära att dessa ska arbeta med kinesiska företag är helt klart emot WTO:s anda. Konsekvenserna är särskilt skadliga, eftersom immateriella rättigheter, patent och upphovsrätt inte skyddas i Kina i dag.
Olaglig kopiering av tekniska produkter, förfalskade textilvaror och fullständigt ignorerande av immateriella rättigheter är oacceptabelt. Kommissionen måste prioritera detta mycket högre i framtiden. Kommissionen måste tala med kineserna om detta mer rakt på sak än vad den har gjort tidigare. Detta kan inte fortsätta. Jag ber er att tala om detta för kommissionsledamot Mandelson.
Det är många andra saker som måste rättas till. Valutan tillåts fortfarande inte att flyta, Kina är inte en demokratisk marknadsekonomi, den offentliga upphandlingen i Kina är helt stängd för insyn och staten ser gillande på när skyddstullarna kringgås. Sociala frågor har fortfarande inte tagits upp, arbetstagarna har nästan ingen medbestämmanderätt, man är inte fri att bilda starka fackföreningar, miljöförstöringen är skandalös. Det är på dessa områden som Kina måste göra framsteg, och det är vad vår resolution uppmanar Kina att göra. En verklig världshandel kommer endast att vara möjlig om Kina gör detta.
Det finns dock saker som vi också måste göra. Vi måste arbeta hårt för att se till att Europa förblir en stark ekonomi i framtiden. Vi behöver mer handelsfrihet och mer kommersiellt ansvar. Vi behöver mer utbildning och forskning och en större vilja att möta utmaningar. Om Kina är ett problem i dag kommer landet säkerligen att vara en stor utmaning i framtiden också. Kina erbjuder dock även stora möjligheter till nya jobb i Europa. 
Glyn Ford,
   – Herr talman! Jag gratulerar Caroline Lucas till hennes betänkande. Vi har väldigt lite att invända mot själva innehållet i betänkandet. Det är värre med innehållet i hennes anförande, som inte helt verkar återspegla betänkandet som det ser ut nu.
Jag har nyligen haft möjlighet att besöka Kina på inbjudan av den kinesiska regeringen för att titta närmare på utvecklingen i ett land som härbärgerar en femtedel av världens befolkning. Människan lever inte av bröd allena och tillväxttakten på mer än 10 procent årligen har förvandlat Kina, som inte längre är det land som jag lärde känna för över 20 år sedan. Till och med den så kallade eftersläpande nordöstra delen av landet har nu en horisontlinje fylld av kranar som visar på en nivå av ekonomisk aktivitet som skulle imponera på vem som helst. Över hela landet har 300 miljoner kineser räddats ur fattigdom, även om mer än 100 miljoner som lever i de mer avlägsna landsbygdsområdena har mindre än 1 euro per dag att leva på.
Kina är inte framgångsrikt i tillverkningsindustrin tack vare en kapplöpning mot botten, något som de blomstrande varuhusen Harbin och Chengde är ett bevis för. Resultatet av detta ekonomiska uppsving har förvandlat Kina till världens fjärde största exportör och, som vi även har hört i debatten tidigare i dag, ökat landets konkurrenskraft extremt mycket inom ett antal industrisektorer.
Vi måste vara försiktiga när vi hanterar dessa frågor. Jag minns min tid som parlamentsledamot här i mitten på 1980-talet, då Japan spelade den roll som Kina har i dag och hur jag kunde se de felaktiga steg som togs. De inledningsvis frivilliga exportkvoterna till Förenta staterna, som presidenten Richard Nixon köpte från japanerna i utbyte mot återlämnandet av Okinawa till japanskt styre och som senare erbjöds Europa, ledde till en situation där omättad efterfrågan tillät japanska företag att göra enorma vinster som sedan återinvesterades och förvärrade problemen på lång sikt. I stället ska vi matcha Kinas export till Europeiska unionen med vår egen export till Kina.
Vi måste erkänna att ekonomin håller på att förändra det kinesiska samhället. För att upprepa vad Daniel Caspary sa finns det flera problem, bland annat de mänskliga rättigheterna. När det gäller betänkandet är vi mest bekymrade över de inskränkta rättigheterna för aktivister att organisera sig i oberoende fackliga organisationer. Vi hoppas att kommissionen kommer att sätta press på europeiska företag med verksamhet i Kina att föregå med gott exempel genom att ge de anställda fullständiga fackliga rättigheter.
Det finns givetvis miljöproblem i Kina som man bör ta itu med. Vi bör undvika hyckleriet att be Kina avstå från något som vi här i Europeiska unionen inte själva avstår från. Vi kan inte förvänta oss att Kina frivilligt ska sänka sin energiförbrukning under de nivåer som vi har här i Europeiska unionen. Vi måste komma bort från krishantering inom ekonomi och handel, eftersom vi riskerar att översvämmas av textilvaror och sedan av skor, cyklar och så vidare i en aldrig sinande ström av produkter. Vi behöver bygga upp ett seriöst partnerskap med Kina i ekonomi- och handelsfrågor. Om inte vi gör det kommer andra att göra det.
Vi behöver även en seriös politisk dialog med Kina. Vi har mycket att säga varandra. Detta betänkande är inte rätt plats att ta upp dessa frågor. Därför välkomnas beslutet från utskottet för utrikesfrågor att utarbeta ett betänkande om de politiska relationerna mellan Europeiska unionen och Kina. 
Danutė Budreikaitė,
   . – Det är inte första gången vi talar om Kina i parlamentet. När vi diskuterade förhållandena inom textilsektorn efter 2005 uttryckte kommissionsledamot Louis Michel sin åsikt att orsaken till nedgången och den potentiella kollapsen inom textilsektorn, samt uppenbarligen inom andra industrisektorer i Europa, är ländernas oförmåga att styra sin egen ekonomi. De kunde inte överföra sin tillverkning till länder med billig arbetskraft.
Men ingen har diskuterat vad vi kan erbjuda medborgarna i våra egna länder där vi är valda. Var ska de arbeta när vi flyttar all industri utanför Europa?
I betänkandet av Caroline Lucas behandlas knappast de konsekvenser som handeln med Kina har på ekonomin i EU:s medlemsstater.
I betänkandet uppmärksammas i hög grad utvecklingsländerna, som drabbas av Kinas expansion på världens textilmarknader.
Till och med ett helt avsnitt i betänkandet ägnas åt Kinas sociala problem, löneökningarna och välfärden, trots att detta huvudsakligen är en inre angelägenhet. Tänk på att inte ens EU självt har en gemensam socialpolitik, varje stat ansvarar för sina arbetstagares löner, vilka skiljer sig åt mellan EU:s medlemsstater och är mycket låga i vissa stater – det finns medborgare som lever under fattigdomsstrecket.
Vad ska vi göra i Europeiska unionen för att finna lämpliga sätt att möta de utmaningar som den globala ekonomin ställer oss inför?
Jag uppmanar kommissionen att bedöma den inverkan som WTO:s regler har på EU:s medlemsstater, i synnerhet de nya reglerna, för att se över utrikeshandelspolitiken och vidta förebyggande åtgärder för att undanröja de negativa effekterna på EU:s textil-, sko-, möbel-, elektronik- och bilindustri samt övriga industrisektorer.
När villkoren för EU:s industrisektorer har analyserats är det viktigaste att förbereda långtidsprognoser för 2030–2050 och identifiera områden där tillverkare inom EU kan vara konkurrenskraftiga samt att ge industrin rekommendationer om de framtidssektorer där investeringar bör göras nu.
Jag uppmanar er också att ta hand om era egna medborgare, för vi kan uppenbarligen inte förvänta oss att någon annan skapar arbetstillfällen för oss för att öka den ekonomiska konkurrenskraften och behålla den sociala välfärden. 
Raül Romeva i Rueda,
   . – Herr talman! Det är ingen tvekan om att detta är ett grundläggande problem.
Å ena sidan är det på grund av olika produktionsförhållanden, och alltså olika priser, som den internationella handeln finns, men å andra sidan innebär fullständig frihandel mellan ekonomier som bedriver sin verksamhet med mycket olika kostnader för arbetskraft, vilket är fallet mellan Kina och Europeiska unionen, att det finns flera faktorer som snedvrider konkurrensreglerna.
Vad kan vi säga om dessa förhållanden? För det första har vi som konsumenter av kinesiska produkter i Europeiska unionen ett större ansvar än vad till och med Förenta staterna har, eftersom vi är Kinas huvudsakliga handelspartner.
För det andra är Kinas utveckling och det faktum att Kina öppnar sig för världen goda nyheter som vi måste glädja oss åt. För det tredje måste dock detta öppnande ske inom en viss ram med respekt för minimiregler och gemensamma regler som garanterar hederliga och rättvisa handelsförbindelser, och att fördelarna av öppnandet och handeln också kommer de svagaste länkarna i produktionssystemet till del, dvs. arbetstagarna, och att de internationella miljöbestämmelserna följs.
Lösningen är därför inte att främja frihandel, utan snarare att främja rättvis handel. Detta innebär att nya regler måste upprättas mellan länder, vilka inbegriper kvoter som inte grundas på pris, utan på produktionsförhållanden, och framför allt på upprättande av regler för spårning för att garantera att dessa villkor följs, samt framför allt att de stora multinationella företagens metoder regleras. Dessa företag flyttar allt oftare och hänger sig åt ”dumpningstävlingar” genom att sträva efter att förlägga produktionen till de platser som har de lägsta kraven på social trygghet, anställningsvillkor och miljöregler. 
Helmuth Markov,
   Herr talman! Ämnet är ”möjligheter till handelsförbindelser”, och Caroline Lucas inledde med att be om stöd för sitt betänkande. Hon kommer att få mitt stöd. Om vi ser på hur utvecklingen har varit ser vi att både Europeiska unionen och Kina har blivit varandras näst största handelspartner. Vad har förändrats?
För några år sedan var handelsöverskottet fortfarande på Europeiska unionens sida och nu är det på Kinas sida. Jag är övertygad om att det kommer att fortsätta att vara så under de närmsta decennierna. Det finns flera ovanliga egenskaper hos Kina. Kina har en enorm inre marknad. Samtidigt har landet stor kapacitet för produktion som kräver mycket arbetskraft, och Kina kan utnyttja fördelarna med detta, eftersom lönerna är mycket låga. I Kina finns också högteknologisk produktion. Arbetskraftsintensiv produktion flyttar i ökande omfattning från många av Europeiska unionens medlemsstater, även om vi har mycket hög produktivitet, och det är ett skäl till varför vi faktiskt kan behålla produktionen. Om vi samtidigt ser på handelsvolymen ser vi att Europas näringsliv har tjänat enormt mycket på att exportera till Kina.
I dag har vi diskuterat situationen för textilsektorn. Europeiska unionen tjänade tidigare miljarder på export av textilmaskiner. Om man ser på dagens exportstatistik kan man se hur många stålverk som exporteras, hur många pressningsverktyg som exporteras till motorindustrin och hur många aluminiumsmältverk som exporteras för att tillverka cyklar. Det är helt klart att vi kommer att ha samma problem inom dessa industrisektorer om två eller tre år.
I förslaget till konstitutionsfördrag förespråkades en öppen marknadsekonomi med fri konkurrens. Det vi har kvar av textilindustrin i Europeiska unionen nu är ett resultat av det. Det är resultatet av en öppen, oskyddad marknadsekonomi med fri konkurrens. Detta är skälet till att en majoritet av fransmännen förkastade konstitutionsfördraget.
Jag anser att vi behöver en social marknadsekonomi med rättvis konkurrens. Det är något annat. Om vi ständigt säger att produktionen i Kina inte uppfyller de europeiska normerna, så stämmer det. Det skulle dock vara mycket lätt att införa en regel i Världshandelsorganisationen som syftar till att länder som inte uppfyller ILO-normerna inte får exportera eller att deras varor inte kommer att importeras. Om ett land inte uppfyller ILO:s säkerhetsnormer för arbetarskydd får landets produkter inte exporteras. Den som använder kemikalier som är förbjudna i hela världen eller i de flesta länder tillåts inte exportera. Då skulle vi genast få en konkurrens som förde saker och ting framåt, eftersom tillverkarna skulle vara tvungna att förbättra normerna för social trygghet, miljöskydd och arbetarskydd.
Jag tror att detta är rätt väg att gå. Den som anser att Europeiska unionen kan överleva på lång sikt endast genom att alltid göra samma svepande uttalande att vi måste tillverka mer högteknologiska produkter erkänner inte att Kina utexaminerar betydligt fler kvalificerade högskole- och universitetsstudenter varje år än vad hela Europeiska unionen gör. Det kan inte heller vara rätt väg. Vi får inte dröja med att göra det som vi alltid talar om. Vi måste investera betydligt mer i utbildning. Om man ser på medlemsstaternas budgetar ser man dock att de inte heller gör detta. 
Bogusław Rogalski,
   . –  Herr talman! Det är klokt att hålla fakta i minnet när man diskuterar unionens handelsförbindelser med Kina. Den kinesiska ekonomin har växt med 9 procent per år under de senaste 25 åren. Kinas valutareserver motsvarar för närvarande 700 miljarder US-dollar, medan unionens valutareserver uppgår till knappt 179 miljarder US-dollar. Den näst största stormakten i världen är inte en demokrati, och den har heller ingen marknadsekonomi. Tillsammans med ASEAN-länderna hoppas Kina på att skapa ett frihandelsområde senast 2010, och detta skulle bli världens största ekonomiska område. Kina håller på att utvidga sin handel till global nivå. Det kinesiska uppköpet av det amerikanska jätteföretaget IBM är ett exempel på vad som händer, liksom det pågående kinesiska försöket att köpa upp Rover i Förenade kungariket.
Eftersom vi försöker ta reda på vad allt detta betyder för oss borde vi fundera över situationen i Förenta staterna, där många arbetstillfällen har försvunnit på grund av den ofördelaktiga handelsbalansen med Kina. Hela industrisektorer har flyttat sin verksamhet till Kina, som har blivit den största fabriken i världen. Förutom textilier tillverkar Kina redan två tredjedelar av alla elektroniska produkter. Kina är för närvarande unionens näst största handelspartner. 2004 hade unionen ett handelsunderskott gentemot Kina som översteg 78 miljarder euro.
Orättvis konkurrens är möjlig på grund av att Kina har en socialistisk marknadsekonomi, en typ av primitiv kapitalism som nonchalerar de mänskliga rättigheterna. För vår framtida ekonomis skull bör vi ändra våra förbindelser med Kina. Kina borde ses som en strategisk konkurrent snarare än en strategisk partner. Stränga importkvoter för kinesiska varor borde också införas för att värna om jobben i våra länder.
När vi handlar med Kina bör vi framför allt hålla följande fråga i minnet: Kommer det att finnas några arbeten kvar till våra barn? 
Cristiana Muscardini,
   Herr talman, mina damer och herrar! I mitt bidrag till betänkandet av Caroline Lucas – som jag vill tacka för ett utmärkt arbete – ville jag betona en grundläggande aspekt i förhållandet mellan dessa två stora handelsområden: att det är nödvändigt att följa reglerna, som på handelsområdet utgörs just av Världshandelsorganisationens principer och de överenskommelser som härrör från den, men som i politiskt och socialt avseende är knutna till respekten för de grundläggande mänskliga rättigheterna.
Det behövs därför övervakning genom fortsatta förhandlingar mellan kommissionen och de kinesiska myndigheterna för att slå vakt om principerna om frihet och demokrati. Respekt för dessa principer måste vara en förutsättning för utvecklingen av Kinas handelsförbindelser med andra ekonomiska områden. Dessutom måste de senaste nyheterna från Kina om besvärande kontroller vid användning av Internet undersökas noggrant. Beslutet av Kinas regering, som har meddelat att nya lagar ska införas för kontroll av information på Internet för att förbjuda kritik på Internet mot Kinas religionspolitik och Kinas omfattande generella intolerans mot religiös förkunnelse måste absolut leda till ökad oro bland oss.
I Kina står frihet och demokrati i omvänd proportion till den ekonomiska och kommersiella makt som landet har på världsmarknaderna.
Vi uppmanar därför kommissionen att under de pågående förhandlingarna med de kinesiska myndigheterna föreslå att man för att säkerställa rättvis och gemensam styrning av handelsförbindelserna med Kina tänker över och beaktar alla aspekter som rör respekten för människors rätt till frihet och i förlängningen arbetstagares rättigheter.
Vi efterlyser normer för att säkerställa att varor från Kina överensstämmer med de säkerhetsstandarder som tillämpas i EU och att sanktioner införs för att förhindra att handel med unionen eller inom unionen utövas under flera år av dem som importerar varor illegalt eller importerar illegala varor till EU.
Detta är rätt tillfälle att säga att den rättvisa konkurrensen ibland skadas av samvetslösa europeiska företagare som endast med de egna kortsiktiga vinsterna för ögonen bryter mot en regel genom att stödja olaglig import och distribution i Europa av förfalskade eller farliga varor. Dessa företagare bör behandlas med kraftfulla åtgärder.
Vi uppmanar dessutom kommissionen och rådet att se till att medlemsstaterna inför strängare kontroller på sitt territorium med tanke på förekomsten av illegala invandrare som tvingas att arbeta med tillverkning av billiga varor i lokaler som inte uppfyller lagstadgade krav. 
Glyn Ford (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill gärna att vi slutför den här debatten. Kan ni bekräfta att vi fortsätter tills alla talare har hållit sina anföranden, så att vi kan genomföra omröstningen i dag på förmiddagen? 
Talmannen.
   – Jag skulle precis meddela detta. Jag har ungefär 50 minuter kvar för talarna på min lista, vilket med tanke på att det är en teoretisk siffra innebär att vi har ungefär en timmes debattid kvar. Med tanke på att klockan är kvart i tolv kan vi inte, som ni förstår, låta de ledamöter som kommer för att rösta vänta. Enligt föredragningslistan bör vi officiellt avsluta debatten kl. 11.50.
Jag föreslår att jag lämnar ordet till Frank Vanhecke, som ska tala i egenskap av grupplös ledamot, och sedan låter de företrädare som vill tala i egenskap av person tala i turordning. Ordet går därför sedan till Paul Rübig för gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater, Margrietus van den Berg för socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet, Johan Van Hecke – den andre Van Hecke – för gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa, Margrete Auken för gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen, Nigel Farage för gruppen Självständighet/Demokrati, Gintaras Didiokas för gruppen Unionen för nationernas Europa och slutligen James Hugh Allister för de grupplösa, och detta kommer att ta 12 minuter för oss.
Klockan skulle då vara tolv eller fem över tolv, och det anser jag är rimligt. Övriga talare måste tyvärr vänta tills i eftermiddag. Jag vet redan att föredraganden inom kort kommer att be kammaren att skjuta upp omröstningen, så att omröstningen inte äger rum i eftermiddag, utan under minisessionen i Bryssel. Parlamentet kommer att besluta om detta om en stund.
Det är vad jag har att säga er. Om ni samtycker kommer vi beträffande talarna för grupperna att sluta med de grupplösa ledamöterna, och sedan tar vi en talarrunda, med andra ord 12 minuter, och vi kommer därefter att skjuta upp sammanträdet för omröstningen från och med klockan tolv. 
Alessandra Mussolini (NI ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag anser att det är fel att det i en sådan viktig fråga alltid är anförandena av de ledamöter som tillhör grupper, och inte t.ex. de grupplösa ledamöternas anföranden, som får särskild behandling. Vi omfattas redan av restriktioner när det gäller anföranden och får inte rösta vid gruppledarnas möten. Jag hävdar att detta verkligen är odemokratiskt för alla oss som är grupplösa ledamöter. Vi är folkvalda företrädare, precis som de andra.
När kommissionsledamoten får ordet i en sådan viktig fråga, inte i två och en halv minut, utan i minst sju, då blir ett anförande från var och en av oss mycket viktigt. Jag håller därför inte alls med om vad talmannen sagt. 
Talmannen.
   – Jag har bara två valmöjligheter, fru Mussolini. Antingen kan jag följa den föredragningslista som godkänts av parlamentet och avbryta sammanträdet om exakt en minut, eller så kan jag låta så många talare som möjligt yttra sig i en talarrunda, som under alla omständigheter kommer att inbegripa grupplösa ledamöter i samma utsträckning som andra grupper, varken mer eller mindre. Jag har inget annat val.
Beträffande kommissionens talartid är den obegränsad. Det är endast ledamöternas talartid som är begränsad. Eftersom ni tycks vara den enda som har invändningar föreslår jag att vi fortsätter och ger ordet till en grupplös ledamot, Frank Vanhecke. 
Frank Vanhecke (NI ).
   – Herr talman! Det faktum att vi diskuterar frågan om de mycket allvarliga svårigheter som våra företag har till följd av den kinesiska konkurrensen har ingenting alls att göra med att vi är rädda för fri konkurrens, eller att vi eventuellt skulle kritisera den fria marknaden. Det är dock sant, och vi måste böja oss för detta, att våra konsumenter i viss mån drar nytta av prissänkningarna och att europeiska företag ser möjligheter att växa på den kinesiska marknaden.
Problemet har dock inte försvunnit. Kina är en kommunistisk diktatur med en statlig ekonomi som inte vet hur spelet kring fri konkurrens går till. Mer än halva Kinas industri ägs av staten och finansieras med räntefria medel utan att några verkliga krav ställs på att lånen ska återbetalas. Värdet på Kinas valuta är fortfarande artificiellt lågt.
Detta, liksom många andra orimliga faktorer – och då tänker jag på tvångsarbete och omänskliga arbetsvillkor – leder till att våra marknader översvämmas av kinesiska färdigvaror till priser som våra företag ibland inte ens kan köpa råvaror för.
Jag skulle återigen vilja göra klart att detta inte är något argument mot den fria marknaden, och absolut inte mot fri konkurrens, men EU har en plikt att skydda sina företag och att garantera rättvis konkurrens, och det har tyvärr åsidosatts under senare tid. Med tanke på hur kommissionen har missgynnat frågan om textilindustrin fruktar vi faktiskt det värsta i framtiden. 
Paul Rübig (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Kina är en viktig partner för Europa, EU:s näst största handelspartner efter Förenta staterna. Jag anser att det ömsesidiga öppnandet av marknaderna absolut bör vara en prioritering för oss. Vi kan inte ha en situation där vi öppnar våra marknader medan våra företag får problem där borta. Jag anser att de framtida tillväxtmöjligheterna på den kinesiska marknaden är ytterst viktiga, särskilt för vår tillverkningsindustri, och att mycket av det som fått industrin att växa där har kommit från Europa. De europeiska företagen måste naturligtvis etablera sig på denna marknad i god tid för att säkra arbetstillfällena här hemma.
Importen till Europa ökar också vår köpkraft. Många av familjerna i Europa sparar hundratals euro i månaden, därför att de kan köpa varor av helt acceptabel kvalitet till mycket låga priser. De pengar de sparar kan sedan läggas på andra tjänster eller produkter, så kineserna ökar faktiskt vår köpkraft oproportionerligt mycket.
Det har redan sagts att immateriella rättigheter är ett oerhört stort problem och att de europeiska företagen behöver skyddas mer. Kommissionen måste driva igenom rättigheter för patent och varumärken. Jag uppmanar kommissionen att använda sig av sitt inflytande, särskilt under samtalen i Hongkong och även inom TRIPS för att se till att dessa internationella skyldigheter följs noggrant. Jag anser att det kommer att stärka våra förbindelser i framtiden. Jag tror att ett kommunistiskt land är på väg att bli en marknadsekonomi, vilket också kommer att främja demokrati och mänskliga rättigheter. Vi bör alla stödja detta. 
Margrietus van den Berg (PSE ).
   – Herr talman! Även om det i Europa finns en hel del rädsla för Kina, så är det inte läge för att vara passiv och försiktig nu. Vi måste ibland acceptera att arbetstillfällen försvinner till ekonomier som är under utveckling. Vi måste visa solidaritet med arbetstagare i hela världen, för de har också rätt till arbete och ökat välstånd, men den europeiska sociala modellen innebär att vi måste erbjuda människor som förlorar sina jobb här tillräckliga möjligheter och hjälp med att finna nya anställningar, samt utbildning och omskolning. De får inte bli offer för denna snabba utveckling.
De europeiska klädaffärer och klädimportörer vars beställningar fick ligga på hög i evigheter till följd av det tillfälliga importförbudet måste också få ersättning för sina ekonomiska förluster. Europeiska unionen kan och måste verkligen utnyttja de möjligheter som hög ekonomisk tillväxt i andra delar av världen ger oss. Dessa möjligheter inbegriper nya konsumentmarknader och goda möjligheter för turismen, även för lågutbildade. De europeiska företagen har rätt att få sina immateriella rättigheter skyddade i lag, men självklart också i praktiken, och har också rätt att få tillgång till den kinesiska marknaden.
I stället för att införa protektionistiska åtgärder för att skydda jobben måste EU främja de europeiska företagens intressen genom att påminna Kina om dess skyldigheter enligt WTO-avtalen.
EU måste framför allt krypa ur sitt skal och stå för de normer och värderingar som ligger oss varmt om hjärtat, däribland rättvis handel, frihet för fackföreningar och arbetstagares rättigheter. Arbetsvillkoren i Kina är urusla. Arbetstagarna har inte rätt att bilda fackföreningar. Fackföreningsaktivister grips och fängslas i åratal. Tiotusentals arbetsplatsolyckor med dödlig utgång inträffar varje år inom industrin. Olyckor sker även i de kinesiska affärerna. Arbetstagare tvingas arbeta övertid i många timmar och barnarbete är heller inget ovanligt. Som en av Kinas största handelspartner måste Europeiska unionen föra upp dessa missförhållanden på dagordningen. 
Johan Van Hecke (ALDE ).
   – Herr talman! Mycket har sagts i parlamentet om handelsförbindelserna med Kina under den senaste tiden, men jag skulle vilja begränsa mig till en aspekt, nämligen förfalskning och kopiering.
Kommissionsledamot Mandelson medgav att detta problem togs bort från dagordningen i början av de senaste samtalen om handel mellan EU och Kina efter påtryckningar från Kina. Detta är förvånande, eftersom Europeiska unionen i enlighet med WTO:s bestämmelser har rätt att införa protektionistiska åtgärder i händelse av orättvis konkurrens eller snedvridning av konkurrensen. Det är helt klart fallet med respekten för immateriella rättigheter. Varje år orsakar förfalskningar och kopiering i ökad omfattning förluster på mellan hundra och tvåhundratusen arbetstillfällen i Europa. En morgon i somras togs mer än 2 500 förfalskade klädesplagg i beslag under en timme vid en razzia på den belgiska kusten. 70 procent av dessa plagg kom från Kina.
Vår kreativitet och innovation är nu den sista tillgång vi har i den ojämlika kampen mot konkurrensen från öster. Det är hög tid att kommissionen tar sig an detta och äntligen tar upp problemet med olagliga förfalskningar med de kinesiska myndigheterna. 
Margrete Auken (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Vi är säkert alla glada över att Kina, detta stora och fattiga land, tar sig samman och utvecklas. Samtidigt är det också viktigt att uppmärksamma de avskyvärda förhållandena på det sociala området och miljöområdet. Det måste betonas att något måste göras åt detta. Jag hoppas att de flesta av oss är överens om att det inte bara är EU som har ett stort ansvar, utan att åtgärder måste vidtas genom de internationella avtalen. Det är alltså WTO och principen om rättsäkerhet som bör styra utvecklingen, inte godtyckliga kvotsystem, som alltför enkelt binder fattiga länder till förbindelser med sina gamla kolonialmakter, vilket påminner om slaveri. Om vår närvaro i WTO ska märkas måste vi vara trovärdiga, men människor är endast trovärdiga om man kan lita på dem. Det är dessutom lite pinsamt att vi endast påminner om dessa bestämmelser när det gäller att skydda det vi själva producerar. Om bestämmelserna verkligen skulle tillämpas skulle vi inte kunna importera en droppe olja från Saudiarabien, som naturligtvis inte ens har ett hum om de mänskliga rättigheterna. Men det talas aldrig om mänskliga rättigheter och miljö när det gäller Saudiarabien. Vi måste stärka vår ställning i WTO genom att öppna våra marknader i stället för att trycka ned de fattiga länderna. De rika länderna måste ha öppna marknader, och vi måste ställa krav. Krav från ILO och krav på att konventionen om barnets rättigheter och miljökonventionerna följs. Det är det enda sättet som är praktiskt möjligt och det är också vad vi med gott samvete måste hålla oss till. 
Nigel Farage (IND/DEM ).
   – Herr talman! Bristen på behåar i våra varuhus har verkligen visat sig vara en nyttig kris. Den har avslöjat exakt vad Europeiska unionen är: en bakåtsträvande tullunion, en anakronism i det tjugoförsta århundradet och en däst byråkratisk koloss som har misslyckats med att upptäcka vad som faktiskt händer, alltmedan kommissionsledamoten tar sig en lång semester.
Sett ur ett brittiskt perspektiv står vi här – den fjärde största ekonomin i världen, den näst största globala investeraren, en äkta global handelsnation – och tillåts inte utforma vår egen handelspolitik! Det ska i stället göras av överbetalda, icke-valda byråkrater i Bryssel, och i dag har vi till och med en tidigare kommunistisk kommissarie som läxar upp oss om vad vi kan och inte kan göra!
En handelspolitik för Europeiska unionen i en storlek som ska passa alla kan inte fungera när det finns länder och ekonomier som skiljer sig så mycket åt, som till exempel Förenade kungariket och Italien. I den moderna världen använder suveräna stater frihandelsavtal.
Den riktigt goda nyheten är att brittiska företag håller på att inse att den menlösa gemensamma marknaden faktiskt var tänkt att bli så mycket mer. Brittiska företag säger nu i stället: vi behöver inte Europeiska unionen, vi skulle klara oss bättre om vi slöt våra egna handelsavtal. Tack, Europeiska kommissionen. Tack för att ni lyckades trassla till det. Dagen när Förenade kungariket lämnar Europeiska unionen har ryckt betydligt närmare.
Gintaras Didžiokas (UEN ).
   – Jag välkomnar detta initiativ och detta betänkande, och jag skulle också vilja framföra några synpunkter som jag anser är viktiga.
Utvecklingen under de senaste åren ger oss anledning till stor oro och bådar inte gott inför framtiden. Handelsunderskottet har ökat katastrofalt, och det har också utbudet av produkter från Kina gjort, för att inte tala om omlokaliseringen av tillverkning och nedläggningen av företag i Europeiska unionen. Och de multinationella företagen har stor del i detta. Om vi inte kan upprätta de rätta mekanismerna för att kontrollera denna utveckling kommer det att få tragiska konsekvenser.
Företag i samtliga Europeiska unionens medlemsstater, däribland Litauen, lider av orättvis konkurrens från kinesiska företag. Våra företag måste följa stränga EU-krav när det gäller arbetskraft, socialförsäkringar och miljönormer, och de måste konkurrera med kinesiska tillverkare som inte behöver uppfylla något av detta. Tvärtom sliter de kinesiska arbetstagarna hårt under fruktansvärda förhållanden och får praktiskt taget ingen lön.
Europeiska unionen måste se till att skyldigheter att följa normer för arbetstagare, arbetarskydd, socialförsäkringar och miljö infogas i internationella avtal. Bestämmelserna om skydd av immateriella rättigheter och certifiering av kvalitet och ursprung måste dessutom skärpas och förfarandena för att föra antidumpningsfall till domstol måste förenklas.
Europeiska kommissionen måste se till att företag endast får importera varor till EU om Europeiska kommissionen bekräftar att företagen följer sådana normer. Det är faktiskt precis så Ryssland gör när man ger tillstånd för import av varor från Europeiska unionen till ryskt territorium. 
Talmannen.
   – Den sista talaren i debatten om detta betänkande denna förmiddag är James Hugh Allister, som har 90 sekunder till sitt förfogande. Jag skulle också i förbigående vilja påpeka för Alessandra Mussolini, som inte lyssnar till oss, att de grupplösa ledamöterna har fått tala lika lång tid som ledamöterna i de andra grupperna. Om det rör sig om diskriminering, så är det i så fall positiv diskriminering vad er beträffar. 
James Hugh Allister (NI ).
   – Herr talman! Låt mig börja med att säga att jag instämmer i Nigel Farages träffande observationer om tillståndet i handelspolitiken.
Jag vill dock ta upp en annan fråga. Handel kan inte ses som något isolerat. Den är inte immun mot etiska eller moraliska hänsynstaganden. Kina behöver vår handel. Priset för detta kan mycket väl vara mer än bara ekonomiskt. Vi kan inte ignorera den utbredda kränkningen av de mänskliga rättigheterna i Kina, i synnerhet för en ofarlig men liten minoritet – nämligen praktiserande kristna. Det är fullständigt oacceptabelt att kristna kineser sitter fängslade enbart för att de uttryckt sina kristna värderingar eller delat ut exemplar av bibeln.
Fri religionsutövning är en grundläggande rättighet, erkänd av de flesta här i Europeiska unionen. Kinas förnekande av detta är inget som vi bara kan ignorera för att underlätta handeln med en stat som förföljer kristna, oavsett vad de ömsesidiga ekonomiska fördelarna kan tänkas vara.
Jag kräver därför att den pågående bilaterala dialogen om mänskliga rättigheter kopplas till handelsförhandlingarna mellan EU och Kina. Vi bör koppla framsteg inom handeln till framsteg när det gäller att garantera och stärka de mänskliga rättigheterna. En liberalisering av handeln kräver en liberalisering av de mänskliga rättigheterna i Kina.
Talmannen.
   – Vi skjuter upp debatten om betänkandet av Caroline Lucas till kl. 15.00 och fortsätter med den planerade talarlistan. 
Caroline Lucas (Verts/ALE ),
   . – Herr talman! Som ni vet har vi just diskuterat mitt betänkande om handelsförbindelserna mellan EU och Kina, men debatten är ännu inte avslutad. Den återstående debatten kommer att äga rum i eftermiddag, men jag föreslår att själva omröstningen senareläggs till sammanträdesperioden i Bryssel om två veckor. Det är ett viktigt betänkande och hela kammaren bör vara närvarande när vi röstar, inte bara de kanske 40 eller 50 ledamöter som fortfarande är kvar kl. 17.00. Jag är rädd att jag inte själv kan närvara klockan 17.00, eftersom jag har andra plikter i kväll. Den ändring av dagordningen som innebar att mitt betänkande sköts fram från kl. 10.00 till kl. 11.00 gjordes mycket nyligen, vilket är skälet till detta problem. Jag föreslår formellt att vi senarelägger omröstningen till sammanträdesperioden i Bryssel om två veckor.

 – Fru Lucas! Jag förmodar att ni hänvisar till artikel 170 i arbetsordningen. Jag antar att ni uttrycker en åsikt på er politiska grupps vägnar, vilket ni är i er fulla rätt att göra. Finns det några invändningar mot Caroline Lucas begäran nyss att skjuta upp omröstningen om hennes betänkande? 
Robert Goebbels (PSE ).
   – Jag tar mig friheten att stödja Caroline Lucas begäran, eftersom en fortsättning av debatten i eftermiddag kommer att orsaka problem för de ledamöter som skulle tala. Några av dem har ett flygplan de måste passa, andra har möten. Det skulle vara önskvärt om vi kunde avsluta debatten i Bryssel eller nästa månad i Strasbourg och rösta då. 
Talmannen.
   – Efter att ha hört Robert Goebbels förklara att han vill skjuta upp omröstningen om betänkandet av Caroline Lucas undrar jag om det finns några talare som motsätter sig att den skjuts upp?
Omröstningen om betänkandet av Caroline Lucas skjuts därför upp till nästa sammanträdesperiod, och debatten kommer att återupptas kl. 15.00, eftersom vi nu måste avbryta den för att göra uppehåll för omröstning. 
Philip Bushill-Matthews (PPE-DE ).
   – Jag vill ta upp en ordningsfråga enligt artikel 132 angående frågestunden på dagordningen. Som ni vet ska frågestunden pågå i en hel timma. I går kväll pågick den bara i lite över trettiofem minuter.
Det fanns två skäl till detta. För det första drog debatten över med tio minuter och för det andra kände sig ordförandeskapet tvingat att ta ett brådskande telefonsamtal, vilket gjorde att vi fick sitta och vänta i femton minuter innan debatten startade först fem i halv.
Får jag be ordförandeskapet att uppmärksamma detta? Frågestunden är det enda tillfälle som ledamöterna har att ställa frågor till ordförandeskapet, och är tänkt att pågå i en hel timma. Kan ordförandeskapet se till att vi avsätter en hel timme för frågor hädanefter? 
Talmannen.
   – Jag har noterat er synpunkt, som är välgrundad. Det är dock så att föredragningslistan för denna sammanträdesperiod var särskilt full.
Efter att detta har sagts kommer vi att vidarebefordra er begäran till de berörda instanserna, och jag tror att vi alla är överens om detta, nämligen att frågestundens tid ska respekteras av rådet, eftersom det är en av parlamentets grundläggande rättigheter att få ställa frågor till rådet. 
Talmannen.
   – Vi ska nu genomföra omröstningen.

Robert Goebbels (PSE ).
   – Herr talman! I måndags när grupperna möttes för att förbereda detta gemensamma förslag till resolution hade vi kommit överens om en text för punkt 10. När denna text transkriberades fattades det tyvärr en mening. Jag tar mig därför friheten att lägga fram meningen för er i form av ett muntligt ändringsförslag. Jag har texten på engelska. 
”Uppmanar kommissionen att hålla ett öga på hedgefondernas rättsliga ställning” ersätts med tillägget ”och undersöka hur ökad öppenhet skulle kunna leda till bättre stabilitet på oljemarknaderna”. 
Jag förmodar att Giles Chichesters samtycker till att jag lägger fram denna text. 

Claude Turmes (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Vi har samma tekniska problem med den sjätte strecksatsen i punkt 15. Vi vill tillägga ”framställa förslag till”. Samma förfarande tillämpas som för den andra delen. 


Alexander Lambsdorff (ALDE ).
   – Herr talman! Det här är ett tillägg som vi redan godkände i kompromissförhandlingarna, men som har utelämnats på grund av ett tryckfel. Det gäller demokratin i FN. Jag läser nu den engelska texten. Följande ska läggas till i punkt 20: 
”Bekräftar sin uppfattning att de demokratiska strukturerna inom FN måste förstärkas kraftigt och understryker därför sin uppmaning om att upprätta en sammanslutning av demokratier inom FN:s generalförsamling.” 


Emilio Menéndez del Valle (PSE ),
   . – Herr talman! Jag begär att andra delen av punkt 10 ska innehålla följande: ”Europaparlamentet kräver att alla sådana framtida insatser aktivt skall bidra till att göra slut på köns- och kastdiskriminering oberoende av var den sker”. 

Emilio Menéndez del Valle (PSE ),
   . – Herr talman! Detta är en liten obetydlig detalj som rör den välbekanta frågan om konstitutionen.
Eftersom EU:s konstitution ännu inte har godkänts — jag hoppas att den blir godkänd snart — ska de två sista raderna i punkt 17 lyda enligt följande: ”däribland de framsteg i fråga om en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik som ikraftträdandet av den nya europeiska konstitutionen skulle kunna medföra”. 

Emilio Menéndez del Valle (PSE ),
   . – Herr talman! Det gäller följande tillägg: ”uppmanar kommissionen, medlemsstaterna och Indien att öka förstärka deras samarbete vad gäller förnybara energier”. 

Talmannen.
   – Omröstningen är avslutad. 

Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   . – Vi stöder resolutionen, som är avgörande för det bilaterala avtal om vinhandel som undertecknades den 14 september 2005 mellan EU och Förenta staterna. Vi anser att avtalet är otillräckligt och olämpligt.
I resolutionen upprepas stödet för
- traditionell produktion, vintillverkning i familjeföretag och våra viners höga kvalitet samt det internationella erkännandet av traditionella, EU-skyddade vinbeteckningar,
- upprättande av ett register för geografiska beteckningar som erkänns internationellt och införande av detta mål i de multilaterala jordbruksförhandlingarna inom Världshandelsorganisationen (WTO),
- erkännande av de 17 beteckningar som finns med i bilaga II, varigenom alla EU:s ursprungsbeteckningar skyddas väl så tidigt som möjligt av de amerikanska myndigheterna på deras egen inre marknad,
- den mycket viktiga uppgiften att stärka gemenskapens stödåtgärder för att förbättra och främja kvaliteten på gemenskapens produkter som en del av den kommande reformen av den gemensamma organisationen av marknaden.
I resolutionen betonas också att avtalet avsevärt försvagar EU:s ställning i jordbruksförhandlingarna inom WTO, eftersom det underminerar det synsätt som grundar sig på produktionsområden och den kvalitet som upprätthålls i en stor del av vintillverkningssektorn. 

– (B6-0461/2005): Olja 
Proinsias De Rossa (PSE ),
   . – Jag stöder resolutionsförslaget och uppmanar alla medlemsstater att beakta vår oro i samband med den senaste kontinuerliga höjningen av råoljepriset och dess effekter på de fattiga i vårt samhälle. Ökande råoljepriser har en negativ inverkan på Europas ekonomi och kommer troligen att minska våra chanser att skapa full sysselsättning av god kvalitet enligt Lissabonmålen.
Vi måste ta itu med vårt beroende av olja, diversifiera våra energikällor, främja energibesparande åtgärder och utveckla förnybara energikällor.
EU bör hålla ett världstoppmöte med oljekonsumerande och oljeproducerande länder. Varje medlemsstat bör bidra genom att utvärdera sitt lokala energibehov och hur det på bästa sätt kan närma sig hållbar energianvändning.
Den mest logiska reaktionen på högre oljepriser är att byta till alternativa energikällor och fokusera på användandet av förnybara energikällor för att främja energieffektivitet. Med tanke på att 40 procent av energianvändningen går åt till att värma upp och kyla våra hem bör medlemsstaterna snabbt införa stimulansåtgärder för gröna energilösningar. 
Françoise Grossetête (PPE-DE ),
   . – Jag röstade ja till denna text.
Vilken typ av prisökning talar vi om?
Beträffande önskemålet om lämpliga befogenheter för gemenskapen vänder jag mig först till medlemsstaterna:
I oljepriset betalar vi mellan 60 och 80 procent i skatt till medlemsstaterna. I exempelvis Frankrike går 80 cent av varje euro jag betalar vid bensinstationen till skattemyndigheten… Med sådana proportioner blir oljekonsumtion en verklig inkomstkälla. 
Om detta plötsliga tillskott i statskassan bidrog till att finansiera forskning och utveckling för att göra oss mindre beroende av olja skulle jag kunna se de positiva aspekterna av det, men tyvärr tror jag att så inte är fallet.
Jag vänder mig också till kommissionen:
Kommissionen borde utvidga sitt program för att stödja utvecklingen av biobränslen och alltså revidera vissa strategiska delar av den gemensamma jordbrukspolitiken.
I samband med översynen av Lissabonstrategin är utveckling av industriella innovationer på miljöområdet och självförsörjning beträffande energikällor nyckeln till att på ett framgångsrikt sätt få fart på den tillväxt Europa behöver. Jag tänker särskilt på bilindustrin och exemplet med vätedrivna bränsleceller. Kommissionen skulle också kunna ta ett kraftfullt initiativ till att stödja solenergi och metoder för att permanent få bort alla typer av energislöseri. …
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   . – Jag skulle i korthet vilja påpeka att det inte någonstans efterlyses snabba åtgärder för att stödja sektorer som har skadats allvarligt på grund av prishöjningarna på bränsle. I stället betonas betydelsen av att undvika politiska ingripanden.
Jag vill påpeka att efter det att fiskarna påtalade konsekvenserna av bränsleprishöjningarna för fiskerisektorn ”noterade” ministerrådet (jordbruk och fiske) den 19 och 20 september helt oförklarligt situationen endast en gång och fattade inte beslut om en enda åtgärd för att komma till rätta med problemet.
Precis som fiskarna har varnat för har prishöjningarna på bränsle orsakat stora problem för fiskerisektorn. Många fartyg kommer att bli oanvändbara om inte omedelbara åtgärder vidtas, t.ex. ekonomiskt stöd för att begränsa bränsleprishöjningarna.
Jag vill tillägga att prisökningarna på bränsle har förvärrat den redan svåra situationen för många fiskare som använder sig av traditionella metoder, som använder bensin i sitt arbete och som inte får något stöd för att mildra konsekvenserna av de successive kostnadsökningarna för detta bränsle.
Det krävs därför snabba åtgärder samt andra långsiktiga åtgärder. 
Zita Pleštinská (PPE-DE ),
   . – Europaparlamentets resolution om att minska oljeberoendet, som jag gav mitt stöd genom min röst, kommer vid en särskilt hektisk tidpunkt med konstant stigande oljepriser som äventyrar unionens ekonomiska stabilitet. Europa måste diversifiera sina energikällor och sin energiförsörjning, samt förstärka sin strategi för stöd till energibesparingsåtgärder och decentraliserade förnybara energikällor. Användningen av alternativa energikällor är det mest logiska sättet att bemöta de stigande oljepriserna.
Å andra sidan är det nödvändigt att anta ett mer långsiktigt synsätt på den ogenomtänkta avvecklingen av befintliga energianläggningar. Under förutsättning att säkerhetskraven för driften av sådana anläggningar följs noggrant är det inte logiskt att på förhand ta ställning mot kärnkraft, som är en av de modernaste teknologierna och en ren energikälla som inte medför några koldioxidutsläpp. Kärnkraftsmotståndarnas ogenomtänkta synsätt kan på ett allvarligt sätt äventyra energipotentialen inte bara i Slovakien, utan också i hela unionen.
Tiden är mogen för att genomföra progressiva tekniska lösningar. En sådan lösning är produktion av bioetanol som tillskott i motorbränsle. Detta är en stor möjlighet för jordbrukare som gradvis kan gå från att vara livsmedelsproducenter till energiproducenter.
Uppbyggnaden av det sjunde ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling erbjuder en möjlighet att överväga finansiering av ökad innovation och utveckling på området för alternativa energikällor och den praktiska användningen av dessa. 
Catherine Stihler (PSE ),
   . – Jag välkomnar det intresse som både rådet och kommissionen har visat för effekten av bränslepriser och för fiskerisektorn. Jag hoppas att kommissionen grundligt kommer att se över flera möjliga initiativ kan hjälpa fiskerisektorn. 

Proinsias De Rossa (PSE ),
   – Jag anser att Förenta nationerna är den lämpligaste och den enda globala institutionen som har en möjlighet att främja lösningar på globala problem.
Jag välkomnar särskilt beslutet att tillsätta en fredsbyggande kommission och att begreppet ”mänsklig säkerhet” tas med i FN:s officiella ramar. Jag välkomnar också att det internationella samfundet anses bära ett ansvar för att skydda folken mot folkmord, krigsförbrytelser, etnisk resning och brott mot mänskligheten, samt att varje enskild stat bär ett tydligt ansvar för att de egna medborgarna skyddas mot denna typ av brott.
Minskningen av den extrema fattigdomen och barnadödligheten, tillgång till utbildning och rent vatten samt ökad jämställdhet mellan könen måste stå som huvudpunkter på utvecklingsagendan, och det är beklagansvärt att det inte finns någon exakt tidsplan som fastställer när industriländerna ska ha uppfyllt delmålen och de slutgiltiga millenniemålen.
Samtidigt som jag gläder mig över många av de reformer som har föreslagits på toppmötet, beklagar jag djupt misslyckandet med att nå en överenskommelse om åtgärder för icke-spridning och nedrustning. Arbetet och ansträngningarna för att nå framsteg i dessa frågor måste kraftigt intensifieras. 
Maria da Assunção Esteves (PPE-DE ),
   . – 1945 lämnade världen andra världskriget bakom sig och Europa låg i ruiner. Förenta nationerna inrättades som en lyspunkt för samförstånd och hopp och utifrån en önskan om att befria mänskligheten från en stamliknande organisation präglad av främlingskap och utanförskap. Tanken var att leda oss mot en bättre civilisation där vi förenas som värdiga jämlikar, och det var genom dialog som detta skulle förverkligas. Även utan att ha den styrka som den borde ha med tanke på omfattningen av dess grundvalar försökte Förenta nationerna upplösa det kalla krigets spänningar i sin hantering av avkolonisering och i regionala konflikter. Organisationen, som är ett lappverk av stater, försöker verkligen ständigt att slå i underläge för att skapa fred.
EU har samma moraliska grund som Förenta nationerna, när det gäller värden som fred, solidaritet mellan folken, demokrati och rättsstatsprincipen.
EU fortsätter också att försöka konkretisera sina uppställda mål genom att främja goda styrelseformer, integrerad samlevnad och spridandet av dess humanitära ideal världen runt.
Vad som i dag saknas i reformeringen av FN är reformeringen av EU. Multipolighet håller trots allt på att mer och mer bli en del av EU:s politiska och rättsliga struktur. Med andra ord, vad Förenta nationerna saknar är en europeisk konstitution. Det är så höga ideal kan förverkligas. 
Bruno Gollnisch (NI ),
   . – Världstoppmötet 2005, som just har avslutats, var ett misslyckande även om många av oss föredrar att koncentrera oss på de minimala framsteg som gjordes, trots att det innebär att överdriva omfattningen och vikten av dessa framsteg. Den sluttext som antogs och som var resultatet av mödosamma kompromisser liknar mer en katalog över goda avsikter och fromma förhoppningar än ett handlingsprogram.
Det måste dock sägas att FN är en gammal dam på 60 år, vars organisation och arbetssätt tycks ha inpräntats i begynnelsen. Det är hög tid att utvecklingen i världen sedan andra världskrigets slut tas i beaktande. Här ingår exempelvis att komma överens om att utöka antalet ständiga medlemmar av säkerhetsrådet till att omfatta Tyskland, Japan, Indien och Brasilien, men utan vetorätt så att institutionen inte paralyseras.
Slutligen skulle jag ännu en gång vilja intyga att FN är en organisation av oberoende länder och att det är helt oacceptabelt att kommissionen skulle ikläda sig rollen som ensam företrädare för Europeiska unionens medlemsstater. Detta gäller oberoende av om den företräder medlemsstaterna i generalförsamlingen eller i säkerhetsrådet. 
Françoise Grossetête (PPE-DE ),
   . – Jag röstade för resolutionen.
Jag röstade dock mot den andra hälften av punkt 19.
Jag anser att de politiska och konstitutionella förutsättningarna för Europeiska unionen att dra nytta av en enda plats i Förenta nationerna är långt ifrån uppfyllda och att detta förhållande inte kommer att ändras inom överskådlig tid eftersom Europeiska unionen fortfarande inte har någon konstitution.
I avsaknad av en EU-utrikesminister som kan uppnå samförstånd i Europeiska rådet måste Frankrike behålla sin plats. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   . – I denna resolution utelämnas eller ges tyst stöd till ambitionerna och försöken att omforma FN till ett instrument dominerat av de stora kapitaliststaterna ledda av USA. Imperialismens aggression och inblandning, som om möjligt genomförs multilateralt, skyls också över.
Därav de åtgärder som föreslagits av USA i syfte att utnyttja de mänskliga rättigheterna, att påtvinga dess ”rätt” att ingripa och tillgripa våld och att angripa (andra) länders folk och självbestämmande, under FN:s ”paraply” och ”pseudologitimitet”.
Det hänvisas till millennieutvecklingsmålen, utan att man nämner framstegen i uppnåendet av dessa mål, exempelvis att minska hunger, fattigdom och barnadödlighet, garantera tillgång till vatten, hälsovård och utbildning samt främja jämlikhet.
Det finns inte några åtgärder som syftar till nedrustning och eliminering av massförstörelsevapen, eftersom dessa åtgärder har blockerats av USA med stöd av dess allierade.
Jag vill också uppmärksamma glidningen mot feodalism, som motverkades genom nej-rösten till förslaget till EU-fördrag, men som får stöd i resolutionen genom hänvisningen till utsikterna att få en gemensam plats för EU i säkerhetsrådet och slå ihop kabinett och delegationer från olika länder till en gemensam utrikesdelegation för EU. 
Richard Howitt (PSE ),
   . – Europaparlamentets labourgrupp stöder fullt ut omstruktureringen av FN:s säkerhetsråd så att det bättre återspeglar världen av i dag, och uppmanar till ytterligare förbättringar av EU:s möjligheter att göra sin stämma hörd i FN. Det är dock olämpligt att tala om en EU-plats i punkt 19, eftersom FN:s stadgar inte tillåter att organisationer som EU blir medlemmar. 
David Martin (PSE ),
   . – Jag välkomnar denna resolution som är en uppföljning av FN:s toppmöte om reformer av millennieutvecklingsmålen. Det är viktigt att hålla dessa mål högst upp på världssamfundets prioriteringslista. Parlamentets resolution blir ett blygsamt bidrag till detta mål. Det är djupt beklagansvärt att man i slutdokumentet från toppmötet inte lyckades sätta upp nya klart definierade mål och mätbara indikationer för vart och ett av millenniemålen. Det är nu upp till kommissionen och medlemsstaterna att ta initiativ för att rätta till detta och se till att åtagandena fullföljs. 
Catherine Stihler (PSE ),
   . – Även om jag stöder innehållet i resolutionen kan jag inte stödja den andra delen av punkt 19 där en särskild plats för EU i FN:s säkerhetsråd förespråkas. Detta skulle undergräva de länder som redan har en plats i FN:s säkerhetsråd och ligger således inte i Förenade kungarikets nationella intresse. 
Georgios Toussas (GUE/NGL ),
   . – Resolutionen från toppmötet om FN:s 60 år är influerad av den nya imperialistiska ordningen, som delvis kastar omkull FN:s grundprinciper och skapar förutsättningar för att FN ska ledas av USA och andra imperialiststater. Trots invändningar och visst motstånd har den imperialistiska grundstrategin antagits, särskilt i avsnitten III och IV, den strategi som försöker legalisera dess aggressiva och barbariska politik.
I fredens och den gemensamma säkerhetens namn görs ändringar som gäller FN:s bruk av strategiska styrkor och som indirekt inlemmar Nato och dess snabba interventionsstyrkor i FN:s verksamhet. En ny interventionsmekanism skapas under benämningen fredsbyggande kommission, som inkluderar militära styrkor, Världsbanken och Internationella valutafonden (jämför Irak).
Samtidigt hänvisas det till ett otal problem som kan vara förevändningar för intervention. USA:s och andra imperialistiska staters förslag att avskaffa människorättskommissionen och inrätta ett råd och skapa en demokratifond som ska användas för att stärka imperialiststyret har antagits.
Vi röstade mot den gemensamma resolutionen, och noterar att alla som undertecknat den har ett stort politiskt ansvar för att folket missleds om FN:s framtid samtidigt som acceptans skapas för imperialistiskt barbari som borde motverkas. 

Georgios Toussas (GUE/NGL ),
   . – Valet av tidpunkt för Europaparlamentet att återigen rösta om ännu en resolution som fördömer Vitryssland visar tydligt vad som upprört förespråkarna av detta nya angrepp.
Det som har upprört dem är att de vitryska myndigheterna vidtog vissa åtgärder mot de aktiviteter som bedrivs av så kallade ΜΚΟ-grupper, som alla vet finansieras genom imperialiststaternas kassakistor för att främja deras politik.
Det som upprörde dem är den sanning som Vitrysslands president slog fast i sitt tal vid FN:s toppmöte om Sovjetunionens positiva roll i världssystemet och konsekvenserna av dess sammanbrott, det vill säga brotten mot f.d. Jugoslavien, Afghanistan och Irak, och om imperialisternas försök att omvandla FN till ett redskap för att främja deras egna intressen. Det som upprörde dem är Vitrysslands stöd till folket i Kuba och Venezuela och till alla andra nationer som vill bestämma över sin egen utveckling utan inblandning från utlandet.
Vi röstade mot denna oacceptabla text där Vitryssland fördöms.
Vi är emot en särskild europeisk demokratifond, eftersom denna skulle bli ännu ett redskap för imperialistisk intervention av Europeiska unionen.
Vi uttrycker vår solidaritet med det vitryska folket och vi hoppas att det kommer att fortsätta framåt, och bortse från utländska hot och interventioner från imperialistiska krafter som USA, Nato och EU. 

Hélène Goudin och Lars Wohlin (IND/DEM ),
   . – Förslaget om ett utvecklat partnerskap mellan EU och Indien innehåller flera bra förslag, bland annat utveckling av de ekonomiska banden mellan kontinenterna och stärkning av mänskliga rättigheter. Vi vänder oss dock emot EU:s hot om att införa protektionistiska åtgärder gentemot Indien. Detta görs samtidigt som EU subventionerar sina egna jordbruksvaror som dumpas på den indiska marknaden. Det leder till att lokal produktion, bland annat av mjölk, slås ut.
Vi kan inte stödja förslagets övergripande syfte att stärka EU som internationell aktör. Partnerskapet blir i detta sammanhang ytterligare ett sätt att stärka EU:s globala roll, vilken undergräver medlemsländernas utrikespolitik. Därför väljer vi att rösta nej till rapporten som helhet. 
David Martin (PSE ),
   . – Dessa betänkanden visar att EU och Indien har potential att bygga ett privilegierat partnerskap i de internationella förbindelserna. Jag välkomnar erkännandet av Indiens roll som en regional maktfaktor med globala ambitioner, eftersom landet delar har samma uppfattning som EU om nyckelfaktorer som demokrati, multilateralism, handel, investeringar, utveckling och många andra frågor. Med tanke på landets politiska och ekonomiska betydelse rekommenderar man i betänkandet helt riktigt att EU bör göra allt för att snabbt konsolidera den strategiska associeringen mellan EU och Indien. 
Catherine Stihler (PSE ),
   . – Under det senaste toppmötet mellan EU och Indien togs frågan om handelshinder för skotsk whisky upp. Jag hoppas att Indien kommer att sänka sina tullar på denna skotska produkt av världsklass. 

Jens-Peter Bonde (IND/DEM ),
   – Bioenergi är onödigt. En energiplan som omfattar energihushållning och energi från beständiga energikällor som sol, vind och vågor, med väte som energibärare, räcker mer än väl till för att täcka planetens behov. En sådan plan leder också till hög energieffektivitet och ren förbränning. Det finns därför inte någon anledning att använda odlingsbar mark för energiändamål. Om bioenergi blir aktuellt bör det endast vara som bränsle i pannor som används av flera leverantörer. Bioenergi bidrar visserligen till ren och effektiv bioförbränning, men inte i en skala som berättigar att den ingår som en del i en övergångsplan för energitillförsel.
Bioenergi är en förnybar men inte beständig energikälla. De berörda växterna absorberar koldioxid motsvarande den mängd som frigörs vid förbränningen. 
Etanol som produceras från spannmål, klöver, gräs och träbiomassa uppväger inte den fossila energi som går åt som insatsvara. När det gäller spannmål förbrukas 29 procent mer energi än vad som produceras, medan motsvarande siffror för klöver, gräs och trä är 29 procent respektive 57 procent.(1)
Slutligen bör EU inte diktera energivalet för enskilda medlemsstater och särskilt inte på ett så osäker grund. 
Giles Chichester (PPE-DE ),
   . – De konservativa har länge förespråkat förnybara energikällor, energieffektivitet och energibesparing som viktiga beståndsdelar i energisystemet. De konservativa stöder starkt positiva åtgärder för att hantera klimatförändringarna, och detta är anledningen till att vi föreslog ett ambitiöst men samtidigt realistiskt mål att 60 procent av elektriciteten i EU ska komma från energiteknologi som genererar mycket låga eller inga koldioxidutsläpp och som är koldioxidneutral.
Som konservativa tror vi fullt och fast på en realistisk strategi för energipolitiken och motsätter oss bindande mål som hittills aldrig har kunnat uppnås i EU och som därför inte är särskilt vettiga. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   . – I betänkandet försöker man utvärdera framstegen för gemenskapspolitiken och praktiska åtgärder som EU:s medlemsstater utvecklat inom området för förnybar energi. Det konstateras att även om vissa framsteg har gjorts kommer nuvarande politik och åtgärder inte att vara tillräckliga för att uppnå de mål som satts upp för användningen av energi från förnybara källor.
Mot denna bakgrund föreslås åtgärder i syfte att vända trenden, dock än så länge med begränsad framgång, och jag vill nämna följande åtgärder:
- Ökad yrkesutbildning samt forskning och utveckling inom de berörda områdena.
- Ökad självständighet för den enskilda medlemsstaten i fråga om mål, alternativ, sektorer och val av tekniska lösningar.
- Större oberoende när det gäller beslutsfattande och tillgång till resurser för lokala och regionala myndigheter.
- Stöd för energimyndigheter på olika ansvarsnivåer.
- Ett avsevärd ökning av struktur- och sammanhållningsfonderna och särskilt den gemensamma jordbrukspolitiken (landsbygdsutveckling) i detta syfte.
Men sedan misslyckas man i betänkandet att utveckla huvudfrågan, nämligen att klart och tydligt erkänna att oljan har passerat sin höjdpunkt, att bensinförbrukningen måste minskas och att alternativa energikällor måste utnyttjas. 
Toine Manders (ALDE ),
   . – De fossila bränslena kommer att ta slut under de närmaste decennierna. Som en av de största energiförbrukarna måste EU förbereda sig på övergången från fossila bränslen till alternativa energikällor. I sitt betänkande talar sig Claude Turmes varm för vindkraftsparker och biobränslen.
Dessa så kallade hållbara energikällor är inte ens en del av svaret. De har i det förflutna tagit upp en oproportionerlig del av EU:s budget utan att någonsin ha varit lönsamma, eller visat några tecken på att bli det. Det är dags att EU koncentrerar sig på hållbar energi som i tid kan uppfylla våra industriers och konsumenters krav och tar sig ur det tvångsgrepp som miljölobbyn i åratal har hållit oss i. Vi måste sluta att vara naiva och våga investera i kärnkraft och kärnfusion.
Under de senaste åren har vi sett viktiga vetenskapliga genombrott inom dessa områden, men Europeiska unionen riskerar att missa tåget eftersom den inte har tänkt på kärnkraft under de senaste 20 åren. Vi har inte råd med den här attityden, inte minst för att exempelvis Kina slår upp ett nytt kärnkraftverk var sjätte månad. 
Sérgio Marques (PPE-DE ),
   . – Jag vill gratulera Claude Turmes till hans lägliga betänkande om kommissionens meddelande om andelen förnybar energi i EU. Jag delar hans åsikt om den avgörande betydelse som förnybar energi har för mänsklighetens framtid, inte minst med tanke på fördelarna för miljö och hälsa.
Jag instämmer särskilt i att om andelen förnybar energi ska öka måste det finns en politisk vilja och åtgärder måste vidtas över hela världen, även på EU-nivå, nationell, regional och lokal nivå. 
Zita Pleštinská (PPE-DE ),
   . – Jag vill framföra följande skäl till min röst för Claude Turmes betänkande om andelen förnybar energi i EU och förslag på konkreta åtgärder.
I dag, liksom inom överblickbar framtid, är förnybara energikällor kanske den enda möjliga lösningen för att minska Europeiska unionens ökande beroende av importerad energi (främst olja och gas) och därigenom minska de politiska och ekonomiska riskerna med sådan import. Dessutom för det oss ett steg närmare att uppfylla Kyotoprotokollets mål att minska utsläppen av växthusgaser, som har globala effekter på klimatet.
Stödet för förnybara energikällor måste integreras i Europeiska unionens strukturpolitik. Detta kommer att skapa möjligheter, särskilt för de nya medlemsstaterna, att främja små och medelstora företag. Det ger också ett bra tillfälle att utnyttja offentliga resurser effektivt – för att skapa mervärde, sysselsättning och inkomster för landsbygdsområden genom den tänkbara utvecklingen av ett multifunktionellt jordbruk, som i annat fall inte skulle ha några utsikter att få offentlig finansiering på grund av sin dåliga ekonomiska avkastning. Produktion av biomassa och biogas erbjuder miljövänliga tekniker för energiproduktion som främjar det praktiska genomförandet av landsbygdspolitiken i riktning mot hållbar utveckling, energioberoende och skapandet av nya arbetstillfällen. 

Robert Atkins (PPE-DE ),
   . – Jag och mina brittiska konservativa kolleger tvekade att stödja detta betänkande eftersom många av de frågor som vi röstar om uteslutande hör hemma på medlemsstatsnivå. Samtidigt som vi fullt ut stöder föredragandens målsättning att reducera antalet trafikolyckor, anser vi dock att det bästa sättet att uppnå detta är genom att diskutera bästa metoder mellan medlemsstaterna i stället för att lagstifta på EU-nivå. 
Bruno Gollnisch (NI ),
   . – Man kan inte gärna annat än stödja målet att minska antalet trafikoffer, som är mycket högt (43 000 dödsfall per år i Europeiska unionen).
Jag är dock rädd att man för att uppnå detta ännu en gång kommer att prioritera felriktade kraftåtgärder, i stället för utbildning och information. Jag är också rädd för att tillräcklig uppmärksamhet inte kommer att ägnas åt de särskilda förhållandena i vissa länder som, på grund av att de är populära resmål – för turister och andra – eller är genomfartsländer, tvingas hantera betydande trafikflöden som per definition ökar risken för olyckor, men där de som drabbas mest är de egna invånarna.
När allt kommer omkring är jag rädd för att misstag som gjorts i mitt land kommer att upprepas, där förare ofta känner att de förföljs på grund av bagateller medan brottsligheten frodas och att myndigheternas åtgärder i mindre utsträckning är utformade för att garantera deras säkerhet än att systematiskt bötfälla dem, medan det enda alternativet till bilens frihet är kollektivtrafiken, som är opraktisk, för dyr och ofta drabbad av kriminalitet. 
Hélène Goudin och Lars Wohlin (IND/DEM ),
   . – Betänkandet innehåller många goda förslag till förbättrad trafiksäkerhet i Europa. Men vi menar att EU:s roll i arbetet för trafiksäkerhet överdrivs. I betänkandet påpekas att om alla medlemsstater skulle uppnå samma resultat som i Storbritannien och i Sverige skulle antalet dödsolyckor minska med 17 000 om året i EU-25. Det skulle innebära en minskning med 39 procent. Det påpekas också att i Frankrike har man genom en kampanj som inleddes 2002 lyckats minska antalet dödsolyckor med 30 procent på två år.
De enskilda medlemsländerna kan alltså själva förbättra sin egen trafiksäkerhet och är de som sist och slutligen har ansvaret för dessa frågor. Det politiska ansvaret ligger på de nationella parlamenten.
Detta betänkande går alltför långt när det exempelvis till och med uppmanar kommissionen att främja utbildning redan på grundskolenivå för att minska dödstalen bland unga människor. Det är medlemsstaternas ansvar att integrera trafikundervisning i läroplanen för skolväsendet.
Vi röstar nej till detta betänkande då vi menar att det utgår från ett felaktigt resonemang om vilken politisk nivå som är ansvarig för trafiksäkerhetsfrågor. 
Sérgio Marques (PPE-DE ),
   . – Medan vägtrafiken har tredubblats under de senaste tre decennierna har antalet dödsoffer halverats. Trafikolyckor är ändå den främsta dödsorsaken bland personer under 50 år. Kraftfulla åtgärder måste därför vidtas för att främja trafiksäkerheten.
Ari Vatanen välkomnar i sitt betänkande, som har mitt fulla stöd, genomförandet av det tredje europeiska åtgärdsprogrammet för trafiksäkerhet, vars mål är att halvera antalet dödsoffer i trafiken inom EU till 2010.
I betänkandet framhålls också den viktiga roll som den europeiska myndigheten för trafiksäkerhet och ett ramverk för trafiksäkerheten i EU med resultatindikatorer skulle kunna ha för att uppnå målen i det tredje åtgärdsprogrammet för trafiksäkerhet.
På kort sikt bör därför förarnas beteende förbättras genom lagstiftning, övervakningskampanjer och utbildning.
På lång sikt kommer tekniska initiativ (elektronisk säkerhet) och ökande integration av elektronisk utrustning i ”smarta fordon” att hjälpa oss att uppnå målen.
Slutligen bör väginfrastrukturen förbättras och anpassas till de nuvarande trafiknivåerna. 
David Martin (PSE ),
   . – Med tanke på det ökande antalet trafikolyckor i Europa är betänkandet ett lämpligt initiativ som syftar till att halvera antalet olyckor och dödsfall på EU:s vägar fram till 2010. Denna berömvärda målsättning har mitt fulla stöd. Jag välkomnar i synnerhet att man i betänkandet fokuserar på skyddet av och säkerheten för utsatta trafikanter som fotgängare och cyklister. I försöken att höja standaren över hela EU bör man dock se på situationen i varje enskild medlemsstat. I Förenade kungariket har man till exempel infört välfungerande metoder som samordnade, statliga kampanjer, vilka har bidragit till en nolltoleransattityd till rattonykterhet hos den brittiska allmänheten. Det är därför oklart om en EU-omfattande harmonisering av hastighetsbegränsningar och maxgränser för alkoholhalt i blodet skulle innebära någon stor fördel för trafikanter i Förenade kungariket för närvarande. 
Seán Ó Neachtain (UEN ),
   . – Jag stöder innehållet i detta betänkande, för om de grundläggande reglerna för trafiksäkerhet inte följs kan varken förbättrad infrastruktur eller tekniska framsteg garantera livet för vanliga trafikanter som bilförare, cyklister, passagerare och fotgängare.
Siffror visar att det under 2004 inträffade uppskattningsvis 43 000 dödsolyckor i Europa. En fjärdedel av offren i dödsolyckorna var mellan 15 och 24 år gamla. Detta är chockerande siffror. Målsättningen att minska eller till och med få ned denna statistik till noll bör stå i centrum för all framtida trafiksäkerhetspolitik i Europa.
I Irland har vissa skolor erbjudit körlektioner som en del av läroplanen i det ettåriga utbildningsprogram som kallas ”övergångsåret”. Jag tror att detta är något som kan införas över hela Europa, eftersom skolan ger ett enastående tillfälle att undervisa denna stora trafikantgrupp.
Jag skulle vilja se fler målinriktade insatser för att förhindra att antalet trafikanter – bilförare (unga bilförare i synnerhet), cyklister och fotgängare – dör i onödan på europeiska vägar. Vi har mycket att lära av varandra i denna fråga och utbytet av bästa metoder är viktigt.
Jag håller med Ari Vatanen om att en förbättring av trafikanternas uppförande är bästa sättet att minska antalet trafikolyckor. 
Catherine Stihler (PSE ),
   . – När det gäller punkt 5, ändringsförslag 9, röstade jag emot en harmonisering av hastighetsbegränsningar till km/h, eftersom jag tror att trafikanterna i Skottland är nöjda med miles/h. Detta ändringsförslag skulle ha inneburit en stor belastning för skotska skattebetalare utan att ge några konkreta fördelar och jag är glad över att förslaget röstades ned.
I de andra ändringsförslagen om alkoholhalten i blodet föredrar jag vår egen lagstiftning, eftersom Förenade kungariket har en mycket strängare lagstiftning. 
Gary Titley (PSE ),
   . – Europaparlamentets labourgrupp (EPLP) är för initiativet att halvera antalet trafikolyckor inom EU till år 2010. Vi har dock flera förbehåll.
I Förenade kungariket ligger till exempel gränsen för högsta tillåtna alkoholhalt i blodet för närvarande på 0,8 mg jämfört med 0,2 mg i Sverige. Trots skillnaden mellan de två maxgränserna har båda länderna den bästa trafiksäkerheten i EU.
Om trafiksäkerheten vore lika hög i EU som i dessa två länder skulle det inträffa 17 000 färre trafikolyckor på ett år, en minskning med 39 procent jämfört med nuvarande nivå. Detta skulle innebära ett stort steg på väg mot en halvering av dödsolyckor till år 2010.
EPLP anser därför att tonvikten inte bör ligga på att harmonisera utan på att dela med sig av bästa metoder för upprätthållande av trafiksäkerheten.
EPLP ser inte heller något behov av att harmonisera hastighetsbegränsningarna. Detta skulle leda till mycket konstiga vägmärken i Förenade kungariket och resultera i bisarra siffror när hastighetsbegränsningarna konverteras från km/h till miles/h.
För närvarande stöder därför EPLP varken en harmonisering av maxgränserna för alkoholhalt i blodet eller hastighetsbegränsningar. 
Anders Wijkman (PPE-DE ),
   . – Moderaterna och Kristdemokraterna har idag valt att rösta emot initiativrapporten om trafiksäkerhet. Vi anser att trafiksäkerhet i alla former är oerhört viktigt samt att ett antal angelägna förslag väcks i rapporten. Anledningen till vårt ställningstagande är dock att rapporten till stor del domineras av frågor som bör behandlas på nationell nivå snarare än på EU-nivån. En expansion av EU:s inflytande på trafiksäkerhetsområdet skulle leda till onödiga detaljregeringar och mer byråkrati. 
Talmannen.
   – Röstförklaringarna är avslutade. 


Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är fortsättningen av debatten om ett betänkande (A6-0262/2005) av Caroline Lucas för utskottet för internationell handel om möjligheterna till handelsförbindelser mellan EU och Kina (2005/2015(INI)). 
Jorgo Chatzimarkakis (ALDE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! EU känns avlägset för gemene man, men Kina skrämmer människor. På samma sätt som globaliseringen skrämmer människor för närvarande – åtminstone är detta innebörden inte bara i folkomröstningarna i Frankrike och Nederländerna utan även i valet i Tyskland, som visade att människor är lite rädda för reformer. Fallet Kina i synnerhet, och inte minst handelsförbindelserna med Kina, kan dock stärka Europeiska unionens mening och syfte.
Vi är en exportinriktad ekonomisk enhet och vi européer behöver den kinesiska marknaden. Därför behöver vi så mycket frihandel som möjligt, och ändå är det enbart Europeiska unionen som till sist kommer att skydda oss mot ohämmad globalisering och risken att förlora vår egen kulturella identitet. Detta är enkelt att visa. Vi behöver dock försiktighetsåtgärder. I synnerhet när det gäller immateriella rättigheter är vi européer inte tillräckligt strategiska och vi handlar inte tillräckligt beslutsamt.
Om inte detta ändras snart kommer vi att såga av den gren som vi sitter på, och detta kommer mycket snart att bli uppenbart, särskilt i européernas förbindelser med Kina. Vi måste agera ännu mer kraftfullt, mer rättframt och mer strategiskt för att skydda immateriella rättigheter mot kineserna, och vi måste göra detta så snabbt som möjligt. 
Bastiaan Belder (IND/DEM ).
   – Herr talman! Efter en sommar med svåra förhandlingar mellan kommissionsledamot Peter Mandelson och Kina om den globala textilbranschen är det dags att vi ersätter sektoriell, kortsiktig politik med en hållbar och långsiktig vision för handelsförbindelserna mellan Europeiska unionen och Kina. De enorma tillväxtsiffrorna och utsikterna att Kina kan bli världens största exportör bör inte få stå i vägen för en saklig analys av Europeiska unionens handelsförbindelser med Kina. Trots allt måste den kinesiska marknadens möjligheter ses i rätt ljus.
Kina är först och främst inriktat på att själv ta hand om tillväxtpotentialen på sin inhemska marknad. Framför allt vill Kina främja sin egen verksamhet och tvekar inte att stimulera prisharmonisering eller att dumpa tillfälliga överskott på världsmarknaden.
Ett annat problem i handelsförbindelserna med Kina är de storskaliga kränkningarna av immateriella rättigheter. Kina handlar alltför mycket i tradition av Konfucius, den kinesiska filosof enligt vilken det var lovvärt att efterlikna en mästare. Europeiska unionen måste sätta detta problem överst på dagordningen. Ett klimat med piratkopiering och förfalskningar inte bara skadar europeiska företag utan hämmar även lokala kinesiska företags innovationsförmåga. Europeiska unionen måste insistera på att det kinesiska rättsväsendet utvidgar sin specialistkompetens på immaterialrättens område.
Jag anser att Europa måste våga sig på att konkurrera med tillväxtekonomier som Kina, förutsatt att det sker på lika villkor. Även världens största exportör har såväl skyldigheter som rättigheter. 
Alexandra Dobolyi (PSE ).
   – Herr talman! Först av allt vill jag gratulera föredraganden till hennes utmärkta och informativa betänkande och jag vill också lägga till några kommentarer till det som hon nämner i inledningen till betänkandet.
När det gäller Kina måste vi utveckla ett omfattande system för handelsförbindelserna, annars måste vi kämpa mot dumpning av textilier i dag, och av skor, bilar eller någonting annat i framtiden. Därför vill jag även betona andra aspekter i förbindelserna mellan Europeiska unionen och Kina som kan hjälpa oss att utarbeta och genomföra en så komplicerad handelsreform. Den häpnadsväckande snabba utvecklingen i Kina måste oundvikligen leda till en politisk reform i landet. Det kanske dröjer ännu ett tag, och en snabb förändring skulle sannolikt för närvarande destabilisera Fjärran östern. Det råder dock ingen tvekan om att Kina har blivit en global aktör inte bara på grund av sin storlek utan även sin ekonomi. Därför uppmanar jag enträget varje institution inom Europeiska unionen att inte bekämpa Kina utan hjälpa landet på vägen mot att bli ett land där normer som uppfyller EU:s krav införs i vardagslivet genom att tillämpliga lagar ändras och efterlevs. På så sätt ger vi Kina möjlighet att ompröva allt det som jag och mina kolleger i parlamentet har fördömt inom områden som miljöskydd, arbetstagarnas rättigheter, förfalskningar osv.
Tidigare i år hade jag tillfälle att förhandla med flera kinesiska regeringsföreträdare och de var alla mycket öppna för tanken på allsidiga samtal. Mina damer och herrar! Eftersom Kina nu har börjat öppna sig mot världen kommer vi att kunna forma deras framtid på ett sätt som tillgodoser både deras förväntningar och våra egna, om vi ger dem en hjälpande politisk hand. 
Manolis Mavrommatis (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Det är ett faktum att det land som har världens största befolkning är en ekonomisk supermakt som kan påverka den globala ekonomins färdriktning. Det är obestridligen en makt med vilken alla övriga ekonomier måste mäta sig.
Vi får inte heller glömma att Kina i dag är Europeiska unionens näst största handelspartner efter Förenta staterna. Efter att Kina blev medlem i WTO 2001 och dess marknad öppnades för internationell handel har landet nu blivit en mycket viktig faktor i den internationella handeln. Vi talar alltså om en ekonomisk, historisk, kulturell och handelsmässig bjässe som i dag tycks vakna upp efter en mycket lång sömn.
Ett av hindren för harmoniska relationer mellan Europeiska unionen och Kina är dock problemet med försäljning av plagierade märkesvaror (”passing off”). Kinesiska tillverkares imitation av europeiska produkter och märken är en allvarlig överträdelse av reglerna för internationell handel.
Kommissionen måste därför vidta lämpliga åtgärder för att skydda EU-företagens immateriella rättigheter och stödja de kinesiska myndigheterna i den kamp dessa har inlett för att få bukt med problemet. Medlemsstaterna måste i sin tur genomföra effektiva kontroller av sina inhemska marknader för att skydda Europeiska unionens konsumenter mot produkter som inte uppfyller gemenskapens standarder.
Herr kommissionsledamot! Vilka åtgärder avser kommissionen att vidta i detta avseende?
En annan sak som jag vill kommentera är transportsektorn. Kina behöver förbättra förbindelserna mellan sina transportnät och internationella nät för att underlätta den fria rörligheten för personer och varor. Detta är också det enda sättet att garantera kontrollen av produkter som kan exporteras.
Slutligen skulle jag fråga följande: Vore det en bra idé om kommissionen skapade ett närmare partnerskap med Folkrepubliken Kina genom att utsträcka det bilaterala samarbetet till fler sektorer, vilket skulle kunna vara förmånligt för båda parter?
Det ligger därför i Europeiska unionens intresse att stödja stärkandet av demokrati och marknadsekonomi och Kinas utveckling till ett fritt och öppet land där rättsstatsprincipen råder. 
Béla Glattfelder (PPE-DE ).
   – Herr talman! Flera av mina kolleger har talat om Kinas rätt till fördelarna av WTO-medlemskap och globalisering. När Kina åtnjuter dessa fördelar måste landet dock följa WTO:s regler och andra internationella normer såsom mänskliga och sociala rättigheter. Det fria utbytet av varor är viktigt men det fria utbytet av tankar är lika viktigt. Frihandel är viktigt men frihet för folket är minst lika viktigt. Flera människor har nyligen uttryckt oro över att den ungerske premiärministern Ferenc Gyurcsány lovade att mer än en miljard kineser kan resa till Ungern utan visum. Jag vill försäkra er om att detta inte är en officiell ungersk ståndpunkt och att den varken stöds av Fidesz (ungdemokraterna) eller Europeiska folkpartiet. 
Samtidigt uppskattar jag starkt att man i betänkandet uppmärksammar det alarmerande läget för de mänskliga rättigheterna i Kina, tar initiativ för ett omedelbart avskaffande av barnarbete och tvångsarbete och förväntar sig att grundläggande sociala normer och arbetslivsregler ska följas. I detta sammanhang är det svårt att förstå den ungerske premiärministerns uttalande att den kinesiska ekonomiska och sociala modellen borde följas i många avseenden. Medlemskapet i Europeiska unionen innebär att länderna delar vissa gemensamma värden, och dessa gemensamma värden – frihet och respekt för de mänskliga rättigheterna – ska styra den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Bibehållandet av visumkravet för Kina främjar EU-medborgarnas säkerhet. Dessa högre intressen kan inte underordnas politikers tillfälliga nycker.
Robert Sturdy (PPE-DE ).
   – Herr talman! Det måste vara mycket svårt för kommissionsledamoten att komma hit och uttala sig i en fråga som han kanske inte vet lika mycket om som vissa av talarna. Jag vill därför uttrycka vår besvikelse över att Peter Mandelson beslutade sig för att inte komma. Han informerade inte heller utskottet för internationell handel om att han inte tänkte närvara, vilket hade varit artigt. Jag förstår anledningarna till detta och hade accepterat dem om han bara hade informerat oss.
I dag hörde vi att kommissionsledamoten återigen försökte förklara det oförklarliga genom att hävda att han vid återinförandet av kinesiska textilkvoter handlade omsorgsfullt och öppet, och att svårigheterna som uppstod i denna nonsenskompromiss orsakades av oförutsedda omständigheter.
Jag skrev till kommissionsledamoten i juni före Shanghaiavtalet och frågade honom hur hans förslag skulle lösa problemet med den till synes omåttliga efterfrågan på kinesiska textilprodukter i Europa. Han svarade att han hade kommit fram till ett avtal som skulle gälla en gång för alla. Jag underskattar inte den omfattning av arbetsuppgifter som kommissionsledamoten står inför när det gäller Kina. Det är ett problem och det finns ingen enkel lösning. Jag tror dock att de fuskverk man åstadkom i juni och återigen i början av denna månad inte kommer att lösa de bakomliggande potentiella svårigheterna i vår handel med Kina.
Det finns många punkter i Caroline Lucas betänkande som jag inte instämmer i. Jag tror dock att hon har alldeles rätt i att vi om några år kommer att ha samma problem i andra branscher som vi har i textilbranschen. Att säga att vi kan förflytta oss upp i mervärdeskedjan kommer bara att fungera under en viss tid. I Kina tar två miljoner akademiker examen varje år. Om ni tror att dessa unga människor kommer att fortsätta tillverka billiga T-shirtar och behåar är ni något felinformerade. Vi bör se Kinas tillväxt som en möjlighet och inte ett hot, och vi ser fram emot ett närmare samarbete med Kina.
Jag måste tillägga en sista sak. Att sälja vapen till Kina för att balansera vårt handelsunderskott är inte lösningen. Jag hoppas att kommissionsledamoten har ett svar på det. Geopolitisk oro över Taiwan och internationella förbindelser kommer endast att ge kortsiktiga vinster. Jag undrar bara hur ni ställer er till vapenförsäljning. 
Nirj Deva (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill tacka min vän Robert för ett mycket kraftfullt tal!
Det är med stor tvekan jag stöder betänkandet, eftersom tonen i det inte är riktigt rätt. Vi måste förstå att Kina är ett stort land med en befolkning som är tre gånger så stor som Europeiska unionen. Kina blev en nationalstat för 2 000 år sedan och är det fortfarande än i dag. Kina har en civilisation som är mycket äldre än de flesta av våra civilisationer och vårt förhållande till Kina är ett jämställt förhållande, där ingen av oss har någon rätt att tillrättavisa den andra.
Kina har sitt eget sätt att göra saker på. Vi måste fortsätta att hitta vägar för att samarbeta med Kina. Framtiden ser ljus ut om båda sidorna i förbindelsen genom ett proaktivt synsätt anstränger sig för att förstå och tillgodose den andra sidans grundläggande intressen. Men om vi misslyckas kommer vi att hamna i bitter och skadlig konkurrens.
Den senaste krisen i textilimporten bör lära oss en läxa. I dag är förbindelserna mellan EU och Kina i en mycket aktiv och produktiv fas och de bilaterala förhållandena är mognare, hälsosammare och stabilare än någonsin. Vi måste utveckla dem med omsorg och finkänsla genom att alltid sträva efter att hitta gemensamma intressen och att minimera våra ofrånkomliga olikheter. Vi måste maximera våra handelssynergier och tillsammans arbeta med de stora internationella problem som finns i dag, t.ex. terrorism, spridning av kärnvapen och kampen mot hunger och sjukdom.
Ingetdera kommer att bli lätt, men det finns ett bra ordspråk i Kina: . Jag ska försöka översätta det. Det betyder att det inte finns någonting i världen som är så svårt att det inte går att lösa av personer med höga ambitioner.
Jag är övertygad om att det finns sådana personer på båda sidorna i vår förbindelse och jag ser fram emot en ljus och givande framtid för båda parter i samarbetet med Kina.
László Kovács,
   . – Herr talman! Det gläder mig att se att den debatt som vi nu håller på att avsluta har sträckt sig mycket längre än bara till handelsförbindelser. I debatten har det konstaterats att Kina med 20 procent av världens befolkning är ett mäktigt land med en snabbt växande ekonomi och en omfattande internationell handelsvolym. Kina är ett land som inte bara spelar en allt viktigare roll i världsekonomin, utan också i internationell politik.
Alla talare har gett uttryck för befogad oro: svagheter i demokratin, sårbarheten och bräckligheten i mänskliga rättigheter, inklusive arbetstagares rättigheter samt de extremt låga lönerna och de låga miljömässiga standarder som gör Kina mycket konkurrenskraftigt. Jag försäkrar er om att kommissionen är fullt medveten om dessa problem och att vi dessutom är medvetna om vilken allvarlig påverkan den kinesiska modellen har på andra utvecklingsläder som försöker konkurrera med Kina. De tvingas in i en jakt på lägre priser och är tvungna att sänka sina sociala och miljömässiga standarder för att vara konkurrenskraftiga.
I affärer med Kina, ett land präglat av enorm potential och stora motsägelser, har Europeiska unionen två alternativ. Den första är lärarattityden som går ut på att få Kina att lyda genom att utöva press. Jag tror inte att den fungerar. Den andra är att upprätta en förbindelse, att samarbeta med Kina och att få dem att lyssna på vår oro och anamma den – att involvera Kina och inte försöka isolera det. Jag tror att det är ett lovande alternativ.
1985 skrev EU under det första ramavtalet med Kina, som begränsade sig till handelsförbindelser. Vi måste sätta värde på de enorma förändringar som har skett i Kina: den politiska, ekonomiska och vetenskapliga utvecklingen, som är fantastisk med tanke på den relativt korta tidsperioden 20 år. Och förändringstakten ökar. Kina har förändrats, men så har även våra förbindelser.
Vi har åstadkommit genombrott på olika områden. Jag tänker på tullsamarbetsavtalet som kommer att spela en viktig roll för att bekämpa förfalskning. Jag tänker också på dialogen om sysselsättning och sociala normer, partnerskapet om klimatförändringar och arbetsgruppen för immateriella rättigheter.
Det senaste toppmötet visade att det är dags att inleda förhandlingar om ett nytt ramavtal. Kommissionen söker nu mandat från rådet att få inleda samtal så snart som möjligt. Det nya ramavtalet kommer att bli större i omfattningen än det första som undertecknades för 20 år sedan, eftersom det ska återspegla förändringarna i Kina och i våra förbindelser. Det bör fungera som ett paraply och täcka alla tänkbara samarbetsområden. Det bör i hög grad handla om handel och investeringar, men bör också innefatta energi, politisk dialog, sociala frågor, mänskliga rättigheter och en rad andra områden. Genom ett nära samarbete och ett förhållande baserat på partnerskap kan vi uppmuntra Kina att spela en aktiv roll när det griper sig an globala utmaningar. Alla förändringar som vi vill främja och uppmuntra gagnar inte bara världssamfundet och EU och dess medlemsstater, utan också Kinas intressen. Det gör mig optimistisk. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag den 13 oktober 2005.
Bogdan Golik (PSE ).
   –  Kina är en av de viktigaste ekonomiska aktörerna i världen. EU konkurrerar med Indien, Ryssland och USA om den kinesiska marknaden med mer än en miljard konsumenter. EU slåss också för sin egen plats i världshandelssystemet och försöker hantera orättvisa importer och internationella importörer vars enda mål är att göra största möjliga vinst utan hänsyn till länders ekonomiska intressen och ekonomin som helhet.
När vi öppnar upp våra marknader för de billiga importerade varor som de europeiska konsumenterna, som utgör vår valmanskår, ivrigt har väntat på bör vi inte glömma den ökande arbetslösheten och de tusentals företag som går under. Vi har inte kunnat hantera den pågående krisen i textilindustrin. Kina representerar inte bara importer, utan också möjligheten att investera i Europa. Vi bör uppmuntra det sistnämnda, så att arbetstillfällen kan skapas i Europa. Inom ramen för Europeiska unionen skulle det vara lämpligt att fundera över möjligheter att utlokalisera produktionen hos europeiska företag i medlemsstater med förhållandevis låga kostnader för arbetskraft, som drabbats hårdast av den obegränsade importen.
Den kinesiska ekonomin och hela det kinesiska samhället kommer att gå igenom en period av instabilitet under de närmaste åren. Detta kommer att bero på uppluckringen av arbetsmarknadspolitiken och omskolningen av den stora samhällsgrupp som inte längre kommer att vara beroende av jordbruket för sitt uppehälle. Vi måste också vara beredda på att det kan uppstå stora spänningar inom det kinesiska samhället, och unionen bör bidra till att hantera dessa. Européerna bör vara aktiva i Kina, och EU och Kina måste lära sig att samarbeta och sluta att kämpa mot varandra. Båda parterna kommer att bli förlorare om vi fortsätter kampen, men om vi lär oss att samarbeta kommer vi att vinna vänner och partner.
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om sex resolutionsförslag om läget för de mänskliga rättigheterna i Nepal. 
Neena Gill (PSE ),
   . – Herr talman! Nepal har under nio år härjats av ett blodigt inbördeskrig. Våldsamma konfrontationer i Nepal mellan de maoistiska rebellerna och den statliga armén har lett till tusentals döda. Kränkningarna av de mänskliga rättigheterna har varit otaliga – icke-statliga organisationer har publicerat chockerande rapporter om barnsoldater som slåss för maoisterna och som fängslas av staten, om de tillfångatas. Vi har också fått höra om byar som demolerats i de väpnade konflikterna och minoriteter som utsätts för diskriminering.
Mycket lite har dock gjorts för att lindra denna specifika situation. Regeringens upplösning i februari ledde bara till ökad oro i samhället, till demonstrationer och till en starkare ställning för maoisterna, och de restriktioner som lades på media och de politiska aktörerna gjorde ingenting för att stärka allmänhetens förtroende eller blåsa nytt liv i demokratiseringsprocessen.
Vi i Europaparlamentet är besvikna över att vår förra resolution ignorerades. Jag vill nu uppmana regeringen och kungen att snarast inleda en politisk dialog för att finna en fredlig lösning. Jag vill enträget be kungen och hans regering att börja göra framsteg, särskilt med tanke på trojkans besök nästa vecka. Jag uppmanar Nepal att arbeta för att anordna val under nästa år. Jag välkomnar att man har planerat att hålla kommunalval i april, och jag kan inte se några skäl till att nationella val inte skulle kunna hållas samtidigt.
Den 3 september 2005 förklarade maoistgrupperna eldupphör. Detta måste stödjas och återgäldas. Med stöd från det internationella samfundet kan detta markera början på de fredssamtal som nu verkligen behövs. Om inte förändringar görs kommer situationen att förvärras. Nepal är ett av världens fattigaste och minst utvecklade länder, men det har så mycket att erbjuda. Vi måste göra allt som står i vår makt för att låta detta vackra och inspirerande folk åter utvecklas till en fredlig nation. Det internationella samfundet måste stödja fredsförhandlingarna. Jag vill enträget uppmana rådet och kommissionen att samarbeta med kungen och alla andra inblandade aktörer för att förhandla fram en fredsuppgörelse i detta ömtåliga land. 
Raül Romeva i Rueda (Verts/ALE ),
   . – Herr talman! Det eldupphör som förklarats av maoisterna i Nepal erbjuder nu ett tillfälle som, om det utnyttjas på rätt sätt, kan bidra till att lösa den väpnade konflikten i detta land. Därför måste det internationella samfundet, i enlighet med ICG:s (International Crisis Group) rekommendationer, ändra sin nuvarande strategi, särskilt i fråga om monarkin.
Under de sju månader som gått sedan kungens statskupp har våldet ökat påtagligt, liksom kidnappningar, tortyr, godtyckliga arresteringar, försvinnanden m.m., för vilket både regeringsstyrkorna och maoisterna bär ansvar.
Regeringen å sin sida har fastnat i en spiral av korruption och ineffektivitet. Och inte bara detta: den kan inte hantera konflikten och misslyckas även med den offentliga förvaltningen och med att sköta statens angelägenheter.
Förföljelsen av ledarna för demokratiska partier, arresteringen av journalister under demonstrationer för demokrati och trakasserier av fackföreningsgrupper har förvärrat läget ytterligare. Mot bakgrund av detta och med hänsyn till maoisternas förklaring om eldupphör, och efter de inledande steg som tagits av sjupartialliansen för att främja en politisk process i syfte att lösa den väpnade konflikten, måste kung Gyanendra svara med eldupphör från regeringssidan och inleda konstruktiva samtal med de politiska grupperna och med maoisterna med slutmålet att återupprätta demokratin i Nepal.
Vidare måste den nepalesiska regeringen frige de politiska fångar som fortfarande hålls fängslade och garantera respekten för de mänskliga rättigheterna och yttrandefriheten, särskilt från de nepalesiska säkerhetsstyrkornas och militärens sida. Under tiden måste rådet och medlemsstaterna se till att förbudet mot militärt bistånd kvarstår strikt enligt uppförandekoden för vapenexport.
Slutligen måste vi kräva att den nepalesiska regeringen återupprättar biståndskontoret för tibetanska flyktingar (Tibetan Refugees Welfare Office, TRWO) i Katmandu, i samarbete med FN:s flyktingkommissariat (ACNUR), på sedvanligt sätt. 
Esko Seppänen (GUE/NGL ),
   . – Herr talman! I februari genomförde kung Gyanendra en militär statskupp i Nepal som störtade den lagliga regeringen. Parlamentet hade redan tidigare upplösts och oppositionen hade inte någon möjlighet att agera. Journalister har fängslats, liksom aktiva fackföreningsmedlemmar. Kungen har brutit mot konstitutionen och alla demokratins regler. Undantagstillstånd har utlysts i landet, enbart för statskuppen.
Många slags kränkningar av de mänskliga rättigheterna har rapporterats i Nepal. Människor försvinner spårlöst i högre utsträckning än i något annat land, och endast polisen och armén vet vad som har hänt med dem. Inhemska säkerhetsstyrkor handlar helt laglöst och rapporteras tortera medborgarna. Människor arresteras och hålls fångna utan rättegång.
Europaparlamentet har ingen behörighet inom utrikespolitiken, men det finns all anledning att på demokratins vägnar göra ett gemensamt politiskt ställningstagande om Nepals inre angelägenheter. 
Thomas Mann (PPE-DE ),
   Herr talman! Debatten om Nepal äger rum vid rätt tillfälle, eftersom EU:s trojka kommer att besöka landet i början på nästa vecka. Kung Gyanendras ingripande den 1 februari har gjort föga för att mildra fattigdomen. Den viktigaste inkomstkällan, turismen, sinar allt mer. Enbart i år har 2 000 människor dödats och 30 000 människor har drivits bort från distriktet Kapilvastu på grund av konflikten.
Trots att Europeiska unionen och det internationella samfundet har uppmanat kungen att återinföra grundläggande demokratiska rättigheter hålls politiker, studentledare och fackföreningsmedlemmar fängslade. Journalister förbjuds fortfarande att uttala sina åsikter. Tjänstemän som rapporterar enbart till kungen har utsetts till ordförande för byråden. Folkvalda ordförande för distriktskommittéer har ersatts med sändebud från palatset.
Den 3 september förklarade maoisterna ett eldupphör på tre månader och många förhoppningar väcktes. Jag är skeptisk eftersom rebellerna redan har brutit sina ensidiga eldupphör två gånger tidigare. Varje möjlighet bör dock utnyttjas för bilaterala och trilaterala samtal.
Utlysandet av lokala val i april 2006 är ett positivt tecken. Vi i gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater anser det viktigt att valet till det nationella parlamentet hålls vid samma tillfälle och inte först om två år. Internationella observatörer bör närvara och förhoppningsvis sker valet med deltagande av alla partier.
Den politiska ledningen skulle kunna visa att de mänskliga rättigheterna respekteras genom att äntligen upphäva stängningen av biståndskontoret för tibetanska flyktingar (Tibetan Refugees Welfare Office, TRWO) i Katmandu. Denna partnerinstitution till FN:s konvention om de mänskliga rättigheterna är en oumbärlig fristad för tibetaner som tvingas fly från sitt hemland. Dalai Lamas kontor måste också öppnas på nytt.
Jag hoppas att Nepals invånare, som är ett av de vänligaste folk man kan tänka sig, efter många års försakelser till sist kommer att få den fred de längtar efter. 
Elizabeth Lynne (ALDE ),
   . – Denna konflikt har kostat 12 000 liv under de senaste tio åren, många av dessa bland civilbefolkningen i de mest sårbara delarna av befolkningen. Amnesty International har rapporterat om att tiotusentals barn har rövats bort från sina skolor av maoistgrupperna för att tas till så kallad politisk utbildning, och många av dessa barn rekryteras naturligtvis som barnsoldater.
Säkerhetsstyrkorna har också gjort sig skyldiga till kränkningar av barns rättigheter. Det utomrättsliga dödandet av unga människor och andra måste stoppas. Alla kränkningar som begås av säkerhetsstyrkorna måste utredas ordentligt. Alla politiska fångar måste friges eller ställas inför rätta enligt vederbörlig rättsordning. Jag välkomnar maoisternas eldupphör och hoppas att det kommer att förlängas på obestämd tid, men kungen måste återgälda detta och han måste också delta i konstruktiva samtal.
Vi inom EU måste också göra vårt. Jag uppmanar rådet och medlemsstaterna att fortsätta att hålla inne det militära biståndet och jag yrkar att allt bistånd ska övervakas och vissa sanktioner införas. Detta för att verkligen sätta press på kungen och regeringen att återupprätta demokratin i Nepal. Det skulle ha gjorts för länge sedan. 
Eija-Riitta Korhola,
   . – Herr talman! Nepal hör till de sårbara, svaga staterna. Sådana länder kännetecknas av att staten är oförmögen att ta ansvar för sitt monopol på legalt våld och för den allmänna säkerheten och att staten inte kontrollerar landets gränser. Dessutom är systematiska kränkningar av de mänskliga rättigheterna, ett demokratiskt underskott, ett slutet beslutsfattande och en begränsad ekonomisk struktur gemensamma nämnare för dessa svaga länder.
Så som vi har sett i Afghanistan och Sudan kan svaga staters problem ge upphov till regional instabilitet och okontrollerade flyktingströmmar och i värsta fall göra landet till en tillflyktsort för terrorister. Om fullt inbördeskrig bryter ut blir kostnaderna för konflikten enorma.
Läget försvåras också av att somliga i Nepal drar ekonomisk nytta av den oreda som råder där. De har inget att förlora på att kriget fortsätter. Trots svårigheterna bör det internationella samfundet inte lämna Nepal åt sitt öde. Om vi gör det kommer oskyldiga civila att drabbas. Jag stöder helhjärtat resolutionens rekommendationer om Förenta nationerna och Europeiska unionen, och jag hoppas att parlamentet kommer att skicka observatörer till valet 2006. 
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg,
   . – Herr talman! Nepal är 23 miljoner människors hemland och ett av det fattigaste länderna i världen. Hälften av Nepals befolkning är arbetslös och 42 procent lever under fattigdomsgränsen. Läget förvärras än mer av de kränkningar av de grundläggande mänskliga rättigheterna som blivit följden av de senaste nio årens våldsamma strider mellan maoistiska rebeller och regeringsstyrkor. Beväpnade maoistiska rebeller kontrollerar en betydande del av landsbygden och över 12 000 människor, hälften av dem civila, har dödats till följd av deras aktiviteter.
I ett försökt att få slut på den utdragna konflikten deklarerade kungen av Nepal undantagstillstånd i landet tidigare i år. Detta ledde till att de flesta medborgerliga rättigheter och press- och yttrandefriheten inskränktes. Sedan undantagstillståndet infördes har häftiga arresteringsvågor följt i Nepal, hundratals politiska ledare och aktivister har fängslats och våld och mord har blivit allt vanligare. Kvinnor och barn har också drabbats under åren av krig och våld i Nepal. De har dödats, olagligen fängslats, torterats, våldtagits eller rekryterats att delta i de militära aktiviteterna.
För närvarande är det relativt lugnt i Nepal eftersom det råder tillfälligt eldupphör, men de nepalesiska myndigheterna kan inte tackla de enorma problem de står inför ensamma. Enligt min mening är det endast med hjälp av det internationella samfundet som demokrati och rättsstatsprincipen kan återställas i Nepal. Jag vill därför också uppmana de internationella organisationerna att hjälpa till att få igång en konstruktiv dialog som för samman alla parter i konflikten för att återställa de demokratiska politiska processerna och garantera respekten för de mänskliga och medborgerliga rättigheterna i Nepal. 
Glyn Ford (PSE ).
   – Herr talman! Vi välkomnar denna resolution om mänskliga rättigheter i Nepal, i synnerhet då den socialistiska internationella kommittén för Asien och Stillahavsområdet i Ulan Bator nyligen har uttryckt sin djupa oro över den ständigt försämrade situationen i landet sedan statskuppen i februari. Alla sidor i detta inbördeskrig – Nepals revolterande kommunistparti, marxisterna och den nepalesiska kungliga armén – kränker de mänskliga rättigheterna i stor skala. Den 3 september fick vi dock se en ensidig deklaration om eldupphör från maoistrebellernas sida liksom svaret från sjupartsalliansen att försöka inleda en politisk process för att stoppa den väpnade konflikten.
Vi uppmanar därför kungen att återupprätta demokratin, utlysa nya val och upphäva mediernas restriktioner, att utlysa en uppföljning av den internationella konferensen i London 2002, att fastställa principer till stöd för en fredsprocess i Nepal och att sammanföra kung Gyanendra, maoistrebellerna och de största politiska partierna. Samtidigt ber vi kommissionen, rådet och medlemsstaterna att fortsätta sätta press på kungen och hans administration om att ge ett positivt svar och vara tydlig med att ett uteblivet svar kommer att leda till isolering av den nuvarande regimen, följd av riktade sanktioner. 
László Kovács,
   . – Herr talman! Sju månader har gått sedan det kungliga maktövertagandet i Nepal, men den politiska situationen och människorättssituationen i landet har inte förbättrats. Tvärtom förblir människorättssituationen kritisk, och enligt beräkningar har antalet döda på grund av konflikten ökat avsevärt sedan den 1 februari.
Det kan också noteras att flera åtgärder som införts under kungens regim strider mot garantierna om yttrandefrihet och föreningsfrihet i 1990 års konstitution, vilket pekar mot att landet är på väg tillbaka till det regeringssystem som gällde före 1990, det så kallade panchayat-systemet.
Som man kunde ha väntat sig har den nepalesiska kungliga armén inte kunnat kontrollera hotet från rebellgrupperna utan lidit svåra förluster, inte minst den 7 augusti då maoisterna invaderade en armébas i Kalikot. Maoisterna å sin sida tycks inte ha försvagats sedan februari, trots att de saknar ett brett stöd hos allmänheten.
Det finns dock även en del som pekar på en positiv utveckling: i april i år enades man vid FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna om ett samförståndsavtal om att inrätta ett uppdrag för övervakning av mänskiga rättigheter och etablera fyra regionala kontor för FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter i landet. Europeiska kommissionen planerar att stödja detta uppdrag med ett bidrag på 5 miljoner euro, vilket motsvarar 30 procent av uppdragets hela budget, och de första resultaten är uppmuntrande.
Det blir alltmer uppenbart att kuppen den 1 februari har släppt ut många andar ur flaskan: krav på republik och full demokrati genomsyrar nu det nepalesiska samhället från alla sidor och det återstår att se huruvida den brett förespråkade ”två-pelarlösningen” med konstitutionell monarki och flerpartidemokrati är det enda hållbara alternativet för Nepals framtid.
Vid sitt besök i Nepal, som är planerat till den 4–6 oktober, kommer EU-trojkan att göra en bedömning av utvecklingen sedan det förra besöket i december 2004 och rikta in sig på att ge offentligt stöd åt de sansade rösterna inom den demokratiska mittenfåran, som arbetar för EU:s mål om en hållbar fred grundad på principerna om ett civilt, ansvarigt och demokratiskt styrelseskick.
I nära samarbete med Europeiska unionens medlemsstater, och i synnerhet med de olika ordförandeländerna för Europeiska unionens råd, förblir kommissionen fast besluten att genomföra alla åtgärder inom diplomatin, politiken och utvecklingssamarbetet som skulle kunna underlätta fredsprocessen och demokratins återupprättande i Nepal. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 17.00 i eftermiddag. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om sex resolutionsförslag om läget för de mänskliga rättigheterna i Tunisien. 
Véronique De Keyser (PSE ),
   . – Herr talman! Det är alltid tråkigt att hålla en brådskande debatt om ett land som vi har ett associeringsavtal med. Så är det i fråga om Tunisien, och jag anser nog att detta associeringsavtal i många avseenden är mycket fruktbart.
Må så vara, men vissa händelser har ägt rum nyligen som mina vänner – från mitt parti och från andra partier – utan tvekan kommer att beskriva och som tvingar oss att granska denna resolution. Det första jag vill begära av Tunisien, utan att gå in på huvudfrågan för debatten om det aktuella problemet, är därför att snarast möjligt inrätta en underkommitté för mänskliga rättigheter inom ramen för partnerskapet EU–Tunisien, som skulle göra det möjligt för oss att gemensamt hantera enskilda och kollektiva fall som nämns i resolutionen, utan att behöva hålla en debatt om brådskande frågor.
Det andra problemet, som är ett av de viktigaste vi har med Tunisien, är frysningen av de medel som tilldelats den tunisiska människorättsorganisationen LTDH, en frysning som hindrar att projekt genomförs i dag. Vi insisterar i resolutionen på att dessa medel frigörs.
Det tredje problemet, som tas upp här, är frågan om förföljelse av organisationer som den tunisiska människorättsorganisationen LTDH, fackföreningen för tunisiska journalister SJT och föreningen för tunisiska domare och åklagare AMT, som hindras att verka som de borde. Detta är oacceptabelt för ett land som vi har så givande avtal med, ett land som dessutom har ett socialt trygghetssystem, som noterar en ökning av invånarnas förväntade livslängd, som har spelat en helt ledande roll inom områden som utbildning och hälsovård och där jämlikhet mellan män och kvinnor är en realitet.
Följaktligen har vi en paradoxal situation, och vi önskar uppriktigt att denna resolution får Tunisien att inte betrakta de mänskliga rättigheterna och den verksamhet som bedrivs av dess försvarare som ett hot mot den nationella säkerheten. Ett brott mot den nationella säkerheten är ett mycket elastiskt begrepp, och vi hoppas verkligen att få återuppta våra satsningar med fast mark under fötterna, samtidigt som vi visar vår beslutsamhet i resolutionen. 
Raül Romeva i Rueda (Verts/ALE ),
   . – Herr talman! Precis som Véronique De Keyser är även jag mycket oroad över de klagomål som når oss från Tunisien om kränkningar av de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, särskilt med tanke på att vi har ett associeringsavtal med detta land. Detta var faktiskt det första Medelhavsland som vi slöt ett associeringsavtal med i samband med processen för integration av Europa och Medelhavsområdet.
I artikel 2 i detta avtal föreskrivs tydligt att respekten för de demokratiska principerna och de grundläggande rättigheterna måste utgöra grunden för parternas inre och yttre politik samt att denna respekt är en nödvändig beståndsdel i avtalet. Den 5 september inställdes emellertid den nationella kongressen för det tunisiska förbundet för mänskliga rättigheter, som var planerat till den 9 och 10 i denna månad, efter ett rättsligt avgörande.
Inför toppmötet om informationssamhället, som måste äga rum i Tunisien i mitten av november, ser dagens situation ut på följande sätt: det finns ingen fri rörlighet för information, webbplatser med politiskt innehåll och webbplatser för de mänskliga rättigheterna blockeras, människorättsaktivister hotas ständigt och de advokater som försvarar dem förföljs.
Av alla dessa orsaker, och inom ramen för den privilegierade politiska dialogen mellan Europeiska unionen och Tunisien, måste vi kräva att de tunisiska myndigheterna omedelbart upphör med alla former av våld och förföljelser mot människorättsaktivister och garanterar yttrande-, mötes- och föreningsfriheten.
I detta syfte måste vi be myndigheterna att uttryckligen tillåta att det tunisiska förbundet för mänskliga rättigheter, fackföreningen för tunisiska journalister och föreningen för tuniska domare bedriver sin verksamhet.
För det andra måste de tunisiska myndigheterna juridiskt erkänna alla icke-statliga organisationer som arbetar för de mänskliga rättigheterna och ställa in de rättsliga förfaranden som pågår mot dem.
Specifikt måste vi alla kräva frisläppande av alla som har dömts godtyckligt, till exempel i affären med Internetanvändarna i Zarzis, samt de personer som hålls kvar bara för att de har utnyttjat sin yttrande-, förenings- eller mötesfrihet, som i fallet med advokaten Mohammed Abbou.
Sammanfattningsvis vill vi uppmana rådet och kommissionen att basera den politiska dialogen med Tunisien på ett tydligt försvar för demokratin, respekt för mänskliga rättigheter, rättsstatliga principer och gott styre. I detta syfte vill vi, precis som Véronique De Keyser, också kräva att en underkommitté för mänskliga rättigheter mellan Europeiska unionen och Tunisien inrättas för att diskutera människorättssituationen i allmänhet och enskilda fall i synnerhet. 
Esko Seppänen (GUE/NGL ),
   . – Herr talman! I november ska världstoppmötet om informationssamhället hållas i Tunisien. Fängslandet av och rättegången mot advokaten Mohamed Abbou visar att detta möte anordnas i ett land som inte värnar om yttrandefriheten och som inte ger journalisters fackföreningar och människorättsorganisationer frihet att bedriva sin verksamhet, vilket särskilt drabbat det internationella förbundet för mänskliga rättigheter.
I vår resolution kräver vi ett omedelbart frigivande av Mohammed Abbou. Det finns goda skäl att pressa Tunisien att agera för att stärka demokratin, etablera rättsstatliga principer, respektera mänskliga rättigheter, skydda människors rätt att tala och uttrycka sig fritt och garantera rättsväsendets oberoende, i enlighet med Barcelonaprocessens regelverk.
Vidare måste kvinnors sociala status förbättras. Det är inte bara ett problem i Tunisiens arabkultur – det är ett vanligt problem i utvecklingsländerna. Det kan inte ursäktas i Tunisien bara för att det finns andra länder där kvinnor är socialt underordnade. 
Charles Tannock (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Tunisien är ett partnerland i Europa–Medelhavsavtalet om associering, vilket gjort sig nästan unikt i den muslimska världen genom sitt fulla engagemang för att bygga upp ett modernt sekulariserat samhälle. Detta så till den grad att man faktiskt har förbjudit polygami liksom hijab, på offentliga platser, och man har ett etablerat och skyddat judiskt samfund.
Tunisien har under de senaste åren ställts inför en fientlig, fundamentalistisk islamistisk opposition, inspirerad av salafi- och wahhabirörelserna och fast besluten att störta regeringen med våld. Detta sakernas tillstånd kan delvis förklara varför president Ben Alis regering har varit tvungen att införa en ganska hård regim, som inte på långa vägar lever upp till den standard vi har inom EU. Jag är dock övertygad om att Tunisien nu är genuint inriktat på långsiktiga reformer och på att främja verkliga mänskliga rättigheter, goda styrelseformer och en sekulariserad demokrati.
Jag rekommenderar denna resolution, som är balanserad och konstruktiv, och jag kommer att ge Tunisien mitt stöd i processen. Vi i Europaparlamentet – och särskilt jag, som föredragande för den europeiska grannskapspolitiken – kommer noggrant att följa denna process. 
Marios Matsakis (ALDE ),
   . – Herr talman! Tunisien har under de senaste åren gjort betydande framsteg i respekten för medborgarnas mänskliga rättigheter. Icke desto mindre finns det mycket utrymme för ytterligare nödvändiga framsteg. Det kommer fortfarande många oroväckande rapporter från Tunisien om godtyckliga gripanden, rättsliga trakasserier av människorättsaktivister och deras organisationer, systematiskt förtryck av yttrandefrihet och föreningsfrihet liksom censur och statlig kontroll av tillgången till och användandet av Internet.
Den grupp av framstående experter på ny informationsteknik, media och mänskliga rättigheter som besökte Tunisien i januari tycks på ett övertygande sätt ha dokumenterat många fall där de tunisiska myndigheterna gjort sig skyldiga till överträdelser av internationell rätt och förakt för de mänskliga rättigheterna.
Vidare är statens allvarliga trakasserier av den tunisiska människorättsorganisationen LTDH under de senaste 30 åren helt oacceptabla. Vi fördömer detta uppförande och uppmanar den tunisiska regeringen att genom snabba och beslutsamma åtgärder se till att dessa trakasserier snarast förpassas till historien.
Detta skulle inte bara stärka förbindelserna mellan EU och Tunisien, utan också stärka demokratin och rättsstaten och följaktligen avsevärt förbättra det tunisiska folkets livskvalitet.
Jag är säker på att den tunisiska regeringen kommer att beakta denna gemensamma resolution, med dess rättvisa rekommendationer, noggrant och jag hoppas att den inte kommer att tolkas som en aggressiv inblandning i inre angelägenheter utan som ett välment kritiskt råd från en associerad vän. 
Alain Hutchinson,
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot! Praktiskt taget allt har sagts om ämnet för detta resolutionsförslag, men jag skulle vilja redogöra för det besök som jag gjorde i Tunisien för bara tio dagar sedan med delegationen för förbindelserna med Maghrebländerna och Arabiska Maghrebunionen (medräknat Libyen), där jag är vice ordförande. Under detta besök träffade vi ett stort antal lokala personer i samband med denna förbindelse mellan församlingar.
Den känsla som jag har efter att ha återkommit från Tunisien är ambivalent. Å ena måste vi komma ihåg att Tunisien faktiskt är ett ganska avancerat land, och till och med ett mycket avancerat land inom en lång rad områden, vilket har påpekats här, vare sig det handlar om jämställdhet mellan män och kvinnor, social trygghet eller sjuk- eller invaliditetsförsäkring, och att det utan tvekan även finns en ekonomisk drivkraft, men att regeringen, jämsides med detta, inte kan ta till sig minsta lilla kritik eller ifrågasättande av det som genomförs.
Vad jag vill ha fram här är att vi, såsom har nämnts här i parlamentet, har viktiga avtal med Tunisien, vilka innehåller kapitel som rör frågan om de mänskliga rättigheterna, och att vi i Europeiska unionen – och jag vänder mig särskilt till vår kommissionsledamot – inte lyckas genomdriva respekten för dessa avtal, som har undertecknats av båda parter. Jag lägger därför stor tonvikt vid behovet av att våra representanter på plats, representanterna för unionen och våra institutioner i allmänhet utövar största möjliga påtryckningar för att se till att yttrandefriheten kan bli verklighet i länder som dessa. Detta är inte fallet i tillräckligt hög grad, och våra officiella representanter i landet övertygar i alla händelser inte oss om att så är fallet och därför vill jag vädja till kommissionsledamoten och till våra institutioner, och uppmana dem att stödja de demokrater som ständigt trakasseras i Tunisien. 
Erik Meijer,
   . – Herr talman! Under de första åren efter det franska kolonialväldets slut för nästan 50 år sidan framstod Tunisien som en perfekt modern och tolerant demokrati. Jämfört med andra arabländer har landet sedan dess haft en god utveckling av sjukvård och kvinnors rättigheter. Den enda bristen i denna positiva utveckling vid var denna tid glorifieringen av Habib Bourguiba, den man som betraktade sig som landsfader. Hans auktoritära ledarskap övertogs sedan och förstärktes av efterträdare som var mycket mindre populära. Dessa efterträdare har hela tiden identifierat hot mot vilka staten måste skydda sig. För att behålla stabiliteten i en stat som saknar opposition eller fri press har de vidtagit åtgärder för att gradvis inskränka friheten och demokratin. Resultatet har blivit att icke-statliga organisationer inte kan verka fritt och att kritiskt inställda personer fängslas.
EU är fortfarande för eftergivet i sin bedömning av Tunisien, men det är dags att vi klargör att detta land distanserar sig från EU. Min grupp anser att detta bör uttryckas tydligare än vad som är fallet i förslaget till resolution. 
Irena Belohorská (NI ).
   – Jag kan vittna om alla positiva saker som har sagts om Tunisien, ett land där jag arbetade som läkare under President Bourguibas tid vid makten. Nu vill jag dock tala om ett fall som för närvarande hanteras av Slovakiska republiken.
I februari 2003 häktades en slovakisk medborgare i Tunisien och i strid mot alla sedvanliga förfaranden och skyldigheten att underrätta konsulatet enligt artikel 36 i Wienkonventionen om konsulära förbindelser informerades inte Slovakien om att denna slovakiska medborgare hade häktats förrän i december samma år. Medborgaren förvägrades sina rättigheter – trots att han inte förstod språket i förfarandet fick han ingen tolk, och i två rättegångar som hölls på en och samma dag i december 2004 dömdes han till fängelse i 14 år för bedrägeri.
Den slovakiska sidan ifrågasätter att domstolsförfarandet mot denna slovakiska medborgare var opartiskt och att de relevanta europeiska rättsliga normerna har iakttagits. Den tunisiska sidan har vidare ännu inte besvarat promemorian från Slovakiens utrikesminister Eduard Kukan i fallet. Jag skulle vilja be hela det internationella samfundet att hjälpa till att säkerställa att domstolsförfaranden och demokrati genomförs på rätt sätt i Tunisien. 
Karin Scheele (PSE ).
   – Herr talman! Begränsningar av yttrandefriheten i Tunisien är ingenting nytt. Det finns något lätt cyniskt över det ökande undertryckandet av oppositionsmedier, icke-statliga organisationer, studenter och advokater inför FN:s toppmöte om informationssamhället.
Utvecklingen av informationssamhället innebär fri tillgång till information och även rätten att sprida den. Som de föregående talarna vill även jag, herr kommissionsledamot, uppmana er att använda dialogen med vår partner Tunisien för att göra det möjligt för den tunisiska människorättsorganisationen LTDH, journalistförbundet och även domarnas förening att återuppta sin verksamhet så snabbt som möjligt och även att säkra ett omedelbart frigivande av advokaten Mohammed Abbou, som dömdes i april i en rättegång som på många sätt var bristfällig. 
László Kovács,
   . – Herr talman! Vi i Europeiska kommissionen ägnar stor uppmärksamhet åt situationen för de mänskliga rättigheterna i Tunisien och använder alla medel som står till vårt förfogande för att uppmuntra landets myndigheter att göra framsteg på detta område.
Vi är särskilt oroade över kränkningarna av de grundläggande fri- och rättigheterna, såsom yttrandefrihet, föreningsfrihet och mötesfrihet. Europeiska kommissionen har, bland annat på grundval av bestämmelserna i artikel 2 i associeringsavtalet, systematiskt framhållit vikten av att respektera de mänskliga rättigheterna, på högsta nivå i det bilaterala samarbetet med de tunisiska myndigheterna, bland annat vid förra mötet i associeringsrådet den 31 januari 2005.
Europeiska kommissionens delegation i Tunis övervakar noga den oroväckande situationen för människorättsorganisationen LTDH, de allvarliga svårigheter som drabbar många icke-statliga organisationer och branschorganisationer, liksom rättsväsendets oberoende. Vi upprätthåller en regelbunden direktkontakt med de olika sektorerna i det tunisiska civila samhället och de tunisiska myndigheterna för att överbrygga de nuvarande svårigheterna.
Kommissionen deltar till fullo i EU:s åtgärder till stöd för mänskliga rättigheter i Tunisien, däribland EU:s senaste uttalande och trojkans démarche om störande av LTDH:s verksamhet.
När handlingsplanen för grannskapspolitiken mellan EU och Tunisien trädde i kraft var detta ett viktigt steg framåt, eftersom den innehåller omfattande åtaganden om mänskliga rättigheter, demokrati och goda styrelseformer. Som prioriterade åtgärder i planen anges strävan efter och konsolidering av reformer som kan garantera demokrati, respekt för mänskliga rättigheter och grundläggande fri- och rättigheter, samt rättsväsendets oberoende och effektivitet, och viktigast av allt, att en underkommitté för mänskliga rättigheter ska inrättas, vilken ska ha till uppgift att bedöma och övervaka hur dessa åtaganden uppfylls. Inrättandet av sådana ramar för institutionell dialog, som förväntas vara på plats vid årets slut, bör göra det möjligt att diskutera de mänskliga rättigheterna på ett mer strukturerat sätt.
När det gäller reformeringen av rättsväsendet håller ett MEDA-projekt om modernisering av rättsväsendet på att avslutas. Dess syfte är att särskilt ta itu med de befintliga bristerna och behovet av en bättre tillgång till rättsväsendet.
Ett antal projekt kopplade till människorättsfrågor finansieras också i Tunisien under det Europeiska initiativet för demokrati och mänskliga rättigheter. De flesta av dessa har stött på allvarliga problem i genomförandet, eftersom de tunisiska myndigheterna avsiktligt blockerar de icke-statliga organisationernas, däribland LTDH:s, tillgång till EU-medel. Alla Europeiska kommissionens ansträngningar att häva denna situation har hittills varit förgäves.
Jag försäkrar att Europeiska kommissionen kommer att fortsätta sitt arbete för att se till att bestämmelserna om mänskliga rättigheter i associeringsavtalet och i handlingsplanen för EU och Tunisien genomförs ordentligt, och för att framhålla för de tunisiska myndigheterna att de måste ge icke-statliga organisationer tillgång till EU-medel. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i eftermiddag kl. 17.00. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om sju resolutionsförslag om Vojvodina. 
Bastiaan Belder (IND/DEM ),
   . – Herr talman! För mer än ett år sedan, torsdagen den 16 september 2004 för att vara exakt, debatterade parlamentet än en gång den oroande situationen i Vojvodina och hoten mot den ungerska minoriteten i denna serbiska provins.
Dagen innan gjorde en ungersk flicka från Subotica/Szabadka en upprörande upptäckt. 13-åriga Klementina Sötét skulle gå till skolan och öppnade ytterdörren denna onsdagsmorgon, den 15 september 2004, och hittade vad hon trodde var blod på dörren. Klementina ryggade tillbaka i skräck och sprang tillbaka in. En närmare undersökning avslöjade att ordet ”död” skrivet på dörren i rött, med det kyrilliska alfabetet, och en 35 cm lång kniv hade körts in i dörren. Orden ”Ungrare, ni ska dö” stod skrivna på de nymålade väggarna på familjen Sötéts hus. Såvitt jag vet bor familjen Sötét just nu i ett flyktingläger i Ungern, eftersom de inte längre stod ut med den antiungerska atmosfären i Vojvodina.
Ännu ett år har gått sedan dess, men dessvärre har inte mycket hänt. I sin rapport förra månaden rapporterade den ungerska människorättsorganisationen att inte mindre än 32 nya incidenter har ägt rum sedan Europaparlamentets informationsuppdrag inleddes i Vojvodina i slutet av januari, och att dessa särskilt riktade sig mot minoritetsgrupper. Detta är definitivt nedslående, särskilt för den ungerska minoritet som bor där. För parlamentet är det dock ett extra skäl att ta upp deras sak öppet, och inte bara i defensivt syfte för att förhindra och bestraffa etniska utryck för hat i Vojvodina.
Europaparlamentet är också för en positiv tolkning av de nationella minoriteternas rättigheter. Det är därför jag står fast vid de frågor som jag ställde till rådet och kommissionen för ett år sedan – vilken är situationen för språkutbildning och andra kulturella hjälpmedel (däribland tidningar, tidskrifter och andra medier) för den ungerska minoriteten i Vojvodina? Och hur mycket pengar öronmärker den serbiska regeringen för offentliga hjälpmedel för denna specifika etniska grupp?
Det har redan meddelats att parlamentet kommer att anordna utfrågningar om den politiska situationen i Vojvodina, och jag ser fram emot dessa. Detta är ett utmärkt initiativ av vår delegation för Sydösteuropa under inspirerande ledning av dess ordförande Doris Pack. På så sätt kommer de serbiska myndigheterna också att få reda på att Europaparlamentet inte kommer att gå med på stabiliserings- och associationsavtalet mellan Bryssel och Belgrad förrän ungrare och andra minoriteter i Vojvodina kan leva i en verkligt demokratisk, konstitutionellt stat. 
Doris Pack (PPE-DE ),
   Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Om vi talar om situationen för nationella minoriteter i Vojvodina här i dag beror det på att vi är oroade för att den multietniska samexistensen i denna del av Serbien kan gå förlorad.
När vi var i Vojvodina i början av året talade vi med politiker och andra berörda och lade även fram förslag för hur sådana beklagliga händelser skulle kunna förhindras och avhjälpas. Mina skriftliga förfrågningar till regeringskansliet i Belgrad ett halvår efter vårt besök genererade bara undvikande svar.
Något måste emellertid göras både i utbildningssystemet och i polisens och domstolsväsendets sammansättning för att situationen ska kunna förbättras. En faktor i det ökande antalet illdåd kan vara en storskalig invandring av serber från Kosovo och kroatiska Krajina till delar av Vojvodina som tidigare dominerades av nationella minoriteter. Alla politiker i Vojvodina och Belgrad bör därför vara angelägna om att fördöma detta, uppmana sina kontor att visa yttersta försiktighet och använda de kommande samtalen med Serbien och Montenegro för att säkerställa att EU-finansiering används för att hjälpa särskilt de nationella minoriteterna att få sina rättigheter uppfyllda.
I detta syfte har Europaparlamentet ökat resurserna för Serbien och Montenegro med 8 miljoner euro. Jag vill dock påpeka, herr talman och herr kommissionsledamot, att den ungerska regeringen också har en absolut skyldighet att samarbeta med sina grannar, Serbien och Montenegro, för att lösa dessa problem. Låt mig än en gång säga att jag vill återuppliva detta Vojvodina, som en förebild för nationella minoriteters samexistens, vilket ligger i både Serbiens och Europeiska unionens intresse. 
István Szent-Iványi (ALDE ),
   . – Herr talman! Parlamentet har redan antagit en brådskande resolution. Till följd av detta förbättrades situationen något. De serbiska ledarna varken förnekar eller tonar ned händelserna längre, utan uttrycker sitt beklagande och tar avstånd från händelserna. Samtidigt har några av de skyldiga gripits, men de har ännu inte blivit dömda. Händelserna de senaste veckorna och månaderna är tyvärr åter oroande. Det förekommer allt fler händelser som är riktade mot etniska minoriteter och försök till angrepp på ledare för ungerska organisationer. Allt detta tyder på att det inte har skett några verkliga förändringar i Serbien.
Den serbiska regeringens löften har inte infriats. Det utlovades fler ungerska poliser i Vojvodina. Det har inte hänt. Det utlovades en snabb och effektiv hantering av rättvisan i dessa fall. Det har inte hänt. Det utlovades också att två kommittéer skulle inrättas för att utreda dessa händelser och minska spänningarna mellan de etniska grupperna. Det har heller inte hänt. Tiden har snart runnit ut. Den serbiska ledningen måste förstå att konsekvenserna blir allvarliga om den inte kan garantera medborgarnas säkerhet, upprätthålla ordningen och värna om de grundläggande rättigheterna. Precis som Doris Pack sa måste detta få konsekvenser – både när det gäller det ekonomiska bistånd som ges till Serbien och undertecknandet av stabiliseringsavtalet.
Jag och min kollega Csaba Tabajdi har föreslagit en ökning av stödet till Serbien nästa år. Doris Pack har också nämnt det. Detta förtroende från vår sida är emellertid inte obegränsat eller ovillkorligt. Om det inte sker några verkliga förändringar i Vojvodina nästa år blir vi tvungna att föreslå konsekvenser som avspeglas både i det EU-bistånd som beviljas och i stabiliseringsavtalet, eftersom vår gemensamma målsättning är att se till att Vojvodina än en gång blir en provins präglad av etniskt samarbete och etnisk fred. 
Erik Meijer (GUE/NGL ),
   . – Herr talman! På kartan över den före detta dubbelmonarkin Österrike–Ungern från 1856, som hänger på andra våningen i denna byggnad, kan vem som helst se hur etniskt fragmenterat Vojvodina var då, när det var uppdelat mellan ungrare, kroater, tyskar, slovaker, rumäner och serber.
När Ungern 1918 behandlades som en av förlorarna i första världskriget var landet tvunget att överge inte bara områden som främst var befolkade av andra nationer, utan också områden som i huvudsak var ungerska, exempelvis den norra delen av Vojvodina. Sedan överlåtelsen till Serbien 1918 har Vojvodina blivit allt mer serbiskt, och andra grupper har antingen flyttat därifrån eller fördrivits. Sedan 1989 har autonomin för den stora ungerska minoriteten också till stor del inskränkts.
Efter alla våldsamma konflikter i staterna i före detta Jugoslavien mellan 1992 och 2001 hade alla hoppats på en fredlig samexistens mellan överlevarna. I Vojvodina, där broar bombades, men inget etniskt krig utkämpades, trakasserades dessvärre icke-serber än en gång av sina grannar. Serbiska flyktingar från Kroatien, Bosnien och Kosovo har nu flyttat in i de hus som tillhörde de människor som inte längre kan försvara sig i Vojvodina.
Detta handlar inte ens så mycket om våld som avsiktligt organiseras av staten – det är tydligt att vanliga medborgare ägnar sig åt våld och hotelser när det finns en känsla att många av deras egna utesluts genom statsgränser och att många andra som tidigare ansågs vara ockupanter har stannat kvar i deras eget land.
I Serbien är det många som anser att de serber som bor i norra och östra Bosnien och norra Kosovo har blivit felaktigt administrativt avskurna från fosterlandet. Som kompensation görs försök att fullständigt serbifiera de områden som erkänns som serbiskt territorium. Den som motsätter sig denna uppfattning betraktas som en fiende och förknippas med tidigare turkiska, tyska och ungerska ockupationer.
Genom den föreslagna resolutionen bekräftar vi den oro som uttrycktes för ett år sedan. Vi får emellertid inte glömma bort att både serber och ungrare kommer att behöva skyddas bättre genom tydliga avtal med brett stöd om språkrättigheter, autonomi och administrativa gränser. Det är det enda sättet att förhindra framtida utbrott av etniskt hat i och omkring Serbien. 
Csaba Sándor Tabajdi (PSE ),
   . – Herr talman! Det är Europaparlamentets trovärdighet som står på spel om det inte uppmanar Serbien att stå för sina löften. Vi har naturligtvis inte för avsikt att isolera Serbien, men landet måste stå fast vid sina åtaganden. Serbien och Montenegro kan inte närma sig EU utan det. Det informationsuppdrag som leddes av Doris Pack var mycket positivt, men lyckades bara ge en tillfällig förbättring eftersom situationen faktiskt inte har blivit löst. Det är därför avgörande att Europaparlamentet – liksom kommissionen och rådet – i andan av dagens resolution fortlöpande kontrollerar och övervakar kränkningarna av minoriteters rättigheter, och det är ännu viktigare att vi inte bara antar resolutioner utan äntligen ser några faktiska förbättringar.
Jag vill nämna två områden: å ena sidan är återupprättandet av Vojvodinas autonomi, som upphävdes av Slobodan Milosevic, centralt, och å andra sidan är lika möjligheter för minoriteter i ekonomin också nödvändiga. På denna punkt vill jag försäkra Doris Pack om den ungerska regeringens avsikt att sträva efter att skydda det ungerska folkets rättigheter i Vojvodina. Om hon inte har relevant information i denna fråga kommer jag att ge alla nödvändiga referenser. 
Zsolt László Becsey,
   . – Herr talman! Efter en del diskussioner enades parlamentet enhälligt om att vi måste höja våra röster för Vojvodina. Detta handlar inte om tvister mellan två avlägsna nationer eller etniska grupper utan om en mycket allvarlig serie attacker mot inhemska nationella samhällen, särskilt mot ungerska människor. Dessa samhällen är dessutom mycket viktiga för Europeiska unionens länder, exempelvis Ungern eller Slovakien, eller länder som väntar på att få ansluta sig till EU, exempelvis Rumänien och Kroatien. I de europeiska avtalen erkänns också vikten av att skydda dessa etniska grupper, vilket innebär att principen om europeisk solidaritet uttryckligen gäller dem. Det är ett brott mot EU självt om människor i vissa länder inte kan tala ett av sina officiella språk på gatorna eller med sina gäster eller med föräldrar i fängelse utan att utsättas för fysiska kränkningar. Å andra sidan har dessa samhällen för avsikt att uppnå sina mål med fredliga politiska medel. Tidigare erfarenheter har dock visat att denna metod inte är lika effektiv och kraftfull på Balkan som användning av vapen.
Om Europeiska unionen vill undvika de misslyckanden som är följden av dess agerande i början av 1990-talet kan den inte uppmuntra bestraffningar av skyddslösa personer. Såsom har nämnts i resolutionen har Vojvodina förlorat sin autonomi och misslyckats med att återfå den under de fem år som gått efter Slobodan Milosevics fall, trots att autonomin fungerade väl före 1989. Det betyder att en väsentlig del av förutsättningarna för normala rättsstatliga principer saknas. Det finns därför en stor diskrepans mellan rapporterna från officiella organ om den allt värre situationen och incidenterna och rapporterna till civila organisationer från de berörda människorna. När det gäller mänskliga rättigheter har vi lärt oss att det sätt på vilket personer som drabbas av attackerna bedömer sin situation och reagerar på kränkningarna är viktigare än det sätt på vilket dessa incidenter rapporteras av de offentliga organ som helt har förlorat minoriteternas förtroende.
Enligt resolutionen och med hänsyn till Europeiska unionens politiska ansvar, som jag framhöll i februari i år, måste inte bara Europaparlamentet utan även kommissionen och rådet reagera och göra klart för den serbiska ledningen att denna situation inte kan fortsätta. Jag föreslog därför att högkommissarien för utrikespolitik borde ta en titt på incidenterna i Vojvodina samt orsakerna till dessa incidenter. Det engelska ordförandeskapet borde dessutom äntligen se verkligheten i vitögat och kommissionen borde uppmana serberna att redogöra för bristen på förutsättningar för rättsstatliga principer – inte bara på papper utan även i verkligheten. EU-organens ansvar är också betydande eftersom vi har trott att vi är på väg åt rätt håll bara för att vissa tjänster har beviljats i exceptionella och enskilda fall, vilket i sig inte är dåligt. Nej, jag tror att vi i stället – efter att ha analyserat motiven bakom var och en av dessa allvarliga incidenter – borde tvinga Serbien att erbjuda en framtid för minoriteter som lever i det serbiska samhället. Trots de ensidiga och välmenta budskapen skulle det vara en inbjudan till ytterligare brott om vi ökade det biståndsbelopp som beviljas ur EU:s budget, öppnade våra jordbruksmarknader och inledde anslutningssamtal i strid mot våra principer. Vi borde inte låta oss förblindas av institutioner som bara existerar på papper och i tillrättalagda rapporter – vi borde i stället torka våra egna länders blod från våra ansikten och förbjuda ytterligare blodsutgjutelser. Försoning efter aggression har alltid lett till tragedier, särskilt på Balkan.
Gyula Hegyi,
   . – Herr talman! I januari fick vi höra många löften från Serbiens ledare om situationen för minoritetsgrupperna i Vojvodina. Bland annat utlovades en lärarhögskola i Subotica, fler etniska ungrare i den serbiska poliskåren och toleransprogram för unga serber för att lära dem respektera ungrarnas och andra vojvodinska minoriteters historia och kultur. Mycket få – ärligt talat knappt några – av dessa löften har uppfyllts.
Parlamentet bör sända ett tydligt budskap till regeringen i Belgrad. Etnisk fred och minoriteters rättigheter är ett grundläggande kriterium för Serbiens vidare integration i Europeiska unionen. Vi har förståelse för den demokratiska serbiska regeringens svårigheter. Vi vill inte försvaga de demokratiska partierna i landet, men dessa måste agera – inte någon gång i framtiden, utan nu. Den serbiska regeringen bör uppmanas att bekämpa de nationalistiska krafterna i Vojvodina och i hela Serbien, men den måste också respektera minoriteternas rättigheter i Vojvodina och i hela Serbien och Montenegro. 
Ignasi Guardans Cambó,
   . – Herr talman! Jag vill uttrycka min fullständiga respekt för det serbiska folket, för Serbien självt och för dess ambitioner att åter integrera sig i det internationella samfundet, och även för Serbiens krav på respekt när serber är minoriteter. Det är just detta som ger oss rätt att kräva att de behandlar minoriteterna på sitt territorium med fullständig värdighet.
Serbiens krav på respekt för den serbiska minoriteten i Kosovo till exempel – där det har allt vårt stöd, och det kommer att finnas andra tillfällen att tala om det – kommer att vara helt ogrundat om landet inte slutar att tillåta och tolerera, antingen passivt eller i vissa fall med direkt inblandning, missförhållanden, aggressioner och trakasserier mot den ungerska minoriteten i Vojvodina.
Jag anser att det är mycket viktigt att vi antar denna resolution för att sända ett tydligt tudelat budskap: å ena sidan till Serbiens regering så att den vet att vi är här och att vi ser och, å andra sidan, till Europeiska kommissionen och parlamentet så att denna fråga kan behandlas som prioriterad och inte bara studeras av en handfull experter och så att vi blir medvetna om att det förekommer dagliga kränkningar av mänskliga rättigheter mycket nära våra gränser. 
Jaromír Kohlíček,
   – Serbien och Montenegro är i dag ett av de europeiska länder där mer än 20 nationaliteter lever sida vid sida. Det är ett faktum att NATO-styrkornas fega bombningar har lett till arbetslöshetsnivåer på mer än 40 procent, och att den etniska rensningen i grannländerna har drivit bort 700 000 flyktingar. Det bör välkomnas att vår resolution ger uttryck får vårt intresse av att bevara en fredlig samexistens mellan nationaliteter. Ett positivt bidrag till detta är det ekonomiska bistånd med vilket EU har för avsikt att stödja den ekonomiska utvecklingen i detta hårt prövade land. Annars skulle även denna resolution bara vara ännu ett bevis på vårt hyckleri och det åtlöje som vi gör Serbien och Montenegros befolkning till.
Jag anser att de huvudinvesteringar som förbereds är öronmärkta för motorvägen genom Vojvodina, för återuppbyggnaden av broarna över floderna Sava och Donau, och för förbättringar av de viktigaste järnvägarna i landet. Säg dock inte att ni efter det fega stödet för bombningen av detta land inte försöker säga till serberna och de andra nationerna: ”Förlåt oss, kom och inled anslutningsförhandlingar. Vi vet att ni är ett nyckelland på Balkan och vi vill, medan vi fortfarande kan, rätta till de misstag som har begåtts i det förflutna.” Försök inte säga att denna resolution handlar om någonting annat. Annars skulle ingen som är närvarande här kunna stödja den – det vill säga om ni har det minsta uns heder och vet att våra väljare har en negativ syn på NATO-operationen. Eller lurar vi oss själva?
Ryszard Czarnecki (NI ).
   –  Herr talman! När vi diskuterar denna situation är det tillrådligt att ta hänsyn till hela bilden och inte bara en del av den, hur viktig denna del än kan vara. De tydliga kränkningarna av den ungerska minoritetens rättigheter beror till stor del på aktiviteterna i samband med tillströmningen av serber som har fördrivits från andra delar av före detta Jugoslavien. Förtryck föder förtryck. Det ungerska folket är en etnisk minoritet med en framstående historia och utmärkta traditioner. Tyvärr har de blivit den största syndabocken, även om det finns andra.
Vår inställning till Serbien måste förändras om någon rättfärdig vädjan, som vår vädjan i dag, ska kunna ha någon effekt, och inte bara vara en tröst för våra samveten. Med risk för att göra mig impopulär kommer jag nu att säga att Belgrad borde få ett tydligt och detaljerat program som syftar till gradvis integration. Jag menar gradvis integration, inte i en omedelbar framtid, men inte heller på lång sikt. Ett sådant program borde läggas fram, och Serbien och Montenegros eller bara Serbiens möjlighet till ytterligare integration skulle sedan kopplas till villkoret att det finns en fullständig respekt för mänskliga rättigheter, inklusive minoriteters rättigheter. Det är den enda strategiska lösningen. 
Bernd Posselt (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jaromir Kohlíček har precis påstått att vi inte ger några pengar till Serbien. Ett enormt stort belopp går till Serbien. De minoriteter som är förtryckta där omfattar inte bara ungrare och kroater, utan dessvärre också tjecker, tyskar, slovaker, polacker och många andra nationaliteter, som i århundraden har format detta blomstrande EU i miniatyr, som Erik Meijer nyss beskrev på ett så imponerande sätt.
Vi sitter därför alla i samma båt, så att säga, och som européer är det vår plikt att hjälpa de många minoriteterna i detta land. För närvarande förstörs detta blomstrande mini-EU systematiskt av en nationalistisk politik som börjar med att underminera autonomin, och därigenom slå inte bara mot minoriteterna utan också mot Vojvodinas sedan länge etablerade serbiska samhälle, som alltid har varit för reformer. Dessa åtgärder har faktiskt till syfte att försvaga Vojvodinas reformvänliga europeiska serber.
För det andra finns det en avsiktlig politik som går ut på att placera invandrare i minoriteternas samhällen för att förstöra dessa samhällen genom att snabbt få fram en borgmästare från det radikala partiet, som plötsligt har fler röster än den etablerade befolkningen.
Några lärarhögskolor – som vi har skänkt pengar till – inrättas inte, med den futtiga ursäkten att regionen inte kan lämna någon redovisning.
Allt detta är oacceptabelt. De försöker driva ut den unga generationen av minoriteter ur landet, tvinga administrationen att anpassa sig till den centrala regeringen och skapa en nationalistisk atmosfär där minoriteterna flyr. Vi vill inte ha det så, och det är därför som vi tydligt måste ta avstånd från det. 
Kinga Gál (PPE-DE ).
   – Herr talman! Som ledamot av Europaparlamentet anser jag starkt att resolutioner och idéer som diskuteras här inte kan kasseras och gå spårlöst förbi. De kommer att ha effekt på och konsekvenser för rådet, kommissionen och målgrupperna. Det var därför som vi föreslog detta framgångsrika initiativ för ett år sedan här i parlamentet, för att anta en resolution om Vojvodina för att uppmana EU:s institutioner att vara uppmärksamma på de illdåd och hotelser som drabbar det ungerska folket och begära att de serbiska enheterna inte tolererar och därmed inte uppmuntrar till sådana handlingar.
Det är beklagligt att vi ett år senare fortfarande inte har gjort några framsteg. Hotelserna fortsätter, trakasserierna och den allvarliga, negativa behandlingen av ungerska barn har blivit vardag. Det finns graffiti som kränker infödda ungrare. Detta händer trots alla löften efter officiella skrivelser, parlamentsbesök och ad hoc-uppdrag. Därför måste vi än en gång föresätta oss att återkomma till denna fråga. Vi måste vara konsekventa, och kommissionen och rådet måste också vara konsekventa. Vi kan inte acceptera att en grannstat till Europeiska unionen, Belgradregeringen – som tar emot miljontals euro särskilt för att främja toleransen – tolererar denna aggression och uppmuntrar en atmosfär av rädsla genom att aldrig ställa brottslingarna till svars, samtidigt som man är särskilt sträng – för att inte säga grym – när det gäller att bestraffa ungerska ungdomar. Jag vill citera en ungersk mor: ”rädslan finns där i barnens själ – deras ungdom är förgiftad”. Det är allas vårt ansvar – parlamentets, rådets och kommissionens – att lösa denna situation.
Árpád Duka-Zólyomi (PPE-DE ).
   – Herr talman! Vi antog en resolution för precis ett år sedan om det problem som vi diskuterar nu, och Europaparlamentets informationsuppdrag till Vojvodina genomfördes också till följd av denna resolution. Ett betänkande har utarbetats, men det har aldrig diskuterats i vare sig underutskottet för mänskliga rättigheter eller utskottet för utrikesfrågor. Samtidigt har attackerna mot minoriteter i Vojvodina fortsatt. Illdåden påverkar särskilt de mer än 250 000 infödda ungrare som bor i regionen. Hotelserna, de incidenter som leder till blodsutgjutelser och de arrangerade rättegångarna mot ungerska ledare har inte stoppats trots löften från den serbiska regeringen. Spänningarna i Vojvodina finns precis här, på gränsen till Europeiska unionen. Eftersom stabiliserings- och associeringsavtalet med Belgrad är i förberedelsestadiet borde vi vara mer uppmärksamma på denna situation. Vi måste kräva att civila rättigheter, mänskliga rättigheter och minoriteters rättigheter respekteras. Detta är vår skyldighet. Det presenterade förslaget är kategoriskt och konstruktivt. Låt oss hoppas att det faktiskt kommer att bidra till att den outhärdliga situationen i Vojvodina upphör.
Péter Olajos (PPE-DE ).
   – Herr talman! Efter ett år måste jag säga det igen: den passiva regeringen i Serbien och Montenegro är fortfarande ansvarig för att ha framkallat de ansträngda relationerna, för angreppen mot ungrare, för trakasserierna, rånen, skändningarna av begravningsplatser och förstörelsen och missbruket av det ungerska samhällets historiska monument. Jag vill sända ett budskap till den serbiska nationen härifrån Strasbourg, nämligen att den inte ska tillåta sig själv att vara ett redskap för det främlingshat som har drivits fram av den postkommunistiska, nationalistiska eliten. Det ger inte en lösning – det orsakar bara mer lidande. Den serbiska nationen borde göra upp med sitt förflutna, särskilt det organiserade folkmord som ägde rum i Vojvodina för sextio år sedan med mer än 40 000 ungerska offer. Beslutet ligger i den serbiska nationens händer. Serbien måste bestämma om den ska bli en europeisk demokrati som är fri från diskriminering och rädsla, eller Europas Nordkorea. 
László Kovács,
   . – Herr talman! Kommissionen fäster stor vikt vid att bevara Vojvodinas multietniska karaktär. Kommissionen har befogenhet att noga undersöka varje etnisk incident och på ett effektivt sätt främja goda relationer mellan de etniska grupperna. Vi välkomnar att myndigheterna har fördömt de etniska incidenter som har inträffat och vi medger att dessa incidenter inte har utgjort någon form av grov kränkning och heller inte har haft stöd av myndigheterna i Belgrad. Icke desto mindre är vi övertygade om att myndigheterna ofta har varit senfärdiga och nonchalanta när det gäller att undersöka incidenter som rapporteras. Det faktum att de som utför våldshandlingar varken identifieras eller ställs inför rätta skapar ett straffrihetsklimat, som tyvärr kan utgöra en grogrund för fler incidenter och öka känslan av frustration och osäkerhet bland minoritetsgrupperna.
I detta sammanhang har de rättsvårdande myndigheterna och rättsväsendet ofta försummat sina plikter. Låt mig understryka att detta är ett uttryck för ett mycket större problem. I Serbien finns ett akut behov av att reformera polisväsendet, för att göra det professionellt och ansvarigt, och reformera rättsväsendet, som måste bli mer effektivt och helt oberoende för att stå emot otillbörliga politiska påtryckningar. Dessa reformer är nyckeln till att skydda inte bara minoriteternas, utan hela befolkningens rättigheter.
I linje med de rekommendationer som utfärdades av Europaparlamentet efter undersökningsuppdraget i januari har vi uppmanat myndigheterna att vidta konkreta åtgärder för att reformera polis- och rättsväsendet. Detta innefattar behovet av bättre representation av minoritetsgrupper inom dessa institutioner. Ingen behöver en poliskår eller ett rättsväsende som är grundat på etnicitet, men de skulle otvivelaktigt fungera bättre om det fanns ett bättre och mer kvalificerat inslag av personal ur minoritetsgrupperna, eftersom detta skulle underlätta kommunikationen med medborgarna på deras modersmål. Det skulle också öka medborgarnas förtroende för staten.
Om vi ser till de incidenter som har rapporterats är det mycket ofta ungdomar som är inblandade. Detta visar att myndigheterna snarast måste vidta åtgärder inom utbildningsområdet, så som Europaparlamentet har rekommenderat. Skolorna kan spela en viktig roll för att bevara den kulturella rikedomen i en region som Vojvodina och för att hjälpa unga människor att dra full nytta av denna rikedom, hellre än att fastna i nationalistisk isolering.
Vi vet att de ungdomar som är inblandade i incidenterna, eller stödjer dem, ofta är barn till människor som förflyttats på grund av det senaste årtiondets krig. Inflyttningen av fördrivna människor har i vissa fall ändrat den etniska sammansättningen i regionerna. Det finns ingen enkel lösning på denna fråga och vi måste försöka få människor som hör till den serbiska befolkningsgruppen, men som själva befinner sig i en mycket svår situation, inte minst socioekonomiskt, att ändå inte låta sin frustration ta sig uttryck i våldsamhet.
Det återstår fortfarande mycket för myndigheterna att göra. Det är också viktigt att samarbetet mellan Serbien och Montenegro och dess grannländer intensifieras inom ramen för deras bilaterala avtal. Detta gäller alldeles särskilt avtalet mellan Serbien och Montenegro och Ungern.
Vi uppskattar initiativet att hålla en utfrågning i Europaparlamentet om situationen för minoriteterna i Vojvodina den 13 oktober. Detta blir ett utmärkt tillfälle att diskutera frågan direkt med både myndigheter och företrädare för minoritetsgrupperna.
Kommissionen fortsätter för sin del att övervaka respekten för de olika minoritetsgruppernas rättigheter i Vojvodina, liksom i övriga Serbien och Montenegro. I den genomförbarhetsrapport som offentliggjordes i april drog kommissionen slutsatsen att Serbien och Montenegro uppfyllde kriterierna – även de politiska – för att börja förhandla om ett stabiliserings- och associeringsavtal.
Samtidigt har kommissionen fäst myndigheternas uppmärksamhet på en rad frågor, bland andra respekten för mänskliga rättigheter och minoriteters rättigheter. Respekten för dessa rättigheter är en integrerad del av de politiska kriterierna för stabiliserings- och associeringsprocessen och även en viktig del av stabiliserings- och associeringsavtalen. Det sätt på vilket ett land behandlar etniska minoriteter och kvaliteten på förbindelserna dem emellan är viktiga indikatorer på demokratisk mognad. Ett land som strävar efter att närma sig Europeiska unionen måste visa denna sorts mognad.
Under stabiliserings- och associeringsprocessen kommer kommissionen att fortsätta att övervaka respekten för mänskliga rättigheter och minoriteters rättigheter, liksom övriga krav i samband med stabiliserings- och associeringsavtalet. I detta sammanhang vill jag understryka att vi skulle försumma vår plikt om vi bara såg till situationen för en minoritet i en region i Serbien, hur viktig denna än må vara. Vi måste uppmärksamma alla minoriteter, i synnerhet de mest sårbara, som till exempel romerna.
Den framstegsrapport om Serbien och Montenegro som offentliggörs av kommissionen i nästa månad kommer också att innehålla en översyn av respekten för mänskliga rättigheter och minoriteters rättigheter. Samtidigt kommer kommissionen att fortsätta med sitt finansiella stöd till Vojvodina, även om det inte finns något specifikt program som är inriktat på regionen i sig.
Vojvodina har fått EU-stöd i lika hög grad som det övriga Serbien. Låt mig nämna några exempel. Ett bidrag på 40 miljoner euro beviljades för återuppbyggnaden av Sloboda-bron, som kommer att öppnas i oktober. Stödet till små och medelstora företag uppgår till 8 miljoner euro. Dessutom inleddes de två grannskapsprogrammen med Ungern och Rumänien i januari 2005. Jag är säker på att vi genom att stärka relationerna mellan EU och Serbien och Montenegro, inom ramen för det stabiliserings- och associeringsavtal som ska ingås, kommer att bidra till att befästa demokratin och rättsstaten, vilket också kommer att gynna de etniska minoriteterna. Tack för uppmärksamheten. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 17.00. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är omröstningen om resolutionsförslagen om fall av kränkningar av de mänskliga rättigheterna samt av demokratiska och rättsstatliga principer.

Zsolt László Becsey (PPE-DE ).
   – Herr talman! Den ursprungliga engelska texten översattes aldrig. Vi skickade den till översättning och översättningstjänsten påpekade, efter en del problem, för mig att de första två raderna i stycke E i den ursprungliga engelska texten, som kommer att ligga till grund för översättning till alla europeiska språk, bör förtydligas, dock utan att förändra innebörden.
Därför skulle jag muntligen vilja ändra de två första raderna i skäl E. Texten ska ha följande lydelse: ”Inga verkliga framsteg har gjorts för att stoppa försämringen av situationen för de nationella och etniska minoriteterna i Vojvodina, vilket äventyrar deras framtid i regionen, och för att underlätta deras tillgång till”, varefter texten fortsätter enligt den ursprungliga lydelsen.
Detta var en begäran från juristlingvisterna, i syfte att förtydliga våra intentioner. Jag anser att det är en legitim fråga, eftersom vi behöver ha konkreta och bra texter för de övriga översättningarna. Därför ber jag mina kolleger och er att rösta för detta muntliga ändringsförslag. 
Talmannen.
   – Finns det några invändningar mot det muntliga ändringsförslaget? 
Talmannen.
   – Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
