Sri Lanka (vita)
Elnök
A következő napirendi pont a Sri Lanka-i romló humanitárius helyzetről szóló, a Külügyi Bizottság által előterjesztett állásfoglalási indítvány vitája.
Marie Anne Isler Béguin
(FR) Elnök úr, biztos asszony, hölgyeim és uraim! Mindenekelőtt szeretném megköszönni a Külügyi Bizottság elnökének, hogy egyetértett a 91. cikkben meghatározott eljárás elfogadásával, és hogy ezt a sürgős állásfoglalást felvette az előző hétfői napirendre, mivel legutóbbi strasbourgi plenáris ülésünkön már kiadtunk egy sürgős állásfoglalást erről a Sri Lanka-i kérdésről. Szeretném megköszönni továbbá a Parlamentnek, hogy hozzájárult ahhoz, hogy ma este sorra kerüljön ez a vita, és köszönöm Önnek, biztos asszony, hogy eljött erre a vitára, mivel tudom, hogy ez nehéz időpont az Ön számára.
Azért akartuk ezt az állásfoglalást, mert határozott politikai jelzést kívánunk küldeni a Sri Lanka-i kormánynak és a tamil képviselőknek, mivel a helyzet napról napra rosszabbodik. Közvetlen értesüléseink vannak tamil családoktól és Európában tartózkodó emberektől, akik rendszeresen üzeneteket küldenek nekünk és beszámolnak arról, hogy mi történik velük és mi történik a családjukkal, akik a Tamil Tigrisek és a Sri Lanka-i rendőrség közötti konfliktus csapdájába estek. Ezek az emberek valóban szörnyű szenvedéseken mennek át.
Nem tudjuk, hogy hány ember érintett, de becsléseink szerint 150-200 000 embert kellene evakuálni. Mit is jelent az "evakuálás”? A nem kormányzati szervezetek azt kérik tőlünk, hogy tengeri úton evakuáljuk őket, de ismételten fel kell tennem a kérdést: hová? Hová fognak menni ezek az emberek?
Ma délután találkoztam egy kislánnyal, aki egy Sri Lanka-i menekülttáborban született, és aki ma Európában él. Ha ezeknek az embereknek el kell hagyniuk hazájukat azért, hogy menekülttáborokban éljenek, akkor ez sem megoldás.
Ezért azt kérjük ebben az állásfoglalásban, hogy ténylegesen kössenek tűzszünetet. Természetesen vitára kerül sor az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) és az Európai Demokraták Képviselőcsoportjával egy azonnali vagy ideiglenes tűzszünetről. Ténylegesen azonnali tűzszünetet kérünk a hatóságoktól annak érdekében, hogy a polgárokat ne fenyegesse veszély, mert tudjuk, hogy öltek meg embereket. E beszámolókból ma is értesültünk egy újabb esetről. Természetesen azt kérjük ebben az állásfoglalásban, hogy a Sri Lanka-i kormány működjön együtt a nem kormányzati szervezetekkel és azokkal az országokkal, amelyek segíteni akarnak a konfliktus megoldásában. Azt is kérjük, hogy az Európai Unió lehetőleg segítsen az élelmiszer- és gyógyszerszállításban, amelyre óriási szükség van.
Végezetül, ha megengedik, képviselőcsoportom nevében azt szeretném mondani - hiszen hétfőn a Külügyi Bizottságban a Zöldek/Európai Szabad Szövetség Képviselőcsoportjának kezdeményezésére terjesztettük elő ezt a sürgős állásfoglalást -, hogy azt kérjük, hogy ebben az országban eltérő érdekekkel rendelkező egyes képviselőtársaink vegyék nagyon komolyan ezt a kérdést. Szeretném Önöket emlékeztetni arra, hogy egyes politikai csoportok már régóta kérik, hogy beszélhessenek a Sri Lanka-i helyzetről, és hogy belső okok miatt egyes országokban nem tudtuk megvitatni a tamilok és az 1980-as évektől romló helyzetük kérdését.
Biztos asszony, mivel Ön ma itt van, talán feltehetünk magunknak egy másik kérdést. Úgy tűnik, hogy az Európai Unió képes segíteni a konfliktus megoldásában. Talán eljött az ideje annak, hogy mérlegeljük az Európai Unión belül egy konfliktusfeloldásra létrejövő egység felállításának lehetőségét.
Láthatjuk a Kaukázusban, láthatjuk bárhol máshol a világon, hogy az Európai Unió komolyan veszi az általa kiadott javaslatokat. A konfliktusfeloldásban ma már nem lehetünk csak támogató résztvevők, hanem ténylegesen elő kell segítenünk a konfliktus feloldását. Ha ma az Európai Unió határozott jelenlétével és a hatóságokhoz intézett határozott üzenettel elkezdhetnénk a konfliktusfeloldás alapjainak letételét, úgy gondolom, hogy a politikai unió tekintetében is növekednénk.
Benita Ferrero-Waldner
a Bizottság tagja. - Elnök úr, a Sri Lanka-i békefolyamat egyik tokiói társelnökeként az Európai Bizottság és én személyesen nagyon szorosan követtük a Sri Lanka-i fejleményeket. Mélyen aggaszt bennünket a jelenlegi helyzet és a konfliktus tragikus humanitárius következményei, amint az a február 23-i tanácsi (GAERC) következtetésekben és a helyben február 3-án kiadott társelnöki nyilatkozatban is szerepel.
Különösen aggasztó számunkra az országon belül lakóhelyét elhagyni kényszerült több ezer ember helyzete, akiket - Önnek igaza van - csapdába ejtettek az északi Sri Lanka-i harcok. Már nem pusztán egy válsággal, hanem úgy gondolom, hogy humanitárius katasztrófával kell szembenéznünk. Ezt számos független forrás, többek között az ENSZ és az ICRC is megerősítette számunkra. A kormány legutóbbi bejelentése az északi és a déli biztonságos zónában történő két evakuációs útvonal megnyitásáról pozitív lépés, de tudni akarjuk, hogy ez hogyan működik a gyakorlatban.
Felszólítottuk a feleket - a Liberation Tigers of Tamil Eelam (LTTE) szervezetet és a Sri Lanka-i hatóságokat -, hogy a nemzetközi humanitárius jog előírásai szerint védjék meg a polgári lakosságot, és tegyék lehetővé az emberek biztonságos és szabad távozását a harci övezetből. Mindkét fél, az LTTE és a Sri Lanka-i hadsereg is felelős azért, hogy az elmúlt hónapokban nőtt a civil áldozatok száma. Sri Lankán az emberi életek megmentése érdekében azonnal és sürgősen cselekedni kell, ezt az ENSZ főtitkár-helyettese, Sir John Holmes is megerősítette, aki felhívta a figyelmet a magas halálozási arányra, és ezt megerősítette az ICRC is.
A Bizottság meg van győződve arról, hogy e válság kimenetele hosszú távú hatással lesz a békére, a megbékélésre és a Sri Lanka-i egységre, és hogy ebben az összefüggésben határozottan támogatja Sir John Holmes-nak a Sri Lanka-i kormányhoz intézett felszólítását, hogy hagyjanak fel az ellenségeskedéssel, ami időt ad a civil lakosságnak arra, hogy biztonságosan távozzon, valamint az LTTE-hez intézett felszólítását, hogy hagyja távozni a civileket és állapodjon meg a harcok békés rendezésében.
A társelnökök az LTTE-t fegyverletételre is felszólították, de sajnos ezt a felhívást visszautasították, sőt figyelmen kívül hagyták. Úgy gondoljuk, hogy a Sri Lanka-i kormány kötelessége, hogy valamennyi polgárát megvédje, és hogy humanitárius tűzszünetben állapodjon meg - ez legutóbb egy tanácsi következtetésben is szerepelt - annak érdekében, hogy a betegek és sebesültek elhagyhassák Vannit, valamint hogy az élelmiszer és a gyógyszer bekerülhessen. A múlt hétvégén India is ezt javasolta.
Továbbra is aggódunk a Sri Lanka-i humanitárius helyzet miatt, figyelembe véve a törvénytelen gyilkosságokat, emberrablásokat és a média komoly megfélemlítését. Nagyon fontos, hogy a kormány kövesse nyomon a legszembetűnőbb jelentős eseteket. Ezek a bűncselekmények nem maradhatnak büntetlenül.
Végül az Európai Bizottság továbbra is meg van győződve arról, és én is ezt állítom, hogy a Sri Lanka-i etnikai konfliktusra nincs katonai megoldás. Átfogó párbeszédre van szükség, ami politikai rendezést eredményez. Tartós béke és megbékélés mindenekelőtt csak a felkelést kirobbantó kérdések megoldásával és valamennyi közösség számára megfelelő terület biztosításával érhető el. Társelnökként mindig azt mondtam, hogy politikai megoldás csak valamiféle decentralizálási program útján valósítható meg, amelyet beterjesztettek, majd levettek a napirendről, és most ismét napirenden van.
Charles Tannock
a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - Biztos asszony, a Sri Lanka-i brutális civil konfliktus végre a végéhez közeledik. Természetesen túl korai lenne megmondani, hogy ez a Tamil Tigrisek terrorista tevékenységének végét jelenti-e.
Természetesen ebben a szakaszban nem szabad támogatnunk egy állandó tűzszünetet, mivel ez lehetővé teszi, hogy a Tigrisek újraszerveződjenek. Véleményem szerint egyetlen lehetőségük, hogy letegyék a fegyvert, vagy katonailag legyőzzék őket, ami több áldozattal jár. Egy tartós tűzszünet katasztrófa lenne, mert - ahogy azt a hét elejei Sri Lanka-i öngyilkos merénylet is bizonyítja - az LTTE könyörtelen, vérszomjas és az Európai Unió, valamint az Egyesült Államok helyesen állapította meg, hogy terrorista szervezet.
Határozottan támogatjuk Rajapaksa elnöknek a felkelés befejezése érdekében tett erőfeszítéseit, amely felkelés csak elmondhatatlan emberi szenvedést hozott Sri Lankának, és ezen a gyönyörű szigeten komolyan hátravetette a gazdasági fejlődést. Ugyanakkor több ezer ártatlan, az országon belül lakóhelyét elhagyni kényszerült civil még mindig csapdában van egy szűk tengerparti sávon. Lehetővé kell tenni ezeknek a civilek a távozását, hogy a hadsereg befejezhesse offenzíváját. Elítélendő, de várható, hogy a Tigrisek ezeket a civileket élő emberi pajzsként használják. A Tigriseknél süket fülekre találtak a nemzetközi közösség arra vonatkozó felhívásai, hogy adják meg magukat és hozzanak létre egy ideiglenes humanitárius folyosót.
A további vérfürdők elkerülése érdekében azonban elengedhetetlen, hogy az ENSZ és más szervezetek számára lehetővé tegyék, hogy e civilek konfliktuszónából való távozását megszervezzék. Sri Lanka e tekintetben helyesen ítéli meg saját felelősségét, és el akarja kerülni a civil áldozatokat, de érthető módon a hadsereg türelme véges, és félő, hogy a Tigrisek tengeri evakuálással, a civilekkel keveredve próbálnak meg elmenekülni.
Ezért e Ház ezen oldalán támogatjuk egy humanitárius folyosó létrehozását, valamint egy ideiglenes és azonnali tűzszünetet, illetve fegyverszünetet, ugyanakkor látni szeretnénk az LTTE teljes vereségét és helyette egy békés, igazságos és többnemzetiségű Sri Lanka létrehozását, ahol a tamil többségi területeken maximális autonómia uralkodik, valamint az egységes Sri Lanka-i államon belül pártatlanul osztják meg az erőforrásokat és a hatalmat.
Robert Evans
a PSE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, nagyon örülök ennek a vitának, amelyet a biztos asszony jelenlétében folytatunk, akinek nagyon köszönöm komoly, határozott és alapos nyilatkozatát. Ez nyilvánvalóan egy nagyon fontos téma, bár sajnálatos, hogy éjjel 11 órakor tárgyaljuk, ilyen kevés ember részvételével. A jelenlét azonban úgy gondolom, hogy nem tükrözi az e téma iránti érdeklődést, sem azt a komolyságot, amellyel számos képviselő ezt a kérdést kezeli. A biztos asszony szavait használva komolyan aggódunk a helyzet miatt. A ma éjszakai vita azt is elismerte, hogy a helyzet változott, és ahogy az elején Isler Béguin asszony mondta, határozott jelzést kell küldenünk a romló helyzetről, amely napról napra rosszabbodik.
Támogatom az eredetileg előterjesztett állásfoglalást, az "ideiglenes” szó kivételével. Nem értek egyet Tannock úr épp elhangzott kijelentésével, amikor azt mondta, hogy a tartós tűzszünet katasztrófa lenne. Bizonyára - és Önhöz fordulok - nem vagyunk érdekeltek abban, hogy csak ideiglenes tűzszünet jöjjön létre. A világon bekövetkezett bármely konfliktus esetében e Parlament, amely együttérző emberekből áll, tartós tűzszünet mellett érvelt, amely előkészítheti a diplomáciai újraépítést, amelynek köszönhetően elindulhat a párbeszéd - és igen - megteremthetjük azt a békés, igazságos és többnemzetiségű társadalmat, amelyről Tannock úr beszélt, és amellyel egyetértek.
Tehát helyeslem a Zöldek első módosítását, az 1. számú módosítást, és biztos vagyok abban, hogy e Házban a Sri Lanka-i civilekért aggódó minden tisztességes ember is támogatni fogja. Az ideiglenes tűzszünet jellegénél fogva később a háborúhoz való visszatérést jelenti, amit senki sem akar. A háborúhoz való visszatérés több halálesetet, több szenvedést, több humanitárius tragédiát jelent, és nem hiszem, hogy e Ház bármely oldalán bárki is tényleg ezt akarja.
Hasonlóképpen, a 2. számú módosítás: Ezt a módosítást is támogatom, mert minden erőszakos cselekményt elítél, bárki is kövesse el azokat, a konfliktus bármely oldalán. Semmilyen erőszakot nem bocsáthatunk meg, beleértve a legutóbbi, említett öngyilkos merényletet sem.
Most pedig áttérek a 3. 4. és 5. számú módosításra. Szeretnék felolvasni egy rövid részletet abból a március 10-én kelt írásból, amelyet Selvarajah Kajendren úrtól, a jaffnai körzet Sri Lanka-i parlamenti képviselőjétől kaptam. "Nyomatékosan szeretném felhívni a figyelmét a Sri Lanka-i civilek körében bekövetkező halálesetekre. 2009. március 10-én, ezen a héten, éjjel 2 órától délelőtt 10 óráig a hadsereg fürtös lőszerrel felszerelt tüzérségi gránátokkal tüzelt. A Sri Lanka-i kormányerők válogatás nélkül mindenféle halálos lőszerrel támadták a "biztonságos zóna" minden részét, amely lőszerek némelyike számos országban tiltott. Ebben a válogatás nélküli fürtösbombázásban 130 civilt meggyilkoltak, köztük gyermekeket, és több mint kétszázan súlyosan megsérültek.”
Kétlem, hogy bárki is azt mondaná, hogy ez kitaláció. Azt mondanám, hogy tőlünk telhetően mindannyian mindent megteszünk azért, hogy segítsünk abban, hogy véget érjen ez az erőszak. A levél írója megemlíti kollégáját, S. Kanakaratnam urat is, aki épp a "biztonságos zóna” középső részén él. Ő azt állítja, hogy ezekben a "biztonságos zónákban” ez év január 1-jétől március 6-ig bombázásokban 2 544 civilt öltek meg és jóval több, 5 828 civil súlyosan megsebesült. Szerinte a Sri Lanka-i hadsereg a levegőből és tüzérségi fegyverekkel bombázott, amivel naponta átlagosan 30-40 civilt öltek meg.
Nem hiszem, hogy ez kitaláció. Abból, amit a biztos asszony mondott, a különféle nem kormányzati szervezetek által ott összegyűjtött bizonyítékok alapján úgy tűnik, hogy ez a valós történéseket tükrözi.
6. módosítás: Ebben az esetben hivatkozom Sir John Holmes jelentésére, amelyet a Sri Lanka-i brüsszeli nagykövet őexcellenciája küldött el nekem. A jelentésben azt állítja, hogy egyes tranzithelyeken komoly túlzsúfoltság van. Szavai visszatükröződnek a módosításomban, és tényleg aggódnunk kell ezek miatt a táborok miatt. Van néhány képem a táborokról. Bárkinek szívesen megmutatom ezeket a nekem küldött képeket. Ismételten azt mondom, hogy valódiak, nem hamisítványok. Tudom, hogy a colombói biztosi hivatal ezt szorosan figyelemmel kíséri, és szoros kapcsolatokkal rendelkezik a valódi veszélyzónán belül.
A 7. és 8. módosítások megerősítik a háborús zónára történő eredeti hivatkozást úgy, hogy a civilek szükségleteiről teljes egészében gondoskodni lehessen. Akadálytalan hozzáférést kérünk nemcsak a harci zónához, hanem a menekülttáborokhoz is annak érdekében, hogy a humanitárius szervezetek, amelyeket e Házban mindenki támogat, teljes hozzáféréssel rendelkezzenek. Az ülésteremben mindenki támogatja a humanitárius szervezetek munkáját.
Végül, a 9. módosítás azt javasolja, hogy ezt az állásfoglalást küldjük el az ENSZ főtitkárának, mert úgy gondolom, hogy ez egy nemzetközi humanitárius válság, amint az a címből is kitűnik, és hogy minden tőlünk telhetőt meg kell tennünk. Ezért köszönöm a Zöldeknek, hogy ezt benyújtották, és arra kérek valamennyi kollégát, hogy támogassák a képviselőcsoportok által előterjesztett módosításokat.
Marie Anne Isler Béguin
Elnök úr, szeretném megköszönni Ferrero-Waldner asszony hozzászólását és válaszát a nem kormányzati szervek és a csapdába esett emberek felhívására.
Attól félünk, hogy valamelyest a 2006-os cunami utáni, a burmaihoz hasonló helyzetben találjuk magunkat, amikor a junta megakadályozta a humanitárius segélyhez való hozzáférést. Most minden tőlünk telhetőt meg kell tenni annak érdekében, hogy a humanitárius segély és a mi segélyünk elérje azokat az embereket, akiknek szükségük van ezekre.
Szeretnék azonban az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) és az Európai Demokraták Képviselőcsoportjában, valamint az Európai Parlament Szocialista Képviselőcsoportjában ülő képviselőtársaimhoz is szólni, mert úgy gondolom, hölgyeim és uraim, hogy a bölcsességre kell apellálnunk. Valójában azért nyújtottuk be ezt a sürgősségi állásfoglalásra vonatkozó javaslatot, hogy lehetővé tegyük a Parlament számára, hogy kifejezze véleményét, és holnap állást foglaljon.
Amit semmiképp nem akarok, az az, hogy az azonnali tűzszünettel vagy az ideiglenes tűzszünettel kapcsolatosan fennálló véleményeltérések miatt -amelyet már értünk, mert a vita lezajlott - az egyik vagy a másik oldal ne szavazza meg ezt az állásfoglalást. Ezért tényleg arra szólítom fel Önöket, hogy bölcsen cselekedjenek!
Másrészt, szeretném azt mondani, különösen Tannock úrnak, hogy Ferrero-Waldner asszony szavaival élve: a fegyveres konfliktus soha nem oldott meg egyetlen problémát sem. Ezt tudjuk. A háború soha semmit nem old meg.
Véleményem szerint az ideiglenes tűzszünet követelése felelőtlenség az érintett emberekre nézve. Ez valójában azt jelentené, hogy az emberek evakuálását követően a jövőben - és milyen jövő lenne ez - folytatódnának a harcok. Megengedhetjük magunknak, hogy hagyjuk, hogy evakuálják az embereket? A tamiloknak saját földjeik vannak. Ezért akarnak visszatérni a földjeikre. Sri Lanka-iak.
Ezét úgy gondolom, hogy nagy figyelmet kell szentelnünk e kérdésnek, de kész vagyok engedményeket tenni és a módosításokat visszavonni, feltéve, hogy együttesen közös álláspontot tudunk kialakítani annak érdekében, hogy ezt a határozott politikai jelzést az egész világ megkapja.
Geoffrey Van Orden
Elnök úr, nem szabad illúziókat táplálnunk az ártatlan civilek elleni háború szörnyű hatásaival kapcsolatban, és erkölcsi kötelességünk, hogy minden tőlünk telhetőt megtegyünk kiszolgáltatottságuk csökkentése és a humanitárius segítségnyújtás biztosításának támogatása érdekében. Három héttel ezelőtt a Parlament ezért fogadott el egy Sri Lankáról szóló sürgős állásfoglalást.
Sri Lankát már évtizedek óta sújtja a nemzetközileg betiltott LTTE terrorista tevékenysége. A terroristák és egy demokratikus kormány törvényes erői nem egyenértékűek egymással. Ne felejtsük el, hogy az LTTE követett el taktikai célból öngyilkos robbantásokat, használt elsőként nőket az öngyilkos merényletekben, és leplezetlenül használ gyermekkatonákat és emberi pajzsokat. Az utóbbi 26 évben rendszeresen hajtott végre több ezer szándékos emberölést Sri Lankán, és csak két napja, hogy 14 embert meggyilkoltak egy öngyilkos merényletben a Matara körzetben rendezett iszlám fesztivál alatt.
Az LTTE most reménytelen végjátékba ért, és jellemzően ilyen helyzetekben nemzetközi védelmezőkhöz fordul, hogy kimásszon a bajból. E Házban egy nagyon szűk kisebbség nem értett egyet az e Parlament többsége által elfogadott állásfoglalással, és szégyenteljesen és helytelenül a Sri Lanka-i kormányt akarták elítélni. Nem tudjuk támogatni azokat a módosításokat, amelyek ismeretlen forrású - és gyakran képtelen - állításokon, ahogy azt Evans úrtól hallottuk, vagy valamely nem kormányzati szervezet jelentéséből kiragadott idézeten alapulnak. Nincs okunk arra, hogy vitassuk a kormány határozott állítását, hogy csapatai nem nyitottak tüzet és nem is fognak tüzet nyitni a tüzelésmentes zónákra.
Hat nappal ezelőtt az ENSZ főtitkára felszólította az LTTE-t, hogy vonja ki fegyvereit és harcosait azokból a térségekből, ahol nagy számban élnek civilek, és működjön együtt a civilek szenvedésének enyhítésére szolgáló valamennyi humanitárius erőfeszítésben. Az Európai Unió elítélte az LTTE fellépését, amellyel megakadályozta a civileket abban, hogy elhagyják a konfliktussal sújtott területet.
E Ház azzal nyújthatja a legnagyobb szolgálatot, ha felszólítja az LTTE-t, hogy tegye le a fegyvert és engedje ki a civil lakosságot a szorításból. Így az oly nagyon fontos humanitárius segély célba juttatható, az emberek jobb életre számíthatnak és egész Sri Lanka visszatérhet a demokratikus politikai útra, valamint terrorista elnyomás nélkül, tisztességes és virágzóbb társadalmat építhet minden polgára számára.
Jo Leinen
(DE) Elnök úr, biztos asszony, teljesen egyetértek Önnel abban, hogy Sri Lankán politikai, és nem katonai megoldásra van szükségünk. A dél-ázsiai küldöttség tagjaként sokszor jártam az országban. Tudom, hogy 25 évnyi erőszakot követően mennyire vágynak az emberek a békére.
Meg kell azonban mondanom, hogy egy ilyen háborúban az LTTE-nek egy lépést kellene tennie, de ezt sajnos nem teszi meg. Ön is említette, hogy február 23-án a külügyminiszterek ismételten nyomatékosan felszólították a szervezetet, hogy tegye le a fegyvert és vessen véget a terrornak. Képzeljünk el egy uniós tagállamot, amelyben 25 évig uralkodott a terror. Könnyű elképzelni, hogy milyen óriási ott a káosz és a zűrzavar. Támogatom a tamilok ügyét, de hasonló határozottsággal elutasítom az LTTE módszereit. Hetek óta halljuk, hogy ebben a kis körzetben több mint 100 000 embert egyszerűen foglyul ejtettek. A Reuters épp tegnap számolt be arról, hogy szemtanúk beszámolói szerint az embereket lelövik, ha el akarják hagyni ezt a zónát. Ezért fel kell szólítanunk az LTTE-t és az LTTE mögött álló erőket, hogy vessenek véget ennek a gyakorlatnak. Vége a játéknak; nem mehet így tovább.
Természetesen a civilek ebben a háborús zónában mindkét oldalról ki vannak téve a zárótűznek. Fel kell tehát szólítanunk a kormányt is, hogy tartsa tiszteletben a nemzetközi jogot, és engedélyezze a humanitárius akciókat. A mindkét oldalon fennálló fundamentalizmus követel oly sok áldozatot. Úgy gondolom, hogy fel kell készülnünk a háború utáni rend kialakítására is. Amint Ön is mondta, a Sri Lanka-i alkotmányban végre kell hajtani a 13. módosítást, amely olyan decentralizációt ír elő, amelynek értelmében a regionális igazgatás az ott élő emberek feladata, és az EU ebben értékes segítséget nyújthat. Biztos vagyok abban, hogy Önök a Bizottságban és mi az EU-ban készek vagyunk erre.
Paul Rübig
(DE) Elnök úr, Ferrero-Waldner biztos asszony, hölgyeim és uraim! Úgy gondolom, hogy Sri Lankában címlapokon kellene szerepelnie annak, amit a biztos asszony mondott, azaz, hogy a katonai megoldás lehetetlen. Nevezetesen annak, hogy az országban uralkodó feszültségekkel és az évek alatt felhalmozódott problémákkal kapcsolatosan a kormány valójában folyamatosan próbál javaslatot tenni. Ez egész egyszerűen megbukik a kommunikációs stratégián.
Természetesen azt is kell látni, hogy stratégiai helyzete külső tényezőknek is helyet enged, külső tényezőket is igénybe vesz, amelyek az országon belül egyedül csak nagyon nehezen ellenőrizhetők. Ügyelni kell tehát arra, hogy javuljon a gazdasági helyzet, és hogy ezeken a területeken javuljon az infrastruktúra annak érdekében, hogy a konfliktusban érintett felek közötti, szükséges kommunikáció lehetővé váljon. Talán egyik vagy másik közvetítő kijelölése lehetséges.
Erik Meijer
(NL) Elnök úr, ami most Sri Lankában történik, már néhány éve készülőben volt. Ez nem egyszerűen humanitárius probléma, hanem főként komoly politikai hiba. Az ország északkeleti részének elszakadásáért folyó erőszakos harcok után Norvégia előző kormánya közvetítést ajánlott fel a szingaléz többségi kormány és a lázadó tamil mozgalom között. A norvég közvetítő, aki sokáig dolgozott a békés megoldásért, most maga is miniszter az új kormányban. Sajnos a békés megoldásra vonatkozó választási lehetőséget azóta feladták.
2006 nyarán a Sri Lanka-i kormány felhagyott a békekötési próbálkozásokkal és ismét az egyoldalú katonai megoldás mellett döntött. Ez a kormány most valószínűleg abban a tévhitben él, hogy nagy sikert ért el, miközben a valóságban a két nép békés, harmonikus, egyenlő partnerekként való együttélése a jövőben még nehezebb lesz. A békés rendezésre vonatkozó kompromisszum nélkül a jövő ijesztően erőszakosnak tűnik. Vissza kell térnünk a békeközvetítéshez, ahol nincsenek nyertesek vagy vesztesek.
Michael Gahler
(DE) Elnök úr, köszönöm biztos asszony, hogy ilyen nyíltan beszélt. Úgy gondolom, hogy most elsősorban a civil lakosság sorsára kell összpontosítanunk, és arra valójában csak az érvényes, amit február 23-án a Miniszterek Tanácsa mondott, nevezetesen azt, hogy az EU azonnali tűzszünetre szólít fel. Nem értek egyet azzal, hogy az "ideiglenes” szóval kiegészüljön a szöveg, különben az Ön által említett humanitárius katasztrófa tovább folyik.
Azt is gondolom, hogy ebben a helyzetben, amelyben az embereket bezárták ebbe a zónába, minden olyan erőszakos cselekedet ellen fel kell lépnünk, amely megakadályozza, hogy az emberek elhagyják a harci zónát. Ebben a helyzetben véleményem szerint nincs jelentősége annak, hogy az erőszakot az LTTE vagy a kormánycsapatok követik-e el. Magukra az emberekre kell összpontosítanunk.
Talán tehetek még egy megjegyzést korábbi gyarmattartó hatalomból származó tisztelt barátaim felé, akik elhagyni készülnek képviselőcsoportunkat. Remélem, hogy téves az a bennem felmerülő benyomás, hogy van egy bizonyos belpolitikai motiváció is, hogy egyoldalúan csak az LTTE-t kell támadni. Remélem, hogy nem a választók egy bizonyos szegmensét veszik figyelembe.
Robert Evans
Elnök úr, ez a pont nem szerepel a napirenden. Jeleztem kollégáinak, hogy a jelentkezés alapján való szólítás keretében szerettem volna felszólalni, amelyre engedélyt kaptam, és amelyet úgy hiszem, hogy megtettem.
Szeretném megköszönni Meijer úr észrevételeit. Ő is említette a norvég Erik Soldheim úr bátor munkáját, akivel 10 nappal ezelőtt Oslóban találkoztam.
Nagyon egyetértek Gahler úrral, aki nagyon érzékletesen beszélt: a civilek sorsa aggaszt bennünket. Véleményem szerint valamennyi módosítás közt az 1. módosítás a legfontosabb, amely azonnali és teljes tűzszünetre szólít fel, és amelynek valamennyi Sri Lanka-i ember érdekében kell állnia.
Sok bizonyíték van. Nem a körülményektől függőek. Ezek közül néhány a Sri Lanka-i kormány egészségügyi szolgálatai regionális igazgatójának hivatalától származik, amelyek humanitárius katasztrófáról és azokról a kifogásolható körülményekről számolnak be, amelyekben az emberek élnek. Ez visszhangot keltett az Európai Bizottság, az ICRC, az ENSZ, a Hollandiai Nemzetközi Kríziscsoport és Menekültellátás körében. A ma esti vita címe a Sri Lanka-i romló humanitárius helyzet, és az a feladatunk, hogy minden tőlünk telhetőt megtegyünk ennek megelőzése érdekében, amelyre szerintem képesek vagyunk, ha megtaláljuk a helyes előrevezető utat.
Elnök
Hölgyeim és uraim! Szigorúan az eljárási szabályzatot alkalmaztam. Mivel öt felszólalónak adhattam lehetőséget a hozzászólásra, és ténylegesen csak hárman szólaltak fel, úgy döntöttem, hogy Evans úrnak is megadom a szót.
Benita Ferrero-Waldner
a Bizottság tagja. - Elnök úr, szeretném megköszönni a tisztelt képviselőknek ezt a nagyon fontos vitát, még akkor is, ha rövid volt és késő este került rá sor.
A jelenlegi Bizottság megbízatásának kezdete óta társelnökként nagyon foglalkoztatott a Sri Lanka-i kérdés. Voltak pillanatok, amikor felcsillant a remény - főként kezdetben -, de ez mára szertefoszlott. Részt akartam venni a genovai folyamatban, de úgy tűnik, hogy ez nehéz volt a Sri Lanka-i kormánynak. Mindenesetre ez a folyamat sajnos meghiúsult. Kész voltam arra is, hogy elődömhöz, Cris Pattenhez hasonlóan északra menjek a közvetítés megindítása érdekében. De az északi rész nem volt kész - hivatalosan Prabhakaran úrnak kanyarója vagy bárányhimlője volt. Mindenesetre teljesen egyetértek Gahler úrral, aki azt mondta - és ez az én aggályom is -, hogy az embereket és a humanitárius kérdéseket kell előtérbe helyeznünk.
Ami gyakran előfordul, Sri Lankán is mi voltunk a legnagyobb humanitárius adományozók. 2008-2009-ben 19 millió eurót irányoztunk elő humanitárius segélyezésre, amelyet azután partnereken keresztül, például az ICRC-n, az Egyesült Nemzetek Szervezetén és néhány nem kormányzati szervezeten keresztül juttattunk célba. Ezek a szervezetek készek arra, hogy segítsenek az érintett lakosságnak, de a konfliktus által érintett térségbe való bejutás terén valós nehézségeik vannak - erről tájékoztatnak bennünket. 2008 szeptembere óta az ICRC volt az egyetlen szervezet, amelynek engedélyezték, hogy az LTTE által ellenőrzött területeken, Vanniban tevékenykedjen. A Világélelmezési Program számára engedélyezték, hogy küldjön valamennyi élelmiszerszállítmányt, de ez csak az igények körülbelül 50%-ának kielégítésére volt elegendő. 2008 óta további 7 millió eurót biztosítottunk humanitárius segély formájában a két szervezetnek. Következetesen követeltük Colombóban és Brüsszelben is, hogy a humanitárius szervezetek számára megfelelő hozzáférést biztosítsanak ennek a lakosságnak az eléréséhez.
Ezért csak azt mondhatom - a többi társelnökkel és különösen Norvégiával együtt -, hogy minden lehetőséget kihasználtunk, hogy nyomást gyakoroljunk a konfliktusban álló felekre, hogy hajtsák végre a 2002-es tűzszüneti megállapodást és békés úton oldják meg a konfliktust, de semmi sem működött. A tárgyalásokhoz való visszatérésre vonatkozó számos felhívást mindig teljesen figyelmen kívül hagytak, és sajnos a katonai út került fölénybe. A nemzetközi közösség beavatkozásának lehetősége az utóbbi három évben egyre szűkült, de a társalelnökök közül senki sem adta fel ezt a küldetést. Továbbra is mindannyian elkötelezettek maradtunk a konfliktus békés megoldásához való hozzájárulás mellett, ami a február 3-án közzétett társelnöki sajtóközleményből is kitűnik, és amelynek biztos vagyok benne, hogy mindannyian tudatában lesznek.
Ezért amit most tennünk kell, az az, hogy ismét nyomást kell gyakorolnunk annak érdekében, hogy a humanitárius segélyekhez hozzáférjenek, a humanitáriusokat és a civil lakosságot kimenekítsük, és ha itt az ideje, akkor megpróbáljuk a konfliktusban álló partnerekkel a politikai párbeszéd előmozdításának megindítását és megpróbáljuk meggyőzni őket, hogy a politikai út az egyetlen kivezető út. Különben gerillaháború kezdődik, ami semmit sem old meg ezen a gyönyörű szigeten. Ez valamikor egy paradicsom volt, és ismét paradicsom lehet.
Elnök
A vitát lezárom.
A szavazásra holnap, 2009. március 12-én kerül sor.
