ECB:s årsrapport för 2009 - Den senaste utvecklingen avseende internationella valutakurser (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en gemensam debatt om
betänkandet av Burkhard Balz, för utskottet för ekonomi och valutafrågor, om ECB:s årsrapport för 2009, och
kommissionens uttalande om den senaste utvecklingen avseende internationella valutakurser.
Burkhard Balz
Herr talman, mina damer och herrar! Vi har alldeles nyss fått en önskan om att alla ska lugna sig lite. Kanske skulle vissa ledamöter kunna rätta sig efter denna önskan.
Mitt betänkande i dag handlar i huvudsak om Europeiska centralbankens arbete under 2009 - med andra ord under en period då ekonomiska, finansiella och i allt högre grad även politiska åtgärder i hög grad präglades av den ekonomiska och finansiella krisen. Krisen, som inleddes som en ren finanskris, bredde ut sig och påverkade också hela realekonomin i en andra våg. Den ekonomiska aktiviteten minskade över hela världen, samtidigt som fallande skatteintäkter och ökande sociala kostnader på grund av krisen ledde till allt större offentliga underskott. Ytterligare åtgärder för att stimulera ekonomin bidrog också till skuldbördan. Som en följd av dessa ökade underskott antog regeringar runtom i EU omfattande åtstramningspaket. Enligt min mening var dessa paket nödvändiga och borde i vissa fall till och med ha antagits för länge sedan. Men de inskränkte regeringarnas förmåga att agera.
Även om den ekonomiska aktiviteten började återhämta sig under andra hälften av 2009 hotade den finansiella och ekonomiska krisen sedan att utvecklas till en offentlig skuldkris under en tredje våg 2010. Enligt min uppfattning har detta hot inte avvärjts ännu. Under de senaste dagarna har vi i fallet med Irland påmints alltför tydligt om att problemet med för stor skuldsättning i medlemsstaterna på intet sätt har lösts, och jag instämmer därför med EU:s ständige ordförande Herman Van Rompuy: en eurokrasch är utesluten. Så ser det emellertid ut just nu. Mitt betänkande handlar i stället om 2009. Om det året kan vi säga att ECB reagerade lämpligt - faktiskt till och med bra - på utmaningarna. Dess åtgärder visade sig i stor utsträckning vara framgångsrika och förhindrade många finansinstitut från att kollapsa. Men det var inte alltid finansinstituten överförde likviditeten i sin helhet till realekonomin, och detta fick till följd att åtgärdernas fulla återhämtningspotential inte kunde utnyttjas.
Eftersom dessa åtgärder omfattade extraordinära steg är det nu nödvändigt att åtgärderna hävs omdömesgillt och med noggrann planering. Problemen i Grekland och andra euroländer kan till en del vara inhemska, men de bidrog även till att sätta ljuset på grundläggande problem inom den ekonomiska och monetära unionen. Principerna i stabilitets- och tillväxtpakten överträddes. Vi lever nu med följderna och det innefattar händelserna i Irland. Dessa överträdelser måste nu upphöra och nya överträdelser måste förebyggas. Stabilitets- och tillväxtpakten måste stärkas, och den ekonomiska och monetära unionen måste vara mer i balans.
Tidigare gjorde bristande samordning av den ekonomiska politiken inom den monetära unionen att avsevärda ekonomiska obalanser kunde uppstå mellan länderna i euroområdet, och euroområdet lämnades utan en i förväg fastställd krishanteringsmekanism. Euroområdet måste lösa dessa obalanser om det ska kunna förebygga en ny kris. I slutändan kan strukturreformsprocessen - i kombination med översynen av det finanspolitiska regelverket - stärka euroområdet. Frågan om Europeiska centralbankens oberoende kommer också att vara en viktig aspekt av den nya ekonomiska styrningen, särskilt vad beträffar den nyligen etablerade europeiska systemrisknämnden. Därför kommer parlamentet att fortsätta att ta sin skyldighet att granska ECB:s arbete på fullaste allvar.
Jag är helt övertygad om att EU och euroområdet kommer att finna en väg ut ur den här krisen, och att man kan komma ut ur krisen starkare än tidigare. Men under de kommande månaderna måste vi dra rätt lärdomar av det som har hänt. Detta är en stor utmaning, EU har hittills ständigt visat att det utvecklas bäst när det måste övervinna utmaningar. Krisen står därför också för en möjlighet som vi bör ta till vara.
Avslutningsvis vill jag tacka alla skuggföredragande från de andra grupperna för deras oerhört trevliga och konstruktiva samarbete kring det här betänkandet. Det är inget som kan tas för givet, men det förtjänar att betonas i det här fallet.
Jean-Claude Trichet
Herr talman, Burkhard Balz, mina damer och herrar! Jag har förmånen att i enlighet med fördraget få presentera Europeiska centralbankens årsrapport för 2009. I mars talade jag med er om den tidigare årsrapporten, eftersom tidsplanen rubbades något av framför allt de europeiska valen. Detta är därför andra gången jag talar inför parlamentet i år.
För det första vill jag säga hur glad jag är över det stöd som visas genom Europaparlamentets resolutionsförslag om regelbundna utfrågningar i utskottet för ekonomi och valutafrågor, och mer generellt om att upprätthålla nära förbindelser med Europeiska centralbanken. Detta är desto mer välkommet eftersom Europaparlamentet i år mycket övertygande har visat sin vilja och förmåga att hävda det övergripande europeiska intresset, i synnerhet när det gäller det finansiella tillsynspaketet.
(DE) Jag vill börja med att ge er en kort översikt över de penningpolitiska åtgärder som har vidtagits av Europeiska centralbanken under den finansiella och ekonomiska krisen. Utöver krisperioden vill jag även se tillbaka på ECB under de första tolv åren av dess existens. Slutligen ska jag titta på de mest angelägna utmaningar vi står inför under 2011.
(EN) Herr talman! Låt mig först nämna de åtgärder som vidtogs under krisen.
2009 var ett ytterst utmanande år för ECB:s penningpolitik. Det inleddes med en allvarlig global ekonomisk tillbakagång efter finanskrisens utbrott hösten 2008. Under sådana förhållanden med dämpat inflationstryck fortsatte vi med vår politik att sänka styrräntan ytterligare. På det hela taget sänkte vi vår huvudsakliga refiränta med 325 räntepunkter under en period på bara sju månader mellan oktober 2008 och maj 2009. Detta gjorde att vår huvudsakliga refiränta hamnade på 1 procent.
För att se till att hushåll och företag i euroområdet skulle dra fördel av dessa ytterst gynnsamma finansieringsvillkor fortsatte vi under 2009 även med vårt förbättrade kreditstöd till banker i euroområdet - vi till och med utökade det. Vi gjorde detta som svar på de dysfunktionella penningmarknader som hade försvagat penningpolitikens förmåga att påverka utsikterna för prisstabiliteten genom enbart räntebeslut. Bland dessa atypiska åtgärder - som vi brukade kalla dem - är likvidiserade transaktioner med full tilldelning de mest framträdande genom våra refinansieringstransaktioner med banker i euroområdet mot god säkerhet och till den rådande huvudsakliga refiräntan för flera maturiteter som sträcker sig långt förbi veckotransaktioner. 2009 förlängde vi också maturiteten för vår långsiktiga refinansieringstransaktion till ett år. Det här var förstås oerhört viktiga beslut.
I resolutionsförslaget om ECB:s årsrapport understryks med rätta att detta förstärkta kreditstöd på ett framgångsrikt sätt bidragit till att undvika något som skulle ha kunnat bli - om ytterligare dysfunktionella spänningar hade konstaterats - en depression eller en mycket djupare konjunkturnedgång. Låt mig betona att alla våra åtgärder låg helt i linje med vårt uppdrag att skapa prisstabilitet på medellång sikt för euroområdet som helhet. Att vi på ett trovärdigt sätt har kunna genomföra vårt uppdrag återspeglas i gynnsamma inflationsutsikter och väl förankrade inflationsförväntningar i euroområdet.
Efter vissa förbättringar av finansmarknadens villkor under 2009 uppstod nya marknadsspänningar i ett antal segment på euroområdets obligationsmarknad. Eftersom det är viktigt för överföringen av ECB:s viktigaste räntor att obligationsmarknaden fungerar problemfritt beslutade vi att ingripa på euroområdets skuldpappersmarknader för att bidra till att återställa en mer normal överföring av penningpolitiken till ekonomin. I detta syfte införde vi värdepappersmarknadsprogrammet (Securities Markets Programme). För att se till att programmet inte inverkar på vår penningpolitik återtar vi all tillskjuten likviditet.
Sammanfattningsvis vill jag betona att alla atypiska åtgärder som vi har vidtagit under perioden med akut finansiell stress är tillfälliga till sin natur och har utformats med exitöverväganden i åtanke. Några av de atypiska åtgärder som infördes 2009 och i början av 2010 har redan avvecklats på grund av förbättrade villkor på vissa finansmarknader och med hänsyn till den pågående återhämtningen i euroområdets ekonomi.
Låt mig för ett ögonblick dela med mig av några tankar om resultatet för euron så här långt. Enligt min uppfattning är tre faktorer fundamentala.
För det första har ECB levererat det som man förväntades leverera i enlighet med uppdraget i fördraget, nämligen prisstabilitet. Euroområdets genomsnittliga inflation under de senaste närmare tolv åren ligger i själva verket på 1,97 procent. Detta motsvarar helt vår definition av prisstabilitet, nämligen vårt syfte att hålla den årliga inflationstakten i euroområdet under två procent och nära två procent på medellång sikt. I det här avseendet har eurosystemet under de senaste tolv åren fungerat som ett stabilitets-och tillitsankare och har varit det på senare tid trots de svåra förhållanden som den globala finanskrisen har skapat.
För det andra - och då tänker jag välvilligt på trovärdigheten för ECB:s penningpolitik - har inflationsförväntningarna som sagt varit fast förankrade på nivåer som ligger i linje med prisstabiliteten.
För det tredje tror vi att denna framgång bygger på ECB:s totala oberoende av politiskt inflytande, på dess huvudsakliga uppdrag att bevara prisstabiliteten och på dessa öppna kommunikation framför allt när det gäller definitionen av prisstabilitet. ECB:s monetära tvåpelarstrategi medger en framåtblickande och medelfristig handlingslinje som förstärks av en solid analytisk ram. Denna ram omfattar en grundlig analys av penning- och kreditutvecklingen med hänsyn till inflationens penningkaraktär på medellång och lång sikt.
Vi anser att denna heltäckande metod möjliggör ett välgrundat och konsekvent beslutsfattande samtidigt som man är stabil och ser bortom kortsiktig volatilitet.
När det gäller eurons externa dimension vill jag bara säga att vår valuta har etablerat sig internationellt. År 2009 stod euron för omkring 30 procent av internationella skuldförbindelser och globala valutareserver.
När jag talar om eurons externa dimension vill jag säga ett ord om dagens valutafrågor, områden där jag skulle vilja uppmana till stor försiktighet.
Det finns två huvudsakliga ämnen. Det ena är förhållandet mellan stora flytande konvertibla valutor i industriländer, såsom dollar, euro, yen, brittiskt pund och kanadensisk dollar. Dessa valutor har varit flytande sedan Bretton Woods-systemet kollapsade i början av 1970-talet. Jag vill understryka det internationella samfundets orubbliga uppfattning om att för stor volatilitet och oordnade valutakursrörelser får ogynnsamma konsekvenser för den ekonomiska och finansiella stabiliteten.
ECB uppskattar uttalandena nyligen från amerikanska myndigheter, det vill säga finansministern och ordföranden för amerikanska centralbanken, där man gång på gång upprepar att det ligger i Förenta staternas intresse att ha en stark dollar gentemot andra stora konvertibla valutor. Jag delar denna åsikt helt och hållet. En dollar som är trovärdig bland de stora valutorna i de långt framskridna ekonomierna ligger i Förenta staternas, Europas och hela det internationella samfundets intresse.
Det andra ämnet rör valutor i tillväxtmarknadsekonomier som har överskott i bytesbalansen och valutakurser som inte är tillräckligt flexibla. I den här frågan är det internationella samfundet överens om - och detta upprepades i Korea förra veckan liksom av kommissionen - att det ligger i tillväxtekonomiernas och det internationella samfundets intresse att gå mot mer marknadsbestämda valutakurssystem, att förbättra valutakursstabiliteten för att återspegla bakomliggande grundläggande faktorer och att avstå från att devalvera valutor i konkurrenssyfte.
ECB brukade säga att det här inte är rätta tiden för självbelåtenhet. Det stämmer bättre nu än någonsin tidigare. Vi står inför utmaningar av många slag. Alla relevanta myndigheter liksom den privata sektorn måste påta sig sitt fulla ansvar, och detta gäller verkställande organ, centralbanker, tillsynsmyndigheter, övervakningsmyndigheter, den privata sektorn och finansindustrin. Den nuvarande krisen i synnerhet har tydligt visat att genomförandet av ambitiösa reformer inom ekonomisk styrning ligger både i euroländernas och hela euroområdets intresse.
De förslag som lagts fram av EU:s ständige ordförande Herman Van Rompuy om reformen av EU:s ekonomiska styrning och som godkändes vid Europeiska rådets möte i oktober 2010 utgör en förbättring av den nuvarande tillsynsramen på EU-nivå och verkar i stora drag vara lämplig för EU-länder som inte deltar i den monetära unionen. Men när det gäller de specifika kraven för euroområdet kommer de enligt vår uppfattning till korta jämfört med det vi anser vara nödvändigt för att se till att den gemensamma valutans ekonomi fungerar på bästa möjliga sätt.
Jag är övertygad om att Europaparlamentet under de kommande månaderna kommer att hjälpa EU att förverkliga det nödvändiga genombrottet inom ekonomisk styrning. Med sin lagstiftande funktion i fråga om finansiell tillsyn och europeiska systemrisknämnden har parlamentet visat sin beslutsamhet i viktiga frågor.
Jag skulle vilja ta tillfället i akt att tacka er för detta och återigen uttrycka min övertygelse om att parlamentets inflytande kommer att vara avgörande i debatten om ekonomisk styrning.
En annan viktig utmaning handlar om finansiell reglering. Vi bör till fullo utnyttja lärdomarna från krisen och behålla farten i frågan om finansiell reform. Som ni förespråkar i resolutionsförslaget är ett snabbt genomförande av Basel III av avgörande betydelse. Kommissionens lagstiftningsförslag om blankning och OTC-derivat är också oumbärliga för att göra det finansiella systemet mer öppet och elastiskt.
Vi står inför ett avgörande år. Under 2011 bör vi få se antagande av det reviderade regelverket i fråga om styrning, djupgående diskussioner om krishanteringsramen och eventuellt inledning av förfarandet för en fördragsändring. Vi måste få ordning på alla dessa reformer så att vi kan se till att EU som helhet och euroområdet kan möta framtida utmaningar med ännu större kapacitet och övertygelse.
2011 kommer också att vara det första året för europeiska systemrisknämnden. Som ni kräver i resolutionsförslaget gör vi vårt yttersta för att stödja det nya organet. Samtidigt förblir förstås ECB:s fullständiga oberoende och huvudsakliga uppdrag i enlighet med Maastrichtfördraget oförändrat, och jag har redan betonat den här frågan i parlamentet.
Vi kommer att fortsätta att utföra vårt uppdrag. Det är vad fördraget kräver av oss. Ni kan lita på att vi kommer att göra vad våra medborgare förväntar.
Olli Rehn
Herr talman! Jag vill först tacka föredraganden Burkhard Balz för det solida och utförliga betänkandet om ECB:s årsrapport för 2009. Kommissionen välkomnar betänkandet som korrekt återspeglar de viktigaste frågorna. I betänkandet erkänns och lovordas det arbete som ECB har utfört för att hantera krisen. Kommissionen delar denna uppfattning. ECB har under ledning av ordförande Jean-Claude Trichet skickligt och med säker hand lotsat sig genom denna svåra situation.
Jag vill ta tillfället i akt att tacka Jean-Claude Trichet för ett utmärkt samarbete och särskilt tacka honom för hans avgörande roll i dessa turbulenta tider. ECB har genom både sin övervakningsfunktion och sina atypiska åtgärder bidragit till brandsläckningen för att klara krisen och har därigenom lagt grunderna för en hållbar tillväxt och skapandet av nya arbetstillfällen.
Ditt betänkande understryker med rätta att finanskrisen har tydliggjort behovet av förstärkt ekonomisk övervakning i euroområdet. Kommissionen samtycker till detta, och vi har just därför lagt fram flera lagstiftningsförslag för att förstärka den ekonomiska styrningen i EU, i synnerhet i euroområdet.
Vi har även tagit med flera förslag som presenterades i Feiobetänkandet för att stärka och utvidga den ekonomiska styrningen i unionen. Utskottet för ekonomi och valutafrågor har fått kommissionens förslag och arbetar för närvarande på att möta den ambitiösa tidsfristen i juni nästa år, något som jag uppskattar och välkomnar.
Låt mig nu övergå till den andra delen av debatten, nämligen den senaste utvecklingen i fråga om internationella valutakurser. Det är korrekt att volatiliteten på valutakursmarknaderna har ökat de senaste veckorna med avsevärda förändringar i värdet på stora bilaterala valutakurser.
Euron har stigit i värde gentemot dollarn sedan i juni i år tack vare starkare uppgifter för euroområdets ekonomi och tack vare ytterligare utvidgning av USA:s penningpolitik. På senare tid har euron dock försvagats något gentemot de flesta valutor, eftersom ökad oro kring medlemsstaternas offentliga finanser - framför allt på Irland - har påverkat euron. I reala effektiva termer ligger euron för närvarande nära sitt långsiktiga medeltal efter en generell försämring i år från en övervärderad nivå i slutet av förra året. Jämfört med i början av året uppgår euroförsämringen i reala effektiva termer till omkring sju procent.
Mot bakgrund av en långsam återhämtning i de långt framskridna ekonomierna och stora kapitalflöden till tillväxtekonomier har många länder eftersträvat att försvaga sin valuta eller i varje fall valt att inte revalvera valutakursen i konkurrenssyfte. Det är därför viktigt att ledarna på G20-mötet i Seoul förra veckan mycket tydligt och beslutsam åtog sig att avstå från att devalvera sina valutor i konkurrenssyfte.
Under G20-mötet kom man även överens om att arbeta vidare på att balansera den globala tillväxten. Ett avtal hade ingåtts om att arbeta med vägledande riktlinjer. Det är uppenbart att valutakursflexibiliteten måste spela en roll i den nödvändiga balanseringen så att valutakurserna återspeglar de grundläggande ekonomiska faktorerna, som ordförande Jean-Claude Trichet betonade. Kommissionen kommer att fortsätta att stödja denna viktiga linje i G20-arbetet, något som även kommer att vara en av de viktigaste inriktningarna under det franska G20-ordförandeskapet nästa år.
Slutligen måste jag informera er om en viktig utveckling som rör euroområdet. När Ekofinrådet i går välkomnade begäran från den irländska regeringen om ekonomiskt stöd från EU, var ministrarna ense med kommissionen och ECB om att det är berättigat att ge stöd till Irland för att trygga den ekonomiska stabiliteten i Europa. Ekonomiskt stöd från EU kan tillhandahållas genom ett program med stränga politiska villkor, något som kommissionen och IMF tillsammans med ECB för närvarande förhandlar om med irländska myndigheter. Programmet kommer att inriktas på den irländska ekonomins skatteproblem på ett beslutsamt sätt och kommer även att omfatta en fond för banksektorns eventuella framtida kapitalbehov. För att råda bot på påfrestningarna inom banksektorn måste omfattande åtgärder vidtas, inklusive minskad skuldsättning och omstrukturering, för att bidra till att se till att det irländska banksystemet fullgör sin uppgift på rätt sätt så att ekonomin som helhet fungerar.
De tekniska samtalen om EU-IMF-programmet är nu långt framskridna och förhandlingarna kan avslutas i slutet av november. Bortsett från finansiering genom EU och IMF kan jag informera er om att Storbritannien och Sverige har antytt att de är villiga att bidra till programmet genom bilaterala lån, något som är välkommet.
Sammantaget är gårdagens beslut ett avgörande steg framåt i de gemensamma insatserna för att stabilisera den irländska ekonomin och därmed trygga den ekonomiska stabiliteten i Europa.
Jean-Paul Gauzès
Herr talman, Jean-Claude Trichet, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag instämmer helt klart i mina kollegers beröm för ECB:s arbete, och jag ska inte upprepa vad min kollega Burkhard Balz har sagt eller vad som har tagits upp i resolutionen. Under den korta tid jag har tilldelats vill jag helt enkelt säga att vi måste tänka på medborgarna.
Varför säger jag detta på det här sättet i dag? Det gör jag eftersom en blivande presidentkandidat i går kväll på alla franska tv-kanaler gjorde sig själv till åtlöje genom att riva sönder en 10-eurosedel som han hade kopierat och förstorat. Genom att riva sönder sedeln visade han att han rev sönder orsaken till alla våra motgångar.
Det är förstås inte sant. Allt som krävs är att vi gör en insats tillsammans, att vi talar med varandra. Det arbete som har utförts när det gäller tillsyn, organisation och reglering, som du hänvisade till Jean-Claude Trichet, är utmärkt. Du vet att du har parlamentets stöd, för det sade du själv. Men vi har en verklig uppgift på vårt ansvar när det gäller de medborgare som inte förstår de budskap som förmedlas.
Varje dag publicerar pressen rubriker om allt bistrare lösningar och osannolika situationer. I fredags när jag var ute på fältet, som vi säger inom politiken, träffade jag 100-150 personer. De ställde alla samma fråga till mig: Vad kommer att hända med euron? Den rädsla som medborgarna känner är inte synkroniserad med det som görs, och som görs på ett bra sätt, i Europeiska centralbanken.
George Sabin Cutaş
för S&D-gruppen. - (RO) Herr talman! Först och främst vill jag tacka föredraganden Burkhard Balz för hans samarbete. Jag välkomnar också att Europeiska centralbanken har fått status som EU-institution till följd av Lissabonfördragets ikraftträdande.
För det andra vill jag påpeka att det råder avsevärda makroekonomiska skillnader mellan ekonomierna i euroområdet, något som belyser behovet av ökad harmonisering av den ekonomiska och monetära politiken. Stabilitets- och tillväxtpakten är inget lämpligt instrument för att lösa de nuvarande ekonomiska obalanserna. En lösning på detta dödläge kunde vara att utfärda statsobligationer på EU-nivå. Denna solidaritetsmekanism skulle tillhandahålla stabil finansiering för medlemsstater i trångmål, göra budgettillsynen effektivare och avsevärt öka likviditeten. Den gemensamma valutan skulle kompletteras med budgetåtstramningar och gemensamma långfristiga skulder.
De finansiella aktörernas hänsynslösa beteende bidrog till att utlösa den ekonomiska och finansiella krisen. Därutöver har de senaste spekulativa angreppen på vissa medlemsstater gjort det svårt för dessa att låna pengar på de internationella finansmarknaderna, någon som i själva verket påverkar stabiliteten i hela euroområdet. Jag anser därför att det krävs en permanent mekanism för att skydda euroområdet mot spekulativa angrepp. Det är Europeiska kommissionens skyldighet att övervaka verksamheten vid nuvarande kreditvärderingsinstitut och att utforma en struktur för ett kreditvärderingsinstitut på EU-nivå.
Vi måste också ha i åtanke att de åtstramningsåtgärder som har godkänts av nationella regeringar avsevärt kan minska möjligheterna till återhämtning för den europeiska ekonomin. Därför krävs en modell för ekonomisk styrning på EU-nivå som kombinerar budgetkonsolidering med skapande av nya arbetstillfällen.
Kommissionen måste också föreslå specifika mål för att begränsa konkurrenskraftsklyftan mellan EU-ekonomierna och sist men inte minst förverkliga investeringar i grön energi.
Sylvie Goulard
Herr talman, herr kommissionsledamot! För det första instämmer jag i mina kollegers lovord för föredraganden, som enligt min mening har sammanfattat frågan mycket tydligt.
I sitt betänkande betonar han de nyheter som införts genom Lissabonfördraget, och jag vill verkligen tacka dig, Jean-Claude Trichet, för att du än en gång i kväll har påmint de av oss - för övrigt även de som har skrivit under och ratificerat det - som inte känner till att Lissabonfördraget innehåller en stor nyhet: vi kommer att kunna debattera reformen av stabilitetspakten offentligt här i kammaren.
Kommissionen har under Olli Rehn utarbetat några förslag som är på rätt spår och som är ganska modiga, i synnerhet kravet på stärkt disciplin genom att ta hänsyn till de makroekonomiska obalanser som Burkhard Balz faktiskt nämnt i sitt betänkande. Vidare hänvisar Jean-Claude Trichet flera gånger till ett genombrott, med andra ord ett verkligt steg framåt i styrningen.
Jag instämmer helt med det Jean-Paul Gauzès sade: när man kommer ut på fältet undrar man nästan om de förslag som kommissionen lade fram i september är helt relevanta, om man inte borde ta hänsyn till den kris som just nu pågår för att kunna göra så stora framsteg som möjligt. Jag skulle vilja påpeka att de som skapade euron aldrig föreställde sig att vi rent av skulle samordna den ekonomiska politiken på lång sikt. Det man föreställde sig var en politisk union, dvs. en förmåga att fatta beslut under parlamentets tillsyn.
För min del anser jag att det är ganska påfallande när vi talar med medborgarna att vi i sista hand har bilister - medlemsstaterna - som sitter bakom ratten samtidigt som de står vid sidan av vägen och fungerar som poliser. Det är snarare så det nuvarande systemet fungerar. Med andra ord är vi på en och samma gång föraren, personen som utfärdar böter och personen som förväntas kontrollera andra bilar. Jag tror inte att det finns ett enda land som har en sådan vägtrafik. Vi skulle därför vilja höja bötesbeloppen något, och det är något som vi ska arbeta mot. Tack för att du påminde oss om att vi redan har gjort det i praktiken när det handlar om reformen av den finansiella tillsynen, i hela EU:s intresse.
Sven Giegold
Herr talman! För det första vill jag på min grupps vägnar framföra mitt tack till Burkhard Balz för det samarbetsvilliga sätt på vilket våra överläggningar har hållits. Vi kunde bidra med vissa förslag för att göra betänkandet ännu mer balanserat. Perioden 2009-2010 kännetecknades av extraordinära åtgärder från Europeiska centralbanken. Med hänsyn till denna extraordinära ekonomiska utveckling skulle jag vilja tacka Jean-Claude Trichet ytterligare en gång för att han vidtog dessa åtgärder, inte minst med tanke på att de inte alltid togs väl emot i hans egen institution.
Under den här perioden har vi sett att stabilitets- och tillväxtpakten är otillräcklig. I stället behöver vi effektiv samordning av den ekonomiska politiken som inte bara tar hänsyn till statsskulden utan även privat skuld och som hanterar ekonomiska obalanser inte bara i länder med underskott utan även i länder som har ett överskott. Vad priser beträffar måste vi fokusera både på konsumentpriser och fastighetspriser, deras spekulativa utveckling och uppkomsten av bubblor.
Först och främst - och det kräver vi ständigt - behöver vi en gång för alla en ram för skattekonkurrens inom EU. Det är oacceptabelt att ha enorma åtstramningsprogram på utgiftssidan samtidigt som länder fortsätter att ha oinskränkt skattekonkurrens på intäktssidan.
Det är i praktiken oacceptabelt - och omöjligt att förklara för medborgarna - att vi i en sådan situation som vi befinner oss i nu räddar irländska banker, men inte samtidigt ser till att den skandalöst låga bolagsskatten som uppgår till 12,5 procent korrigeras till den normala europeiska nivån på 25 procent. Vi måste uppföra oss hederligt här.
Jag skulle även vilja be Jean-Claude Trichet att kommentera två saker i betänkandet: frågan om transparens, som nämns i punkt 21, och frågan om den säkerhet som accepteras, som nämns i punkt 39. Du har inte kommenterat dessa frågor ännu. På alla föredragandes och skuggföredragandes vägnar skulle jag vara tacksam om du uttryckligen kunde kommentera dessa frågor.
Kay Swinburne
för ECR-gruppen. - (EN) Herr talman! Jag skulle vilja gratulera Burkhard Balz till hans betänkande. I en tid då euron står inför nya kriser varje dag och det är allmänt accepterat att det krävs nya styrningsformer och nya bestämmelser för att överleva är det emellertid svårt för ECB att väga in externa globala frågor.
Men det skulle kunna vara just det som är problemet. Hittills har de flesta av de stora globala aktörerna lyckats samarbeta för att finna lösningar på den globala finanskrisens problem. Samordningen kring lagstiftningsreformer avseende finansiella tjänster, i synnerhet på områden som derivat, är ny i sitt slag. Men när det är nationella valutor som försvaras i motsats till multinationella banker, finns det en stor risk för att denna multilaterala samordning kommer att bryta samman.
Om ECB räknar med att skydda euron framför allt annat, om amerikanska centralbanken skyddar dollarn och om kineserna skyddar sin yuan, då kommer vi alla att förlora.
Alltsedan starten har ECB utfört den svåra uppgiften att balansera penningpolitikens olika kulturer och metoder. Jag hoppas att ECB - även när man utsätts för intensiva interna påtryckningar - kan utnyttja sin expertis på dessa områden för att utöka samarbetet utanför EU till en global nivå.
Jürgen Klute
Fru talman! Jag skulle först vilja framföra mitt uppriktiga tack till Burkhard Balz för ett så konstruktivt samarbete. Jag kan bara betona att det var en positiv upplevelse att arbeta tillsammans trots våra olika ståndpunkter.
Många människor trodde - och jag skulle åter vilja understryka detta här - att krisen i euroområdet var över. Irland visar att så är inte fallet. Precis som tidigare offrar sig EU frivilligt för finansmarknaderna. EU:s medlemsstater måste fortfarande erbjuda sina statsobligationer på finansmarknadernas basar och försöka få spekulanternas förtroende genom att anta halsbrytande åtstramningspaket. I helgen såg vi än en gång vart detta för oss. Den här gången var det inte grekerna som förment var ute efter att bedra alla, utan Irland - stjärneleven - som tvingades vända sig till den europeiska undsättningsfonden för att rädda sitt banksystem, ett system som länge visats fram som ett lysande exempel på avreglering.
Under tiden flirtar finanssektorn redan med Portugal för att få landet att kapitulera, eftersom dess räntor fortsätter att stiga. Europeiska centralbanken måste dela ansvaret för det här dramat. Den har misslyckats och fortsätter att misslyckas med att använda euroobligationer för att erbjuda ett civiliserat alternativ till casinometoden. Samtidigt som halva Europa återhämtar sig från krisen tittar ECB passivt på när resten sjunker längre och längre in i fattigdom och osäkerhet. Förödande nedskärningar över hela linjen i de nationella ekonomierna faller kanske europeiska investerings- och bankjättar i smaken, men de gör ingenting för att hjälpa vare sig Irland eller valutaunionen och ECB.
Bry dig inte om Angela Merkels förenklade finansiella ABC är du snäll, Jean-Claude Trichet. Om du vill rädda den ekonomiska och monetära unionen ska du inte låta europeiska statsobligationer bli hängande i luften. Inför euroobligationer innan spekulanterna kräver sitt nästa offer.
(Talaren godtog att besvara en fråga (blått kort) i enlighet med artikel 149.8 i arbetsordningen.)
Hans-Peter Martin
(DE) Fru talman! Jag ville fråga Jürgen Klute hur hans förslag om europeiska statsobligationer och euroobligationer kan göras förenliga med den tyska författningsdomstolens ståndpunkt i sådana frågor, och vilken utgång han tror att en sådan åtgärd skulle få om den dras inför Tysklands författningsdomstol i Karlsruhe.
Jürgen Klute
(DE) Fru talman! Jag medger att det är svårt att bedöma. Jag kan inte ge något spontant svar på det just nu. Det är utan tvivel en knepig situation, men jag tror att förhållandena nu har utvecklats så långt att en omprövning möjligtvis skulle kunna äga rum. Jag har tyvärr inget spontant svar på den frågan.
John Bufton
för EFD-gruppen. - (EN) Fru talman! Jag läste betänkandet om Europeiska centralbankens årsrapport från utskottet för ekonomi och valutafrågor med stort intresse. I betänkandet erkänner man att de oerhörda skillnaderna mellan medlemsstaterna i euroområdet har bidragit till de problem vi nu upplever. I betänkandet hävdar man att ”dessa obalanser orsakar stora svårigheter för en lämplig penningpolitik inom euroområdet” och upprepar att ”den finansiella krisen i vissa länder inom euroområdet är en allvarlig fråga för euroområdet som helhet och är ett uttryck för att euroområdet inte fungerar som det ska”.
Jag har svårt att se det förnuftiga i att kräva starkare samordning av den ekonomiska politiken inom euroområdet. Den reflexartade reaktionen har varit att öka den ekonomiska styrningen, men det är begränsningar av framtvingad gemensamhet som har fört vissa medlemsstater in i finanskrisen, i kombination med yttre orsaker som ännu står utanför vår kontroll. Kanske ger systemet inte den ekonomiska elasticitet och det självbestämmande som krävs för att regeringarna effektivt ska kunna hantera idiosynkratiska problem, t.ex. inflationstakter.
Betänkandet belyser denna fråga och noterar att krisen och de påföljande räddningsåtgärderna och ekonomiska stimulanspaketen ”har lett till långtgående åtstramningsåtgärder som ... kraftigt begränsar regeringarnas förmåga att agera”.
Ett argument är att man inte kan ha en gemensam valuta utan ytterligare likriktning för att eliminera skillnader mellan medlemsstater och välståndsnivåer. Men alla realister vet att detta inte kommer att hända. Det strider mot människans natur och bör följdriktigt lysa igenom i en demokrati, hur obekvämt det än är.
Är euroområdet redo för Estland i januari? Jag höjer ögonbrynen åt uttalandet att ”Estlands antagande av euron visar att euron har en stark ställning”, vilket skulle ”uppmuntra (andra) medlemsstater att sträva efter medlemskap”.
Om vi ideologiskt håller fast vid euron kommer monetära problem att dyka upp igen i högkonjunkturer och brisera. En gemensam valuta fungerar endast i en sammansvetsad federal miljö. Eftersom detta är kommissionens slutliga avsikt, har de kanske börjat i fel ände.
Storbritannien ingår inte i euroområdet men genomlider följderna av att ha medverkat i räddningsaktioner och av den krångligt hopflätade ekonomin i unionen. Det finns därför ingen anledning för oss att vänta på det ögonblick då vi kan säga ”vad var det jag sade”. För det har redan inträffat.
Hans-Peter Martin
(DE) Fru talman! Det vore bra om det här betänkandet av Burkhard Balz kunde läggas fram med en reservation, och det skulle vara en reservation som gäller vår historia. Jag tror att vi skulle lära mycket mer om du presenterade kapitlet om åren 2008-2009 sett från din ståndpunkt, Jean-Claude Trichet. Utan sådana insikter famlar vi lite i mörkret här, och det finns anledning att tro att det finns många främmande omständigheter som vi inte känner till för närvarande. Trots det har du konstaterat att de långsiktiga finansieringsåtgärderna har förlängts ännu en gång. Det är kanske bra. Historien kommer att visa oss om det verkligen var en så bra idé. Vi behöver inte alltid genast peka finger åt Alan Greenspan.
Jag är oroad över att våra medborgare helt enkelt inte underrättas om vad detta likviditetsstöd faktiskt används för och över den bristande öppenhet med vilken irländarna nu - i många människors ögon - tvingas in under det här paraplyet. Vi vet att Irland redan har fått 130 miljarder euro, varav 35 miljarder euro har gått till dotterbolaget till ett tyskt företag - Hyporealestate. Varför byggs ett sådant tryck upp just nu? Varför är vi inte i stånd att säga vilka de irländska bankernas verkliga borgenärer är? Är det min livförsäkring hos Allianz? Är det i själva verket de tyska bankerna som man alltid hävdar? Om så är fallet, har vi då inte fel debatt här? I vilket fall som helst borde vi vara ärliga nog att berätta för våra medborgare att det är dem vi räddar, att det kan vara dina egna pengar som du gjorde misstaget att investera i Irland i en bankvärld byggd på falska fundament. Detta väcker förstås också frågan om alla irländska banker verkligen är nödvändiga för systemet. Varför har vi inte modet att acceptera att en eller annan kommer att misslyckas? Svaret kan inte alltid vara Leman Brothers-lösningen. Vi måste fördela riskerna rättvist, eftersom en stor del av vinsterna tidigare otvivelaktigt gick till den privata sektorn.
Ildikó Gáll-Pelcz
(HU) Fru talman! Först och främst vill jag gratulera föredraganden till det utmärkta jobb han har gjort. Eftersom Europaparlamentet är den huvudsakliga institution genom vilken Europeiska centralbanken är ansvarig gentemot de europeiska medborgarna är jag mycket glad över att ordförande Jean-Claude Trichet har deltagit i det här plenarsammanträdet, och också över att han regelbundet deltar i penningpolitiska diskussioner i utskottet för ekonomi och valutafrågor.
Den finansiella ekonomin är global till sin natur. Krisen är också global. Det är just av den anledningen som lösningarna på krisen också måste vara globala. Vi kan inte bortse från att medlemsstaternas ekonomiska och finansiella problem fortfarande påverkar eurons i alla hänseenden. Jag delar än en gång föredragandens uppfattning. Tyvärr har EMU inte uppfyllt eller hållit medlemsstaterna ansvariga för att uppfylla alla principerna i stabilitets- och tillväxtpakten. Därför talar vi om offentlig skuldtillväxt, och därför ser vi nu en ny våg av krisen, nämligen en offentligt skuldkris.
Jag litar på att frågorna om ECB:s oberoende och dess ansvar för beslutsfattandet kommer att lösas på ett förtroendeingivande sätt, och att detta tillsammans med reformprogrammet som syftar till att skapa en framgångsrik ekonomisk union kommer att bidra till att stärka EU och euroområdet. Jag är säker på att vi kan dra lärdomar av krisen och av våra misstag, och att krisen kommer att skapa möjligheter för oss.
Robert Goebbels
(FR) Fru talman, mina damer och herrar! Euron upplever problem, men vilken konvertibel valuta gör inte det efter systemkrisen som orsakades av den galna finanssektorn?
Offentlig skuld är ett allvarligt problem. Ökningen av de offentliga underskotten är dock ett resultat av de offentliga räddningsåtgärderna för privata banker. Vidare behövde man blåsa nytt liv i ekonomin. Finanskrisen spred sig snabbt till realekonomin och gav upphov till en kraftig konjunkturnedgång och till arbetslöshet.
Det verkar som om den galna finansvärlden inte har lärt sig något av krisen. Överlevande från Wall Street och City spekulerar på valutamarknaderna och blankar kreditswappar som de inte ens har. Utlåningsräntorna för länder som misstänks inte kunna betala måste höjas genom att man indirekt ålägger dem åtstramningsåtgärder, vilket kommer att göra det ännu svårare för dem att återhämta sig.
Europeisk solidaritet visas med svårighet och sparsamt. Räddningsaktionerna i Grekland innebär framför allt att franska och tyska banker räddas, som har en stor portfölj med grekiska skulder. Stödet som ges till Irland är först och främst en räddningsaktion för brittiska och tyska banker som skulle drabbas hårt om irländska banker skulle gå under.
Att eurokursen förblir rörlig är inte ett tecken på att den gemensamma valutan är svag. Det är en återspegling av spänningen på marknaderna, speciellt inför valutakriget mellan amerikanerna och kineserna.
Sedan början av året lånar Kina inte längre i dollar, utan har sålt dem. Skattesituationen i Förenta staterna är sämre än i Europa. Utöver de federala offentliga underskotten finns enorma privata underskott. 48 av de 50 amerikanska delstaterna har budgetunderskott.
Herman Van Rompuy talade om att euron kämpar för att överleva. Han har fel. Euron - den ledstjärna av stabilitet som Jean-Claude Trichet just har talat om - kommer att överleva Herman Van Rompuy, eftersom unionen och dess stödstruktur, Eurogruppen, är världens viktigaste ekonomiska enhet. Trots faktiska problem, som EU reagerar på med oupphörligt vacklande, bör man påpeka att de 27 medlemsstaterna på global nivå är de största exportörerna av varor, de största importörerna av varor och de största exportörerna av tjänster.
Vi har världens mest solventa inre marknad. Vidare exporterar europeiska företag dubbelt så mycket inom den inre marknaden som de gör till världsmarknaderna. Unionen är huvudmålet för direktinvesteringar från tredjeland. Företag i unionen har världens största investeringsstock.
Med 500 miljoner invånare, eller 7 procent av världens befolkning, skapar unionen 30 procent av bruttovärldsprodukten. Förenta staterna genererar 25 procent, Japan 8 procent och Kina 8 procent av världsprodukten.
Vår europeiska union, som även står för 55 procent utvecklingsbiståndet i världen, skulle kunna få mer inflytande om våra ledare hade lite större politiskt mod och om de utnyttjade Europas styrka.
Jag vill bara avsluta med att säga att ett strängt och öppet regelverk måste införas för den internationella finanssektorn. Vi måste arbeta tillsammans för att övervinna våra problem.
Sophia in 't Veld
(EN) Fru talman! Som vår kollega Jean-Paul Gauzès belyste avskyr vissa människor euron. De ser den som roten till allt ont, och de jublar inför utsikterna att euroområdet kollapsar. Men dessa människor har fel och lever i det förgångna. Den nuvarande oron har inte orsakats av euron. Tvärtom skyddar euron oss från det som är ännu värre. Vi behöver den gemensamma valutan, men vi behöver också ordentlig styrning av euroområdet. Ett löst samarbete som bygger på enhällighet är inget alternativ längre.
Kolleger, vi befinner oss på ett fartyg med ett gigantiskt hål i sidan. Det handlar om att sjunka eller simma just nu. Men de nationella regeringarna verkar fortfarande tro att det räcker att inrätta specialistgrupper och arbetsgrupper och tala om att kanske skapa närmare samarbete, eller kanske ändå inte. De goda nyheterna är att de verkar agera mer beslutsamt och snabbare i Irlands fall, eftersom snabba åtgärder krävs och är mycket välkomna. Detta handlar inte bara om att rädda enstaka länder. Det handlar om euroområdets trovärdighet. Det handlar om att världen prövar oss.
Är vi villiga och i stånd att agera? Världens förtroende för euroområdet är nödvändigt för stabiliteten för vår valuta. Pengarna i våra fickor är beroende av det förtroende andra har för oss. Därför uppmanar jag nationella politiker att sluta spela ut sitt populistiska kort eller riva sönder eurosedlar offentligt, och i stället ta sitt ansvar för vår gemensamma valuta.
Slutligen ett ord om åtstramningsåtgärderna. De är hårt kritiserade och en del säger till och med att de kommer att skada ekonomin. Vi måste självklart agera försiktigt, men dessa åtgärder är nödvändiga för att sanera de offentliga finanserna på lång sikt och de är också ett tecken på solidaritet mellan länderna i euroområdet. Jag anser att vi inte bara bör tala om utgiftssidan utan även om intäktssidan, eftersom reformer är nödvändiga och skulle ha genomförts för länge sedan även där - oavsett om det handlar om arbetsmarknaden, pensionerna eller socialförsäkringssystemet.
Peter van Dalen
(NL) Fru talman! Europeiska centralbanken har aldrig sedan euron infördes upplevt ett så händelserikt år som 2009. Att hantera krisen har krävt stora insatser och det är ett arbete som pågår fortfarande. Jag anser att vi borde ha bättre och kraftfullare metoder för att hantera krisen. Inrättandet av den europeiska krisfonden är ingen strukturell lösning. Vi har fortfarande enorma skulder som länder som Grekland eller Irland aldrig kommer att kunna betala tillbaka. Det som verkligen hjälper är emellertid sträng, strikt budgetdisciplin som kompletteras med automatiska böter. Lyckligtvis är Burkhard Balz betänkande mycket tydligt på den punkten. Rådet borde ha samma inställning i anpassningen av stabilitets- och tillväxtpakten. Nedskärningar krävs om vi ska övervinna krisen. Majoriteten av parlamentet bör också tillämpa den principen på EU-budgeten. Att godkänna en budgetökning på 2,9 procent är redan en mycket bred kompromiss. Det finns inga medborgare som kommer att förstå varför parlamentet vill ha ännu mer och vill ha ytterligare kompromisser. Gör det därför inte!
Jaroslav Paška
(SK) Fru talman! Enligt protokollet från förhandlingarna mellan euroområdets finansministrar i början av september i år,som publicerats av nyhetsbyrån Reuters, konstaterade uppenbarligen du, Jean-Claude Trichet, att om du hade vetat att Slovakien inte skulle gå med på att ge frivilligt ekonomiskt stöd till den grekiska regeringen skulle du aldrig ha samtyckt till att Slovakien togs upp i euroområdet. Projektet i fråga syftade till att skydda stora finansinstitut från omfattande förluster efter Greklands oförmåga att betala sina skulder. Såvitt jag kommer ihåg hänvisade du uttryckligen till det som ett tecken på frivillig solidaritet.
Kanske har du i din dagliga hantering av miljardtals euro inte tänkt på att den summa pengar du får varje månad för att utföra ditt jobb räcker till att täcka de månatliga levnadskostnaderna för nästan 100 familjer i mitt land.
Om du verkligen anser att dessa familjer som lever på 600-700 euro i månaden, eller pensionärer som lever på 300 euro i månaden, borde minska sin dagliga livsmedelskonsumtion ytterligare så att dina kolleger i bankerna och finansfonderna kan behålla sina vinster, betala ut höga bonusar och vältra sig i ännu större mängder kaviar, var då snäll och kalla det inte för solidaritet.
Jag vet att situationen i Europa är mycket komplex, men Slovakien är definitivt inte ett land som du är i stånd att kritisera.
Elisa Ferreira
(PT) Fru talman! Ingripandet i Irland bevisar slutligen att EU borde ha utarbetat en gemensam lösning för europeiska banker, särskilt stora banker, nästan innan man hanterade andra frågor. I själva verket diskuterar vi i dag öppet staternas misslyckande, och ändå har vi inget tydligt förslag till en lösning för de europeiska bankerna.
Ingripandet i Grekland och det sätt som det har utvecklats på visar att Europa behöver europeiska lösningar, och den lösning man har valt hittills bygger i huvudsak på bilateralt bistånd, varigenom varje land är underkastat sina partners omdöme grundat på kriterier som varken är tydliga eller stabila. Europeiska centralbanken (ECB) har fungerat som ankare i den här situationen och fyller några av luckorna framför allt när det gäller sårbarheten för utlandsskuld. Men tro mig: vi kan inte fortsätta så här på medellång sikt.
Jag vill därför ställa följande tre frågor till ECB:s ordförande. Vilken ståndpunkt har ECB för det första i fråga om en stabil modell för att skapa ett verkligt solidaritetssystem mellan medlemsstaterna när det gäller utlandsskuld? Vi behöver detta, och vi bör inte vägra möta verkligheten. Vilka var för det andra skillnaderna - om det är möjligt för oss att identifiera dem - som föranledde ECB att inte skriva under alla rekommendationer i den rapport som utarbetats av specialistgruppen under ledning av Herman Van Rompuy? Tror ECB för det tredje att EU kan överleva med medlemsstaternas ökande tillväxtskillnader och utan ett gemensamt instrument som återställer en viss konvergens i dessa tillväxtstrategier?
Seán Kelly
(GA) Fru talman! Som ledamot från Irland kan jag inte påstå att jag är stolt över det som händer just nu i mitt eget land. Jag är dock säker på att de flesta av våra medborgare kommer att göra det som måste göras för att ställa saker till rätta.
(EN) Det krävs två saker för att ställa saker till rätta på Irland. För det första var vi tyvärr tvungna att vända oss till ECB och IMF för kortsiktigt stöd. För det andra, och det är viktigare, måste de europeiska myndigheternas tillsynsstruktur fungera effektivt så att det gemytliga förhållandet mellan sluga banker, sömniga tillsynsmyndigheter och svaga regeringar inte uppstår igen i framtiden. För det tredje vill jag bara be folk att lugna sig lite när det gäller bolagsskatter. För det första handlar det om subsidiaritet, för det andra har andra länder i EU liknande nivåer och för det tredje skulle det förvärra en mycket svår situation på Irland just nu.
(GA) Så jag vet att människorna på Irland är angelägna om att fortsätta processen och att förhållandena kommer att förbättras i sinom tid.
Proinsias De Rossa
(EN) Fru talman! Kommissionsledamot Olli Rehn och Jean-Claude Trichet har gett oss mer information här i kväll än den irländska regeringen, som har vilselett oss och ljugit för oss i flera månader. De har varit mer intresserade av att försvara sitt historiska arv än att försvara framtiden för vårt folks uppehälle och Irlands och Europas valuta.
Min vädjan till kommissionsledamot Olli Rehn och Jean-Claude Trichet i kväll är att se till att tidsramen för biståndet och målen för underskott och skulder är sådana att man tar hänsyn till EU:s sociala mål, liksom behovet att se till att Irlands förmåga att skapa tillväxt i sin ekonomi och att skapa arbetstillfällen inte undermineras.
Kan ni också bekräfta att ni till fullo förstår att en höjning av Irlands bolagsskatt, som ligger på 12,5 procent, inte är lösningen på Irlands kris, och inte heller på EU:s nuvarande kris, utan att det i själva verket kan skapa en ekonomisk och sysselsättningsmässig öken i Irland?
Olle Schmidt
Fru talman! Ett stort tack till Jean-Claude Trichet och Olli Rehn för ett alldeles utmärkt arbete i dessa stormiga tider. Min fråga är mycket konkret till er båda. Hemma i mitt land, som ju inte är med i euroområdet, går nu diskussionen nämligen så här: ”Detta visar precis det vi sa när vi 2001 röstade nej till euron. Det visar precis att vi fick rätt. Euron kan inte fungera”.
Detta är ju ett felaktigt påstående. Jag vill därför ställa en fråga till er, mina båda herrar. Jag tror att det är en central fråga och ett centralt ansvar för er båda att förklara vad det beror på att Europa och euroområdet har hamnat i dessa svårigheter. Beror det på att euroområdet och det gemensamma myntet har sina problem? Eller beror det på att vi har ett antal politiker på hemmaplan, dvs. i länder som Irland, Portugal, Spanien och Grekland, som egentligen inte har gjort sitt arbete. Mina båda herrar, ni måste förklara detta. Annars kommer jag aldrig att kunna förklara det på hemmaplan.
Joe Higgins
(EN) Fru talman! Jag skulle vilja ställa en fråga till Jean-Claude Trichet. Varför har du som ordförande för Europeiska centralbanken tillsammans med Europeiska kommissionen fullständigt kapitulerat för spekulanter och diverse börshajar på de internationella finansmarknaderna? Ni lät dem ställa till med panik på marknaderna över den irländska krisen - panik avsedd att låta er ingripa för att garantera obligationsinnehavarna de miljarder de hade spekulerat bort i osäkra fordringar. Eftersom de hotade er ned att gå till attack mot Portugal och Spanien i nästa drag kapitulerade du och kommissionsledamot Olli Rehn fullständigt inför en marknadsdiktatur som inte är vald och som är anonym och otillräknelig.
Kan jag be er att försvara detta? Privata spekulanter och obligationsinnehavare spekulerar bort tiotals miljarder i privata affärsuppgörelser med privata byggherrar och privata bankmän i Irland för privat vinning. När spekulationerna misslyckas stöder ni den patetiska regeringen i Irland som vill lägga över kostnaderna för dessa spekulationer på arbetande människor, pensionärer och fattiga. Nu har ni skickat in IMF som stormtrupper för den nyliberala kapitalismen för att få det irländska folket att betala.
I moraliskt hänseende, och i alla andra hänseenden, bör de inte betala. De måste göra motstånd mot denna ödesdigra attack på sina tjänster, sin levnadsstandard och sin demokrati.
Gerard Batten
(EN) Fru talman! Mina väljare i London har helt enkelt inte råd att betala de 288 pund per familj som har beräknats som deras del av bidraget till 7-miljardersräddningen av Irland. Irländarna skriver sin egen olycka. Deras regering misskötte ekonomin och underblåste en husbyggnadsboom som saknade förankring i verkligheten. Men det värsta av allt var att de anslöt sig till den europeiska gemensamma valutan.
Det första steget mot att lösa deras problem är att lämna euron. I stället har Irland valt att underkasta sig ekonomisk styrning från EU. Ju längre tid det tar att lämna euron, desto värre kommer utträdets följder att bli. Samma sak gäller självklart Portugal, Italien, Spanien och Grekland och utan tvivel andra. Den enda förnuftiga sak som den förra osörjda Labourregeringen gjorde var att hålla Storbritannien utanför euron. En förnuftig sak som koalitionsregeringen kan göra är att sluta kasta bra pengar efter dåliga.
Mairead McGuinness
Fru talman! Gerard Batten har rätt. Den irländska regeringen har misskött vårt land på ett fruktansvärt sätt. Det är en sorglig dag för det irländska folket när vi omtalas i den här kammaren under dessa särskilda omständigheter. Men vi befinner oss i en situation då vi behöver solidaritet. Kanske förstår Gerard Batten inte det ordet eller att Irland behöver England lika mycket som England behöver Irland och dess ekonomi.
Vi är alla sammanlänkade i hög grad, det får vi inte glömma.
Kan jag bara ställa några frågor? I dessa känslomässiga tider behöver vi hålla huvudet kallt och få tydlig information.
Var finns bankstresstesterna i kväll när de irländska bankerna tycks vara fullkomligt överspända och stressade?
För det andra en fråga till ECB om vilket uppdrag man har. Jag tror att man antydde det i de inledande kommentarerna, eftersom det finns sammanflätade förhållanden mellan alla banker. Banker från Tyskland och Frankrike och andra länder som investerade i irländska banker måste titta på vad de gjorde och varför de gjorde det.
Slutligen råder det politisk instabilitet på Irland i kväll. Det är beklagligt, men det är nödvändigt att vi håller ett allmänt val.
Liisa Jaakonsaari
(FI) Fru talman! EU:s grundare Robert Schuman sade att Europeiska unionen skulle utvecklas genom ett antal kriser, och den utvecklingen kan nu gå snabbt eftersom det finns en hel del kriser överallt. Detta utgör ett en enorm utmaning för det politiska systemet i EU och medlemsstaterna.
Det måste sägas att Irlands problem delvis beror på att landet har en svag regering. Det politiska etablissemanget måste nu vara försiktigt så att botemedlet inte blir värre än sjukdomen. Exempelvis sade företrädaren för gruppen De Gröna/Europeiska fria alliansen här att bolagsskatten i Irland borde höjas till europeisk nivå, men det skulle i själva verket vara dödsstöten mot Irland, dess tillväxt och sysselsättning. Tanken är att få tillbaka pengarna i form av tillväxt och sysselsättning för Irland och inte att straffa landet. Vi måste hjälpa Irland, inte straffa det.
Wolf Klinz
(DE) Fru talman, Jean-Claude Trichet! Vi vet alla att den främsta uppgiften för Europeiska centralbanken är att garantera den monetära stabiliteten, och att du bäst kan uppnå detta syfte genom att vara politiskt oberoende. Vi har alltid gett dig vårt stöd i detta.
Kriserna de senaste två åren har visat att du har ytterligare en uppgift, nämligen att garantera stabiliteten på finansmarknaderna och i det finansiella systemet. Denna uppgift har du också utfört på ett mycket professionellt och övertygande sätt. Men för att göra detta har du varit tvungen att acceptera att kopplas samman med de berörda regeringarna. Med andra ord har du inte kunnat handla med fullständigt politiskt oberoende här, utan i stället var du tvungen att samarbeta med regeringarna.
Jag skulle vilja veta exakt hur du skulle vilja organisera den här funktionen i framtiden för att se till för det första att du är oberoende och för det andra att du kan fortsätta att utföra denna uppgift korrekt utan att regeringarna utnyttjar möjligheten för att i själva verket underminera ditt oberoende.
Ilda Figueiredo
(PT) Fru talman! Obalanserna och skillnaderna mellan ekonomierna i euroområdet förvärras trots alla löften och förslag. Frågan som inställer sig är: Anser du inte att det är dags att se över politiken? Inser du inte att om man insisterar på att länder med så svaga ekonomier strikt ska följa de irrationella kriterierna i stabilitets- och tillväxtpakten så kommer det att leda till ökade skillnader, orättvisor, arbetslöshet och fattigdom?
Anser du inte att det är dags att ta hänsyn till social hållbarhet? Ett exempel är situationen i Portugal, där arbetarna ska hålla en allmän strejk den här veckan i protest mot den så kallade åtstramningspolitiken, som innebär lönesänkningar och minskade investeringar och kommer att utlösa en ännu allvarligare konjunkturnedgång. Anser du inte att det är dags att förändra politiken och till fullo prioritera social hållbarhet och skapa solidaritetsmekanismer, i synnerhet ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Olli Rehn
ledamot av kommissionen. - (FI) Fru talman, ärade ledamöter! För det första vill jag tacka er för en mycket ansvarsfull debatt.
Liisa Jaakonsaari sade att EU alltid har utvecklats genom en rad kriser. Det är till stor del sant, och så är också fallet den här gången på kort sikt, eftersom vi måste fungera som brandkåren och släcka bränder som nu flammar upp och hotar den finansiella stabiliteten i Europa. För närvarande arbetar vi främst på Irland för att trygga stabiliteten för den europeiska ekonomin. Samtidigt försöker vi bygga en långsiktig europeisk struktur som i själva verket kommer att stärka den ekonomiska unionen och förstärka den monetära unionen, som redan är stabil i dag, med hjälp av en robust och genuin ekonomisk union. Det innebär med andra ord att det ursprungliga syftet för den ekonomiska och monetära unionen förverkligas.
Båda är viktiga uppgifter och vi har inte råd att försumma någon av dem. I stället måste vi ständigt agera brandkår genom att släcka skogsbränder och samtidigt skapa en ny europeisk struktur för bättre reglering av finansmarknaderna, så att den ekonomiska unionen kan fungera bättre.
Irland befinner sig i svårigheter. Liisa Jaakonsaari känner säkert till det finska ordspråk som på ett ungefär kan översättas med ”hjälp en man när han har råkat i knipa, inte när han inte är i knipa”. Detta gäller förstås även kvinnor. Det är nu mycket viktigt att vi alla håller huvudet kallt och försöker stödja Irland medan landet befinner sig i svårigheter. Detta handlar inte bara om Irland utan även om den europeiska ekonomiska stabiliteten, så att vi inte låter de första spirande återhämtningsförsöken skadas av den här situationen. Det är viktigt att vi gör det möjligt för den europeiska ekonomin att växa på ett hållbart sätt och att vi blir bättre på att trygga sysselsättningen. Det här är vad det handlar om: hållbar tillväxt i den europeiska ekonomin samt sysselsättning.
(EN) Jag vill tacka er för innehållet i debatten, och jag håller verkligen med Jean-Paul Gauzès om att vi bättre måste förklara vad vi gör och att vi måste lugna våra medborgare. Detta är tuffa och förvirrande tider som präglas av nervositet och felaktig information. Därför måste vi alla göra vår del för att tala om utmaningarna på ett lämpligt sätt. Här har Europaparlamentet och alla ni som medborgarnas företrädare en viktig roll att spela.
Det handlar inte om att finna någon att lägga skulden på. Det handlar om att stärka den europeiska konstruktion som har skyddat EU-medborgarna från mycket värre följder. Alla diskussioner om att avveckla det europeiska projektet är oansvariga. Alla medlemsstater skulle ha befunnit sig i en mycket svårare situation utan EU och dess skyddande sköld. Euron är och förblir hörnstenen i EU. Det är inte bara ett tekniskt monetärt arrangemang, utan det är faktiskt det viktigaste politiska projektet i EU. Därför är det verkligen viktigt att vi gör vårt bästa - vårt yttersta - för att skydda och förstärka denna europeiska konstruktion.
Jag vill avsluta med att säga att Sylvie Goulard tog upp en mycket viktig fråga när hon hänvisade till de ursprungliga målen för dem som skapade den ekonomiska och monetära unionen, nämligen att ha en stark politisk dimension, i själva verket en politisk union. Det är bättre att ordförande Jean-Claude Trichet intygar detta än jag, eftersom han var där då. Men jag håller i princip med, och det är därför vi i våra lagstiftningspaket, som nu ligger i våra händer och i rådets händer, vill komplettera den starka monetära unionen genom att slutligen skapa en genuin och stark ekonomisk union. Enligt min mening är det nu hög tid att EMU fyller sitt ”E” med liv och det är vad detta lagstiftningspaket om stärkt ekonomisk styrning i slutändan handlar om.
ledamot av kommissionen. - (som svar till Proinsias De Rossa som talade när mikrofonen var avstängd) Fru talman! Som ni vet är jag villig att träffa irländska parlamentsledamöter för att diskutera frågor som rör Irland, men oavsett hur viktig och svår situationen på Irland är just nu handlar den här debatten om ECB och parlamentets betänkande om ECB.
Det har kommit så många frågor under diskussionen om Irland att det helt enkelt inte går att svara på dem alla. Som jag sade är jag villig att träffa de irländska parlamentsledamöterna, och jag hoppas att jag kan träffa er alla i morgon så att vi kan diskutera det här närmare.
Jean-Claude Trichet
För det första vill jag säga att de frågor som har ställts har varit ytterst relevanta och ingående täcker alla frågor som är viktiga i dag.
Jag svarar ledamöter samtidigt, eftersom flera av era frågor hade liknande innehåll.
För det första vill jag återigen säga att vi är ansvariga för M:et i EMU, den monetära unionen. Vi uttrycker vår uppfattning om E:t, den ekonomiska unionen, men vi är ansvariga för M:et, och det vi har fått i uppdrag att göra av EU:s befolkning, av de parlament som godkände Maastrichtfördraget, är att garantera prisstabilitet. Det är vårt mandat. Det är endast vi som ska garantera prisstabilitet för 330 miljoner EU-medborgare.
Som jag just förklarade har vi garanterat prisstabilitet i enlighet med vår definition, som överensstämmer med den bästa definitionen i världen, och låt mig säga att vår definition av prisstabilitet nu verkar ha blivit ett globalt riktmärke. Vi har garanterat prisstabilitet under nästan 12 år med euron och det är troligt att vi kommer att göra det även under de kommande tio åren i enlighet med all information som vi har.
Jag vill alltså vara mycket tydlig eftersom - som Olli Rehn sade - många av frågorna handlar om den ekonomiska unionen som, naturligtvis, är en del av EMU, men vi är inte ansvariga för den ekonomiska unionen. Vi har våra idéer, vi har våra rekommendationer, vi har vår diagnos och analys och självklart återkommer jag till detta.
Min andra kommentar: just nu går vi igenom den värsta krisen sedan Andra världskriget på global nivå. Hade vi inte - både centralbankerna, inbegripet ECB, och regeringarna - handlat snabbt och djärvt, hade vi fått en ännu värre kris än Andra världskriget, dvs. Första världskriget, eftersom vi hade fått en djup recession, och detta faktum - att vi har undvikit en djup recession på global nivå - har inneburit att regeringarna och parlamenten har tvingats att vidta omfattande åtgärder.
Enligt vår analys är den risk som skattebetalarna har tagit på sig för att bidra till att undvika en dramatisk recession ungefär densamma på båda sidor av Atlanten när det gäller BNP, dvs. ungefär 27 procent av BNP. Den användes naturligtvis inte till utgifter och i ännu mindre grad för att täcka förluster, men det är i vilket fall som helst en stor insats man har gjort. Vi skulle annars ha fått en dramatisk kris. Detta innebär naturligtvis att de globala finanserna och den globala ekonomin är oerhört bräckliga och vi måste hitta sätt på global nivå för att undvika denna bräcklighet.
Detta är emellertid inte en europeisk kris. Det är återverkningarna på Europa, på det europeiska styret, av en global kris, och man har exakt samma tankar om vad man ska göra i Förenta staterna eller i Japan, bara för att nämna ytterligare två större utvecklade ekonomier. De har också allvarliga problem och jag skulle önska att vi inte omvandlar något som är en berättigad reflektion över hur man bättre kan sköta stora utvecklade ekonomier till kritik mot penningpolitiken och euron som, vilket jag nämnde, har skötts exakt på det sätt som man hade förväntat sig.
Låt mig också säga att när jag tittar på finanserna och den finansiella ställningen i de stora utvecklade ekonomierna, ser jag att Europa som helhet, och EU i synnerhet, befinner sig i ett bättre läge - Robert Goebbels sade detta - än Japan eller Förenta staterna vad beträffar det offentliga budgetunderskottet. Kanske någonstans omkring 6 procent, kanske t.o.m. lite mindre, avseende den konsoliderade finansiella ställningen nästa år, i jämförelse med tio procent eller mer i de två andra stora utvecklade ekonomierna.
Jag säger detta för att vi också ska förstå omfattningen. Det handlar alltså om dåligt beteende i ett antal länder som skapar inhemska problem och finansiell instabilitet. Det är inte euron som står på spel, det är finansiell instabilitet som har skapats av dåligt finanspolitiskt beteende, naturligtvis, i samspel med marknader som alltid finns där, eftersom det handlar om marknadsekonomier. Vår grundanalys är alltså att det som inte fungerade normalt i EU var styrningen - den ekonomiska unionen styrdes på ett dåligt sätt.
Jag kan tråkigt nog säga att detta inte är överraskande eftersom stabilitets- och tillväxtpakten har kritiserats på ett felaktigt sätt från allra första början. Jag måste också påminna er att jag själv rapporterade i parlamentet om vår kamp, eftersom stora länder ville skrota pakten eller åtminstone försvaga den avsevärt. Jag måste tyvärr säga att detta var de stora länderna i euroområdet och att de små och medelstora länderna kämpade mot denna tendens. Detta var 2004 och 2005. Ni kommer säkert ihåg att det var en hård kamp eftersom man tog upp ärendet i domstolen och kommissionen - jag måste berömma kommissionen - var tydlig, tydligare än rådet vid den tidpunkten, och vi stödde kommissionen fullt ut. Jag måste påminna er om allt detta.
Jag har nu fått en rad frågor om exakt det som vi efterlyser vid denna tidpunkt. Jag måste nämna att vi redan har sagt att - när kommissionen lade fram sitt förslag - vi ansåg att detta inte var tillräckligt.
Med hänsyn till vad vi anser och vad vi noterar just nu avseende funktionssättet hos hela EU, de 27 och de 16 (i morgon 17) länderna, bedömde vi att kommissionens första förslag var för svagt vad beträffar automatiken och graden av styrning, både avseende den finanspolitiska övervakningen och konkurrenskraftindikatorerna, obalanserna.
När det gäller i vilken omfattning rådets förslag i sin nuvarande lydelse t.o.m. försvagar kommissionens förslag, kan vi inte säga något till er, ärade parlamentsledamöter, förutom att vi hoppas att vi ska klara av det som situationen kräver. Kraven handlar om att vi behöver en mycket omfattande övervakning och en mycket omfattande styrning.
Under 2005 sade jag på ECB-rådets vägnar att vi inte alls var nöjda med rådets dåvarande ståndpunkt, en ståndpunkt som slutligen godkändes.
Jag vill sålunda inte diskutera saken ytterligare, eftersom vi senare kommer att få en rad tillfällen att göra det med parlamentet. Jag har naturligtvis noterat vad Sylvie Goulard sade beträffande parlamentets mycket hårda arbete, tillsammans med rådet och kommissionen, för att komma fram till EU:s slutliga ståndpunkt. Vårt budskap är, som sagt, mycket tydligt i detta sammanhang.
Låt mig bara snabbt ta upp kommunikationsfrågan. Vi måste naturligtvis ständigt förbättra vår kommunikation. Vi försöker att göra det. Låt mig bara säga att när det gäller vår egen kommunikation ger vi en tydlig definition av prisstabilitet, vilket gör det möjligt för alla att ständigt bedöma vad vi sysslar med i realtid.
Jag vill också säga att vi var den första stora centralbanken som införde presskonferenser direkt efter ECB-rådets sammanträde. Vi var först med att offentliggöra ett meddelande med vår bedömning av läget. Vi försöker alltså att ta största möjliga ansvar vad beträffar kommunikation.
Det enda vi inte gör är att offentliggöra ECB-rådets ledamöters personliga ståndpunkter. Vi anser att det för institutionen som förvaltar en valuta för 16 stater som ingår i en union i Europa, men som fortfarande är självständiga stater, är mycket viktigt och bättre att det är ECB-rådet som helhet som utgör den relevanta enheten vad gäller vårt beslut.
Jag tar nu upp ett antal mycket viktiga frågor. Låt mig bara nämna kommentaren att vi är ansvariga för M:et, men i den mån som regeringarna och kommissionen hanterar E:et måste vi här naturligtvis ta hänsyn till E:et, som alltid, precis som vilken annan centralbank som helst: om finanspolitiken är bra och förnuftig, är det lättare för penningpolitiken att skapa prisstabilitet. Om finanspolitiken sköts dåligt måste centralbanken fatta svårare beslut.
Jag menar att samma sak gäller för oss vad beträffar samspelet med regeringarna, men vi är helt oberoende och det faktum att vi tvingades att vidta en rad icke-normativa åtgärder, som jag har förklarat, berodde på att det gav oss möjlighet att överföra våra penningpolitiska signaler så bra som möjligt i ett läge där marknaderna inte fungerade korrekt och att de beslut som vi fattade om räntesatserna därför inte överfördes korrekt till ekonomin som helhet.
Detta är syftet med de icke-normativa åtgärderna: att hjälpa till med att återställa en mer normal funktion hos penningpolitikens överföringskanaler, och vi gjorde denna åtskillnad - jag upprepade detta i ett samtal med bl.a. Ben Bernanke - på ett mycket tydligt sätt mellan de normativa åtgärder som egentligen är de som räknas inom penningpolitiken och de icke-normativa åtgärder som utformades för att hjälpa till vid överföringen av penningpolitiken.
Jag vill också säga att jag noterade den viktiga frågan ...
(FR) När det gäller Jean-Paul Gauzès' fråga om kommunikation, som jag tror att andra också har tagit upp, finns det en tendens, i vissa kommunikationskanaler, att betrakta EU som någon slags syndabock. Om saker och ting misslyckas är det EU:s fel. Vi vet att detta inte stämmer och Europaparlamentet vet naturligtvis detta bättre än någon annan.
Det finns också en tendens att säga att om saker och ting inte går bra, så är det kommissionens fel eller Europeiska centralbankens fel eller, ännu hellre, eurons fel. Detta är det klassiska syndabocksfenomenet. Euron är den valuta som har bevarat sin inre och yttre stabilitet anmärkningsvärt bra. Jag har ännu inte sagt att det är mer anmärkningsvärt än något annat en centralbank någonsin har gjort, i eurons ursprungsländer, under de senaste 50 åren - jag sparade det till sist, om jag får lov att säga det. Jag anser att vi här har en valuta som i själva verket är solid, och solid även historiskt sett. Låt oss därför akta oss för syndabocksfenomenet.
Jag måste säga att vi alla måste arbeta mycket hårt med kommunikationen, men jag riktar även det budskapet till Europeiska centralbanken och eurosystemet som helhet; med andra ord till alla de nationella centralbankerna som tillhör euroområdet. Jag vill dessutom säga att detta utan tvekan är ett problem för de 27 medlemsstaterna och därmed ett problem för hela EU.
(Applåder)
Talmannen
Tack för ditt utförliga svar, herr Trichet. Jag tror att det vid denna tidpunkt är nödvändigt att ge ett mer utförligt svar än vanligt i parlamentet.
Burkhard Balz
Fru talman! Jag vill också verkligen tacka Jean-Claude Trichet, kommissionsledamot Olli Rehn och, framför allt, parlamentsledamöterna för en sådan öppen och heltäckande debatt. Den har varit väldigt saklig, även om ledamöterna från Irland ibland lät sina känslor lysa igenom mot slutet - vilket är fullständigt förståeligt.
På den korta tid jag har till mitt förfogande vill jag ta upp tre punkter. Den första är Europeiska centralbankens oberoende. Jag anser att det var rätt och viktigt att stats- och regeringscheferna - under Helmut Kohls allmänna ledarskap, en vördad europeisk medborgare och dåvarande tysk förbundskansler - verkade för ECB:s oberoende. ECB är eurons väktare. Jag menar att orsaken till att euron har varit så pass stabil under krisens senaste månader är just därför att vi har vårt ECB. Jag vill därför be er att fortsätta att agera så oberoende som möjligt under de kommande månaderna. Om olika personer uttrycker sina åsikter så ska du naturligtvis lyssna på dem, men i slutänden måste ECB:s ordförande och styrelse försvara detta oberoende.
För det andra måste vi vara öppnare mot EU-medborgarna. Detta är en viktig sak. Vi bör framför allt inte ständigt ge dem information på brysseljargong, eftersom vi har fått en del kritik för det, utan på ett sätt som faktiskt är förståeligt för dem som vi riktar budskapet till - Europas folk. Jag tycker att detta är en mycket viktig punkt.
Slutligen nämnde Jean-Claude Trichet Basel III. Detta är ytterligare en sak som jag verkligen skulle lyfta fram. Vi vill genomföra Basel III så snabbt som möjligt. Jag vill emellertid bara genomföra Basel III snabbt om alla på G20-nivå gör det samtidigt. Vi kan inte låta EU gå före återigen och bli den enda banbrytaren, till stor skada för vår internationella konkurrenskraft. Jag anser därför att EU faktiskt bör genomföra detta tillsammans med sina partner i världen. Om detta inte går bör vi överväga andra alternativ.
Talmannen
Den gemensamma debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon.
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
Elena Băsescu
Jag vill också gratulera Burkhard Balz till hans insatser i samband med utarbetandet av detta betänkande. De åtstramningspaket som föreslås för att ta itu med krisen bör inte resultera i åtgärder som kan äventyra den ekonomiska återhämtningen. Jag anser att vi måste hitta en balans mellan den ekonomiska konsolideringsprocessen och skyddet av investeringar genom arbetstillfällen och en hållbar utveckling. Erfarenheterna från de medlemsstater som oförberedda har gått med i eurosamarbetet måste få oss att allvarligt överväga att sätta realistiska frister. Under rådande omständigheter kan det vara godtagbart med en fördröjning på ett par år. Utvidgningen måste fortsätta, med villkoret att länderna uppfyller Maastrichtkriterierna. I detta avseende anser jag att antagandet av euron inte bör ses som en tillfällig lösning, utan som en del av en bred politisk strategi på medellång sikt.
Edward Scicluna
Jag välkomnar och stöder detta betänkande. Vi måste emellertid komma ihåg att, när väl allt prat om finansiell konsolidering, lagstiftning och makroekonomisk styrning upphör, vi måste undersöka vilken effekt detta har haft på den ekonomiska aktiviteten - vilket är kärnpunkten i alla diskussioner. Saken är den att vi behöver en bra och verkningsfull lagstiftning och bättre ekonomisk styrning så att små och medelstora företag, vilka är den främsta kraften bakom ekonomisk tillväxt, utvecklas och växer. Den tråkiga sanningen är att dessa företag har drabbats hårt under de senaste två åren. Vi har därför en hög och stigande arbetslöshet. ECB:s strategi att pumpa in miljarder euro för att hjälpa skuldsatta banker var rätt och riktig, men många banker har börjat lita för mycket på ECB:s likviditet. Nu har vi alltså en situation där de banker som gav lån alltför lättvindigt under de goda åren nu vägrar att låna ut pengar till småföretag. Om detta fortsätter kommer vi inte att få den tillväxt som krävs för att minska budgetunderskotten och de offentliga skuldnivåerna. Arbetslösheten kommer att stiga och vårt ekonomiska resultat kommer att stagnera. Låt oss handla klokt, om vi inte vill svika EU-medborgarna igen.
