Återupptagande av sammanträdet
Talmannen
Protokollet från i går har delats ut.
Finns det några synpunkter?
(Protokollet justerades.)

Onesta
Herr talman! Jag vill framföra en synpunkt angående ett sammanträde som ägde rum i går kväll, där parlamentsledamöter från olika grupper närvarade. Vid mötet deltog olika vice talmän och kvestorer, tillsammans med de arkitekter som har ritat denna byggnad, för att utröna hur vårt arbete ständigt kan förbättras.
Vi upptäckte då att den vackra vita skärmen bakom er, herr talman, faktiskt döljer ett stort fönster. Det verkar som om vi skulle få en vacker utsikt mot floden om man drog undan skärmen, men man förklarade att skärmen fanns där för att undvika att ni hamnade i motljus och för att vi skall få ett bättre ljus under debatterna. Men innan debatterna inleds eller när ni avbryter sammanträdet, vad hindrar oss då från att dra undan skärmen så att vi - gratis - kan få njuta litet av utsikten bakom er, som tycks vara magnifik?
Det passar mig utmärkt att vår församling upplyses av våra rika debatter, men om den riktiga solen då och då kunde få lysa upp vår demokratiska bubbla kan det bara bli bättre. Det vore bra om ni kunde höra med vaktmästarna om hur man kan dra undan skärmen då och då.

Talmannen
Tack så mycket, herr kollega. Jag är tacksam för alla tips som gör vårt sammanträdesrum mera mänskligt. Jag vill föreslå följande: Vi fortsätter tills vidare med sammanträdet i rummet som det är. Under tiden ser jag till att man granskar om det kan göras på något tekniskt enkelt sätt. I så fall prövar vi under en halv timme hur det ser ut om talmannen sitter i motljus.

Fondföretag
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0025/2000) av Olle Schmidt för utskottet för ekonomi och valutafrågor om:
I. förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiv 85/611/EEG om samordning av lagar och ändra författningar som avser företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper
(fondföretag) (KOM(1998) 449 C4-0464/1998 1998/0243(COD))
och
II. förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiv 85/611/EEG om samordning av lagar och ändra författningar om avser företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper(fondföretag) i syfte att införa regler för förvaltningsbolag och förenklade prospekt (KOM(1988) 451 C4-0465/1998 -1998/0242(COD))

Schmidt
. Herr talman, herr kommissionär, kolleger! Det är min förhoppning att parlamentet i dag är berett att fatta beslut om att utöka och förstärka den finansiella marknaden i Europa. Som ny ledamot i Europaparlamentet har det varit mycket intressant och lärorikt att få ansvaret för detta viktiga ärende. Jag vill särskilt tacka mina kolleger i utskottet för deras vilja att hitta kompromisser, talmannens och presidiets lyhördhet inför frågans komplexitet, de goda kontakterna med kommissionen, inte minst med kommissionären, och rådet samt även tacka för det oegennyttiga arbetet av utskottssekretariatet. Enigheten i utskottet har varit stor, bortsett från en punkt som jag hoppas att också den skall kunna få en lösning.
Frågan om UCITS kan tyckas svår, teknisk och politiskt riskfylld. En del tror jag inte ens vet vad UCITS står för. Låt mig emellertid mycket tydligt slå fast att detta är en fråga som verkligen berör medborgarna i Europa, dvs. hur deras sparande förvaltas, vilka valmöjligheter som finns, hur konkurrensen fungerar länderna mellan vad gäller olika sparformer, spararnas krav på säkerhet samt vilka möjligheter Europas medborgare har att spara klokt inför ålderdomen. Det handlar om att väga krav på liberalisering för en bättre marknad och större avkastning mot skydd och säkerhet för investerarna.
Under 1980-talet upplevde de flesta marknaderna i Europa en dramatisk avreglering. Detta fick till följd att framför allt de nationella penning- och obligationsmarknaderna under några år utvecklades mycket snabbt. Kollektiva investeringsfonder blev ett alternativ till att spara sina pengar på banken. I mitt eget hemland sparar över 60 procent av svenskarna i olika fonder. Fondsparande ger trygghet som skapas genom bredden i fondernas placering. Kapital- och värdepappersmarknaden har fortsatt att utvecklas. Det gällande UCITS-direktivet har blivit föråldrat och omodernt. Nya typer av fonder har introducerats i de olika medlemsländerna, som inte får bjuda ut sina andelar i andra medlemsstater. Detta hämmar naturligtvis konkurrens och innovation, samtidigt som allmänheten begränsas i sitt val av alternativa sparmöjligheter.
Kommissionens förslag som vi i dag behandlar är i två delar. Den första behandlar produkten, dvs. fonderna. Den andra delen rör fondföretagen. Det första förslaget syftar i huvudsak till att utvidga placeringsmöjligheterna för fondbolagen genom att tillåta investeringar i andelar i andra fondföretag, exempelvis fond i fonder, standardiserade finansiella termins- och optionskontrakt, insättningar i kreditinstitut och vissa typer av penningmarknadsinstrument. Speciella riskspridningsregler föreslås för dessa investeringar med såväl kvantitativa som kvalitativa kriterier. Dessutom införs särskilda riskspridningsregler för företag som har till syfte att efterbilda ett aktieindex, en så kallad indexfond. Utskottet skärper kraven i förhållande till kommissionens förslag.
För att garantera öppenhet och sundhet bör investeringar i icke-harmoniserade fonder endast tillåtas under förutsättning att kvalitativa kriterier, t.ex. krav på öppenhet och investerarskydd, införs. Dessutom bör också kvantitativa kriterier, riskexponering, införas.
Herr talman, så till den punkt där oenighet råder, eller som jag hoppas rådde, nämligen OTC-derivaten. Kommissionen gör i sitt förslag en distinktion mellan derivat som omsätts på reglerade marknader och derivatinstrument som inte omsätts på reglerade marknader, så kallade OTC-derivat. Kommissionens förslag går ut på att OTC-derivaten inte ingår i de allmänna investeringsslag som kommer i fråga för fondföretagen, utan de skall endast få användas i syfte att åstadkomma en effektiv portföljförvaltning samt för att hedga valutarisker. Derivatmarknaden har under de senaste åren uppvisat en mycket snabb tillväxt i stort sett i alla medlemsländer. Det är därför angeläget att derivatregleringen är flexibel så att marknaden inte blir låst för framtiden. Definitionerna "standardiserade terminskontrakt" och "standardiserade optioner" bör därför sammanföras till en ny definition, "finansiella derivatinstrument" som också omfattar OTC-derivat. Investeringar i OTC-derivat bör dock endast tillåtas under förutsättning att såväl kvantitativa som kvalitativa kriterier införs. De är mycket viktiga i detta fall. De måste införas för att tillgodose investerarnas skydd.
Kommissionens andra förslag är inriktat på dem som förvaltar fondföretagen, dvs. förvaltningsbolagen. Reglerna för förvaltningsbolagen, bl.a. vad gäller förutsättningar för att få starta och bedriva verksamhet, anpassas till det befintliga regelverket. En central punkt är att regler om så kallade förenklade prospekt införs. Relevant information skall erbjudas den som avser att förvärva andelar i en fond på ett språk som är lätt att förstå för investerarna i värdlandet. Också här vill utskottet gå längre än kommissionen.
En fråga som också diskuterats i utskottet är vilka krav på kapitaltillskott som skall ställas på förvaltningsbolagen. Om detta råder det olika uppfattningar. För mig är det bland annat viktigt att de gemensamma reglerna inte slår ut de mindre företagen.
Under de månader som jag har hållit på med detta betänkande har ett mycket tydligt krav framkommit, såväl från industrin som från dem som företräder konsumenterna. Dagens situation är inte bra. Spararna och industrin behöver moderniserade regler för hela Europa. Jag tycker att dagens förslag väl balanserar kraven på en liberalisering av marknaden mot önskemålen på ett effektivt skydd för investerarna.
Jag vill bara avsluta med att säga att en del av kollegerna tycker att detta förslag går för långt, medan andra tycker att jag inte är tillräckligt liberal. Till dem vill jag bara säga: You can' t have it all.

Crowley
Herr talman! Jag vill börja med att till protokollet föra mitt varma tack för det oerhörda jobb som Schmidt, vår föredragande, har gjort. Jag var faktiskt surrogatfader för dessa betänkanden i det förra parlamentet. De senaste sex åren har vi inte lyckats komma fram till någon kompromiss eller överenskommelse i den här frågan. På mycket kort tid har Schmidt lyckats föra fram den till den här slutfasen i parlamentet. Det tackar jag honom för.
Som föredragande av yttrandet från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden skulle jag också till protokollet vilja föra mitt varma tack till sekretariatet för både utskottet för rättsliga frågor och utskottet för ekonomi för deras samarbete i det här ärendet.
Jag talar i dag i flera olika roller: för det första som surrogatfader för det här betänkandet; för det andra som föredragande av yttrandet; och för det tredje, det viktigaste, som en som inser vilka oerhörda fördelar som Europeiska unionen kan vinna genom ett harmoniserat system för fondföretagsinvesteringar för att se till att pengar som nu tjänas i Europa men investeras utanför Europeiska unionen och inte gör någon nytta för unionens ekonomi kan hållas kvar inom ekonomin och skapa företagsamhet, sysselsättning och även garantera framtida pensionsrättigheter.
Det finns inte mycket oenighet bland ledamöterna när det gäller det första förslaget. Det omfattar ett antal kontroller och mekanismer för att se till att vi kan ha den här typen av harmoniserade reglerande myndigheter. Det är emellertid i samband med det andra förslaget som den största oron finns. Jag har en del idéer som jag skulle vilja ta upp. För det första idén med ett EU-pass för förvaltningsbolag bör välkomnas och regeln om godkännande i hemlandet bör också välkomnas. I stället för att skapa en ny regim kunde vi emellertid ha använt direktivet om investeringstjänster som motsvarighet till den regimen. Det är synd att vi inte lyckades ta tag i den möjligheten. Många ledamöter har arbetat för att försöka skydda sina egna länders nationella intressen snarare än att förbättra hela systemet för Europa.
Vi kommer att behöva se över den här frågan igen inom en snar framtid. Jag uppmanar alla ledamöter att med sina röster i dag se till att vi kan få Europa i ett gott tillstånd på kort sikt åtminstone, om det inte går på lång sikt.

García-Margallo y Marfil
Herr talman! Jag vill rikta några tacksamhetens ord till föredraganden Schmidt, min kollega Goebbels och mina gruppkolleger Villiers och Lulling, som trots att de har olika ståndpunkter i vissa frågor alltid har haft en mycket konstruktiv inställning.
Såsom föredraganden redan har påpekat, diskuterar vi nu troligen ett av de allra viktigaste ämnena som kommer att diskuteras under denna mandatperiod. Fondföretagen utgör sedan länge det första instrumentet för besparingar genom vilket miljoner enskilda medborgare, ej experter eller professionella, befäster eller överlämnar sina livsbesparingar till dessa företag.
Detta är det första skälet att säga att vi måste genomföra en avreglering men med försiktighet. Varför? Därför att en bankrutt är ett problem som varje regering kan lösa. Bankrutten, inställning av betalningar, i ett sådant företag skapar ett politiskt, socialt och medborgerligt problem med oräkneliga konsekvenser.
Ett andra argument får mig att betona den nödvändiga försiktigheten i bestämmelserna om dessa företag. Det är min åsikt i den sociala marknadsekonomin, att den skall grundas på en fungerande marknad, men att den skall vara underställd vissa bestämda regler avsedda att skydda ett allmänt intresse, vilket nu och i denna konkreta fråga, handlar om konsumentskyddet.
Denna grundprincip för avregleringen, den ökade konkurrensen, de ökade investeringsmöjligheterna, knutet till den försiktighet som konsumentskyddet kräver, är det som har avgjort och väglett min grupps ståndpunkt i de flesta av de omdebatterade frågorna som har tagits upp här.
För det första, frågan om investeringar i de organ som ej harmoniserats, det vill säga, i de organismer som ligger utanför detta direktiv. Det är uppenbart att, om vi breddar det förslag vi diskuterar här till fondföretagens olika investeringar, kommer de företag som befinner sig utanför att tvingas investera i högriskfonder. Det skulle också vara dumt att låta de reglerade företagen investera i företag för så riskfyllda investeringar som jag har nämnt.
För det andra är frågan om derivat en av de som har splittrat oss mest, både internt i gruppen och i förhållande till övriga grupper. Vi har nått en kompromisslösning. Vi medger alla att investeringar i derivat bör begränsas på ett reglerat sätt, enligt lagen, för att undvika att ett harmoniserat företag kan förlora hela sin egendom genom en investering i högriskprodukter. Denna risk är naturligtvis större när investeringen görs i derivat som inte omsätts på reglerade marknader, de berömda OTC-derivaten. Vi anser att vi har nått en godtagbar kompromisslösning och jag är glad över det.
Eftersom denna fråga inte slutar här utan kommer att återkomma till kammaren, skulle jag vilja göra ett tillägg om arbetsmetoden mellan kommissionen och parlamentet. De texter vi diskuterar här är gamla, och de var redan gamla när de kom till parlamentet eftersom de genomgick betydande förändringar under rådets finländska ordförandeskap. Vi har två alternativ: att föra tjuren tillbaks till sin fålla, det vill säga att återsända förslagen till kommissionen så att de ger oss en enhetlig text, eller att fortsätta framåt. Vi har valt det andra alternativet och jag gratulerar till det, men jag hoppas att samordningen mellan de två institutionerna i framtiden blir bättre så att vårt arbete blir mer begripligt, fruktbart och produktivt.

Goebbels
Herr talman! Europeiska socialdemokratiska partiets grupp stöder kommissionens insatser för att förverkliga en handlingsplan för finansiella tjänster. Det är uppenbart att det krävs en integrerad europeisk finansmarknad efter införandet av euron, en marknad som kan jämställas med den amerikanska och den japanska marknaden.
Debatterna kring fondföretagen har framkallat långtgående interventioner från alla slags lobbyister och passionerade diskussioner i det behöriga utskottet. Jag vill gratulera föredraganden Olle Schmidt såväl som min kollega García-Margallo till deras konstruktiva attityd. Socialisterna erkänner den betydelse investeringsbolagen har för våra ekonomiers utveckling och resursfördelning. Men den internationella finansvärlden är en farlig värld. Kapitalmarknaderna är fortfarande utlämnade till dess excesser. Det finns för närvarande ett överskott på likvida tillgångar som söker en placering.
Under 1999 ledde den internationella ökningen av betalningsmedlen till en dopning av börserna och en explosion av transaktionsvolymen, vilket medverkade till att priserna på kapital- och fastighetstillgångar sköt i höjden. Denna stegring av de internationella finansaktiviteterna betyder också stegrade risker. Man behöver inte vara Nobelpristagare i ekonomi för att förstå att finansmarknadernas nuvarande arbetshypotes - dvs. att vinsterna förväntas växa med 15 till 25 procent per år - helt enkelt är orealistisk på medellång sikt.
Jag vill säga följande med stor bestämdhet: För en förutsebar framtid är den största risken för världsekonomin inte inflationen, utan en deflation som framkallas av att den spekulativa bubblan brister, en bubbla som skapats av marknader vilka enligt Alan Greenspan utmärks av irrationell obetänksamhet. Genom att fullfölja avregleringen av de europeiska finansmarknaderna har den lagstiftande makten en skyldighet att begränsa riskerna. Investeringsbolagen arbetar definitionsmässigt med andras pengar. Lagstiftaren måste skydda det allmänna intresset och införa säkerhetsklausuler. Det finns ingen frihet utan regler.
Vi har avvisat så kallade master-feeder-strukturer. Dessa "närande" fonder existerar i Förenta staterna, men inom en sfär där det endast finns en övervakningsmyndighet och ett enda rättssystem. På den ännu fragmenterade europeiska marknaden skulle sådana strukturer skapa problem. Socialisterna tvivlar på, i likhet med kommissionen för övrigt, om det vore lämpligt att låta investeringsbolagen investera i så kallade over the counter-derivat, produkter som inte omsätts på reglerade marknader. Eftersom dessa operationer i allmänhet inte omfattas av regler för bankövervakning, blir riskerna än mer uppenbara.
För att avgränsa investerarnas risker har socialistgruppen ingivit ändringsförslag där vi föreslår garantiklausuler, såväl kvantitativa som kvalitativa. Genom att godkänna dessa ändringsförslag tillåter parlamentet bruket av OTC-derivat, samtidigt som riskerna för privata investerare begränsas.
Herr talman! Det talas mycket om principen om en sund styrning. Denna princip borde inte endast vägleda den offentliga sektorn, utan också den privata, i synnerhet finansföretag.
(Applåder)

Huhne
Herr talman! Vårt syfte med att sätta upp ramar för värdepappersfonder och andra fondföretag är att säkra högsta möjliga intäkter för våra sparare och det är därför som jag i dag vill ta upp frågan om derivatinstrument.
Jag är övertygad om att ett klokt användande av derivat kan hjälpa till att ge säkrare och högre intäkter. Trots att de ger intryck av att vara riskfyllda så använder fondförvaltare ofta derivat som försäkringar. Ett kontrakt som, till exempel, ger en utbetalning av ett stort belopp om exempelvis Nasdaq- eller CAC 40-aktien sjunker, orsakar en extra betalning av investeraren om indexet för Nasdaq eller CAC 40 stiger. Är det att spekulera? Inte alls. Tänk dig att du har ägnat några månader åt att bygga upp en portfölj med aktier i företag som du är säker på: de har en bra ledning, bra framtidsutsikter och de är bra investeringar. Sedan blir du orolig att hela aktiemarknaden skall kollapsa som den gjorde 1987. Du har möjligheten att sälja allting och omsätta det i kapital men det skulle ju vara att slösa bort dina efterforskningar för att hitta vinnarna. Det skulle också medföra transaktionskostnader när du sålde aktierna och sedan när du köpte dem igen efter fallet. Lösningen är att ta ut ett derivat som betalar sig om Nasdaq eller CAC 40 faller.
Även med ett skräddarsytt derivat eller OTC-derivat som skulle vara billigare, som kanske skulle försäkra dig mot en relativt sänkning mot index i din portfölj, så skulle du fortfarande ha portföljen och aktierna men du skulle ha skyddat dig mot riskerna vid en kollaps. I utbyte skulle du kanske också ha givit upp en del av marknadernas översida. I det här fallet, som kanske är det vanligaste sättet som fondförvaltare använder derivat på, minskar du dina potentiella inkomster men du minskar också den potentiella risken. Det är en önskvärd utveckling i en välförvaltad fond. Historien har visat att investerare drar nytta av en liberal och mjuk inställning till reglering. En hård inställning - föreskrifter om hur förvaltare i den privata sektorn skall investera och var de skall investera - kommer endast att minska spararnas intäkter.
Pensionsfonder som var tvungna att lyda regler om var de kunde eller inte kunde investera, i enlighet med våra statsobligationer, hade intäkter på 5,2 procent per år, knappt hälften av de årliga intäkter på 9,5 procent som fria fonder gjorde mellan 1984 och 1996. Det är naturligtvis intäkterna efter att alla förluster dragits av. Blanda inte ihop en verklig omtanke om investerarnas intressen med en populistisk rädsla för den nya och innovativa och liberala inställning som betalar sig. Det är det vi borde tänka på här i dag.

Lipietz
Herr talman! Det betänkande som presenteras i dag syftar till att fullborda den fria rörligheten för kapitalplaceringar i Europa, inbegripet de mest sofistikerade placeringsformerna. Vi är principiellt sett inte motståndare till denna verksamhet. Men i motsats till Christopher Huhne anser vi att en kontinent som inte har kunnat kontrollera oljeproducenterna på ett korrekt sätt, inte får gå alltför långt med avregleringen av en sektor som, på sikt, kan framkalla samma typ av kris.
Vi röstar därför med försiktighet för alla de ändringsförslag som begränsar bruket av finansiella derivatinstrument, och vi kommer att rösta för de ändringsförslag som begränsar en överdriven koncentration av likvida finansiella tillgångar inom en och samma finansgrupp. Men vi måste omedelbart säga att vi kommer att rösta emot texten som helhet. Vi kommer dessutom att rösta nej till alla framtida förslag till en avreglering av finansmarknaderna, och vi uppmanar alla politiska grupper att göra detsamma, till dess att man äntligen kommer att besluta om en harmoniserad beskattning av kapitalinkomster.
Sedan flera år tillbaka har vissa länder, bl.a. Förenade kungariket, blockerat denna harmonisering genom att omvandla sina finansiella marknader till skatteparadis. De vill inte ens ha ett strikt minimum, dvs. Monti-paketet som föreslogs av kommissionen i Bryssel. Denna attityd gör Europa till ett maskineri som befriar kapitalinkomster från skatt och därmed överför hela skattebördan på arbetsinkomster, med alla de sociala och även moraliska konsekvenser som följer därav. De måste bli ett slut på detta. Genom att blockera finansföretagens krav har Europaparlamentet medel att ställa de stater som förvandlats till skatteparadis mot väggen.

Abitbol
Herr talman! Genom direktiv 85/611 infördes ett slags EU-pass för vissa typer av fondföretag, som skulle kunna sälja sina produkter inom hela unionen. Sedan dess har kapitalmarknaderna och de överlåtbara värdena fortsatt att utvecklas - de har genomgått en ohejdad exponentiell explosion mot bakgrund av en ohämmad finansiell globalisering.
Detta för oss fram till de två förslagen till direktiv. När det gäller det andra, som inte påkallar någon särskild anmärkning, är betänkandet utmärkt. Man strävar efter att stärka skydds- och säkerhetsåtgärderna till konsumenternas förmån. Detta skulle vara ett steg i rätt riktning om man också frågade sig varför; för vad, vilken legitimitet och vilken respekt för befolkningarna, som vi ytterligare bör stärka det engelska språkets monopol i samtliga dokument som sprids i hela Europa. Det är innebörden i ett ändringsförslag som vi har ingivit, enligt vilket alla språk i gemenskapen skall främjas. Ett godkännande av detta ändringsförslag är en förutsättning för vårt godkännande av det andra direktivet.
Saken ser helt annorlunda ut när det gäller det första förslaget. Ursprungstexten hade kunnat få vårt samtycke, eftersom man har tagit itu med den legitima frågan om att modernisera den befintliga lagstiftningen. Men betänkandet - och jag vill hedra vår kollega Schmidts arbete - kan av flera skäl inte få vårt samtycke. För det första gynnar man i alltför hög grad produkter grundade på indicier som inte längre har något att göra med den verkliga ekonomin; derivatprodukter som underblåser den finansiella bubblan, vilket vår kollega Lipietz talade om för en stund sedan.
För det andra anser jag, i likhet med honom, att vi inte bör främja en överdriven koncentration till fonder som senare kan visa sig vara de amerikanska pensionsfondernas trojanska häst. Självklart föreskrivs ingen ömsesidighet till förmån för europeiska fondföretag.
Vi motsätter oss också att man avskaffar staternas frihet att upp till högst 35 procent...
(Talmannen avbröt talaren.)

Villiers
Herr talman! Det här är en mycket viktig fråga för Europa. Ett Europa som står inför en annalkande pensionstidbomb måste vidta alla åtgärder för att uppmuntra sparandet och maximera den avkastning som Europas befolkning kan få från sina besparingar. Jag välkomnar många av de utvecklingar som Schmidt talar om i sitt betänkande.
UCITS är en framgång i Europeiska unionen. De är en säker produkt som handlas över gränserna. Det är dock dags att lagstiftningen aktualiseras. Schmidt har gjort ett utmärkt jobb här. Det är ingen hemlighet att jag skulle ha föredragit att Schmidts betänkande inte skulle ha ändrats så mycket här i Europaparlamentet. Jag uppmanar dock kammaren att ta en balanserad och sund ställning i den här frågan. Det radikala steg som tas i det här betänkandet är att tillåta fondföretag att använda OTC-derivat. Jag uppmanar alla här att göra en utvärdering av de produkter som fondföretag kommer att använda. Vi talar nu inte om att använda derivat för spekulation. Vi talar om att använda derivat för att minska riskerna och öka avkastningen på vanliga europeiska medborgares sparpengar. Schmidt förtjänar applåder för att han vunnit Europaparlamentets stöd för OTC-derivat.
Vi får inte vara rädda för att gå framåt, att reagera på förändringar på marknaden. Ja, vi måste fortsätta att se till att fondföretagen ger konsumenterna en balanserad och skyddad produkt. Det här betänkandet ger varje tänkbart skydd för konsumenten. Några av ändringsförslagen går dock för långt i att begränsa användandet av OTC-derivat. Jag tror att de här derivaten kommer att vara ett tillskott till värdepappersfondernas portföljer som bara kan vara till hjälp för enskilda personer runt om i Europa att få en hög avkastning på sina besparingar. En honnör för Schmidt.

Kuckelkorn
Herr talman, kolleger! Ändringen av direktivet om fondföretag har blivit nödvändig eftersom det gamla direktivet inte längre motsvarar realiteten på finansmarknaderna. Det som då står i förgrunden är att privata investerare gör kapitalinvesteringar genom företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper (fondföretag). Master-/Feeder-fonder står följaktligen i motsatsställning till avsikten i direktivet och har av den anledningen helt korrekt avvisats av utskottet för ekonomi och valutafrågor.
Privata investerare behöver öppenhet om riskerna med fondföretag och produkter. Produkterna måste vara så utformade att även den lille investeraren vid bankdisken kan förstå vad han inlåter sig på. Det betyder inom ramen för EU-passet för fondföretag att nationella kontrollmyndigheter måste anlägga samma måttstock vid kontroll av produkter och förvaltningsbolag. Bedömningsspelrummen för de nationella kontrollmyndigheterna måste begränsas, om det skall skapas öppenhet och förtroende för produkterna och förvaltningsbolagen på den inre marknaden.
Ett viktigt resultat av fondföretagsdirektivet är därför att man har tagit upp hanteringen av derivaten med OTC-papper inom ramen för en effektiv portföljförvaltning, ty en stor nackdel med det gamla direktivet var att alla kontrollmyndigheter uppfattade den effektiva portföljförvaltningen på olika sätt. Europaparlamentet gör rätt i att stärka skyddet för konsumenter i Europa. Konsumenterna kan inte automatiskt hålla sig informerade om alla erbjudna produkter, och riskerna med många av dessa. Europa får inte bli ett paradis för investmentbolag, banker, försäkringsbolag eller deras lobby.
(Applåder)

Talmannen
Tack så mycket, herr Kuckelkorn. Ärade kolleger! Jag kan ge er en underhandsrapport vad gäller frågan med draperiet och fönstret. Bakom detta draperi finns en lös mellanvägg, som inte utan vidare kan tas bort. Vi måste alltså skjuta upp experimentet till nästa sammanträde. Men jag skall se till att man då gör ett försök att se hur det ser ut.

Lulling
Herr talman! Sedan direktivet om fondföretag trädde i kraft den 1 oktober 1989 har det haft enorma framgångar, främst tack vare den mycket höga skyddsnivå som garanteras investerarna. Branschen för investeringar i fonder har dragit nytta av direktivet och fondföretagens goda anseende bland investerarna, och den har därmed femfaldigat sina tillgångar inom Europeiska unionen.
Den gränsöverskridande saluföringen av investeringar i fonder inom Europeiska unionen har utvecklats starkt och direktivet har blivit en föredömlig lagstiftning på internationell nivå. Men då det har tio år på nacken - marknaderna har utvecklats och nya, alltmer sofistikerade finansiella produkter erbjuds - har det givetvis blivit något föråldrat.
De förslag från kommissionen som vi diskuterar här möjliggör en lifting, vilket direktivet är i behov av. Jag delar vissa av de farhågor som har framförts - bland annat av min kollega García-Margallo - men denna lifting skulle vara än lämpligare om man jämställde de fonder som bara producerar ett börsvärde, och som alltså förvaltas på ett passivt sätt - dvs. i själva verket inte förvaltas alls - och de fonder som använder indicier såsom benchmark för en aktivt förvaltad fond, om så bara för att göra det möjligt för medelstora företag - som är börsnoterade men som inte ingår i börsindex - att få en bättre tillgång till kapitalmarknaderna. Det är dessutom ofta lättare att garantera ett skydd för investerarna med en aktivt förvaltad fond. Ett råd till icke-insatta: mitt ändringsförslag 47 går i den riktningen.
När det gäller förslaget till en ny bestämmelse som skulle begränsa investeringarna i en och samma grupp till 15 procent, vill jag betona - bortsett från att denna gräns är för låg - att texten inte erbjuder någon definition av begreppet grupp, ett begrepp som för övrigt inte existerar i europeisk rätt, eftersom det är omöjligt att tillämpa och lika omöjligt att kontrollera i praktiken.
Jag kommer alltså att rösta emot detta förslag till ändring. För att avsluta, herr talman, tillåt mig erinra kollegerna om direktivets behov av en new look som skulle göra fondföretagen ännu mer attraktiva. Däremot är direktivet inte i behov av en europeisk korsett, som skulle kväva dem.

Randzio-Plath
valutafrågor. (DE) Herr talman! Genom att införa euron och fortsätta att avreglera kapitalmarknaderna har vi redan fått ett större, fördjupat europeiskt finansområde, som bidrar till en utvidgning av marknaderna för avsättning, till öppenhet i fråga om priser, men också till skärpt konkurrens.
Här måste man också se den ekonomiska betydelsen av finansaffärerna, framför allt dem vi i dag befattar oss med. I slutet av 1999 fanns det nästan 15 000 investeringsfonder som godkänts som företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper (fondföretag), med ett värde om totalt mer än 2 biljoner euro, som därmed utgjorde omkring 75 procent av alla funds assets. Därför har kommissionen med all rätt tagit upp den ekonomiska betydelsen även i sina utkast till förslag till direktiv, och jag måste säga att kommissionens förslag egentligen är mycket övertygande. Vi känner alla till hur svårt det är att förbättra en rättslig ram för investmentfonder, och hur svårt det är att också anpassa EU-passet för förvaltningsbolag till bestämda normer, som tolkas proportionerligt.
Därför kan det också betraktas som ett framsteg i fråga om de rättsliga och kontrollrättsliga villkoren för finansiella marknader och finansiella produkter. Här syftar jag också framför allt till en optimering av konsumentskyddet, och jag tror att det är mycket viktigt att detta kommer till uttryck både i kommissionens förslag och i Europaparlamentets förslag och kompromissförslagen.
Vad beträffar OTC-derivaten anser jag dock inte att risken kan uppskattas, och jag anser också att vi som Europaparlament måste informera och hela tiden klargöra för konsumenterna, som förväntar sig att värdepappersfonder i fråga om långfristig säkerhet skall kunna jämföras med ett klassiskt sparavtal och därför också kallas fondsparande, att man inte kan jämföra dem med varandra och att vi av den anledningen behöver ett minimiskydd. Varför kan vi här inte rätta oss efter minimiskyddet i direktivet om värdepappershandel, exempelvis artikel 11, vad gäller det goda uppträdandet?
För mig är detta alltså ytterligare ett möjligt framsteg, och jag anser att det också vore bra om konsumenterna och investerarna med hjälp av fondernas namn kan erfara något om fondens riskstruktur.
(Applåder)

Kauppi
Herr talman, herr kommissionär! Det direktivförslag som nu är under behandling kommer att leda till flera välkomna reformer i de nuvarande bestämmelserna. I förberedelsearbetet har man huvudsakligen funnit en fungerande balans som ökar effektiviteten och tillväxten på den europeiska placeringsmarknaden utan att för den skull göra avkall på ett tillräckligt skydd för de konsumenter som köper fondandelar. Ju större förtroende konsumenten har för placeringsmarknaden, desto mer beredda är konsumenterna att placera på den öppna marknaden. Ju mer konsumenterna placerar, desto ljusare ser finansieringsmarknaden ut för europeiska företag. Det är ju klart att företagens balansräkningar står på en sundare grund när företagen lättare får tillgång till finansiering genom eget kapital, och på så sätt förbättras också tillväxt- och investeringsmöjligheterna. Om pengarna flyter in på aktiemarknaden via direkta investeringar eller via företag för kollektiva investeringar saknar i detta sammanhang betydelse.
Även om vi i utskottet för ekonomi och valutafrågor i mycket var eniga om målsättningarna i lagstiftningsreformen var inte utskottsbehandlingen bland de allra lättaste. Åtminstone för mig personligen vållade det problem att direktivet rent tekniskt var uppdelat på två separata förslag, vilket i varje fall inte gjorde det lättare att sätta sig in i detta mycket svåra tekniska ämnesområde. Jag skulle ändå vilja framföra mina synpunkter på några enskilda förslag.
För det första är jag mycket nöjd med att direktivförslaget i sin helhet ökar investeringsfondernas frihet att rikta finansieringskapital på olika instrument. Vad derivaten beträffar anser jag att utskottets ståndpunkt är motiverad - till skillnad från till exempel Randzio-Plaths. Det finns ingen anledning att behandla OTC-derivat på ett annat sätt än standardiserade terminskontrakt och optioner, för de används i de flesta medlemsländer och dessa OTC-derivat har använts även tidigare. När det gäller artikel 5 g i det andra direktivförslaget, dvs. den så kallade delegeringsartikeln, anser jag att kommissionens ursprungliga förslag om fullmaktsbestämmelser var bättre än det som nu antagits av utskottet. Därför ställer jag mig också bakom några av Villiers ändringsförslag på den här punkten.

Balfe
Herr talman! Jag ser två problem med den här debatten i dag. Först, när jag kom hit till parlamentet för flera år sedan så sades det att om du hade ett svårt jobb så gav du det till en liberal. Nu har det sagts mig att om du har en svår debatt så vet du att du har problem om hälften av Luxemburgs ledamöter är närvarande i kammaren samtidigt - och det är de.
Först och främst så välkomnar jag förslag nummer ett. Det underlättar saker och ting och gör dem mer aktuella. Jag tror att många av de brittiska ledamöterna kommer att rösta emot flera av ändringsförslagen i betänkandet.
Vi stöder Schmidtbetänkandet när det gäller förslag ett men vi beklagar att direktivet innehåller flera kvantitetsgränser som begränsar möjligheten att sprida risker. Vi anser att en mer avreglerad marknad är bästa sättet att gå framåt.
För det andra anser vi att förslag två är mycket förvirrande. Det är svårt att förstå och vi tycker att det vore klokt av kommissionen att se över det igen. Om det behövs mer reglering så anser vi att det hellre kan uppnås med andra medel än de som föreslås i direktivet. Vi håller särskilt inte med förslaget om kapitalkrav eftersom om de kraven görs för höga så kan de faktiskt helt utrota en del industriverksamheter. Vi ber kommissionen att se över de här förslagen igen.
Slutligen så skulle vi vilja uppmana ledamöterna att särskilt rösta emot ändringsförslag 41 om kapitalkrav eftersom vi tycker att det skulle vara mycket illa för industrin.

Fatuzzo
Herr talman! Pecunia non olet, sade de gamla romarna. Det viktiga är att pengar skapar mer pengar. Detta är det enda tillfälle när jag låter ekonomernas intressen sammanfalla med deras som vill sko sig och som bara tänker på dollar, som farbror Joakim, som brukar återges med dollartecken i stället för ögon, med den skillnaden att i det här fallet är det eurosymboler.
Här förenas medborgarnas intressen med de pensionärers som vill leva ett lugnt och tryggt liv. Som ett exempel kan jag nämna min svåger som lever i Rom och som är pensionär sedan ett år och som sedan dess, varje dag - från klockan sju på morgonen när han vaknar och till midnatt - på TV-skärmen kontrollerar hur hans pensionsfonder och de övriga rörliga tillgångar han investerat i har utvecklats.
Pensionärerna kommer i framtiden - vilket redan sker - att förfoga över betydande belopp. Samtidigt som de unga är utblottade har de äldre samlat på sig rikedomar och eftersom de vill kunna utnyttja dem är de mycket intresserade av detta direktiv.
Om de nationella regeringarna - på samma sätt som Europeiska unionen - verkligen var intresserade av att de pengar som förtjänats under ett livs arbete skulle växa, så skulle problemet med pensionsbomben redan ha lösts. Ni, kommissionär Bolkestein, har i det här avseendet ett stort ansvar för de äldres och pensionärernas framtid, en framtid som jag hoppas blir än bättre när vi väl har godkänt det här direktivet, så som kollegerna Villiers och Kauppi har föreslagit.

Karas
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Även om många av mina ändringsförslag avvisades i utskottet, välkomnar jag kompromissen och förslaget.
Jag tror att vi till slut än en gång bör påpeka att skapandet av en enhetlig europeisk marknad prioriteras i detta direktiv, efter införandet av euron 1999. Man bör också erinra om nackdelarna med de gamla bestämmelserna. Nationella fonder kunde inte åtnjuta fördelarna av det enhetliga EU-passet som föreskrivits i direktivet av 1985. Urvalet var begränsat för investerarna, ingen förnyelse främjades, och olika bestämmelser och skyddsåtgärder för investerarna i varje land innebar hinder för konkurrensen.
Det var därför nödvändigt att aktualisera de gällande bestämmelserna. De nya bestämmelserna ger följande fördelar: De harmoniserar konkurrensvillkoren och ger ett enhetligt och effektivt skydd för investerarna - här välkomnar jag framför allt de förenklade möjligheterna som gör det lättare att jämföra och bedöma fonderna; det skapas alternativa sparmöjligheter för allmänheten - detta är av särskild betydelse som tillägg till pensionen - och nya möjligheter för företagen att skaffa kapital.
Men jag vill också påpeka att somliga blir litet oroade av att förslaget manifesterar tendensen att begränsa transaktioner mellan fondföretag och förvaringsinstitut. Orimliga inskränkningar av sådana förbindelser bör absolut undvikas, eftersom man i dessa inte tar hänsyn till den universella bankkulturen med europeisk prägel.

Bolkestein
. (NL) Herr talman! Först och främst skulle jag för kommissionens räkning vilja framföra mitt hjärtliga tack till föredraganden Olle Schmidt och ledamöterna i utskottet för ekonomi och valutafrågor som är behörigt i huvudsaken, liksom till föredragande Brian Crowley och ledamöterna i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden som jag gärna skulle vilja tacka för deras utförliga och viktiga insatser för att förbättra och utvidga förslagen.
Sektorn aktiefonder har sedan direktiv 85/611 godkändes genomgått en lång utveckling, och det är nu viktigt att modernisera reglerna. Syftet med de nya förslagen är att upprätthålla den allra högsta skyddsnivån för investerarna, vilket utgör ett absolut villkor för integration av marknaderna som en följd av införandet av euron. Med tanke på att den genomsnittliga europeiska familjen placerar sina sparpengar i aktiefonder omfattar förslagen bestämmelser beträffande en försiktig förvaltning - och det vill jag betona - en försiktig förvaltning vad investeringspolitik och riskspridning beträffar.
De två förslagen bildar en sammanhängande helhet. Det första förslaget utvidgar antalet instrument som en "institution för kollektiva investeringar i aktier" - fondföretag - kan tillämpa för investeringar. Fondföretag tillhör, vilket redan påpekats under detta sammanträde, till de största aktörerna på de moderna kapitalmarknaderna. Deras närvaro ger ett större antal vanliga investerare möjlighet att delta på dessa marknader, varvid riskspridningsprincipen iakttas, skyddade genom lämplig tillsyn. Genom att diversifierade investeringsformer tillåts kan privata investerare också utnyttja de moderna investeringsteknikernas alla fördelar.
Det andra förslaget utvidgar den roll som dessa viktiga förmedlande institutioner kan spela på Europas kapitalmarknader vad utvecklingen av sektorn investeringsfonder beträffar. Genom att tillåta etablering av affärsgrenar och utförande av vissa tjänster på gränsöverskridande basis kommer dessa organisationer äntligen att kunna dra nytta av friheterna i Romfördraget, vilket de har saknat under alla dessa år.
Kommissionen välkomnar många av de förtydliganden som föreslagits av utskottet för ekonomi och valutafrågor och kommer att överta ett stort antal av utskottets idéer. Kommissionen kommer att överta ändringsförslagen - och nu använder jag den senaste reviderade numreringen - 2, 3, 4, 5, 6, 9, 13, 19 och 21 beträffande det första förslaget och 23, 28 och 32 beträffande det andra förslaget, då detta verkligen är mycket nyttiga förtydliganden och förbättringar.
Vidare uppskattar jag de tankegångar - men då i en anpassad form - som kommer till uttryck i ändringsförslagen 1, 10, 11, 14, 18 och 20.
Jag stöder likaså den bakomliggande tanken i fråga om det allmänna högsta tillåtna procenttalet för motpartens risk i ändringsförslagen 17, 36 och 45.
Jag kan också godta idén i den andra föreslagna punkten i ändringsförslag 47. Alla de ändringsförslag jag nu har nämnt syftar på det första förslaget.
Vad det andra förslaget beträffar kan jag överta tankegångarna i ändringsförslagen 24, 25, 29, 30, 41 och vissa delar av 27, som innehåller förnuftiga förslag, även här dock i en anpassad formulering. Kommissionen föreslår att överta dessa innehållsmässigt med vissa ändringar i formuleringen.
Dessutom noterar jag förslaget från utskottet för ekonomi och valutafrågor om att kodifiera den fullständiga texten när denna är godkänd - ändringsförslag 7 från det första och ändringsförslag 22 från det andra förslaget. Kommissionen förespråkar konsolidering och kommer inom överskådlig tid, efter det att förslagen har godkänts och med förbehåll för kommissionens initiativrätt, att ägna sig åt att utarbeta en kodifierad version. Jag kan dock inte överta formuleringen i beaktandet som sådan.
Kommissionen anser vidare att ett antal av de ändringsförslag som förslagits av utskottet för ekonomi och valutafrågor skulle ändra innehållet i det första förslaget på ett fundamentalt sätt. Därför kan kommissionen tyvärr inte godkänna följande ändringsförslag till det första förslaget:
Ändringsförslag 8 eftersom den föreslagna, allmänna hänvisningen till investeringar "som omfattas av detta direktiv" i stället för den mer precisa hänvisningen till instrumentet "enligt kapitel 19" försvårar verkställigheten. Vidare skulle detta ändringsförslag kunna leda till olika tolkningar i medlemsstaterna, vilka kanske letar efter de instrument som kommer i fråga i andra artiklar i direktivet.
Ändringsförslag 16 äventyrar skyddet för investerare eftersom förbudet mot säkerhetsställande hos förvaltaren är en contradictio in terminis. Även transaktioner avseende utlåning av värdepapper via clearingorganisationer eller börser - detta i motsats till inköp av värdepapper - täcks inte automatiskt av dessa organisationer. Därför kan vi inte överta det föreslagna ändringsförslaget.
Ändringsförslag 42 avser en möjlighet som inte förändras av förslaget och som inte har förorsakat något som helst problem sedan direktivet verkställdes. Jag ser således ingen anledning att slopa artikel 22.3 och tillbakavisar därför ändringen.
Ändringsförslag 44 kan inte godtas eftersom om man föreskriver att icke-harmoniserade fonder måste följa de regler som de är "ålagda enligt direktivet" och av förvaltaren i fråga om lån, utlåning, försäljning av överlåtbara värdepapper som företaget inte innehar, skulle detta verkligen leda till en situation där endast mycket få fonder, till exempel schweiziska fonder, kommer i fråga för investering. Detta strider emot kommissionens avsikt att bredda investeringsspektrumet, och formuleringen av detta skulle kunna stå i strid mot GATS-avtalen.
Ändringsförslag 47 är oacceptabelt vad beträffar de föreslagna ändringarna till den första punkten i artikel 22a eftersom detta förslag är fullständigt oacceptabelt i förhållande till spridningsreglerna i artikel 22, framför allt när fondföretagen är förpliktigade att ange en referenspunkt, vilket har diskuterats i rådet.
Den viktigaste frågan beträffande det första förslaget är dock parlamentets ändringsförslag där man medger att over the counter-instrument används för allmänna investeringsändamål. Kommissionen pekar på att det redan är tillåtet att använda OTC-derivat för allmänna investeringsändamål enligt vissa medlemsstaters nationella lagstiftning. Kommissionen avvaktar emellertid med att ta ställning med tanke på de verkligt höga riskerna för dessa investeringar jämfört med de mer traditionella finansiella instrumenten. Jag anser att OTC-instrument skulle kunna leda till problem eftersom de inte är likvida, priset är svårt att uppskatta och de medför risker för motparten i fråga om överlåtbara värdepapper som företaget inte innehar. Det förefaller vara inkonsekvent att välja ett ytterst försiktigt tillvägagångssätt i fråga om investeringar som icke-harmoniserade fonder eller depositioner och samtidigt tillåta investeringar i de uppenbart mer riskfyllda OTC-instrumenten helt och hållet. Utskottet för ekonomi och valutafrågor har genom att avvisa föredragandens ändringsförslag 39 intagit samma ståndpunkt som rådet.
Parlamentets ändringsförslag skulle leda till att fonder i teorin tillåts investera i OTC-instrument och att bedriva handel på hela den inre marknaden med rättigheterna att delta i deras fonder. I praktiken skulle tillträdet till andra EU-marknader för dessa i teorin harmoniserade fonder som investerar i OTC-instrument kunna blockeras av att olika nationella lagstiftningar och skyddsåtgärder mot OTC-investeringar tillämpas. Det skulle strida mot det faktum att EU-lagstiftningen ju är avsedd för alla fonder som investerar i OTC-instrument. Med tanke på denna möjliga negativa konsekvens för den inre marknaden och de stora riskerna med OTC-instrument kan kommissionen inte acceptera ändringsförslagen 12, 15, 37, 38, 39, 43, 46 och 48 samt de delar av ändringsförslagen 17, 36 och 45 som avser OTC-instrument.
Vad det andra förslaget beträffar har jag redan sagt att kommissionen kommer att beakta många ändringsförslag. Trots allt finns det vissa ändringsförslag som kommissionen inte kan överta: ändringsförslag 26, som inte verkar stämma överens med ordningsföljden för utfärdande av auktorisation och inledning av verksamhet; delar av ändringsförslag 27, framför allt slopandet av förebyggandet av intressemotsättningar, begränsningen av delegering av uppgifter till delar av styrelsebeslut och slopandet av medlemsstaternas allmänna beslutsrätt i fråga om delegering; ändringsförslag 31 eftersom kommissionen anser att tillämpningen av artikel 44 i direktivet i oförändrad form om handel med rättigheter till deltagande i fondföretag har visat sig vara adekvat.
Det är därför inte nödvändigt att tillämpa direktivets bestämmelser beträffande utförande av tjänster på området aktieinvesteringar, mer känt som investeringstjänstedirektivet, vilket skulle kunna leda till svårigheter eller förvirring.
Ändringsförslag 33 är otydligt i fråga om vad som avses med värdmedlemsstatens språk, framför allt när det finns flera officiella språk, och vilka fördelar som kan uppnås med översättningar till två andra språk.
Ändringsförslag 34 är oacceptabelt eftersom om man helt enkelt slopar hänvisningen till pensionsfonder kan otydlighet uppstå med avseende på om ett förvaltningsbolag kan utföra dessa aktiviteter eller inte. Vidare tror jag att pensionsfonder i det här fallet kan ha nytta av att förvaltningsbolag på ett tydligt sätt inte sammanfogas med pensionsfonder, utan bara får utföra en del av förvaltningen per delegering.
Ändringsförslag 35 kan inte godtas eftersom det inte ger någon som helst effekt i rättsligt hänseende. Förvaltningsbolag som förlorar sin auktorisation i en medlemsstat skulle då bli tvingade att etablera sig på nytt som en annan juridisk person för att kunna få ny auktorisation i en annan medlemsstat.
Ändringsförslagen 49, 50 och 51, som vilar på samma grund, är godtagbara eftersom de medför grundläggande ändringar av kommissionens konsekventa tillvägagångssätt med avseende på regleringen av delegering till tredje part och inte ger de behöriga myndigheterna och investerarna tillräcklig säkerhet.
Jag skulle avslutningsvis gärna vilja gå in på de kommentarer som en del ledamöter fällt under förmiddagen och, herr talman, med ert samtycke kommer jag att göra detta på det engelska språket.
Först av allt, angående Crowley som undrade om det andra förslaget inte helt enkelt skulle kunna innebära att man antar en inställning som helt överensstämmer med direktivet om investeringstjänster inom värdepappersområdet. Kommissionens invändningar mot det förslaget skulle vara följande: en sådan inställning skulle medföra svårigheter som skulle uppstå genom två olika auktoriseringar som till och med skulle kunna inbegripa olika myndigheter och bestämmelser som inte är enhetliga, dessutom skulle det inte finnas några bestämmelser alls för intressekonflikter. Ett förvaltningsbolag kan till exempel syssla med emissionsgarantier och om det inte kan sälja så skulle det kunna lägga in värdepapper i den fond den förvaltar, annars kan det uppstå svårigheter där order skulle verkställas om förvaltningsbolaget sysslade med mäkleriverksamhet. Dessutom skulle det förslag som Crowley lade fram tvinga fram en förändring av ISD som just nu - vilket jag är säker på att han redan vet - inte omfattar kollektiv förvaltningsverksamhet. Till sist skulle enligt förslag något pass inte delas ut till förvaltningsbolag som inte vill vara verksamma inom ramen för direktivet om investeringstjänster inom värdepappersområdet.
Angående frågan från Huhne så hänvisade han i morse till att "hedga". Sådan verksamhet tillåts dock redan i den befintliga artikel 21.1 i direktiv 85/611 om UCITS. Så det Huhne vill är redan möjligt.
Villiers ställde en fråga angående att förbättra förvaltningen av portföljer. Det är också något som är tillåtet enligt den befintliga lagstiftningen. Jag hänvisar till samma artikel 21 som jag hänvisade till i samband med frågan från Huhne.
Kauppi ställde frågan varför kommissionen utarbetat ett åtgärdspaket som delats upp i två separata förslag. Skälet till det är att det första förslaget särskilt fokuseras på produkten medan det andra inriktas på tjänsteleverantören och på prospekt för fondföretag. Det skulle underlätta för förhandlingsprocessen i rådet om de här två förslagen om två olika problem hålls åtskilda. Kommissionen skall inte bara lyssna till Europaparlamentet och ta hänsyn till förslag från parlamentet utan, vilket är välkänt, måste även förhandla med rådet. Det är skälet till varför kommissionen lagt fram två separata förslag.
Avslutningsvis klagade Balfe över att det, enligt hans åsikt, finns för många begränsningar i hela det förslag som kommissionen lagt fram. Vi tycker att dessa begränsningar är berättigade: för det första genom behovet att sprida investeringar; för det andra på grund av sårbarheten i behovet att alltid kunna återbetala investeringar; för det tredje för att undvika en oordnad påverkan på investeringsfonderna. Det är skälen till varför kommissionen anser att, på grund av den försiktighet som måste iakttas på det här området, de här olika begränsningarna är nödvändiga.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 12.00.

Inbördes rättshjälp i brottmål mellan EU:s medlemsländer
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0019/2000) av Di Pietro för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om utkastet till rådets akt om att upprätta konventionen om inbördes rättshjälp i brottmål mellan Europeiska unionens medlemsstater.

Di Pietro
Herr talman, kära kolleger! I brev av den 3 augusti 1999 och av den 3 december 1999 bad rådet att Europaparlamentet i enlighet med artikel 39 i fördraget skulle avge ett yttrande om förslaget till konvention mellan medlemsstaterna för att garantera en bättre inbördes rättshjälp i brottmål.
Som ni förstår rör det sig om ett mycket viktigt förslag som skulle ge unionens medlemsstater möjligheter att skapa ett heltäckande och mer homogent system på det straffrättsliga området.
Om sanningen skall fram så finns det fortfarande i dag skilda meningar i rådet när det gäller typen av konvention, när det gäller några av de artiklar som är tänkta att ingå i konventionen. Några av de skillnaderna har redan klarats ut, andra återstår.
Förslagets andemening är att ge dem som arbetar i rättssystemet - framför allt domarna, men även intresserade medborgare - ett operativt instrument som är effektivt i kampen mot brottsligheten, och som samtidigt respekterar den grundläggande rätten till försvar och de allmänna principerna om mänskliga rättigheter.
Detta är skälet till att de föreskrifter som ingår i förslaget kan accepteras, trots de många luckorna i texten. De kan alltså accepteras, herr talman, men enbart under förutsättning att de ändras på lämpligt sätt för att garantera att de verkligen fungerar för dem som arbetar inom rättssystemet och att de kan accepteras av medborgarna. Av den anledningen har kommissionen föreslagit diverse ändringar, som samtliga har som syfte att systematisera rådets förslag genom en serie tekniska justeringar som gör texten mer harmonisk och sammanhängande i och med de föreslagna ändringarna. Ändringar som kan sammanfattas som en bättre fokusering på den grundläggande rätten till försvar, diverse tekniska ändringar som krävs för att en hel räcka oklara och motsägelsefulla stycken skall bli begripligare och att man tar bort den del som avser telefonavlyssning på distans, där det fortfarande, å ena sidan saknas tekniska kunskaper och, å den andra, saknas en acceptans från regeringarna i unionens olika medlemsstater.
Förslaget, så som det utformats av rådet och som det därefter ändrats av kommissionen, är en konvention som består av tre huvudrubriker: under den första ges anvisningar för att harmonisera rutiner och formaliteter som reglerar hur en anmälan om undersökning inom annan jurisdiktion skall gå till, under den andra räknar man upp en hel serie specifika krav som skall gälla för rättshjälpen och man anger de formaliteter och rutiner som skall tillämpas i samband med de olika formerna för rättshjälp, under den tredje rubriken, slutligen, beskrivs och kodifieras de olika sätt på vilka man kan och skall genomföra telefonavlyssning av medborgare som befinner sig i en annan medlemsstat än den som har ansvaret för en viss undersökning.
Utan tvekan, herr talman, är ett internationellt samarbete nödvändigt för att bekämpa såväl den gränsöverskridande brottsligheten som den interna i varje enskild medlemsstat och där bevisen finns utomlands. Men det är trots detta nödvändigt att vi snarast kommer fram till en ny konvention i vilken hänsyn tas till andra frågor som är ännu känsligare: det gäller hela frågeställningen om den dubbla straffbarheten, den som gäller specialiseringen, den som gäller en viss medlemsstats trovärdighet gentemot de rättsskipande myndigheterna i andra medlemsstater inom unionen.
Det gäller med andra ord mycket viktiga frågor, som vi hoppas att rådet snarast tar upp för att utforma ett nytt yttrande.
Herr talman! När det gäller diverse andra punkter i sammanhanget vill jag hänvisa till innehållet i mitt skrivna betänkande.

Palacio Vallelersundi
Herr talman! Jag vill göra en inledande anmärkning: jag talar för Europeiska folkpartiets grupp, såsom ansvarig för detta ärende.
Jag vill påpeka att rådet inte är närvarande här i dag. Jag vill däremot välkomna att kommissionär Vitorino ständigt är närvarande, såsom han varit ända sedan sin utnämning. Denna anmärkning leder fram till en annan: när det gäller denna konvention, där parlamentet bara har utarbetat ett enkelt betänkande, rådfrågades parlamentet om en text som inte längre var den text rådet arbetade med och som inte innehöll de frågor som redan hade beslutats. Jag vill kritisera detta tillsammans med rådets frånvaro. Jag anser att detta är allvarligt. Jag tycker att denna institution måste reagera.
Vi befinner oss i ett gränsområde och där, herr talman, är inställningen och symbolerna betydelsefulla. En politisk gemenskap återspeglas i den lagstiftning man vill ge den. Därför är detta betänkande så viktigt. Det är ett steg mot ett område med frihet och säkerhet, och framför allt det område med rättvisa som vi alla strävar mot. Vi strävar mot en naturlig europeisk rätt, och detta är ett viktigt steg i den riktningen, baserat på ett ömsesidigt förtroende mellan medlemsstaterna och deras rättsliga system, på de europeiska medborgarnas förtroende för varje europeisk domare. Men det grundar sig även på en noggrann respekt för de grundläggande friheterna och rättigheterna och särskilt de processuella garantierna.
Det är här parlamentet på ett bra sätt - anser jag - har lyckats ändra rådets föreslagna balans, genom att fast och beslutsamt stå för en förstärkning av dessa processuella garantier i alla ändringsförslag.
Herr talman! Som föredraganden sade har parlamentet riktat in sig på en fråga för att få bort den, nämligen telefonavlyssningen. För Europeiska folkpartiets grupp har jag ingivit ett ändringsförslag till resolutionen, där vi begär att rådet så snart som möjligt lägger fram en text angående denna sak, för avsaknaden av bestämmelser är inte bra. Bestämmelserna, som de lades fram, var ofullständiga och därigenom dåliga. Men bristen på bestämmelser kan också - och vi är faktiskt medvetna om att det ofta sker - leda till missbruk på telekommunikationsområdet.
Den andra punkten vi vill betona - som också har blivit föremål för mycket arbete - är den som gäller bruket av videokonferenser när det gäller de som är föremål för utredningar, tilltalade, gärningsmän eller åtalade. På denna punkt, även den för Europeiska folkpartiets grupps räkning, har jag bett rådet att så snart som möjligt lägga fram ett avtal som klargör och kompletterar bestämmelserna som ärligt talat är otillfredsställande.
Herr talman! Europeiska folkpartiets grupps medlemmar, med några undantag, kommer att rösta för utskottets ändringsförslag och naturligtvis för de ändringsförslag vi har givit in.

Fiori
Herr talman! Det europeiska konstruktionsarbetet bygger, enligt vår mening, i stor utsträckning på att vi lyckas bygga upp ett gemensamt rättssystem som omfattar en administrativ rätt, en civilrätt som gäller sak- och processfrågor, och en straffrätt, som också omfattar sak- och processfrågor, i det Europa som vi vill bygga.
Konventionen om inbördes rättshjälp som vi i dag behandlar, är endast en pusselbit i den stora europeiska corpus juris som har sin naturliga grund i de grundläggande mänskliga fri- och rättigheterna. Även den inbördes rättshjälpen i brottmål bör med andra ord också ske med den mest rigorösa respekt för de grundläggande rättigheterna, principer som ligger till grund för vår kultur och vårt samhälle. Jag tänker på den rättvisa rättegången, framför allt rätten att ha en försvarare, domarnas oväld och opartiskhet, den långa tid som det tar att genomföra en rättsprocess och där mitt land, Italien, innehar ett negativt rekord när det gäller antalet dömda och antalet fall inför Europadomstolen för de mänskliga rättigheterna.
Inskränkningarna av de grundläggande rättigheterna, som rättfärdigas med att de är knutna till en verklig eller påstådd kränkning av straffrätten, kan inte och får inte gälla på det rättsliga området.
Det betänkande som utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor har gjort så stora ändringar i jämfört med den ursprungliga utformningen, och som upptar många av de ändringar som vi föreslagit, innehåller fortfarande en del egendomligheter när det gäller det sätt på vilket man vill reglera avlyssningen av telefonsamtal och videokonferenser. Nyheterna under den sista veckan om det sätt på vilket den moderna tekniken gör det möjligt att genomföra avlyssning, ger anledning till större försiktighet: vi vill ju inte att de dystra scenarier som målats upp av Orwell skall bli en än råare och mer oroande verklighet.
Men detta är bara början på det stora arbete på det rättsliga området som måste fortgå parallellt med att det Europa som vi vill ha växer fram.

Schulz
Herr talman, mina damer och herrar! Kollegan Di Pietros betänkande är - även om det under förmiddagen inte fått någon större uppmärksamhet här i kammaren - ett av de viktigaste betänkanden som utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor har diskuterat under de senaste åren.
Det är ett av de viktigaste betänkandena därför att det befattar sig med ett extremt känsligt område i den europeiska framtida politiken. Med hjälp av den ekonomiska integrationen i Europa, som hela tiden accelererar, skapar vi ett stort område med fri, obehindrad ekonomisk aktivitet. Men överallt där det uppstår ett stort område med fri, obehindrad ekonomisk aktivitet uppstår det också ett stort område med chanser för den fria, obehindrade illegala ekonomiska verksamheten.
Vi har alltså att göra med den situationen, att vi har ett ekonomiskt område, där också brottslighet är obegränsat möjlig, medan bekämpningen av denna brottslighet fortfarande i första hand dröjer kvar på det mellanstatliga området när det gäller både polissamarbete och rättsligt samarbete - i motsats till lagstiftningen om ekonomin, som har blivit gemenskapsrätt.
Di Pietros betänkande visar exakt på denna problematik, och på nödvändigheten av att in i minsta detalj organisera bekämpningen av detta på en nivå med mellanstatliga avtal. Om ni någon gång talar med yrkesverksamma domare eller åklagare om hur lång tid en framställning om inbördes rättshjälp i dag tar när det gäller uppenbara svåra brottsliga fall av gränsöverskridande natur, så kommer ni till den slutsatsen att vi till och med efter den överenskommelse som vi nu diskuterar, och som Di Pietro har utarbetat ett betänkande om, kan utgå från att det visserligen kommer att ske vissa tekniska och organisatoriska förbättringar, men att vi bara tagit några inledande steg på vägen mot ett snabbare, mer effektivt och obehindrat samarbete mellan domare inom Europeiska unionen.
Vi har lång väg kvar innan vi kommer fram till det som vi absolut behöver, det anser också min grupp, nämligen en europeisk åklagarmyndighet, som samarbetar med europeisk polis inom klart definierade ansvarsområden och genom detta samarbete inte bara lyckas gripa brottslingar med hjälp av polisåtgärder inom unionen, utan också göra det möjligt att använda resultaten av polisens undersökningsarbete i domstolen. Och denna möjlighet att använda dem i domstol får inte misslyckas på grund av nationella suveränitetsförbehåll, ty det är den som är utslagsgivande.
Vi har följt detta betänkande med stort intresse, och vi har stött de flesta av kollegan Di Pietros punkter. Jag vill göra er uppmärksamma på två saker, som var särskilt intressanta i debatten. Det första är att när det gäller exemplet med telefonövervakning och den debatt som rörde detta stod det klart att möjligheterna att ingripa i medborgerliga fri- och rättigheter, som avtecknar sig inom Europeiska unionen när det t.ex. talas om telefonövervakning mellan länderna och den därmed sammanhängande frågan om garantierna för de grundläggande fri- och rättigheterna som de berörda personerna behöver, är otillräckligt reglerade i Europeiska unionen.
Detta är ett bevis för att stadgan för de grundläggande rättigheterna, som vi nu diskuterar, vid exakt rätt tidpunkt logiskt sett borde införlivas i EU-fördraget, så att de europeiska myndigheterna blir skyldiga att iaktta de grundläggande rättigheterna. Vi har också med stor uppmärksamhet noterat att föredraganden är en berömd företrädare för det italienska rättsväsendet, och att ändringsförslagen till hans betänkande i stor utsträckning inlämnats av en ledamot som åtalats av det italienska rättsväsendet. Det är verkligen intressant om Italiens åklagarmyndigheter, som ju i detta parlament också är berörda, får ändringsförslag från personer som själva åtalats - med all rätt anser jag - i Italien. Kollegan Dell'Utri står ju bestämt också på talarlistan.

Palacio Vallelersundi
Herr talman! I kammaren finns ändringsförslag från utskottet och från de politiska grupperna. Det finns inte och skall inte finnas några ändringsförslag från någon enskild ledamot. Jag säger detta så att Schulz får det klart för sig.

Beysen
Herr talman, herr kommissionär, kolleger! Jag förstår fullständigt den frustration som kollegan Di Pietro känner när han på kort tid varit tvungen att utföra extremt mycket arbete för att kunna lägga fram detta betänkande för oss i dag.
Brottsligheten i Europeiska unionen har ökat på ett sådant sätt att man inte kan eller får vara nöjd med ett stegvis tillvägagångssätt i fråga om inbördes rättshjälp i brottmål. Skulden för detta kan knappast läggas på Europaparlamentet. Det är medlemsstaternas regeringar som har gjort spelrummet så begränsat. Europaparlamentet ställs därför nästan inför ett mission impossible. Man borde vara nöjd med tanken på att alla medel, hur små de än är, bör tas till vara för att bygga upp en bättre rättshjälp. Paradoxalt nog skulle jag kunna säga att det bästa vore att säga så litet som möjligt om detta betänkande, för ju mer vi tydliggör att det bara handlar om små steg, desto mer gnuggar den kriminella världen händerna och desto mer kommer det skarpa missförhållandet mellan den organiserade brottsligheten och den akuta bristen på rättsligt samarbete till uttryck. Därför skulle jag här vilja rikta en angelägen uppmaning till ministerrådet att man nu äntligen ser verkligheten i vitögat, framför allt att det föreligger en disproportion mellan brottsligheten och kodifikationen.
Målet måste ändå vara att ge de rättsliga instanserna - domstolarna i första hand, men även de berörda medborgarna - instrumenten för att bekämpa brottslighet utan att skada de grundläggande garantierna för försvar och de allmänna principerna för de mänskliga rättigheterna. Gör vi inte detta, då håller vi egentligen på att slå vatten på en gås.
Jag förespråkar därför i första hand fortsatt harmonisering av straffrätten i Europeiska unionens medlemsstater. Enligt min mening är det bara på detta sätt som en ändamålsenlig och gränsöverskridande brottsbekämpning kan bedrivas. Så länge denna harmonisering dock inte har uppnåtts bör man vara konsekvent när man vill möjliggöra inbördes rättshjälp.
I detta syfte lade jag fram ett ändringsförslag om att rättshjälp endast kan beviljas då det handlar om åtal som väcks av myndigheter på grundval av sakförhållanden som är straffbara enligt nationell rätt hos den ansökande parten och den anmodade medlemsstaten. Innehållet i mitt ändringsförslag återfinner jag för övrigt i ändringsförslag 43, där också detta kumulativa villkor ställs. Detta kumulativa villkor är väsentligt, eftersom straffrättens legalitetsprincip "nulla poena sine lege" enligt min uppfattning bör respekteras. Således strider varje begäran om rättshjälp med avseende på en handling som hypotetiskt inte är straffbar i den anmodade medlemsstaten mot denna legalitetsprincip och således mot de grundläggande rättsliga principerna i den anmodade medlemsstaten. Det är därför ytterst viktigt att detta kumulativa villkor skall kunna antas.
Jag upprepar avslutningsvis att kollega Di Pietro enligt min uppfattning har utfört ett fantastiskt arbete genom att lägga fram ett betänkande där alla garantier som är möjliga inom de begränsade möjligheterna erbjuds för att skydda de individuella mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Men om vi vill ge den europeiske medborgaren en större frihetskänsla, då bör vi lägga ned ännu mer arbete på rättsligt samarbete.

Buitenweg
Herr talman! Min grupp välkomnar att vi får ett avtal för att nu också uttrycka den dagliga praktiken i fråga om inbördes hjälp i brottmål i lagstiftning. Syftet med lagstiftningen är att definiera skyldigheter och rättigheter mellan stater eller medborgare sinsemellan eller i förhållandet mellan medborgare och stat.
Det förslag som ligger framför oss är komplext, för det behandlar avtal mellan medlemsstater men har genomgripande följder för relationen mellan medborgare och statsmakt. Just på rättsskyddsområdet är rådets förslag enormt bristfälligt. För att använda föredragande Di Pietros ord omfattar förslaget rentav kolossala brister. Avtalet möjliggör en kedja av framställningar om rättshjälp, där hela tiden olika medlemsstater berörs i varje led. Det sätt som detta är reglerat på sörjer för att denna kedja inte kan kontrolleras i sin helhet av en enda domstol. Kompletterande åtgärder är således nödvändiga, såsom skyldigheten för utredande tjänstemän att på anmodan vittna i varje brottmål där deras material används.
Det är också problematiskt för min grupp att rådets förslag strider mot proportionalitetsprincipen. Man gör i alla fall inga begränsningar av tillämpningsområdet. Avtalet är således inte bara tillämpligt i fråga om bekämpning av allvarliga brott och den organiserade brottsligheten. Det står inte ens någonstans att det är begränsat till straffrätten. Det är således inte otänkbart att Europeiska unionen inom kort börjar skjuta mygg med kanoner och att medborgarnas rättigheter försvinner i krutröken.

Di Lello Finuoli
Herr talman! Den konvention om inbördes rättshjälp i brottmål som vi behandlar i dag innehåller det minimum som krävs för ett snabbt och effektivt samarbete mellan de olika rättsliga eller undersökande organen. Konventionen omfattar meddelande, utbyte av information, tillfälligt överförande av fångar, återställande av tillgångar, vittnesförhör via video, olika aktiviteter i samband med undersökningar och s.k. undercover-verksamhet, telefonavlyssning etc.
Detta är det minsta vi kan komma överens om och det måste genast sägas att om några av ändringsförslagen skulle godkännas, till exempel 32 eller 81, det ändrade 70 eller det ändrade 71, så skulle hela konventionen reduceras till ett utbyte av meddelanden eller informationer och det skulle verkligen förtjäna att hamna i papperskorgen och vi skulle rösta emot förslaget. Jag hoppas verkligen att sunda förnuftet hos kollegerna i de olika politiska grupperna får dem att tillbakavisa dessa ändringsförslag.
Också det faktum att detta inte blev ett ramavtal utan stannade på konventionsnivå innebär ett nederlag för parlamentet. Som kommissionär Vitorino har kunnat konstatera av alla de olika inläggen så finns det ett behov av att utarbeta en ram av gemensamma regler, dvs. att inte fortsätta som hittills med det nuvarande osammanhängande systemet, med dessa små konventioner som gäller olika sektorer som undersökningar eller annat. Tvärtom är det absolut nödvändigt att vi får ett minimum av säkra regler som gäller inom hela gemenskapen, som tydligt förstärker garantierna till bästa tänkbara nivå, bland annat för att vi måste skydda oss inför den förestående utvidgningen. Jag tänker på vad denna gemenskap, dessa konventioner eller detta rättsliga samarbete skulle kunna utvecklas till om till exempel ett fascistiskt land som Turkiet blev medlem i Europeiska unionen. Det är verkligen oroande.
Det är nödvändigt att vi får en corpus juris - och detta har alla påpekat - och gemensamma regler, framför allt på processrättens område, som garanterar en gemensam rättsskipning i hela gemenskapen. Det är helt klart att detta i första hand är en fråga för regeringskonferensen och att detta är en målsättning som parlamentet bara kan bidra till att förverkliga i begränsad omfattning, eftersom allt beror på rådet och kommissionen.
Denna första sexmånadersperiod, när kommissionären är portugis och ordförandeskapet innehas av Portugal, borde vara ett utmärkt tillfälle för att ge en första impuls till en sådan gemensam målsättning.
Just därför är vi positivt inställda till ändringsförslagen 78 och 79, som redan innehåller ett minimum av fasta regler om avlyssning och videokonferenser. Å ena sidan väntar vi med spänning på att få reda på utgången av denna omröstning, just för att undvika att konventionen fullständigt töms på sitt innehåll - en konvention, som, jag upprepar, redan innehåller minimiregler. Å andra sidan är vi även positivt inställda till att kommissionen lägger fram ett förslag om att äntligen få till stånd gemensamma minimiregler.

Angelilli
Herr talman! Mot bakgrund av den växande organiserade brottsligheten bör medlemsstaterna verkligen samarbeta inbördes så mycket som möjligt, ja, de bör till och med skapa de institutionella förutsättningarna för att inleda en konkret och effektiv samarbetsprocess på det rättsliga området. Men processen måste gå igenom alla de steg som krävs för att undvika att man skadar de olika nationella rättssystemen, där de olika medlemsstaterna är suveräna, och framför allt för att undvika att man trampar på medborgarnas grundläggande fri- och rättigheter. Vi måste med andra ord gå fram med försiktighet när det gäller ett dokument som det som rådet har lagt fram, där man, vilket också föredraganden har understrukit, efter åratal av diskussioner tror att allt kan lösas på ett par månader.
Dessutom - och här instämmer jag med det som Di Pietro sade - rådets text verkar hittills vara full av motsägelser, osammanhängande formuleringar och luckor. Och rättvisan, mer än övriga sektorer, kan inte behandlas på ett osammanhängande och motsägelsefullt vis.
Enligt min grupp verkar även betänkandet i sin helhet diskutabelt, trots att vissa korrigerande ändringsförslag har upptagits, som i första hand gäller skyddet av den individuella friheten och respekten för den nationella suveräniteten. I betänkandet avhandlas alltför heterogena ämnen, det saknas en prioritering och resonemangen bygger på antaganden.
Vi kommer med andra ord att rösta emot detta betänkande, eftersom det Europa vi önskar se skall vara ett Europa av rättigheter och garantier: rättigheter och garantier som kräver omsorgsfulla och ansvarsfulla diskussioner, samt mycket seriösa analyser. Först måste man bestämma de generella reglerna, skapa de institutioner som krävs, och först därefter kan man gå vidare med praktiska konventioner.

Dell'Alba
Herr talman! Som företrädare för ledamöterna på Bonino-listan vill jag bekräfta den ståndpunkt vi intog i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och röstar därmed även som företrädare för alla våra ledamöter: vi röstar emot detta betänkande, eller snarare, vi röstar emot den konvention som betänkandet baseras på.
Men jag vill ändå tacka föredraganden och berömma honom för det arbete han utfört. Han har lyssnat uppmärksamt på det vi sade i utskottet, framför allt när det gäller problemet att respektera rätten till försvar, såväl på nationell nivå som när det gäller det straffrättsliga samarbetet inom ramen för en inbördes europeisk rättshjälp.
Utskottet och föredraganden har upptagit nio av de elva ändringsförslag som vi lade fram och som just avsåg rätten till försvar. Detta gör att vi måste hävda att Europaparlamentet har gjort ett gott arbete när det gäller att skydda medborgarnas rättigheter och friheter, om detta hade varit ett lagstiftande parlament och om vi i denna process hade haft - vilket vi inte har - delat ansvar som lagstiftare.
Det är detta som är problemet och det är av denna anledning vi kritiserar rådets ståndpunkt, som vi inte alls är nöjda med. Det handlar om tre års arbete där vi har tillfrågats så att säga av artighet medan denna fråga i själva verket, vilket redan har understrukits, innehåller formella och sakliga aspekter som hade krävt utvärdering, rådfrågningar, samverkan och medbeslutande av annat slag.
De olika frågorna - om legal avlyssning, rätten till försvar, de anhållnas rättigheter, vilka myndigheter som skall ha rätt att kräva inbördes rättshjälp - tycker vi har behandlats en aning lättsinnigt från rådets sida.
Vi borde ha tillbakavisat konventionen och begärt en ny text, men det ville inte utskottets majoritet och därför röstar vi emot, även om vi hoppas att ändringsförslagen, som trots allt förbättrar texten, skall bli upptagna av rådet - något vi betvivlar, men ändå hoppas på.

Krarup
I min grupp finns det helt klart olika uppfattningar om Di Pietros betänkande. Jag håller med om - vilket har nämnts - att det är ett bra och kompetent arbete som utförts under hårda villkor. De danska ledamöterna av gruppen kan inte rösta för förslaget, men kommer däremot att stödja en rad ändringsförslag, inte minst ändringsförslagen från Gruppen De gröna. Det finns två skäl till detta. För det första handlar det om oerhört komplicerade och mycket känsliga rättsliga frågor, och enligt min mening innebär förslaget vissa risker för rättssäkerheten som man inte riktigt har insett. Detta är i sig ett tillräckligt motiv för att säga att vi inte kan stödja förslaget. Det andra huvudskälet är emellertid att även om det rör sig om en konvention, dvs. mellanstatligt samarbete, så råder det inget tvivel om tendensen i förslaget. Och tendensen är att man på längre sikt kommer att skapa ett gemensamt område för europeisk rättspraxis, en gemensam EU-straffrätt och en gemensam EU-rättskipning. Vi varnar för denna tendens. Vi har modebegreppet "ett område för frihet, säkerhet och rättvisa" som i all sin gräslighet innebär att man inför vissa EU-system som lemlästar vissa rättstraditioner i samband med dessa känsliga och viktiga frågor, som är nationella.

Hager
Herr talman! Jag är bestört över 14 medlemsstaters fördömande, och jag vidhåller att den planerade överenskommelsen väl bara kan betyda ett första steg i rätt riktning. Ansträngningarna i denna fråga, som ju pågått i flera år, visar hur svårt det är att nå en så nödvändig gemenskapsomfattande förståelse. Det råder inget tvivel om att den organiserade brottsligheten bara kan bekämpas meningsfullt och effektivt inom ramen för gemenskapens agerande.
Förbrytarnas naturliga försprång måste minskas. Därför har Di Pietros betänkande stor betydelse, där håller jag också fullständigt med Schulz, vilket sällan händer. Men jag måste också hålla med föredraganden när han säger att föreliggande rådstext, sett ur användarens synpunkt, knappast erbjuder någon lösning. Den är inte homogen, och den är inte heller systematiskt mogen. Men jag anser att den kan förbättras åtskilligt med hjälp av ändringsförslagen, och jag tror att litet grand i det här fallet är mer än ingenting.

Pirker
Herr talman, herr kommissionär, värderade kolleger! Från expertkretsar får vi den informationen att 25 - 30 procent av förbrytelserna i Europa nu kan räknas till de gränsöverskridande internationella brotten. Det är en dramatisk utveckling! Gentemot detta har vi en nationellt organiserad polis och nationella åklagarmyndigheter. Och vi vet också att när brottslingar här agerar utan gränsbarriärer, utan att tvingas respektera lagarna och med nästan obegränsade ekonomiska, personella och tekniska resurser, då hamnar polisen och rättsväsendet här helt enkelt ordentligt på efterkälken, och vi har därmed kommit långt ifrån ett gemensamt område med frihet, säkerhet och rättvisa.
Vi måste göras allt för att förbättra polisarbetet och utforma de rättsliga åtgärderna mer effektivt än hittills. Vi har visserligen på polisområdet kommit avsevärt mycket längre genom Europol, med analysverksamheten, med samordningsverksamheten, med de gemensamma undersökningsgrupperna, men i fråga om rättsväsendet - så säger experterna - ligger vi 20 år efter polissamarbetet. Därför är akten som bestäms här, med samarbete mellan rättsväsendena också när det gäller straffrätten, ett framsteg och en åtgärd i rätt riktning. Även om man här kan komma med vissa kritiska anmärkningar, kan man utan tvivel notera som positivt att det är väsentligt att framställningen om inbördes rättshjälp inte längre går via ministerierna, utan sker direkt, att häktade personer kan överföras, att gemensamma undersökningsgrupper kan inrättas. Det är en mängd åtgärder som hjälper oss att gemensamt agera effektivt när det gäller straffrätten.
Det har redan gjorts kritiska anmärkningar av Ana Palacio, i fråga om Telekom-trafikövervakningen, när det gäller förhör med hjälp av videokonferenser. Men totalt sett är föreliggande betänkande ett positivt steg i riktning mot detta gemensamma rättsområde.
(Applåder)

Paciotti
Herr talman! Även jag anser att den konvention som vi diskuterar enbart är ett litet steg - och fortfarande alltför litet - i arbetet på att konstruera det gemensamma område för frihet, säkerhet och rättvisa som Europa förhoppningsvis en dag kommer att bli.
I dag är det ett område för fri rörlighet för varor och personer, där det inte finns några gränser för brottsligheten, men där det i stället finns svåröverstigliga hinder för dem som har till uppgift att bekämpa den.
Ett litet steg - som jag sade - men ändå välkommet, där utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor med all rätt ville föreskriva ytterligare begränsningar och skydd som försvar för människors grundläggande rättigheter, de rättigheter som gäller i medlemsstaterna och i unionen även om de ännu inte har formulerats i ett unionsfördrag om mänskliga rättigheter, något som vi hoppas snart kommer att se dagens ljus. Begränsningar och skydd, eftersom, tyvärr, inte alla rättigheter alltid respekteras av samtliga myndigheter i samtliga medlemsstater.
I någon enstaka passage i kommissionens förslag har man kanske överdrivet när det gäller försiktigheten, som när man vill överlåta till den anhållne att avgöra om han eller hon vill gå med på eller vägrar att tillfälligt överföras till en annan medlemsstat inom unionen av utredningstekniska skäl. Personligen anser jag det till exempel inte vara acceptabelt att man tillåter herr Pinochet att välja om han vill låta sig flyttas till Spanien för en rättegång. Eller när man kräver att även vittnet eller experten - och inte bara den misstänkte, den åtalade - skall biträdas av en försvarsadvokat under distansförhöret. Men detta rör sig om små, oavsiktliga fel från föredraganden, som - hoppas jag - kommer att rättas till av kammaren genom omröstningen.
Föredraganden har gjort en berömvärd insats, som han skall ha erkännande för och som jag tackar honom för. Som helhet är resultatet gott och jag hoppas att rådet tar det till sig i sin helhet.
Som redan har påpekats, så finns det en fråga som ännu inte är löst: det är artikel 18 i konventionen som gäller avlyssning av kommunikationer som äger rum i en annan medlemsstat och som genomförs av en annan medlemsstat, direkt utan att man begär hjälp av den stat i vilken avlyssningen genomförs, något som i dag är möjligt tack vare den moderna tekniken. Detta är en mycket kontroversiell fråga eftersom det kan vara en möjlig källa till missbruk.
Man kan hävda att som helhet är de regler som föreslås bättre än inga alls, men kommissionen har bedömt dem som helt otillräckliga och knappast betryggande. Det krävs med andra ord ytterligare diskussioner som, i en tid när de motstridiga nyheterna om Echelon leder tankarna till Storebror, förmodligen borde vara mer detaljerade när det gäller resurser och metoder för att, å ena sidan, skydda personernas rättigheter och, å den andra, möjliggöra en effektiv men samtidigt korrekt och legal kamp mot brottsligheten.
Målet är med andra ord att i bästa fall uppnå en delikat balans mellan effektiviteten när det gäller brottsbekämpningen och respekten för friheten och människors värdighet: ett mål som i dag inte bara är de enskilda medlemsstaternas, utan som också har blivit ett mål för unionens politik, en union som strävar efter att bli ett gemensamt område för frihet, säkerhet och rättvisa. Det är ett mål på lång sikt, men ett mål som kan uppnås i flera steg. Det viktigaste steget kommer bli att harmonisera rättssystemen i de olika medlemsstaterna, men för i dag nöjer vi oss med detta lilla steg, för det är ett steg i rätt riktning.

McKenna
Herr talman! Först av allt skulle jag vilja gratulera föredraganden till hans utmärkta motivering. I den pekar han på några av de allvarliga bristerna i det här förslaget. Bristen på tydlighet i språket kommer oundvikligen att leda till juridisk osäkerhet. Juridisk säkerhet är något som är av avgörande betydelse i sådana viktiga frågor. På grund av den luddiga formuleringen kan konventionen tolkas mycket brett och i texten ignoreras de stränga villkor som skall gälla för avlyssning i enlighet med Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna. I artikel 18 tillåts avlyssning i en annan medlemsstat utan att den blandas in. Inte bara det bör tas bort, hela stycket om avlyssning bör tas bort.
I ett initiativ från FBI utarbetades de användarkrav som ligger till grund för den nuvarande lagstiftningen. Rådets förslag med dessa krav, Enfopol 98, antogs av parlamentet i maj förra året i Schmidbetänkandet. Nu ombeds vi att ge den rättsliga grund som behövs för sådan avlyssning och det är kombinationen av de här två akterna som behöver tänkas över.
I kraven föreslås att myndigheterna skall få tillgång till alla tjänsteproducenters anläggningar, det vill säga telefoner, mobiltelefoner, Internet, osv. Med tanke på den mycket luddiga formuleringen så ligger fältet öppet för missbruk. Jag skulle också vilja fråga: med tanke på att det i användarkraven även anges att polisen har tillgång till alla tjänsteproducenter utan undantag, omfattas då även parlamentets interna tjänster? Antar vi regler som ger polisen tillträde till våra egna system på mycket, mycket luddiga grunder? I det här förslaget finns det dessutom inte heller någon tröskel för allvarliga överträdelser. Det lämnar fältet öppet för missbruk.
När det gäller den omvända bevisbördan, något som är erkänt i internationell grundläggande lagstiftning, är förutsättningen att en person är oskyldig tills motsatsen bevisats av avgörande betydelse. Det har inte garanterats. Varken i inledningen eller i texten tas det ordentlig hänsyn till rätten till försvar, en grundläggande princip i de internationella grundläggande rättigheterna. Den här frågan är mycket allvarlig. Vi är mycket bekymrade över den riktning vi slår in på här utan ordentlig offentlig debatt i de nationella parlamenten eller någon annanstans och utan inblandning av Europas organisationer för de medborgerliga fri- och rättigheterna, vilka är mycket bekymrade över den här utvecklingen.

Alavanos
Herr talman! Jag är varken ledamot av rättsutskottet eller jurist, men i likhet med nästan alla våra kolleger inser jag att det europeiska ekonomiska samarbetet måste få en motsvarighet i fråga om rättsväsen, frihet och säkerhet. Därför är frågan om rättsligt samarbete i brottmål viktig.
Vad har jag då uppfattat under läsningen av texterna om detta? Att det är farligt att förlita sig på rådets bestämmelser. Genom motsägelserna och de motstridiga åsikterna om vad Europa är i de olika rättssystemen uppstår förvirring och ineffektivitet men det innebär också faror. Det gäller t.ex. förslaget i artikel 18, som många kolleger fäst sin uppmärksamhet på , vilket innebär att varje land, eller varje stort land om ni så vill, eller varje land som har de tekniska möjligheterna, kan avlyssna teletrafiken i ett annat land, även utan detta lands godkännande.
Enligt min mening har rättsutskottets föredragande Di Pietro lagt fram ett mycket intressant arbete. Det är synd att Di Pietros väl underbyggda betänkande inte kunde refereras i dagens femminuterssändning. Di Pietro och hans kolleger har gjort betydande insatser för att försvara både ländernas och de anklagades och medborgarnas rättigheter, men jag anser att man måste fortsätta mycket djärvare på den inslagna vägen.
Jag vill emellertid fästa er uppmärksamhet på den situation som råder inom straffrättens område, en situation som präglas av förvirring och kluvenhet. Ett barn, en student eller en skolelev som röker hasch behandlas i ett medlemsland på ett pedagogiskt sätt, i ett annat medlemsland behandlas han som en brottsling och spärras in i de brottsskolor som kriminalvården och fängelserna utgör. Hur kan man få till stånd ett samarbete i brottmål i detta fall? Och därför anser jag, avslutningsvis, att vi måste arbeta för en harmonisering av lagstiftningen inte bara när det gäller den organiserade brottsligheten, utan över huvud taget när det gäller straffbar verksamhet bland medborgarna, vilket är en social fråga.

Gollnisch
Å den samordnade europeiska högerns vägnar vill jag i och med betänkandet om inbördes rättshjälp av vår kollega, domare Di Pietro, ta tillfället i akt att ta upp en affär som på ett tragiskt sätt illustrerar den kriminella urholkningen av säkerheten i Europa.
Den 14 december förra året satt den lille Clément, 5 år, och grät och ropade efter sin mamma i en sovvagn på tåget mellan Calais och Ventimiglia. De var på väg för att hälsa på mormodern som var sjuk. Man hittade senare Corinne Caillaux, troligen våldtagen, knivhuggen och strypt på en av tågets toaletter. Den misstänkte mördaren, Sid Ahmed Rezala, är starkt misstänkt för att också ha mördat den brittiska studenten Isabel Peake, som våldtogs och kastades av det tåg hon tagit för att åka och hälsa på sina föräldrar, samt en annan ung kvinna, Émilie Bazin, som påträffades död i Amiens under en kolhög i fastigheten där han bodde.
Rezala borde aldrig ha varit i Frankrike, eftersom han kom från Algeriet vid en tidpunkt då invandringen enligt myndigheterna hade stoppats, och då ingenting berättigade att han kom till Frankrike. Han borde aldrig ha stannat där, eftersom han är föremål för över 40 rapporter om överlagda brott mot trafikpolisen, vilket borde ha varit tillräckligt för att utvisa honom till hans ursprungsland. Han borde aldrig ha varit på fri fot, eftersom han dessutom har varit föremål för 14 rättegångar för stöld, våld och våldtäkt, varav en på en minderårig. Han borde aldrig ha kunnat fly från Frankrike, men de poliser som följde efter honom hade inget mandat, och de europeiska gränserna liknar i dag såll. Han borde aldrig ha kommit till Spanien, där han överföll en kvinna med kniv för att skaffa sig pengar, men de spanska myndigheterna släppte honom genast.
Tack vare de sexuellt perversas invecklade nätverk befinner han sig i dag i Portugal. Portugal vägrar att utlämna honom med motivet att han i Frankrike riskerar ett längre fängelsestraff än vad den portugisiska lagen föreskriver. Jag vänder mig till den portugisiske ministern, rådsordföranden, för att han utan dröjsmål skall sätta stopp för denna skandal. Jag vänder mig till parlamentet för att det äntligen skall inse vilken förfärlig situation offren befinner sig i, offren för den politik som etablissemangets partier bär det fulla ansvaret för, långt före skurkarna.

Blokland
Herr talman! I detta ärende handlar det om ett känsligt ämne: samarbetet på det straffrättsliga området. Därför är det förståeligt att rådet har svårigheter att nå samförstånd. Det krävs enhällighet i rådet för att medlemsstaterna skall kunna tillämpa detta avtal med framgång. Det är bara ett avtal med brett stöd som tjänar någonting till i praktiken.
Det betyder dock inte att rådet kan fortsätta att arbeta på detta i obemärkthet. Tvärtom. Rådets förslag måste uppfylla de nationella medlemsstaternas lagstiftning på det straffrättsliga området. Önskemålet om att nå fram till ett enhälligt beslut kan leda till kompromisser som inte klarar denna prövning. Noggrann parlamentarisk kontroll från Europaparlamentets sida, men framför allt genom de nationella parlamenten, är därför av stor vikt.
Di Pietros förslag om att slopa nuvarande artikel 18 beträffande bland annat avlyssning av samtal är visserligen förståeligt, även om det är väldigt rigoröst. Texten till artikel 18 är otydlig: den begränsar underrättelsetjänsternas aktiviteter, men förefaller att tillåta att en medlemsstat får bedriva avlyssning på en annan medlemsstats territorium utan föregående medgivande från denna. På detta sätt blir medlemsstaterna mycket sårbara, och man kan ifrågasätta om det finns tillräckliga garantier för att skydda såväl den stat där avlyssningen äger rum som dess medborgare.
Föreslagna tillägg, såsom upprepade referenser till Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna (ECHR), rättigheterna i fråga om försvar och anklagade personer och medlemsstaternas misslyckande i fråga om genomförandet av ECHR, tynger avtalstexten alltför mycket. Jag erkänner problematiken men tror att detta hade kunnat tydliggöras med en enda textändring.
EDD-gruppens nederländska ledamöter kommer dock trots viss tvekan inte att undanhålla Di Pietro-betänkandet sitt stöd vid slutomröstningen.

Coelho
Herr talman, herr kommissionär, ärade ledamöter! Vi står inför ett betänkande som är av största betydelse inte bara för sitt innehåll utan också för att det utgör det första steget när det gäller att etablera mer naturliga förbindelser för det rättsliga samarbetet. Detta måste ske uteslutande på mellanstatlig nivå, då de europeiska medborgarna inte kan urskilja några tecken på det så omtalade europeiska medborgarskapet. Å ena sidan är de rättsliga åtgärderna långt ifrån gemenskapsdimensionen, å andra sidan har vi den fria rörligheten för personer som även brottslingarna kan utnyttja. Enligt fördragets artikel 29 skall medborgarna ges en hög trygghetsnivå, i ett område med frihet, säkerhet och rättvisa, genom utvecklingen av gemensamma åtgärder mellan medlemsstaterna i det polisiära och rättsliga samarbetet i straffrättsliga frågor och genom förebyggande av och kamp mot rasism och främlingsfientlighet.
Vi måste framhålla att skapandet av Europol redan är ett steg framåt, men vi måste ta nästa steg och stärka det rättsliga samarbetet i straffrättsliga frågor, så att vi successivt kan fastställa ett verkligt europeiskt rättsligt område i enlighet med syftet att skapa ett område med frihet, säkerhet och rättvisa. Detta förslag till konvention syftar alltså till att komplettera och underlätta de redan befintliga konventionsinstrumenten på medlemsstatsnivå, vad gäller andra rättsliga områden, för att förbättra det rättsliga samarbetet på det straffrättsliga området genom rättslig hjälp som är lika snabb och effektiv, men utan att påverka respekten för de grundläggande garantierna för försvar, och för de allmänna principerna om mänskliga rättigheter fastställda i medlemsstaternas egen lagstiftning och i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna. Det är denna omsorg om grundläggande rättigheter, friheter och garantier som gör att vi stöder kravet på att ta bort delen om telefonavlyssning i den föreslagna texten, och rekommendera rådet att lägga fram ett självständigt rättsligt instrument för att lösa detta problem.
När det gäller videokonferenser måste vi fastställa mer precisa bestämmelser så att rätten till försvar och de processuella garantierna skyddas. Det är viktigt att den processuella delen i det rättsliga systemet respekteras för att skydda rättigheterna...
(Talmannen avbröt talaren.)

Zimeray
Herr talman! När det handlar om att lagstifta i straffrättsliga frågor ställer man med orätt ofta individuell frihet och säkerhet mot varandra. Är man säker när friheten inte längre garanteras? Är man fortfarande fri om säkerheten inte längre är tryggad? Själva essensen i den moderna straffrätten ligger i en strävan efter jämvikt, efter en dialog mellan säkerhetens och frihetens imperativ. Och denna dialog fullbordas aldrig. Den anpassas till samtidens krav.
I dag är vissa former av brottslighet gränsöverskridande, och det ligger självklart i staternas intresse att samarbeta mer för att bättre kunna stävja den. Men rådets förslag är inte tillfredsställande. Det riskerar att utsättas för allvarlig kritik. Främst vad gäller formen: förslaget till konvention är fullt av oklarheter, vilket är fullständigt oförenligt med det moderna samhällets mål: rättssäkerhet. Detta är mycket mer än en fråga om stil. Det handlar om straffrätten, och straffrätten skall tolkas strikt. Vidare när det gäller innehållet: rådets förslag kringgår den uppenbara svårighet som hänger samman med våra mycket olika rättssystem, skilda sedvanor och den totala avsaknaden av kvalitetsnormer för den allmänna rättstjänsten i vissa av unionens stater. I artikel 9 föreskrivs att en stat får överföra en frihetsberövad person till en annan stat, men samtidigt är staternas garantier inte desamma. Jag vill insistera på den punkten, den är central.
Man bör komma ihåg att det i dag finns tiotusentals personer i Europeiska unionen som sitter häktade utan att ha blivit dömda, och att häktningen missbrukas i vissa stater som påtryckningsmedel, i syfte att pressa fram ett erkännande. Det är verkligen en rättslig tortyr. Andra europeiska länder anser däremot inte att ett erkännande är tillräckligt för att bevisa någons skuld.
Vad vi måste ta itu med är medlemsstaternas olika straffrättsliga politik. Att stifta bra lagar är att eftersträva verkliga kriterier för en rättslig konvergens, men det är också ett tillfälle att konfrontera verkligheten i Europas ofta överfulla fängelser: platser utanför lagens ramar, ovärdiga den uppfattning vi skapar om oss själva. Herr talman, mina kära kolleger! Ni vet att alla våra länder för längesedan avskaffade dödsstraffet, men jag kan försäkra er att detta straff inte är avskaffat i praktiken, med tanke på att det begås nära 1 000 självmord per år i fängelserna.

Tajani
Herr talman! Utan tvekan är den inbördes rättshjälpen av grundläggande betydelse för den fria marknaden i Europa, men den måste ske samtidigt som man rigoröst följer de principer som ligger till grund för vårt samhälle: de grundläggande mänskliga fri- och rättigheter som ingår i den europeiska konventionen om skyddet av grundläggande mänskliga fri- och rättigheter.
Vi kan bara tacka parlamentets olika utskott som genom att föreslå ett stort antal ändringar avsevärt har förstärkt skyddet av den enskilda individens rättigheter i ett betänkande som, så som det ursprungligen såg ut, inte alls var övertygande. Jag vill vända mig till Schultz och understryka att de ändringar vi föreslagit inte har tillkommit av personliga skäl utan av allmänna politiska skäl. Om det sedan handlar om att göra en lista över de anklagade, eller leta efter syndabockar, så kan vi hitta dem även bland föredragandena, inklusive författaren till betänkandet om denna konvention. Schultz hade med andra ord kunnat bespara oss vissa utfall.
Som jag sade, så har ett stort antal ändringsförslag införts som garanterar rätten till försvar - jag tänker här på skyldigheten att få en avlyssning sanktionerad av domare - eller förbudet mot att slå samman den undersökande och den rättsskipande funktionen när det gäller gemensamma undersökningsgrupp.
Parlamentet ville med andra ord att konventionen enbart skulle avse brottmål. Den begränsning av friheten och de grundläggande rättigheterna som anges i konventionen får alltså enbart avse brottmål.
Vi behöver fasta regler. Rådet har behandlat frågan på ett ganska förvirrat sätt, man har ändrat uppfattning under resans gång, man verkar ointresserad. Å andra sidan vill jag tacka kommissionär Vitorino för dennes medverkan i kammaren under debatten.
Vi har som sagt behov av fasta regler för att kunna få rättvisa processer i Europa - utan den kränkning som avlyssningen innebär, utan att man använder förbjudna videoförhör - så att vi i Europa inte längre får se processer med domare som i stället för att administrera rättsprocessen ägnar sig åt politik, så att de verkligt skyldiga straffas och inte de oskyldiga som råkar vara obekväma för någon enstaka individ.

Vitorino
. (EN) Herr talman! Utkastet till konvention om inbördes rättshjälp i brottmål mellan Europeiska unionens medlemsstater kommer inom kort att antas av rådet. De flesta säger att det är på tiden. Enligt handlingsplanen för bekämpande av organiserad brottslighet som rådet antog i april 1997 skulle arbetet med utkastet till den här konventionen ha varit klart före slutet av 1997. Ytterligare tid kommer att gå innan konventionen verkligen träder i kraft eftersom den måste ratificeras av medlemsstaterna. Även med de nya reglerna som införts genom Amsterdamfördraget och som innebär att konventionen kan träda i kraft när minst hälften av medlemsstaterna ratificerat den så skulle jag vilja uppmana medlemsstaterna att göra allt de kan för att ratificera den här konventionen så snabbt som möjligt. Tidigare erfarenheter av ratificering av EU-konventioner angående rättsligt samarbete i brottsfrågor har tyvärr varit en besvikelse.
Den här konventionen kommer inte att skapa ett nytt eller annorlunda system för inbördes rättshjälp. I ställer syftar den till att bygga vidare på beprövade och testade mekanismer som använts under mycket lång tid, till exempel de som anges i Europarådets konvention om inbördes rättshjälp från 1959 och Beneluxfördraget. Det utkast som rådet utarbetat innehåller bestämmelser för flera olika frågor som diskuterats av flera av parlamentets ledamöter. Det är en stor framgång i konventionen att de medlemsstater till vilka en begäran riktas om det över huvud taget är möjligt skall följa de formalia och förfaranden som anges av den begärande medlemsstaten. Det är särskilt viktigt med avseende på möjligheten att använda bevis som erhållits i domstol. Dessutom kan en begäran göras direkt mellan behöriga myndigheter utan mellansteg via centrala myndigheter.
Allmänt sett finns det två typer av bestämmelser: de som skapar en skyldighet att ge hjälp, till exempel bestämmelserna om telefon- och videokonferenser, kontrollerade leveranser och avlyssning av telekommunikation, och de som inte innebär en sådan skyldighet utan där det endast ges en rättslig ram för medlemsstater som vill samarbeta på det sätt som föreskrivs, till exempel bestämmelserna om gemensamma utredningsgrupper, utredningar under hemlig identitet samt sändning och behandling av rättshandlingar.
Kommissionen välkomnar särskilt att de bestämmelser tagits med som gäller nya eller moderna utredningstekniker, med tanke på hur effektiva de är vid bekämpandet av den form av brottslighet som har störst möjlighet att dra nytta av de öppnade gränserna - organiserad brottslighet. Det är alldeles för lätt att förivra sig genom det självklara behovet att förbättra effektiviteten i brottsutredningarna. Man får dock inte glömma en aspekt av åtgärderna i samband med rättsförfarandena - rätten att försvara sig. Jag uppskattar verkligen att betänkandet av Di Pietro, vilken jag hyllar för det utmärkta arbete han gjort på så kort tid, även har rätten till försvar som en av huvudpunkterna. Just nu är det helt och hållet upp till medlemsstaterna att se till att den rätten respekteras under överinseende av Europadomstolen för mänskliga rättigheter i Strasbourg. Det återstår att se om det här kommer att förändras med Europeiska unionens nya stadga om grundläggande rättigheter som just har börjat utarbetas.
Vi måste inse att artikel 18 berör något som helt klart är ett kontroversiellt beslut. Artikeln gicks igenom mycket noga i rådet under mycket långa diskussioner för att se till att underrättelseverksamheter fortfarande skulle vara effektiva och att den skulle omfatta brottsutredningar. När det gäller brottsutredningar, vilket jag är ansvarig för, så noterade jag den uppmaning som flera ledamöter av Europaparlamentet riktade till kommissionen och rådet att ta upp den här frågan och behandla den på gemensam rättslig grund med hänsyn till den relevans som avlyssningen av telekommunikation kan ha som bevis i en domstol.
Kommissionen är helt medveten om att det utkast vi behandlar i dag inte är perfekt eller idealiskt. Vi måste dock vara realistiska. Den text vi har är resultatet av en blandning av institutionella konstruktioner för rättsligt samarbete i brottmål som byggts upp i Maastricht- respektive Amsterdamfördragen. Det är vad vi har och det är bara genom den praktiska erfarenheten som vi kommer att se i detalj om och var det finns brister och vilka ytterligare åtgärder som måste vidtas. Jag är helt medveten om att den vidare utvecklingen av inbördes tillit och förtroende mellan medlemsstaternas rättsliga system kommer att jämna den väg vi har framför oss.
Förutom det så har Europeiska rådet i Tammerfors redan visat i vilken riktning vi, i kommissionen, borde gå. Bland de åtgärder som skall vidtas är införandet av principen om ömsesidigt erkännande av juridiska beslut och upprättandet av projektet Euro Just.
Kommissionen hoppas verkligen att Europaparlamentet kommer att stödja dess ansträngningar att göra framsteg inom dessa viktiga områden. Jag förväntar mig inte att ni utan vidare skall släppa igenom allt ni kommer att ställas inför under de kommande åren. Jag räknar mer med att Europaparlamentet skall vara inte endast en kritisk observatör, som det har varit i det här fallet, utan även en aktiv aktör i arbetet att föra unionen framåt i kampen mot brottsligheten.
(Applåder)

OMRÖSTNING
och

II. förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiv 85/611/EEG om samordning av lagar och andra författningar som avser företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper (fondföretag) i syfte att införa regler för förvaltningsbolag och förenklade prospekt (KOM(1998) 451 - C4-0465/1998 - 1998/0242(COD))

Goebbels (PSE). (FR) Fru talman! När en svensk, en spanjor, en luxemburgare och en tysk måste förhandla på engelska, kan det sluta med språkliga oklarheter.
Jag föreslår således, i samförstånd med föredraganden Olle Schmidt, att i ändringsförslag 37 genomgående ersätta orden "issued by" med "dealt with". Efter orden "transferable securities" måste man därmed också lägga till "issued by". Den ändrade texten skulle då lyda på följande sätt, och då måste jag än en gång läsa på engelska, parlamentets lingua franca: "transferable securities issued by over the counter derivatives dealt with", osv.
Vi måste också se till att ändringsförslag 45 från García-Margallo blir ändrat, om det skulle antas, eftersom vi har samma problem där.

Talmannen
Herr Goebbels! Ursäkta mig, men mitt intryck är att ni går händelserna i förväg, eftersom ni hade ett muntligt ändringsförslag till ändringsförslag 37, vilket syftade till att flytta orden "har hög kreditvärdighet vilken baseras på en erkänd kreditvärdighetsskala" och att ni ville föra in dem på en ny plats.

Goebbels
Fru talman! Ni får ursäkta mig, jag tog först ändringsförslag 36, som logiskt sett kommer före ändringsförslag 37. Men det stämmer att vi nu diskuterar ändringsförslag 37, och här har vi ett liknande problem. Det är inte instituten utan instrumenten som måste ha en hög kreditvärdighet. Texten lyder således: instruments with a high rating base on a recognised rating scale are subject to reliable and verifiable valuation.
Ursäkta mig än en gång för detta misstag.

Talmannen
Finns det någon som motsätter sig att detta muntliga ändringsförslag beaktas?
(Kammaren gav sitt samtycke till att det muntliga ändringsförslaget beaktades.)
(Genom flera på varandra följande omröstningar antog parlamentet de två lagstiftningsresolutionerna.)

Knörr Borràs
Fru talman! Jag begärde ordet precis innan sammanträdet inleddes bara för att säga något med respekt för er roll som talman för denna kammare, en kammare för alla oss som är här. För andra gången på två dagar under besök i parlamentet för att kritisera situationer - en sak som jag respekterar och är helt införstådd med, liksom jag är för allas yttrandefrihet - har det förekommit angrepp mot personer, partier som det jag företräder, och institutioner.
Jag anser att detta förfaringssätt, framför allt då ni är närvarande, fru talman, inte är i sin ordning och jag förkastar det helt, i synnerhet som vi befinner oss strax före en valrörelse. Jag kan alltså inte, särskilt med den respekt ni förtjänar, acceptera denna typ av agerande och jag förkastar det kraftfullt.

Talmannen
Det var tydligen ett svar å personliga vägnar. Vi noterar det för protokollet.

Knörr Borràs
Fru talman! Framför allt i respekt för er, för den respekt ni förtjänar, och för respekten för denna kammare, ville jag inte uttryckligen ta upp den speciella fråga jag åsyftade, men nu gör jag det, som ledamot i denna kammare, som generalsekreterare i ett baskiskt parti och som vanlig medborgare i detta land, på grund av de oerhört allvarliga anklagelserna mot personer och partier som mitt parti, med en lång demokratisk tradition och skrupulös respekt för och försvar för de mänskliga rättigheterna under många, många år.

Vidal-Quadras Roca
Fru talman! Jag vill uttrycka min oro eftersom detta innerliga försvar av de mänskliga rättigheterna som Gorka Knörr just har gjort uppenbarligen inte hindrar hans regering att ingå ett parlamentariskt samarbete med en politisk grupp som inte bara fördömer utan samarbetar med och uppmuntrar våldet mot medborgare och egendom.

Talmannen
Jag ser att Gorostiaga Atxalandabaso begär ordet om samma ämne. Vi kommer inte att inleda en debatt nu. Jag kommer att ge er ordet för förfarandefrågor när omröstningarna har avslutats.
Betänkande (A5-0029/2000) av Brok för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om förslag till rådets förordning om genomförande av åtgärder inom ramen för en strategi inför anslutningen för Cypern och Malta (KOM(1999) 535 - C5-0308/1999 - 1999/0199(CNS))
Om ändringsförslagen 22 och 24

Brok
. (DE) Fru talman! Vi har här ändringsförslagen 22 och 24, där det påpekas att Meda-programmet även i fortsättningen kan användas för Cypern och Malta. Detta är obestridligen fallet. Men eftersom vi här ägnar oss åt en förordning, som direkt hänger samman med anslutningsstrategin, bör vi inte rättsligen blanda ihop Meda-programmet med detta. Men som kompromiss och gardering vill jag föreslå att tanken i de båda förslagen tillfogas som ett skäl med följande lydelse: knowing that Malta and Cyprus will participate in the MEDA-facility in the foreseen way. Om förslagsställarna kan godkänna detta skulle jag rekommendera kammaren att rösta om det och ta med dem. Då kunde man lösa problemet på ett elegant sätt.
(Applåder)

Talmannen
Med andra ord föreslår föredraganden ett muntligt ändringsförslag som består i att lägga till ett skäl med följande lydelse: "Malta och Cypern skall delta...".
(Kammaren gav sitt samtycke till att det muntliga ändringsförslaget beaktades.)
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0013/2000) av Knörr Borràs för utskottet för ekonomi och valutafrågor om förslag till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 3605/93 om tillämpningen av protokollet om förfarandet vid alltför stora underskott som är fogat till Fördraget om upprättande av Europeiska gemenskapen (KOM(1999) 444 - C5-0174/1999 - 1999/0196(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0020/2000) av Cederschiöld för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om förslaget till rådets rambeslut om förstärkning av det straffrättsliga skyddet mot förfalskning i samband med införandet av euron (5116/1999 - C5-0332/1999 - 1999/0821(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande(A5-0019/2000) av Di Pietro för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om utkastet till rådets akt om att upprätta konventionen om inbördes rättshjälp i brottmål mellan Europeiska unionens medlemsstater (9636/1999 - C5-0091/1999 och SN 5060/1999 - C5-0331/1999 - 1999/0809(CNS))
Före omröstningen

Palacio Vallelersundi
Fru talman! Jag skulle vilja kritisera att rådets ordförandeskap inte är närvarande. Jag tycker att i frågorna om den tredje pelaren, när det gäller dessa så viktiga konventioner om skapandet av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa, är det inte godtagbart att rådets ordförandeskap inte är här.
Därefter, fru talman, vill jag ta upp problemet med översättningarna. Jag skall bara ta ett enda exempel eftersom vi inte har tid, men detta är ett fall där översättningarna är mycket viktiga eftersom det rör mycket precisa rättsliga begrepp. I ändringsförslag 83 på italienska, vilket är originalversionen, står det "il minore deve essere assistito da una persona di sua fiducia o da un perito o legale esterno". Detta "legale esterno", har i den franska versionen blivit "avocat neutre", och jag vet inte vad "avocat neutre" är för något. Jag tror att det är en motsägelse in terminis. Men i den spanska versionen försvinner advokaten, där finns inte längre någon advokat.
Fru talman! Ni har sagt det flera gånger - detta är ett mycket allvarligt problem. I denna fråga anser jag att juristlingvisterna måste göra ett mycket noggrant arbete för att få fram en vettig version.

Talmannen
Det stämmer, fru Palacio Vallelersundi, det är inte första gången och det är faktiskt mycket oroväckande. Vi kommer att granska problemet och kontrollera samtliga översättningar.

Watson
Fru talman! Jag ville bara helt enkelt tillägga något till det som Palacio Vallelersundi sade innan omröstningen och säga att jag verkligen beklagar att rådet inte är närvarande vid den här debatten om så viktiga omröstningar om den frågor som rör den tredje pelaren.
Jag skulle vilja att ni, fru talman, till rådet framförde vår önskan att de kan närvara vid sådana omröstningar i framtiden.
(Applåder)

Talmannen
Precis, jag är väl medveten om att rådet borde vara närvarande, och det skall jag mycket gärna vidarebefordra.
Om ändringsförslag 31

Palacio Vallelersundi
Fru talman! Jag skulle vilja lägga till en del i meningen - jag läser den på franska eftersom det är den version jag har här - s'il est exigé par le droit de l'Etat membre requis ou requérant que la personne donne son consentiment. Där vill jag lägga till orden "par le droit de l'Etat membre requis ou requérant".
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)

Knörr Borràs
Fru talman! Jag vill bara säga att jag mitt i hettan i den förra situationen glömde säga er att det finns en felaktighet i mitt betänkande om underskott, i sista stycket i den spanska versionen: i stället för att det lyder "la propuesta nos parece correcta" - vi anser att förslaget är korrekt -, har ett "s" fallit bort och det lyder "la propuesta no parece correcta" - vi anser att förslaget inte är korrekt -, vilket är precis det motsatta. Detta sagt för att rätta till det, inte av något annat skäl.
Resolutionsförslag (B5-0132/2000) från Bonino m.fl. för TDI-gruppen om meddelandet från kommissionen om strategiska målsättningar för de fem kommande åren
(Parlamentet förkastade resolutionsförslaget.)
Resolutionsförslag (B5-0136/2000) från Queiro, Muscardini och Berthu för UEN-gruppen om kommissionens strategiska målsättningar för 2000-2005
(Parlamentet förkastade resolutionsförslaget.)
Resolutionsförslag (B5-0142/2000) från Hautala, Lannoye och Maes för Verts/ALE- gruppen om de strategiska målsättningarna för 2000-2005
(Parlamentet förkastade resolutionsförslaget.)
Gemensamt resolutionsförslag om kommissionens strategiska femårsprogram.
(Parlamentet antog resolutionen.)
Gemensamt resolutionsförslag om samstämmighet mellan olika politikområden.
(Parlamentet antog resolutionen.)
Resolutionsförslag (B5-0125/2000) från Dupuis m.fl. för TDI-gruppen om Förenta nationernas kommission för de mänskliga rättigheterna
(Parlamentet förkastade resolutionsförslaget.)

Staes
Fru talman! Jag ville inte störa er nyss under omröstningen. Men jag har noterat att uppmärksamheten har blivit litet slappare och att ni genomgående, när det handlade om ändringsförslagen från vår grupp, Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen, endast omnämnde de gröna. Vi är en enhetlig grupp som samtidigt är mångfaldig. Vi vill framhålla detta inför parlamentet. Jag skulle vilja be er att i fortsättningen använda det fullständiga namnet på vår grupp.

Talmannen
Mycket bra, då skall jag göra det.
Gemensamt resolutionsförslag om de mänskliga rättigheterna.
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0032/2000) av Corrie för utskottet för utveckling och samarbete om resultaten av arbetet i AVS-EU:s gemensamma församling under 1999
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0031/2000) av Swoboda för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om förslaget till rådets beslut om bemyndigande för kommissionen att förhandla om ett stabiliserings- och associeringsavtal med f.d. jugoslaviska republiken Makedonien (SEK(1999)1279 - C5-0166/1999 - 1999/2121(COS))
Om ändringsförslag 6

Swoboda
Fru talman! Jag har ett muntligt ändringsförslag eller egentligen ett klargörande, eftersom ifrågavarande passage i olika översättningar har formulerats på olika sätt. Jag hoppas att förslagsställaren kan godkänna detta. Det skall här i den andra meningen stå: "..., varför denna hjälp", sedan stryks "utan villkor och", och det fortsätter med "inte får vara beroende av de inbördes anvisningarna från givarlandens sida". På engelska skulle det heta ". "and therefore that the aid must not be dependent on the reciprocal orders from the donor countries". Med detta klarläggande skulle vi också rösta för det.

Talmannen
Finns det någon som motsätter sig att detta muntliga ändringsförslag beaktas?
(Kammaren gav sitt samtycke till att det muntliga ändringsförslaget beaktades.) - Om ändringsförslag 9

Swoboda
Jag ville bara klargöra att vi - det har här översatts på olika sätt - i varje fall använder det officiella namnet f.d. jugoslaviska republiken Makedonien.

Talmannen
Absolut, jag tror inte att det ställer till med några problem.
(Kammaren gav sitt samtycke till att det muntliga ändringsförslaget beaktades.) (Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0021/2000) av Frassoni för utskottet för konstitutionella frågor om överenskommelsen mellan Europaparlamentet och kommissionen om de förfaranden som skall tillämpas för rådets beslut av den 28 juni 1999 - "kommittéförfarandet" (1999/468/EG)

Frassoni
Fru talman! När det gäller detta avtal vill jag understryka översättningsproblemet. Det är nödvändigt att vi utgår från den franska eller den italienska versionen, så att den text som antas av parlamentet verkligen stämmer även för kommissionen.
Vi har stött på diverse problem i en del av de övriga språken, men vi har inte kunnat kontrollera samtliga. Jag uppmanar er med andra ord att uppmärksamma den här typen av problem.

Talmannen
Mycket bra fru Frassoni, jag tackar er för dessa klargöranden, vi kommer att ta största hänsyn till dem.
(Parlamentet antog resolutionen.)
Talmannen. Innan vi går vidare till röstförklaringarna har jag en rad förfarandefrågor. Jag ger ordet till Gorostiaga Atxalandabaso.
Jag konstaterar att han har lämnat församlingen och vi övergår därför till röstförklaringarna.
Röstförklaringar

Fatuzzo
Fru talman! Jag röstade för Schmidts betänkande om samordning av lagarna som avser fondföretag eftersom jag, som jag förklarade i kammaren i morse, anser det vara mycket viktigt att de pengar som tillhör medborgarna i Europeiska unionen används på bästa sätt. Dessa medborgare är till största delen äldre och pensionärer som vill leva ett tryggt liv på sin ålders höst och som efter de svårigheter de gått igenom under sitt verksamma liv äntligen har uppnått ekonomisk trygghet.
Gemensamma regler för investeringar i fondföretag, som till största delen görs av äldre pensionärer, är med andra ord ett stort framsteg för Europeiska unionen.
Betänkande (A5-0025/2000) av Olle Schmidt

Schörling
. Olle Schmidts betänkande är en förbättring av kommissionens förslag. Jag motsätter mig inte en uppdatering av de gemensamma minimireglerna för att ett fondföretag skall få ett så kallat EU-pass. Jag anser det emellertid inte vara lämpligt att göra detta innan alla medlemsländer har godtagit kommissionär Montis förslag om minimiskatter på kapital. Betänkandet kommer i sin nuvarande form att bidra till en ytterligare liberalisering av kapitalmarknaderna, trots att det viktigaste borde vara att tygla dem.
Jag har därför, liksom hela Verts/ALE-gruppen, röstat nej till förslaget om ändring av direktiv 1 och avstått från att rösta om förslaget om ändring av direktiv 2.
Betänkande (A5-0029/2000) av Brok

Fatuzzo
Fru talman! På senare tid har det talats mycket om betydelsen av att utvidga Europeiska unionen. Vi har de två staterna Malta och Cypern, som är redo att bli medlemmar. Tack vare att rutinerna har blivit betydligt mindre komplicerade har jag röstat för förordningen, inte bara för att vi i och med denna förordning går kandidatländerna till mötes när det gäller behovet av sammanhållning, utan också för att jag tror att detta kan ses som en uppmaning från Europaparlamentets sida till rådet och till kommissionen att snarast möjligt låta Cypern och Malta bli fullvärdiga medlemmar av Europeiska unionen

Caudron
. (FR) Det är med ett stort nöje som jag välkomnar detta betänkande om strategin inför anslutningen för Cypern och Malta, som är vital för Europeiska unionens framtid i Medelhavsregionen. Syftet med detta förslag till förordning är att inrätta det första programmet för ett genomförande av strategin för Cypern och Malta, från och med år 2000 och för en period om fem år (2000-2004). Förslaget syftar därmed till att underlätta närmandet av kandidatländernas lagstiftning till gemenskapens regelverk och en riktig tillämpning av detta regelverk.
Detta är ett nytt steg i kölvattnet av det som togs i december förra året vid Europeiska rådets möte i Helsingfors. Med hänsyn till Maltas framsteg beslutade man då att sammankalla en bilateral konferens redan i februari 2000, dvs. före denna månads utgång, för att inleda förhandlingar om villkoren för en anslutning till unionen och erforderliga anpassningar.
När det gäller Cypern står rådet fast vid, jag citerar: "att en politisk lösning underlättar Cyperns anslutning till Europeiska unionen", men att rådets "beslut om ett medlemskap kommer att fattas utan att det ovannämnda utgör en nödvändig förutsättning", vilket gläder mig. Min uppfattning har alltid varit att det vore orättvist att kräva en lösning av situationen för att inleda förhandlingar med Cypern, den situation som innebär att två tredjedelar av republikens territorium ockuperas av Turkiet.
På ett mera allmänt plan stämmer det att dessa två länders sociala och ekonomiska situation är mycket mer gynnsam än i andra kandidatländer. De har emellertid fått ett tekniskt och ekonomiskt stöd från Europeiska unionen för att införliva gemenskapens regelverk. Detta tekniska och ekonomiska stöd har fram till slutet av 1999 beviljats inom ramen för de fjärde finansprotokollen (B7-4011). Dessa två länder kan också bli berättigade till ekonomiskt stöd inom ramen för Meda-programmet (B7-4012).
Vid första och andra behandlingen av budgeten för 2000 framhöll Europaparlamentet att den nya rubriken "inför anslutningen" (B7-0), som föreslogs av kommissionen i det preliminära förslaget till budget, inte skulle begränsas till de associerade länderna i Central- och Östeuropa, utan också omfatta Malta och Cypern. Men på grund av rådets vägran att förhandla om en nödvändig revidering av taket för rubrik 7 (inför anslutningen) i budgetplanen, godtog Europaparlamentet, som ett undantag, och det vill jag insistera på, att finansiera dessa utgifter under rubrik 4 (externa åtgärder) i budgetplanen för 2000.
Samtidigt inrättade Europaparlamentet ett nytt kapitel för "strategin inför anslutningen för Medelhavsländerna" (B7-04). Inom detta kapitel skapades också två nya artiklar för strategin inför anslutningen för Malta och Cypern, i avvaktan på kommissionens förslag - efter Europeiska rådets möte i Helsingfors - om nödvändiga rättsliga grunder och revideringen av taket för rubrik 7 i budgetplanen.
Detta förslag borde utgöra en av dessa rättsliga grunder!

Martin, David W
 - (EN) Jag välkomnar Broks betänkande som med ändringsförslag stöder kommissionens förslag om att förbereda Cypern och Malta för medlemskap i EU.
Det här paketet innebär att sammanlagt cirka 15 miljoner euro anslås för de två länderna i år. Det är dock beklagansvärt att kommissionen avhållit sig från flerårig finansiering och i stället beslutat anslå medel per år. Det måste påverka Maltas och Cyperns förmåga att planera sin utgifter.
Den här fonden kommer att ge tekniskt och ekonomiskt stöd för att de två öarna skall uppfylla kraven i gemenskapens "acquis". Med tanke på de två ländernas redan framskridna ställning, jämfört med andra kandidatländer, skulle det enkelt göra det möjligt för dem att bli "tekniskt och administrativt" klara för medlemskap i slutet av femårsprogrammet.
Betänkande (A5-0020/2000) av Cederschiöld

Caudron
. (FR) I egenskap av ledamot av utskottet för ekonomi och valutafrågor under den föregående mandatperioden gläder jag mig åt detta rambeslut, vilket syftar till att stärka skyddet av vår gemensamma valuta. Unionen måste utnyttja alla tillgängliga medel för att se till att den skyddas mot förfalskningar. Konsumenterna och handlarna är nämligen inte helt bekanta med euron. Falska pengar kan därför ganska lätt spridas på stormarknader, växelkontor och banker, utan att man genast märker det. Det faktum att mynten kan få ett nationellt utseende kommer att göra dem ännu svårare att identifiera.
Informationscentren om Europa, som redan spelar en mycket viktig roll när det gäller att upplysa medborgarna om den gemensamma valutan, måste stärka de kampanjer som skall uppmärksamma allmänheten på förfalskningar. På en annan nivå krävs det att samarbetet mellan gemenskapens institutioner och de nationella institutionerna garanteras och att man upprättar ett informationssystem, som skall möjliggöra en insamling och ett utbyte av information om förfalskningar.
På ett straffrättsligt plan kommer det också att fordras åtgärder för att omedelbart garantera ett skydd för euron. I det sammanhanget har Europaparlamentet lagt fram ett förslag till rambeslut, vilket syftar till att stärka den straffrättsliga strukturen för skyddet mot förfalskningar.
Rambeslutet är avsett att komplettera bestämmelserna i den internationella konventionen för bekämpning av förfalskning av den 20 april 1929, och att underlätta tillämpningen av denna konvention i medlemsstaterna. Varje medlemsstat måste vidta erforderliga åtgärder för att de brott som nämns i rambeslutet får påföljder. Vi måste också förhindra de brott som avser framtida sedlar och mynt i euro och som begås före den 1 januari 2002. Det är ett centralt element i bestämmelserna!
Jag kan bara hålla med föredraganden när hon beklagar det faktum att det inte finns något skydd för de nuvarande nationella valutorna, som euron kommer att ersätta. Man måste komma ihåg att de nationella valutorna kommer att fortsätta att användas under 20 år! De måste följaktligen få ett straffrättsligt skydd mot förfalskningar när de inte längre sätts i omlopp.
I unionens intresse vore det också önskvärt om samtliga medlemsstater deltog i skyddet av euron, även Sverige, Danmark, Förenade kungariket och Grekland, länder som inte kommer att införa euron den 1 januari 2002.
Detta förslag till rambeslut markerar ett steg i rätt riktning, men man begränsar sig till en förstärkning av det straffrättsliga skyddet: ja i själva verket eftersträvar man en harmonisering av den materiella straffrätten genom att fastställa miniminormer. Det finns således ännu inga enhetliga straffrättsliga bestämmelser om förfalskningar, utan femton olika nationella system. Detta för oss tillbaka till det mer övergripande problemet om en nödvändig straffrättslig harmonisering, en önskan som uttrycktes vid Europeiska rådets möte i Tammerfors.

Bonde, Eriksson Frahm Krarup Okking Sandbæk
. (DA) Cederschiölds betänkande är ett uttryck för en högst besynnerlig logik: EU inför en gemensam valuta - risken för falskmyntning ökar - falskmyntning av euron uppfattas som ett brott mot hela EU - straffet bör därför vara enhetligt i medlemsstaterna. Straffrättslig harmonisering eller införande av rättsliga miniminormer skall inte legitimeras mot bakgrund av självförvållade problem, utan utifrån ett förnufts- och nödvändighetsperspektiv. Det finns inget som talar för att medlemsstaternas rättsprinciper, rättstraditioner och noga anpassade rättssystem skall sättas ur spel p.g.a. ett redan välkänt brott som falskmyntning. Med hänsyn till den internationella konventionen av den 20 april 1929 kan det inte heller råda tvivel om vilket land som skall behandla ett eventuellt brottmål. Vi röstar därför emot betänkandet och uppmanar med kraft att tanken om straffrättslig harmonisering på så bräckliga grunder skall överges, och att man i stället koncentrerar sig på att förebygga det aktuella problemet.

Martin, David W
 - (EN) Jag välkomnar det här förslaget att skydda euron mot förfalskare. När sedlar och mynt tas i bruk efter den 1 januari 2002, måste allt som är möjligt göras för att garantera högsta möjliga förtroende för euron.
Betänkande (A5-0019/2000) av Di Pietro

Fatuzzo
Fru talman! Som företrädare för Pensionärspartiet har jag flera gånger i utskottet förklarat att Europeiska unionen måste ingripa när det gäller att skapa regler för de äldres pensioner, förutom det som nu sker när det gäller samordningen. På samma sätt, när det gäller frågan om rättshjälp och brottmål, som vi har diskuterat i dag, så tror jag att vi inte bara måste samordna de olika systemen vad gäller straffrättens utformning, rättsprocessen och administrationen, utan att ögonblicket äntligen är inne att komma fram till gemensamma regler: det som är ett brott i Italien borde vara det även i Storbritannien, i Spanien osv.
Jag anser att vi i Europaparlamentet, medborgarnas valda företrädare, borde vara tydligare när det gäller kravet på att skapa en union med regler för alla delar av medborgarnas liv, inklusive områden som rättssystemet, förutom det som rör pensionerna.

Schröder, Ilka
 - (EN) Vi röstade mot det här betänkandet eftersom konventionen, genom att tillåta avlyssning över gränserna och vända om bevisbördan, kommer att ge en rättslig grund för storskalig avlyssning i EU. Det innebär att ett europeiskt avlyssningssystem liksom den transatlantiska spionverksamheten "Echelon" blir helt lagligt. Den här konventionen kommer att leda till omfattande övertramp mot människors rätt till privatliv. Det är ett stort hot mot de medborgerliga fri- och rättigheterna i EU.
Även följande punkter är oacceptabla för oss:
gemensamma utredningsgrupper, kontrollerade leveranser, hemliga utredningar, oriktighet i texten om konventionens räckvidd, bristande respekt för proportionalitetsprincipen, brist på demokratiska garantier.
Resolution om kommissionens strategiska målsättningar för 2000-2005

Banotti
 - (EN) Kommissionär Prodi sade att "Afrika är vårt ansvar" och tydligen inte USA:s eller andra större länders.
Jag arbetade i Afrika för trettio år sedan och det var fattigt och underutvecklat, men problemen är i dag ännu mer katastrofala.
Två miljoner människor dog av aids i Afrika förra året, ungefär 200 000 dog i krig.
I Zambia har 25 procent av lärarna dött i aids.
I vissa länder hade barnen större chans att få grundläggande skolundervisning och hälsovård för tjugo år sedan än vad de har i dag.
Vår politik i Afrika saknar sammanhang. En stor del av insatserna överlappar varandra. Dessutom är skulderna fortfarande ett hinder för verklig utveckling.
Det är uppenbart att Afrika har blivit den bortglömda världsdelen.

Berthu
. (FR) I sitt meddelande om de strategiska målsättningarna för 2000-2005, upprepar kommissionen att man måste göra Europa till en "internationell aktör", som skall ha en stark röst i världen.
Vilket mål skall denna internationella aktör ha? Utan tvivel förväntar sig medborgaren ett svar i stil med: "Att ge Europas länder ett starkare försvar", eftersom det är en politisk sammanslutnings traditionella och viktigaste uppdrag. Men denna mening finns inte någonstans. Man finner endast vaga formuleringar om "strategiska partnerskap" och om de nya möjligheter till samarbetsutveckling som följer med en total integrering av Europa. Att det viktigaste målet utelämnas är mycket avslöjande. Det påvisar en av Europeiska unionens största brister, en brist som inte är särskilt känd och som nästan alltid är outtalad, men som till stor del förklarar medborgarnas minskande uppslutning.
I arbetsprogrammet för år 2000, en bilaga till de strategiska riktlinjerna, kan man finna ett mycket avslöjande stycke i det avseendet. Vad gäller den centrala frågan om förbindelserna med Förenta staterna nämner kommissionen endast en prioritet: "vi kommer att anstränga oss för att minska och så långt det är möjligt undanröja de konflikter som rör den transatlantiska handeln" (s. 5). Där man förväntar sig ett bestämt uttalande som visar en vilja att försvara européernas intressen i de många pågående handelstvisterna (för att bara tala om detta), finner man endast en vilja att förhindra konflikter, vilket inte vittnar om en särskilt stor vilja att slåss från kommissionens sida.
Varför denna märkliga samtidighet: integration och förlust av försvarsinstinkt? Jag skall nämna tre skäl: 1) genom att vilja stå över nationerna avskärmar sig de europeiska institutionerna från folket, och genom att avskärma sig från folket blir de medgörliga inför utländska intressen; 2) när de människor som arbetar inom dessa institutioner väl har avskärmat sig från folket tar de för vana att resonera - inte som folkets exklusiva försvarare - utan som internationella tjänstemän med uppdraget att reglera ett globalt system; 3) integrationen kan visserligen ge stordriftsfördelar och produktivitetsvinster, men kan också bidra till än större förluster - för genom att bryta ned nationerna förstör man subtila solidaritetsförhållanden, och med dem viljan att försvara sig tillsammans.

Caudron
. (FR) Jag delar det djupa och starka missnöje som många har uttryckt under debatten. Jag kan självklart förstå att omständigheterna kan medföra en press, och med det avser jag riskerna för ett misslyckande...
Men erfarenheten har övertygat mig om att de blyga ambitionernas politik aldrig har varit en framgångsfaktor! Jag skall inte säga att jag är besviken: för att vara besviken måste man ha haft förhoppningar... något som alltsedan nomineringen av kommissionen inte gäller mig.
När det gäller framtiden - vid en tidpunkt då kommissionen visar sig oförmögen att agera mot fascismen i Österrike - är jag övertygad om att ett stopp för avregleringen på den inre marknaden skulle kunna vara det enda som kan ge alla unionens länders hjärta en hälsosam elektrochock.

Cossutta
skriftlig. (IT) Som företrädare för de italienska kommunisterna vill jag uttrycka mitt allvarliga missnöje med innehållet i det dokument som var avsett att beskriva riktlinjerna för utvecklingen i Europa fram till år 2005.
Sysselsättningen: sedan många år tillbaka finns det ingen koppling i verkligheten mellan ekonomisk tillväxt och ökad sysselsättning, och ändå föreslår man på nytt samma recept - som har visat sig verkningslöst - för att lösa det mycket allvarliga problemet med arbetslösheten. Och ändå är kommissionens ordförande ekonom.
Pensioner: "Ansvaret för att modernisera de sociala skyddssystemen åvilar alltjämt medlemsstaterna", heter det i dokumentet, och ändå har just kommissionen ingripit när det gäller Italien för att upprepade gånger kräva en snabb reform av pensionssystemet i avsikt att inskränka rättigheter och sänka ersättningsnivåerna.
Och trots detta vet ordförande Prodi, som på ett så föredömligt sätt ledde den italienska regeringen under de åren, vilka stora uppoffringar man begärde av våra medborgare och som de fick utstå för att komma med i den gemensamma valutan och vilken viktig roll Italien spelar i den europeiska utvecklingen. Just därför kan vi inte acceptera uppmaningar att göra ytterligare nedskärningar i pensionerna. Det finns ett avtal i denna fråga som förutsätter en omprövning år 2001. Inte en dag tidigare skall avtalet revideras. Dessutom är kostnadsutvecklingen under kontroll. Kommissionen bör alltså avstå från denna oacceptabla ideologiska strategi och uttalanden som skapar instabilitet och osäkerhet bland medborgarna.
Jag nämnde Italien, inte bara för att ordföranden känner till landet väl, utan också för att ur de data som finns över utvecklingen i gemenskapen (Eurostat) framgår att för Italien ligger utgifterna för welfare - för närvarande 25,9 procent - inte bara sedan 1990 under genomsnittet i gemenskapen (28,2 procent), utan betydligt lägre än i de länder som anses ligga bra till, som Tyskland (29,9 procent) och Frankrike (30,8 procent).
Europas roll: framför allt måste vi bekräfta att Europa avvisar kriget som ett sätt att lösa internationella konflikter. Därefter kan vi diskutera unionens "militära" roll.
Jordbruk och hälsa: vår vision är inte densamma som kommissionens. För oss finns det inga konsumenter, det finns medborgare som vill livnära sig på nyttiga livsmedel, med produkter som inte har konkurrenskraft som mål utan nyttighet, kvalitet och respekt för miljön, faktorer som för övrigt skapar sysselsättning.

Hager
 - (DE) Kommissionens ordförande Romano Prodi presenterade i går ett imponerande program och gav en kompletterande förklaring. Det handlar fortfarande om avsiktsförklaringar, som måste följas av åtgärder. Med tanke på kommissionens ordförandens engagemang finns det ingen anledning att tro att detta inte skall ske.
Ordföranden skall dessutom ha tack för sitt korrekta uppträdande när det gäller den inrikespolitiska situationen i Österrike. Jag försökte visserligen i går att lyssna uppmärksamt till hans tal, men jag måste ändå ha missat något. I samband med iakttagandet av EU:s grundläggande värderingar har ordföranden nyligen uttalat sin ståndpunkt om Österrike. Men jag har inte hört någonting om händelserna i Spanien, händelser som inte bara icke har inträffat i Österrike, utan, det kan jag med säkerhet hävda, inte heller kommer att inträffa, och som är otänkbara för det demokratiska Österrike.

Lienemann
. (FR) De förslag till åtgärder och program som presenteras av Prodi är ytterst otydliga och den sociala frågan lyser som vanligt med sin frånvaro. Ordet verkar för övrigt ha bannlysts ur kommissionens vokabulär, samtidigt som den kryllar av liberala och amerikanska referenser.
Romano Prodi anammar det så omstridda begreppet "styrning", omstritt för att det prioriterar dirigism framför en väl fungerande demokrati och för att det åsyftar Internationella valutafondens begrepp, vars ideologiska innehåll är helt styrt av avreglering och monetarism. Förskjutningen är inte endast semantisk. Den enda logik som gör sig gällande när man läser detta dokument är att den stora marknaden skall fullföljas och avregleringen generaliseras. Här finns inga nya riktlinjer för den europeiska politiken, som medborgarna skulle vilja se. Romano Prodi talar endast om "mekanismer", om "strukturer", men ställer inte upp något balanserat projekt som bemöter folkens önskemål.
Utvidgningen framstår som ett mål i sig, men om man inte fattar beslut om en social politik, gemensamma värden och en institution som skall stärka sammanhållningen och demokratiseringen inom unionen, riskerar det Europa som Prodis ordförandeskap lämnar efter sig att inte vara mycket mer än en gemensam marknad inom ramen för en allmän globalisering, och inte den ödesgemenskap som vi hoppas på.
Romano Prodis eftergivenhet inför den österrikiska regeringen, vilken grundas på en överdriven formalism (som dock inte förpliktar honom att sända sina lyckönskningar) är slutligen ett tillräckligt motiv för att avlägga en misstroenderöst.

Krivine och Vachetta
. (FR) EU deklarerar utan omsvep sina expansionistiska ambitioner. Kommissionens mål för de fem kommande åren är att bli "en internationell aktör" genom att uppvisa "ett verkligt ledarskap på den internationella arenan". EU:s karaktär har inte förändrats. Redan från början agerade den genom att följa ett tiotal stora finans- och industrigrupper och deras påtryckningsgrupper. Men nu vill Prodi-kommissionen göra om EU för att aspirera på posten som internationell ledare vid sidan av Förenta staterna, samtidigt som vi skall tävla och konkurrera med dem.
Med denna nya imperialistiska politik förespråkar man en omorganisation av EU:s och nationernas institutioner, en förstärkning av statsmakten, en ökad konkurrens, inrättandet av en europeisk armé och en omfördelning av de ekonomiska medlen. Att man fortfarande vågar framhålla försvaret av en "europeisk social modell" är en skamlig lögn, för ju mer EU strider mot Förenta staterna, desto mer blir den till en amerikansk klon.
Vi röstar mot dessa mål, eftersom vi bekämpar denna politik i parlamentet och ute på gatorna. Utarbetandet av en europeisk stadga om de grundläggande rättigheterna skulle vara ett litet ljus, men återigen är det inte tänkt att det är Europas folk som skall kunna använda sig av den och själva fatta beslut på demokratisk väg.

Queiró och Ribeiro e Castro
Vi avstod i omröstningen om resolutionen eftersom:
För det första kritiserar inte resolutionen tillräckligt klart den vaga karaktären i prioriteringar och åtaganden som uttrycks i kommissionens program.
Därefter anser vi att inom området för de närmaste fem årens prioriteringar handlar den viktigaste frågan vi debatterar med kommissionen om dess roll inom ramen för de interinstitutionella avtalen i EU - och här är såväl programmet som resolutionen ofullständiga.
Enligt vår mening finns det en faktor som kan komma att påverka kommissionens roll i den närmaste framtiden, och det handlar om att medlemsstaternas regeringar kan ta tillbaks en del av det politiska initiativet efter Santerkommissionens misslyckande. Vi anser att denna aspekt är mycket positiv, eftersom de nationella parlamenten, som regeringarna är beroende av, kan kräva att få behålla sitt nödvändiga demokratiska mandat i bygget av Europa. Sanningen är att Europaparlamentet ännu inte har fått allmänhetens förtroende i medlemsstaterna, vilken envisas med att inte tänka på europeisk nivå, vilket det låga valdeltagandet i de senaste valen visar. Vad det alltså handlar om är att stärka mekanismerna i samarbetet mellan medlemsstaternas regeringar, och ge dem mer sammanhang, öppenhet och demokrati.
Vi välkomnar Romano Prodis ansträngningar att förbättra Europeiska kommissionens anseende och dess nödvändiga medling mellan Europaparlamentet och rådet. Men vi anser att prioriteringen bör ligga på att reformera regeringssamarbetets mekanismer, främst genom skapandet av ett ministerråd för Europa som inbördes och tillsammans med övriga europeiska institutioner tar ansvar för att förverkliga de europeiska rådens politiska beslut.
Betänkande (A5-0032/2000) av Corrie

Berthu
Fru talman! Arbetet i AVS-EU:s gemensamma församling under 1999 har präglats av en stigande oro för hur beständig Loméavtalens samarbetsmodell egentligen är. Med en första resolution - som vår kollega Dominique Souchet i hög grad medverkade till - varnade den gemensamma församlingen redan år 1994 för de förutsägbara konsekvenserna av Uruguayrundan, eftersom man där ifrågasatte gemenskapspreferensen, som är nödvändig för detta samarbete. Sedan två år tillbaka har dessa farhågor konkretiserats. Banantvisten är det tydligaste uttrycket för det. Man ber utvecklingsländerna att anpassa sig efter avregleringen av handeln, trots att deras ekonomier är bräckliga.
I betänkandet av Corrie kritiseras denna situation och här bekräftas hur mån den gemensamma församlingen är om Lomémodellen. Däremot framhåller man inte i tillräcklig utsträckning ett annat problem som, sanningen att säga, också beror på det frihandelsvänliga misstaget och bristen på sammanhang i de regionala handelsavtal som slutits av Europeiska unionen. Samarbetsavtalet med Sydafrika är det bästa exemplet på detta. Rådet godkände detta avtal som framförhandlats av kommissionen, samtidigt som det centrala jordbruksavsnittet inte var slutfört.
Som vår kollega Paul-Marie Coûteaux så väl formulerade det, i sitt anförande i går och i sina förslag till ändringsförslag, frågar man sig vilken politisk sammanhållning denna handlingsfrihet kan tänkas motsvara. Det är mycket oroande, särskilt som man verkar skissera på ett liknande avtal med Mexiko.
Det är inte heller möjligt att stödja föredraganden när han begär att Europeiska utvecklingsfonden (EUF) skall införlivas i gemenskapsbudgeten. Vi vill bevara ett tydligt engagemang och varje medlemsstats ansvar, vilket den mellanstatliga karaktären tillåter. Vi har tyvärr fått se alltför många exempel på förskingring av kollektiva stöd som ingen känner sig ansvarig för, och vi vill inte utsträcka detta katastrofala system till att omfatta EUF.

Martin, David
Fru talman! Jag välkomnar betänkandet av Corrie som en väl avvägd bedömning av det arbete som församlingen lagt ner det senaste året.
Betänkandet kommer alldeles efter att man kommit överens om att förnya den nuvarande Lomékonventionen, som går ut i slutet av den här månaden. Det nya avtalet rymmer en utvecklingsbudget på 13,5 miljarder euro för de kommande sju åren. Det är av stor vikt att de här pengarna används till nytta för de fattigaste grupperna och personerna i AVS-länderna. Det krävs energiska insatser för att utrota korruption och slöseri. Det civila samhället måste engageras i planeringen och genomförandet av dessa projekt.
Beslutet att ta med en klausul som tvingar AVS-länder att ta tillbaka illegala invandrare i Europa är oroande och måste genomföras med extrem försiktighet. Jag hoppas att vi skall kunna välkomna Kuba som fullvärdig medlem före slutet av den här nya Lomékonventionen.

Andrews
 - (EN) I det gemensamma FN-programmet om aids beräknades att i slutet av 1998, fanns det sammanlagt 33,4 miljoner människor i världen som lever med en hiv-smitta. Över 95 procent av alla hiv-smittade personer bor i utvecklingsländer och Afrika söder om Sahara är det hårdast träffade området i världen. Medan endast 10 procent av världens befolkning bor i Afrika söder om Sahara så bor 70 procent av alla människor som smittades av aidsviruset under 1998 i det området. 80 procent av de 13,9 miljoner aidsrelaterade dödsfallen i världen har inträffat i det området.
Aidsproblemet i Afrika är inte bara en personlig eller folkhälsofråga utan även en utvecklingsfråga. Effekterna av den här farsoten är att varje utvecklingssteg som tas i området söder om Sahara neutraliseras eller går bakåt. Av de uppgifter som jag hänvisar till i dag framgår det tydligt att de utvecklingsländer som är minst i stånd att reagera på sjukdomens vittomfattande effekter drabbas oproportionerligt hårt av den. Det är tydligt att spridningen av aids i Afrika söder om Sahara är kopplad till fattigdom. Aidsbehandlingar som kanske kostar $18 000 per år för en person är självklart inte något som man har råd med i länder där den årliga sjukvårdsbudgeten kan ligga under $5 per capita.
Ansvaret vilar på Europeiska unionen och Förenta nationerna att göra något åt det här sociala och ödesdigra problemet på ett uttömmande och strategiskt sätt. Vi måste i första hand se till att helt uppfylla de grundläggande behoven hos den fattigaste befolkningen i de länder som mest påverkats av aids. Det är länder som Etiopien, Lesotho, Mozambique, Tanzania, Uganda och Zambia. Förebyggande upplysning borde läggas in redan tidigt i läroplanen för grundskolan i de här länderna. Lämpliga budskap om hälsoeffekterna av aids måste ges till grundskolebarn av lärare som känner sig obesvärade med den information de försöker förmedla.
Icke-statliga organisationers sjukvårdsanläggningar och personal behöver få stöd och resurser för att behandla patienter på ett effektivt och lämpligt sätt. Det är mycket viktigt att de här grupperna kan få de begränsade resurser som de behöver för att vara effektiva. På en mer central nivå behövs effektivare samordning mellan initiativ från statliga givare, internationella icke-statliga organisationer, inhemska icke-statliga organisationer och den privata sektorn så att medlen inte slösas bort.
I Afrika försvagas redan svaga ekonomier ännu mer av aidsviruset. Redan ansträngda resurser ansträngs ännu mer. Minst 50 procent av sjukhusplatserna upptas nu av personer som lider av en aidsrelaterad sjukdom i de länder där aidssiffrorna är högst.
När det gäller en helt annan fråga så skulle jag vilja stödja Kubas medlemskap som ett AVS-land inom ramen för den nya Lomékonventionen som inom kort kommer att avtalas mellan Europeiska unionen och länder i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet. Jag vet att det är litet kontroversiellt, särskilt på grund av Förenta staternas inställning till Castro-regimen. Vid det här tillfället kommer emellertid Europeiska unionen att insistera på att införa politiska kriterier i Lomékonventionen. Kriterier för god förvaltning av offentlig verksamhet som väl täcker flyktingfrågor, korruption, mänskliga rättigheter och demokrati kommer att vara en del av det slutliga avtalet mellan Europeiska unionen och alla länder från Afrika, Västindien och Stillahavsområdet som undertecknar Lomékonventionen.

Carlotti
. (FR) Hela förbindelsestrukturen mellan Europeiska unionen och 71 stater i Afrika, Västindien och Stilla Havet vilar på Lomékonventionen, som i dag är det mest effektiva och ambitiösa utvecklingsredskapet i förbindelserna mellan Nord och Syd. Efter år av "lång och trogen tjänst" är den fortfarande den viktigaste symbolen för Europeiska unionens insatser för utvecklingen av och ett bättre öde för de fattigaste länderna.
Den är Europas mänskliga ansikte...
Hela intresset i betänkandet av John Corrie ligger i att man belyser värdet på detta originella och viljestarka utvecklingsinstrument, liksom värdet på arbetet inom AVS-EU:s gemensamma församling, som tillämpar detta instrument.
Och dessutom har den ömtåliga strukturen i denna ambitiösa konstruktion hotats. Partnerskapet mellan Europeiska unionen och AVS har med stor smärta klarat millennieskiftet. I dag gläder jag mig åt att förnuftet och generositeten har triumferat över svårigheterna att ge nya perspektiv åt detta partnerskap
Mer än 30 år efter starten av ett helt nytt partnerskap mellan Nord och Syd, krävs det nu en anpassning av detta redskap, som har visat vad det duger till men som också har tjänat ut, så att vi skall kunna möta nya utmaningar. Det nya avtal som kommer att undertecknas den 31 maj på Fidji-öarna för en period på 20 år är därför något mer än bara en förnyelse av de konventioner som strukturerar förbindelserna mellan Europa och AVS-länderna. Avtalet skall besegla förnyelsen.
Detta bekräftar med besked den politiska dimensionen av partnerskapet, som är det enda forumet för politiska dialoger och utbyten inom ramen för förbindelserna Nord-Syd. Vid en tidpunkt då den gemensamma församlingen i allt högre grad öppnar sig för AVS-ländernas parlamentariker, måste vi inte bara bevara denna dimension utan framför allt uppmuntra den.
Den gemensamma församlingen utgör således ett forum där de europeiska länderna och utvecklingsländerna försvarar sina gemensamma intressen. Efter oordningen i Seattle är det nu vår skyldighet att samordna våra ståndpunkter för att få de internationella handelsreglerna att utvecklas och ställa dem i fattigdomsbekämpningens tjänst.
Detta partnerskap kan nu betraktas som ett långsiktigt partnerskap. Vägen ligger öppen för en modernisering.
För det första genom att främja - vilket rekommenderas i Corrie-betänkandet - en utveckling mot regionala möten i den gemensamma församlingen, vilket gör att arbetsmetoderna kan anpassas till de nya samarbetssätt som planeras - att inrätta "regionala ekonomiska partnerskapsavtal". Vidare genom att inrikta åtgärderna på mikroprojekt och en öppning mot det civila samhället i länderna i Syd. Och slutligen genom att bestämt ta ställning för en utvidgning, bl.a. ett snabbt medlemskap för Kuba, vilket alla AVS-länder uttryckte en önskan om i Nassau och något de nu har lämnat in en formell begäran om.
Men bara vi förstår att bevara Lomékonventionens originella anda, som har gjort att förbindelserna mellan Europeiska unionen och AVS-länderna har kunnat bli vad de är i dag: ett verkligt partnerskap, grundat på rättvisa och ömsesidig respekt.

Krivine och Vachetta
. (FR) Några dagar efter manifestationerna i Seattle dikterade Europeiska unionens ministrar ett avtal för AVS-länderna, deras forna kolonier, ett avtal som är förenligt med WTO:s regler. Dessutom sker en stadig minskning av AVS-ländernas export till gemenskapens marknad, en export kallad "utvecklingsstöd", vilken har sjunkit från 70 procent av Europeiska unionens totala stöd under 1986 till 30 procent 1998. Europeiska unionen föredrar att stödja Östeuropa, f.d. Sovjetunionen och Asien, där vinsterna är mer löftesrika.
AVS/EU:s avtal förlöjligar demokratins principer och bekämpningen av korruptionen genom att skona de ansvariga: när får vi se sanktioner mot och en kontroll av Total-Elf, som stöder de ansvariga för inbördeskriget i Kongo? Eller Shell? Trots att marknaden presenteras som den enda regeln för förbindelserna mellan EU och AVS, planerar Europeiska unionen även en polisiär förvaltning av invandringen, vilket underförstås i artikel 13. EU berättigar därmed de europeiska staternas politik gentemot dem som lever under illegala förhållanden.
Vi accepterar inte detta avtal, som hindrar folk från att kunna bygga upp företag som är oberoende av multinationella bolag och europeiska banker.

Titley
. (EN) Herr talman! Jag är full av lovord för de gedigna insatser som parlamentets ledamöter - bland dem några av mina labourkolleger - gjort i AVS-EU:s gemensamma församling och deras insatser för att få till ett nytt Loméavtal, vilket kommer att komma några av världens fattigaste länder till godo.
Få av mina väljare känner antagligen till att EU är den största biståndsgivaren i hela världen. Medan andra kanske har de största raketerna så har EU de djupaste fickorna. Det är något som EU rätteligen kan vara stolt över och jag tycker att vi borde ropa ut det litet oftare.
Labourregeringens rekord i Storbritannien är också ett att vara stolt över. Clare Short, parlamentsledamot, är en av de få ministrarna för internationell utveckling som finns på regeringsnivå i världen och som sådan kan ta upp sina frågor i själva hjärtat av regeringen. Gordon Brown, parlamentsledamot, har å sin sida lett de internationella insatserna att mildra de förödande skuldnivåerna i tredje världen och sett till att labours kampanj för att minska fattigdomen inte slutar vid Engelska kanalen. Vare sig det rör minimilöner i Manchester eller mildrande av skulder i Durban så förblir labours målsättning att minska fattigdomen densamma.
Mycket återstår dock att göra. Nästa stora utmaning är att starta den nya rundan av världshandelsförhandlingar som inte kunde inledas i december i Seattle. Det måste bli en "development round", i vilken utvecklingsländer, som på ett effektivt sätt utestängts från tidigare rundor, nu blir fullständigt involverade. Det bästa sättet att minska fattigdomen i världen är ju att hjälpa utvecklingsländer att hjälpa sig själva. Utvecklingsländer vill ha handel, inte bistånd, en hjälp upp och inte bidrag. Det bästa sättet att hjälpa utvecklingsländer att hjälpa sig själva är att öppna världsmarknaderna för dem så att de kan sälja sina produkter. På det sättet kan kraften i globaliseringen utnyttjas för det godas sak, till nytta för de fattiga och inte endast för de rika, de många och inte endast de få. Labours målsättning att alla skall ha samma möjligheter förblir alltså densamma, vare sig det gäller ett nytt avtal i Newcastle eller rättvis handel i Freetown.
Betänkande (A5-0031/2000) av Swoboda

Alavanos
. (EL) EU:s stabiliserings- och associeringsavtal med f.d. jugoslaviska republiken Makedonien (FYROM), i enlighet med artikel 310 i EU-fördraget, kan bidra till en stabilisering och utveckling av denna Balkanrepublik. Samtidigt kan det vara av stor betydelse att landet får ekonomiskt städ genom Phare-programmet.
Men EU:s politik på Balkan är i dag ryckig, opålitlig och schizofren. Det finns olika slags avtal eller förbindelser eller brist på förbindelser - inklusive embargot mot Jugoslavien - som leder till splittring och bristande effektivitet. Man har ingen förståelse för Balkanhalvöns regionala särdrag, en förståelse som borde omfatta alla befolkningsgrupper, utan särbehandling och hämndlystnad.
Det är absolut nödvändigt att Europeiska unionen kan åstadkomma förhandlingar med FYROM:s myndigheter snarast möjligt för att lösa problemet med FYROM:s namn - ett problem vars lösning tyvärr har dragit ut på tiden och som skulle kunna leda till nya konflikter i en redan spänd situation.

Montfort
. (FR) Kommissionens vilja att stärka förbindelserna mellan Europeiska unionen och f.d. jugoslaviska republiken Makedonien, och att ge detta land utsikter till ett fullvärdigt medlemskap i gemenskapen, bemöter enligt vår mening en mycket viktig angelägenhet. Uppbyggnaden av en politisk sammanslutning som respekterar nationerna och den nationella suveräniteten skulle inte kunna vänta mycket längre med att ge ett tecken till staterna i sydöstra Europa, som inte på något sätt har förskonats av historien sedan andra världskrigets slut.
Efter att ha krossats av den triumferande kommunismens stöveltramp betalar regionen fortfarande - alltsedan början av 1990-talet - notan för det sovjetiska systemets sammanbrott. Men i detta besvärliga sammanhang, och i synnerhet efter Natos ingripande på Balkan, har vissa av dessa stater, samtliga genuint europeiska, gett prov på en ansvarskänsla som berättigar deras strävan efter ett medlemskap i gemenskapen.
I det avseendet är den f.d. jugoslaviska republiken Makedonien både ett föredömligt och ett emblematiskt fall. Föredömligt - för att Makedonien bevisar att staterna på Balkan inte är drabbade av ett olycksöde och att de stater som vill redan i dag är i stånd att uppfylla Europeiska unionens sedvanliga krav i stabiliserings- och associeringsavtalen. Emblematiskt - för att landet är en positiv illustration på de femtons projekt att få se en gemensam politik spira i regionens fem länder (Bosnien-Hercegovina, Kroatien, Förbundsrepubliken Jugoslavien, före detta jugoslaviska republiken Makedonien och Albanien), en politik som skulle göra ekonomisk och politisk stabilisering till en brännande och brådskande förpliktelse.
UEN-gruppen ställer sig bakom signalen till den f.d.
jugoslaviska republiken Makedonien, eftersom den ger utrymme för
staternas oberoende och suveränitet. Kan man inte nå fram till en
tillfredsställande lösning på Balkan utan en stark samarbetspolitik
mellan staterna i denna region, får det inte heller vara fråga om att blockera
deras integration i Europa med motivet att en av dem skulle anses ovärdig
en sådan upphöjelse.
Unionen spelar sin roll när den med sin samarbetspolitik försöker uppmuntra nationerna att tillsammans med EU sluta upp kring en gemensam värdegrund, där demokrati och medborgerlig frihet är hörnstenar. Däremot går unionen utanför sin roll när den fattar beslut i folkens ställe, eller när den - då den inte fattar beslut - skapar en ny "känsla för historien", med en enkelriktad syn på begreppet om folkens självbestämmande.
Uppbyggnaden av gemenskapen blir bara meningsfull om den gör uteslutande positiva åtskillnader: UEN-gruppen hoppas att denna signal till före detta jugoslaviska republiken Makedonien och dess konkreta uppföljning kan ge ett varaktigt bidrag till en utveckling i och en fredlig samexistens mellan nationalstaterna i denna - fullvärdiga - del av Europa.
Betänkande (A5-0021/2000) av Frassoni

Lund
. (DA) De danska socialdemokraterna i Europaparlamentet har i dag röstat ja till betänkandet av Monica Frassoni, varefter Europaparlamentet godtar det avtal som ingåtts med kommissionen om förfaranden som skall tillämpas för rådets beslut av den 28 juni 1999 - "kommittéförfarandet". Vi lägger i vilket fall vikt vid att det skall råda största möjliga öppenhet kring beslutsförfarandena i EU-samarbetet, bl.a. i syfte att säkerställa den nödvändiga demokratiska kontrollen. I och med avtalet kommer Europaparlamentet automatiskt att få ta del av relevant material i frågor som antas enligt bestämmelserna i artikel 251 i fördraget. Detta system vill vi gärna ha även på andra områden där Europaparlamentets behöriga utskott nu enligt avtalet får material först när man ber om det. I och med godkännandet av detta avtal har vi inte nått det slutliga målet för öppenhet och demokratisk kontroll vid kommittéförfarandena. Men det handlar om faktiska framsteg, som vi inte vill blockera.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.23 och återupptogs kl. 15.00.)

Omstrukturering av företag i Europa
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens uttalande - Omstrukturering av företag i Europa.

Liikanen
. (EN) Herr talman! Industriella förändringar, som kan ske gradvis eller plötsligt, drivs fram genom ny teknik, världsomspännande konkurrens eller kundernas behov. Det ger ekonomiska konsekvenser och påverkar sysselsättningen och det sociala sammanhanget men det ger också många nya möjligheter när de förutses, förbereds och leds i rätta banor.
Den allt snabbare tekniska utvecklingen och det ökande konkurrenstrycket på de globaliserande marknaderna pressar företagen att snabbt anpassa sin produktion och företagsstruktur. Företag måste i ett tidigt skede kunna förutsäga vad de måste göra för att säkerställa kontinuiteten i sin verksamhet. Ibland behövs då att företag går samman.
Kommissionen är mycket medveten om den här situationen och om människors behov av att känna en grundläggande trygghet i svåra tider av förändring. Vi är övertygade om att grundpelaren i en lyckad anpassning till förändringar är dialog på alla nivåer och med fullständig och genomblickbar information invid basen.
Vi har på senare tid haft olika erfarenheter och tillvägagångssätt för hur vi skall handskas med storskaliga omstruktureringar av företag, något som ofta påverkar många europeiska medborgares liv. I vissa fall var de här omstruktureringarna förberedda långt i förväg, med fullständigt engagemang av företrädare för de anställda och med noggrant sökande efter den lösning som medför minst skada. I förekommande fall förbereddes de anställda som troligen skulle drabbas genom olika åtgärder för att anta den nya utmaningen vid plötslig arbetslöshet.
I andra fall genomfördes dessa åtgärder med mindre försiktighet och omsorg för de som drabbades. Vid varje tillfälle, och så sent som sista oktober i den här kammaren, har kommissionen belyst följande grundläggande ståndpunkter. För det första, beslut om omstrukturering av företag fortsätter att vara företagsledningens privilegium och ansvar. Det betyder att, när åtgärder som sannolikt kommer att leda till allvarliga sociala konsekvenser, till exempel förlorade arbetstillfällen, skall företag alltid aktivt söka och välja den minst negativa lösningen och den lösning som medför minst skador.
För det andra, när uppsägningar visar sig vara oundvikliga måste allt göras för att förstärka berörda personers möjligheter att hitta ett annat jobb. För det krävs förutseende, tidiga förberedelser och försiktig hantering av den här processen.
För det tredje, ingenting kan berättiga avsaknaden av punktlig, effektiv och omfattande information till och samråd med arbetstagares och anställdas företrädare innan sådana åtgärder inleds eller offentliggörs. Engagemang av arbetstagarna är alltid, och särskilt vid omstrukturering av företag, inte endast en grundläggande rättighet utan ett nödvändigt villkor för ett socialt accepterande a sådana åtgärder. I slutändan är det också en avgörande faktor för om de skall lyckas eller inte eftersom inget kollektiv kan överleva och frodas utan tillit, dialog, partnerskap och solidaritet mellan de olika delarna.
Dessa grundläggande tankar överensstämmer med den allmänna meningen i Europa. Det är det som intelligent omstrukturering handlar om. Det blir allt mer sällsynt att företag invecklar sig i en skadlig omstrukturering utan att bry sig om dessa grundläggande punkter, vilket tidigare tyvärr var fallet ibland.
Vi har i Europeiska unionen på senare år byggt upp en omfattande uppsättning instrument som uppfyller dessa krav. Vi har ställt upp minimikrav på europeisk nivå som alla medlemsstater och alla företag måste följa när det övervägs att minska arbetsstyrkan, särskilt vid risk för massarbetslöshet, eller när andra beslut förbereds som sannolikt kommer att påverka arbetstagarna. I direktivet om kollektiva uppsägningar och överföringar av företag samt i direktivet om Europeiska företagsrådet anges vår juridiska ram, som skyddar arbetstagarnas rättigheter och säkerställer rättvisa normer för information och samråd på nationell och på transnationell nivå.
När det gäller engagemang av arbetstagare på nationell och/eller lokal nivå så vill kommissionen återigen betona behovet av lämplig information och samråd med de anställdas företrädare innan några uppsägningar beslutas eller genomförs, i enlighet med direktivet om kollektiva uppsägningar och i andra nationella bestämmelser.
Jag vill påminna om att det, i princip, är upp till de nationella domstolarna att behandla eventuella överträdelser mot de här reglerna, om och när de läggs fram av nationella företrädare. Även om befintliga regler eller ordningar formellt respekteras så innebär det emellertid inte att företagsledningens attityd är socialt oklanderlig. Kommissionen har faktiskt länge yrkat för att de regler vi har nu inte räcker till för att hantera dagens utmaningar. I en värld som kännetecknas av ständiga förändringar och i samband med hög arbetslöshet, tycker vi att de gällande reglerna verkar vara föråldrade eftersom de inte tillåter eller främjar grundtankarna bakom vår sysselsättningsstrategi och vår inställning till förändringar, förutseende, riskförebyggande och förbättrande av anställningsmöjligheter. Det är anledningen till att kommissionen i november 1998 lade fram ett förslag till direktiv om information till och samråd med arbetstagare, vilket sedan dess fått starkt stöd från er. Det tackar vi er för.
Tyvärr har den andra grenen av den lagstiftande makten, rådet, ännu inte - över ett år efter att förslaget lades fram - börjat arbeta på det. Jag hoppas att den här debatten bidrar till att påminna medlemsstaterna om hur viktigt och brådskande det här initiativet är.
Vi hörde nyligen från det portugisiska ordförandeskapet att en allvarlig debatt om det här förslaget snart skall inledas.
Det kommande franska ordförandeskapet verkar också vara villigt att ge det här ärendet den höga prioritet som det förtjänar. Kommissionen hoppas verkligen att rådet snart klarar av det här viktiga ärendet som, i våra ögon, innehåller det effektivaste svaret på den oro som uppkommit vid sådana fall som de som fick oss att komma hit i dag.
När det gäller engagemang av anställda på transnationell nivå finns det vissa tecken på att åtminstone i ett av de här fallen så har företagen kanske brutit mot det transnationella avtalet om information och samråd som de hade slutit med sin europeiska arbetsstyrka. De kanske utnyttjade åtminstone någon tvetydighet i gällande rätts- och kontraktsramar. Kommissionen kommer att ta kontakt med berörda nationella myndigheter för att kontrollera detta. I varje fall så vill jag säga till dem som tror att deras rättigheter i det avseendet åsidosattes att de har tillgång till lämpliga medel för upprättelse, främst genom behöriga nationella rättsinstanser.
Kommissionen känner till er begäran om att omedelbart gå vidare med en revidering av direktivet om Europeiska företagsrådet. Som det sägs i den rapport som vi kommer att anta inom några veckor så godtar vi att direktivet innehåller en del kryphål. Ändå så måste, som min kollega kommissionär Diamantopoulou redan betonat vid andra tillfällen, hänsyn tas till olika överväganden vid beslutet om direktivet skall revideras omedelbart eller inte.
För det första så skulle en revidering av direktivet ha liten omedelbar effekt på befintliga avtal om den grundläggande principen om respekt för de förhandlande parternas autonomi inte längre gäller.
För det andra skulle en omedelbar revidering göra saker och ting mycket mer invecklade med avseende på andra avvaktande ärenden inom det här området, till exempel europeiska företagsstadgar och det nationella informations- och samrådsförslaget.
Ett lyckat resultat i de här frågorna skulle väsentligt underlätta den efterföljande revideringen av direktivet om Europeiska företagsrådet och till och med ge en viss lösning på de aktuella problemen. Det är därför som vi tenderar att anse att det i det här sammanhanget skulle kunna vara lämpligare att sätta i gång med revideringen av direktivet om Europeiska företagsrådet först efter det att de två ärendena avklarats och efter en mer komplett utvärdering av direktivets tillämpning.
Åtgärderna inskränker sig inte endast till lagstiftning. För att stimulera och stödja dialogen som grund för en lyckad anpassning till förändring så utvecklar kommissionen även rekommendationerna från Lillehammer-rapporten genom att förbereda inrättandet av ett europeiskt centrum för övervakning av industriella förändringar. Vi utarbetar också ett annat förslag från den expertgruppen, "the Managing Change Report".
Låt mig avsluta med att ta upp några av de andra bekymmer som kom till uttryck i förslaget till resolution som lagts fram inför denna kammare. När det gäller tillämpningen av kopplingarna mellan konkurrenspolitik och socialpolitik vill jag påminna om att det finns en bestämmelse i fusionsförordningen som gör det möjligt för arbetstagarnas företrädare att höras av kommissionen inom ramen för det aktuella förfarandet. Allmänt talat så erkänner vi behovet av att olika instanser skall se över alla aspekter av den här typen av åtgärder, inbegripet de effekter de har med avseende på sysselsättningen.
Som ett exempel på det här kan jag nämna att offentliga myndigheter, främst kommissionen, redan vidtagit åtgärder genom riktlinjer för nationellt regionalstöd som trädde i kraft den 1 januari i år för att se till att offentligt stöd även i fortsättning associeras till mottagarna av regionalt stöd och följaktligen till de arbetstillfällen som hör ihop med investeringen. Av den anledningen ges allt regionalt stöd på villkor att den berörda investeringen underhålls i minst fem år. Samma bestämmelse togs också med i förordningen om strukturfonderna, vilket innebär att den gäller alla investeringar som samfinansieras genom strukturfonderna.
Vid det kommande toppmötet i Lissabon ligger fokus på socialt sammanhang och politiskt samspel på EU-nivå. Jag vet att vi kommer att komma tillbaka till de här frågorna igen i framtiden för att se efter hur vi på bästa sätt kan se till att våra politiska program anpassas och reformeras för att förstärka den ekonomiska och sociala utvecklingen i Europa.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär!
Herr Gorostiaga Atxalandabaso! Jag förstår att ni har en ordningsfråga. Om det är ett personligt uttalande, skulle ni i så fall vara beredd att vänta tills den här debatten är avslutad, då jag gärna vänder mig till er igen?

Gorostiaga Atxalandabaso
Herr talman! Problemet har med allmän vördnad i detta parlament att göra, det är inte ett personligt uttalande.
I morse vägrade parlamentets talman, Nicole Fontaine, flera gånger att ta upp en ordningsfråga. Tyvärr är det här inte första gången som talmannen har visat ett sådant otillåtligt uppförande gentemot mig. I och med det har hon brutit mot artikel 142 där det står att ordningsfrågor skall ha företräde framför alla andra yrkanden om att tilldelas ordet. Hon har också brutit mot artikel 122 som ger alla ledamöter i denna kammare rätt att lägga fram iakttagelser, iakttagelser som i det här fallet vederlägger anmärkningarna från en annan ledamot, Vidal-Quadras.
Detta partipolitiska beteende från vår talmans sida bör kritiseras å det kraftigaste. Jag tar gärna emot talmannens ursäkt när som helst.

Talmannen
Tack för ert uttalande. Vi kommer absolut att se till att talmannen informeras om ert uttalande. Jag kan försäkra er om att så vitt jag vet så tycker talmannen aldrig om att frågor debatteras mitt under pågående omröstning. Därför var kammaren antagligen mycket villig att fortsätta i det läget. Men tack för er anmärkning.

Zappalà
Herr talman, ärade kolleger! Jag uppskattade mycket det som kommissionär Liikanen sade och mitt inlägg - allas våra inlägg - i debatten sker därför att denna fråga som gäller ett fenomen av stor omfattning också gäller ett specifikt fall.
Den fråga vi debatterar har stor politisk och social betydelse. Friheten att bilda företag, den fria rörligheten och den fria konkurrensen är oomkullrunkeliga pelare i Europeiska unionens politisk-ekonomiska struktur. Omstruktureringen av företag hänger samman med principen om fri förfoganderätt över investeringar, och skall därför försvaras. Och ändå inträffar allt oftare händelser som står i skarp kontrast mot dessa principer. Till dessa händelser kan i dag fogas ett fall som kan verka speciellt och icke representativt men som, om vi låter det passera utan ett officiellt ingripande från Europeiska unionen, kan bli en oskriven regel som skapar svårigheter för många medlemsstater och unionen i dess helhet.
Ett amerikanskt företag - Goodyear - med fabriker i Italien, Tyskland och England, håller på att genomföra en ur det egna företagets synvinkel helt legitim omstrukturering av sin produktion och lokalisering. Men de gör förmodligen detta på ett sätt som inte följer de regler som gäller för detta område inom gemenskapen. Man har till exempel inte aviserat sina åtgärder i rimlig tid och inte tagit hänsyn till skyldigheten att redovisa användningen av offentliga medel, italienska och europeiska. I Italien, kommissionär Liikanen, håller inte Goodyear på att omstrukturera sin verksamhet, utan de är snarare på väg att stänga en fabrik som med sin produktion täcker 14 procent av marknaden och som Goodyear själva har beskrivit som "ett företag med den högsta tänkbara kompetens inom sitt område", en fabrik som startades med hjälp av europeiska investeringar till ett totalt värde av 85 miljoner euro. En nedläggning utan någon avisering, med andra ord, och utan någon som helst vilja att diskutera fabrikens och dess anställdas öde, trots det faktum att med de offentliga medel som utnyttjats i fabriken finns där litet som är privat och mycket som är offentligt. Det skulle vara allvarligt om alla utomeuropeiska företag skulle lära sig att utnyttja Europa som en buss, där man slipper betala biljetten, slipper betala för att vara med, får betalt för att ha använt fordonet och sedan kan stiga av utan att säga något till någon.
Europa borde kunna garantera friheten i alla dess former, inklusive friheten att använda egna pengar till de syften man själv väljer, inte att de skall användas av andra efter behag, andra som bara vill sko sig och som, vid en eventuell skilsmässa, vägrar diskutera formerna för skilsmässan, utan säger att det rör sig om en ensidigt deklarerad skilsmässa.
Kommissionär Liikanen talade för ett tag sedan om att omstruktureringen inte får ske på ett okunnigt vis, men i det här fallet verkar han okunnig om vem som drabbas och om vem som är aktiv. Till kommissionär Liikanen vill jag också säga att det inte är lätt att vända sig till nationella domstolar. Naturligtvis är det alltid en möjlighet, men när arbetstillfällena redan har gått förlorade, när fabrikerna har stängts, är det inte särskilt uppmuntrande att vända sig till domstolarna, framför allt inte när det gäller ett rättssystem som är så långsamt som det italienska.
Kommissionär Liikanen, vi förväntar oss ett kraftfullt ingripande. Naturligtvis tänker vi, i egenskap av parlament, samarbeta kring den resolution som ni har antytt skall komma - vi står verkligen beredda - men vi förväntar oss också ett kraftfullt ingripande i den här saken, som verkligen inte kan få avslutas och passera så som den nästan har passerat vid det här laget.

Ghilardotti
Herr talman, herr kommissionär! Vi i den socialistiska gruppen ville lägga fram en kompromissresolution tillsammans med de övriga grupperna inom vänstern, De gröna och GUE, för vi ville peka på och kritisera de mest negativa och upprörande inslagen i agerandet från de båda företag som vi nämner i resolutionen, ABB-Alstom och Goodyear Dunlop.
Fallet Goodyear är vare sig begränsat eller enbart av lokal betydelse, utan det berörde tusentals familjer som från ena dagen till en andra stod utan arbete, utan inkomst och utan framtidsutsikter.
De fall som vi diskuterar i dag, i likhet med många andra som vi har diskuterat i denna kammare - och jag fruktar att de inte blir de sista - som ni mycket riktigt har påpekat, herr komissionär, ger oss ett tillfälle att diskutera den absoluta nödvändigheten av att komplettera det europeiska lagstiftningsarbetet. Jag tänker på direktivet om de anställdas rätt till information och samråd, som ni påminde om, som sedan flera år väntar på en lösning och som Europaparlamentet uttalade sig mycket tydligt om i april förra året. Jag tänker dessutom på betydelsen av en total förstärkning av den europeiska lagstiftningen genom en revidering av redan befintliga direktiv. Jag anser att Europeiska unionen och kommissionen borde begära av rådet och av medlemsstaterna att man ägnar uppmärksamhet åt hur dessa olika direktiv tillämpas i de olika medlemsstaterna.
Italien är inget undantag, vi är inte bland de nationer som kommit längst när det gäller att tillämpa direktiven, men det finns många länder där direktiven, som redan i sig föreskriver minimiåtgärder, tillämpas i minimal utsträckning. Det ger företagen en möjlighet att flytta sig från ett land till ett annat, även inom Europeiska unionen, där tillämpningen av direktiven är mindre strikt, företagen har fler fördelar och arbetarna har ett sämre skydd. Och detta leder i sin tur till social dumpning.
Vi måste därför vara uppmärksamma på hur direktiven tillämpas och förstärka det europeiska samarbetet. Allt detta bekräftar vår övertygelse att en metod som sanktioner - som vi underströk betydelsen av i samband med att vi avgav ett yttrande om direktivet om information och samråd - absolut inte kan överges. I annat fall är jag rädd att de händelser som vi talar om i dag kommer att bli ännu fler och att det kommer att saknas ledning från Europeiska unionens sida, framför allt när det gäller konkurrens och teknik som leder till förändringar, något som bidrar till att skapa mer arbetslöshet till förfång för den sociala sammanhållningen.

Plooij-Van Gorsel
Herr talman, herr kommissionär och kolleger! För andra gången på två månader debatterar vi omstrukturering av företag i Europa. Anledningen var då liksom nu omorganiseringen av storföretag som går arm i arm med förluster i fråga om sysselsättning.
För att undvika alla missförstånd: den liberala gruppen är mot politisk inblandning i företagens administration, såväl i fråga om ekonomi som förvaltning. Vår uppgift är att skapa lagstiftning och se om den också efterlevs. Det visar sig att företaget Goodyear i Italien har tagit emot omkring 40 miljoner euro i italienska och europeiska bidrag. Trots detta har företaget inte lyckats rädda situationen. Detta visar att arbetstillfällen inte är till salu. Marknaden har sin egen dynamik.
Statligt stöd kostar således staten två gånger pengarna: först bidrag och sedan arbetslöshetsunderstöd. Det kan väl ändå inte vara syftet med era och mina och våra medborgares skattepengar? Detta hindrar naturligtvis inte att vår grupp delar de italienska kollegernas oro över de följder stängningen för med sig för den drabbade regionen.
Min grupp är principiellt mot att nämna namn på specifika företag i denna resolution, och detta av två skäl: först och främst eftersom det handlar om ett selektivt ansvar. Den ena gången ställs ett företag vid skampålen och den andra gången inte. Varför sker detta den ena gången och inte den andra? I fallet Michelin blev det en väldig uppståndelse. Men i fallen Nissan och IBM, vilka också berörde många europeiska arbetstagare, kunde jag inte höra någon. I andra hand är det inte heller rättvist gentemot arbetstagare i andra företag som också omorganiserar, och där känns det också smärtsamt.
Min grupp har undertecknat en gemensam resolution av PPE-DE, ELDR och UEN. I det sammanhanget har vi dock redan från början gjort ett förbehåll för att vi är emot att nämna företagsnamn.
Därför kommer den liberala gruppen att rösta mot punkt 8 och den andra delen av punkt 9. Om dessa punkter trots detta kommer att bli antagna kommer min grupp att lägga ned sin röst vid slutomröstningen. Jag hoppas verkligen att detta inte kommer att bli nödvändigt.

Flautre
Herr talman! Än en gång är det aktuella sociala händelser som får oss att diskutera och inta en ståndpunkt om planer på omstruktureringar av stora företagsgrupper i Europa. I den här frågan har allt redan sagts. För vissa har allt redan sagts när det gäller företagens frihet; en nästan gudomlig lag, och för andra, som jag känner mig nära, har allt redan sagts i fråga om den oacceptabla kortsiktiga vinstlogiken, föraktet för arbetstagarna, de sociala, individuella och kollektiva konsekvenserna, effekterna för regionerna och slöseriet med kunnande och kompetens.
Vi vet att dessa omstruktureringar, såsom de genomförs i dag, går stick i stäv med Europeiska unionens uttalade mål i fråga om sysselsättning och social och regional sammanhållning. Det som under dessa omständigheter var viktigt för oss vid omröstningen för en stund sedan, för oss ledamöter i Europaparlamentet, det var inte att än en gång tala i generella ordalag - hur medkännande de än är - nej, det som enligt min mening skulle stärka den redan alltför utbredda uppfattningen om institutionernas maktlöshet - ytterst viktigt för oss - är snarare att uppbåda alla de medel som de europeiska institutionerna kan tillhandahålla för att hävda våra prioriterade och uttalade mål i denna konkreta situation, som har uppstått till följd av fusionen mellan ABB och Alstom samt nedläggningen av Goodyears fabrik i Italien, och att ta konsekvenserna av detta.
Vad kan vi göra i det här avseendet? Först och främst att lägga fram ett mycket detaljerat betänkande om tillämpningen av direktiven om kollektiva uppsägningar och europeiska företagsråd samt att utöva starka påtryckningar, uppfordra till och vidta nödvändiga sanktioner för att se till att direktiven tillämpas strikt. I dag står det klart att de stora företagsgruppernas ledningar använder sig av alla möjliga kryphål för att slippa ge klar och tydlig information och förhandla med arbetstagarna inom dessa grupper. Det får vi inte acceptera. Att som ABB-Alstom påstå att det är alltför tidigt att diskutera före fusionen, och att det efter fusionen är för sent, eftersom företrädarna inte längre skulle vara legitima, det är oacceptabelt. I grunden är detta en uppenbar avvikelse från andan i direktivet om europeiska företagsråd.
Vi måste stärka vår lagstiftning för att komma till rätta med dessa brister, reformera den och garantera arbetstagarna nya rättigheter, bl.a. rätten att bestrida det ekonomiskt välgrundade i uppsägningarna. Vi måste också se över kriterierna för godkännande av fusioner mellan företagsgrupper. Hur framstår kommissionen, och indirekt vi, när den godkänner en så diskutabel fusion som den mellan ABB och Alstom, ur arbetstagarnas synvinkel och med hänsyn till de sociala konsekvenserna? Intrycket blir helt enkelt att kommissionen döljer dessa manövrer. Och om alla gemenskapens politikområden skall medverka till sysselsättning och sammanhållning, hur kommer det sig då att kommissionen avstår från en sådan bedömning i beslutet att godkänna en fusion eller inte?

González Álvarez
Herr talman! Det portugisiska ordförandeskapet och kommissionens strategiska mål till år 2005 diskuterar full sysselsättning. För full sysselsättning finns två nödvändiga förutsättningar: den första är att skapa nya arbeten för ungdomar som kommer ut på arbetsmarknaden; den andra är att inte förlora arbeten. Verkligheten i Europa ger oss emellertid tydliga exempel på hur man förstör sysselsättning, framför allt från företagens sida - och det värsta av allt - att de får enorma vinster. Tidigare krävde arbetarna solidaritet med företagen för att de skulle överleva, men nu får företagen enorma vinster och trots det säger de upp arbetare. Vi har sett exempel i Spanien: Michelin, ABB-Alstom, och i Italien finns exempel som mina kolleger kommer att ge.
Det finns ett annat dolt sätt att genomföra uppsägningar och det är det som praktiseras i Spanien av exempelvis företaget Ericsson med begreppet "outsourcing" (man döljer de betydelsefulla orden, man döljer "uppsägning"). Det innebär att lägga ut tjänsterna på entreprenad, det vill säga att lägga över tjänsterna på entreprenadföretag, genom vilket de förvandlar stabil och fast sysselsättning till osäkra anställningsförhållanden, utan fackliga eller sociala rättigheter. Detta är faktiskt förtäckta uppsägningar.
Herr kommissionär! De europeiska institutionerna, om de tror på vad de säger angående full sysselsättning, måste vidta tydliga åtgärder: revidera direktiven för att försäkra sig om arbetarnas deltagande i dessa förhandlingar, revidera direktivet om kollektiva uppsägningar, minska arbetstiden, knyta de europeiska subventionerna till ett tydligt åtagande om att bibehålla sysselsättningen och föra in klausuler om sociala och fackliga rättigheter i de internationella avtal som Europeiska unionen ingår.

Angelilli
Herr talman! Ännu en gång diskuterar dessvärre detta parlament omstrukturering av de europeiska företagen. Återigen ser vi anställda som riskerar att förlora sina arbeten.
I det här speciella fallet gäller det de anställda vid Goodyear i Cisterna i Latina. Som redan har påpekats så rör det sig om 600 personer och lika många familjer som, om en månad, kan komma att stå utan sin enda inkomstkälla. Dessa anställda - trots den positiva attityd med vilken företaget bemötts och trots den stora professionalism som gjort fabriken i Cisterna till en av de mest produktiva i Europa - riskerar att kastas ut ur det produktiva systemet. Goodyear, å sin sida, kan däremot, efter att under åratal ha utnyttjat statliga och europeiska subventioner, utan vidare slå igen butiken. Detta är verkligen inte rätt: det är inte rätt gentemot de anställda vid fabriken i Cisterna och det är inte rätt gentemot alla de italienska och europeiska medborgare som, även om det sker indirekt, via skattsedeln har gjort det möjligt för Goodyear att utnyttja de statliga subventioner som tidigare nämndes.
Europeiska kommissionen och rådet borde äntligen ta sitt ansvar när det gäller det här fallet, såväl när det gäller att anta en gemensam ståndpunkt om information och samråd med de anställda som när det gäller gemenskapens och medlemsstaternas subventioner, som enbart skall ges till företag som gör långsiktiga åtaganden när det gäller att bevara sysselsättningen.
Av kommissionen begär vi i dag framför allt att den skall försvara de anställda vid Goodyear i Cisterna och utöva alla tänkbara påtryckningar på företaget för att komma fram till en överenskommelse snarast möjligt som garanterar att anläggningen i Cisterna fortsätter att existera och att fungera.
Låt mig slutligen påminna om att den tid som står till förfogande verkligen är begränsad, herr talman och herr kommissionär, och att därmed alla åtgärder som skall vidtas - bland annat de som anges av kommissionären i hans inledande rapport - måste vidtas omedelbart och genomföras med den största skyndsamhet.

Esclopé
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! När det gäller omstruktureringar står det utom allt tvivel att de europeiska företagen måste anpassa sig för att bättre kunna bemöta nya uppmaningar, om de inte skall försvinna. Vi är väl medvetna om den aktuella ekonomiska bakgrunden, eftersom omstruktureringarna syftar till att rationalisera förvaltningen av företagen.
Om det ur en ekonomisk synvinkel är hedervärt att göra strukturella förändringar för att nå större konkurrenskraft och vinna marknadsandelar, kan det vara förkastligt när detta görs på begäran av finansmän, ofta aktieägare. Deras enda mål, som dock inte medges, är att öka det finansiella värdet på dessa företag, så att de vinster ökar som de skulle kunna hämta därifrån. Den senaste tidens meddelanden, som mina kolleger har tagit upp, är symptomatiska i det avseendet, vare sig det handlar om Michelin eller Goodyear.
Enligt min mening bör en rationaliserad förvaltning och förbättrade resultat främst komma företaget till del, och därmed dess anställda, de finansiella effekterna följer eventuellt senare. Men i dag bevittnar vi koncentrationer, omgrupperingar av företag och omlokaliseringar med redan välkända konsekvenser för såväl produkternas kvalitet som det sociala planet, i fråga om arbetslöshet, försämrade arbetsvillkor och ökad flexibilitet, vilket är dramatiskt på ett mänskligt plan, i synnerhet för familjeenheten.
Det föreligger således en fara för en tudelad värld: å ena sidan de fattiga länderna som levererar arbetskraft, och å andra sidan de rika länderna, som tillhandahåller kapital. Borde inte Europa vara ett skyddsvärn för en viss balans mellan ökad lönsamhet och socialt välbefinnande? Det som i grunden får ett företag att fungera och tillförsäkrar goda resultat är faktiskt det mänskliga kapitalet, det får man inte glömma.
För att avsluta vill jag påminna om att den tredje bokstaven i namnet på min grupp, EDD, som jag tillhör, betyder "mångfald (différence)". Europa har skyldigheten att göra sin röst hörd som ett alternativ till olagliga omstruktureringar med ökad vinst som enda syfte, utan tvivel en röst för mångfalden i denna likriktade ström av omstruktureringar.

Heaton-Harris
Herr talman! Förra månaden i Förenade kungariket, i en region som gränsar till min, meddelande Michelin-koncernen att omfattande nedskärningar i personalen skulle göras vid anläggningen i Stoke-on-Trent på grund av omstrukturering av företaget och ökad konkurrens på världsmarknaden för däck. Jag, liksom alla ledamöter här, är ledsen över den här förlusten av arbetstillfällen. Jag är också lika ledsen över meddelandet från Goodyear som manade fram den här resolutionen. Jag tvivlar dock starkt på att ett europeiskt företagsråd skulle ha kunnat ändra företagets beslut.
Den här kammaren är mycket bra på att utarbeta resolutioner och lagar och ibland glömmer vi, i den här institutionen, att Europa inte kan överleva på egen hand. Vi behöver multinationella företag som driver sin verksamhet i vår världsdel. Under de få månader jag har varit här så har jag förvånats över att medan vi alla talar om behovet att stimulera företag att växa inom EU så uppmuntrar nästan varje resolution vi lägger fram egentligen företag att ge sig av.
Vid vårt senaste plenarsammanträde i Bryssel röstade vi om direktivet om uttjänta fordon och lyckades göra lagstiftningen retrospektiv genom att lägga till höga kostnader för de europeiska biltillverkarna som de inte hade kunnat förutse. Två dagar senare förklarade Toyota, som sysselsätter flera tusen personer i min region, att det här direktivet inte bara skulle öka bilpriset utan även mycket väl skulle kunna medföra personalnedskärningar vid deras fabrik i Derbyshire.
I en värld där mindre reglering är nyckeln verkar vi i den här kammaren tro att vi kan lägga till mer regler och kostnader för företagen och att de ändå skall stanna kvar i Europeiska unionen utan att lockas till andra platser där bördorna är färre. Vi ledamöter i Europaparlamentet talar ofta om små och medelstora företag och vi har nu kommit på ett unikt sätt att skapa sådana. Ta ett stort och framgångsrikt företag, tillsätt europeiska regler och inom några månader har du skapat ett litet. Innan vi kritiserar någon där utanför så borde vi kanske ta oss en bra titt på oss själva och vad vi gör här.

Van den Burg
Herr talman! Jag kommer inte att använda min talartid till att gå in på de individuella fall som är aktuella i dag. Jag är vad det beträffar överens med Plooij-van Gorsel om att vi inte kan diskutera detta i detalj. Kanske borde vi tala om CORUS nästa gång, fusionen som nu kommit till stånd mellan vårt nederländska Hoogoven och British Steel.
Jag skulle vilja föra in den här diskussionen i ett något bredare sammanhang och också vilja se på det politiska sammanhanget på området företagsfusioner utifrån Europeiska unionen och politiken på andra områden. Vad det beträffar är jag glad över att Liikanen är här och att vi inte bara behöver föra denna diskussion, där det handlar om arbetstagarnas intressen, med Diamantopoulou, utan också med kommissionärer som är aktiva på de andra områdena.
Jag skulle också vilja plädera för koherens i kommissionens politik på det området utifrån de olika infallsvinklarna, i motsats till föregående talare som utgår ifrån att det inte behövs någon lagstiftning. Det är just en syn på vad företag egentligen är som vi måste utveckla. Vad beträffar kan vi för närvarande se ett antal stora fusioner som kommer till stånd mellan företag som kommer från den anglosaxiska traditionen och företag som snarare kommer från Rhenlandets tradition. I det sammanhanget är det som blir kvar av uppfattningen av vad ett företag måste vara naturligtvis mycket relevant, om det bara är aktieägarnas egendom och lekboll eller om det är en bredare stakeholder society, som är avsedd att förverkliga kontinuitet för arbetstagare, konsumenter, underleverantörer och lokalbefolkningen och som har en samhällelig funktion.
Jag skulle således vilja be kommissionens olika direktorat och de olika kommissionärerna att ge oss en bredare syn på corporate governments. Jag tror att det också skulle passa mycket bra ihop med de planer som nu presenterats de senaste dagarna om good government i Europa, för företagspolitiken hör också dit.

Morgantini
Även i Italien träffar regeringen en delegation från fackföreningen och de anställda vid Goodyear för att försöka hitta en lösning på den nedläggning av fabriken som beslutats ensidigt av det multinationella amerikanska företaget i ett område i centrala Italien, Cisterna i Latina, som redan drabbats av andra omstruktureringar.
Nedläggningen innebär att det försvinner över tusen arbetstillfällen, både direkt och indirekt, hundratals familjer kastas ut i osäkerhet och nyfattigdom. De anställda vid Goodyear genomför en exemplarisk kamp, i medvetande om att de inte bara försvarar sina egna intressen, utan de anställdas intressen vid Goodyear i flera olika europeiska länder, och det är många: Frankrike, Tyskland, Förenade kungariket, Polen, Luxemburg och Slovenien.
I dag har vi en liten delegation av anställda hos oss på åhörarläktaren, ivriga att få veta hur deras framtid kommer att bli och vilken solidaritet Europeiska unionen kan erbjuda, vilka politiska åtgärder vi kommer att vidta för att förhindra att de multinationella företagen enbart och uteslutande handlar i eget intresse för att skydda marknadsandelar och vinster. Goodyear, i likhet med andra multinationella företag, har fått över 166 miljarder lire i subventioner. Europeiska unionen måste därför på alla nivåer och med alla till buds stående medel verka för att denna och andra liknande situationer får en lösning.

Gill
Herr talman! Tidigare den här veckan meddelade ordförande Prodi att ett av kommissionens strategiska mål för nästa femårsperiod skulle vara att sikta på full sysselsättning. Han sade att 15 miljoner européer söker efter ett arbete just nu och att arbetslöshet är den viktigaste orsaken till fattigdom och social utslagning. Dessutom ser det portugisiska ordförandeskapet kampen mot arbetslösheten som en topprioritet. Ändå så är de här politiska prioriteterna allt för ofta osynliga i vardagspolitiken.
Kommissionens beslut att tillåta fusionen mellan ABB och Alstom är ett typexempel. Det nya företaget har tillkännagivit sin avsikt att inleda en omstruktureringsplan i syfte att spara pengar. Denna globala omstruktureringsplan kan leda till att upp till 12 000 arbetstillfällen försvinner. I min del av Förenade kungariket har konsekvenserna för sysselsättningen av den här sammanslagningen varit särskilt allvarliga genom att ABB-Alstom meddelade att 270 jobb skulle försvinna i Storbritannien med 95 arbetstillfällen som försvinner i Stafford och 112 i Rugby. Att företaget inte informerade företagsrådet om förslagen för sammanslagningen är särskilt oroande. Det är särskilt viktigt när det gäller stora internationella företag där beslut fattas långt från de anställda.
I punkt 17 i gemenskapens stadga om arbetstagares grundläggande sociala rättigheter betonas behovet av samråd och tilläggs att det särskilt skall gälla för företag som är etablerade i två eller fler medlemsstater. Jag tror inte att det endast gäller en gemenskapsstadga. EU:s lagstiftning i den här frågan kunde inte vara tydligare. Det vore bra om kommissionen i den här sortens situationer inte skulle fatta sina beslut endast på grundval av om en sammanslagning skall störa konkurrensen utan även på grundval av de sociala och ekonomiska konsekvenserna. Vi behöver mer förenad politik i de här frågorna. Vad vi också är i akut behov av är en undersökning av effekterna av sammanslagningar i varje situation. Det är det enda sättet att respektera artikel 127 i fördraget.
Jag välkomnar uttalandet av kommissionär Liikanen men jag söker också parlamentets stöd för att se till att den lagstiftning som vi antagit om arbetstagares rättigheter genomförs på ett strängt sätt och för att se till att utvärderingar av inverkan på sysselsättningen vid föreslagna sammanslagningar genomförs som en självklarhet.

Talmannen
Jag har i enlighet med artikel 37.2 i arbetsordningen mottagit sju resolutionsförslag.
Jag förklarar därmed debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum senare i kväll.
Sammanträdet avbröts kl. 15.50 och återupptogs kl. 16.05.

DEBATT OM AKTUELLA OCH BRÅDSKANDE FRÅGOR
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är den aktuella och brådskande debatten.

Rasistiska och främlingsfientliga händelser i El Ejido (Spanien)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B5-0149/2000 av Galeote Quecedo med flera för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater, om utbrott av rasism och främlingsfientlighet i El Ejido (Spanien);
B5-0159/2000 av Gasòliba i Böhm och Sánchez García för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp om de rasistiska och främlingsfientliga händelserna i El Ejido (Spanien);
B5-0162/2000 av Díez González med flera, för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp om den rasistiska och främlingsfientliga explosionen i El Ejido (Almería);
B5-0169/2000 av Puerta med flera för Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster om utbrottet av främlingsfientlighet i El Ejido (Spanien);
B5-0175/2000 av Bautista Ojeda med flera för Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen om de främlingsfientliga händelserna i El Ejido (Spanien).

Hernández Mollar
Herr talman! Denna debatt lugnar mig eftersom vi de tre första talarna känner väl till situationen eftersom vi är av afrikanskt ursprung.
För det första vill jag gratulera kammarens grupper för den stora medvetenhet denna resolution uppvisar, medveten som jag är om parlamentets ledamöters ansträngningar för att undvika att utnyttja en fråga som denna i valkampanjen.
För det andra vill jag också säga i full övertygelse att varken Spanien eller Andalusien är främlingsfientligt eller rasistiskt, vilket naturligtvis inte utesluter ett absolut fördömande av våldet från individer eller grupper som bara förtjänar att strängt och med fasthet ställas inför rätta.
Vi bör ta itu med frågan om invandring på ett djupt och noggrant sätt. De händelser som tyvärr föregår de politiska besluten på detta område, bekräftar utan tvivel prioriteringen av att omedelbart sätta i gång Tammerforsavtalen och kapitel IV i fördraget. Dagens problem kan inte lösas inom fem år. Det är lång tid, som vi kan se.
Medlemsstaternas lagstiftning måste anpassas till regeringarnas avtal i Tammerfors, så som just resolutionen säger i punkt 7. Den sociala integrationen av legala invandrare måste genomföras utan några typer av ursäkter eller dröjsmål.
Å andra sidan, herr talman, ärade ledamöter, bör arbetsmarknaden ordnas realistiskt så att arbeten som utförs av medborgare från tredje land underställs en arbetslagstiftning som värnar om löner, socialförsäkring och socialt skydd på ett jämlikt plan så att man genom detta utplånar exploateringen på arbetsmarknaden och i arbetsförmedlingar av marginaliserade medborgare, vilket ger upphov till den typ av händelser som resolutionen fördömer och som helt enkelt är den verkliga bakgrunden i det sociala problem som här har skapats.
Solidaritet och dialog är också väsentliga samt avtalen mellan nationella, regionala och lokala institutioner - även de europeiska - och företagare, fackföreningar och själva invandrargrupperna, vars ursprungsländer också har ett otvetydigt ansvar.
Herr talman, ärade ledamöter! Samarbetet med ursprungsländerna är grundläggande i dessa frågor. I detta sammanhang anser jag att det är mycket viktigt att i budgeten bevilja medel till de handlingsplaner som godkänts av högnivågruppen och rådet i Tammerfors och alldeles särskilt - och jag vill betona detta i denna debatt - planen angående Marocko, ett land som Europeiska unionen har en fungerande relation till med gemensamma intressen, och som borde vara särskilt prioriterad när det gäller samarbete och gemensam samverkan.
Slutligen, från detta parlament måste vi närma oss invandringsfrågan med tillräckligt fattning för att samarbeta utan spänningar i en debatt som måste gå mycket längre än logiska ord och fördömanden som leder till sådana handlingar som vi här kritiserar. Detta är en mycket djup social debatt som kan bidra till ett europeiskt område där rätten till frihet, säkerhet och rättvisa tas upp i den framtida stadgan om grundläggande rättigheter.

Sánchez García
Herr talman, ärade ledamöter, herr kommissionär! Alltid när ett allvarligt socialt problem uppträder finns det en politisk bakgrund: detta är vår åsikt angående de olyckliga händelserna nyligen i El Ejido. Ett bevis på det är att grupperna i detta parlament har reagerat och ingivit olika resolutionsförslag.
Vi beklagar alla de dödsfall som har inträffat och de våldsamma och oproportionerliga reaktionerna mot de invandrade arbetstagarna. Jag tror att alla också beklagar det uttryck för främlingsfientlighet och rasism som visat sig i de olika händelserna. Det är enligt min mening klart att dessa uttryck har sitt ursprung i andra omständigheter, i bristen på en tydlig invandringspolitik som gör det möjligt för de berörda sociala grupperna att leva tillsammans på ett värdigt och fredligt sätt.
Vi hoppas att händelserna i El Ejido tjänar som en lektion för alla och att de inte upprepas. Det räcker inte med ånger. Vi vill inte att Afrika skall vara vårt kors, absolut tvärtom. Därför måste vi agera på ett konsekvent sätt. Därför vill jag påminna om några åtgärder som vi vill försöka påbörja i en annan europeisk region som berörs av invandringen, Kanarieöarna. Först att skapa ett nätverk för mottagning av minderåriga. För det andra att genomföra ett socialt integrationsprogram. För det tredje att genomföra utbildningsprogram för tolerans och respekt. Och slutligen att utarbeta en folkräkning av invandrarna. Jag hoppas att vi med detta bidrar till att uppfylla avtalen om invandring från Tammerfors liksom den nya spanska utlänningslagen, och att framför allt de människor som kommer till Europa inte förlorar sin värdighet.

Cerdeira Morterero
Herr talman! Förra veckan upplevde vi i den andalusiska orten El Ejido scener som hör mer till andra tider och andra platser än i Europeiska unionen år 2000. Detta medgav kommissionens ordförande Romano Prodi den 9 februari, när han sade att det som inträffat i El Ejido var emot själva Europeiska unionens principer. Det inträffade skapade stor smärta och skam, de väckte vår fruktan inför en extremt rasistisk, främlingsfientlig och intolerant händelse. Det är oförståeligt att det inte kan skapas samlevnadsformer och ömsesidig respekt mellan två grupper som har nytta av varandra. Det enda sättet att undvika att denna typ av händelser återupprepas där det finns stora grupper av invandrade arbetstagare, är en social integration, vilket kräver ett fast åtagande i ekonomiska, politiska och sociala hänseenden från de ansvariga myndigheternas sida.
Vi är alla invandrare. Under generationer har människor rört sig utanför gränserna till nationalstaten och det har hela tiden uppstått migrationsströmmar. Den geografiska rörligheten är inte en uppfinning från 1900-talet, liksom inte dess ekonomiska och arbetsmässiga motiv heller är det. Vi är alla invandrare, om inte i första person så i alla fall genom någon familjemedlem eller förfader. Men i stället för att den typ av händelser, som vi här fördömer, skall uppstå, bör dessa migrationsströmmar skapa en social, kulturell och ekonomisk välfärd.
Vi tycker att det som har inträffat i El Ejido, något som tyvärr inte är unikt för denna befolkning i Europeiska unionen, i första hand kräver ett klart och kategoriskt fördömande av den brutala rasistiska och främlingsfientliga explosionen bland vissa av El Ejidos invånare mot de invandrade arbetstagarna, vilka gör en hel grupp ansvarig, brottsanklagar och angriper den för en isolerad händelse som vi alla beklagar.
För det andra kräver det ett omedelbart agerande från alla myndigheter, samordningen mellan dessa är nyckeln för att bekämpa denna typ av främlingsfientliga och rasistiska händelser. I synnerhet har de lokala myndigheterna, borgmästarna, ett direkt ansvar för att förebygga varje slags rasistiskt och främlingsfientligt uttryck, speciellt när det innefattar våldsamma händelser och aggression mot människor och deras egendom. Dessa myndigheter är också tvungna att gynna de svåra överenskommelserna mellan berörda parter och inte förhindra dem, vilket är fallet med den borgmästare vi nu diskuterar.
För det tredje kräver det att de politiska partierna tar ett direkt ansvar i den politiska verksamheten i sina offentliga poster och förhindrar varje sorts agerande eller uttryck av individuell karaktär gentemot Europeiska unionens uttalade principer och värderingar om samlevnad och tolerans.
Slutligen kräver det att Europeiska unionens tar ansvar för att övervaka tillämpningen av sina principer, och att skydda sitt område från alla rasistiska och främlingsfientliga uttryck, att stödja och samarbeta med övriga nationella, regionala och lokala myndigheter, liksom med de icke-statliga organisationer och föreningar i tillämpningen av dessa principer inom ramen för en kontinuerlig kamp mot rasism och främlingsfientlighet och för integrationen av alla invandrare som bor i unionen.

Marset Campos
Herr talman! Till en början hade vi inte i vår grupp klart för oss varför vi skulle lägga fram detta förslag eftersom det verkade vara en lokal angelägenhet. Emellertid utgör El Ejido ett symptom på ett fenomen som går genom hela Europa och som kräver största uppmärksamhet. Vi trodde att vi var botade från den intoleransens fasa som rasismen släppte loss över Europa, men under årens gång - det är lika bra att säga det - kombineras de sociala försämringarna i vårt Europa med en ökad migration i de länder som omger oss och en större medvetenhet om de mänskliga rättigheterna, och det rasistiska och intoleranta klimatet ökar.
Av detta skäl blir det vi tyckte var ett lokalt fenomen i El Ejido ett oroande symptom som sammanfaller med uppgången för partier som Haiders. Därför föreslår vi från Europaparlamentet att åtgärder genast vidtas som kan angripa alla de inbegripna faktorerna och som kan tillämpas omedelbart: respekten för de mänskliga rättigheterna, toleransen och det mångkulturella samhället, tillämpningen av budgetar och handlingslinjer på det sociala och sanitära området. Vi får inte glömma att den som angrep offret var en mentalsjuk person som hade fått en olämplig behandling. Vi måste också ta hänsyn till de aktuella svårigheterna att vidta de nödvändiga åtgärderna på denna ort, vilket har nämnts tidigare.
För att avsluta vill jag peka på - som nobelpristagaren José Saramago säger - att även vi hör till nästan och att det inte räcker - som Jesus säger, vilken enligt Saramago hade fel - med att älska varandra, utan att det är viktigare att vi respekterar varandra.

Bautista Ojeda
Herr talman, herr kommissionär, ärade ledamöter! Som europeisk parlamentsledamot, men främst som medborgare från Andalusien, ett av unionens mest toleranta och multietniska områden som sedan urtider har tagit emot alla som har bestämt sig för att ge sig dit och betraktat dem som andaluser från första dagen oavsett de har fötts där eller ej, kan jag inte känna annat än sorg, avsmak och fördömande inför de främlingsfientliga och rasisistiska händelserna vilka inte hör hemma hos denna toleranta befolkning.
Jag skulle dock vilja vittna om en oroande verklighet: alla beslut man fattar eller underlåter att fatta, alla avtal gemenskapens institutioner förhandlar om och som handlar om primärsektorernas ekonomi i de svaga områden, såsom Andalusien, kan på ett indirekt sätt skapa dessa allvarliga situationer. Jag tänker till exempel på frånvaron av avtal med Marocko och bristen på lösningar för fiskerisektorn, som fortfarande har en del av flottan förtöjd i Almería; jag tänker på unionens underliga hantering av importsystemet för trädgårdsprodukter, vilket påverkar förbindelserna mellan Almería och Marocko; och jag tänker på den invandringspolitik i regionerna, medlemsstaterna och unionen som genom handling eller underlåtande att handla, leder till att bara några områden som Almería ensamma får ta detta invandringstryck från Maghreb.
Alla dessa händelser som tyvärr har ökat med tiden och i antal platser, gör att de själlösa, de intoleranta, rasisterna och huliganerna som vi alla har i våra länder, och som gud ske lov är minoriteter, tänder främlingsfientlighetens låga.
Ärade ledamöter! Alla medborgare - europeiska eller inte - som lever och arbetar i Andalusien är andalusier och förtjänar vår hänsyn och respekt. Unionen både bör och kan säga mycket. Söder för er är Andalusien; för oss andaluser är det Afrika, och vi är tvungna att försöka få unionen att satsa så mycket resurser som möjligt för att förbättra ekonomin i söder och ge en social utveckling som är mer tolerant och respektfull med nästan, vilket inte har uppnåtts genom de lösningar som har föreslagits hittills, genom att de helt enkelt bygger på att titta åt annat håll.

Ojeda Sanz
Herr talman, herr kommissionär, ärade ledamöter! Jag talar utifrån den erfarenhet jag har fått genom många besök i El Ejido sedan många år, då jag har sett hur situationen har utvecklats där.
Här i Europaparlamentet, liksom i många andra institutioner, har vi med oro iakttagit situationen, vi förfasade oss - för vi kände verkligen problemet som vårt, för det är vårt problem - när vi fick reda på det inträffade. I El Ejido finns det faktiskt ett allvarligt socialt problem, ett integrationsproblem, ett arbetsmarknadsproblem och även, det som var den utlösande faktorn, ett allvarligt medborgerligt säkerhetsproblem.
Detta har också varit en väckarklocka för oss. Här i Europaparlamentet, i Spanien och i många länder har vi alla fäst blickarna på El Ejido, men det skulle egentligen inte tjäna någonting till vad vi gör här och vad vi diskuterar, det skulle inte tjäna något till att vi förfasar oss, om detta inte ledde till att vi intar en mycket djupare hållning för att lära känna sanningen om vad som sker, inte bara i El Ejido utan på många andra platser där den här typen av problem, liksom här, kan inträffa.
Vi är alla överens om att fördöma intoleransen, men också om att vi måste se framåt, och det är inte här, i detta eller i många andra parlament, som vi skall leta efter skyldiga: de skyldiga för det som har hänt i El Ejido är den minoritet som har gett sig ut för att tillfredsställa sina hämndbegär gentemot några invandrare. Men vi måste vara medvetna om att man aldrig löser någonting genom att hämnas. Lösningarna måste komma genom ett vettigt samarbete mellan alla myndigheter som försöker uppnå social integration och respekt för alla som arbetar där och givetvis genom en beslutsam kamp mot den illegala invandringen och en djup respekt för de invandrade arbetstagarnas rättigheter, de som arbetar legalt i El Ejido och i hela Europa.

Roure
Herr talman! Med denna resolution vill vi solidarisera oss med de spanska demokratiska krafterna, vilka kämpar för en respekt av de mänskliga rättigheterna. Vi vill ge vårt hela och fulla stöd till alla spanska demokrater som har skadats av det som har hänt i deras hemland. Det är inte endast invandrarna som har fallit offer för avskyvärda metoder - också det demokratiska systemet i Spanien förhånas, samtidigt som det har uppvisat en enorm utvecklingsförmåga under de senaste 20 åren.
Invandrarna är oundgängliga för arbetsgivarna. Arbetsvillkoren är så hårda och ovärdiga att ingen spanjor accepterar dem. De extremt låga lönerna, avsaknaden av bostäder - vissa bor i skjul av papp - omöjligheten att få tillgång till sociala tjänster, den apartheid-ordning som faktiskt råder, allt detta är fruktansvärt och oacceptabelt och skänker inte den respekt som varje mänsklig varelse förtjänar.
Det som hände i El Ejido avslöjar otillåtliga rasistiska och främlingsfientliga metoder i dagens Europa. Under fyra dagar spreds den kollektiva jakten på invandrarna. Kvinnor och barn blev slagna. Hundratals invandrare flydde från alla håll och kanter för att ta skydd på en kulle i utkanten av staden. Vi gjorde rätt i att svartlista Haiders Österrike, men vi kan inte acceptera att lokala "småhaiders" utövar en rasistisk utslagningspolitik och ett obarmhärtigt ekonomiskt herravälde. Det som skedde i Spanien kan hända i alla unionens länder, om vi inte är tillräckligt vaksamma. Vi har den fulla plikten att sopa rent framför egen dörr.
Jag stöder detta förslag till resolution, i synnerhet de punkter som hänvisar till tillämpningen av artikel 13 i Amsterdamfördraget, samt resolutionens punkt 11, vilken upprättar ett samband mellan beviljat strukturstöd och kampen mot utslagning. Det vore en heder för Europaparlamentet att kraftigt fördöma dessa händelser och stödja samtliga förslag om en respekt för invandrarna i Spanien och hela unionen.

Sylla
Herr talman, kära kolleger! Det rasistiska och främlingsfientliga våldet är i färd med att sätta eld på Europas hjärta. Detta våld stegras överallt i takt med de extremistiska rörelsernas frammarsch. I dag måste vi agera på ett konkret sätt för att sätta stopp för alla dessa kränkningar av den fysiska integriteten. Inget av våra europeiska samhällen kan blomma om en del av befolkningen riskerar att övergå till ett hat för den andre.
När vi i går välkomnade en delegation från den österrikiska organisationen för försvaret av de mänskliga rättigheterna, men också när vi ser vad som hände i Almería-regionen, kan vi lätt förstå att man skulle kunna förhindra uppkomsten av detta rasistiska hat. Våldsscenerna i El Ejido är förvillande lika arkivbilder från 1950-talets Alabama, då Ku Klux Klan satte skräck i den svarta befolkningen, men de påminner också om 1930-talet i Tyskland, när nazisterna förföljde judarna.
Utan att göra hysteriska jämförelser, det är ju olika tidsperioder, har vi faktiskt inte lärt oss av historien. Det är vad jag konstaterar i dag. För det var möjligt att förutse den förföljelse som plötsligt inträffade i Almería-regionen. Det är först och främst ett resultat av att den invandrade arbetskraften har utnyttjats och placerats i getton. Samtidigt som de marockanska och afrikanska arbetarnas arbete under sammanlagt tre år livnär 100 000 personer; samtidigt som de lyckas höja den årliga omsättningen med nära två miljoner euro, har 60 procent av dem inte rinnande vatten, i en region där man trots allt vet att det ibland är 40 grader på sommaren. Man vet också att många av dem bara får 30 euro i månaden, när europeiska medborgare kan få det tredubbla. Dessa ynkliga löner försvagar invandrarna och gör dem och deras familjer sårbara. Vissa förtroendevaldas oansvariga attityd och statsmakternas förtäckta medbrottslighet har också bidragit till denna rasistiska explosion.
Inför dessa terrordåd, herr talman, måste vi snarast möjligt inrätta en parlamentarisk undersökningskommission, för det som är viktigt nu, det är att ta reda på hur vi kan lyckas förhindra andra konflikter av samma slag, var de än uppstår: min kollega påminde med rätta om att alla måste sopa rent framför egen dörr.
Slutligen, och detta anser jag vara viktigt: varför är vi i dag inte hederliga nog och sprider det som en FN-studie nyligen avslöjade, nämligen att om Spanien vill behålla sin arbetskraft, pensionsålder och pensioner, får det inte nöja sig med att tillåta 30 000 invandrare per år, utan måste vara beredd att ta emot 12 miljoner invandrare från och med nu och fram till år 2050? I dag är det brådskande att framhålla rätten till utbildning och skyldigheten att minnas, att komma ihåg historiska datum och tidpunkter då våra länder var nära att slå över i skräck. Vi måste ha förmågan att uppfostra våra barn i förhållande till detta, och vi måste ha modet att erkänna att vi måste förbereda oss på att ta emot många fler invandrare under de kommande åren.
Kära kolleger! Det återstår för mig att inbjuda er alla till demonstrationen på lördag. Vi måste vara många på Europas gator som står emot dessa allianser med extremisterna, som är en skam för Europa och som vilseleder våra ungdomar.
(Applåder)

Terrón i Cusí
Herr talman! Europeiska unionen har behörighet i kampen mot rasism och främlingsfientlighet. Därför bör vi genomföra två typer av åtgärder: några riktade mot en integration av medborgare från länder utanför Europa och andra riktade mot att organisera invandringen.
Vad gäller de första har kommissionen sänt oss en rad förslag i två direktiv och en handlingsplan, vilkas strävan är att tillämpa följande beslut som regeringscheferna fattade i Tammerfors: "garantera en rättvis behandling av nationaliteter från tredje land som bor legalt i medlemsstaterna och en mer beslutsam integrationspolitik inriktad på att ge dem rättigheter och skyldigheter jämförbara med de för unionens medborgare". Helt tvärtemot, herr talman, mot vad vi har sett och upptäckt dessa dagar i El Ejido: en värld av oegentligheter, exploatering på arbetsmarknaden och oanständiga livsvillkor, vilka redan hade påtalats.
Jag hoppas att integrationsåtgärderna snabbt kommer i gång och jag hoppas också att regeringarna - bland annat den spanska - som skrev så vackra ord i Tammerfors, verkligen använder dem.
Jag hyser dock mindre förhoppningar om en effektiv och rättvis europeisk politik som är konsekvent med det rådet har uttalat i invandringsfrågorna. Det enda förslag som har kommit är direktivet om familjeåterförening, en nyckelfråga - vi har i massmedia de här dagarna sett många ensamma män i El Ejido -, men vi vet ännu inte om detta har godkänts av regeringarna. Utanför gemenskapens område gör vissa regeringar ansträngningar för att förnya sin invandringspolitik. Detta sker i mitt land, men trots regeringen, regeringspartiet är det enda som inte tycker om den nya utlänningslagen.
Målet att bekämpa rasism och främlingsfientlighet, som uttrycks i fördragen, borde vara ett mål för alla institutioner och alla ansvariga politiker i unionen. De europeiska politiska partierna skrev den 28 februari 1998 under de europeiska politiska partiernas skrivelse för ett icke-rasistiskt samhälle. Detta gjorde även Partido Popular. Detta tvingar det till ett konsekvent agerande, men lokala ledare i detta parti slänger mer ved på den brand som är lös, och bojkottar försöken från andra institutioner att släcka den. Det parti som El Ejidos borgmästare tillhör borde i konsekvens med åtagandena i denna förklaring, agera på ett övertygande sätt. Bara på ett mycket enigt, som Hernández Mollar sade, ansvarsfullt och fast sätt kan El Ejido, och Spanien och Europa, komma över händelser som i dag inger oss djup skam.

Bordes
Herr talman! Man kan endast känna avsmak och indignation inför de verkliga lynchningsscener som utspelade sig i El Ejido mot marockanska daglönare.
Vi vet inte hur stort ansvar den rasistiska extremhögerns kommandostyrkor har, eller vilket ansvar som vilar på småfolket, som är tillräckligt tanklöst för att följa dessa kommandostyrkor hack i häl.
Vi vill visa vår fulla solidaritet med dessa marockanska arbetare, som inte bara exploateras av skrupelfria arbetsgivare, men som dessutom måste utstå attacker av det här slaget.
Och om det bland förövarna finns personer ur de breda folklagren, kan vi bara tala om för dem att de gräver sin egen grav genom att agera på det här sättet. Genom att föra krig mot så pass fattiga människor, gör de bara sina egna utsugare en tjänst och förbereder en framtid i förtryck för sig själva.
Men det finns fler ansvariga än de råskinn som greppade tag i järnrör och knivar. De som sprider rasistiska och främlingsfientliga smädelser, de som hänger sig åt en invandringsfientlig demagogi, i Spanien, Österrike, Frankrike och andra länder, och t.o.m. här i församlingen, är inte mycket mer värda än dem som tror blint på denna reaktionära och enfaldiga demagogi. Lyncharna och deras inspiratörer från extremhögern är arbetstagarnas såväl som hela samhällets dödliga fiender.

Patten
. (EN) Jag skulle vilja börja med att gratulera ledamoten till det sätt som han inledde denna väldigt viktiga debatt. Jag vill inledningsvis klargöra att kommissionen utan reservationer fördömer de fruktansvärda våldsdåden i El Ejido mot de invandrade arbetarna i området. Vi vill uttala vårt stöd till offrens familjer och vänner. Ordförande Prodi och kommissionär Diamantopoulou har båda gjort separata uttalanden. Naturligtvis skriver jag helt under på det de har sagt.
Det var särskilt rörande att höra kommentarerna från de ledamöter som kommer från det aktuella området om det som okaraktäristiskt hänt i en del av Spanien som jag känner ganska väl till.
Rasistiska och främlingsfientliga dåd är absolut oacceptabla i vår gemenskap, var de än äger rum. De är ett slag i ansiktet mot just de principer på vilka - som Havel sade i går - Europeiska unionen grundades på: principer om frihet, demokrati och respekt för de mänskliga rättigheterna. Naturligtvis har framsteg gjorts på senare år men vi måste fortfarande arbeta tillsammans för ett klimat av tolerans där rasism och främlingshat betraktas som helt utanför lagens råmärken, helt oacceptabelt, medan vi samtidigt handskas på ett rejält sätt med sådana händelser som de vi diskuterar i dag.
I vår bedömning måste vi inrikta oss på ett åtgärdspaket som innehåller: för det första införandet av effektiva antidiskrimineringslagar på unionsnivå; för det andra genomförandet av en gemensam invandringspolitik med hänsyn till medborgare från icke-medlemsstater för att i praktiken främja integreringen av invandrarbefolkningen i samhället i medlemsstaterna; för det tredje, införande av åtgärder för bekämpande av social utslagning.
Europeiska unionen har redan lagt grunden till en gemenskapslagstiftning om bekämpande av diskriminering på grund av rastillhörighet. Införandet av artikel 13, vilken det hänvisades till under debatten, och som avser icke-diskriminering i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, är en av de mest avgörande förändringarna i den senaste revideringen av fördragen. Sedan Amsterdamfördraget trädde i kraft har kommissionen lagt fram ett förslagspaket för genomförande av artikel 13 inbegripet, i synnerhet, ett förslag till direktiv om tillämpning av principen om lika behandling oavsett ras eller etniskt ursprung. Det här förslaget utreds nu av rådet och Europaparlamentet. Kommissionen hoppas verkligen att den etappen snart skall vara avklarad.
Slutsatserna från det särskilda Europeiska rådet i Tammerfors illustrerade tydligt, som Hernandez Mollar sade, stats- och regeringschefernas vilja att införa en gemensam invandringspolitik och de principer som den skall grundas på, med särskild betoning på unionens politik med avseende på respekt för och främjande av invandrares mänskliga rättigheter.
I Tammerfors betonade också stats- och regeringscheferna vikten av tillnärmning av nationell lagstiftning om villkor för tillträde och uppehälle för medborgare från tredje land, baserade på en delad bedömning av den ekonomiska och demografiska utvecklingen i medlemsstaterna och situationen i ursprungsländerna. Europeiska rådet ansåg det också viktigt att utöka förebyggandet av illegal invandring. Målet är här att garantera rättigheterna för människor som fallit offer för brottsliga nätverk som organiserar illegal invandring, med särskild hänvisning till kvinnors och barns rättigheter. De som organiserar illegal invandring bör straffas hårt. I det kinesiska samhället använder man ordet "snake-heads" för sådana personer. Det tycker jag verkar vara en passande beskrivning.
Jag vill också rikta uppmärksamheten på arbetet med att utarbeta Europeiska unionens stadga om grundläggande rättigheter, vilken nu befinner sig på förslagsstadiet. Dessa rättigheter är, per definition, universella. Stadgan kommer att omfatta medborgare från tredje land i medlemsstaterna även om vissa rättigheter kommer att förbehållas medborgare i Europeiska unionens medlemsstater.
Händelserna i El Ejido var chockerande, som flera av ledamöterna sade i sina anföranden. Men för att försöka få ut något positivt av dem så hoppas jag att de kommer att sporra oss att översätta våra strävanden efter tolerans, rättvisa och frihet till en verklig och effektiv politik som skall hjälpa till att förändra livet för alla de familjer och enskilda personer i Europeiska unionen som ropar på vår hjälp och vår förståelse och som förtjänar den, inte någon obestämd gång i framtiden utan här och nu.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.00.

Mänskliga rättigheter
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
Våldet mellan etniska befolkningsgrupper i Mitrovica och situationen för albanska fångar i Serbien speciellt fallet Flora Brovina
B5-0140/2000 av Dupuis med flera, för Tekniska gruppen för oberoende ledamöter om situationen i Kosovo;
B5-0141/2000 av Schori för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp om situationen i Kosovo;
B5-0150/2000 av Oostlander med flera för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater, om Kosovo;
B5-0158/2000 av Haarder för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp om det etniska våldet i Mitrovica, situationen för fångar från Kosovo i Serbien och speciellt fallet Flora Brovina;
B5-0170/2000 av Morgantini med flera för Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster om situationen i Kosovo och de albanska fångarna i Serbien;
B5-0176/2000 av Cohn-Bendit med flera för Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen om situationen i Kosovo och de politiska fångarna i Serbien;
Pressfrihet i Angola
B5-0148/2000 av Dupuis med flera, för Tekniska gruppen för oberoende ledamöter om pressfrihet i Angola;
B5-0151/2000 av Cunha med flera för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater, om pressfrihet i Angola;
B5-0160/2000 av Malmström för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp om pressfrihet i Angola;
B5-0165/2000 del Sr Schori för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp om pressfrihet, massmedias oberoende och rättvisa rättegångar i Angola;
B5-0166/2000 av Queiró för Gruppen Unionen för nationernas Europa om Angola;
B5-0178/2000 av Maes med flera, för Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen om pressfrihet i Angola;
Ursprungsbefolkningen i USA - Dineh
B5-0152/2000 av Johan Van Hecke och Grossetête för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater, om rättigheterna för befolkningen i Dineh, Big Mountain, Arizona, USA;
B5-0157/2000 av Sterckx för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp om rättigheterna för befolkningen i Dineh, Big Mountain, Arizona, USA;
B5-0163/2000 av Van Brempt för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp om rättigheterna för befolkningen i Dineh, Big Mountain, Arizona, USA;
B5-0171/2000 av Cossutta och Vinci för Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster om rättigheterna för befolkningen i Dineh, Förenta Staterna, USA;
B5-0174/2000 av Sörensen för Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen om rättigheterna för befolkningen i Dineh, Big Mountain, Arizona, USA;
Fallet med den ryske journalisten Andrej Babitskij
B5-0153/2000 av Oostlander och Posselt för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater, om fallet med den ryske journalisten Andrej Babitskij;
B5-0155/2000 av Trentin med flera för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp om fallet med den ryske journalisten Andrej Babitskij;
B5-0156/2000 av Maaten för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp om fallet med den ryske journalisten Andrej Babitskij;
B5-0172/2000 av Vinci och Fraisse för Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster om fallet med den ryske journalisten Andrej Babitskij;
B5-0177/2000 av Schroedter med flera, för Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen om fallet med den ryske journalisten Andrej Babitskij;
Kambodja - B5-0154/2000 av Morillon med flera för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater om behovet av en internationell rättegång mot de röda khmererna;
B5-0161/2000 av Maaten och Wiebenga för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp om behovet av en internationell rättegång mot de röda khmererna;
Staes
Herr talman! Innan vi börjar debatten om Kosovo eller om Mitrovica måste jag meddela att jag drabbas av en otrevlig känsla. Det är nämligen så att det inte är första gången som vi skall prata om Kosovo här. Vi har redan antagit resolutioner, och vad ser vi då, mestadels ett varningsskott, en resolution som det inte händer någonting med. Jag uppskattar verkligen att kommissionen alltid är närvarande. Jag uppskattar helt klart att kommissionär Patten med sina befogenheter är närvarande här. Men jag kan konstatera, och många andra kolleger med mig, jag konstaterar att rådet här är systematiskt frånvarande i denna debatt. Men vi måste likväl arbeta med rådet också. Jag konstaterar att en diplomat från rådet är närvarande som ivrigt noterar det som vi säger här, som kommer att rapportera detta, men för övrigt kommer det inte att hända någonting. Jag skulle likafullt vilja insistera på att vi måste förändra våra förfaranden och att rådet också måste vara närvarande under debatten om aktuella frågor så att vi kan gå in i direkta förhandlingar med rådet. Jag tror att vi behöver tänka över detta. Jag skulle vilja be er att vidarebefordra denna klagan till parlamentets presidium.
(Applåder)

Talmannen
Tack så mycket, herr ledamot. Ordförandeskapet noterar er oro och kommer att förmedla den till de rätta instanserna.
Våldet mellan etniska befolkningsgrupper i Mitrovica och situationen för albanska fångar i Serbien speciellt fallet Flora Brovina

Dupuis
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Vi har inte undertecknat denna kompromissresolution av två skäl. Det första är att en av våra kolleger, Sakellariou, känd för sina öppna och toleranta åsikter, har (för att inte citera honom) lagt in ett kraftfullt veto och därmed stått upp som en försvarare av er moral. Jag betvivlar inte, och jag tror inte heller att ni betvivlar att det rör sig om ett nytt viktig bidrag från hans sida till kampen mot rasismen och intoleransen.
Det andra skälet är att denna text tyvärr inte går särskilt långt. Genom en rad konstgrepp tror jag att man i den omsorgsfullt har undvikit att ta itu med den centrala frågan, nämligen Kosovos slutliga status. Jag tvivlar på att någon av er kan ha skäl att tro att Kosovo fortfarande kan bli en del av Jugoslavien igen. Jag tvivlar också på att någon av er kan tro att Milosevic skulle kunna göra motstånd särskilt länge om världssamfundet till sist löste frågan om Kosovos definitiva status. Jag betvivlar också att någon av er kan anse att Milosevic i det nuvarande läget inte skulle ha något intresse av att göra allt för att destabilisera Kosovo, vilket han gör på andra håll och vilket vi redan har fått se. Slutligen tror jag inte att någon av er kan tro att det nuvarande status quo kan ge ett minimum av stabilitet och därmed ett minimum av utveckling i Kosovo.
Det finns för övrigt ett intressant misstag i kompromissresolutionen, vilken utan tvekan har undgått er uppmärksamhet. Ni fördömer den första direkta attacken mot Kfor-trupperna. Jag skulle inte vilja att ni vore olycksfåglar, men eftersom ni inte tar itu med det verkliga problemet fruktar jag att ni ändå blir det, och jag överlämnar det fulla ansvaret till er för vad som kan hända.
Jag tror tvärtom att det är vår skyldighet att uppmana kommissionen och rådet, som tyvärr är frånvarande, att med stor beslutsamhet vända sig till Förenta nationerna och ställa frågan om Kosovos slutliga status, om mångfaldigandet av mikrostater i den här regionen, om uppföljningen av Dayton och slutligen frågan om en verklig stabilitet, som kan möjliggöra uppbyggnaden av demokratin i dessa länder och förse Europeiska unionen med en politik i denna region.
Jag vill slutligen betona att vi sedan juli månad har begärt kraftfulla insatser från rådets och kommissionens sida för att få 3 000 kosovoalbanska fångar satta på fri fot, Brovina, Kurti och Hoti. Jag noterar att unionen förbereder sig på att häva vissa sanktioner, men att vi i utbyte inte har fått en enda fånge frigiven. Varför?

Sakellariou
. Det är en personlig förklaring, herr talman, och jag vill härtill säga att min grupp enhälligt beslutat att vi absolut inte kommer att göra något kompromissförslag eller ha något som helst samarbete med de människor som kommer att sitta i detta parlament tillsammans med Le Pen och de andra högerextremisterna. Vi kommer inte att lägga fram något gemensamt förslag; vi kommer inte att föra några förhandlingar med dem, och vi kommer inte att acceptera att deras underskrifter finns med på ett sådant förslag. Detta apropå den händelse som Dupuis talade om.
EU:s medlemsstater har tillsammans med Nato fört krig på grund av Kosovo. De förklarade att detta krig var nödvändigt för att tillvarata de mänskliga rättigheterna. Jag vill här inte än en gång påbörja en diskussion om effektiviteten av de medel som vi har till förfogande för att komma till rätta med kriser. Ledamöterna i denna kammare känner väl till min skepsis vad beträffar legitimiteten i och effektiviteten av det militära angreppet. Jag accepterar att Nato och de enskilda staterna godkände deltagandet i en sådan operation, att de trodde att detta var den enda återstående möjligheten att få slut på de hela tiden tilltagande kränkningarna av de mänskliga rättigheterna och förbrytelserna i Kosovo som begicks av Milosevics regim, och trygga en värdig tillvaro för den albanska befolkningen.
Resultatet av interventionen blev att den mänskliga katastrofen inte kunde förhindras; Kosovo är förstört, fälten kunde inte bearbetas, produktionsenheter står stilla, och ekonomin befinner sig i ett kaotiskt tillstånd. Serbien har kastats tiotals år tillbaka i tiden, och människorna, både serber och kosovoalbaner, har traumatiserats för lång tid.
Men kränkningarna av de mänskliga rättigheterna fortsätter, och de mänskliga rättigheterna trampas inte bara ned av dem som är anhängare av Milosevics regim, utan tyvärr också av dem som Nato drog ut för att försvara. Dispyterna har pågått i månader. Hundratals serber måste lämna Kosovo, och vi har just hört att nu även Kfor-soldaterna angrips, tillsammans med flyktingbussar och liknande, i närheten av Mitrovica.
Detta är bara en bråkdel av de pågående aggressionerna, som inte bara kan noteras i Mitrovica gentemot serber, zigenare och andra minoriteter. Vårt engagemang för Kosovo förpliktar oss att inte heller nu bortse från nya kränkningar av de mänskliga rättigheterna, oberoende av vem som initierar dem. Annars förlorar vi helt i trovärdighet.
Detta ger anledning till en annan grundläggande fråga: Hur effektiva är internationella protektorat? Kan ett protektorat vara ett universalmedel, eller fördjupar det inte snarare den etniska uppdelningen av protektoratet? Är det över huvud taget realistiskt att bygga upp ett multikulturellt samhälle i ett protektorat efter ett militärt angrepp? Jag tror att vi måste ställa oss dessa frågor, eftersom vi annars inte kan finna någon lösning för Kosovo.
Och för att finna denna lösning vill jag mycket snabbt komma med några konkreta praktiska förslag: Regeringarna måste skicka ut de nödvändiga internationella poliskrafterna till Kosovo snabbare, dvs. genast. Givarländerna måste frigöra de utlovade ekonomiska medlen, så att de internationella företrädarna över huvud taget materiellt blir i stånd att utföra sina uppgifter. KPC (Kosovo Protection Corps) måste granskas vad gäller antaganden att medlemmar av denna kår är delaktiga i förbrytelser, och man måste dra konsekvenserna av det. Och slutligen kravet som detta parlament ställde vid den senaste resolutionen: Företrädarna för FN:s generalsekreterare måste där bygga upp en förvaltning, som faktiskt arbetar för Kosovo.
(Applåder)

Pack
Herr talman, kära kolleger! Käre herr Sakellariou, jag vill nu inte tala för Dupuis, men jag tror att man inte skall vara enögd. Om ni undertecknar något tillsammans med Modrow, då kan ni också göra det tillsammans med Dupuis och andra. Modrow hör till den kommunistiska gruppen, och han är en av de sista ledarna från DDR. Om ni skriver under något tillsammans med honom, då måste ni överväga om ni verkligen på allvar menar det som ni sade till Dupuis tidigare.
Tillbaka till det brådskande förfarandet. Att i dag i denna viktiga debatt i en aktuell fråga lösa Kosovos allmänna problem, det går tyvärr inte. Dupuis frågor passar inte heller in. Vi kan i dag inte fråga vad som sker med Kosovo. Det måste vi verkligen göra i en utrikespolitisk debatt. Vi är i dag här för att behandla det brådskande förfarandet, och det består i att vi nu för andra gången måste behandla en resolution om "kosovoalbanska fångar i Serbien". Jag frågar mig verkligen varför vi sistlidna september antog denna resolution. Jag har varken läst eller hört talas om att rådet har tagit den till sig.
Jag frågar mig verkligen var någonstans det finns kvar den minsta gnista av medmänsklighet hos rådet! Om rådets företrädare hade söner, bröder eller fäder i Serbiens fängelser, då skulle de, tror jag, reagera snabbare. Liksom alla ni andra nås jag av ropen på hjälp från mödrarna, hustrurna och döttrarna till de kosovoalbaner som sitter i serbiska fängelser. Men jag måste ärligt säga att ingen människa hjälper dem.
Jag var nyligen i Pristina och sökte vid universitetet förgäves efter tre studenter, som jag känt i många år. Jag vet var de är: De sitter i serbiska fängelser, utan någon som helst anledning! Det finns ingen orsak till att de skall sitta där. De har varken uppmärksammats som terrorister eller militärer. Jag tror alltså att vi bör ta på oss denna sak.
Den albanska läkaren, Flora Brovina, som den 13 januari dömdes i Nis, är nu i ett fängelsesjukhus i Nis och är förskräckligt sjuk. Hon har dömts eftersom hon som läkare hade hjälpt sårade - varifrån de än kom. Hon var varken terrorist eller aktivist inom UCK! Men ingen människa hjälper denna kvinna att komma ut ur fängelset.
Jag tror alltså, att ministerrådet egentligen inte intresserar sig för sådana tragedier. Det anser jag är tragiskt. Det är illa när vi som ledamöter vidarebefordrar ropen på hjälp utan att någon av de ansvariga hör dem. Sanktionerna mjukas nu långsamt upp. Har man någonsin övervägt möjligheten att vänta med att mjuka upp sanktionerna tills den serbiska regeringen här verkligen har gjort något? Det tror jag inte.
Vi bör också titta på situationen i Mitrovica - och här medger jag att Sakellariou har fullkomligt rätt. Vi får inte bara begära att serberna skall uppträda anständigt, utan vi måste nu begära av dem, som vi har hjälpt, att de inte vedergäller hemskheter med hemskheter. Annars förlorar också vi vår trovärdighet. Därför tror jag alltså att vi måste begära att de som vi har hjälpt nu också uppträder anständigt.
Mitrovica får inte fortsätta att vara delat! Vi har haft nog med delade städer i Europa, och det har vi fortfarande. Jag tror att vi måste förhindra det. Om nu Kfor angrips, då kan jag bara säga att det är våra söner som vi har skickat dit för att hjälpa albanerna och serberna eller vem det nu är som bor i Kosovo. Vi bör kunna förvänta oss att de inte bestraffas för att de frivilligt tjänstgör i Kosovo. Därför förväntar jag mig av alla där, vare sig det är albaner eller serber, att de lämnar Kfor-trupperna i fred.
Jag stöder det som Sakellariou sagt: Det internationella samfundet måste äntligen skicka de poliser som man har utlovat. En tredjedel är där, två tredjedelar återstår, jag tror att vi bör göra detta.
Jag vill bara erinra om att det är förskräckligt det som sker i Serbien. Seselj, denne nationalist, som egentligen är en krigsförbrytare, förhindrar också den lilla rest av serbisk pressfrihet som fortfarande finns. Vi måste hindra honom från att göra detta, annars kommer vi över huvud taget inte att få någon riktig information mer från det serbiska folket!
(Applåder)

Haarder
Herr talman! Det som sker i Mitrovica i Kosovo är förfärligt och förkastligt. Våld föder våld, och hämnd föder hämnd. De utsända polisstyrkorna är inte tillräckligt stora för att kunna stoppa det. Den högste poliskommissarien, Svend Frederiksen, har uttryckt sin desperation över att han ständigt tvingas att klara sig med under hälften av den styrka som hade avtalats. Han har färre än 2 000 poliser till sitt förfogande, och enligt avtalet skulle det vara nästan 5 000. Polisstyrkan skall vara så stor att den kan ses i omgivningarna, så att befolkningen kan tro på att den har möjlighet att stoppa övergrepp, och den skall vara så stor att den skall kunna klara upp brotten och straffa de skyldiga, annars skapar man förutsättningar för självtäkt. Därför är det också viktigt att det utbildas lokala poliser, och tanken var ju att det skulle utbildas 2 000-3 000, men det finns inte ens 200 utbildade poliser som kan hjälpa till i utredningsarbetet. För ett år sedan såg vi ju vad som sker om man inte följer upp de avtal och beslut som fattas. Jag var i Kosovo den 27 oktober 1998 när serberna drog sig ur. Enligt avtalet skulle det komma 1 800 OSSE-observatörer för att säkerställa freden, men efter en månad fanns det bara ett fåtal. Under julen fanns det kanske 100, och på våren hade det ännu inte kommit en bråkdel av den styrka som man hade avtalat om. Övergreppen hade ännu inte börjat registreras. Sedan startade kriget och observatörerna lämnade platsen. Jag vill därför fråga kommissionären: Kan ni inte göra något, så att vi inte upprepar våra dumheter här i Europa? Kan ni inte se till att polisstyrkan uppgår till 5 000 och att det utbildas lokala poliser som naturligtvis har lättare att reda ut brott än utländska poliser? Låt mig också fråga: När räknar ni med att de finns på plats? Och när överförs mer ansvar till de lokala demokratiska krafterna? Det sista nämner jag för det är ju den lösningen vi måste beakta så snart som möjligt, om freden över huvud taget skall ha en chans.

Morgantini
Alla de som är i kontakt med vardagen i Kosovo gör samma bedömning: situationen är tragisk och desperat med ett demokratiskt vakuum och utan möjligheter att de olika etniska grupperna skall kunna leva tillsammans. Mitrovica är ett tragiskt exempel på detta.
Milosevics politik i Kosovo före Natos militära ingripande måste tveklöst fördömas och de fredliga gruppernas krav på självständiga regioner i Kosovo under Rugovas tid var utan tvekan berättigade. Men att välja ett militärt ingripande från Nato och stödet till de väpnade styrkorna inom UCK har tveklöst varit förödande och det har reducerat Kosovo till en koloni, förutom att det förstörde den civila infrastrukturen i Serbien.
I dag saknas det en strategi och en politik till skydd för minoriteterna i Kosovo, där det inte bara finns serber och romer, utan också moderata albaner som fortfarande tror på möjligheterna till samexistens och som förföljs av de extremister som sitter vid makten. Det är meningslöst att tala om romernas nedbrända hus och de tusentals och åter tusentals nya flyktingar, bl.a. från Krajina, som i dag lever instängda i Kosovo, övergivna t.o.m. av UNHCR, som i sin tur övergivits av sina sponsorer, medan läget fortfarande är dramatiskt.
I den gemensamma resolutionen uppmanar vi rådet och medlemsstaterna att fördubbla sina ansträngningar när det gäller respekten för minoriteternas rättigheter och uppbyggnaden av demokratiska institutioner, och att ge röst åt alla de krafter som fortfarande tror på samexistens. I det avseendet instämmer jag i Sakellarious förslag.
En annan fråga är frigivningen av de albanska fångarna i fängelserna, framför allt Flora Brovina, en person som visat prov på enastående medmänsklighet och som jag lärde känna, tillsammans med andra kvinnor i Belgrad, i det gemensamma arbetet på att bygga broar mellan kvinnorna från olika etniska grupper. Floras försvar var att uppmana serber och albaner att sträcka ut en hand. Flora Brovinas man bor i dag som gäst hos serbiska kvinnor i Belgrad. Detta är en strimma av hopp, ett hopp om att det även i Serbien går att handla annorlunda. Det är inte sant att Flora Brovina har övergivits. Hon har kanske övergivits av de stora institutionerna, men vi som har jobbat under åratal i Kosovo och Serbien arbetar hela tiden genom att väcka opinion, för hennes frisläppande.
Jag anser att även Europeiska unionen bör göra detta. Jag anser att embargot mot Serbien bör upphävas och att Serbien, i sin tur, bör släppa sina politiska flyktingar.

Staes
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Jag vill ansluta mig helt och hållet till Packs mycket lidelsefulla bidrag. Det som hon sade här är fullständigt korrekt.
Det finns inte en sanning i Kosovo, det finns flera. Jag vägrar att acceptera att vi här nu kan tala om ett omvänt folkmord; det är att göra våld på sanningen. Jag ansluter mig helt och hållet till det resolutionsförslag som nu ligger framför oss. Vi fördömer allt våld där, och det måste vi göra, men vi kan inte tala här om ett omvänt folkmord.
Tillståndet i Mitrovica är naturligtvis mycket farligt, och vi vet alla varför. Det är också viktiga ekonomiska intressen som spelar in, och där finns också hela dramatiken med minorna i Trepca.
Vi har redan talat om de politiska fångarnas öde. Det finns mycket smärta, mycket sorg i Kosovo. Folk demonstrerar, folk skickar e-post till oss. De undrar var deras barn är, var deras söner är. Vi måste ge ett bra svar på detta. Fallet med Flora Brovina är bara ett enda fall. Det är riktigt att vi tar med detta i resolutionsförslaget, men det finns hundratals, det finns tusentals Flora Brovina.
Jag uppmanar kommissionen och det frånvarande rådet att nu äntligen göra något för de politiska fångarna. Det faktum att de är inspärrade i Serbien bidrar till grunden för oron och våldet i Kosovo.

Posselt
Herr talman! Till att börja med vill jag vända mig till min kollega Sakellariou från München. Jag är inte heller alltid ense med Dupuis, men jag vill säga att Dupuis är en övertygad demokrat, och hittills har det här i kammaren varit vanligt att alla har förhandlat med alla. Om man ändrar på det, då måste man fastslå regler, och då måste man också ändra på att er grupp liksom andra grupper regelbundet tar gemensamma initiativ tillsammans med någon grupp där Modrow är verksam, den ende ledamot av denna kammare som i årtionden har suttit i ledande ställning i en förbrytarregim, nämligen regimen med mördarna vid muren. Jag vill säga detta en gång helt klart, så att det här inte uppstår några aviga fronter. Vi måste se till att man då ställer upp klara demokratiska, rättsstatliga kriterier.
I sakfrågan vill jag säga att man visserligen med all rätt har kritiserat att rådet inte är närvarande - det ansluter jag mig till - men under frågestunden i går pågick i en timme och tio minuter en debatt med rådet om Kosovo. Där uppträdde rådet förhållandevis bra, men det var skamligt att höra det som sades från denna kammare, ty med några få undantag talades det bara om att det i Kosovo i dag förekommer större övergrepp och värre kränkningar av de mänskliga rättigheterna än före Nato:s intervention. Det föreslogs till och med att man skulle dra Nato inför Internationella domstolen i Haag. Det var skandalöst, och jag måste helt enkelt säga att det här uppstår en förvriden bild av åsikterna i denna kammare.
Därför är jag mycket glad över dagens resolution som utarbetats med stor konsensus, ty vi måste ha klart för oss att det i dag förekommer övergrepp, det finns ouppklarade och beklagliga incidenter, men det som gudskelov inte längre förekommer är att hundratusentals eller miljoner människor drivs bort, målinriktat, genom statligt våld. Det var det som Natos intervention fick slut på. Därför har Nato inte gjort sig förtjänt av Haag, utan Nato skulle ha gjort sig förtjänt av denna kammares Sacharov-pris.
Jag vill helt tydligt säga att vi måste se till att även vi äntligen håller våra löften. Vi har påtagit oss ansvaret för Kosovo, med alla de följder detta har, men det betyder naturligtvis att vi med tanke på de konflikter som helt logiskt förekommer där måste se till att det snabbt åter skapas en fungerande civilförvaltning. Jag vill uttryckligen ansluta mig till kollegan Bertel Haarder och andra som sagt att det viktigaste är att bygga upp strukturer för polis- och rättsväsende. Här har vi bedrövligt misslyckats. Det första felet var att man överförde denna uppgift på FN, som uppenbarligen inte får grepp om det. Det andra felet är att många stater, inklusive medlemsstaterna, inte uppfyller sina förpliktelser, framför allt på det ekonomiska området.
Vi hör talas om återuppbyggnaden i Kosovo, vi hör talas om stabilitetspakten, men det hela motsvarar i stor utsträckning det kungörelsesamhälle som blivit så modernt i dag, med löften och varsel om miljoner och miljarder, men relativt litet av det omsätts i praktiken. Jag vädjar också till kommissionen - och jag vet att kommissionär Patten är en av de bästa kommissionärer vi har - att här verkligen agera och se till att den mängd tillkännagivanden som staterna har gjort - det är inte EU, det är staterna - blir verklighet. Annars kommer det alltid att fortsätta att finnas missförhållanden och övergrepp, och det kommer inte att gå att bygga upp en rättsstat.
Vad beträffar Serbien och de tusentals bortförda albanerna som fortfarande sitter i fängelse i Jugoslavien, vill jag helt klart säga: Det är ändå skamligt att rådet börjar upphäva sanktioner mot f.d. Jugoslavien, att vänstern i denna kammare kräver att ytterligare sanktioner skall upphävas, men att det ändå inte i något av dessa förslag står att frisläppandet av de politiska fångarna i Serbien, inklusive kosovoalbanerna, är ett oeftergivligt villkor för detta! Vi måste bli trovärdiga och handla starkt och klart i demokratisk och rättsstatlig anda.

Belder
Herr talman! I det gemensamma resolutionsförslag som ligger framför oss innehåller punkt 10 med rätta en uppmaning till rådet och Europeiska unionens medlemsstater att fördubbla sina ansträngningar för att ställa den nödvändiga arbetskraften och de medel som behövs till förfogande för Förenta nationernas polisenheter.
Detta yrkande stämmer helt och hållet överens med den syn som Bernard Kouchner, FN:s höga företrädare i Kosovo, har. För att kunna uppfylla sitt uppdrag att återställa och upprätthålla den allmänna ordningen i Kosovo behöver han enligt egen åsikt 6 000 utländska polistjänstemän. FN har däremot lovat honom att sända ut en polisstyrka på 4 800 man. Ännu så länge har dock Kouchner bara ungefär 2 000 poliser att förfoga över. Hälften av denna grupp härstammar för övrigt från Förenta staterna och Tyskland.
Det är logiskt att FN:s höga företrädare är ytterst olycklig över denna situation, i synnerhet med tanke på det endemiska etniska våldet i regionen. Det är dock förfärande med den skarpa förebråelse som Kouchner riktar till den franska regeringen nu i dagarna. Paris låter sin landsman stå helt ute i kylan i krisregionen med en handfull poliser, inte fler än 37.
Som skyldig till denna mindre hedrande franska position utpekar Kouchner ingen mindre än inrikesministern, Chevènement. Ministern skulle av politiska orsaker, enligt Kouchner, förhindra att franska polistjänstemän sätts in i Kosovo. Jag uppmanar rådet och kommissionen att grundligt undersöka dessa allvarliga beskyllningar och informera Europaparlamentet om detta.
Pressfrihet i Angola

Dupuis
Herr talman! Jag skall inte upprepa den premiss om uttalades alldeles nyss: jag skulle kunna anklagas för oegentlig reklam. När det gäller "Angolafrågan" anser jag att ett första resultat är att vi äntligen har en resolution framför oss. Det var längesedan något sådant hände i parlamentet. Därför välkomnar jag den som sådan. Jag anser att Europeiska unionen, och västvärlden i allmänhet, utan någon som helst åtskillnad har placerat Savimbi i korselden sedan en tid tillbaka, men att korruptionen under Dos Santos regim nu har gått så långt att t.o.m. hans gamla vänner har börjat anstränga sig för att se ut som om de inte såg någonting.
Jag tror därför att det är brådskande att vi lyckas få till stånd en allmänpolitisk resolution, där vi kan gå till botten med saker och ting, i synnerhet så pass oroande saker som det talas om, särskilt Förenta staterna och Förenade kungarikets logistikstöd till underrättelseverksamheten, regimens generaliserade korruption, vilket hänger samman med de multinationella oljebolagen, och många andra, säkerligen mycket "snaskiga" saker som borde granskas grundligt.

Coelho
Herr talman, ärade ledamöter! Europaparlamentet har gått i spetsen för de mänskliga rättigheterna i Europeiska unionen. Vi vet att regeringarna ofta bryr sig mer om de realpolitiska intressena, de kommersiella, geostrategiska och ekonomiska intressena. Vi har fastställt kraven för de länder som vill ansluta sig till vår union och vi måste fastställa krav på de länder som vi stöder. För vi hör till dem som tror på demokratin och dess värden. Vi vet att den fria journalismen och en upplyst allmänhet är demokratins lungor. Det finns ingen demokrati om man inte kan andas informationsfrihet. Och det finns ingen demokrati utan en fri och upplyst allmänhet. Det finns ingen fri och upplyst allmänhet utan fria medier, och det finns inga fria medier med journalister som lever under påtryckningar och förföljelser, som fängslas eller hotas.
Herr talman! Med samma legitimitet som vi fördömer UNITA:s inställning, vilken äventyrar fredsprocessen i Angola, med samma auktoritet som vi uppmanar båda parter att lämna kriget och övergå till fred, så fördömer vi i dag förföljelser och hot och kräver att Angolas regering inför de förutsättningar för frihet som är väsentliga för det viktiga journalistiska arbetet i ett demokratiskt land och samhälle.

Van den Bos
Herr talman! Hur länge kan vi fortsätta samarbetet med Angola? De mänskliga rättigheterna kränks där systematiskt och långvarigt, inte bara av UNITA, utan även av regeringen själv.
Processerna mot journalisterna strider mot varje rättslig princip. Den angolanska regeringen måste omedelbart tillåta en påtaglig FN-närvaro som kan medla och som kan rapportera om de mänskliga rättigheterna. Dessutom borde europeiska observatörer tillåtas närvara vid domstolsförhandlingarna mot journalisterna.
Europa har som stor donator hittills förhållit sig passivt i förhållande till Angola. Om den angolanska regeringen även i fortsättningen vägrar att medverka går det inte att undvika åtgärder. Utan nationell förlikning är inte heller någon förlikning med Europa möjlig. Då förblir Angola tyvärr en mycket oslipad diamant.

Soares
Herr talman, ärade ledamöter! Jag instämmer helt i den resolution som debatteras här i parlamentet, och jag instämmer därför att den situation som undertrycker journalisterna, både angolaner och utrikeskorrespondenter i Angola, är skandalös och mycket allvarlig och vi kan inte låta detta ske. Men denna resolution är otillräcklig, eftersom den i själva verket utgår ifrån principen att Angola är en rättsstat som bara innebär vissa svårigheter för journalisterna och undertrycker dem. Men situationen ser inte ut på det sättet. Angola är inte en rättsstat, det är en förtryckande diktatur. Angola befinner sig i krig, ett grymt krig som fortsätter. Den gällande filosofin om att man måste fysiskt krossa eller utplåna sina motståndare för att uppnå fred är en filosofi vi inte kan acceptera.
Därför är den angolanska kyrkans upprepade vädjanden, och de vädjanden som till exempel Mandela och Mebeki gjorde i går för att åter få i gång förhandlingarna för att uppnå en fredssituation, vädjanden som bör stödjas av parlamentet. Vi måste hålla en allmän debatt om Angola här, vilket en annan kollega redan har sagt, och inte enbart om tillståndet för vissa journalister som utsatts för förföljelserna i Angola
Så sent som i dag, fick jag till exempel direkt information av Rafael Marques enligt vilken två korrespondenter från portugisisk TV har fängslats i Angola. Dessa händelser upprepar sig med andra ord. Men det värsta är att det inte finns några lösningar för situationen i Angola. Tystnaden från de stora makterna och vår egen tystnad är också misstänkt och gynnar en korrupt, våldsam och krigisk regim.
Jag skulle vilja uppmärksamma att kriget i Angola sprider sig till andra regioner i Afrika, det har förbindelser med kriget i Kongo, med det som sker i Namibia, i Zambia och nu även med händelserna i Zimbabwe där Robert Mugabe precis har förlorat folkomröstningen just för att hans land trängde in med trupper i Kongo för att rädda Laurent Kabila, vilken inte går att rädda.
I Angola finns det två väpnade partier, eller grupper: en som gynnas av oljan, nämligen MPLA; en annan, Savimbis väpnade band, som drar nytta av diamanterna. Med finansiering från oljan och diamanterna fortsätter kriget, ett fruktansvärt krig som sagt, vilket har lett till tusentals hemlösa, vilket skapar svält för befolkningen och har framkallat en kritisk och tragisk situation
Det är nödvändigt att få slut på det. Detta parlaments auktoritet kan vara betydelsefullt för att här genomföra en stor debatt om situationen i Angola, även utsträckt till hela södra Afrika.

Ribeiro e Castro
Herr talman, kära kolleger! Omröstningen i dag om denna resolution är ett viktigt ögonblick, ett viktigt ögonblick på grund av det ämne den behandlar, ett viktigt ögonblick på grund av dess angelägenhet att försvara rättsstaten och pressfriheten och även mycket viktigt för den breda enighet som efter en viss uppbyggnad av ramarna, slutligen lyckades samla. Det problem som behandlas i resolutionen är ett stort problem, men så som redan har framgått, tycks det ganska litet om vi ser på Angolas problem i allmänhet, då landet är drabbat av en fruktansvärd humanitär katastrof. Situationen i Angola, liksom i grannlandet, före detta Zaire, är en varböld där man inte vet vem som smittar vem. Men i Angola och i andra länder i regionen är man drabbade av en verkligt fruktansvärd situation, vilket ledamoten Mario Soares tidigare har påpekat, och vilken helt riktigt, för några veckor sedan, jämställdes här, med ett första världskrig i Afrika. Det gäller också vissa länders inblandning i andra.
Men frågan är viktig för att den officiella makten i Angola, den angolanska staten, måste ta sitt ansvar; och det internationella samfundet och Europeiska unionen måste på ett tydligt sätt visa vilken betydelse den har. Dessa journalister är professionella som anstränger sig att varna allmänheten i sitt land, att kritisera korruptionen i regimen och som förföljs på grund av detta. Det är också uppenbart att denna ram inte är en ram som gör det möjligt att etablera fred i Angola. Vi har själva, i vår nationella historia och i Europas historia, har denna erfarenhet: befolkningarna kan bara uppnå en varaktig fred om man lever i frihet och pluralism, med ömsesidig tolerans. Dessa journalisters sak är alltså en sak vi måste engagera oss i, men vi måste vara medvetna om att problemet är mycket stort, mycket djupt, fruktansvärt. Som jag redan har sagt ansluter jag mig givetvis till de krav som har ställts. Vi måste nästa gång våga ta itu med hela det angolanska problemet på ett bredare och kraftfullare sätt.
De senaste åren har även vi haft reservationer och kritik mot UNITA:s agerande, men det får inte utgöra en ursäkt för att låta den angolanska staten fortsätta att underblåsa en fruktansvärd krigsekonomi, med en enorm korruption till priset av befolkningens ständiga lidande. Vi måste återuppta dialogen med andra krafter i Angola, och vara uppmärksamma på den angolanska kyrkans vädjanden, gynna andra nationella institutioners behov, den nationella försoningen och nya kulturella och politiska krafters behov, fria från krig, och som en dag äntligen kan befria landet och dess befolkning från det väpnade öde de har levt med i decennier. Den angolanska befolkningen förtjänar ett bättre öde.

Maes
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Det förefaller vara omvända världen. Journalister hamnar i fängelse för att de säger sanningen medan soldaterna, som så att säga slåss med varandra, på kvällarna utbyter smuggelvaror med varandra på en bar; det är verkligheten i Angola.
Vi uttalar nu vår avsky över detta krig. Tre miljoner offer, två miljoner människor fördrivna i sitt eget land, hundratusentals över gränserna, kvinnor och barn, ett krig som sträcker sig över gränserna. Det är inte bara UNITA som gör sig skyldigt, utan också regeringen är skyldig till detta oupphörliga våld. Därför pläderar vi för att journalisterna - förra året var det fler än tjugo som kastades i fängelse - skall kunna fortsätta att säga sin mening.
Samtidigt vill vi insistera på andra saker. Vi vill insistera på att FN-embargot, som skulle förhindra att en stor mängd vapen och ammunition flygs över till UNITA-flygplatserna, att detta stoppas. Men vad innebär dessa sanktioner? Det är västländerna själva som är medskyldiga. Det är vi, vårt eget folk som håller kriget i gång där borta. Den så kallade civiliserade världen borde skämmas för detta.
Det är också fallet med den så kallade lagliga regeringen som är lika mycket skyldig, för om denna journalist beskyller presidenten själv för att sko sig på detta inbördeskrig, då innebär det ingenting annat än att han högt säger det som hela världen vet, det som berättas vidare i hela Afrika till alla arbetarstadsdelar.
Herr talman! Vi är medskyldiga till detta krig. Vi får inte fortsätta att stödja denna regim ekonomiskt, och vi får absolut inte heller fortsätta att mata kriget med vapen.

Van Hecke
Herr talman! Fakta är kända. Den 24 december dömde den angolanska domstolen en korrespondent från den portugisiska tidningen Expresso till ett års fängelse och ett bötesstraff på 20 000 dollar. Journalisten hade avslöjat en korruptionsskandal i presidentens kansli. Processen hölls bakom stängda dörrar, och man fick endast kalla in ett vittne. En annan journalist hotades till döden av en parlamentsledamot från regeringspartiet MPLA under en parlamentsdebatt förra månaden.
Detta är bara två exempel på en trend i Angola för att tvinga regeringskritiker att tiga. Under det gångna året greps mer än tjugo journalister efter att ha beskyllts för förtal eller brott mot statssäkerheten. Deras enda brott består av att de kritiserat det som människorättsorganisationer sedan länge har klagat på, nämligen den storskaliga korruptionen och de hundratals miljoner dollar, utbetalade av oljebolagen till den angolanska regeringen, som försvunnit.
Till och med den brittiske ministern Peter Hain medgav detta nyligen: vi måste se till att oljeinkomsterna inte bara används till att finansiera kriget eller försvinner ned i ledande regeringsmedlemmars fickor, sade han till president Dos Santos förra månaden. Men samtidigt konstaterar vi att Storbritannien och även Portugal bara fortsätter att bevilja regeringen militär hjälp.
Det förekommer verkligen mycket hyckleri i fråga om Angola. Människorättsorganisationen Global Witness drar på grundval av en rapport slutsatsen att västländerna blundar för Dos Santos aktiviteter eftersom de fikar efter lukrativa oljekontrakt. Jag skulle här vilja utmana Portugal till att bevisa motsatsen, genom att låta ekonomiska intressen underordnas de mänskliga rättigheter som man stöder i ord men inte i handling.
Angola är vad mig beträffar ett prejudikat. Vi kommer i varje fall att bedöma det portugisiska ordförandeskapet efter vad det gör och inte efter vad det säger.
Ursprungsbefolkningen i USA - Dineh

Van Hecke
Herr talman! De amerikanska ledarna förefaller inte ha lärt mycket av kritiken mot deras handlande mot indianerna och andra ursprungsbefolkningar. Vi måste tillstå att vårt europeiska ansvar i saken inte är av mindre omfattning. På nytt hotas existensrätten för en ursprungsbefolkning. På nytt offras ett folks egenart, värdighet och hälsa för det högre ekonomiska intresset. På nytt går ett stycke kulturellt och ekologiskt arv på vår planet förlorat, och detta trots de många fördrag och resolutioner om mänskliga rättigheter, skydd för minoriteter, rättigheter för ursprungsbefolkningar och så vidare som godkänts där överallt.
Om tradition och kultur ändå måste vika för ekonomiska imperativ, då måste det åtminstone finnas tillräcklig uppmärksamhet för stöd till och återintegrering av de drabbade folken. Men om vi skall tro miljörörelserna är till och med det fåfänga förhoppningar. Det finns knappast återintegreringsprogram för de människor som redan blivit förflyttade till de så kallade "new lands". Det finns många frågor kring i vilken utsträckning dessa "new lands" är säkra för folkhälsan.
Det är av stor vikt att de amerikanska myndigheterna försäkrar sig om att visa mer tydlighet i fråga om det sätt på vilket de försöker att erbjuda dessa familjer ett människovärdigt alternativ med bibehållande av ett traditionellt levnadssätt. Det är också viktigt att det kommer i gång en debatt om denna region där de långsiktiga konsekvenserna av gruvbrytningen på det ekonomiska, ekologiska och sociala området diskuteras och avvägs.
Trovärdigheten för de industrialiserade norra delarna av världen står på spel. För vilken rätt har vi att kräva av utvecklingsländer att de ger sina minoriteter en röst, att de skyddar deras värdefulla naturområden, att de respekterar de mänskliga rättigheterna, när det visar sig att vi själva inte är i stånd till det?

Sterckx
Herr talman! Det är så som Van Hecke säger, det handlar mycket riktigt om mänskliga rättigheter här, rättigheter för ursprungsbefolkningar, och i den frågan måste Europaparlamentet göra sin stämma hörd, i synnerhet också gentemot goda vänner, och Förenta staterna är en god vän.
Det handlar om förtrycket av en minoritet. Det är ett förtryck som tråkigt nog har en lång historia, och det är Europaparlamentets uppgift att ta svaga människor under sitt beskydd. Vi måste alltså göra detta. Det handlar också om respekt för en kultur, för ett språk, för ett levnadssätt, för människors religion, en sårbar kultur som nästan är försvunnen. Det är viktigt att vi ibland också påpekar detta.
Därför är det nödvändigt, vilket Van Hecke redan sagt och vilket vi också tydligt kräver i vår resolution, att det görs en ny bedömning av gruvbrytningens roll i det sårbara ökenområdet. Vi godkände vattendirektivet här i parlamentet alldeles nyligen. Det vatten som dessa människor lever av är hotat därför att ett gruvbrytningsföretag borrar genom grundvattenlagren där, vilket leder till att det traditionella levnadssättet för de människor som lever där hotas.
Det påtvingade flyttningsprogrammet måste absolut stoppas. Inga fler människor får tvingas att lämna det område där de bor och som de lever av. Under de gångna 25 åren har inte mindre än 25 000 människor tvångsförflyttats, och det måste således upphöra. Om människor ändå måste flytta, då måste de få ett drägligt alternativ. Här i detta fall är det inte så. Det område som de människor det nu handlar om förs till, och det är också anledningen till denna resolution, är ett förorenat område, ett område som inte är ekonomiskt lämpligt.
Därför tror jag att vi från Europaparlamentets sida måste kräva av de amerikanska myndigheterna att i vilket fall som helst skjuta upp det flyttningsprogram som det handlar om här och därefter eventuellt till och med sätta stopp för det.

Van Brempt
Herr ordförande, ärade kolleger! Detta är första gången som jag har ordet här i denna kammare, och jag gör detta med stor glädje och övertygelse då det handlar om de mänskliga rättigheterna. På området mänskliga rättigheter har Europa ett mycket händelserikt förlutet, och därför har vi också blivit litet grand av vaggan för dessa mänskliga rättigheter.
Vi måste fortsätta att försvara dessa rättigheter, framför allt i våra egna medlemsstater och i vårt eget samhälle, men även därutanför. Precis som Sterckx sade alldeles nyss måste vi absolut göra detta i fråga om Förenta staterna, som egentligen står nära oss vad demokratiska värden beträffar.
Behandlingen av de ursprungliga invånarna i Amerikas förenta stater strider i många avseenden mot de mest grundläggande mänskliga rättigheterna. Historien om dinehindianerna är karaktäristisk. Vid upptäckten av och i synnerhet vid exploateringen av det svarta guldet och senare också av uran och olja tog man till vilka medel som helst för att få bort dessa människor från sitt land och skicka dem till regioner där det inte fanns så värst många andra framtidsutsikter än fattigdom, umbärande och förorening. Det område i Arizona som skall bli dinehindianernas nya land drabbades 1979 av den största kärnkraftsolycka som någonsin skett i USA.
Nu är det meningen att de sista 4 000 dinehindianerna skall skickas till detta landområde. Den kamp som dessa indianer för stöds av fler än 250 icke-statliga organisationer, och tack vare engagemanget från den belgiska organisationen för Moder Jord har vi blivit informerade om denna situation. Det är också kännetecknande för det amerikanska samhället där man inte får höra mycket om detta. De oroar sig med rätta över krig och folkmord i andra världsdelar, men med orätt tiger de om det folkmord som äger rum i deras eget land.
I dag står dinehindianerna inför sin sista strid för sin rätt till land, för sin rätt till värdighet och framför allt för sin rätt till sitt sätt att leva. De är bara några få, men deras motståndare är en mycket mäktig ekonomisk faktor.

Sörensen
Herr talman, herr kommissionär, kolleger! Jag ansluter mig till alla de kommentarer som fällts av de föregående talarna, men jag vill understryka ytterligare ett par saker. Dinehbefolkningen hör till de nordamerikanska navajoindianerna. De konfronteras med uteslutning och för sedan flera decennier en kamp för att överleva.
De har i många år levt under skriande förhållanden. De eländiga förhållanden som de nu lever under tvingar dem att mot sin vilja underkasta sig det finansiella och ekonomiska tryck som utövas av stenkolsindustrierna. Den återetableringslag som infördes 1974, som syftar till att återfördela marken i navajoreservatet, medger att befolkningsgrupperna flyttas.
Dessa förflyttningar är naturligtvis oacceptabla eftersom de mänskliga rättigheterna kränks såväl på ekonomiskt, socialt som kulturellt område. Dinehindianerna flyttas som spelbrickor och förlorar på så sätt inte bara sin historia och den mark som är så viktig för dem - deras förfäders mark -, utan också alla utsikter till arbete och inkomstkällor.
Återetableringslagen drevs fram i kongressen av en grupp som företrädde stenkolsindustrin. Kongressen ställde sig aldrig frågan vart de människor som bodde i området skulle ta vägen eller hur förflyttning skulle påverka deras liv. Befolkningen har inte haft något som helst medinflytande. Detta liknar en handel med människor.
Förflyttningen genomfördes och dinehbefolkningen förpassades till ett område förorenat av uran. Sedan en damm i New Mexico gett vika 1979 och 370 000 kubikmeter radioaktivt vatten och 1 100 ton rent uran släppts ut hör denna plats till världens mest förorenade områden.
Förenta staternas regering, stenkolsindustrin och vi alla måste ta vårt ansvar och sörja för ett gott alternativ: antingen renas marken eller så får dinehindianerna sig en bra plats tilldelad samtidigt som man sörjer för allt nödvändigt stöd på det psykologiska, sociala, kulturella och ekonomiska området.
Det är hög tid att respektera indianernas rättigheter. Därför ber vi er att rösta för denna resolution: vi i Europa får inte låta oss skrämmas av amerikanska intressen som drivs på av ekonomiska, religiösa och industriella grupper. Så det bästa här vore ett expressbud till Förenta staterna!

Posselt
Herr talman! I Ryssland upplever vi nu en oroande utveckling, som utlösts av kriget i Tjetjenien. Vi har här i kammaren flera gånger påpekat att kriget i Tjetjenien är en synnerligen blodig form av valkamp från Putins sida och en hjälp för honom att gripa makten. När man ser vad Putin gjort under de få veckor som gått sedan hans oblodiga kupp på nyårsdagen i Ryssland, så är det inte bara en upptrappning av folkmordet i Tjetjenien, utan också en utveckling inom den ryska inrikespolitiken som gör att man kan befara det värsta. Just Babitskijs fall visar helt tydligt att det i Ryssland - som hur som helst är medlem i Europarådet, och dessutom den största medlemsstaten i Europarådet, och som genom partnerskapsavtal är bunden till Europeiska unionen - att pressfriheten alltså i Ryssland är allvarligt hotad.
Putin har själv sagt att Babitskij på hans uppmaning har anhållits av FSB (den ryska inre säkerhetstjänsten). Han har själv sagt att han har gjort fallet till ett viktigt ärende. Han har påstått att han har fallet under kontroll. Sedan får vi höra att han utlämnat detta fall, som så att säga har upphöjts till ett viktigt ärende, alltså utlämnat en rysk medborgare till människor som han har förklarat vara farliga terrorister. Vilken stat utlämnar egna medborgare till människor som han anser vara farliga terrorister? Det finns från tjetjensk sida efter den ursprungliga förvirringen en klar dementi. Ryska medborgarrättskämpar och oppositionella från de ryska demokratiska krafterna hänvisar tydligt till att Babitskij uppenbarligen fortfarande finns i ryska säkerhetstjänstens förvar. Det är mycket som är ouppklarat i detta fall.
Vi vill från vår sida helt klart uppmana den ryska regeringen att för det första ofördröjligen undersöka vad som skett med Babitskij, och för det andra arbeta för att han skall befrias och se till att pressfriheten och demokratin inte reduceras ytterligare!

Napoletano
Herr talman! Trots den internationella pressens ansträngningar vet vi fortfarande i dag inte vad som har hänt med Andrej Babitskij, den modige ryske journalisten, som har bedrivit ett intensivt arbete på att garantera fri och oberoende information om den civila befolkningens Golgatavandring i Tjetjenien och om förstörelsen av Grozny.
Bland de motstridiga versioner som har lämnats har man bl.a. försökt lugna den internationella allmänna opinionen när det gäller Babitskijs öde genom att påstå att han ingått i en utväxling av fångar mot tjetjenska soldater, vilket, bland annat, om det verkligen inträffat, skulle innebära en kränkning av internationell rätt, som förbjuder att civila blir inblandade i sådana sammanhang.
Men under alla omständigheter besitter vi nu mer exakt information: vi vet att Rysslands president ad interim, Vladimir Putin, har uppmanat de ryska specialförbanden att garantera och skydda Andrej Babitskijs liv och frihet. Detta är ett medgivande som bekräftar alla våra onda aningar och som gör det än angelägnare att parlamentet tar ställning i frågan och samtidigt kräver att man kastar ljus över andra fall där journalister försvunnit i den tjetjenska konflikten och att man garanterar rätten till information i samband med en konflikt som har nått oacceptabla nivåer vad gäller våldsamhet.
Vi uppmanar dessutom de ryska myndigheterna att omedelbart upplysa om förhållandena i de så kallade interneringscentra och att därvid ha i åtanke att alla fall av godtycklig internering, misshandel eller mord på civila innebär ett brott mot mänskligheten.
Från rådets och kommissionens sida kräver vi ett klart och snabbt ingripande och ett politiskt initiativ som inte bortser från frågan om mänskliga rättigheter.

Maaten
Herr talman! Det är mycket som händer på området mänskliga rättigheter i Tjetjenien. Vi har fått rapporter från människorättsorganisationer om att ryska soldater har dödat medborgare, och här talar jag om gamla kvinnor och män, i Grozny, till synes rentav avrättat. Enligt uppgift skall medborgare ha bränts levande i skyddsrum. Vi insisterar på att dessa kränkningar av de mänskliga rättigheterna skall undersökas. Trots löfte är kränkningarna i till exempel Alfanjurt fortfarande inte undersökta.
Internationella regeringsorganisationer och icke-statliga organisationer måste få tillträde. Rådet (allmänna frågor) beslöt den 6 december 1999 att skicka företrädare från medlemsstaterna till Ingusjien för att studera den humanitära situationen, och jag är minst sagt nyfiken på hur det ligger till med detta.
Det öde som drabbat Andrej Babitskij, korrespondenten i Grozny för Radio Liberty som arresterades av ryska trupper, är ett dramatiskt exempel på den ryska politiken. Det strider mot artikel 3 i Genèvekonventionen från 1949 och är en flagrant kränkning av tryckfriheten.
Av de ryska myndigheterna kräver vi information om Babitskijs vistelseort och hälsa.

Fraisse
Herr talman! En journalist genomför ett informationsuppdrag, som kräver frihet. Men han tas som gisslan och behandlas som en krigsfånge. Kriget i Tjetjenien är, liksom alla krig, ett följe av fasor. Filtreringslägren är läger för tortyr, våldtäkter, kränkningar : det vet vi idag. Vad gör då herr GUSP? Ryssland är en ständig medlem i FN:s säkerhetsråd, en fullvärdig medlem i Europarådet och OSSE, inbjuden till G7-möten, IMF:s och Världsbankens kund. Vad gör vi? Jag förstår inte varför EU:s maktinstanser tiger och låter detta ske, att de arbetar med ryssarna som om ingenting pågick och att de stöder den regering som för detta krig. Jag ber er att ingripa.
(Applåder)

Schroedter
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Det tragiska fallet med den modige ryske journalisten, Andrej Babitskij, visar oss återigen vilken djup demokratisk kris som Ryssland upplever. Hela federationen låter sig luras av krigspropagandan. Krigsherrar blir presidenter, och de betecknas av väst delvis rent av som reformister. Journalister däremot, som i Ryssland inte gör något annat än sitt arbete, nämligen bemödar sig om en så objektiv rapportering som möjligt, behandlas som förbrytare. Den ryska regeringen tycks ha tappat bort den demokratiska grundförståelsen, och sanningen tycks ha blivit farlig för den.
Jag kan här bara på nytt uppmana rådet och kommissionen att hålla sig till reglerna. Normala ekonomiska förbindelser med EU är ju inte möjliga om man inte erkänner de demokratiska principerna.

Belder
Herr talman! Vad är det för en statsmakt som lämnar ut en av sina egna medborgare till människor som den själv konsekvent kallar "terrorister" respektive "banditer"? Utan minsta tvekan gav den ryske inrikesministern, Vladimir Rusjailo, i början av den här veckan ett bekräftande svar på denna avslöjande fråga. Offret för denna utväxling lär ha varit den 35-årige krigskorrespondenten från Radio Free Europe/Radio Liberty, Andrej Babitskij.
Det är med flit som jag talar om "lär", för från officiellt tjetjenskt håll har man hittills förnekat att man skulle ha utväxlat ett antal ryska krigsfångar mot Babitskij.
Under tiden sprider de högsta ryska myndigheterna ett hemlighetsfullt dunkel över denna modiga journalists försvinnande. I måndags försäkrade till exempel interimspresident Vladimir Putin att han hade gett landets säkerhetstjänst uppdraget att föra tillbaka den saknade reportern i säkerhet till Moskva. Denna välkomna förklaring från Rysslands nye starke man kompletterande han dock med det gåtfulla tillägget: "Försåvitt jag förstår situationen känner sig Babitskij redan fri."
Det finns egentligen ingen anledning att bli förvånad över denna beklagliga tvetydighet från Kreml. Fakta talar för sig själva. Andrej Babitskij var en oönskad person som lade näsan i blöt vid Putins "antiterroristoperation" i Tjetjenien. Det är anledningen till att han saknas sedan drygt en månad. Babitskijaffären gör i varje fall en slutsats berättigad: makthavarna i Moskva kan omöjligen vidhålla att tillfångatagande av och handel med försvarslösa medborgare är ett specifikt tjetjenskt brott.
Denna resolution är redan den fjärde på rad på kort tid om den tjetjenska tragedin. Det är inget överflödigt ärende. Den sluter upp bakom ett trettiotal ryska medier som gratis spred en specialbilaga om Andrej Babitskij i går.
Kambodja

Morillon
Herr talman, herr kommissionär, mina kära kolleger! Min erfarenhet av Balkan, den tid då jag var i tjänst där, gör att jag i dag ber er att stödja Förenta nationernas generalsekreterares insatser för att de ansvariga för folkmordet i Kambodja skall ställas inför rätta i en oberoende domstol, under Förenta nationernas beskydd.
Jag tror faktiskt inte att en försoning är möjlig efter så förödande tragedier, om inte de som bär ansvaret för att de inleddes ställs inför rätta och blir dömda. Men jag tror inte heller att rättvisa domar kan utdelas av de folk som fallit offer för dessa tragedier. Det blev jag övertygad om i Sarajevo när jag fick agera för att förhandla med konfliktens parter om regelbundna utväxlingar av fångar, som följde på varje eld-upphör-avtal, tyvärr aldrig särskilt varaktiga.
Varje gång utväxlingen skulle genomföras upptäckte man att det saknades namn på listorna, som trots allt var noggrant utarbetade. Våra frågor fick alltid samma svar: "Vi kan inte låta den där gå fri, det är en krigsförbrytare".
I den känslosamma, smärtsamma och upprörda stämning som då rådde var det inte möjligt att utlösa den infernaliska onda cirkeln av blod och hämnd. Om vi vill hjälpa kambodjanerna i deras försoningsprocess, måste vi se till att de ytterst ansvariga ställs inför rätta och döms och på så vis befria alla enkla verkställare och alla dem som med eller mot sin vilja drogs med dem.
Jag förväntar mig att inrättandet av domstolen, vars opartiskhet skall garanteras av Förenta nationerna, skall leda till att Ta Mok och hans främsta löjtnanter ställs inför rätta och döms. Det är det enda sättet för kambodjanerna att förlåta dem som bara drogs med, och därmed det enda som kan skapa en varaktig fred.
(Applåder)

Maaten
Herr talman! Den här veckan blev det känt att två framstående kambodjanska oppositionstidningar hotas av stängning för att de skulle ha förolämpat kungen och premiärministern. Det handlar om tidningar som aktivt stöder oppositionspolitikern Sam Rengie. Mot Sam Rengie själv pågår en process för att upphäva hans parlamentariska immunitet i syfte att kunna döma honom för förräderi. I sitt millennietal vågade han nämligen ta upp att det måste skapas klarhet i fråga om den procedur som skall följas när det gäller efterträdaren till kung Sihanouk om denne någon gång skulle avlida.
I mars förra året mördades en medlem av Sam Rengies parti av en grupp män i militäruniformer i Kandalprovinsen. I september arresterades två medlemmar av partiet för att de skulle ha varit inblandade i ett raketanfall på premiärministern. Lägg märke till att det här handlar om det enda partiet i Kambodja som inte har någon militär förgrening. I oktober blev en parlamentsledamot från samma parti bortförd av uniformerade män och frisläppt först sedan en lösesumma betalats. Hotelsemönstret är tydligt.
Det är mer som sker i Kambodja: tortyr av fångar, armén och polisen är inblandade i kvinnohandel och barnhandel och hejdlösa arresteringar. Allt detta är vardagsmat. Ännu allvarligare är regeringens vägran att låta en internationell tribunal döma röda khmerernas ledare.
Det är sant, inbördeskriget i Kambodja är över och de politiska spänningarna har minskat. Men det sätt som den politiska oppositionen nu behandlas på vållar oss ändå stora bekymmer, och om detta fortsätter på samma sätt bör det också få konsekvenser för unionens förbindelser med Kambodja.

Wuori
Herr talman! Inom internationell rätt håller det på att bildas en ny doktrin, enligt vilken ingen stat kan behandla sina medborgare och människor som bor på dess territorium hur som helst, och den statliga suveräniteten hindrar inte längre utomstående att ingripa mot grova kränkningar av mänskliga rättigheter, inte ens då den statliga ledningen i och för sig är lagligt eller till och med demokratiskt vald. Levande exempel på detta är fallet Pinochet-Ugarte och Kosovo samt i form av en svagare reaktion den debatt som förts inom unionen om regeringslösningen i Österrike. Den här utvecklingen är nu i fara i Kambodja om man inte lyckas ställa ledningen för den förra förtryckarregimen till rättsligt ansvar. Samtidigt äventyras kampen mot straffriheten, impunity. Situationen bör också påminna oss om att ratificeringen av stadgan för den internationella brottmålsdomstolen har gått skamligt långsamt.

Patten
. (EN) Herr talman! Vi hade en mycket nyttig debatt om mänskliga rättigheter i går. Jag är glad att vi fått den här extra möjligheten att behandla några andra områden i världen - Kosovo, Angola, Tjetjenien och Kambodja - där skyddet av de mänskliga rättigheterna varit en särskilt svår utmaning.
Först av allt Kosovo. Kommissionen delar helt den oro som kommer till uttryck i de här resolutionsförslagen om en allmän politik mot Kosovo, om det fortsatta etniska våldet och om fångarna i serbiska fängelser. Våra insatser i Kosovo, liksom på andra håll i området, är inriktade på kortsiktig och medellångsiktig återuppbyggnad och på långsiktig stabilisering. Vi stöder särskilt utvecklingen av ett fritt, demokratiskt och multietniskt samhälle. Genom våra biståndsprogram med avseende på demokratisering och mänskliga rättigheter skall vi fortsätta bygga upp förtroendet i allmänhet och försöka bygga upp förtroendet mellan de olika gemenskaperna i synnerhet. Vi har alltid fördömt etniskt våld, oavsett vilken etnisk grupp som är utövaren och vilken som är offret. Vi anser att det är lika oacceptabelt mot serbiska och zigenska minoriteter som det var mot kosovoalbanerna tidigare. Vi stöder UNMIK:s, KFOR:s och OSSE:s insatser för att inrätta en fungerande civil administration och garantera lag och ordning. I det avseendet stöder vi verkligen den höga representantens uppmaning nyligen till medlemsstaterna att bidra med fler poliser till FN:s civila polisstyrka i Kosovo. Det är en punkt som tagits upp av flera talare i debatten.
När vi tar upp utvecklingen av en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik så hoppas jag att det skall understryka vikten av att se till både de icke-militära aspekterna av den politiken och de militära aspekterna. Det är precis lika viktigt att ha en huvudmålsättning för uppbyggandet av polisen och av institutioner som för den militära kapaciteten. Vi fortsätter att bekymra oss över de många civilpersoner som just nu sitter fast i serbiska fängelser. Jag instämmer helt med de synpunkter som Pack lade fram med sådan passion, antingen före rättegång eller efter dom. Belägenheten för de kosovoalbaner som saknats sedan krigets slut är särskilt oroande. Vi uppmanar alla, i eller utanför Kosovo, att stödja dessa gemensamma mål, att stödja UNMIK och KFOR i deras ansträngningar att uppnå dem.
Helt kort över till Angola. Även här hade vi ett antal mycket kunniga anföranden, särskilt det av Soares, med hans oöverträffade kunskaper i ämnet. Kommissionen är starkt övertygad om att pressfrihet och yttrandefrihet kommer att vara avgörande för fred och försoning i fortsättningen i Angola. Det är ett viktigt villkor för att stärka de demokratiska institutionerna och det civila samhället. Ett särskilt oroande område är trakasserierna mot journalister, inbegripet tillfällig internering av medlemmar av de så kallade oberoende pressen. Europeiska unionen lämnade en särskild démarche om pressfrihet till det angolanska justitiedepartementet i november förra året. Vi stöder helt FN:s arbete genom UNUA, med tanke på dess särskilda ansvar att övervaka situationen för de mänskliga rättigheterna i Angola. Vi har också tagit ställning för säkerhetsrådets sanktioner mot UNITA, inbegripet vapenkontroll.
Medan tyngdpunkten ligger kvar på humanitära behov så förbereder kommissionen en efterkrigsetapp i vårt finansiella stöd till Angola. En viktig del av detta kommer att vara stödet till demokrati och mänskliga rättigheter, inbegripet särskilda initiativ för att förstärka de demokratiska institutionerna och civilsamhället. Europeiska unionen har fördömt användandet av truppminor och vi stöder minbekämpningen genom en internationell icke-statlig organisation. Den resolution som jag verkligen skulle vilja ta upp till debatt i Europaparlamentet en gång handlar om minbekämpning, och särskilt vikten av att förstöra förråden av befintliga minor: förråd i Ukraina, förråd i Moldova och förråd på andra platser. Det är en fråga som inte får tillräcklig uppmärksamhet.
På frågan om den inhemska befolkningen i USA är jag säker på att resolutionen som i första hand var riktad till de amerikanska myndigheterna verkligen har noterats av dem. Vår allmänna politik är dock att erkänna den naturliga värdigheten och inhemska folkslags bidrag till samhällets utveckling och mångfald, något som vi ser med särskilt stort intresse på i samband med den norra dimension som vi försöker utveckla och som vi diskuterar med Nordamerika.
Kommissionen delar den växande oron angående den saknade ryska journalisten Babitskij och villkoren för oberoende media i Tjetjenien i allmänhet. Den här frågan tas upp utöver vår djupa oro angående den civila befolkningens belägenhet i Tjetjenien och jag har hört Posselt i den här frågan tidigare. Det förekommer alarmerande rapporter om överträdelser mot de mänskliga rättigheterna. Naturligtvis har oproportionellt stora krafter satts in i den här konflikten.
Kommissionens delegation i Moskva deltog i en EU-trojka démarche den elfte den här månaden. Vi underströk vår allvarliga oro angående pressfriheten och yttrandefriheten och vi pressade ryssarna att förtydliga omständigheterna kring interneringen av Babitskij med hänsyn till deras skyldigheter med avseende på de mänskliga rättigheterna. Vi väntar på ett ordentligt svar från Ryssland. Under tiden bekräftade slutsatserna från Europeiska rådet (allmänna frågor) tidigare i veckan det meddelande som jag givit i dag. Och vi är beredda att ta upp frågan igen vid ministermötet EU-Ryssland i Lissabon den 2 mars om det behövs.
Avslutningsvis Kambodja och de röda khmererna: vi håller verkligen med om att högre ledare för de röda khmererna skall ställas till svars för sina brott. Jag håller helt och hållet med om de argument som framfördes av Morillon. Vi gav vårt djupa stöd till trojkans démarche till utrikesminister Hor Namhong den 4 februari i år. Europeiska unionen underströk sitt fulla stöd för Förenta nationernas insatser angående behovet av en domstol för att åtala före detta ledare för Röda khmererna. Samtidigt välkomnar vi den fortsatta dialogen mellan de två parterna. Jag uppmuntras av FN:s generalsekreterare Kofi Annans optimism om möjligheterna till överenskommelse om den föreslagna domstolen.
Kommissionen kommer att fortsätta ta upp frågor om lag och ordning, demokratiska principer och mänskliga rättigheter med kambodjanska myndigheter genom det samarbetsavtal mellan EU och Kambodja som trädde i kraft den 1 november förra året.
Det har varit nyttigt att debattera mänskliga rättigheter två gånger på några dagar. Jag hoppas vi får fler möjligheter till det men jag vill ha färre exempel på att de överträds under de kommande åren.
(Applåder)

Talmannen
Tack så mycket, kommissionär Patten!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.00.

Miljökatastrof i Donau
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om följande resolutionsförslag:
B5-0164/2000 från ledamoten Leinen för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp,
B5-0167/2000 av ledamöterna Maaten och Thors för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp,
B5-0168/2000 av ledamöterna Oostlander och Grossetête för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater,
B5-0173/2000 av ledamöterna Papayannakis och Sjöstedt för Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster,
B5-0179/2000 av ledamoten Schroedter med flera för Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen,
om den katastrof som orsakats genom att cyanid läckt ut från en rumänsk guldgruva i floderna Lapus, Somes, Tisza och Donau.

Leinen
Herr talman, kära kolleger! I Tisza och Donau äger i dessa dagar en väldig miljökatastrof rum. Livet i dessa floder har förstörts på en sträcka av flera hundra kilometer och dricksvattnet är hotat för flera tusen människor. Miljökatastrofen är svår, men ännu värre är det sätt på vilket företaget, politikerna och också media i Rumänien förnekar och förtränger händelsen. Jag läser om att det påstås att detta är en komplott från de ungerska grannarnas sida, och därför måste vi här från Europaparlamentets sida mycket tydligt låta Rumänien veta följande: "Det är inte så vi vill umgås och lösa problemen i Europa. Så får det inte gå till!" Man måste se på problemen, finna ut orsakerna och sedan göra allt för att något sådant aldrig skall kunna upprepas.
Jag ser att det har hänt två saker här: För det första vårdslösheten från ett internationellt verksamt företag. Om denna stora behållare med cyanid bara har en enkel skyddsfolie, då motsvarar det inte på något sätt den miljöstandard som vi har i Europa och i andra delar av världen. För det andra finns det stora luckor i lagstiftningen för att skydda miljön i ett land som ansöker om inträde i EU.
Tre saker är nödvändiga: Snabbt tekniskt och ekonomiskt bistånd från Europeiska unionen för att kunna bemästra denna förorening. Här visar det sig att vi inte bara på det militära området utan också när det gäller civila katastrofer behöver styrkor som kan sättas in med kort varsel. För det andra: Hjälp också när det gäller att utarbeta nya miljölagar och miljönormer. För det tredje: ett system för ansvaret för miljöskador. Detta fall visar att miljöskyddet är en del av gemenskapens regelverk och ett villkor för en anslutning till denna europeiska union.
(Applåder)

Maaten
Herr talman! Denna vecka har vi diskuterat ramdirektivet vatten, och katastrofen i Rumänien visar oss på nytt att vi måste ta ytterst allvarligt på vattenskyddet. Denna katastrof har väckt ett antal frågor som angår oss från Europeiska unionens sida. Vi gläder oss åt löftet att floderna skall rensas upp med EU-bistånd, och det är minst lika viktigt att stärka miljömedvetandet, såväl i Rumänien som i Central- och Östeuropa i allmänhet.
Därför välkomnar vi kommissionär Wallströms blixtvisit, för det kan bidra till detta medvetande. Det handlar när allt kommer omkring om ett kandidatland, och denna katastrof läggs till den oro som redan finns i fråga om alla kandidatländer kommer att uppfylla EU-miljöreglerna i tid.
Förorenaren bör betala. Jag undrar om Europeiska unionen kan kräva igen den typen av kostnader av de miljöcowboys som manifesterar sig i det så kallade "vilda östern" genom att dra nytta av den svaga miljölagstiftning som finns där. Jag skulle vara för detta.

Grossetête
Herr talman, herr kommissionär! Miljökatastroferna avlöser varandra och påminner tyvärr om varandra. Det finns än en gång anledning att vara bestört, över denna allvarliga förorening som i dag förstör Europas fjärde viktigaste våtmarksområde. Donaus delta är i fara. Liksom i Spanien april 1998 och liksom i Bretagne och Vendée sedan december förra året, är det återigen ett naturskyddsområde som allvarligt hotas.
I sina resolutioner fäster Europaparlamentet ständigt uppmärksamhet på faror av det här slaget, som hotar vår miljö, stör vårt ekosystem och, än en gång, försvagar befolkningarna. Denna nya katastrof väcker problemet med kandidatländernas införlivande av gemenskapens regelverk i fråga om miljöbestämmelser. Myndigheterna i dessa stater, fortfarande mycket sköra ur en miljömässig synvinkel, har många hinder att övervinna. För det första bör de i större utsträckning kunna förhindra den här typen av utsläpp genom att iordningställa de mest kritiska industrianläggningarna; vidare bör de ha tillgång till tillräckliga tekniska hjälpmedel för att hantera en liknande förorening och minska dess konsekvenser; och slutligen bör de kunna verkställa saneringsprogram för de mest drabbade och mest känsliga platserna.
I dag drabbar föroreningarna flodstränder och vatten i fyra floder, som flyter genom fyra stater. Därför bör Europeiska unionen koncentrera sina insatser och sina påtryckningar på det oavvisliga kravet att samtliga kandidatländer anpassar sig efter gemenskapens miljönormer. Men bortsett från detta handlar det om vilken teknik och vilka medel som skall utnyttjas för att förhindra och snabbt och effektivt hantera den här typen av katastrofer.
Jag önskar att våra framtida partner ger prov på ett större ansvarstagande. Miljön bör vara en prioritet i samband med den europeiska kontinentens återförening. Den bör stå i centrum för våra partners politiska vilja. Genomförandet av strikta miljönormer kommer inte endast att bidra till en industriell och teknisk utveckling, utan dessutom föra med sig gynnsamma sociala och ekonomiska återverkningar. Samtidigt kommer de offentliga hälsonormerna att förbättras.
De insatser som redan har gjorts måste stärkas. Den europeiska kontinentens solidaritet måste komma till uttryck och ansvarsförhållanden måste fastställas tydligt enligt principen att den som förorenar skall betala.
(Applåder)

González Álvarez
Herr talman! När Doñana-katastrofen inträffade lade World Wide Fund - Världsnaturfonden - fram en rapport för oss om den mängd dammar av det här slaget som finns i Europa. Vi känner alla till att det finns ett enormt antal av denna sorts dammar, vilka utgör en ekologisk bomb och påverkar dricksvattenförsörjningen, den ekologiska rikedomen och även den ekonomiska framtiden för dessa områden.
Jag var vid Doñana efter utsläppet och kunde se hur enormt mycket jordbruket, fisket och livet för medborgarna i området runtom hade påverkats. Jag tycker alltså att Europeiska unionen i första hand måste analysera situationen med dessa dammar och uppföra ett noggrant register över det antal vi har i Europa. Vi bör inkludera dessa dammar i gemenskapsrätten, i avfallsdirektiven, och använda försiktighetsprincipen för att undvika att detta inträffar igen. Om inte, kommer vi ständigt att riskera den ekologiska rikedomen på vår kontinent.

Schörling
Herr talman! Denna katastrof vid gruvan i Rumänien omfattar ett stort hydrogeologiskt område med floder och vattendrag i Rumänien, Ungern, Serbien och Bulgarien. Att 100 000 m3 cyanidförgiftat vatten och stora mängder tungmetaller har läckt ut i ekosystemet kommer att få oerhörda konsekvenser för människorna i området under mycket lång tid framöver, samt även för djur- och växtliv, jordbruket, turistnäringen, hela ekosystem och den biologiska mångfalden. Det är ofattbart att en sådan olycka kan inträffa över huvud taget i dag. Skall verkligen ett så giftigt ämne som cyanid få användas i gruvnäringen och i framställningen av metaller? Svaret är naturligtvis nej och åter nej! Allt detta med cyanidtillverkning och användning av detta ämne måste bort. Därför förutsätter jag att EU tar ett initiativ och ser till att det blir ett globalt totalförbud mot detta. Det är redan förbjudet i de flesta EU-länder sedan lång tid tillbaka. Det är därför väldigt skamligt att detta över huvud taget kan inträffa.
Jag är informerad om att miljökommissionär Margot Wallström har rest från Strasbourg till Rumänien för att själv se på ort och ställe vad som har hänt. Min grupp förutsätter att Margot Wallström lovar att bistå de samhällen som har drabbats, både ekonomiskt, med miljökunskap och med det omfattande saneringsarbete som krävs.
Detta riktar ljuset mot något som vi i gruppen De gröna har krävt under väldigt lång tid, nämligen behovet av en insatsstyrka för civilt skydd som snabbt kan sättas in vid denna typ av stora miljö- och industrikatastrofer. Det riktar också ljuset mot de låga miljökrav som finns i några av kandidatländerna. Vi måste kräva att inga undantag får äventyra människors hälsa och ekosystemen.

Scheele
Ärade herr talman! Kommissionens vitbok om miljöansvar, som lades fram för några dagar sedan, nämligen den 9 februari, nämner också tankfartygsolyckan som den senaste tilldragelsen i raden miljökatastrofer vilka orsakats av människor, och som förorenat och förgiftat de franska kusterna.
Bara ett par dagar senare kan vi tillfoga ytterligare en förskräcklig miljökatastrof. Överallt samma orsaker, nämligen otillräcklig teknik och även strävanden efter vinst, som uppenbarligen betraktas som viktigare än en sund miljö och naturligtvis också viktigare än människornas välbefinnande och hälsa.
I detta sammanhang har det redan sagts att det är väsentligt att Europeiska unionen ger både tekniskt och ekonomiskt stöd. Men det krävs också att det klargörs för Rumänien att man inte får dra sig ur affären, utan måste arbeta hårt för att uppfylla gemenskapens regelverk. Dessutom anser jag att det är nödvändigt att vi också snabbt utarbetar och genomför ett direktiv för ett omfattande miljöansvar inom Europeiska unionen.
(Applåder)

Isler Béguin
Herr talman! Jag anser inte att man kan kasta sten på länderna i öst, som just har knackat på unionens port, eftersom det också inträffar miljökatastrofer här hos oss, i väst. Ett exempel är översvämningarna från avskiljningsbassängerna vid Salsignes guldgruvor, i Frankrike, som medförde en betydande nedsmittning och en ekonomisk katastrof som är kännbar än i dag.
Man känner mycket väl till att nedsmittningen och saneringen kostar miljarder. Vem skall betala? Därför måste vi till varje pris ta hänsyn till miljöaspekten i alla våra utvecklingsprojekt, något som nu är akut.
Jag skulle också vilja be Europeiska unionen att sopa rent framför egen dörr, dvs. att man skall uppmana de medlemsstater som än idag har guldgruvor att låta genomföra en expertgranskning, för att få veta vad som verkligen händer där. Jag tänker särskilt på guldgruvorna i franska Guyana, där arbetarna, i allmänhet kvinnor, utnyttjas och lever under fullkomligt bedrövliga hälsoförhållanden.
(Applåder)

Patten
. (EN) Jag förenar mig helt, inte minst som före detta miljöminister, och utan några som helst reservationer med de uttryck för oro som ledamöterna framfört.
Det är inte lätt att göra en objektiv bedömning av fakta i det här skedet. Enligt tidiga rapporter är dock förgiftningen av floderna Lepos, Tisza, Somes och Donau en mycket allvarlig miljötragedi. Ett helt ekosystem har förstörts på några dagar. Inga levande organismer, från mikrober till uttrar, har undkommit. Flera ledamöter har förklarat vad som verkar ha skett. Vi har alla sett några av konsekvenserna på våra TV-apparater. En del miljöexperter har liknat miljökonsekvenserna av den här katastrofen, åtminstone vad gäller skadorna på ekosystemet, med Tjernobyl. Det har påverkat befolkningen i tre länder - Rumänien, Ungern och Jugoslavien. Det är Tisza, Ungerns andra flod och kanske dess vackraste och mest älskade av befolkningen, som fått ta den värsta stöten. Liksom vid alla sådana katastrofer så är det konsekvenserna på lång sikt som är de skadligaste. Enligt vissa bedömningar skulle det kunna ta upp till fem år för floden att få tillbaka sitt bestånd. Det finns också ett fortsatt hot mot andra vilda djur som äter giftiga fiskar.
Vi är helt enkelt skyldiga att göra allt vi kan, så snabbt vi kan, för att hjälpa till att reda ut den här katastrofen. Det anser absolut min kollega, kommissionär Wallström, som jag vet personligen skulle ha velat reagera på den här resolutionen i dag. Skälet till att hon inte kan göra det, som några ledamöter påpekat, är att hon är i Ungern och Rumänien för att själv ta reda på skadornas omfattning och hur vi på bästa sätt kan hjälpa de ungerska och rumänska myndigheterna att handskas med den här krisen.
Det är vi beredda att göra. Vi kontaktade den rumänska regeringen och den internationella kommissionen för skydd av floden Donau om olyckan tidigare den här månaden för att snabbt få fram mer information. Rumänerna har kontaktat UNEF (United Nations Emergency Force) och OCHA, in Genève, för en bedömning av skadorna i Donaus upptagningsområde genom en oberoende och internationell expertgrupp. Vi är beredda att bistå vid den bedömningen om det kommer en gemensam begäran från Ungern och Rumänien och om medborgare från båda länderna kan garanteras tillträde till platserna, det är naturligtvis avgörande. Det är helt enkelt av grundläggande betydelse att så snabbt som möjligt få en korrekt bild av skadornas omfattning, så att vi kan besluta exakt hur vi på bästa sätt kan göra något. Det är dit som våra insatser just nu syftar.
Det finns också ett behov att klargöra gruvbolagets och den rumänska regeringens juridiska ansvar. Det är en viktig punkt, vilket flera talare påpekat. Principen att förorenaren betalar är en hörnsten i Europeiska unionens miljöpolitik. Det återspeglas i den internationella konventionen om skydd och hållbart utnyttjande av Donau och den skall gälla i det här fallet.
Europeiska unionen kan inte ersätta sig själv för gruvbolaget för utbetalning av ersättningar. Unionen har under de senaste sju åren mobiliserat cirka 20 miljoner euro för att stödja skyddet av Donau. I samband med bistånd inför anslutningen till det här området kan det vara möjligt att dirigera om en del av det stöd vi ger inom ramen för Ispar och Phare för att göra något åt de allra värsta effekterna av olyckan, så länge principen om att förorenaren betalar respekteras helt.
På lång sikt kommer vi att vilja se vilka lärdomar vi kan dra av den här katastrofen, framför allt se hur vi kan förhindra att sådan katastrofer sker överhuvudtaget. Den här händelsen stärker argumenten för att förstärka det europeiska civilskyddet, i enlighet med de linjer som föreslogs av Prodi i hans tal anförande nyligen och av en eller ett par ledamöter i dag. Just nu handlar det dock om att klara av den här krisen. Som jag sade så är min kollega, kommissionär Wallström, i rampljuset i dag. Hon kommer att vilja hålla parlamentet noga informerat om de åtgärder hon föreslår som ett resultat av sitt besök.
Det här har varit en hemsk tragedi för Europa och Europa måste reagera och göra allt det kan för att se till att sådana här fruktansvärda händelser inte fortsätter att fördärva vår framtid.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum genast i anslutning till debatten..

OMRÖSTNING
 om omstruktureringar av företag i Europa

(Parlamentet antog resolutionen.)
Röstförklaringar
Fatuzzo (PPE-DE). (IT) Herr talman! Jag avstod från att rösta när det gällde omstruktureringen av företag, för efter det att jag begärt ett ingripande från gemenskapen när det gäller omstruktureringen av företag, vill jag göra alldeles klart för kammaren att det visserligen är sant att tusen personer har förlorat sina arbeten, utan möjligheter att fortsätta med sin verksamhet, men om inte staten hade skjutit upp pensionsåldern - vilket berör minst 200 000 personer i Italien, som därför fortfarande arbetar och som i annat fall hade ställt 200 000 arbetstillfällen till förfogande - och om man inte hade stiftat lagar som förlängde pensionsåldern med fem år, så hade vi i dag inte stått med dessa tusen arbetslösa: det skulle i stället ha varit tusen anställda, även om det hade varit i ett annat företag, men de skulle under alla omständigheter ha haft ett arbete.

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Det enda skälet till att vi har röstat för PSE-, Verts/ALE- och GUE/NGL-gruppens kompromissresolution, är att den erbjöd det enda sättet för oss att "fördöma det beslut som ledningen för Goodyear/Dunlop fattat om att stänga sin fabrik i Italien".
De åtgärder som föreslås i resolutionen är emellertid löjeväckande när det gäller att stoppa de stora industrigruppernas politik, vilken avvecklar arbetstillfällen och förvärrar arbetslösheten. För övrigt rör det sig endast om ord, eftersom de socialistiska regeringarna, som är i majoritet i Europa, är lika oförmögna som högerregeringarna att vidta de åtgärder som krävs för att förhindra uppsägningar.
Det verkliga problemet ligger inte i att finna rättsliga bestämmelser som komplicerar uppsägningarna ytterligare, utan att förbjuda dem.
Det enda sättet att sätta stopp för denna infernaliska mekanism som producerar ett ekonomiskt mervärde å ena sidan och arbetslöshet å andra sidan, är att förbjuda uppsägningar inom alla stora företag som går med vinst, i annat fall borde de stora bolagen exproprieras, deras räkenskaper offentliggöras och företagen underställas arbetstagarnas och hela befolkningens kontroll.
Samhället måste ha redskap att ålägga de stora företagen och deras
ägare samhällets egna prioriteringar, i första hand målet att få bort
arbetslösheten. De belopp som krävs för att skapa bra arbetstillfällen inom den
offentliga sektorn, såväl som för att finansiera en arbetsfördelning utan
minskade löner, måste tas från de stora
företagens vinster. För merparten av samhället är det oändligt mycket viktigare än
slöseriet på finansiella operationer, eller det skandalösa sätt varpå en
handfull aktieägare berikar sig.

Sacrédeus
. Jag kan inte stödja denna resolution, eftersom man i punkt 8 pekar ut en enskild fabrik i Italien med önskemål om att just denna anläggning skall finnas kvar, samtidigt som den aktuella företagsledningen får rådet att försöka sälja fabriken till en europeisk däckfabrikant.
Det är inte Europaparlamentets uppgift att uttala sig om vilka fabriker i Europeiska unionens 15 medlemsländer som skall finnas kvar eller läggas ned, expandera eller minska sin arbetsstyrka, behålla sin lokalisering eller flytta, säljas eller inte säljas, och vilka som i så fall skall säljas till företag innanför eller utanför Europa.
Ytterst handlar det om olika kompetensområden, där Europaparlamentet och dess ledamöter inte äger någon juridisk möjlighet att ändra det aktuella företagsbeslutet eller ens har djupare kunskap om situationen i den aktuella fabriken.
De svenska kristdemokraterna betonar värdet av att Europeiska unionen och Europaparlamentet koncentrerar sig på sina grundläggande uppgifter och inte försvagar värdet av sitt agerande på dessa områden genom att agera i frågor utanför dess kompetens.

Turism och sysselsättning
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkande (A5­0030/2000) av Viceconte för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om meddelandet från kommissionen: Att förbättra turismens sysselsättningspotential - Uppföljning av slutsatserna och rekommendationerna från Högnivågruppen för turism och sysselsättning (KOM(1999) 205 - C5-0112/1999 - 1999/2115(COS)).

Viceconte
(PPE-DE), föredragande. (IT) Herr talman, ärade kolleger! Trots förseningen och obeslutsamheten från Europeiska unionens sida när det gäller att skapa en äkta gemenskapspolitik på turismens område, så har uppmärksamheten växt när det gäller turismen som en sektor med möjlighet att skapa nya arbetstillfällen.
Ett av motiven för intresset från gemenskapens sida är den strukturella flexibiliteten inom detta segment av arbetsmarknaden, vilket förklarar den attraktionskraft det har på kvinnor och ungdomar, som ofta här finner ett första tillfälle till anställning.
Turistindustrins betydelse, dess effekter på sysselsättningen - även om alla har förstått vid det här laget - baseras under alla omständigheter snarare på en empirisk verifiering av fenomenet som sådant än på statistiskt säkerställda fakta.
Denna osäkra identitet, som beror på en bristfällig kunskap om fenomenet på grund av brister när det gäller en pålitlig och samtidigt vetenskapligt korrekt statistisk information, har starkt drabbat möjligheterna att vidta politiska åtgärder som kan främja denna sektor och möjligheterna att skapa sysselsättning i någon betydande omfattning.
Det kan därför vara nyttigt att i det här sammanhanget utgå ifrån vissa grundresonemang för att påminna om den betydelse som turismen har för tillvaron för unionens medborgare och nödvändigheten och lämpligheten av att såväl ekonomiskt som socialt stödja den europeiska turismen.
Låt mig först av allt påminna om att turismen är en omistlig del av infrastrukturen i ett avancerat samhälle. Utan den skulle inte institutionerna, affärsvärlden eller arbetslivet fungera. Turismen bör därför betraktas som en uppsättning varor och tjänster som är nödvändiga för medborgarna när de förflyttar sig från sin bostad, en faktor som möjliggör rörligheten, vilket är en utmärkande egenskap för det sätt på vilket människor lever i dag. Turism kan inte längre enbart betraktas som synonymt med sol, hav och semester, något som tidigare gjorde att institutionernas intresse minskade.
För det andra vill jag punktera en vanföreställning genom att som utgångspunkt ta en uppenbar paradox, något som framkommer med all önskvärd tydlighet av Eurostats statistik: de viktigaste turistorterna i världen är inte de länder som av tradition har betraktats som turistländer, utan snarare de mest avancerade länderna, där den bofasta befolkningens livskvalitet blir den avgörande attraktionskraften. Det är tydligt att turismens betydelse för livet i de regioner som av tradition har betraktats som turistorter, som till exempel regionerna söderut, är av annorlunda slag och måste bedömas på ett annorlunda sätt. Faktum kvarstår, dels därför att det är uppenbart och dels därför att det kan mätas med andra ekonomiska och sociala indikatorer, att tack vare turismen har många av regionerna runt Medelhavet förändrats radikalt och i positiv riktning vad gäller deras ekonomiska och sociala struktur och befolkningens livsstil, förutom att det drastiskt har minskat utvandringen, detta plågoris. Enbart på de platser där man runt denna marknad har skapat och utvecklat alla de verksamheter som krävs för att motsvara turisternas behov som konsumenter, dvs. där man har skapat ett produktionssystem, har vi kunnat märka en social tillväxt. I sådana fall har vi kunnat notera att sysselsättningen ökar mer i förhållande till ökningen av antalet turister, eftersom det leder till en god cirkel av lokal ekonomisk tillväxt.
Detta bevisar att turismen verkligen inte är de fattigas råolja, för det krävs omfattande investeringar i strukturer, infrastrukturer, företagande, yrkeskunnande och service vad gäller sociala tjänster och utbildning; att turistindustrin är av grundläggande betydelse för balansen i flera regioner eftersom den utgör en direkt källa till sysselsättning och en marknad för många lokala produktiva verksamheter: jordbruk, småföretag och hantverkare, transporter, tjänster, handel, utbildning; att utvecklingen av turismen inom gemenskapen är nära knuten till dess hållbarhet i förhållande till gemenskapens mål; att man måste bevara och utnyttja geografiska, historiska-kulturella och miljömässiga skillnader.
Europeiska unionen kan enligt min mening, samtidigt som man respekterar subsidiaritetsprincipen, komplettera medlemsstaternas åtgärder och bidra till en förstärkning av turismens potentiella möjligheter via diverse åtgärder, som till exempel införandet av en specifik rättslig grund i fördragen för politiken på turistområdet; införandet av program och projekt inom ramen för regionalpolitiken och unionens övriga politiska områden för att främja turismen i alla dess former: landsbygd, miljö, kultur, forskning och utveckling, kongresser, hälsoresor, äldreresor och idrott; ändra direktiv 95/57 om insamlandet av statistiska uppgifter inom turistsektorn, gemensam finansiering av projekt som syftar till att skapa nya transportmedel och infrastrukturer; samfinansiering av pilotprojekt som avser utbyte av erfarenheter och benchmarking. Dessa och andra konkreta åtgärder, som ingår i mitt betänkande, skulle enligt min mening kunna tillföra ett positivt mervärde i samband med de åtgärder som de nationella och regionala behöriga myndigheterna bör prioritera för att främja turismen och skapa ny sysselsättning, till att börja med införandet av skatteregler som främjar de små och medelstora företagen, framför allt att man vidtar åtgärder för att sänka skatten på arbete.

Kratsa-Tsagaropoulo
Herr talman, herr kommissionär, värderade kolleger! Innan jag utvecklar utskottets för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor ståndpunkter, skulle jag vilja lyfta fram tre viktiga faktorer som enligt min mening, är av avgörande betydelse för den nuvarande och framtida europeiska turismen i ett internationellt perspektiv.
I dagens Europa bidrar turismen med 5,5 procent till bruttonationalprodukten och den sysselsätter en ganska stor andel av arbetskraften, ca 6 procent. Dessa andelar är oerhört mycket större i vissa länder. För att förstå hur mycket turismen betyder för vissa områden i Europa kan vi som exempel ta mitt hemland Grekland, som ju är ett turistland. I Grekland har landsbygdsbefolkningen under de senaste decennierna blivit allt äldre och det har blivit en alltför stor befolkningskoncentration i de stora städerna. Det är bara i regioner med utvecklad turism som befolkningen har hållit sig konstant eller ökat, samtidigt som medelåldern är låg. Det är alltså uppenbart att turismen, förutom att den är en europeisk ekonomisk angelägenhet, också är ett område som bör prioriteras för att göra Europeiska unionens regioner delaktiga i den ekonomiska och sociala utvecklingen.
En annan faktor är den enorma ökningen av den globala turistmarknaden. Man räknar med tio miljarder turister för år 2010, men tyvärr råder en motsatt tendens för Europa. Andelen av ökningen minskar drastiskt för varje år till förmån för Asien, Bortre Orienten och Amerika. Ni ser hur den globala turistmarknaden dagligen och direkt påverkas av avregleringen av transportsektorn, de lägre priserna och konkurrenskraften hos nya turistcentrer utanför Europa.
Dessutom utgör små och medelstora företag 90 procent av företagen inom turistbranschen. Dessa företag, som är det mest vitala inslaget i vårt sociala och ekonomiska system, ställs nu inför nya svårigheter och utmaningar till följd av denna globala utveckling. Såsom föredraganden påpekade, blir detta särskilt betydelsefullt, när man uppfattar turistnäringen som en helhet, som har behov av stora mängder jordbruks- och industriprodukter, tjänster och transporter och som skapar ett avsevärt mervärde. Jag vill alltså framhålla att den internationella konkurrensen är hård, och för att vi skall klara av den på ett positivt sätt, måste vi ha visioner och gemensamt utforma en långsiktig strategi.
Vi måste på allvar satsa på att höja kompetensen hos dem som är verksamma inom turistnäringen, för att turistnäringen skall kunna möta vår tids nya tekniska utmaningar. Ingen kan i dag vara omedveten om att de nya digitala teknikerna och systemen, med Internet som spjutspets, men också mobiltelefonerna och den digitala televisionen, innebär djupgående förändringar för turistnäringen i sin helhet, samtidigt som också företagsstrukturen förändras.
Införandet av dessa nya tekniker är inte något hot utan innebär snarare att vår turistnäring får möjlighet att erbjuda nya produkter och tjänster, som vår turistnäring så väl behöver, för att den skall kunna förlänga turistsäsongen och locka till sig nya kunder och erbjuda alternativa former av turism. De nya teknikerna gör det också möjligt att skapa en ny marknad i områden som varit eftersatta och tidigare inte haft någon turism, områden som nu kan utvecklas till turistcentrer och ta emot betydande investeringar. Programmen för turistutbildningen och programmen för personalutbildning i företagen, men också programmen för utbildning och omskolning av arbetslösa, måste anpassas till denna nya arbetsmarknad.
Utskottet för kvinnors rättigheter har särskilt behandlat frågan om utbildning, för kvinnorna utgör­ enligt officiella uppgifter - 53 procent av de anställda inom turistnäringen, samtidigt som det framför allt är kvinnor som lättast drabbas av sociala och ekonomiska förändringar. Vi får inte glömma att de som arbetar inom turistnäringen, och i synnerhet kvinnorna, har speciella problem, såsom tvånget att förnya kontrakt från det ena året till det andra, den sociala tryggheten, bristen på intresse för fortlöpande utbildning och de minskade utvecklingsmöjligheterna. Vi begär alltså att Europeiska kommissionen skall vidta särskilda åtgärder och tillämpa principen om likvärdiga möjligheter i alla program för turism och i programmen för företagsutveckling.

Koch
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Vi diskuterar i dag turistnäringens sysselsättningspotential, som kommissionen äntligen tycks ha insett. Detta är viktigt, men borde ha skett för länge sedan och är egentligen inte tillräckligt.
Jag kan inte komma ifrån en känsla av att vi i flera år har gått i cirkel. Det blir i framtiden med den nya kommissionen säkerligen annorlunda, även om jag ändå hade önskat mig lite mer entusiasm från den ansvarige kommissionärens sida. Personligen har jag varit inblandad i diskussioner om ansvaret för turismen i Europa sedan början av 1990-talet. Då fanns det alltid ett växelbad av skimrande förhoppningar - liksom vid toppmötet om turism och sysselsättning 1997 - och besvikelser - liksom i rådets och kommissionens avvisande hållning till en artikel om turismen i fördraget.
Mycket av det som kommissionen i sitt meddelande erbjuder oss som följdåtgärder i anslutning till värderingarna och rekommendationerna från High Level Group för turism och sysselsättning är inte nytt, ty det har Europaparlamentet krävt i flera år. Det är bara synd att expertutlåtanden värderas högre än åsikter från ledamöter i detta parlament. Just mot bakgrund av den aktuella, mycket svaga opinionen för Europa bland medborgarna i EU:s medlemsstater och den bristande europeiska identitetskänslan hos våra människor, som även Vaclav Havel i går mycket eftertryckligt påpekade, är sysselsättningspotentialen bara en sida av medaljen när det gäller turismen. Den andra sidan är potentialen som bidrar till tillväxten av den europeiska identitetskänslan, som är så viktig för Europas existens. Ett meddelande från kommissionen om detta saknas fortfarande.
Ja, vi måste se upp - Europa har hård konkurrens. Medan vi under de senaste åren kan notera en tillbakagång av vår världsomfattande marknadsandel med 10 procent, upplever särskilt Sydostasien, Australien och Nya Zeeland en reseboom.
Av de 120 miljoner nya arbetsplatser som förväntas över hela världen räknar World Travel and Tourism Council bara med att omkring 2 procent skall tillkomma i Europa.
Är detta inte alarmerande? Men turismen spelar inte bara en betydande ekonomisk roll, utan den bidrar också till förståelsen mellan folken. Den som verkligen lär känna och förstå länderna och människorna i Europa genom personliga resor, kan i framtiden inte vara nationalist. Alla former av turism bidrar till ömsesidigt förtroende och leder till en minskning av fördomar, arrogans, misstroende och skepsis. De ökar acceptansen av andra och motverkar den till synes förlorade toleransen i den mänskliga gemenskapen.
Just därför ligger det i vårt intresse att vi, under strängt iakttagande av subsidiaritetsprincipen, utgår från en solid grund och inspirerar, samordnar samt främjar en turism som skapats med hjälp av bästa möjliga ramvillkor.
Jag gratulerar föredraganden till hans utmärkta betänkande, som jag absolut röstar för. Må det inte, som tidigare, bara bli till värdelöst papper.

Fava
Herr talman, herrar kommissionärer! Låt mig börja med att citera ett par optimistiska ord från Högnivågruppen i oktober 1998, som skrev på första sidan: "Före slutet av nästa decennium bör det vara möjligt att i Europeiska unionen skapa mellan 2 200 000 och 3 300 000 nya arbetsplatser inom turistnäringen" och man tillade: "om man skapar rätt förutsättningar".
Jag tror att kommissionen och detta parlament bör besvara två frågor: vilka är de rätta förutsättningarna och vilken roll kan Europeiska unionen spela i det sammanhanget? Kommissionen och parlamentet kan framför allt hjälpa oss att förstå vad det egentligen är vi talar om, för till och med begreppet "turism", vilket också påpekats i Vicecontes betänkande, är fortfarande svårtolkat, ett slags variabel som är beroende av latituder, klimat, tillfälligheter, olika tolkningar. Det kan vara detsamma som semester eller det kan vara en verklig källa till produktion, inkomster, välstånd och sysselsättning.
Det fattas siffror: vi har inga som helst uppgifter om effekterna på ekonomin, något som fortfarande är ett komplett mysterium. Vi har kriterier för hur man skall samla in och tolka motstridig statistik, trots vad man sade i direktiv från kommissionen och parlamentet 1995. Jag tror att det är av avgörande betydelse om vi skall kunna skapa en strategi, att vi skapar ett enhetligt och strikt system för att tolka dessa uppgifter, också för att se till att turismen verkligen kan skapa sysselsättning. Det finns ingen automatik i detta: det har tidigare skapats stora rikedomar tack vare en ökning av turismen, utan att detta har motsvarats av en lika stor ökning av sysselsättningen.
Det saknas en rättslig grund och vi tror att detta i dag är det största hindret för ett ingripande inom turistsektorn. En rättslig grund är detsamma som möjligheter till samordning, gemensamma program och strategier, något som är oundgängligt om turismen inom Europeiska unionen skall kunna bli konkurrenskraftig jämfört med andra marknader.
En rättslig grund skulle göra att vi slipper utnyttja strukturfonderna, vilket har hänt tidigare, ett slags argent de poche, som dessutom ställs till förfogande i minsta tänkbara kvantiteter. I meddelandet från kommissionen anges till exempel ett belopp motsvarande 4 700 000 000 euro under de senaste fem åren, vilket motsvarar kostnaden för 400 km motorväg. Det saknas en möjlighet att skicka en kraftfull signal till medlemsstaterna: en allmänt erkänd rättslig grund för turismen skulle göra det möjligt för medlemsstaterna att skapa en kompetens inom Europeiska unionen som för tillfället är i högsta grad sporadisk.
De gemenskapsåtgärder som angavs i meddelandet från kommissionen kan vi bara instämma i: skattemässiga fördelar, dvs. åtgärder inom skatteområdet som skulle kunna ge denna produktionssektor - som till 95 procent utgörs av små och medelstora företag, dvs. 2 miljoner små och medelstora företag verksamma inom den europeiska turismen, - verkligt konkurrenskraftiga villkor på marknaden; att inom Europeiska unionen rikta en speciell uppmärksamhet mot yrkesutbildningen, dvs. att investera i utbildning och, slutligen, att göra arbetsmarknaden öppnare. Turismen är en marknad som definitionsmässigt är flexibel. Vi vill att den flexibiliteten inte bara ses som något negativt och förfalla till tänkesättet att säsongsarbete är detsamma som ett otryggt arbete. Låt oss inte glömma att 50 procent av all sysselsättning, framför allt i södra delen av Europeiska unionen, är svartjobb.
Vi anser att Europeiska unionen och kommissionen måste göra kraftfulla ansträngningar för att skapa en hållbar turism, vilket innebär en miljövänlig strategi, efter de senaste årens överdrifter, där de privata rikedomarna oftast inte motsvarades av lika mycket sysselsättning. Vi måste konkurrera framför allt med kvalitet.
Vi anser slutligen att turismen skulle kunna vara inte bara en tillväxtfaktor, utan också något som driver på den demokratiska utvecklingen, och mot den bakgrunden uppmanar vi kommissionen att agera kraftfulla och medvetet.

Attwooll
Herr talman! Jag skulle vilja ta upp tre punkter. Den första är inbegripandet av en rättslig grund i fördraget. Det är något jag förespråkar, just nu tillhör jag dock en minoritet i min egen grupp. Vi är mycket medvetna om turismens betydelse, både för lokala ekonomier och som en faktor av den europeiska integrationen. Problemet för några av oss är dock bristen på specificering av den rättsliga grundens omfattning exakt på vilket sätt den skulle gälla för subsidiaritetsfrågor.
För det andra finns det liknande frågor med avseende på inrättandet av ett flerårigt program för turism. Resolutionen innehåller många utmärkta idéer för främjande av olika typer av turism och för dess ökande professionalism. Samtidigt försöker kommissionen just nu begränsa sig till kärnuppgifterna. Man måste undra om inte några av de verksamheter som föreslås i resolutionen kan sätta resurserna under mer press än nödvändigt.
För det tredje, i resolutionen görs många hänvisningar till fast anställning. Naturligtvis är ett främjande av detta önskvärt och fast anställning behöver inte nödvändigtvis betyda heltidsanställning. Det kommer dock alltid att finnas personer som söker säsongsjobb. Studenter är ett självklart exempel. Vi är litet oroliga för att de och hur deras intressen skall kunna skyddas inte får tillräckligt utrymme i resolutionen.
Samtidigt som vi gratulerar herr Viceconte till hans betänkande och finner mycket berömvärt i resolutionen så kommer vi att begära ett antal delade omröstningar för att möjliggöra att den oron kan åtgärdas.

Isler Béguin
Herr talman! Jag anser också att turismen kommer att spela en mycket viktig roll, inte endast i våra europeiska regioner utan överallt i världen, eftersom det är ett viktigt trumfkort för den ekonomiska och sociala utvecklingen. Men det är också en mycket utsatt sektor, det har vi just fått se i samband med oljebältet. En blomstrande turistnäring kan således helt förintas av en miljökatastrof som till exempel ett oljeutsläpp. I dag kan man därför inte göra vad som helst, och inte var som helst, när det handlar om turism.
Det finns stora reserver och vissa områden har etablerats som regioner med en intressant turistpotential - landsbygdsområden och områden som "släpar efter i utvecklingen" men som fortfarande hyser en vild natur och intakta naturliga miljöer - vilket man skulle kunna kalla ekoturism eller grön turism. Denna form av turism skulle kunna utvecklas i dessa områden och bli en viktig källa till nya arbetstillfällen. Men det krävs att dessa regioner verkligen beaktar andra turistsektorers positiva och negativa erfarenheter.
För man får ju inte ta kål på den guldhöna som turismen är. Turismen måste respektera miljön om man vill att den skall vara och förbli ett trumfkort inför framtiden. Jag tänker på många bergssektorer som förstörs i takt med att det utvecklas en turistnäring där. Man tar till exempel inte längre hänsyn till skadorna och förstörelsen av naturliga miljöer och bergsområden.
Men jag skulle även vilja peka på en mindre ärofylld turism, den turism som exporteras från våra länder i Europeiska unionen, nämligen sexturismen. Jag vet att denna s.k. turism har bekämpats på andra håll, men man måste erinra om Europeiska unionens ansvar för den här frågan. I vilket fall som helst får vi ansvariga politiker inte låta det pågå som sker just nu; unga flickor som praktiskt taget köps i östländerna, flickor som kommer hit och som man utnyttjar för litet pengar.
Till sist skulle jag vilja tala om den turism som tillåter medborgarna att öppna sig för världen och demokratin. Jag tänker särskilt på isolerade länder som Kuba, men jag vet - eftersom jag känner denna ö mycket väl - att kubanska medborgare som har kontakt med turister kan öppna sig för världen, få tillgång till annorlunda information och föra vidare denna annorlunda information. Av alla dessa skäl anser jag att en reform av fördragen skulle bidra till en verklig integrering av den viktiga frågan om turismen, som också är ett viktigt trumfkort för hela världen.

Markov
Herr talman, ärade kolleger! Föreliggande betänkande från kollegan Viceconte anser jag vara ett mycket bra arbete, och jag vill hjärtligt gratulera föredraganden till det!
Man har lyckats att verkningsfullt framställa ett brett och svårdefinierat område med ekonomisk, social, kulturell, idrottslig och hälsofrämjande verksamhet inom turismens sfär, bland dess stora mångfald och med EU-ländernas olikartade krav och behov. Svårigheterna när det gäller behandlingen av turismen i dess europeiska dimension, samt det stöd som erfordras från rådet, kommissionen och parlamentet, har klart utarbetats.
Försöket att utgå från storleksordningen och betydelsen av turistsektorn inom näringslivet för sysselsättningen inom EU och det härpå baserade kravet att skapa och tillämpa en gemenskapsram för åtgärder, anser jag vara särskilt värt att framhäva.
Oaktat dödläget med rådet bör kommissionen använda de redan nu bestående möjligheterna att utveckla beståndsdelar i en europeisk turistpolitik. Hit hör för det första att lägga fast strategiska prioriteringar för utvecklingen av denna sektor; för det andra att utarbeta en lista med kriterier som möjliggör att man införlivar hänsyn, som är specifikt relevanta för turismen, när EU-projekt genomförs inom ramen för de olika programmen; och för det tredje att söka och fastslå en lämplig väg för att fram till antagandet av en rättslig grund finna en provisorisk lösning för att finansiera utgifterna för samordningen med gemenskapsåtgärder inom andra politiska områden - sysselsättning, miljö, strukturfonder och gemenskapsinitiativ.
Dessutom är det absolut nödvändigt att kompromissförslaget från det österrikiska ordförandeskapet i rådet om att godkänna ett flerårigt ramprogram genomförs så snabbt som möjligt. Detta kräver naturligtvis att de ledamöter i rådet, som blockerar godkännandet, mycket eftertryckligt uppmanas att tänka över och upphöra med sitt avslag.
I utarbetandet av ett ramprogram kan och bör samtidigt utvecklingen av politiska direktiv för turistsektorn från kommissionens och medlemsländernas sida införlivas eller drivas parallellt. Det måste vara kommissionens särskilda uppgift att analysera de olika nationella bestämmelserna och aktiviteterna och på denna grundval basera generaliseringar för EU-området. Dessa kan bli och kommer att bli en bra grundval för utarbetandet av EU:s ramvillkor.
Med tanke på sin enorma sysselsättningspotential kommer turismen att just i de ekonomiskt svagare utvecklade regionerna respektive unionens problemregioner utveckla sina effekter när det gäller att stimulera lokala ekonomiska aktiviteter - jordbruk, hantverk, tjänster, transport, handel - och även när det gäller utbildningen. Det betyder att regionala ekonomiska kretslopp kan utvecklas. Här anbefalls det särskilt att man utgår från hållbarheten i åtgärderna och skyddet av miljöns naturliga biotoper. För detta lämpar sig ju små och medelstora företag som erbjuder turisttjänster, som garanterar en harmonisk integrering av rekreations- och fritidsutbud, kurer och idrottsaktiviteter i samklang med de naturliga förutsättningarna.
Andra aspekter, exempelvis beaktandet av icke-diskriminering och rättvis behandling på arbetsplatsen, som är en generell princip vid genomförandet av gemenskapens politik, måste förankras i åtgärderna för att stödja turismen i EU:s olika program. Samtidigt måste särskild uppmärksamhet ägnas åt den specifika frågan med den höga andelen sysselsättning av kvinnor, utländsk och periodisk arbetskraft, och lämpliga aktiviteter för att främja detta bör stödjas.
Erfarenheterna från den tyska delstaten Brandenburg, som jag kommer från, och som ju hör till mål 1-områdena, visar att man med riktat stöd till små turistinrättningar inte bara bibehåller respektive skapar en mängd arbetstillfällen, utan man påskyndar väsentligt utvecklingen på landsbygden genom att den mjuka turismen främjas, exempelvis genom att man införlivar naturskyddsområden. Och till detta har tidigare också EU-fonderna i stor utsträckning bidragit.

Van Dam
Herr talman! Under det senaste sammanträdet i utskottet för regionalpolitik, transport och turism fick jag vara med om en angenäm överraskning. Det gällde en kommentar i kollega Sánchez Garcías yttrande till utskottet för konstitutionella frågor om regeringskonferensen. Föredraganden av yttrandet var nämligen av den uppfattningen att det inte behöver införas någon rättslig grund för turism i fördraget. Detta i motsats till majoritetsuppfattningen i utskottet för regionalpolitik, transport och turism. Efter att ha hört flera kolleger som är anhängare till den uppfattningen var det verkligen en lättnad.
Tyvärr överlevde hans text inte omröstningen. Det stöder min uppfattning att jag uppenbarligen inte är den ende som inte kan finna sig i denna majoritetsuppfattning.
Det för mig in på innehållet i betänkandet. En viktig aspekt då det handlar om turistsektorn är sysselsättningen och den potentiella sysselsättningen. Det är i synnerhet i de sydliga medlemsstaterna som turistindustrin är en förnämlig inkomstkälla. Från den synpunkten finns det också all anledning för staten att formulera stimulerande åtgärder och stimulerande politik.
Även turismens säsongsbundna karaktär och de därmed sammanhängande sysselsättningsfluktuationerna förtjänar att uppmärksammas.
Vad som däremot förvånar mig är att många vill uppnå detta med hjälp av politik på gemenskapsnivå. Det är inte önskvärt, varken utifrån ett turistiskt perspektiv eller utifrån stimulans till sysselsättning. Skillnaderna mellan de olika regionerna går ofta tillbaka på kulturella-historiska faktorer. Inom dessa regioner finns det också olikartade problem. Det ligger nära till hands att det framför allt är på lokal och regional nivå, och således också i begränsad omfattning på nationell nivå, som man bäst kan bedöma situationen och arbeta fram en lämplig politik. Utifrån den synpunkten kan jag därför inte stödja överföringen av befogenheter till europeisk nivå.
Dessutom spelar sysselsättningspolitiken i allmänhet en roll. Även här gäller att den ekonomiska strukturen skiljer sig mellan olika medlemsstater och att den nuvarande nivån har uppnåtts på olika sätt. Det går inte an att låta en enda typ av politik, möjligen med många undantag och anpassningar, vara tillämplig. Det skulle innebära att EU-medlemsstaterna omotiverat fråntas uppgifter och att Brysselbyråkratin träder emellan i onödan. Det är att föredra att medlemsstaterna själva vidtar stimulansåtgärder till förmån för sysselsättningen. Deras kännedom i frågorna är självfallet större än kommissionens. Därför är jag mycket återhållsam när det handlar om att formulera åtgärder på gemenskapsnivå för att främja sysselsättningen. Detta gäller också i fråga om turistsektorn.
Det är verkligen en nagel i ögat på oss om parlamentet ändå försöker att uppnå detta genom att tänja på sina befogenheter.
Herr talman! Som ni förstår kan vi inte ge vårt bifall till den föreliggande resolutionen i denna form.

Provan
Först av allt skulle jag vilja tacka Viceconte för allt det arbete han lagt ner på det här betänkandet. Det är ett mycket omfattande betänkande. Vi välkomnar det verkligen, lika mycket som vi välkomnade den ursprungliga rapport som det grundar sig på, rapporten från den högnivågrupp som inrättades av Europeiska kommissionen. Jag hoppas att kommissionen inte glömmer bort det. Jag hoppas att kommissionen, nu när de inrättat den, verkligen utnyttjar den och därför inte låter den hänga i korridorerna och samla damm.
Turism är i grunden småföretag och därför ett mycket gynnsamt område för att skapa arbetstillfällen. Som det redan sagts i den här debatten så är tre miljoner potentiella nya arbetstillfällen något som är väl värt att satsa på.
Europa kan inte längre vägra att ge det erkännande - både politiskt och i praktiken - som den snabbast växande sektorn i dess ekonomi förtjänar på grund av sin ekonomiska och sociala ställning. Vi behöver en mer dynamisk vision som baseras på turismens bidrag till skapandet av sysselsättning. Vi måste erkänna en sektor som till största delen sysslar med gränsöverskridande verksamhet och som därför förtjänar en europeisk politik med en stimulerande, innovativ och proaktiv inställning till hållbar verksamhetsutveckling.
Jag vet att kommissionären är mycket entusiastisk för informationsteknik. Det har han övertygat mig om. Men hans portfölj med informationsteknik och turism passar faktiskt mycket bra ihop. Det finns flera skäl till varför turistindustrin är ett idealiskt provunderlag för integrering av sysselsättningsstrategier.
Låt oss ta en titt på några av dessa skäl. Turismens betydelse för ekonomin och dess tillväxtpotential är självklart en. Flera olika sektorer av befolkningen är anställd av turistindustrin, särskilt de mer sårbara grupperna, till exempel ungdomar, kvinnor och outbildade. Jag säger inte att vi behöver höja utbildningsnivån i den här sektorn - det gör vi naturligtvis - men låt oss först skaffa fram jobben.
Tillgången på tillfälliga och säsongsbundna arbeten och arbeten som det inte krävs någon särskild utbildning för är mycket viktig i vissa av gemenskapens ekonomiska områden. Turismen bidrar till den regionala utvecklingen - i landsbygdsområden som kanske försöker diversifiera sig - och turismen bidrar till stadsområden som siktar på att höja profilen på deras eget kulturarv. Om vi lägger ihop alla dessa aspekter så har vi en potential att verkligen göra något i Europa och kanske förlänga turistsäsongen genom att sprida semestrarna över hela Europa.
Vi får inte glömma bort att vi i och med utvidgningen har en potential att öka antalet besökare som kommer till Europas stränder för att se något av det traditionella kulturarv som inte har visats upp för världen på flera år - cirka fyrtio år, närmare bestämt.
Vi förlorar marknadsandelar. Jag tror att vi själva måste göra något för att göra oss konkurrenskraftigare. Jag hoppas ni vill hjälpa oss.

Mastorakis
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Vi diskuterar i dag en mycket viktig bransch, som direkt sysselsätter över 10 miljoner människor i Europeiska unionen och som hjälper upp ekonomin för de mer eller mindre eftersatta områdena, öområdena och de avlägset belägna områdena. Turismen skapar naturligtvis extra arbetstillfällen, den bidrar till att öka sysselsättningen, i synnerhet bland de socialt mest känsliga grupperna: kvinnor och ungdomar. Mot den bakgrunden anser jag att det är allvarligt och motsägelsefullt att det inte finns någon europeisk turistpolitik. Avsaknaden av en rättslig grund gör det omöjligt att vidta lämpliga åtgärder inom turistnäringen. Man har hittills utgått från artikel 308- f.d. 235-, som kräver enhällighet, och detta har fått till följd att man inte ens kunnat anta ett program på 8 miljoner ecu för en femårsperiod i de 15 medlemsstaterna. De åtgärder som tidigare vidtagits vid olika tillfällen har varit begränsade och därför ineffektiva, bestämmelserna har dikterats av andra politiska hänsynstaganden, såsom t. ex. konsumentskydd, miljö, transporter, beskattning osv. Därigenom har man inte åstadkommit några lättnader utan tvärtom skapat svårigheter för turistnäringen, eftersom de bestämmelser det är fråga om har medfört kostnader för turistindustrin, utan att man beaktat turistnäringens möjligheter att leva upp till dessa krav.
Jag vill med beklagande framhålla att turismen i dag, i samband med omorganisationen av kommissionens tjänster, bara utgör en avdelning, inte ens ett eget direktorat, inom generaldirektoratet "Enterprise". Men vi måste stödja vår turism! Viktiga faktorer som kan vara till stöd för turismen är enligt min mening: att man tar upp turismen i den nya översyn som kommer att utgöra rättslig grund för branschen, att man utformar en turistpolitik på gemenskapsnivå som stöder branschen utan att vara till hinder för turistmarknaden, att man samordnar turistpolitiken och angränsande politikområden som direkt eller indirekt påverkar turismen, att man studerar branschen och vidtar åtgärder på medellång och lång sikt för att stärka turistnäringens konkurrenskraft.
Herr talman, herr kommissionär! Eftersom vi nu talar om sysselsättning, vill jag ta upp en annan lika allvarlig fråga. Det gäller researrangörernas konkurser och deras konsekvenser, framför allt för hotellen, som är små eller medelstora företag, utan nödvändig organisation och tillgång till researrangörernas soliditet. Det är uppenbart att det inte går att vidta åtgärder på nationell nivå. På europeisk nivå däremot skulle man kunna överväga åtgärder för att skapa sundare relationer mellan hotellägare och researrangörer, t.ex. genom att införa en speciell konkursfond etc., i samarbete mellan företrädare för de båda branscherna.
Kommissionen har vid ett tidigare tillfälle begärt in uppgifter om de förluster företagen drabbats av genom sådana konkurser, för att kunna bilda sig en uppfattning. Kommissionen har också begärt att de europeiska hotell- och restaurangförbunden och turistbyråerna HOTREC (Confederation of National Hotel and Restaurant Associations of the European Community)och ECTAA (Group of National Travel Agents and Tour Operators Associations within the EEC) skall utarbeta regler för relationerna dem emellan. Men sedan dess har inga ytterligare framsteg gjorts.
Således, herr talman, herr kommissionär, krävs det åtgärder för att förbättra den europeiska turistnäringens kvalitet och konkurrenskraft och, så mycket som möjligt, skapa garantier för företagens verksamhet. Åtgärdernas syfte måste vara att på ett rationellt sätt utnyttja natur- och kulturresurserna och även turistnäringens infrastruktur, för att på så sätt bidra till en balanserad och hållbar utveckling av turismen.
Avslutningsvis gratulerar jag herr Viceconte, och som kretensare, bosatt i ett turistområde, vill jag vädja om att vi alltid skall betrakta turismen inte bara som angenäm semester utan som en produktiv, arbetsskapande verksamhet i ett Europa som behöver dessa arbetstillfällen.

Sánchez García
Herr talman, ärade ledamöter, herr kommissionär! För oss som de senaste åren har arbetat med turismen och dess roll i gemenskapen väcker kommissionens nyligen förändrade inställning till denna viktiga ekonomiska verksamhet uppmärksamhet.
Det undgår inte någon att detta främst beror på den nära orsak-verkanrelationen mellan turism och sysselsättning och Europeiska unionens erkännande av de enorma potentialer som turismen innebär för sysselsättningen, efter konferensen 1997 om dessa frågor.
I denna riktning är det lämpligt att kommissionens meddelande som vi diskuterar i dag, och givetvis Vicecontes betänkande - till vilket jag gratulerar -, som innehåller 34 slutsatser bland vilka jag skulle vilja betona 15 framställningar av kommissionen - där man inbjuder till konkreta åtgärder utan att glömma miljöaspekterna och det kulturella skyddet, särskilt i gemenskapens yttersta randområden och öregionerna - och de fyra framställningarna till medlemsstaterna, bland behovet att samordna åtgärderna med de regionala myndigheterna är framträdande liksom att fastställa gynnsamma åtgärder för de små och medelstora företagen inom turistbranschen, särskilt på skatteområdet och i tillgången till finansiella instrument, för att gynna tillväxten av sysselsättning i de arbetskraftsintensiva sektorerna, såsom turismen.
Slutligen måste vi erkänna att när vi fått en rättslig grund, som många av oss strävar efter för att få en gemensam turistpolitik, måste vi vara realistiska och utarbeta en strategi på detta område - så som kommissionen planerar, med hjälp av detta parlament - genom dess förhållande till sysselsättningen, där ungdomar och kvinnor, utbildning och kvalitet, liksom det nya informationssamhället måste prioriteras.

Sudre
Herr talman, herr kommissionär, mina kära kolleger! Jag skulle först vilja tacka herr Viceconte för hans betänkande, som uppmärksammar en alltför ofta underskattad sektor. Som ett socialt, ekonomiskt och kulturellt fenomen berör turismen majoriteten av de europeiska medborgarna, antingen i egenskap av kunder eller som alla möjliga slags tjänsteproducenter. Varje år lämnar nära 200 miljoner européer sin vanliga bostad för att turista under en tid, oftast i andra länder i Europa. Dessutom är Europa det främsta turistmålet för tredje land, även om vi möter en allt hårdare konkurrens och ett alltmer mångsidigt och attraktivt utbud.
Eftersom fördragen inte föreskriver en specifik rättslig grund för genomförandet av en verklig gemenskapspolitik för turism, måste Europeiska unionen bidra till att förbättra och uppmuntra samarbetet inom denna sektor - med respekt för subsidiaritetsprincipen - i syfte att konkretisera den potential turismen har i fråga om sysselsättning. Yrkesutbildning och en rörlig arbetskraft är viktiga instrument för en strategi mot arbetslösheten i Europa, särskilt när det gäller tjänsteproducenter inom turistnäringen, för att man skall kunna bemöta efterfrågans mångkulturella krav och erbjuda tjänster som är avpassade efter kundkretsen.
Sysselsättningen inom turistnäringen är ofta starkt säsongsbetonad och osäker, vilket utgör ett hinder mot en hållbar utveckling. Därför blir det än mer brådskande att förvärva och ge spridning åt kunnande inom områden som förvaltning och teknik, för att främja nya produktionsmetoder och gynna ett turistiskt utbud som på bästa möjliga sätt besvarar marknadens utveckling. Att medlemsstaterna inför skatteregler som är gynnsamma för små och medelstora företag, med det främsta syftet att minska de betungande kostnaderna för arbetskraften, är ett utmärkt sätt att främja en tillväxt av sysselsättningen inom arbetskraftsintensiva sektorer, och följaktligen inom turistnäringen.
Detta verksamhetsområde är också ett avgörande element för den ekonomiska och sociala utvecklingen i mindre gynnade regioner: jag tänker särskilt på de yttersta randområdena och öregionerna, vilkas fördelar i fråga om turism är obestridliga. Vi får inte glömma att turismen är den främsta industrin för dessa avlägsna områden, med avseende på intäkter. De intäkter och den sysselsättning som genereras av turismen bidrar i hög grad till att minska bristen på jämvikt och att uppmuntra deras ekonomier att närma sig den genomsnittliga utvecklingstakten inom gemenskapen. Dessutom kan turismen främja ett visst kulturellt och ekonomiskt närmande, i den mån turismen medverkar till ett större medvetande om olika europeiska kulturer och på så sätt bidrar till en utveckling av respekten för olika sätt att leva i Europa.
Följaktligen säger det sig självt att turismen, om den utvecklas förnuftigt, på lång sikt kan bli en varaktig inkomstkälla för den lokala ekonomin, samtidigt som den bevarar och uppvärderar rikedomar i form av landskap, kultur, historia och miljö. Jag vill slutligen insistera på att Europeiska unionen bör inta en mycket viktig roll för att främja nya former av turism på nya platser: jag tänker närmare bestämt och särskilt på att förmå européerna, kontinentaleuropéerna, att upptäcka de mest avlägsna platserna inom Europa, de yttersta randområdena.

Medina Ortega
Herr talman! Vi har hållit en stor debatt om mycket litet, men det grundläggande dokumentet är i själva verket inte mer än ett meddelande från kommissionen vilket följer slutsatserna och rekommendationerna från en högnivågrupp om turism och sysselsättning. Inte nog med att vi har debatterat en liten sak, vi har också gjort det om ett något gammalt dokument, eftersom det är från den 28 april 1999, det vill säga nästan för ett år sedan.
Dokumentet kommer från den tidigare kommissionen, ett resultat av det arbete som kommissionär Papoutsis genomförde under sin mandatperiod och som under toppmötet i Luxemburg kulminerade i Philoxenia-programmet, det misslyckade Philoxenia-programmet.
Jag tror att detta är den första debatt vi håller i parlamentet med den nya kommissionen, med en ny ansvarig kommissionär, Liikanen, som givetvis lyssnar med största uppmärksamhet på det vi diskuterar här.
Jag skulle vilja passa på tillfället att ställa ett par direkta frågor till er. Den första: regeringskonferensen håller på att inledas, regeringarna åtog sig vid Maastrichtkonferensen 1992 att föra in en rättslig grund i fördragen; detta åtagande uppfylldes inte i Amsterdamfördraget 1997, det är ett åtagande som ännu ej uppfyllts, och det finns till och med ett uttalande från rådet i juni förra året angående turism och sysselsättning. Vad har ni herr kommissionär för förväntningar på att den nya regeringskonferensen skall föra in denna aspekt?
Den andra frågan är mycket mer direkt och kanske besvärligare: med tanke på de misslyckade ansträngningarna som ägde rum under det förra decenniet, vilket Koch tog upp, anser ni herr kommissionär Liikanen att ni under er mandatperiod kan göra något för att denna gemenskapsaspekt på turismen kan bli föremål för en egen politik, med hänsyn till den vikt som alla talare före mig har gett turismen som just skapare av sysselsättning? Det vill säga, är det möjligt att kommissionen kommer att lägga fram nya initiativ för att - litet grand som droppen som urholkar stenen -, se om kommissionens och parlamentets ständiga ansträngningar kan övertyga rådet om att göra något i denna fråga?

Fatuzzo
Herr talman, herr kommissionär! Låt mig först av allt gratulera föredraganden, Viceconte, som så vältaligt har beskrivit de konkreta möjligheterna för de femton medlemsstaterna i unionen att öka antalet arbetstillfällen genom en klok politik, ett klokt initiativ från unionens sida på detta område.
Just denna eftermiddag diskuterade vi problemet med anställda som plötsligt blev arbetslösa och nu ser vi i stället ett hopp om att kunna lösa dessa problem.
Turismen är en verksamhet som rätt och slätt och i allt väsentligt hör till Europeiska unionens behörighet. Samtliga de europeiska länderna är väl kända världen över som attraktiva turistmål, som alla avundas oss, inklusive USA, som vi nämnde i eftermiddags apropå indianerna.
Det finns en punkt i Vicecontes betänkande som jag skulle vilja understryka, eftersom jag instämmer i den och eftersom jag skulle vilja att vår kammare och kommissionen funderade litet extra på den för att sedan komma med ett positivt svar. Det gäller turismen för de äldre.
Som vanligt ser jag hur kommissionär Diamantopoulou sliter håret från sitt huvud, hårstrå för hårstrå, desperat eftersom de gamla lever för länge, dvs. ställer till problem när det gäller utbetalningen av pensioner. Men i det här fallet så innebär det faktum att vi lever längre att det också finns fler gamla personer. Inte alla, dessvärre, men många reser runt i världen för att se alla de fantastiska saker som finns och för att lära sig mer: italienarna för att se hur engelsmännen är, grekerna för att se hur turkarna är, fransmännen för att hälsa på sina kusiner italienarna. Turismen kan föra oss i de femton medlemsstaterna och människor i hela världen närmare varandra och medför utan tvekan fred och förståelse.
Den turism som utövas framför allt av många äldre personer är lika viktig. Den turismen skall främjas, den skall få stöd eftersom den ger arbete på turistorterna, inte bara på sommaren när man badar i havet, till exempel, utan även under vintern när man kan andas frisk luft.
De äldre har jämt semester, hela året, från den 1 januari till den 31 december eftersom de inte arbetar. De har inte bara en månads semester per år. Tyvärr gäller detta inte alla, men det är av denna anledning som jag uppmanar kommissionen att följa rekommendationerna i Vicecontes betänkande.

Karas
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Vi har å ena sidan hört att turismen fram till år 2007 beräknas öka sysselsättningen med 1,84 miljoner arbetsplatser. Å andra sidan känner vi till att det i praktiskt taget alla utvecklade länder finns en brist på arbetskraft inom turistnäringen, som inte ens i tider av hög arbetslöshet kan avhjälpas helt och hållet. Detta motsägande faktum är vad som avses när man talar om turismen som en arbetsmarknad med ett janushuvud. Å ena sidan erbjuder turismen arbetsplatser i regioner, där andra arbetstillfällen inom hantverk, industri och på landsbygden i stor utsträckning saknas eller där antalet går tillbaka, den erbjuder sysselsättningsmöjligheter för de befolkningsgrupper som inte har någon arbetsplats inom andra branscher på grund av bristande kvalifikationer eller på grund av den tekniska och globala utvecklingen, och den kan i synnerhet göra det möjligt för många unga människor att komma in i yrkeslivet. Därigenom erbjuder turistnäringen förhoppningar för sysselsättningspolitiken.
Men vi ser också, att det på detta område finns många nackdelar som man kan beklaga: långa arbetstider under dagen och en mängd övertid, arbete under veckoslut, på helgdagar och under semestertider, därigenom familjeovänliga fritidssituationer, säsongsarbetslöshet, hög fysisk arbetsbelastning på grund av ohälsosamma arbetsvillkor och periodvis extrema arbetstider samt bristande karriärmöjligheter. Alla våra överväganden måste röra sig inom detta spänningsfält och får inte åsidosätta någon del.
I mitt land, i Österrike, har turismen och fritidsbranschen en central betydelse för nationalekonomin, den bidrar både till att säkra inkomster och sysselsättning samt till att utjämna bytesbalansen. Enbart år 1998 hade vi en totalkostnad för turism och fritid om 450 miljarder schilling. I hela sektorn belöpte sig värdet till ca 13 procent. Jag vill därför här hjärtligt tacka alla som arbetar inom turismen och också alla som vårdar naturen, kulturen och rekreationslandskapet.
Jag kräver att man använder sig av möjligheterna till arbetstidsutformning för att förkorta den återkommande arbetslösa perioden. Jag kräver en differentierad analys av arbetsmarknaden inom turistnäringen. Vi behöver ett europeiskt marknadsföringskoncept, även i konkurrens med de andra kontinenterna. Vi måste i våra överläggningar också undersöka kostnadsutformningen, som medför att vi i dag kan flyga billigare till Amerika än från Wien till Bryssel. Utbildningen har nämnts och mycket mer, men det finns fortfarande mycket att göra för att verkligen stödja denna tillväxtbransch, så att den fortsätter att växa.
(Applåder)

Mann, Thomas
Herr talman! Nio miljoner arbetstillfällen i dag, tolv miljoner om tio år. Turismen är en sprudlande källa till jobb i Europa, men det saknas fortfarande tillförlitlig statistik för att identifiera sysselsättningssektorerna. Det finns varken långsiktiga stöd eller någon koncentration på de små och medelstora företagen. Eftersom vi fortfarande är långt från någon strategi som baserar sig på kunskaper, är det inte underligt om det saknas ett medvetande om gemenskapsdimensionerna. Jag har aldrig förstått vissa medlemsstaters bojkott av Philoxenia-programmet, fastän ändå detta initiativ eftersträvar en enhet av turism, miljö och kultur. Därför en fråga till kommissionär Liikanen: Ger han över huvud taget ett sådant program någon chans?
Turismen har helt enkelt inte tagits med i de flesta nationella åtgärdsplaner för att genomföra vår gemensamma europeiska sysselsättningsstrategi. Att potentialen här är stor, kunde jag visa på i mitt betänkande om framtida arbetstillfällen, som Europaparlamentet för nästan exakt ett år sedan godkände här. Utskottet för sysselsättning och socialfrågor har uttryckligen införlivat beståndsdelar av detta dokument i sitt yttrande.
Det finns avsevärda synergieffekter mellan turism, historia, utbildning, idrott, hälsa, ekologi och landsbygdsutveckling. Genom förbättrade infrastrukturåtgärder, bibehållande av det kulturella arbetet, vård av regionala traditioner och erbjudanden om lokala produkter blir även de mest avsides belägna områden attraktiva.
Till vinnarna när det gäller sysselsättning hör turistaktörer, marknadsförings- och mjukvaruexperter, miljörådgivare och de som handhar de efterfrågande målgrupperna.
Inom turismen är det lättare att integrera arbetssökande och personer med sämre kvalifikationer. Yrke och familj låter sig bättre kombineras, även om det för deltids- och säsongsarbete finns risk för oreglerade och osäkra arbetsförhållanden.
Dialogen mellan arbetsmarknadens partner, men också med de lokala myndigheterna, bör intensifieras. För turistyrken talar följaktligen kvantiteten, men också kvaliteten, som kan stärkas och ökas genom vidareutbildning. Kommunikationsförmåga och kreativitet övas upp. Förmåga att arbeta i grupp, ansvarsmedvetande och Management-know how uppnås. Genom flerspråkighet och inlevelseförmåga vad gäller främmande kulturkretsar uppstår en bättre förståelse för vår gemenskap. Desto viktigare är det att det naturligtvis alltid skapas stabila grundvalar för en europeisk orientering, med värnande av subsidiaritetsprincipen. Dit hör enligt min åsikt examensbevis, exempelvis diplom, som erkänns i alla medlemsstater. Det gäller att skapa förutsättningar för det!
Det finns alltså mycket som talar för turismen som sysselsättnings- och integrationsmotor. Den tydliggör bäst att den vida världen när allt kommer omkring är en global by.

Liikanen
. (EN) Herr talman! Först skulle jag vilja tacka föredraganden, Viceconte, och gratulera honom till hans betänkande.
Jag tror att vi alla erkänner turismens ekonomiska, sociala och miljömässiga betydelse i dagens utvecklade Europa och dess stora potential för tillväxt och sysselsättning. Jag är glad att se att kommissionen och parlamentet strävar mot samma mål på det här området.
Sysselsättningsfrågor är just nu själva kärnan när det gäller turism. Ett grundläggande villkor för att göra ordentliga framsteg i det här arbetet är att samarbetet med medlemsstater och industrin och med andra parter är så fruktsamt som möjligt. Det kommer att avgöra hur lyckosamt vårt arbete blir. Kommissionen kommer verkligen att försöka uppnå en god samordning med nationell sysselsättningspolitik. Det kommer också att vara viktigt med hänsyn till det särskilda toppmötet i mars, då turism helt säkert kommer att nämnas som ett viktigt bidrag till sysselsättningen.
Samordning av gemenskapens turistverksamheter med andra viktiga frågor som till exempel regionalpolitik, transport, sysselsättning, miljö, kultur och konkurrens kräver ett starkt engagemang av medlemsstaterna och turistnäringen själv. När det gäller specifika politikområden så skulle jag vilja peka på ett som resolutionsförslaget är inriktat på -regionalpolitik. Kommissionen har redan i sina riktlinjer för strukturfondernas nya programplaneringsperiod angivit turismen som ett av de områden som har en särskild potential för skapande av sysselsättning genom konkurrenskraftiga företag. Kommissionen förväntar av medlemsstaterna att de i ökad utsträckning lägger större vikt vid turismen i deras planer och program.
Kvalitet, hållbarhet, innovation står i förgrunden för kommissionens egen politik och är prioriteter som erkänts av ministerrådet. Kvalitetsprodukter för att förbättra konkurrenskraften, hållbarhet för att skydda resurserna och innovation särskilt genom användande av informationsteknik.
När det gäller indikatorer för hållbarhet så samarbetar Europeiska miljöbyrån redan med kommissionen i den här frågan. Jag vill säga, vilket redan nämnts av flera talare i dag, att turism kopplad till natur- och kulturarvet väntas bli den snabbast expanderande formen a turism i EU under de två kommande decennierna. Dessa möjligheter bör utnyttjas fullt ut.
Provan sade att jag ofta talar mycket om turism och informationsteknik. Personligen är jag övertygad om att informations- och kommunikationsteknik kommer att bli en viktig konkurrens- och innovationsfaktor för den europeiska turismen. Rese- och turistsektorn ligger i topp när det gäller att använda sig av informations- och kommunikationsverktyg (ICT). Det kommer att ändra dess arbetssätt dramatiskt. Marknadsföring, bokning och transport förväntas bli de områden där förändringarna och förbättringarna blir mest djupgående. Användningen av ICT öppnar en fullständigt ny dimension i samband med resor och turism. Direktkontakt mellan företag och kunder kommer att komplettera och ibland även minska den nuvarande, nästan exklusiva kontakten företag emellan. Det kommer att ge turister fler och bättre valmöjligheter och skapa nya och bättre turistprodukter.
För kommissionen krävs det i samband med det här att åtgärder på turistområdet måste vara tätt sammankopplade med åtgärder för främjande av informations- och kommunikationstekniken inom turistnäringen, särskilt genom innovationsprogrammet och det innovativa samhällstekniska programmet, vilka båda ligger inom mitt behörighetsområde. I den nya strategi som kommissionen lagt upp i sitt meddelande om turism och sysselsättning, och som godkänts av rådet, ligger tyngdpunkten på insamling och spridning av information och goda rutiner.
Vid genomförandet av direktivet om statistik är målet att förbättra kunskaperna om marknadens strukturer och trender i den europeiska turismen och dess näringar. Genom kommissionens beslut har de metoder som används gått framåt. Rapporten om den erfarenhet som krävs i det arbete som utförs i enlighet med det här direktivet är en del av vårt arbetsprogram för i år. Mer arbete om turismens sociala och ekonomiska effekter pågår just nu i samarbete med internationella organisationer, till exempel med Världsturistorganisationen.
Europeiska gemenskapernas viktigaste roll är att skapa en ram som stimulerar och gör det möjligt för berörda parter och myndigheter på alla nivåer att optimera och förverkliga turistsektorns potential för tillväxt och sysselsättning. En sådan europeisk strategi kommer att uppnås genom att bygga vidare på medlemsstaternas och kommissionens åtagande att samarbeta inom ett antal prioritetsområden: utbyte och spridning av information, främst genom ny teknik; utbildning för att aktualisera kunskaper och färdigheter, turistprodukters kvalitet och hållbar utveckling inom turismen.
Under hösten kommer kommissionen att rapportera om de framsteg som gjorts i det avseendet. En rapport om det arbete som skall utföras tillsammans med medlemsstaterna och turistsektorn kommer att finnas tillgänglig om cirka två år. Beroende på resultaten av det här arbetet kan då en bredare debatt ta vid, vilken mycket väl kan bli startpunkten för ännu mer omfattande politiska initiativ.
Medina Ortega ställde några mycket konkreta frågor. När det gäller turistpolitikens roll i de berörda gemenskaperna så måste vi inse att många politikområden har ett mycket stort inflytande på ramarna för turismen. Det är inte bara de planerade särskilda åtgärderna angående turism som är viktiga utan i andra horisontella åtgärder inom området transport. Just nu, är frågan om överbelastning av vägar och luft det stora problemet. Inom miljöområdet söker vi sätt att samarbeta med Wallström, i det regionalpolitiska området ägnar Barnier stor uppmärksamhet åt den här sektorn.
Vi måste ha ett sådant rationellt handlingssätt för turismen som omfattar alla politikområden. Jag är säker på att vi kommer att bli bättre på det i framtiden när vi fått en bra rapport från Högnivågruppen, ert stöd med ert betänkande här och även när turistsektorn har blivit en del av företagspolitiken.
Varför är det så viktigt i den sektorn? Det är på grund av att den viktigaste tyngdpunkten på företagspolitiken kommer att vara hur det skall hjälpa till att skapa nya företag, hur det skall bli lättare för ungdomar och kvinnor att bilda sina egna företag. Det är där som potentialen ligger. Om vi kan få bort hindren så att det blir billigare att bilda nya företag, underlätta tillgången till finansiering och ändra samhällets inställning till att bli mer positiv till företagande, så är jag säker på att turistsektorn kommer att vara den första att tjäna på det.
Det finns ett problem som jag tvekar över om jag skall ta upp eller inte eftersom jag är ny i den här sektorn. Jag har nu arbetat i alla industri- och tjänstesektorer men om du tittar på organisationsstrukturen i turismen så är det nästan omöjligt. Det är mycket svårt för en kommissionär att försöka arbeta i ett område där det finns dussintals olika organisationer, vars företrädare man måste ta reda på varje gång. För att förstärka turismens roll i Europa borde organisationerna göra det som gjorts i de flesta ekonomiska sektorer: söka bättre fokusering, bättre samordning och koncentrerad verksamhet. Sedan kunde vi ha en gedigen dialog i vårt vardagliga arbete. Det är den verkliga svårighet som vi måste komma över.
När det gäller fördraget så inleddes regeringskonferensen den här veckan så vi känner inte till resultaten ännu. Jag skall vara mycket uppriktig: hittills har jag inte märkt mycket entusiasm kring den konferensen eller förslaget att öka EU:s befogenheter. Turism finns också på den lista över ämnen som inte nämns som ett nytt behörighetsområde för EU. Vi får se vad som händer men just nu verkar det vara på det viset.
Avslutningsvis så välkomnar kommissionen resolutionen, vilken fortsätter på Högnivågruppens linje - kommissionens meddelande om att förbättra turismens sysselsättningspotential och motsvarande slutsatser från rådet. Det allmänna avtalet mellan både institutionerna på det här området får inte avhålla kommissionen från att följa det mest pragmatiska handlingssättet för att uppnå våra gemensamma mål.
()

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 9.00.
(Sammanträdet avbröts kl. 19.40.)

