Gemenskapsåtgärder för tillhandahållande av hälso- och sjukvård över gränserna (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en debatt om en muntlig fråga till kommissionen från Karl-Heinz Florenz, för utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet, om gemenskapsåtgärder för tillhandahållande av hälso- och sjukvård över gränserna ?- B6-0013/2007)
John Bowis 
suppleant för frågeställaren. - (EN) Herr talman! Jag ser mycket positivt på denna diskussion och de framsteg som kommer att göras efter EG-domstolens domar, och jag vet att kommissionen har detta i sikte.
När jag var på det tyska ordförandeskapets första hälsokonferens i Potsdam i januari såg jag mycket positivt på det tyska ordförandeskapets uppmuntran och dess beslutsamhet att se framsteg i frågan om patientrörlighet. Vi ser nu fram emot att kommissionen sjösätter det fartyget och för det säkert i hamn till fördel för våra medborgare.
I Potsdam citerade jag Jean Giraudoux eftersom vi har ett problem som jag anser att hans ord symboliserar. Han sa
(FR) ”Jamais poète n'a interprété la nature aussi librement qu'un juriste la réalité.” [Ingen poet har någonsin beskrivit naturen friare än en advokat som beskriver sanningen].
(EN) Herr talman! Det finns ingen poet som har tolkat naturen så fritt som en jurist tolkar sanningen. Jag ber om ursäkt till alla jurister som eventuellt lyssnar, men det är ett faktum att juristerna i EU fastställer politiken om patientrörlighet. Varför? För att politikerna i EU inte har gjort det.
Om ni är nöjda med att ovalda jurister fastställer EU:s och medlemsstaternas hälso- och sjukvårdspolitik behöver ni inte göra något. Bara vänta på att räkningarna ska komma. Men om ni liksom jag anser att det är parlamentarikernas uppgift måste vi sätta igång så fort som möjligt för att skapa rättsäkerhet och ge vägledning för patienterna på hela detta område.
Men det finns ingen anledning till panik. Det handlar inte om ett enormt antal personer. De flesta av våra medborgare föredrar lokala alternativ, och språket kan förstås vara ett avskräckningsmedel för att resa någon längre väg. Det är bara när vi har väntat för länge som de flesta av oss är intresserade av hälso- och sjukvård utomlands. Vi ser helst att de lokala tjänsterna förbättras så att patientrörligheten inte behövs, och det i sig skulle på sätt och vis vara ett bra resultat av EG-domstolens domar. Men vi vill veta hur det nya systemet kommer att fungera i praktiken om vi skulle behöva det.
Vi talar inte om en gemensam europeisk hälso- och sjukvårdssektor. Vi talar om nya möjligheter för patienten att komma runt stillastående och otillräckliga lokala och nationella tjänster. Men utan tydliga regler, system och riktlinjer kommer vi att få stora bekymmer när patienter och deras medicinska rådgivare försöker kringgå det invecklade systemet och de budgetansvariga befinner sig i en kaosartad situation när de försöker handskas med en fullständigt oförutsägbar efterfrågan på tjänstefinansiering.
Som patienter, som läkare och som chefer måste vi alltså besvara några grundläggande frågor. De frågor patienten ställer är: Är jag kvalificerad? Vad är otillbörligt dröjsmål? Finns det någon skillnad mellan tillstånd och mellan enskilda personer, till exempel den enskilda personens ålder? Hur ansöker jag om jag behöver? Hur bestämmer jag eller min allmänläkare vilka alternativ jag har? Vilket land, vilket sjukhus, vilken specialist? Vilken eftervård? Kan jag själv betala mellanskillnaden om priset är högre än i mitt hemland? Vem bestämmer om behandlingsformen uppfyller de nya kriterierna? Och jag behöver veta detta innan jag åker, inte få reda på det efteråt. Och hur överklagar jag om jag inte håller med om beslutet? Eller måste jag gå till domstol varje gång? Vem kommer att ha tillgång till uppgifter om kontroller av vårdpersonalen? Hur kommer patientjournaler att utbytas? Vem kommer att betala för min resa och medresenärens resa om jag är barn? Vilken kanal för klagomål finns om något går fel? Hur kommer ersättningen att utbetalas? Vad kommer att vara den internationella förbindelselänken mellan olika system, Beveridge/Bismarck, euroområdet/övriga medlemsstater? Behöver vi ett centralt förmedlingscentrum för anspråk och betalningar på nationell nivå eller EU-nivå? Och slutligen, omfattas även psykiska sjukdomar?
Vi kommer att behöva EU-lagstiftning för att besvara några av dessa frågor och nationell lagstiftning för andra. Men framför allt kommer vi att behöva riktlinjer för att förtydliga för både patienter och läkare. Vi måste sondera terrängen och anpassa oss efter erfarenheterna, som med expertcentrumen. Vi måste påskynda utarbetandet av ramar för hälso- och sjukvårdspersonal samt patientsäkerhet, och reda ut E121-systemet för pensionärer som vistas utomlands.
Människor har uppmärksammat domstolarna på dessa utmaningar, och EG-domstolen har svarat och bekräftat deras rättigheter. Nu behöver vi politiska åtgärder för att inrätta ett system som kommer att betraktas som en positiv insats från EU.
Markos Kyprianou
ledamot av kommissionen. (EN) Herr talman! Jag är inte säker på om jag kan säga att vi har kommit en lång väg sedan vi först diskuterade frågan, men jag kan säkert säga att vi är på rätt spår. Ni kommer säkert ihåg att vi hade vår första diskussion om ämnet redan före slutresultatet av tjänstedirektivet. Parlamentet begärde att ett förslag om hälso- och sjukvårdstjänster skulle tas fram, och jag lovade att jag skulle göra det så fort tjänstedirektivet var klart. Jag tog fram detta förslag i september förra året.
Många frågor har redan beskrivits, och jag ska försöka att inte upprepa dem. Vi försökte dock behålla den speciella karaktären hos hälso- och sjukvårdstjänster inom EU för det första och bemöta utmaningen med att inte bara uppnå de sociala målen utan även utnyttja den inre marknaden. Det är sant att EG-domstolen fastställde ramarna och rättigheterna i sina domar, men jag anser att dessa rättigheter inte bör ses som ett problem utan som en möjlighet, och jag instämmer i den delen av resolutionsförslaget.
EG-domstolen har beskrivit hur verkligheten ser ut. Nu är frågan hur vi ska få detta att fungera till fördel för patienterna, medlemsstaterna, de nationella hälso- och sjukvårdssystemen och vårdleverantörerna. Vi kan göra detta till fördel för patientrörligheten, men även för alla andra aspekter av hälso- och sjukvård över gränserna.
Jag håller med om att slutmålet måste vara att en EU-medborgare ska kunna få den bästa hälso- och sjukvården där han eller hon bor. Vi bör uppnå vårt mål om att garantera rätten till lika hälsa i EU. Vi vet dock att detta är ett långsiktigt mål och även att det under vissa omständigheter inte kommer att vara möjligt, användbart eller ens önskvärt, beroende på ekonomiska och framför allt forskningsmässiga faktorer. Ibland kommer vi fortfarande att behöva utnyttja möjligheterna med hälso- och sjukvård över gränserna.
Som jag sa lade vi fram initiativet i september 2006. Idén var att ha ett brett samråd som slutfördes den 31 januari 2007. I meddelandet beskrev och analyserade vi alla invecklade problem och frågor. Vi måste ha ett tillvägagångssätt där vi tar ett steg i taget. Vi kommer att behöva ett paket för att reda ut och ta itu med alla problem med gränsöverskridande hälso- och sjukvård, men det betyder inte att vi måste vänta tills samtliga är lösta innan vi lägger fram ett förslag. Vi kan göra det i etapper.
Vi håller nu på att analysera svaren. Vi har fått över 270 svar från medlemsstaterna, regionala och lokala myndigheter, europeiska nationella och regionala organisationer, patientrepresentanter, vårdleverantörer, vårdpersonal, socialförsäkringsinstitutioner, sjukvårdsförsäkringsbolag, universitet och till och med från enskilda medborgare. Även om jag inte vill föregå resultaten av den ingående analysen kan man konstatera att den första bedömningen bekräftar behovet av gemenskapsåtgärder för att ta itu med de olika frågor som ingår i samrådet, till exempel rättssäkerhet och stöd för samarbete mellan hälso- och sjukvårdssystemen. Dessutom är den övergripande bilden tydlig, även om det finns många olika synpunkter på detaljerna i de olika delarna: Generellt sett verkar någon form av gemenskapsåtgärder inom hälso- och sjukvårdstjänster ha ett potentiellt mervärde för patienter, personal och hälso- och sjukvårdssystem.
Kommissionen håller på att analysera en sammanfattning av rapporten om alla svar som redan offentliggjorts på vår webbplats. En sammanfattning av svaren kommer att läggas fram för att ge en uppfattning om de synpunkter och idéer som skickats in, och den bör finnas tillgänglig i vår.
Europaparlamentets synpunkter och åsikter är dock oerhört viktiga för oss och kommer att vara en avgörande faktor.
Vi kommer att se till att eventuella framtida förslag om hälso- och sjukvårdstjänster inom ramen för detta initiativ är förenliga med det pågående arbetet med tjänster av allmänt intresse och givetvis med den pågående moderniseringen av förordningarna om samordning av socialförsäkringssystemen. Alla dessa initiativ måste vara samstämmiga och samordnade.
Kommissionen har planer på att lägga fram praktiska förslag senare under 2007 med samrådet och resultaten som grund. Vårt mål är att finna en lösning som ger ett verkligt mervärde utan att skapa mer byråkrati och som respekterar subsidiaritetsprincipen.
Françoise Grossetête
Herr talman, herr kommissionsledamot! Vi kommer ihåg alla de debatter som hölls i parlamentet om att utesluta hälso- och sjukvården när vi debatterade tjänstedirektivet. Vi ansåg att hälsa inte var en tjänst som vilken som helst, att det var absolut nödvändigt att diskutera frågan på ett annat sätt och att man framför allt inte fick se hälso- och sjukvård endast som en inre marknad.
Genom sin politik uppmuntrar EU människor att flytta mellan medlemsstaterna och det får oundvikligen konsekvenser för sjukvården. Uppenbarligen får det konsekvenser för yrkesutövarna inom sjukvården, som ställer krav på den rättsliga säkerheten och naturligtvis för patienterna som är angelägna om att få kvalitetsmässig vård. Därför finns det många problem, som min kollega John Bowis har nämnt. Det gäller problem med språkbarriären, med att övervaka behandlingen, med ansvaret hos yrkesutövarna inom sjukvården och med kvaliteten på behandlingen. Jag anser att det är viktigt att säga att patientrörligheten inte under några omständigheter får leda till dumpning av sjuksystemet eller att vården blir osäkrare. Detta är helt avgörande.
Inte heller får rörligheten för patienter och yrkesutövare inom vården skapa två kategorier av patienter, nämligen de som har möjlighet att utnyttja andra former av sjukvård på andra sidan gränsen och de som inte har det. Därför vore det intressant att vidareutveckla harmoniserade hälsoindikatorer på EU-nivå. Dessutom behövs mer detaljerade undersökningar för att öka vår förståelse för de lokala behoven och för att vi ska kunna inrikta oss mer på de medborgare som sannolikt söker behandling i en annan medlemsstat, i syfte att tillhandahålla en lämplig rättslig lösning. För att kunna göra det behöver vi en mekanism för insamling av uppgifter och för utbyte av information mellan nationella myndigheter.
Slutligen måste vi hålla ett vakande öga på den nuvarande fullständigt gränslösa överdriften av självdiagnostisering och självmedicinering via Internet. Det är viktigt att vi intresserar oss för patientinformation och får en äkta europeisk märkning, så att patienter som använder Internet ska kunna få information på ett praktiskt och säkert sätt. Herr kommissionsledamot, ni kan vara förvissad om att ni har vårt fulla stöd och förtroende för det förslag som ni inom kort kommer att lägga fram för oss.
Linda McAvan
för PSE-gruppen. - (EN) Herr talman, herr kommissionsledamot! Ni vet från vår diskussion i utskottet att denna fråga är oerhört viktig för mig och PSE-gruppen. Vi ser hälso- och sjukvårdstjänster som en av pelarna i den europeiska sociala modellen och de värderingar som ligger till grund för den modellen - universalitetsprincipen, tillgång till kvalitetsmässig vård, rättvisa och solidaritet, att se till att tjänsterna tillhandahålls på grundval av behov och inte betalningsförmåga - är avgörande för oss och för denna modell. Vi anser att alla initiativ som tas inom den gränsöverskridande sjuk- och hälsovården bör grundas på dessa principer. Det ska handla om sjukvård för alla och inte om marknadsmöjligheter för några vårdleverantörer. Jag tror att många av mina kolleger från de andra grupperna redan har sagt detta.
John Bowis talade om den rättssäkerhet som behövs på ett antal områden. Dessa är de frågor som människor skriver och ställer till mig. De har hört talas om sina rättigheter, men de är inte säkra på hur de kan utöva dem. Så ja, vi vill ha en tydlig lagstiftning om patientrörlighet och rörlighet för vårdpersonal, inte bara för att ge dem rättigheter, utan även för att medborgarna ska veta att vårdpersonalen är ordentligt utbildad och lämpad för arbetsuppgifterna och att det sker ett informationsutbyte mellan medlemsstaterna.
Slutligen, herr kommissionsledamot, sa ni att ni erkänner att hälso- och sjukvården har en speciell karaktär. Hälsoministrarna enades om en rad värderingar och principer i juni förra året, och jag undrar om ni kommer att ta hänsyn till dem när ni tar fram era förslag senare i år.
Antonyia Parvanova
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! Vi stöder fullt ut kommissionens samrådsinsatser och Europaparlamentets resolution där man fastställer de viktigaste folkhälsoprioriteringarna i den framtida gemenskapslagstiftningen. Men vi bör tänka och planera bredare. Slutmålet för den framtida lagstiftningen bör vara bättre hälsa för EU-medborgarna, inte bara när de passerar en gräns, för då kan redan vara för sent.
Förutom resolutionen vill jag be er stödja följande: Att vi enas om grundläggande standarder för hälso- och sjukvården för att kunna garantera patientsäkerhet och kvalitetsmässig vård. Införandet av en gemensam klassificering av hälso- och sjukvårdstjänster, utan att inkräkta på medlemsstaternas befogenheter för att organisera dessa tjänster, kommer att bidra till öppenhet för både patienterna och finansinstituten, och tillvägagångssättet med en enda kontaktpunkt som ska införas vid medlemsstaternas hälsomyndigheter kommer att underlätta patientens val och rätten att klaga.
Den sista frågan som jag vill lyfta fram är avgörande för att all ny lagstiftning om patienters rättigheter ska fungera fullt ut. En gemensam stadga om patienters rättigheter bör finnas med i den framtida gemenskapsramen. Patienterna bör kunna utöva sina rättigheter i EU oavsett vem som äger vårdinrättningarna och oavsett nationella socialförsäkringssystem, organisatorisk styrning av nationella hälso- och sjukvårdssystem eller om medicinska behandlingar ges i hemlandet eller i en annan medlemsstat. Allt detta behövs för en ny europeisk ramlagstiftning om hälso- och sjukvård, som skulle bidra till att förbättra tillgången till en så högkvalitativ hälso- och sjukvård som möjligt och garantera säkerheten och rättigheterna för alla offentliga och privata patienter i EU, med särskild hänsyn till etniska minoriteter - till exempel romerna - samt flyktingar, invandrare och hemlösa.
Kartika Tamara Liotard
för GUE/NGL-gruppen. - (NL) Herr kommissionsledamot! Det är bra att man har tänkt på gränsöverskridande rörlighet för patienter. Det är emellertid något helt annat än rörlighet för kommersiell sjukvård. Dessa två begrepp blandas ofta ihop.
Diskussioner om patientrörlighet får inte i något fall leda till att det nationella sjukvårdssystemet undermineras eller att medlemsstaterna vältrar över ansvaret i ett försök att göra sina egna sjukvårdssystem tillförlitliga, vare sig det gäller kvalitet eller kvantitet. De får inte heller leda till en liberalisering av hälsovårdsmarknaden eller att patienterna tvingas lämna sina hemländer för att söka vård.
Patientrörlighet är patientens rätt och får verkligen inte bli en ursäkt för att tillämpa tjänstedirektivet på hälso- och sjukvårdstjänster. Parlamentet har intagit en tydlig ståndpunkt i frågan och skulle förlora sin trovärdighet om det skulle ändra sin ståndpunkt nu.
Urszula Krupa
för IND/DEM-gruppen. - (PL) Herr talman! Jag ska fatta mig kort eftersom jag endast har tilldelats en minuts talartid för frågan om gränsöverskridande hälso- och sjukvård. Jag vill bara påpeka att även om detta innebär verkliga fördelar för en viss grupp av patienter som har möjlighet att välja behandling i en annan medlemsstat, så innebär det även mycket negativa följder för vissa sjuk- och hälsovårdssystem samt för många patienter från de fattigare medlemsstaterna. Tillgången till hälso- och sjukvårdstjänster för dessa patienter är begränsad på grund av att läkarna har flyttat eller av ekonomiska skäl.
I de gamla, rika medlemsstaterna prioriterar man utvecklingen, konkurrenskraften och tryggheten för de egna hälso- och sjukvårdssystemen, som beskrivs som EU-system, och de tar ingen hänsyn till att de kostnader som detta föranleder måste bäras av andra, betydligt fattigare medlemsstater. Man kan inte undgå att notera att de rika blir rikare och tryggare medan de fattigare blir fattigare än någonsin. Dessutom beskrivs allt detta som hållbar utveckling, lika rättigheter och möjligheter eller som en del av subsidiaritetsprincipen. Den senare har haft många beklagliga följder för EU:s medborgare, nämligen att gruppen av rika och starka får det bättre på bekostnad av de fattiga och svaga.
Irena Belohorská
(SK) Tyvärr måste jag säga att jag anser att kommissionens meddelande om hälso- och sjukvård är otillfredsställande. Kommissionen har inte lyckats ta fram tillräckliga och konkreta förslag om hur tillhandahållandet av hälso- och sjukvård kan samordnas, eftersom tillhandahållandet av sådana tjänster faller inom de nationella myndigheternas område. I meddelandet försvarar man dessutom tydligt uppfattningen att hälso- och sjukvårdstjänster bör regleras enligt principen om fri rörlighet för varor.
I detta hänseende skulle jag vilja betona att patienter inte är varor och att vårdpersonal inte kan jämställas med andra tjänsteleverantörer. Europaparlamentet anslöt sig till den principen för en tid sedan, när tillhandahållandet av hälso- och sjukvård undantogs från tjänstedirektivet. Trots att gränsöverskridande hälso- och sjukvårdstjänster svarar för endast ungefär 1 procent av den hälso- och sjukvård som tillhandahålls, inriktas kommissionens meddelande på patientrörlighet, kostnadsersättningar osv. Man bör dock inse att patienter inte är småhandlare och inte söker hälso- och sjukvård utomlands i syfte att spara pengar, utan på grund av att vården inte finns att få i hemlandet. Det vore därför fullständigt oacceptabelt om artikel 95, som reglerar den fria rörligheten för varor, var den enda rättsliga grunden för det framtida direktivet.
Kommissionen bör inrikta sig på andra trängande problem i Europeiska unionen. Till exempel på varför dödligheten i tjocktarmscancer är 40 procent högre i Slovenien än i Sverige eller hur EU skulle kunna bidra till att förbättra hälso- och sjukvårdens kvalitet, till exempel genom en mer ändamålsenlig användning av strukturfondsanslag för hälso- och sjukvårdsändamål.
Jag önskar bara att patienterna kunde göra gemensam sak med vårdpersonalen för att åstadkomma förändringar lika effektivt som jordbrukarna kan. Då skulle vi kanske få se att förmåner inte bara går till jordbrukare och boskap, utan även till människor - med andra ord patienter.
Kommissionen fäster även vår uppmärksamhet på mottagarländerna. I detta avseende skulle jag vilja belysa de länder som sjukvårdspersonalen flyttar från. I Östeuropa börjar vi se så kallade vita hål, eller områden där det råder brist på sjukvårdpersonal.
Charlotte Cederschiöld
Herr talman! Först vill jag tacka miljöutskottet för att ni har ställt denna utmärkta fråga till kommissionen som ger tillfälle att få höra kommissionens reaktion på viktiga frågeställningar. Det ger också oss från inre marknadsutskottet tillfälle att framföra det vi tycker är viktigt. Hälsa tillhör medlemstaternas behörighet och subsidiaritetsprincipen råder. Det är dock inte samma sak som att medborgare inte har rätt till hälso- och sjukvård i andra medlemsstater. Vi kan inte hävda att vi försvarar patientens rätt till säker och högkvalitativ vård om vi inte låter dem som så behöver, av en eller annan anledning, också söka vård i en annan medlemsstat. Vi måste göra vårt yttersta för att bevara dessa rättigheter, trots de olika dimensioner som alla här inne är så väl medvetna om att finns - problem, men också positiva dimensioner, i synnerhet på informationssidan.
Det är också uppenbart - eller borde i varje fall vara uppenbart - att EG-domstolens jurisdiktion inte kan försvagas av sekundärlagstiftning. Praxis finns, och fördraget ger varje medborgare som så önskar rätt att tillhandahålla tjänster i en annan medlemsstat, nota bene helt i enlighet med respektive lands lagar. Kommissionen bör som jag ser det dra tillbaka varje lagstiftning där medlemsstaterna och regeringarna försöker begränsa existerande primärrätt för patienter eller tjänstetillhandahållare. Det är viktigt att det förslag som kommissionen kommer med är ett steg framåt och inte ett steg bakåt och vi hoppas mycket på kommissionär Kyprianou i det avseendet.
Bernadette Vergnaud
(FR) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Hälso- och sjukvårdstjänsterna, som har undantagits från tjänstedirektivet, utgör en stöttepelare för den europeiska sociala modellen. De bidrar till social, territoriell och ekonomisk sammanhållning, är en service av allmänt intresse och är även förenliga med Lissabonstrategin.
Kommissionens samråd får inte inskränkas till den fria rörligheten för hälso- och sjukvårdstjänster eller syfta till att rätt och slätt förverkliga en inre marknad för dessa tjänster, eftersom det skulle leda till ett system i två hastigheter som endast gagnar de välbärgade och bäst informerade patienterna.
Samrådet måste erbjuda ett tillfälle att tydligt fastställa unionens roll och mervärde i syfte att garantera en hög hälsoskyddsnivå samtidigt som medlemsstaternas nationella särdrag och befogenheter respekteras.
Patienternas och personalens rörlighet måste garanteras, och respekt måste visas för de grundläggande värderingarna och principerna om allmängiltighet, solidaritet, kvalitet, säkerhet och varaktighet.
Det är av yttersta vikt att en europeisk lagstiftningsram och, närmare bestämt, ett hälso- och sjukvårdsdirektiv antas i syfte att öka det rättsliga skyddet för patienter, vårdpersonal och sjukförsäkringssystem och således återställa förtroendet bland alla européer i alla medlemsstater.
Thomas Ulmer
(DE) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Hälsan känner inga gränser, eller åtminstone hoppas man att så är fallet. På exakt samma sätt bör inte heller hälso- och sjukvårdstjänsterna stanna vid gränserna. De bör med andra ord vara av hög kvalitet och tillgängliga för varje EU-medborgare, oavsett var han eller hon kan tänkas befinna sig. Vi befinner oss nu i början av en debatt snarare än i slutet av en, så en kärnfull debatt är önskvärd och kommer att föra oss dit vi vill. Hälsan är ingen handelsvara, och när allt kommer omkring är den inre marknaden inget annat än det område inom vilket dessa tjänster tillhandahålls.
Dessa tjänster måste omfattas av särskilda regler, och frågor som rör den kvalitetsgaranti som lämnas, patientsäkerheten och läkemedlens och läkemedelsprodukternas säkerhet, gottgörelse i händelse av felaktiga eller misslyckade förfaranden samt expertcentrum måste undersökas grundligt. Patienten, som ska skyddas, är föremål för särskild omtanke och är, om tvivel skulle uppstå, den svagare parten och ofta verkligen den som är utelämnad till andra.
Av principskäl är vi för patientrörlighet och rörlighet för tjänsteleverantörerna, men återbetalningen, som är ett mycket grundläggande inslag i den gränsöverskridande handeln med läkarvård, är subsidiär, vilket genast måste göras klart, även om utvecklingen bara befinner sig i ett tidigt skede.
Jag ser för närvarande inga utsikter till en europeisk sjukförsäkringsfond och anser faktiskt inte att en sådan är relevant för vårt syfte, eftersom alla de 27 systemen har sina egna problem, och när det gäller återbetalning talar vi inte heller här om en öppen marknad, utan snarare om statligt skötta och styrda system.
I mitt hemland, där systemet för utbetalning till förmånstagare är utomordentligt komplext, skulle ett sådant öppnande omedelbart öka diskrimineringen mot landets egna medborgare, eftersom de förmåner som utbetalas har ett tak och inte är obegränsade.
Jag anser att det fortfarande är lämpligt att huvudansvaret för ärendet ligger kvar hos utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet i stället för hos utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd.
Markos Kyprianou
ledamot av kommissionen. (EN) Herr talman! Jag vill tacka parlamentsledamöterna för en mycket intressant diskussion som kommer att vara mycket givande för oss och vägleda oss genom de kommande stegen vid utformningen av ett förslag, i kombination med resultatet av bidragen från övriga aktörer, från samråd och från medlemsstaterna.
Jag vill bara ta upp några frågor. För det första kommer vi med all sannolikhet att ta hänsyn till hälsomålen och de sociala värderingar som antogs av hälsoministrarna i juni förra året, och detta kommer att vara en av punkterna i vårt förslag.
Samtidigt kommer vi också att titta på den viktiga frågan om patienters rättigheter som ingår i vårt samråd om gemenskapsåtgärder. Det står klart att vi kommer att titta på dessa frågor, men vilka verktyg vi använder kommer givetvis att bestämmas efter en ordentlig analys av samrådet och de inkomna svaren.
Jag vill bekräfta att vi vill göra framsteg, och inte minska eller undergräva de rättigheter som fastställts för patienter av domstolen, utan i stället förbättra dem och få dem att fungera, konkretisera dem och göra så att de kan tillämpas likadant för alla EU-medborgare. Information är en viktig faktor i detta hänseende.
Som vi redan har sagt kommer vi att ta hänsyn till subsidiaritetsprincipen. Jag måste dock först och främst påminna er om att vi inte föreslår någon harmonisering av den nationella hälsovården - det är inte avsikten. Men samtidigt måste jag påminna er om EG-domstolens dom i Watts-målet, där det framgick att det finns situationer där medlemsstaterna kommer att bli tvungna att ändra och anpassa sina nationella hälso- och sjukvårdssystem enligt fördragsbestämmelserna.
Slutligen tror jag att det har skett ett missförstånd här. För det första finns det inga förslag i meddelandet eftersom det just är ett samrådsdokument. Vi ville inte förekomma parlamentets, medlemsstaternas och aktörernas ståndpunkter, så det var inte meningen att det skulle finnas något förslag i detta skede. Det är bara en beskrivning av problemen. Fri rörlighet och patientrörlighet är inte något som kommissionen inför - jag tror att vi diskuterade det tidigare också - det är något som har erkänts vare sig vi tycker om det eller inte - och jag hoppas att vi alla tycker det är bra - av EG-domstolen som har fastställt att reglerna för den inre marknaden också omfattar hälsosektorn även om den finansieras med offentliga medel.
Det handlar alltså inte om att kommissionen inför ett nytt koncept med sitt initiativ, utan hur vi i kommissionen, tillsammans med parlamentet och medlemsstaterna, kan få detta koncept, denna verklighet, att fungera till fördel för patienterna utan att det inverkar negativt på de nationella hälso- och sjukvårdssystemen, deras genomförbarhet och verksamhet.
Detta är en stor utmaning för oss, men jag anser också att det är en stor möjlighet och att vi kan få det att fungera till fördel för medborgarna.
Talmannen
Som avslutning på debatten har jag mottagit ett resolutionsförslag, som ingivits i enlighet med artikel 108.5 i arbetsordningen.
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag kl. 12.00.
