Situationen i Egypten (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är ett uttalande av vice ordföranden för kommissionen/unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik om situationen i Egypten.
Kommissionsledamot Štefan Füle får ordet på vice ordförandens/den höga representantens vägnar.
Štefan Füle
Fru talman! Det är ett nöje att vara här i dag. Som ni säkert vet besöker vice ordföranden/den höga representanten för närvarande södra Medelhavsområdet och har bett mig att på hennes vägnar göra ett uttalande om situationen i Egypten.
Den politiska situationen i Egypten förändrades dramatiskt förra fredagen när president Hosni Mubarak avgick efter 30 års ämbetstid. Hans avgång öppnar vägen för en möjlig omvandling av Egypten. Jag upprepar inför parlamentet att EU lovordar det egyptiska folkets mod, då det under fredliga former och med värdighet strävade efter demokratisk förändring.
Högsta militärrådet har nu ett stort ansvar för att vägleda Egypten mot den demokratiska framtid som landets folk har eftersträvat. Vi har noga noterat åtagandena om att arbeta om författningen, hålla parlaments- och presidentval, leva upp till internationella avtal och skyldigheter och begränsa det militära styrets varaktighet till sex månader.
Det finns redan rapporter om de första åtgärderna. Förslaget om författningsändring ska läggas fram inom tio dagar och blir föremål för folkomröstning inom två månader. Vi kommer att noga följa de åtgärder som vidtas och hoppas att de bereder väg för demokratiska, fria och rättvisa val senare under året.
EU reagerade på händelseutvecklingen i Egypten så snart de allmänna protesterna tilltog i styrka. Vi uppmanade upprepade gånger de egyptiska myndigheterna att säkra en omedelbar övergång till demokrati och ta hänsyn till folkets krav. Den höga representanten kontaktade direkt Egyptens vicepresident Omar Suleiman när oron över tilltagande våld eller kränkningar av de mänskliga rättigheterna uppstod.
EU uttryckte omedelbart en villighet att ge sitt fulla stöd till Egyptens övergång till demokrati. Europeiska rådet bad den höga representanten att ta fram ett åtgärdspaket till stöd för omvandlingen i Egypten och Tunisien. Hon ombads även att tillsammans med kommissionen anpassa EU:s instrument för att stimulera övergången och landets ekonomiska och sociala utveckling.
Vi har börjat titta på hur vi bäst kan stödja Egypten, och vi vill ha den typ av gemensamma utrikespolitiska insatser som Lissabonfördraget möjliggör. Vi lyssnar på alla åsikter i denna process, även åsikterna från Europaparlamentets ledamöter. Ni spelar en nyckelroll som demokratiskt valda företrädare och en av budgetmyndighetens parter.
Om några dagar kommer den höga representanten och jag även att rapportera om arbetet till utrikesrådet. Här vill jag tillägga att den höga representanten Catherine Ashton har sammankallat ett särskilt möte i utrikesrådet på söndag.
I både Egypten och Tunisien stöder EU otvetydigt den omvandling som har inletts. Det finns dock en viktig skillnad. I Tunisien har den politiska situationen klarnat något. Vi har lyckats etablera en dialog med övergångsregeringen om landets behov och EU:s möjliga insatser.
Den höga representanten har hela tiden varit i nära kontakt med internationella ledare för att diskutera regionens utmaningar och säkra en samordnad och därmed stark internationell reaktion.
Vi försöker i första hand anpassa våra pågående program för att stödja det egyptiska folkets strävan efter reformer om och när situationen klarnar. EU har redan många olika program i Egypten och lägger ut nästan 150 miljoner euro om året i landet.
Under flera år har vi finansierat projekt om demokratiska reformer, goda styrelseformer och respekt för mänskliga rättigheter. Under perioden 2007-2010 anslogs 40 miljoner euro till detta mål, och 50 miljoner euro planeras för perioden 2011-2013. Vi har även utnyttjat ytterligare medel, särskilt för det civila samhället, genom europeiska instrumentet för demokrati och mänskliga rättigheter. Den nya situationen i Egypten bör skapa rätt miljö för att dessa medel ska komma till bästa möjliga användning och genomdriva genomförandet av program med mycket högre ställda mål än vad som var möjligt i det förflutna.
Utöver befintliga program och medel tänker vi inhämta det egyptiska folkets åsikter och ta reda på var landet behöver vårt stöd. Deras krav när det gäller demokrati, sociala och ekonomiska framtidsutsikter samt fria och rättvisa val för alla måste uppfyllas. EU är redo att stödja denna reformprocess med utgångspunkt i respekt för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.
De egyptiska myndigheterna har redan kontaktat oss med inledande förfrågningar, bland annat när det gäller att ta itu med misstankar om förskingring av offentliga medel. På denna punkt samordnar vi vårt arbete med medlemsstaterna, och utrikesrådet förväntas ta itu med frågan. Om och när andra förfrågningar dyker upp kommer vi att göra allt för att vara lyhörda och utnyttja vår sakkunskap om demokratisering, val, mänskliga rättigheter, ekonomiska och sociala reformer samt andra frågor som Egyptens folk kan ha nytta av.
En sak måste dock stå klar. Vi kan inte diktera resultat eller driva igenom lösningar. Framtiden ligger i det egyptiska folkets händer.
Jag nämnde i början att vice ordföranden/den höga representanten just nu reser i regionen. Hon var beredd att besöka Egypten som en del i resan och uttryckte denna önskan för sina egyptiska motparter. Hon har nu bjudits in till Kairo av de egyptiska myndigheterna och kommer att resa dit på måndag kväll, efter mötet med utrikesrådet. Detta blir en möjlighet för henne att inhämta det egyptiska folkets åsikter och bedöma landets viktigaste behov på vägen mot demokrati.
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
för PPE-gruppen. - (ES) Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Hosni Mubarak har försvunnit från scenen, och alla verkar har dragit en suck av lättnad, dels det egyptiska folket, som har fått sina legitima krav på större värdighet och demokrati tillfredsställda, dels det internationella samfundet, som inte utan en viss cynism har gått från att vara en allierad till att bli en kritiker, och kanske den som står på tur att anklagas i framtiden.
Men vi får inte bedra oss själva. Att Hosni Mubarak och Zine El Abidine Ben Ali har avgått är en nödvändig förutsättning, men det räcker inte för att garantera övergången till demokrati, som det fortfarande finns många frågetecken kring. Det viktigaste är att demokratin får fäste.
Även om demokratiska friheter och mänskliga rättigheter kan sättas i rörelse genom sexton dagars protester och folkets mod samt påbjudas enligt lag från morgon till kväll, är det uppenbart att ekonomiska och sociala framsteg tyvärr inte kan organiseras på samma sätt. Detta framgår av de svåra ekonomiska förluster som både Egypten och Tunisien har lidit under den senaste tiden.
För att anknyta till kommissionsledamotens anförande vill jag säga att vi nu är på rätt spår igen efter den inledande tveksamheten och problemen med EU:s image. Catherine Ashton befinner sig i regionen, och Štefan Füles förslag är vettiga.
För det första, att bestämt och helhjärtat stödja övergången till demokrati och de politiska reformerna i dessa länder. För det andra, att kritiskt granska den europeiska grannskapspolitiken i syfte att stärka bestämmelsen om demokrati.
I det utökade presidiet har i dag utrikesministern från Polen, EU:s nästa ordförandeland, berättat om initiativet att inrätta en polsk stiftelse för demokrati och mänskliga rättigheter. Detta initiativ skulle även kunna utvidgas till hela EU.
EU har satsat stora resurser i sin Europa-Medelhavspolitik, med klent resultat. EU:s image har skadats i denna konflikt, till och med i högre grad än andra internationella aktörers. EU:s krav står dock fast.
Detta är ett bra tillfälle för oss att betona att EU en gång för alla inser att det skrivs historia just nu och att vi i denna historiska tid måste agera som en global aktör och göra vad som krävs. Annars får vi finna oss i att inte spela den roll vi eftersträvar på internationell nivå utan endast som hittills betala räkningen för de stora globala problemen.
Adrian Severin
Fru talman! I åratal trodde de euroatlantiska aktörerna att den islamiska världen inte kan ge upphov till demokratiska samhällsskick och institutioner. Därför valde de att antingen stödja auktoritära regimer eller mekaniskt överföra den västerländska demokratiska modellen till arabländerna. Inte nog med att båda strategierna misslyckades, de gav även upphov till islamisk fundamentalism och ledde till att de sekulära delarna av det civila samhället stöttes bort.
De senaste händelserna i Egypten visar att den islamiska världen inte endast är fundamentalistisk, utan att den även kan vara demokratisk, om vi accepterar att demokrati kan se ut på olika sätt och om vi låter den växa fram på ett naturligt sätt ur sin specifika jordmån. Samtidigt måste vi medge att folkresningen å ena sidan var en följd av den egyptiska elitens utveckling i cyber- eller Internetsamhället, och å andra sidan en konsekvens av de existentiella påfrestningar som skapats av den globala ekonomiska krisen. Om EU inte omedelbart och konsekvent tar itu med behovet att övervinna dessa svårigheter kan det hända att revolutionen leder till anarki och därefter till ny diktatur.
Slutligen måste vi inte endast välkomna att inga israeliska flaggor brändes vid de senaste händelserna i Egypten, utan även konstatera att bristen på långsiktig lösning i konflikten mellan Israel och Palestina är roten till den känsla av misslyckande som skapade oro i det arabiska samhället och underblåste instabiliteten. Därför bör EU omedelbart ta initiativet för att utnyttja omvandlingen i Egypten - som man för närvarande endast kan hoppas på - och göra den till en verklig möjlighet för inre demokrati och fred i regionen.
I detta sammanhang är det bra att vice ordföranden/den höga representanten besöker regionen och att hon är beredd att anpassa och förbättra de EU-instrument som krävs för att hantera utmaningarna. Vi måste alla stödja hennes åtgärder.
Guy Verhofstadt
Fru talman! Daniel Cohn-Bendit och jag var mycket kritiska mot Catherine Ashton för två veckor sedan, och jag hör att Adrian Severin har anpassat sitt sätt att uttrycka sig en aning och nu är djärvare. Detta ingripande var absolut nödvändigt för två veckor sedan, eftersom EU hade en vacklande hållning.
Det står klart att situationen i Egypten kräver tre saker: för det första måste kommissionen lägga fram en trovärdig och övergripande plan för Tunisien och Egypten - hur det civila samhället ska stärkas, hur korruptionen ska bekämpas, hur vi kan bidra till att bygga upp demokratiska institutioner, hur ett oberoende rättssystem kan upprättas och hur vi kan stödja den ekonomiska uppbyggnaden och utvecklingen. Detta kommer inte att kosta miljoner, utan miljarder. Kommissionen måste så snart som möjligt lägga fram en övergripande plan.
För det andra höll vår grupp i går en videokonferens med dr Ayman Nour, en av de främsta oppositionsledarna i Egypten, och det finns flera orosmoment. De sekulära och demokratiska politiska partierna i Egypten är för närvarande inte delaktiga i debatten om författningsändringen, vilket måste framhållas. Att ta itu med detta på två månader och organisera val om två månader är dessutom dödsdömt, eftersom det betyder att inga normala politiska partier skulle delta i valet. Sedan har vi hela frågan om man ska ha ett proportionellt valsystem eller ett majoritärt valsystem i Egypten.
Jag skickade ett meddelande till Catherine Ashton där jag uppmanade henne att på måndag ta upp dessa tre frågor, som är grundläggande för ett verkligt demokratiskt samhälle i Egypten under den närmaste framtiden. Parlamentet bör stödja henne i dessa tre krav med förhoppningen att hon tar upp dessa tre saker, dessa tre orosmoment, vid besöket i Egypten.
För det tredje är detta inte slutet. Det händer saker i Bahrain, Jemen, Algeriet, Iran, Libyen, Marocko och Kuwait. Nu måste den höga representanten även göra ett kraftfullt uttalande om händelseutvecklingen i dessa länder. Vi får inte vänta för att se hur det går. I dessa frågor behöver vi även ett tydligt meddelande från kommissionen, framför allt Catherine Ashton, om händelseutvecklingen i dessa länder, med ett uttalat stöd för dessa länders folk.
Daniel Cohn-Bendit
Fru talman, herr kommissionsledamot! Vi har flera problem att tampas med. Det första, som inte kan lösas på två veckor, är att kommissionen måste komma underfund med vad en realpolitik innebär under de omständigheter som råder sedan länge i Medelhavsregionen och kanske även på andra håll. Med andra ord, vilken typ av förbindelser EU kan och bör ha med dessa diktaturer och vilken form förbindelserna ska ta. För det är rätt märkligt alltihop. I dag säger alla att Hosni Mubarak var en diktator. Jag hörde inget sådant i Europaparlamentet för en månad sedan. Då var han inte någon diktator. Så om ni vill frysa tillgångar ska ni inte endast frysa tillgångarna för Hosni Mubaraks vänner, utan frysa tillgångarna för Hosni Mubarak och hans familj, som ni gjorde för Zine El Abidine Ben Ali - ni frös inte bara tillgångarna för hans svit.
För det andra är det vi nu bevittnar i Egypten och Tunisien en demokratisk tsunami. Vad gjorde vi när en tsunami skördade massvis med offer? Vi satte in särskilda medel just för att hjälpa dem som drabbats. Vi måste nu sätta in särskilda medel för att hjälpa Tunisiens och Egyptens folk, eftersom huvudorsakerna till revolten var hunger och fattigdom. Om denna fattigdom inte lindras under övergången till demokrati finns risk för att vissa av dem som protesterade exempelvis går med i fundamentalistiska och radikala grupper. Vi har inte råd att vänta.
Kommissionen bör därför erbjuda ett omfattande paket till Tunisien och Egypten och visa att demokrati är något bra, eftersom det även ger pengar. Som det ser ut i dag tror jag samtidigt inte att Catherine Ashtons resa räcker. Vi måste ha ett särskilt sändebud, eftersom vi måste fortsätta diskussionerna med kommittéerna. I Tunisien och Egypten omfattar exempelvis inte de kommittéer som arbetar fram nya utkast till författning några företrädare för oppositionspartierna eller kvinnor. Där finns endast män, trots att kvinnor deltog i demonstrationerna. Vi måste därför stödja processen. Kommissionen bör göra som den gjorde i det förflutna för öst och erbjuda hjälp med de konstitutionella aspekter som behövs. Den måste med andra ord vara politiskt, rättsligt och ekonomiskt närvarande.
En sista punkt. På tal om denna region känner ni till att det för närvarande förs diskussioner om en teknisk förbättring av associeringsavtalet med Israel. Detta är inte rätt lösning. Detta är inte rätt signal. Israel måste skyddas, men samtliga parters politik i regionen, inbegripet den israeliska regeringens, måste ses över. Det handlar inte om att ifrågasätta Israel, utan den israeliska regeringens politik. Att i dag skänka Israel en teknisk förbättring av associeringsavtalet skulle ge fel signal till hela regionen.
(Applåder)
Charles Tannock
Herr talman! Under de första 30 åren av Israels existens var Egypten landets oförsonliga fiende. Under de senaste 30 åren har de båda länderna som väl är levt i fred.
Det är svårt att överskatta vikten av Camp David-avtalen för Israels säkerhet. Israelerna är verkligen oroliga för att det radikala Muslimska brödraskapet ska fylla det tomrum som har uppstått genom den egyptiska revolutionen. Det är tillräckligt illa att Israel står inför terroristhotet från Hizbollah vid libanesiska gränsen, fanatikerna ur Hamas som skjuter raketer från Gaza och hotet mot Israels själva existens från det kärnvapenbeväpnade Iran. Om islamisterna tar över i Egypten kommer det nästan säkert att leda till att fredsavtalet mellan Egypten och Israel upphävs och att gränsövergången vid Rafah öppnas för Hamas.
EU bör endast skänka hjälp på villkor att fredsavtalet bevaras och inte uppmuntra stöd till någon politisk utveckling i Egypten som hotar vår strategiska allierades säkerhet. Det är oerhört viktigt för oss att stödja ett demokratiskt Egypten, och de ekonomiska utmaningarna är stora. Jag stöder till fullo tanken att utnyttja lånefinansiering från Europeiska investeringsbanken (EIB) och Europeiska banken för återuppbyggnad och utveckling (EBRD), som den höga representanten föreslog i Financial Times i går. Även våra politiska partier och grupper i EU måste hjälpa till att upprätta sekulära, pluralistiska och demokratiska systerpartier i Egypten, vilka fritt ska konkurrera i valet om sex månader, när militären förhoppningsvis lämnar ifrån sig makten.
(Talaren godtog att besvara en fråga (blått kort) i enlighet med artikel 149.8 i arbetsordningen.)
Krisztina Morvai
(HU) Herr talman! Jag måste fråga min kollega hur balanserad han tror denna bild av Israel och situationen i Mellanöstern är, med tanke på att han inte har sagt ett ord om de grova kränkningar av de mänskliga rättigheterna som staten Israel står bakom, inbegripet dess skamliga attack på Gaza, det så kallade säkerhetsstängslet, som inte har något med säkerhet att göra, eller alla de kränkningar av de mänskliga rättigheterna som har fördömts av FN och flera andra organisationer och människorättsgrupper.
Charles Tannock
(EN) Herr talman! Den här debatten handlar om hur vi hjälper Egypten. Självfallet understryker jag även behovet att hjälpa vår strategiska allierade, Israel.
Jag behöver inte här gå in på varför Israel är vår allierade, varför landet har samma demokratiska värderingar som vi, varför säkerhetsstängslet faktiskt har minskat antalet terroristattacker och självmordsbombare med mer än 90 procent eller varför Israel har tryckfrihet och fria val, till skillnad från sina grannländer.
Det får vi ta en annan gång. Allt jag säger just nu är att fredsavtalet med Israel är nödvändigt för stabiliteten och säkerheten i regionen. Självfallet måste ni hålla i minnet att EU spelar en mycket viktig roll i Mellanösternkvartetten.
Willy Meyer
Herr talman, herr kommissionsledamot! EU har ett mycket allvarligt problem med sin grannskapspolitik, vilket måste åtgärdas. Vi har gått över från ett nödvändigt beskydd av regimerna Mubarak och Ben Ali - ett nödvändigt samarbete - till en situation där vi i stället fördömer dessa diktaturer och i viss mån försöker ta den revolution, som vissa delar av det civila samhället har satt igång för att uppnå demokratiska förändringar, under vårt beskydd.
Revolutionerna i Tunisien och Egypten har något gemensamt. De som protesterar är mycket unga, de politiska organisationernas roll har varit obefintlig - även om detta inte gäller fackföreningarna - och båda revolutionerna kräver en demokratisk välfärdsstat där religionen är helt ute ur bilden, vilket vi bör glädjas över.
Vår grannskapspolitik har dock brustit i trovärdighet. Vi kan inte av nödvändighet samarbeta med två diktaturer ena dagen för att fördöma dem nästa dag och försöka ta de egyptiska konstitutionella reformerna, som ska lägga grunden till den framtida staten, under vårt beskydd.
Vi förstår inte varför artikel 2 i associeringsavtalen inte har tillämpats. Klausul 2 har aldrig tillämpats. Varken i Egypten eller Tunisien eller Marocko eller Israel. Aldrig. Denna klausul är en central del av associeringsavtalen, men har aldrig tillämpats. Villkoren är mycket tydliga: länder som ingår associeringsavtal med EU måste efterleva den internationella rätten och de mänskliga rättigheterna. Denna centrala klausul har aldrig tillämpats i praktiken; den har aldrig aktiverats. Vi instämmer inte i denna filosofi, som går ut på att frihandeln har företräde framför de mänskliga rättigheterna i Medelhavsregionen.
Detta är vad som måste förändras, Štefan Füle!
Fiorello Provera
Herr talman, mina damer och herrar! President Hosni Mubaraks fall har banat väg för demokratisering, men det är även ett fantastiskt tillfälle att befria det egyptiska folket. Reformen av landets demokratiska institutioner kommer bland annat att göra det möjligt att ytterligare utveckla ekonomin och sprida välståndet till alla medborgare, även de svagaste.
Utan demokrati kommer den ekonomiska utvecklingen endast att tjäna till att berika några få familjer, som vanligt i länder som saknar social rättvisa. EU måste därför i sin politik stödja Egypten när landet tar itu med reformerna och hjälpa det egyptiska folket att självt välja sin egen framtid.
Å andra sidan måste vi vara tydliga gentemot den framtida regeringen i Kairo och understryka att en ny och mer generös partnerskapspolitik förutsätter regional säkerhet och fred med Israel.
Andreas Mölzer
(DE) Herr talman, herr kommissionsledamot! Det är naturligt att revolutioner åtföljs av en hel del känslor. Som européer står vi dock utanför. Vi bör därför akta oss för sådana känslor och i stället hålla den faktiska situationen i minnet. Om vi nu allmänt jublar över demokratins utbrott i Egypten eller till och med Tunisien ignorerar vi verkligheten. Verkligheten är att det är militärstyre i Egypten, som förhoppningsvis endast är tillfälligt, och i Tunisien ett styre som inte kan hindra tusentals eller tiotusentals människor från olaglig utvandring.
Europa måste naturligtvis vara folkens vän och frihetens allierade. Med framtiden i åtanke måste vi dock även agera därefter i förhållande till regimer och diktaturer som fortfarande sitter vid makten i andra arabländer. Detta kan vi endast göra om vi inte bedrar oss själva och hjälper dessa folk att bygga upp vad som krävs för demokrati: rättsordning, marknadsekonomi med fri konkurrens och de strukturer som krävs för att en demokrati över huvud taget ska vara tänkbar.
(Talaren godtog att besvara en fråga (blått kort) i enlighet med artikel 149.8 i arbetsordningen.)
Daniel Cohn-Bendit,
(DE) Tycker du att det är rätt av EU att förhandla med överste Khadaffi om återtagande av flyktingar, när 40 personer i dag har skadats vid demonstrationer i Libyen? Tycker du det är bättre att tillsammans med diktatorn tvinga flyktingarna att återvända? Tycker du att det är rätt?
Andreas Mölzer
(DE) Vad jag sade var att EU, när det gäller mänskliga rättigheter, demokratisering och rättsstatsprincipen, måste ta ställning gentemot diktatorer som fortfarande sitter vid makten och för närvarande är EU:s accepterade partner, innan revolutioner inträffar i dessa länder. Att det sker en demokratisering i dessa länder är faktiskt inte asylgrundande. Om det nu sker en demokratisering i dessa länder måste ju dessa människor även kunna stanna kvar där.
Elmar Brok
(DE) Herr talman, herr kommissionsledamot, rådets ordförande! Det finns något som vi måste inse, och det är något som vi ännu inte har lärt oss, nämligen att vi ofta måste arbeta med odemokratiska regimer, eftersom många länder i världen styrs av diktatorer. När vi gör det får vi emellertid inte glömma att arbeta tillsamman med det civila samhället. Vi måste göra det både för att stödja de mänskliga rättigheterna och för att utveckla demokratin.
För det andra måste vi inse att stabilitet inte är den enda avgörande faktorn. Verklig stabilitet skapas bara om vi stöder friheten. Om vi inte tar chansen nu och stöder de modiga människorna i dessa länder finns det en risk att vi kommer att hamna i ett tomrum utan möjlighet att åstadkomma en förändring - en förändringens vind - som vi gjorde 1989 i Central- och Östeuropa. Vi riskerar i stället att ställas inför en situation liknande den i Iran 1979.
Att ge stöd nu innebär också stabilitet och säkerhet för oss, för frihet och stabilitet går hand i hand. Därför är jag tacksam för att Europeiska utrikestjänsten och kommissionen efter svårigheterna i den nya tjänstens inledningsfas nu gör tydliga framsteg och kommer med meningsfulla förslag. I detta hänseende är det viktigt att vi inte bara förbättrar och stärker vårt stöd från strukturell synpunkt utan även erbjuder oss - men människorna måste bestämma själva om de vill ta emot vårt erbjudande - att hjälpa dessa länder att bygga upp demokratiska strukturer så att de kan tävla på demokratiska villkor och så att demokraterna vinner valen och det inte slutar med att de som kanske organiseras av en militärregim eller Muslimska brödraskapet vinner. Här måste vi vara modigare och kanske planera våra program lite intelligentare än vi har gjort i det förgångna.
Jag hoppas att vi är på rätt spår här. Om vi klarar av detta kommer vi att undvika många av de misstag som vi gjort i det förgångna, och vi bör ta vara på denna chans för oss själva.
Saïd El Khadraoui
(NL) Herr talman! Hosni Mubarak har visserligen avgått, men detta kan bara vara ett övergångsstadium. Det krävs många andra åtgärder, och armén, som nu håller i maktens tyglar, måste finna en trovärdig väg att leda den övergångsprocess som redan har påbörjats. Det innebär att upphäva undantagstillståndet och engagera alla demokratiska krafter i de åtgärder som nu vidtas. Att utforma en ny författning kommer att vara det första viktiga provet i det hänseendet.
För sin del bör Europaparlamentet använda alla till buds stående medel för att direkt och indirekt leda den processen. Detta innebär bland annat att verkligen stödja demokratiska partier och det civila samhället i deras utveckling. Det innebär också att frysa tillgångarna för dem som har missbrukat statliga medel. Uppenbarligen måste vi - och detta kommer att bli mycket svårare och kräva mer arbete - anta ett paket med ekonomiska stödåtgärder, för övergången kan i realiteten endast bedömas som en framgång när ekonomin har återhämtat sig.
Slutligen har vi faktiskt lagt märke till att de klausuler om demokrati som har införts inte tillämpas och alltså har visat sig vara misslyckade. De måste därför utvärderas.
Alexander Graf Lambsdorff
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! En revolution är sällan förutsägbar i sitt förlopp. Så var fallet med den amerikanska och den franska revolutionen, liksom med den stora revolutionen i Europa 1989/91. Det är viktigt att vi har detta klart för oss: Detta är och förblir den egyptiska revolutionen. Det är inte en europeisk revolution, som vi skulle kunna styra. Det som Catherine Ashton gör där är däremot rätt, nämligen att lyssna och inte försöka diktera händelserna på ett sätt som Europa skulle önska.
Ett är emellertid viktigt: Det ska inte bara hållas val i Egypten i augusti; egyptierna måste ha ett verkligt val. Det är bra att Muslimska brödraskapet har engagerat sig i processen att förändra författningen, att de har bildat ett parti och kommer att delta i val. De sekulära krafterna måste emellertid vara lika engagerade, så att egyptierna får ett verkligt val i denna revolution för friheten.
Jag skulle vilja säga några ord om anpassning av instrumenten. Detta är fikonspråk, och nästan ingen förstår vad det betyder. Vad betyder det? För det första betyder det att ställa mer pengar till förfogande för att göra det möjligt för Europeiska investeringsbanken att göra något. Men vad betyder det mer? Vi behöver en europeisk stiftelse för demokrati för att vi i framtiden ska kunna arbeta effektivare, snabbare och mer demokratiskt med dessa civila samhällen.
Mirosław Piotrowski
(PL) Herr talman! Återigen debatterar parlamentet situationen i Egypten som är dynamisk och kräver övervakning. Under tiden har Egyptens president avgått, men detta har inte minskat oron för destabilisering i landet och i hela regionen. Faran för att extremister ska gripa makten kvarstår fortfarande. Tidigare föreslog jag att parlamentet och kommissionen skulle skicka en särskild observatörsgrupp till Egypten, och nu bör vi ge den delegationen behörighet att fatta beslut. Det som står på spel är inte bara stöd för fria val utan även tillhandahållande av ett akut biståndspaket, särskilt med tanke på att egyptierna själva vädjar om finansiellt stöd till Egypten. Om den nuvarande krisen fördjupas kan detta leda till att oro och antidemokratiska stämningar ökar. För att de åtgärder som vidtas ska bli effektiva bör samråd ske med diplomater från Förenta staterna, som är aktivt engagerade i regionens politik.
Bastiaan Belder
(NL) Herr talman! En skrämmande brist på politisk frihet parad med en förfärlig socioekonomisk situation har lett till veckor av massdemonstrationer och president Hosni Mubaraks slutliga avgång.
Det sades på Kairos gator att det bara fanns en egyptisk medborgare som respekterade utegångsförbudet: Hosni Mubarak. Men enbart slagfärdiga kommentarer förbättrar inte den genomsnittliga levnadsstandarden för det egyptiska folket. Detta kommer definitivt att vara en av de första uppgifterna för Mubaraks efterträdare, om de vill undvika att en ny våg av protester bryter ut. Samtidigt väntar vi fortfarande på att den inre demokratiseringsprocessen ska lyfta. Att säkerställa en fredlig utveckling av den processen kommer att vara mycket viktigt, inte bara för Egyptens eget civilsamhälle utan även för regionen i dess helhet.
Jag välkomnar varje bidrag som EU kan lämna till denna dubbla övergångsprocess, och detta gäller även för kopternas utsatta läge och fortsättningen av förbindelserna mellan Egypten och Israel.
Barry Madlener
(NL) Herr talman! Nu när dammet har lagt sig i Egypten är det på tiden att vi öppnar ögonen för vad som verkligen händer i Nordafrika.
Många av dem som protesterar söker inte demokrati utan införande av sharia. ”Allah akbar” var ett slagord som ofta hördes under protesterna. Journalister trakasserades, en nederländsk korrespondent hotades till livet och sorgligast av allt är att den lysande amerikanska journalisten Lara Logan utsattes för sexuella övergrepp av en folkhop.
Ayatollorna bakom diktatorn Mahmoud Ahmadinejad och al-Qaida måste ha en stor dag. Muslimska brödraskapet kan nu fortsätta sitt heliga krig mot Israel och Västerlandet.
Jag ber våra ledamöter att inte vara naiva i dag. Egyptierna står inför ett viktigt val. Ska det islamistiska Muslimska brödraskapet ta makten, eller ska Egypten få en sekulär regering? Under sharialagar har koptiska kristna, avfälliga muslimer, kvinnor och homosexuella inte någon ljus framtid i Egypten. Om Muslimska brödraskapets islamister får sin vilja igenom kommer våldet än en gång att riktas mot Israel.
Detta måste vara vår enda rimliga ståndpunkt i dag: Egyptier, välj friheten, inte sharia! Islam och demokrati går inte ihop. Den nya egyptiska författningen får inte överlämnas till sharia. Imamer ska inte tillåtas att ha kontroll över politiken. Det nederländska Frihetspartiet vågar säga det högt. Vågar parlamentet och kommissionen säga det i dag? Den frågan måste vi besvara i dag.
Ioannis Kasoulides
(EN) Herr talman! Hosni Mubaraks avgång signalerar en övergång mot en pluralistisk demokrati som svarar mot det egyptiska folkets önskningar.
De egyptiska väpnade styrkorna har nu ansvaret att under en kort period leda landet mot verklig demokrati, en rättsstat med ett oberoende domstolsväsen, god ledning och ansvarsutkrävande vid misstänkta fall av korruption. Det militära ledarskapet varnas för att göra de ungdomar besvikna som gick i spetsen för demonstrationerna och vilkas företrädare bör uppmanas att ta på sig sin roll när man bygger upp demokratin under övergångsskedet.
Egyptens budskap är ett budskap för hela arabvärlden. Arabländerna är våra partner; vi har inga avsikter att spela beskyddare mot dem eller att påtvinga dem något utifrån. Men budskapet till dem, såsom det har skickats av egyptierna och tunisierna, lyder: ”Reformera, och gör det nu. Demokratisera, regera väl, bekämpa korruptionen eller möt folkets vrede.”
Detta är inte bara ett budskap för arabvärlden. I går vidarebefordrades det i Diyarbakir i Turkiet och i Teheran och andra iranska städer. Folket kan göra det!
Richard Howitt
(EN) Herr talman! Det gläder mig att den höga representanten kommer att vara den första högt uppsatta främmande diplomat som besöker Egypten, och efter den här debatten kommer hon att ta med sig parlamentets stöd för en omedelbar frigivning av politiska fångar, för rättsligt ansvarig för dem som bar ansvaret för det våldsamma undertryckandet av fredliga protester och för krav på frysning av tillgångar och andra åtgärder mot förövarna av tidigare kränkningar av de mänskliga rättigheterna.
Herr kommissionsledamot, det här var de sociala mediernas revolution, som planerades på ett Internetkafé och hade Googles Wael Ghonim som en av sina hjältar. Men företag som Vodafone måste lära sig läxan av att stänga av sina tjänster, och vi bör uppmana dem att gå med i det globala nätverksinitiativet tillsammans med organisationer för de mänskliga rättigheterna för att visa att de kommer att försvara principen om yttrandefrihet där den hotas.
Slutligen, parlamentet var försiktigt med att diskutera Tunisien; vi debatterade Tunisien när egyptierna gick ut på gatorna, och i dag debatterar vi Egypten när vi kanske borde fråga oss hur vi nu bättre kan stödja en demokratisk övergång i Jemen, Syrien, Libyen och på andra håll i arabvärlden innan människor måste dö på gatorna i sina huvudstäder för att få Europa och världen att för skams skull göra något.
Marielle De Sarnez
(FR) Herr talman! Jag tror inte att historien skulle förlåta oss om de händelser som just har inträffat och som fortsätter att inträffa skulle visa sig vara bortom vår horisont. Jag anser därför att det är mycket viktigt för EU att snabbt dra slutsatser av sin relativa osynlighet, milt uttryckt, under de nyligen inträffade händelserna.
Därför anser jag att inga ansträngningar får sparas, att vi måste ge vårt fulla och obetingade stöd för den demokratiska övergångsprocessen, både i Tunisien och i Egypten, och att vi måste stå på dessa folks sida och att vi måste tala om det för dem samt att vi måste göra allt som står i vår makt för att se till att en rättsstat växer fram med ökad styrka ur dessa revolutioner och dessa förändringar, särskilt i Egyptens fall. Jag menar att rättsstatsprincipen i sig kommer att vara en grund för stabilitet och göra att hela regionen stabiliseras. Detta är med andra ord synnerligen viktigt. Vi måste arrangera en givarkonferens, och vi får framför allt inte vara rädda. Detta är sekulära revolutioner från tunisiernas och egyptiernas sida, vilka bara vill ha demokrati och utveckling, begrepp som har ett inneboende samband. Vi bör emellertid se över vår grannskapspolitik och utforska frågan om förbindelser mellan stater, men även förbindelser mellan olika allmänna opinioner. Just detta är Europaparlamentets roll.
Sajjad Karim
(EN) Herr talman! I dag har vi en mycket annorlunda debatt jämfört med den som vi hade för bara några dagar sedan här i kammaren. Det är mycket viktigt att människorna i Egyptens vet att vi stöder dem. Jag välkomnar att vår höga representant för närvarande är i den delen av världen.
Egyptens folk är nu beroende av att armén träder fram och ger tillfälle till fria och rättvisa val för att åstadkomma det slags samhälle som människorna har betalat med sina liv och sitt blod. Det är nu dags för det internationella samfundet att se till att vi träder fram för att hjälpa dem att bygga upp sina institutioner och tillåta de politiska partierna att visa sig och delta i valprocesserna. Jag hoppas att EU kommer att ta på sig sin roll i detta.
Slutligen är vi alltför medvetna om att ledare i utvecklingsländer suger åt sig av ländernas tillgångar. Det är på tiden att EU säger att vi vägrar att utnyttjas av sådana personer för placering av deras tillgångar i fortsättningen.
Pino Arlacchi
(EN) (fråga (blått kort) till Barry Madlener i enlighet med artikel 149.8 i arbetsordningen) Herr talman! Det tragiska resultatet av den egyptiska övergången till demokrati har beskrivits. Det har sagts att det var oundvikligt att islamiska fundamentalister skulle ta över makten på demokratisk väg osv.
Tror du inte att den bilden är katastrofal, och felaktig? Varför tar vi inte hänsyn till att orsakerna till den islamiska fundamentalismen och terrorismen i Mellanöstern har ett starkt samband med tyranniska regeringar och att det nu finns en chans för demokratiska regimer att minska båda?
Barry Madlener
(NL) Herr talman! Jag pekar på en av de verkliga faror som Egypten står inför, nämligen att falla offer för det islamistiska Muslimska brödraskapet. Jag uppmanar också oss och kommissionen att inte blunda för den risken och att skicka en viktig signal till egyptierna, nämligen att de kan glömma vårt stöd om de väljer Muslimska brödraskapet och sharia. Jag anser att detta är en mycket viktig signal att skicka i dag, och jag hoppas att ni kommer att stödja mig i detta.
Cristian Dan Preda
(RO) Herr talman! Arton dagars upplopp, Hosni Mubaraks avgång och högsta militärrådets maktövertagande banar i grunden väg för förändring. Vi hoppas att det ska bli en förändring till demokrati. Läget utvecklas utan tvivel i en hastighet som i grunden är typisk för revolutionära händelser. Som ni vet upphävdes författningen nyligen och parlamentet upplöstes, och den kommitté som bildades för att revidera författningen har för avsikt att göra förändringar inom 10 dagar och hålla lagstiftande val och presidentval inom sex månader.
Jag anser att EU måste använda alla till buds stående medel för att stödja varje åtgärd som tyder på en övergång mot demokrati. Å andra sidan vill jag varna för alltför stor brådska, för alla dessa uppbyggnadsprocesser kräver en viss tidsåtgång. Låt oss heller inte glömma att de demokratiska krafterna är i akut behov av förnyelse och förstärkning för att undvika att en obalans uppstår i det politiska landskapet.
Rosario Crocetta
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Egypten: från det virtuella samhället på Facebook till det verkliga med miljontals människor som söker en rättvisare fördelning av välståndet och större rättvisa och som protesterar mot korruptionen. Vi måste gå vidare från övergångsperioden med soldater och stridsvagnar till verklig demokrati: en ny författning, nya val, dödsstraffets avskaffande, humanare fängelser, sociala rättigheter och frihet.
Det kommer att bli svårt. De som är beredda att använda alla medel för en åsikts skull lurar i vassen. Vi vill tro på det fantastiska egyptiska folket, som emellertid aldrig har upplevt demokrati. Vi vill ha en sekulär demokrati med tydlig skillnad mellan religiös auktoritet och politisk makt, en demokrati som integrerar minoriteter och lägger grunden för verkliga rättigheter: rättigheter till offentlig hälsovård, social trygghet och arbete.
EU stöder denna inställning genom att investera resurser som kan främja verklig utveckling i Egypten: ingen diktatur längre, ingen misär och ingen fattigdom.
Edward McMillan-Scott
(EN) Herr talman! Jag har kolleger som bör ha mottagit e-post från mig på måndagen där jag beskriver mina erfarenheter under ett informellt besök i Kairo under den senaste helgen. Det var ett privilegium att vara där som vice talman för demokrati och mänskliga rättigheter.
Ioannios Kasoulides pekade på ungdomarnas roll i den nyligen inträffade revolutionen i Egypten. Han har helt rätt. De spelade en huvudroll. Jag talade för en liten stund sedan med en av organisatörerna och sade: ”Är du fortfarande optimistisk?” Han svarade: ”Naturligtvis är jag det. Utvecklingen går i rätt riktning.”
Men det finns problem. Tidsplanen för valet är fel, och tidsplanen för reformering av författningen är alldeles för kort. Vi behöver mycket mer tid. Vi talar om Egypten, men den här processen sprider sig. Det är som 1989, och EU behöver särskilda procedurer - parlamentet, kommissionen, rådet, Europeiska utrikestjänsten - och vi välkomnar Catherine Ashtons förskott för demokratin, men vi måste göra mer. Vi måste belöna reformer.
Som jag sade i Kairo i söndags - och jag hoppas kunna säga det bland andra folk - ”Jag är inte här som britt eller europé, jag är här som hedersegyptier”. Det är jag fortfarande.
Francisco José Millán Mon
(ES) Herr talman! Vi behöver ytterligare klarlägganden om högsta militärrådets planer i Egypten.
Ett specifikt åtagande är att hålla demokratiska val inom sex månader efter en författningsreform under experters ledning. Jag har emellertid också läst att vi kommer att få se en ny regering som antas omfatta företrädare för oppositionen, enligt Storbritanniens utrikesminister.
Jag tror att vi alla i varje fall är eniga om att den bästa vägen att gå är via en övergångsprocess som stöds av största möjliga politiska samsyn fram till dess att valet hålls. Det skulle också vara önskvärt att de sociala krafterna samverkade för att garantera att denna övergång inte försvåras av allvarliga spänningar.
EU måste stödja den demokratiska processen och bidra till dess framgång. Egypten har en nyckelroll, och utvecklingen där kommer att märkas i hela Medelhavsområdet och arabvärlden. Jag välkomnar därför Catherine Ashtons besök i Kairo nästa vecka.
En punkt till: Tunisierna och egyptierna har gett oss en läxa i folkets längtan efter frihet. Jag hoppas att utrikesministrarna inte kommer att bortse från denna läxa när de kommer för att bedöma den gemensamma ståndpunkten om Kuba, som just har som mål att nå en demokratisk övergång i det landet och som försvarar dem som försvarar friheten.
Kader Arif
(FR) Herr talman, herr kommissionsledamot! Det kan aldrig sägas tillräckligt ofta att det som händer i södra Medelhavsområdet och mer allmänt i arabvärlden är historiskt, särskilt för de folk som i dag, ett halvt århundrade efter det att deras länder blev oberoende genom avkolonisering, erövrar individuell och kollektiv frihet. Det är historiskt, men också oväntat som alla folkrevolutioner, hör jag er säga. Den här nya situationen kräver emellertid att vi fullständigt omprövar vår vision, vår politik och våra förbindelser med dessa länder. Förslag har lagts fram.
Ja, den försiktighet som vi hittills har reagerat med kan lätt förklaras på ett oroväckande sätt med vår fixering vid stabilitet; med detta menar jag den säkerhetspolitik som hämtar näring i vår fruktan, en politik vars enda prioriteringar gällde kampen mot invandring, terrorism och radikal islam tillsammans med en del ekonomiska intressen, inte minst tillgången på energi.
Vi accepterade auktoritära regimer, när deras enda mål var att bekräfta vår fruktan. Folkets uppror har gjort det lätt att se hur misslyckad vår politik har varit; vi har inte längre rätt att fortsätta att bygga våra analyser på samma farhågor, eller ännu värre, samma uppfattningar som färgats av främlingsfientlighet. Därför måste vi stå sida vid sida med dem som strävar efter större frihet och demokrati på platser där det är möjligt att vara muslim, demokratisk och sekulär. Det är det budskap som nu skickas till oss.
Georgios Koumoutsakos
(EL) Herr talman! Upproren i Tunisien och Egypten skapar redan nu en politisk dominoeffekt i åtskilliga muslimska länder. Samhällen reser sig med krav och önskemål som har tryckts ned i årtionden.
Se upp! Ingenting har tagit slut. Allt har bara börjat. Nya utmaningar och nya framtidsutsikter. Frågan är vad Europa gör. Vad kan det göra, och vad måste det göra? Med säkerhet inte det som hittills har gjorts. Man har i princip varit frånvarande, saknat sammanhållning och reaktioner. Vad ska Europa till exempel göra med den nya tillströmningen av invandrare? I alla fall inte det man har gjort hittills, med den brist på solidaritet som länderna i norr har visat sina partner i söder.
Det är därför som vi och våra kolleger från Cypern, Malta, Frankrike, Spanien och Italien har lagt fram en fråga till kommissionen i ämnet. Utvecklingen i vårt utvidgade grannskap håller på att bli ett mått på EU:s utrikespolitik. Kommer vi att lyckas eller misslyckas? Tiden rinner ut. Lampedusa kallar oss.
Carmen Romero López
(ES) Herr talman! Jag vill också lovorda Catherine Ashtons besök i Tunisien nyligen och hennes resa till Egypten nästa vecka.
Vad kan Europa göra, som föregående talare sade? Det är av avgörande betydelse att vi nu i detta läge tydligt visar att vi stöder dessa länder. Geografiskt och historiskt är Europa den naturliga bundsförvanten för länderna i Medelhavsområdet. Detta är rätt tidpunkt att låta dem förstå hur viktiga de är för oss, vilken radikal förändring som de har gett upphov till i vår grannskapspolitik och vilka stora förhoppningar vi har på den nya Medelhavsregionen, som har frambringats av ungdomarna i Egypten och Tunisien till vår stora förvåning och trots vår misstro.
Vi bör nu stödja denna omvandling, som andra talare har sagt. Framför allt bör vi göra det genom att demontera förtryckets maskineri - låt oss inte glömma att diktaturen fortsätter även om diktatorn kanske har avgått - och upphäva undantagstillståndet samt stödja de krafter som verkar för demokrati så att Europa kan lämna ett verkligt bidrag till denna process, så att demokratin blir verkligt stabil och ett nytt partnerskap kan upprättas.
Det som har sagts om behovet av att anpassa instrumenten är ingalunda gratis. Sanningen är att en sida har suddats ut och att vi nu övergår till en ny.
Boris Zala
(SK) Herr talman! Det framgår tydligt av vad Guy Verhofstadt sade att den egyptiska demokratiska oppositionen har misslyckats med att bilda ett enat organ som företräder de revolutionära styrkorna från gatorna. Det är en sak att bli av med en diktator och något helt annat att inrätta ett demokratiskt styre.
Ett av grunddragen i revolutionerna i Centraleuropa 1989 var förmågan att omedelbart skapa genuina organisationer som företrädde de demokratiska, sekulära, revolutionära krafterna.
Här finns det utrymme för EU att bidra. Detta är kanske viktigare än finansiering och andra frågor, som kommer att vara viktiga i senare skeden.
Vilka ska i detta skede sätta sig ned och föra verkliga förhandlingar med de militära ledarna? Vilka ska faktiskt ställa upp i val som företrädare för dessa demokratiska krafter? Denna fråga är ännu inte avgjord, och här kan EU lämna ett bidrag. Om detta kan ske behöver vi inte vara rädda för att Egypten ska gå Irans väg, utan tvärtom kan vi vara säkra på att Iran kommer att gå Egyptens väg.
(Talaren godtog att besvara en fråga (blått kort) i enlighet med artikel 149.8 i arbetsordningen.)
Richard Howitt
(EN) Herr talman! Jag skulle vilja säga till min vän Boris Zala att jag har haft stor glädje av det han sade om sin personliga erfarenhet av att vara mitt i en revolution. Boris Zala, det är två frågor i den här debatten som jag skulle vilja höra dina synpunkter på. Är det inte från gemene mans synvinkel så, att det snarare stöder än hindrar extremismen, om främmande länder underlåter att uttala sig för demokrati? Ses det som inblandning och olämpligt om främmande länder faktiskt uttalar sig för demokrati? Jag skulle uppskatta dina synpunkter.
Boris Zala
(SK) Tack så mycket för frågan. Enligt min uppfattning har vi nu tillräcklig erfarenhet av revolutioner mot diktatoriska regimer för att vara oroliga för att blanda oss i andra länders inre angelägenheter genom våra råd. År 1989 kände och rådfrågade vi onekligen många människor från utlandet. Vi bör lita på vår egen historiska erfarenhet. Det finns ett stort antal frågor där vi kan ge dessa länder råd, och jag tror att råden är acceptabla om de är förnuftiga.
Laima Liucija Andrikien
(EN) Herr talman! Med tanke på vilken enorm betydelse utvecklingen i Egypten har för hela regionen och EU:s förbindelser med den delen av världen är det mycket viktigt att vi utövar vår uppmärksamhet och vårt intresse på lämpligt sätt och intar en pådrivande snarare än en fördröjande roll.
När en nation - Egypten eller någon annan - samlar sig för att kräva sin rätt till demokrati bör EU erbjuda sig att hjälpa dess folk att förvandla sin dröm till verklighet.
Med tanke på att författningen har upphävts, parlamentet har upplösts och presidentval har planerats att äga rum senare i år är det mycket viktigt att se till att fria och rättvisa val garanteras i landet. Människorna kommer att få utöva sin rätt till fria medier och yttrandefrihet.
Samtidigt finns det en risk om valet hålls utan att en fast grund för demokratin är lagd; ja då är det möjligt att extremisterna kommer att triumfera.
Zuzana Roithová
- (CS) Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag stöder till fullo alla de åtgärder som den höga representanten vidtar för att hjälpa Egypten att uppnå demokrati och välstånd utan ytterligare blodsutgjutelse. Detta betyder emellertid inte att vi ska blunda för det ökande våld som radikala muslimer utsätter koptiska kristna för. Jag har kontakt med EU-medborgare och tjecker som hjälper kopterna, men när de gör detta riskerar de bokstavligen sina liv. EU måste öppet uppmana den egyptiska armén att statuera exempel genom att straffa dem som förföljer kristna. Samtidigt bör EU aktivt hjälpa de kopter som står under hot att tillfälligt flytta till ett säkert land.
Jag vill be dig att föreslå rådet att vidta tillfälliga skyddsåtgärder inom ramen för direktiv 2001/55/EG för att rädda livet på kopter till dess att Egypten är ett säkrare hemland för dem. Kan du göra det?
Simon Busuttil
(MT) Herr talman! Från och med nu har vi tre viktiga angelägenheter. För det första måste vi se till att Egypten får omedelbart stöd under övergångsperioden, på samma sätt som Tunisien behöver få det, så att de kan arbeta mot fullständig och stabil demokrati. För det andra behöver vi en långsiktig plan - som jag kallar en Marshallplan - för varje land som i likhet med Tunisien och Egypten planerar att slå in på vägen mot demokrati. På det sättet kan vi visa att vi är beredda att sträcka ut en hjälpande hand till dem som väljer demokrati - och visa att demokrati är en förelöpare till framgång.
Slutligen behöver vi en fullständig revidering av vår Medelhavspolitik. Vi måste inse och erkänna att vi har saknat den insyn som var nödvändig för att förstå vad som skulle kunna hända i arabländerna, och som faktiskt hände.
Ioan Mircea Paşcu
(EN) Herr talman! Senast kritiserade några av oss våra milda offentliga - jag upprepar offentliga - uttalanden om, inte reaktioner på, de händelser i Egypten som föregick Hosni Mubarak avgång. Naturligtvis befinner sig Cathrine Ashton i en svår sits, men om vi vill att EU:s röst ska höras måste vi sätta kraft bakom orden.
Baserat på min erfarenhet som rumän förväntar jag mig att de verkliga svårigheterna i Egyptens fall bara har börjat. Att den tidigare presidenten har lämnat sin post innebär långt ifrån att egyptiernas problem är över. I stället kommer detta att försvåra och förvärra problemen i det egyptiska samhället. Vissa av dessa problem, exempelvis att armén inte uppfyller sitt löfte om att hålla fria val vid den angivna tidpunkten eller att fredsavtalet med Israel sägs upp, kommer att påverka oss direkt.
Trots det uppmuntras jag av vår vilja att, genom ständiga kontakter med de lokala myndigheterna, försöka förutse sådana problem och göra oss beredda att ingripa på lämpligt sätt.
Alexandra Thein
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Jag kommer från Berlin, och hela världen gladdes med oss berlinare när muren i vår stad föll och gränserna öppnades runt omkring i Östeuropa. I Egyptens fall har vi reagerat för sent, för försiktigt och framför allt med för lite känslor. Var fanns vår glädje? Vi talade mest om att ”behålla stabiliteten”. Frihet är emellertid det viktigaste som finns för alla här i världen.
Framför allt vi tyskar vet vad vi talar om. Egypten präglades inte av stabilitet utan av förtryck. Frihet och stabilitet kan gå hand i hand när som helst. Därför bör vi inte tala om för egyptierna vem de bör välja. Förutsatt att valet sker på ett rättvist och demokratiskt sätt måste vi erkänna resultatet. Vi får inte vara så arroganta som vi var efter det palestinska eller också det algeriska valet och ge oss själva rätten att avgöra om de som har valts ska erkännas eller inte. Vi måste respektera väljarnas val.
Franziska Katharina Brantner
(EN) Herr talman! Till Štefan Füle vill jag säga att vi verkligen måste fokusera på en övergång till civilt styre, och att vi måste se till att den nuvarande militärregimen uppfyller sina löften.
Nu har man tillsatt en kommitté för att skriva om författningen, men ingen kvinna ingår i denna. Det är beklagligt när man tänker på hur många kvinnor - unga kvinnor - som var ute på gatorna och såg till att denna demokratiska övergång, denna revolution, omfattade hela samhället. Därför måste vi ge dem vårt stöd. Vi måste kräva - när ni reser dit och när Cathrine Ashton reser dit - att få träffa kvinnor och att inte bara få träffa de gamla vanliga personerna, utan även de som deltog i revolutionen och vars röster vi inte hör så ofta.
Vi måste insistera på att alla fångar släpps och att det görs en utredning av det våld som har använts. Avslutningsvis anser jag att Cathrine Ashton har rätt. Nu gäller det att tänka stort. Det handlar om EU:s handel, om viseringar, om pengar - och det handlar om mod.
Struan Stevenson
(EN) Herr talman! I inledningen av denna debatt berömde kommissionsledamoten modet hos de unga människor som gav sig ut på gatorna i Egypten och Tunisien och startade upproret.
Hundratusentals människor begav sig ut på gatorna i Teheran och andra iranska städer i måndags och utsattes för ett brutalt förtryck. De krossades. En ung student dödades. Andra har torterats och fängslats och kommer säkerligen att avrättas för sitt försök att göra uppror mot den fascistiska regimen.
Varför säger vi aldrig något för att uppmuntra dem? Varför beter vi oss som kaniner som fångas i strålkastarna när det handlar om mullorna i Teheran? Varför fördömer vi inte den brutala psykiska tortyren och kvarhållandet av 3 400 iranska dissidenter i Camp Ashraf? Det är dags för oss att agera och visa att vi stöder den iranska oppositionen.
Nikolaos Salavrakos
(EL) Herr talman! Vi borde vara mycket bekymrade över de folkliga uppror som har skett den senaste tiden, och andra som är på gång längs den afrikanska Medelhavskusten. Vi måste identifiera orsaken till dessa uppror. Handlar det om fattigdom, religion, orättvisor, korruption eller avsaknad av demokrati och frihet? Exakt vad vill dessa människor, som revolterar mot regimer som de under de senaste 30-40 åren har röstat fram för att leda dem?
Vi i parlamentet verkar tro att vi själva utgör höjden av demokrati. Den första lösningen vi föreslår är pengar. De fick pengar, och ett fåtal sluga personer sög åt sig dessa. Vi måste emellertid inse att den viktiga frågan är geopolitisk stabilitet, de förändringar som dessa händelser kan medföra för området, allmänhetens reaktioner och den nya balans som kommer att uppstå.
Štefan Füle
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Jag vill tacka ledamöterna för deras värdefulla kommentarer och frågor. Jag har verkligen uppskattat dagens möjlighet att diskutera händelserna i Egypten och hur vi på bästa sätt ska reagera på dessa händelser. Jag har lyssnat till många konstruktiva kommentarer och förslag och kommer att vidarebefordra era budskap till kommissionens vice ordförande/unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik.
Tillsammans kommer vi att överväga hur vi på bästa sätt ska hantera dessa frågor, och vi kommer att sätta dem högt på vår lista över prioriteringar när vi utarbetar vår reaktion på händelserna i Egypten. Låt mig försäkra er om att vi, med hjälp av den pågående översynsprocessen, kommer att hantera båda de viktiga komponenterna på ett heltäckande sätt. Först och främst kommer vi att studera övergången och de berörda ländernas behov av reformer, men vi kommer även att göra en strategisk analys av dessa enorma och historiska förvandlingar i vårt grannskap och vår grannskapspolitik. Här har parlamentet en viktig roll att spela.
Egyptierna har visat att de är kapabla att själva ta hand om sin framtid. De begär demokrati, de begär socioekonomiska reformer och EU måste ge sitt fulla stöd till den demokratiska reformprocessen. Som jag har påpekat befinner vi oss fortfarande i ett tidigt skede av utvecklingen, men EU är redo att lyssna och reagera på egyptiernas egna krav.
Seán Kelly
(EN) Herr talman! Jag vill tacka dig för det sätt som du skötte ögonkontaktsförfarandet på i dag. Det var första gången som jag hörde namnen ropas ut i förväg, när antalet talare var begränsat, så att andra ledamöter som inte skulle få möjlighet att tala kunde ägna sig åt annat arbete. Jag använde inte ögonkontaktsförfarandet för att begära ordet i denna debatt, men jag noterade hur du hanterade debatten och jag hoppas att andra talmän kommer att följa i dina fotspår.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
Mariya Nedelcheva
De egyptiska myndigheterna planerar att revidera landets författning. En grupp advokater har underrättas och har tio dagar på sig att föreslå ändringar. Detta är verkligen goda nyheter. De mest kontroversiella artiklarna, särskilt obegränsat antal mandatperioder för presidenten, restriktionerna för vilka som kan ställa upp i presidentval, metoderna för att övervaka val och de begränsade möjligheterna att överklaga val till lagstiftande församlingar, måste revideras. Den demokratiska övergången har därmed inletts. Revideringen av författningen är emellertid inte den enda frågan som måste hanteras. Ekonomiskt välstånd och social sammanhållning är en förutsättning för att ett folk ska kunna frigöras och för att landet ska kunna styras på ett smidigt sätt. EU får inte vara en passiv åskådare när dessa förändringar genomförs. När Cathrine Ashton väl har välkomnat den demokratiska övergången måste hon uppgradera partnerskapsavtalen och framhålla rättsstatsprincipen, rättvisa och mänskliga rättigheter. Dessa värden får inte glömmas bort med förevändningen att förbindelserna måste stabiliseras.
John Attard-Montalto
Det är viktigt att definiera EU:s roll i de oroligheter som sker i många arabiska länder i allmänhet och i Egypten i synnerhet. Oroligheterna har överraskat alla, och det verkar inte ha funnits någon katastrofplan för en sådan eventualitet, som inte bara är lokal utan utbredd. Den sociopolitiska bas som har lett fram till förändringarna i arabvärlden ser ut på ungefär samma sätt i de länder som nu befinner sig i en övergång till vad vi hoppas blir en demokratisk miljö.
Cathrine Ashton har sagt att EU har en ”demokratisk skyldighet” att lyssna till människor som vill se förändring - och vi bevittnar en föränderlig värd eftersom det som sker i arabvärlden kommer att påverka de politiska, sociala och ekonomiska frågorna i hela världen. En särskilt viktig fråga är frågan om säkerhet och stabilitet. Det råder ingen tvekan om att den ”demokratiska skyldigheten” rör länder som mestadels betraktas som allierade med andra som för närvarande har demokratiska politiska system. I nuläget vet vi inte vad den demokratiska övergångsprocessen kommer att leda till och vilken hållning de traditionella demokratierna och framför allt EU kommer att inta.
