Förberedelserna inför stats- och regeringschefernas informella toppmöte i Lissabon den 18-19 oktober 2007
Talmannen
Nästa punkt är uttalanden av rådet och kommissionen om förberedelserna inför det informella toppmötet mellan stats- och regeringschefer i Lissabon den 18-19 oktober 2007.
Manuel Lobo Antunes
rådets ordförande. - (PT) Herr talman, mina damer och herrar! Herr talman, ni förstår säkert att jag, innan jag mer specifikt går in på den punkt på föredragningslistan som förde mig hit, på den portugisiska regeringens och det portugisiska ordförandeskapets vägnar vill tacka er för den varma och vänliga hyllning - enligt min uppfattning mycket välförtjänt - som ni uttalade med anledning av den oväntade och sorgliga förlusten av min landsman och ledamot av detta parlament, doktor Fausto Correia.
I Portugal var alla chockade över nyheten, eftersom den gällde förlusten av någon som var en verkligt god människa och som, för oss alla, var en förebild i kampen för mänsklig värdighet och de värden vi tror på: värdena om rättssäkerhet och respekten för de mänskliga rättigheterna.
Det är i sanning en stor förlust. Om vi kan bör vi försöka följa hans exempel, och jag är uppriktigt tacksam för den hyllning parlamentet har gett honom, en hyllning som den portugisiska regeringen naturligtvis instämmer i.
(Applåder)
Margot Wallström
kommissionens vice ordförande. - (EN) Herr talman! Förra året talade jag till parlamentet om kommissionens syn på vad som utgör drivkraften för framsteg i dagens EU, och vi skisserade den så kallade tvåspårsstrategin, där en handlingsinriktad politisk dagordning och en ambitiös strategi för ändringsfördraget var mål som understödde varandra. Det fanns mycket samförstånd i den debatten, och jag tror att det fanns tre skäl till detta.
För det första speglar det en grad av mognad inom EU, eftersom Europa i dag påverkar så många områden i människors liv, och detta har skapat förväntningar. Att återgå till ett Europa präglat av den minsta gemensamma nämnaren skulle vara ett stort misstag. För det andra tror jag att utmaningen i att kommunicera om EU med och till våra medborgare krävde en ny strategi, med en djupare medvetenhet om hur EU relaterar till deras sociala behov, ekonomiska strävanden och underliggande värderingar. Slutligen baserades denna nya strategi inte bara på politisk instinkt. Den grundades på det arbete som lanserats av kommissionen i dess plan D för demokrati, dialog och debatt, i vilken så många ledamöter av Europaparlamentet deltog på ett mycket aktivt sätt.
Vid Europeiska rådets informella möte nästa vecka kommer tvåspårsstrategin att omsättas i handling. Å ena sidan kan vi vänta oss att stats- och regeringscheferna avslutar regeringskonferensen och antar ett nytt ändringsfördrag. Å andra sidan har ordförandeskapet signalerat sin avsikt att fördjupa debatten om hur EU svarar på globaliseringen.
Låt oss inleda med ändringsdraget. Vi har nu en text framför oss och detta är en viktig landvinning. Jag vill berömma det portugisiska ordförandeskapets arbete, liksom vi berömde det tyska ordförandeskapet, för det sätt på vilket de lugnt och stadigt och med stort engagemang har fört processen framåt.
Liksom min kollega från ordförandeskapet vill även jag berömma parlamentet för dess konstruktiva roll i denna sista fas. Vi har samarbetat väl, och tack vare Elmar Brok, Enrique Barón Crespo och Andrew Duff har vi ett bättre fördrag, med avseende på dess bestämmelser om rättigheter och medborgarskap. Vi kommer också att ge stadgan om grundläggande rättigheter fullvärdig status genom ett formell tillkännagivande.
Kom ihåg hur många som sa att ett EU med 27 medlemsstater aldrig skulle kunna enas om en fördragstext igen. Vi är på väg att kunna överbevisa dem ännu en gång. Allas vår beslutsamhet att nå en överenskommelse visar också på ett EU med många idéer för framtiden. Om vi enas om en uppgörelse nästa vecka, kommer överenskommelsen att hålla sig nära uppdraget att ha uppfyllts. Vi måste nu ta oss över de sista hindren. Jag är säker på att stats- och regeringscheferna kommer att vara helt medvetna om att en anda av ömsesidiga beskyllningar och motsättningar i Lissabon inte skulle främja ratificeringsprocessen.
Självklart skulle vi gärna ha undvikit undantagsklausuler, men om det var priset för att göra framsteg med ett ambitiöst ändringsfördrag, måste vi acceptera det. Det är så kompromisser och förhandlingar fungerar.
Jag skulle också vilja tacka parlamentet för att det har svarat snabbt och effektivt på Europeiska rådets inbjudan att komma med förslag om dess framtida sammansättning. Detta är en svår och känslig fråga för er alla, liksom det är för medlemsstaterna, och jag skulle vilja betona vikten av enighet både från parlamentets och rådets sida.
Ett sista ord om fördraget. Politisk enighet från Europeiska rådets sida är ett viktigt steg, men det är som vi alla vet inte slutet på historien. Jag hoppas att vi kommer att kunna arbeta tillsammans under ratificeringsprocessen och se den som en möjlighet att kommunicera, förklara och lyssna när det gäller EU. Där så är möjligt bör vi samordna, som kommissionen föreslog förra veckan i ett nytt dokument med titeln ”Förslag till interinstitutionellt avtal om samarbete för kommunikation om Europa”.
Vi behöver också ett fördrag som är så tillgängligt och begripligt som möjligt, med en konsoliderad text som bör finnas tillgänglig så snart som möjligt efter det att regeringskonferensen avslutats. Under denna ratificeringsprocess, som leder fram till valet till Europaparlamentet 2009, kommer framläggandet av vår politiska dagordning för EU-medborgarna att vara lika viktigt för att ange stämningsläget, och nästa vecka kommer vi tack vara ordförandeskapet att ha en debatt om EU och globaliseringen. Detta kommer mycket lägligt. Varje år blir det allt klarare att globaliseringen är en stor oroskälla för denna generations européer. Den berör varje medborgare på ett eller annat sätt, genom de varor och tjänster som vi köper, de tv-program som vi tittar på, den energi som vi använder och det arbete vi utför. EU har framgångsrikt utvecklat en politik där man erkänner den grundläggande kopplingen mellan ekonomisk framgång och social trygghet. Men globaliseringen är inte statisk, vilket denna sommars turbulens på finansmarknaderna visade alltför tydligt. Vi behöver ständigt anpassa oss till förändrade omständigheter.
Som Manuel Lobo Antunes nämnde antog kommissionen i förra veckan ett dokument för denna debatt som också kommer att utgöra en grund för förslag senare i år om översynen av Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning. Där anges det att EU måste göra sig redo för globaliseringen för att framgångsrikt kunna hantera den press som denna innebär för våra ekonomier, våra institutioner och våra medborgare, men också för att kunna tillvarata möjligheterna till större välstånd och till att lyfta människor ut ur fattigdom, hitta nya marknader för våra produkter, uppnå närmare samarbete och mer gemensamma värderingar. I dokumentet anges också mycket klart att globaliseringen inte är någon oemotståndlig yttre naturkraft, med EU som en passiv åskådare. Vi kan forma globaliseringen och när vi gör det har vi möjlighet att påverka den. Detta är vår uppgift - att vara tillräckligt säkra på våra värderingar, vår vision och de verktyg som står till vårt förfogande för att kunna se till att EU lyckas i globaliseringens era.
I dokumentet förkastas också protektionism. Ja till att skydda våra medborgare, men nej till protektionism som bara gör dem fattigare. Där finns även ett budskap till våra partner. Vi kommer inte att vara menlösa. Vi kommer att försvara EU:s intresse. Detta innebär rättvisa villkor, det innebär att se till att öppenheten går i båda riktningarna, det innebär att göra tydligt att vi inte kommer att urvattna våra höga normer för hälsa, säkerhet, miljöskydd och konsumentskydd.
Dokumentet är lika kompromisslöst när det gäller våra värderingar. Vi kan lyckas i globaliseringens era, men vi vill göra det på vårt eget sätt. Vår tillväxt måste vara hållbar. Vi har satt ambitiösa mål för minskade växthusgasutsläpp och för användning av förnybara energikällor, och vi kommer att uppnå dessa. Mötet kommer att vara ett viktigt tillfälle att åter betona EU:s ledarroll i upptakten till förhandlingarna på Bali.
Vi kommer att använda våra sociala modeller för att fördela globaliseringens fördelar i hela vårt samhälle. Dessa modeller tillhör våra allra största tillgångar. De kommer att hjälpa våra medborgare att anpassa sig och rusta dem för att framgångsrikt kunna hantera snabba förändringar. Trepartstoppmötet om sociala frågor precis före Europeiska rådets informella möte kommer att vara ett utmärkt tillfälle att tydliggöra detta.
Det är tydligt att EU i dag erbjuder en väg för EU-medborgarna att göra det mesta av globaliseringen och att få ett kontinentalt perspektiv som enskilda länder inte kan mäta sig med. Vid säkrandet av detta europeiska intresse har vi ett färdigt verktyg i form av Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning. Vår ekonomiska analys visar att Lissabonstrategin börjar ge resultat. Dokumentet anger ett antal politikområden som förtjänar ännu större uppmärksamhet under nästa treårsperiod fram till 2010. Dessa är utbildning och flexicurity, inklusive större uppmärksamhet åt aktiv integrationspolitik och tillräckligt socialt skyddsnät, en femte frihet för idéer och forskare, miljöinnovationer, ett lagförslag om EU:s småföretag, som kan hjälpa miljontals småföretag över hela EU att växa och skapa fler arbetstillfällen. Inget av detta är lätt, men det är möjligt att uppnå. Jag vet att parlamentet aktivt kommer att följa Lissabonstrategins framsteg på både EU-nivå och nationell nivå. Era synpunkter på de punkter som skisserats här kommer att utgöra ett väsentligt bidrag till paketet, som vi kommer att anta i december.
Europeiska rådets informella möte är ett viktigt möte vid en viktig tidpunkt. Låt oss använda detta tillfälle för att visa medborgarna att EU ser framåt, formar sin politik för att möta morgondagens utmaningar och utrustar sig med de rätta verktygen.
(Applåder)
Elmar Brok  
föredragande. - (DE) Herr talman, herr rådsordförande, fru vice ordförande, kolleger! Vi har här ett exempel på ett gott samarbete mellan två ordförandeskap: Det tyska ordförandeskapet, som förberedde ett mandat som nu har visat sig vara mycket stabilt, långtgående och radikalt när det har genomförts av det portugisiska ordförandeskapet. Att vi efter de juridiska experternas arbete nu står inför en situation då frågorna är tydliga och definierbara, en framgång som kanske kommer att fortsätta nästa måndag vid utrikesministermötet, visar att ändringsfördraget kommer att vara klart på torsdag nästa vecka.
De tre företrädarna har beslutat att stödja detta mandat. Inte därför att våra drömmar kommer att besannas med detta mandat, utan därför att det är det bästa som kan åstadkommas i nuvarande läge för att uppnå större demokrati och större förmåga att handla. För att en utvidgad union ska ha förmåga att handla och större förmåga att handla i enlighet med de nya utmaningarna i dagens värld, från energisäkerheten, terrorismen, utrikes- och säkerhetspolitiken i dess helhet, globaliseringen, den organiserade brottsligheten till klimatförändringarna och mycket mer.
Denna framgång beror på att vi har förbättrat möjligheterna att fatta beslut i rådet. Nya behörigheter har tillkommit inom energisäkerhetssektorn och inom området för rätts- och inrikespolitiken, som mina kolleger kommer att tala om längre fram. Vi har lösningen med den tredje pelaren. Här blir Europaparlamentet - och detta är den andra vinsten - en medbeslutsfattare när det gäller dessa frågor för att Europaparlamentet i framtiden enligt detta fördrag ska ha lika möjlighet till medbeslutande i 95 procent av lagstiftningsfallen, även inom området för jordbrukspolitik och inom budgetpolitiken i dess helhet. Man glömmer ofta att allt detta ingår i detta paket. Detta innebär att det demokratiska underskott som EU hittills har haft på ett avgörande sätt håller på att upphöra. Det är ett betydande framsteg!
Andra länder med svårighet har haft möjlighet att justera obalanser inom detta mandat och i förhandlingar på grundval av en undantagsklausul med klara tidsfrister, och därför kommer tillväxten över lag inte att begränsas utan deras möjligheter som härrör från exempelvis sedvanerätten kommer att behållas. Dess ”röda linjer” är därför säkerställda, vilket också bör underlätta ratificeringsprocessen utan folkomröstning, om jag på rätt sätt har uppfattat de relevanta åtaganden eller uttalanden som gjordes under förhandlingarna.
I och med att EU-stadgan om de grundläggande rättigheterna blir rättsligt bindande blir denna union en värdegemenskap, även med den undantagsklausul som någon eventuellt har. Emellertid gäller detta inte EU-beslut eftersom EU-lagstiftningen sker kollektivt. Allt som återstår är frågan om tillämpningen i enskilda medlemsstater när det gäller domstolarnas och medborgarnas rättigheter, och vi måste se att vi även här, med EU-stadgan om de grundläggande rättigheterna och skapandet av en juridisk person, rör oss in i nya dimensioner.
Men EU måste här överväga ytterligare några punkter. Punkt 1: Artikel 24 i mandatet - uppgiftsskydd i yttre förbindelser - måste enligt min mening omformuleras eller specificeras genom en försäkran om att allmänna frågor som gäller uppgiftsskydd, till exempel namnregister, inte berörs. Detta måste klargöras. Uppgiftsskydd - uppgifter om medborgarna får inte vidarebefordras utan juridisk granskning och deltagande av parlamentet. Jag anser att detta är viktigt.
(Applåder)
Den andra punkten gäller övergångsbestämmelserna. Jag vill också be rådet och kommissionen om stöd, och detta ligger i kommissionens intresse. När fördraget träder i kraft den 1 januari 2009 kan det inte vara så att utrikesministern, som vi inte längre får kalla så utan den höge representanten, i ett ”förenklat” förfarande utnämns av rådet. Vi vill alla att detta ska lösas i ett paket 2009 med vederbörlig hänsyn till Europaparlamentets rättigheter. Den höge representanten är också kommissionens vice ordförande och måste underställas allt här. Det låg också i kommissionens intresse: En framtida kommissionsordförande måste ha en röst när det gäller att välja den höge representanten, som samtidigt är vice ordförande. Av denna anledning kan den höge representanten inte tillträda ämbetet förrän Europaparlamentet har valt kommissionsordföranden. Vi måste hålla oss till denna ordningsföljd, om de demokratiska rättigheterna inte ska undermineras och om obalans när det gäller makten inte ska inträffa. Under de följande dagarna måste vi finslipa detta.
(Applåder)
Talmannen
Tack så mycket, Elmar Brok. Jag hade blivit förvånad om ni hade hållit på i nio minuter.
Nästa talare är företrädaren vid regeringskonferensen, Enrique Barón Crespo.
Enrique Barón Crespo  
föredragande. - (ES) Herr talman, herr rådsordförande, fru vice kommissionsordförande, mina damer och herrar! Europaparlamentets företrädare talar en mängd olika språk och vi tillhör olika grupper, men vi är förenade i samma önskan, att leda EU framåt genom att slutföra Lissabonfördraget, ett fördrag som inbegriper medbeslutande när det gäller lagstiftning, unionens unika personlighet, framsteg för överföringen till gemenskapens behörighet för inrikesfrågor och rättspolitik samt utrikespolitik och deltagande av de nationella parlamenten.
Vi vill ha mer demokrati och större effektivitet. Vi beklagar att det inte finns mer öppenhet, men detta är en del av regeringskonferensens metoder. Jag måste säga att juristerna - framför allt de från parlamentet - har gjort det möjligt för oss att tolka de hieroglyfer som denna övning på ett positivt sätt har blivit.
Jag vill be rådsordföranden att för parlamentet bekräfta något som enligt min uppfattning är ett mycket tydligt åtagande. De medborgare som på ett mycket orättvist sätt flyttades över till fördraget om Europeiska unionens funktionssätt har återvänt till EU-fördraget med samma ordalydelse som det hade sedan Maastrichtfördraget. Som företrädare för medborgarna ser vi detta som grundläggande.
Jag måste erkänna att rådsordföranden, med ovanlig politisk klarhet, själv meddelade oss att detta var omöjligt, men det har ändå uppnåtts: Det är det första viktiga resultatet.
Det andra är stadgan om de grundläggande rättigheterna, som är symbolen för EU-medborgarnas identitet. Nu är den inte någon förklaring - nummer 11, och inte heller ett protokoll: Den är ”stadgan” som vi nästa månad formellt ska ha omröstning om här med ordförandena för de tre gemenskapsinstitutionerna innan vi inleder ratificeringsprocessen. Stadgan kommer att vara rättsligt bindande, och det säger jag därför att jag anser att det är viktigt att den registreras i dag, eftersom jag tror att detta är helt nödvändiga villkor för Europaparlamentet, en nödvändig förutsättning för att stödja detta fördrag.
Det finns också andra delar där vi anser att framsteg har uppnåtts. Min kollega Elmar Brok nämnde frågan om uppgiftsskydd, som är ett mycket känsligt ämne.
Det finns några andra delar som är mycket viktiga för oss. En av dem är dialogen mellan arbetsmarknadsparterna - som orättvist nog flyttades över till fördraget om Europeiska unionens funktionssätt - och en annan viktig fråga som vi anser att vi bistår med genom vårt stöd för en lösning av förtroendeproblem är att ge säkerhet genom en förklaring liknande Ioanninakompromissen som redan finns men som inte bör gå längre. Vi anser inte att det är rimligt i ett fördrag om en union som fungerar genom majoritet och kvalificerad majoritet att införa delar av enhällighet som helt skulle fördärva processen. Som ni, herr talman, erinrar er nämnde jag i Viana do Castelo att det är rimligt att ha atombomben om den inte används. Om den används förstör den allt. Och jag anser att det är en viktig varning.
En punkt är viktig för parlamentet, och jag tror att jag talar för majoriteten av parlamentet och för majoriteten av medlemsstaterna och i synnerhet för dem som ratificerade konstitutionsfördraget, som vi offrade för att uppnå enhällighet, och vid detta tillfälle är det mycket viktigt för oss alla att samarbeta med ömsesidig lojalitet och solidaritet för att uppnå en ratificering. Om inte, skulle vi hamna i en mycket svår situation. Jag anser att vi alla måste fortsätta att vara trogna det åtagande vi har gjort. Tack så mycket, herr talman!
Andrew Duff  
föredragande. - (EN) Herr talman! Liksom mina kollegor håller jag med om att en politisk överenskommelse är sannolik vid regeringskonferensen i Lissabon. Men vad som ännu bekymrar oss är naturligtvis kvaliteten hos denna överenskommelse. Jag måste uttrycka min oro, i regeringskonferensens nuvarande skede, över att vi ser framväxten av ett EU som präglas av egenintresse och som drivs främst av brittiska krav på undantagsklausuler inom området rättsliga och inrikes frågor och grundläggande rättigheter.
Uppenbart behövs en brittisk inrikes debatt om varför brittiska medborgare ska uteslutas från integrationens fördelar inom alla dessa viktiga områden. Britterna bör även förklara sig mer utförligt vid regeringskonferensen. Vad exakt försöker de uppnå med alla dessa undantag? Kan vi vara helt säkra på att de uppgörelser som förhandlas fram om förvaltningen av denna välj-och-vraka-strategi kommer att hålla i praktiken och garantera att den gemensamma politiken för frihet, säkerhet och rättvisa fortfarande kommer att ha en tillräcklig gemenskapskaraktär och tillräckliga resurser och instrument för dess genomförande? Utan tvekan riskerar Storbritanniens och Polens undantag från stadgan att undergräva beslutet att göra den bindande för alla andra. Jag hoppas att regeringskonferensen kommer att lyckas undersöka frågan tillräckligt grundligt.
Skulle ordförandeskapet kunna pressa britterna att stödja parlamentets förslag om en undantagsklausul från deras olyckliga protokoll om stadgan? Samma gäller Ioannina. Ordförandeskapet och kommissionen bör i eftermiddag försäkra oss om att de inte kommer att ge vika för de oresonliga kraven på att uppgradera Ioannina-klausulen från sekundärrätt till primärrätt. Ioannina är den historiska ättlingen till Luxemburgkompromissen. Luxemburgkompromissen var ett gentlemannamässigt avtal och så bör det förbli när den inlemmas tillsammans med fördraget som ett rådsbeslut.
Joseph Daul
för PPE-DE-gruppen. - (FR) Herr talman, herr rådsordförande, fru vice kommissionsordförande, mina damer och herrar! På PPE-DE-gruppens vägnar vill jag tacka Margot Wallström och Manuel Lobo Antunes för deras tal.
Perioden för eftertanke och debatter för att besluta om den framtida styrningen av ett EU med 27 medlemsländer lider mot sitt slut. Har vi vunnit i mognad? Är vi redo att gå över från diskussion till handling? I juni gav Angela Merkel prov på en kombination av mod, ansvar och politisk vilja. Långt ifrån att undvika splittrande frågor lyckades vi minska våra åsiktsskillnader. En väg öppnades slutligen för EU att själv förse sig med de verktyg som krävs för att fungera mer effektivt.
Det har gått tre månader, och det portugisiska ordförandeskapet har hållit oss på rätt kurs. Om den vägkarta som fastställdes i juni respekteras helt fram till toppmötet i Lissabon kommer det portugisiska ordförandeskapet att kunna säkerställa en överenskommelse om reformen av våra fördrag. I detta avseende uppskattar jag beslutsamheten hos det portugisiska ordförandeskapet under regeringskonferensens arbete. När det gäller Europaparlamentet, och enligt våra kolleger Elmar Brok, Enrique Barón Crespo och Andrew Duff som jag vill tacka varmt, motsvarar regeringskonferensens bedömning förväntningarna, och den dagordning som har fastställts av stats- och regeringscheferna har generellt sett respekterats.
Trots att vi är beredda att nöja oss med en balanserad kompromiss får vi inte glömma att det är ett misslyckande. Personligen anser jag att det lönar sig bättre att klargöra anledningarna till varför vi stöder förslaget till ett fördrag. För det första anser vi att endast ett enat, starkt och effektivt EU kan påverka situationen i en värld som rör sig så snabbt, förändras och blir alltmer komplex och instabil. Om vi stöder förslaget till fördrag är det också därför att ett effektivt EU med 27 medlemsstater inte kan bygga på bestämmelserna i Nicefördraget. Dessutom har vi, inför de farhågor som uttrycks av EU-medborgarna, krävt mer demokrati och större öppenhet.
Vi är för en klar uppdelning av behörigheter, för ett ökat deltagande av våra medborgare i arbetet med att bygga upp EU och för en aktiv roll och ett starkt bidrag från de nationella parlamenten. En fördragsreform är det rätta svaret på medborgarnas förväntningar. Det omarbetade fördraget är ett medel och inte ett mål i sig. Den form det antar och namnet är oviktiga. Det som räknas är innehållet och de framgångar det innebär för EU-medborgarna.
Vi som är medlemmar i PPE-DE-gruppen vill inte ha någon europeisk superstat. Vi vill bara ha effektivitet, demokrati, öppenhet och respekt för subsidiaritetsprincipen. Vi kräver effektiva EU-institutioner som kan fatta beslut, och så länge som nationella undantagsmöjligheter är en ofta förekommande realitet är det vår uppgift att begränsa deras negativa verkningar för att hindra att EU blir paralyserat. Alla försök att blockera beslutsprocessen i EU bör uteslutas. Medborgarna förväntar sig att EU ska handla när unionen kan påverka klimatet, energin, invandringen, nyskapandet och terrorismen. Jag hoppas och önskar att detta fördrag kommer att göra detta möjligt för oss, och vi kommer att stödja det.
Martin Schulz
för PSE-gruppen. - (DE) Herr talman, mina damer och herrar! Ett uppriktigt tack till parlamentets företrädare vid regeringskonferensen. Våra kolleger Enrique Barón Crespo, Elmar Brok och Andrew Duff har på ett utomordentligt sätt företrätt Europaparlamentets intressen. För detta vill jag för vår grupp uttrycka vårt uppriktiga tack.
(Applåder)
Av vår kollega Joseph Dahl har vi med rätta hört att det portugisiska ordförandeskapet nu har möjlighet att avsluta det viktiga arbetet efter det fruktlösa försöket till en europeisk konstitution, nämligen att lägga fram ett omarbetat och reviderat fördrag där man samtycker till de viktiga delarna av reformkraven från de 27 länderna i EU och där man vid en regeringskonferens som nu lider mot sitt slut på ett rättsligt och politiskt sätt säkerställer konstruktionen med ett förenat EU, avrundar det hela vid ett toppmöte i Lissabon och sedan för dem vidare till den avgörande fasen, ratificeringen av detta reviderade fördrag i 27 medlemsstater enligt de specifika och konstitutionella villkoren i varje land.
Därför vill jag uttryckligen betona att vi kan vara optimistiska när det gäller Lissabon. Om vi skiljer mellan det som har åstadkommits vid toppmötet här i Bryssel under det tyska ordförandeskapet som ett mandat för regeringskonferensen och vad som utarbetades under regeringskonferensen kan vi också, enligt rapporter från våra företrädare, med några få undantag anta att det är nästan identiskt. Som socialdemokratiska gruppen säger vi: Så här måste det vara! Som socialdemokrater varken kan eller vill vi acceptera ändringsförslag som är från tiden innan man samtyckte till mandatet här i Bryssel - och det bör anges tydligt. Men vi antar att vi har ett aktuellt utkast som motsvarar det som vi kom överens om här i juni och för vilket vi alla berömde Angela Merkel.
Det kommer att bli intressant när vi skickar detta utkast till Lissabon. Frågan blir då om detta fördrag kommer att ratificeras i 27 medlemsstater, och det beror då på ledamöterna i parlamentet om vi står inför en strid. Vi kommer också att bli tvungna att kämpa för konstruktionen av ett enat EU som kan accepteras i alla medlemsstater. Jag vågar påstå att ytterligare ett misslyckande för detta reviderade fördrag kommer att - precis som när konstitutionen misslyckades - bli slutet för Europeiska unionen i dess nuvarande form. Alla som inte vill gå samma väg som de antieuropéer som sitter i parlamentet, alla som vill fortsätta att främja EU och dess konsolidering uppmanas därför att kämpa för detta fördrag. Herr Daul! Jag hoppas att alla medlemmar i er grupp också kommer att göra det. Jag hyser inte det minsta tvivel om det.
Jag vill också tala om för er vad vi måste komma ihåg i parlamentet om projektet misslyckas. Vad händer om EU inte lyckas i sitt ytterligare försök att säkerställa det reviderade fördraget? Vad ligger framför EU? EU-medborgarna anser att vi är en stor kontinent på 500 miljoner invånare i 27 medlemsstater, en stor inre marknad. Vi utgör 8 procent av världens befolkning. Indien har 1,1 miljarder invånare, Kina 1,3 miljarder. Båda dessa länder utgör tillsammans en tredjedel av jordens befolkning. Om vi vill fortsätta att vara konkurrenskraftiga på lång sikt, om vi vill försvara vad vi har åstadkommit på det sociala området i EU, om vi vill stabilisera den ekonomiska grunden, vilket är förutsättningen för social rättvisa, måste vi kunna samexistera på ett harmoniskt sätt i hela världen. Men vi kan bara behålla vår position i världen som helhet om denna union är konsekvent - ekonomiskt, socialt och politiskt. Den behöver detta ändringsfördrag för att göra det! Om EU bryts sönder i sina enskilda delar, om vi följer nationalisterna som säger till människorna att vi kan åstadkomma mer på egen hand än tillsammans som 27 länder, står denna kontinent inför dåliga tider!
Jag hoppas därför att det man kommer överens om i Lissabon kommer att överleva ratificeringen, och därför måste vi kämpa! Alla som vill ha fred i Europa, alla som vill att Europa ska vara en fredsfaktor i världen, alla som vill ha ekonomisk tillväxt och fler arbetstillfällen och en rättvisare fördelning av välståndet i EU måste förstärka detta ändringsfördrag, försvara det och genomföra det. Alla som inte vill det, alla som inriktar sig på åternationalisering måste få höra vad François Mitterrand sa i parlamentet. Nationalismen är motsatsen till europeisk enhet, och nationalism innebär i längden alltid krig. EU är ett begrepp som växte fram ur krigssåren på denna kontinent, och därför är europeisk enhet baserad på ett reformerat fördrag ett mål för alla demokrater och progressiva krafter på denna kontinent.
Därför önskar jag regeringskonferensen och toppmötet lycka till! Men ännu mer önskar jag er lycka till med ratificeringen i de 27 medlemsstaterna.
(Applåder)
Graham Watson
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! Premiärminister José Sócrates måste känna sig som Englands Henrik V före slaget i Agincourt. Fientliga regeringar som förbereder sig inför ett slag, inställda på att försvaga, eller till och med kanske inlägga veto mot, ett ändringsfördrag. Herr rådsordförande! Er premiärminister måste hålla på EU:s ”käpphästar” och han måste nästa vecka komma med ett fördrag som kan stödja en stark, lyhörd och effektiv union. Så det är, för att citera Shakespeare: ”Till storms ännu en gång, till storms, god' vänner” för vad som bör vara det slutliga slaget i detta konstitutionella krig.
Parlamentet kommer att vara era infanterister. Vi vet att ett misslyckande när det gäller att enas om ett ändringsfördrag skulle vara en tragedi värdig Shakespeare. Varför? Eftersom den rådande situationen inte har fungerat, inte fungerar och aldrig kan fungera. Enhällighet i rådet innebär i praktiken att nödvändig lagstiftning antingen läggs på hyllan eller sänks till den gemensamma nämnarens nivå. I en alltmer skoningslös, globaliserad värld, där utmaningar såsom klimatförändringar, migration och terrorism kräver radikala svar, är den minsta gemensamma nämnaren helt enkelt inte en tillräckligt bra lösning.
Ändringsfördraget är visserligen inte konstitutionen, men trots all dess juridiska jargong är det ett dokument som kan innebära en tyst revolution för EU. Det leder till demokratisk utveckling och placerar medbeslutande och omröstning med kvalificerad majoritet i hjärtat av beslutsfattandet. Det främjar subsidiaritet, med en tydligare uppdelning av behörigheterna. Det stärker de nationella parlamentens roll och unionens status som enda juridiska person. Det bidrar till öppenhet, och utvidgar det ordinarie lagstiftningsförfarandet till att omfatta frihet, säkerhet och rättvisa. Inom detta område har lagar som strider mot andan hos en union som respekterar rättigheter stiftats bakom lyckta dörrar alldeles för länge.
Ert förslag till ändringsfördrag saknar inte brister. Förlusten av EU:s symboler är ett slag mot federalister, liksom polackernas fuskverk när det gäller röstsystem. Men vi kan leva med dessa så länge Ioannina-kompromissen inte är förankrad i fördraget för alltid.
En sak som vi inte kan klara oss utan är dock en definition av EU-medborgarskap i artikel 8 i EU-fördraget, eftersom medborgarskap är en symbol som, till skillnad från en flagga eller en nationalsång, har en verklig existens och verkliga följder för över 450 miljoner människor.
Det är heller inte särskilt oroande att vår utrikesminister skulle kallas den ”höge representanten”. Oroande vore det dock om den höge representanten endast blir rådets marionett. Parlamentet och kommissionen måste slå sig samman för att se till att gemenskapskaraktären hos de yttre åtgärderna respekteras till fullo, och att domstolen övervakar användningen av personuppgifter inom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken.
Slutligen, och kanske allra viktigast, kan vi inte ha två olika klasser av medborgare. Det är helt emot andan i europeisk integration och vi måste göra vårt yttersta för att se till att brittiska och polska undantagsklausuler inte blir permanenta. I detta syfte bör vi kräva en klausul som möjliggör återkallande utan att man behöver sammankalla regeringskonferensen på nytt.
Det är inte endast undantagsklausuler som vi behöver ge akt på. Det gäller även klausuler om deltagande. Om dessa inte formuleras på rätt sätt kan de tillåta regeringar att först urvattna och sedan undvika centrala gemenskapslagar inom området rättsliga och inrikes frågor efter fem års dialog och debatt. Om vissa länder inte kan acceptera en rimlig kompromiss, bör vårt budskap vara detta: De bör överväga en vänskaplig skilsmässa från unionen och sluta att hålla den som gisslan för sina egenintressen. EU:s intressen måste gå före dessa.
(Applåder)
Så jag uppmanar rådet, kommissionen och våra egna företrädare, med Shakespeares ord: ”Spännen edra senor ... Håll andan! Spänn livskrafterna så högt som spännas kan” till försvar för vårt gemensamma intresse.
(Applåder)
Konrad Szymański
för UEN-gruppen. - (PL) Herr talman! I dag står vi inför sista etappen i vårt arbete med ändringsfördraget. Om Lissabontoppmötet ska bli framgångsrikt behöver vi politisk fantasi. De som ser ändringsfördraget som en prioritering borde, i synnerhet i dag, fråga sig om det är värt att tydligare ta ställning mot Polen och Storbritannien och ifrågasätta det resultat som har uppnåtts efter många års förhandlande?
Om vi ska lita på förespråkarna kan stadgan om grundläggande rättigheter egentligen bara förstärka de bindande bestämmelser vi redan har. Men de som pekar på de i huvudsak oförutsägbara konsekvenserna av dess bestämmelser, som tillämpas av EG-domstolen, kanske har rätt. Jag har liknande betänkligheter, och därför förstår jag helt och hållet Storbritanniens och Polens reservationer.
De förluster Polen har drabbats av genom att lämna Nicesystemet kompenseras främst genom Ioanninakompromissen, samt genom att det ständigt finns en polsk generaladvokat i EG-domstolen. Att man undergräver dessa uppgörelser gör att vi i nuläget börjar fundera på om avsikterna är uppriktiga. Polen har, liksom alla andra länder, rätt att förvänta sig bättre verktyg för att undersöka EU:s lagstiftningsprocess. Om sann legitimering saknas kommer det europeiska projektet slutligen att omkullkastas i framtiden. Att lagstiftningsprocessen inte undersöks noggrant är inte någonting som euroskeptiker eller krigshetsare har drömt, som den på något sätt alltid upprörde Martin Schultz påstår, utan det är någonting som verkligen oroar EU-medborgarna. Den förre ordföranden för den federala konstitutionsdomstolen i Karlsruhe och Tysklands förre president Roman Herzog frågade nyligen om Tyskland fortfarande var en parlamentarisk demokrati, med tanke på hur många förordningar som har kommit till utanför förbundsdagen.
Monica Frassoni
för Verts/ALE-gruppen. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Bara några dagar före regeringskonferensens avslutning förbereder vi oss på den vanliga dygnet runt-kohandeln. Så har det alltid varit, och det kommer, som alltid, att sluta med en kompromiss om minsta gemensamma nämnare.
Om man tar en titt på de olika texterna - de som vi har lyckats få fram genom pseudohemliga kanaler, eftersom vi gör mycket lite här öppet - ser man att de är väldigt svårlästa och tydligt användarovänliga. Förhandlarna är dock, som vi mycket väl vet, inte alls intresserade av att vara användarvänliga, att förklara eller involvera sina medborgare i vad som borde vara ett viktigt ögonblick i deras demokratiska liv.
Tvärtom påpekade vi redan under genomgångsstadiet att även om att 90 procent av texten i konstitutionsfördraget har tagits med i ändringsfördraget är texten oklar samt full av tillägg och undantag som försvagar EU, i synnerhet unionens utrikespolitik och rättsliga tydlighet.
Förhandlingarna har helt och hållet legat i regeringarnas händer. De har förts bakom ryggen på medborgarna, och man har dragit nytta av att språkliga och byråkratiska utläggningar har vägt tyngre än passion och demokratiskt deltagande som, på gott och ont, utmärkte konventionsstadiet och perioden med folkomröstningar.
Tre av våra medlemmar deltog i regeringskonferensens arbete och följde juristernas arbete, men det går inte att förneka att de misslyckades med att i förbättra processens öppenhet i någon större grad. Även om de kanske lyckades minska skadorna var de inte i stånd att genomföra några betydande förbättringar, eftersom de inte hade möjlighet till det.
Herr Schulz, herr Brok, herr Barón och herr Duff! Om jag ska vara ärlig förstår jag inte den bakomliggande logiken. Vi borde agera eftertänksamt och se oss själva som gemensamt ansvariga för texten. Även om jag givetvis håller med om att vi borde försöka se till att medlemsstaterna ratificerar den - vilket dock beror på vad som kommer att hända i den slutliga uppgörelsen - förstår jag inte varför vi måste överdriva. Enligt Martin Schultz måste vi säga, även här bland oss själva, att om inte texten antas är det en tragedi, eftersom texten är fantastisk, eftersom texten ... texten är hemsk! Vem som helst som läser den kan enkelt se att den inte är vad medborgarna ville ha.
Det är dock uppenbart att den är bättre än ingenting. Det är uppenbart att den är bättre - nej Martin, lugna ner dig, jag säger inte att jag vill förkasta den - jag säger bara att vi borde vara ansvarsfulla och trovärdiga i våra medborgares ögon och att även om texten inte på något sätt är en tillräcklig kompromiss kommer vi att stödja den. Vi kan dock inte ljuga, och vi kan inte säga att det här är det bästa vi kunde åstadkomma, eftersom regeringarna har stulit den konstitutionella processen från oss och gjort texten till vad den är i dag, och den kunde uppenbarligen vara mycket bättre än den är.
Francis Wurtz
för GUE/NGL-gruppen. - (FR) Herr talman! Jag kommer inte att gå igenom vår grupps allmänna bedömning av det nya utkastet till fördrag. Vi är mot det, och det är inte på grund av nationalism, herr Schultz, vilket är någonting som jag avskyr lika mycket som ni. Det beror i stället på att inget av den grundläggande kritik som kännetecknade debatterna om det gamla utkastet till konstitutionsfördrag - och jag talar inte om EU:s symboler, som vi inte hade några problem med, utan om EU:s politiska drivkraft - har tagits med i beräkningen. Jag får en känsla av att vi kommer att få betala för denna nonchalanta inställning förr eller senare.
Men nu skulle jag vilja uppehålla mig vid en särskild artikel i det nya utkastet, som vi redan har talat om, nämligen artikel 24 i EU-fördraget. Vi verkar vara överens om att ifrågasätta den, och det är bra. Den är i själva verket en känslig fråga eftersom den rör medborgarnas skydd vid behandling av personuppgifter. Lagstiftningsförfarandet som ska tillämpas ska nämligen variera beroende på om uppgifterna behandlas inom EU eller skickas till tredjeland. I det förra fallet ska parlamentet ha full befogenhet; i det senare fallet ska det inte ha någonting att säga till om.
Det här är en rättslig abnormitet och ett allvarligt förnekande av demokratin. I själva verket hänvisar det till tidigare prejudikat från fallet med passageraruppgifter, då rådet gick med på att sända konfidentiella uppgifter om passagerare som reste till USA till de amerikanska myndigheterna, trots att Europaparlamentet helt och hållet motsatte sig det. Rådet skulle vilja fortsätta på det här sättet, och det ger sig självt möjlighet att göra det. Det är oacceptabelt, och parlamentet borde tydligt signalera det till rådet.
Jag vill bara lägga till att den här debatten avslöjar indirekt många saker som min grupp ständigt har uppmärksammat. Den första saken är att stadgan om grundläggande rättigheter kommer att ha ytterst liten effekt. Artikel 8 i stadgan handlar uttryckligen om skydd av personuppgifter. Ändå kränks detta skydd gladeligen, och det kommer att kränkas i framtiden också. Den andra är att vissa viktiga delar i fördraget nästan är omöjliga att tolka. Endast en ytterst välinformerad läsning avslöjar denna typ av fälla. Slutligen är regeringskonferensens arbete emellanåt avsiktligt oklart, och det är så långt det bara kan komma från ett allmänt, öppet utarbetande av en text, vars mål är att bestämma liv och framtid för ett EU med 27 länder och en halv miljard invånare.
Allt detta bekräftar vårt krav på demokrati på två områden, å ena sidan en mer pluralistisk debatt i varje land om vad som står på spel i fördragen, och å andra sidan ratificering genom folkomröstning.
Jens-Peter Bonde
för IND/DEM-gruppen. - (DA) Herr talman! Klockan 17.00 i fredags offentliggjorde EU det nya förslaget till fördrag och försäkrade sig därmed om att medierna inte skulle skriva om det under helgen. Om målet är att smyga in ett fördrag är det ett utmärkt arbete när det gäller förbindelserna med pressen - men vilket beräknande, uselt beteende.
Vid det senaste sammanträdet med talmanskonferensen i Strasbourg lovade talmannen högtidligt att alla politiska grupper skulle få tillgång till alla dokument från regeringskonferensen. Vi har fortfarande inte fått dem. Tre grupper har privilegierad tillgång till regeringskonferensen, medan fem grupper har uteslutits. Det är diskriminerande, och det strider mot likabehandlingsprincipen - återigen beräknande, uselt beteende.
Det nya fördraget innehåller 105 nya befogenheter för EU - precis som konstitutionen. Vetorätten och folkstyret har skurits ner på 62 områden, mot 61 i konstitutionen. Det nya består i att 255 sidor ändringar nu har införts i 2 800 sidor fördrag, vilket har gjort texten oläslig för alla utom nördar - återigen, vilket beräknande, uselt beteende. EU:s nya konstitution kommer att innehålla 3 000 sidor mot den förkastade konstitutionens 560. Det är vad som kom ut av Sarkozys så kallade minifördrag. Tänk att gå till folk med ett praktiskt minifördrag och sedan servera den förkastade konstitutionen igen, men nu utan någon folkomröstning - återigen beräknande, uselt beteende.
Det kan inte antas en enda lag mot bakgrund av konstitutionen som inte också kan antas mot bakgrund av det nya fördraget. De två texterna är identiska när det gäller rättsliga förpliktelser. Skillnaden är att man har ändrat namnet och tagit bort folkomröstningarna - återigen beräknande, uselt beteende.
Mesar! Kom fram med era planer och presentera dem för väljarna. Skriv på petitionen om en folkomröstning på www.x09.eu.
Frank Vanhecke
Herr talman! Den föregående talaren invände mot likheten med ett nytt fördrag som ger EU en ny konstitution, som prackas på oss på ett totalt odemokratiskt sätt. Dessutom har EU:s ordförandeskap tydligen gjort det till ett slags huvudmål att uppnå ett genombrott i den gemensamma europeiska immigrationspolitiken. I så fall skulle den utformas genom rådets och kommissionens, som vi tyvärr redan känner till, ytterst tvivelaktiga beslutsfattande i slutna ”det-angår-inte-mig-grupper”. Det minsta man kan säga är att det skulle vara totalt odemokratiskt.
Invandringsproblemet påverkar våra medborgare personligen, och även deras privata omgivning. Dessutom menar jag att om man flyttar beslutsprocessen till gemenskapsnivå, utan egentlig insyn för någon, är det inte bara odemokratiskt utan också rent farligt.
Det portugisiska förslaget att ”kanalisera” illegal invandring via legal invandring är så absurt att det inte går att uttrycka. Illegal invandring måste tas itu med genom en ”lika för lika”-politik, genom sträng spårning och utvisning samt vattentäta yttre gränskontroller och europeiska anläggningar för förvar och mottagning i ursprungsländerna eller åtminstone på ursprungskontinenten.
När det gäller vad som har beskrivits som den ”absolut nödvändiga” legala invandringen skulle jag vilja påpeka att Europa redan har ungefär 20 till 25 miljoner arbetslösa, och bland dem miljontals arbetslösa invandrare, på grund av allt detta. En ny våg av legal invandring, med påföljande ”familjeåterföreningar”, skulle bara betyda en exponentiell ökning av de synnerligen allvarliga problemen med integration och assimilering.
Om det verkligen bara är fråga om högkvalificerad arbetskraft - vilket jag ifrågasätter - så organiserar vi en kunskapsflykt från de fattiga länderna, vilket verkligen är skandalöst. Eller är avsikten att hålla länder fattiga och underutvecklade? I så fall borde rådet säga det.
Maciej Marian Giertych
(PL) Herr talman! Vad diskuterar vi i dag? En EU-konstitution. Vi diskuterar ett dokument under ett annat namn, med andra formuleringar, men med i huvudsak samma innehåll som den konstitution som redan har förkastats. Man påstår att det är ett dokument på lägre nivå, bara för att slippa folkomrösta om det. Här har vi EU:s politiska elit, och bland den hittar vi ledamöter från parlamentet, Europeiska kommissionen och de nationella regeringarna som försöker lura sin egna väljare och sitt folk.
Vi förväntas stödja ett ändringsfördrag, som i själva verket är Europeiska konstitutionen, den omdöpta europeiska konstitutionen, som väljarna i Frankrike och Nederländerna röstade mot i sina folkomröstningar, och som flera andra länder inte lyckades ratificera inom den utsatta tiden.
Låt oss dra oss till minnes Angela Merkels ord om att ”använda en annan terminologi utan att ändra det rättsliga innehållet” till exempel när det gäller fördragets titel samt namnen på rättsakterna och unionens utrikesminister.
Det är precis vad som har gjorts, och vi har uppmanats att acceptera bedrägeriet. Men vi får inte lura oss själva och våra väljare.
João de Deus Pinheiro
(PT) I mitt anförande i dag, i mitt eget namn och för den grupp jag företräder i parlamentet, skulle jag vilja uttrycka en djup sorg över Fausto Correias bortgång. Han var en bestämd man, men en snäll man, en mycket god man, en mycket solidarisk man. Han är djupt saknad.
För det andra skulle jag vilja säga att det portugisiska ordförandeskapet har visat beslutsamhet och, det borde påpekas, inte tillåtit någon ändring av fördragets mål, som stats- och regeringscheferna har kommit överens om. Vi är säkra på att målet kommer att vidhållas, och att vi kommer att ha ett nytt fördrag före den 20 oktober. Därför säger jag inget mer.
När det gäller Lissabonstrategin måste jag gratulera ordförandeskapet och kommissionen till att de äntligen har förstått det vi sagt i åratal, nämligen att om inte kommissionen ges större makt och ansvar i Lissabonstrategin än vad den gavs 2000 kommer inte Lissabonstrategin att ge resultat. Det skulle därför vara lämpligt att stärka kommissionens roll, och göra den till en central punkt i Lissabonstrategin. Vi hyser hopp om att en sådan ny strategi till slut skulle kunna ge resultat.
Till slut är det ett gott tecken att globaliseringen finns med i debatten på det kommande informella toppmötet. Vår värld i dag handlar nämligen om globalisering, och vi kan inte föreställa oss att toppmötena med Afrika eller Ryssland - som vi hoppas blir en stor framgång - eller debatten om växelkursen för japanska yen eller amerikanska dollar inte styrs av globaliseringen.
Det bör påpekas, som kommissionsledamoten gjorde, att det är viktigt att ha gemensamma regler för internationell handel och marknadsöppnande, och det är lika viktigt att våra avtal med andra affärs- och handelspartner är ömsesidiga. Det är en viktig punkt, och bara av den anledningen skulle det vara tillräckligt att stämma upp i lovsång om kommissionens meddelande.
Herr Lobo Antunes! Jag önskar er all lycka med det informella toppmötet, som kanske kommer vara att av de viktigaste vi haft de senaste åren i EU.
Jo Leinen
(DE) Herr talman, kära parlamentskolleger! Jag anser att vi borde berömma det portugisiska ordförandeskapet för att ha skött förhandlingarna på ett mycket engagerat och målinriktat sätt.
Jag menar att det är bra att ni har hållit nära fast vid junis mandat, med ett fåtal undantag, och avvärjt de otaliga ytterligare kraven, till att börja med Europeiska centralbankens krav på en artikel om Österrikes önskan att minska antalet studenter från andra länder. Inget av detta är med i det nya fördraget, och jag anser att ni är inne på slutspurten. Nu finns det knappast någonting som kan hindra oss från att uppnå konsensus om det nya fördraget.
Undantagsklausulerna är sorgliga. De ger intryck av oenighet och motsägelser. De splittrar EU, och gör också att det tar tid att fatta beslut inom tredje pelaren. De är verkligen deprimerande, och de är huvudsakligen vad Storbritannien ville. Andrew Duff talade om en beräknande mentalitet. Jag hoppas inte att det blir ett prejudikat.
Jag menar att alla Storbritanniens grundläggande krav har blivit tillgodosedda. Jag läser med oro vad som fortfarande diskuterades i går i underhuset. Det finns ingenting mer att säga om detta. Det skulle vara fullständigt oacceptabelt att komma med ännu fler krav nu.
Det kommer att bli diskussion om Polens krav på att på något sätt förankra Ioannina, men möjligheten till blockad får inte stärkas. Vi vill verkligen öka handlingsförmågan. Detta måste förbli ett undantagsfall. Det var ett informellt avtal, och det borde inte bli norm.
Jag vill att vi tillsammans med kommissionen och rådet ska kunna tillkännage stadgan här i plenum med de tre institutionerna. Det skulle verkligen vara en bra signal till medborgarna. Jag skulle också vilja se att Margot Wallströms krav fanns med igen i fördraget, det vill säga att medborgarna ges rätt till information. Två tredjedelar av medborgarna känner sig oinformerade. Det skulle vara ett bra tillägg till fördraget.
Herr rådsordförande! Parlamentet kommer att göra allt det kan för att se till att Lissabonfördraget förverkligas. Jag tackar våra tre företrädare, liksom ordföranden som kommer att ta hand om det här på toppmötet i Lissabon.
Sophia in 't Veld
(EN) Herr talman! Jag konstaterar med stor bedrövelse att medborgarnas rättigheter tydligen inte är centrala i det nya fördraget. Tyvärr har stadgan om de grundläggande rättigheterna offrats för den nederländska regeringens rädsla för en folkomröstning. Stadgan om de grundläggande rättigheterna måste vara rättsligt bindande till fullo och för alla, eftersom denna stadga är den praktiska tillämpningen av våra gemensamma värderingar.
Vad innebär en undantagsklausul? Innebär den ett undantag från dessa gemensamma värderingar? Eller innebär den att Polen och den brittiska regeringen helt enkelt låtsas hålla med om dessa värderingar men sedan nekar sina medborgare medlen för att få igenom sina rättigheter? Vad innebär en undantagsklausul? Sätter vi inte ett farligt exempel här? Låt oss fråga oss själva om kommande länder, blivande medlemsstater, kommer att ha samma rättighet till undantag? Om Turkiet, ett land som jag mycket gärna skulle se som medlem i EU, ber om ett undantag från stadgan om de grundläggande rättigheterna, kommer Turkiet att beviljas samma rättighet?
Den andra frågan är att man mellan konstitutionen och fördraget på något sätt har skapat en ytterligare, lägre standard för uppgiftsskydd - en lägre standard som gäller den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitikens område. Jag förutser att medlemsstaterna i framtiden kommer att försöka kringgå regler om uppgiftsskydd genom att till exempel kalla anti-terroriståtgärder för gemensam utrikes- och säkerhetspolitik, i stället för polisiärt och straffrättsligt samarbete.
Slutligen vill jag uppmana kommissionen och medlemsstaterna att överväga att så snart fördraget har undertecknats agera i det nya fördragets anda och involvera Europaparlamentet som en fullvärdig medlagstiftare i frågor som gäller rättsliga och inrikes frågor, och snabbt råda bot på det demokratiska underskott som vi har levt med så länge.
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL) Herr talman, mina damer och herrar! Stats- och regeringschefer är än en gång sysselsatta med att förändra sättet EU fungerar på genom att ge unionen ett nytt fördrag. Omtanken om Europas folk och deras framtid är rörande.
Men vi kan inte låta beslut från ett informellt toppmöte ersätta den demokratiska vägen med folkomröstningar i de enskilda staterna om huruvida fördraget ska antas. Det skulle vara ett svek mot folken i medlemsstaterna. De har rätt att bestämma självständigt i så viktiga frågor.
Man har ändrat lite grand i texten i det gamla konstitutionsfördraget, vilket gör det möjligt att lägga fram dokumentet i sin helhet, beroende på aktuella politiska behov antingen som ett helt nytt dokument, eller som det tidigare fördraget utan några väsentliga förändringar. Därför skulle jag vilja fråga hur rådet och kommissionen definierar dokumentet i fråga. Är det ett nytt fördrag, eller är det en förkortad version av det gamla fördraget? Kommer ratificeringsprocessen att börja från noll i alla medlemsstater?
Johannes Voggenhuber
(DE) Herr talman! Vem som helst som har sett hur regeringarna har angripit konstitutionen under det senaste året, gjort den oigenkännlig och oläslig samt stulit dess anda och europeiska karisma måste medge att allt detta inte har någonting att göra med vad medborgarna ville - inte ens dem som röstade nej i Frankrike och Nederländerna.
Vem som helst, som kunde se vilket tålamod och vilken tid man har lagt ner på det som nu händer i upptakten till regeringskonferensen, måste dock inse att regeringarna har angripit konstitutionens struktur som termiter, med sina jurister och statstjänstemän. Bit för bit har konstitutionen dragits ut. Jag undrar verkligen varför ingen frågar regeringarna om vad de håller på med. Är det verkligen bara deras egen makt och avsaknad av kännedom om människors förväntningar, eller är det ren och skär nationalism som vi ser öka igen i Europa?
Språket! I dag frågade en delegation av medlemmar från det österrikiska parlamentet mig: hur kan jag göra ert ”ja” till konstitutionen förståligt för alla? Jag kan inte läsa den. Jag kan inte förstå den längre. Jag vet inte längre vad texten, referenserna, fotnoterna och fällorna betyder.
Jag tror att i slutet av regeringskonferensen kommer ett Europa att torna upp sig där folk för första gången i historien inte längre kommer att kunna känna igen den politiska ordning de lever i. Och då kommer ni att förlora många anhängare, även dem som kämpade för konstitutionen under många år.
Grundläggande rättigheter! Herr vice kommissionsordförande, ni förespråkar kompromissanda! Men varför åberopar ni inte universella, grundläggande, mänskliga rättigheter? Det är otänkbart för oss att skapa en värdegemenskap där ett fåtal stater säger ”men jag tillhör inte den här värdegemenskapen”. Hur ska vi kunna bemöta Vladimir Putin och säga till honom: vi är en stor värdegemenskap som är för universella mänskliga rättigheter - utom några av oss. Det här är en så stor spricka i EU:s trovärdighet att vi inte kan åberopa kompromissandan! Det är en helt annan anda. Det är en stor politisk demon som dominerar här. Jag anser att det som händer i detta ögonblick inte kommer att godkännas av medborgarna, och det strävar vi inte längre efter.
Pedro Guerreiro
(PT) Herr talman! Jag skulle vilja börja mitt anförande med att uttrycka min egen och min grupps sorg över vår bortgångne kollega, Fausto Correia.
När det gäller reformen av fördragen upprepade rådets ordförandeskap bara att det bestämt hoppades att nå ytterligare ett skede, inte det sista skedet, i återhämtningsprocessen för det projekt som föreskrivs i den europeiska konstitutionen. Det innebär att ta ett steg till i den process som inleddes i början av juni under det tyska ordförandeskapets ledarskap i syfte att införa innehållet i ett förkastat fördrag genom att lägga fram det i en annan form, försöka gå framåt utan att beakta och emot folkets uttalade vilja, något som är ett verkligt politiskt bedrägeri.
Detta fördrag är ett försök att bana vägen för en nyliberal politik som motarbetar sociala rättigheter och fördelar som uppnåtts, och som gynnar de stora multinationella företagen. Federalism införs under stormakternas styre inom den ram som ger unionen status som juridisk person, där staterna fråntas sina befogenheter och Europeiska unionen ses som en pelare i Nato. Detta syftar till att främja en interventionspolitik som gynnar stormakternas intressen. Det är ett fördrag som syftar till att skapa ett ekonomiskt, politiskt och militärt block med imperialistiska ambitioner. Det är ett fördrag som inte kommer att få bukt med de djupa och obotliga motsägelserna i denna europeiska integrationen, utan som tvärtom kommer att ha en tendens att framhäva dem.
Vi för vår del kommer att fortsätta fördöma de faktiska målen i detta fördrag, argumentera för att det måste förkastas och begära en bred nationell debatt och samråd med det portugisiska folket för ett EU byggt på samarbete när det gäller framsteg och fred mellan suveräna stater med lika rättigheter.
Slutligen skulle jag vilja uttrycka mitt stöd för den stora demonstration som stöds av fackföreningen CGTP-IN, och som ska hållas i Lissabon den 18 oktober.
Patrick Louis
(FR) Herr talman, mina damer och herrar! Oavsett om vi gläder eller beklagar oss håller alla med om att det fördrag som ska undertecknas i Lissabon bara är en återvinning av den europeiska konstitution som förkastades genom två folkomröstningar 2005. Som det påpekades i en rapport från underhuset i går har fördraget allt: europeisk rätt, till och med sekundärrätten, ges företräde framför nationell rätt, till och med konstitutionell rätt; EU får status som en juridisk person, något som kommer att skapa förutsättningar för kommissionen att företräda medlemsstaterna på den internationella arenan; utrikesministern får ett annat namn; den största kompetensöverföringen i den europeiska integreringens hela historia; åtminstone fyrtio nya ämnen och det breda område som grundläggande rättigheter utgör.
Inom dessa väggar, där ordet ”demokrati” ständigt är på allas våra läppar, skulle jag vilja försöka vädja till ert samvete. Vilken äkta demokrati skulle anse att det var normalt att låta en text träda i kraft som människor har förkastat i en folkomröstning? Varför ska folket fråntas sin rätt att uttala sig om det nya fördraget och om andra nya utvidgningar? Vilken slags politisk regim tror ni att ni skapar genom att en aning mer underordna våra demokratier ett system som inte kännetecknas av någon maktfördelning, ingen politisk ansvarsskyldighet för regeringarna och ingen representation av folket, förutom ett enda europeiskt folk?
Den italienska federalisten Tommaso Padoa-Schioppa har redan gett svaret. Jag citerar: ”Mellan de två polerna av folkets konsensus och några få regeringars ledarskap har EU skapats av en metod som skulle kunna definieras med begreppet 'upplyst despotism'”. Han har rätt! Och folkets nej till denna upplysta despotism har övertygat federalisterna om att de än en gång måste fortskrida under täckmantel, eftersom den enda skillnaden mellan det förkastade konstitutionsfördraget och det som ska komma är att det första inte innehöll lögner.
Jim Allister
(EN) Herr talman! Om man ser till tidigare handlande misstänker jag att rådets möte kommer att bli ett tillfälle när brittiska fasta principer kommer att luckras upp, för att senare suddas ut helt och hållet av den federalistiska EG-domstolen. Undantagsklausul, klausul om deltagande ... Vad det än blir så kommer den brittiska regeringen att anse sig som segrare och andra kommer att offentligt ge efter för britterna, i vetskap om att varje synbarlig eftergift i verkligheten saknar all substans. Allt detta är till för att lura den brittiska allmänheten att tro att ändringsfördraget faktiskt skiljer sig markant från den avvisade konstitutionen, när det uppenbarligen inte gör det.
Nu när Gordon Brown inte vågade utlysa nyval är behovet av en brittisk folkomröstning större än någonsin. Om inget val hålls innebär det att Labours uttryckliga löfte från 2005 om en folkomröstning måste hållas. Om ingen folkomröstning hålls finns det inget mandat för Gordon Brown att gå vidare till ratificering, och det är den slutsats som alla demokrater i Storbritannien bör enas om.
Timothy Kirkhope
(EN) Herr talman! Jag skulle vilja tacka rådet och kommissionen för deras anföranden. Det informella toppmötet i Lissabon kommer att vara en avgörande händelse, mot bakgrund av offentliggörandet av förslaget till ändringsfördrag, som stats- och regeringscheferna kommer att fokusera på när de möts där. Men processen med regeringskonferensen har skyndats på alltför mycket. Den brittiska regeringen säger att den bara har haft två dagar på sig att överväga förslaget till mandat. Som andra talare har påpekat är givetvis förslagen i hög grad desamma som i den ursprungliga konstitutionella texten.
Den brittiske premiärministern har ett problem. Det handlar om tillit - tillit till vad han säger. Under de senaste veckorna har han uppmuntrat ministrarna att tala sig varma för utsikterna till ett val i Storbritannien och sedan, när den politiska situationen blev obekväm, backade han ur detta. Jag menar att hans europeiska kollegor, andra europeiska ledare, bör ge akt på att vad han än säger i Lissabon, så menar han troligen något helt annat. De brittiska konservativa ledamöterna kommer naturligtvis att fortsätta att kräva en folkomröstning om fördraget. En mycket stor majoritet av britterna vill ha en folkomröstning, inklusive de flesta av regeringens egna anhängare. Om premiärministern fortsätter att motstå detta tryck, trots ett tydligt löfte i valmanifestet, då kommer britterna att få ytterligare en bekräftelse på att man inte kan sätta tilltro till honom. Ledaren för mitt parti sa att detta mycket väl skulle kunna vara ett uppenbart fall av trolöshet - ett av de största och mest uppenbara exemplen på trolöshet i modern politik.
Jag önskar också att EU kunde koncentrera sig mer på globaliseringen och på att mildra världens fattigdom och hantera klimatförändringar. Dessa är de lektioner som vi vid det här laget bör ha lärt oss. Jag hoppas att vår premiärminister kommer att vara uppriktig mot britterna i de frågor som tas upp i Lissabon. Vi vill ha ett framgångsrikt EU, men det måste vara ett EU som koncentrerar sig på de saker som folk verkligen stöder och förstår.
Edite Estrela
(PT) Jag skulle vilja börja med att tacka er på den portugisiska socialistiska delegationens vägnar för alla sympatiyttringar när det gäller min kära vän Fausto Correias död. Vi är alla - Portugals demokrati, det portugisiska socialistpartiet och parlamentet - fattigare på grund av hans bortgång.
Med en vecka kvar före det informella toppmötet vill jag vara optimistisk och tro att det sunda förnuftet kommer att segra. Jag vill vara optimistisk och tro att alla de 27 medlemsstaterna kommer att ta sitt politiska ansvar gentemot medborgarna i de respektive länderna, gentemot europeiska medborgare och gentemot världen. Jag vill tro att Europeiska rådet kommer att sluta ett politiskt avtal och godkänna ändringsfördraget den 19 oktober, något som kommer att bryta detta alltför långvariga dödläge.
Jag är optimistisk, eftersom vi alla är medvetna om behovet att uppfylla de europeiska medborgarnas förväntningar och tvivel, och de undrar med rätta över den internationella roll som Europeiska unionen spelar och om de fördelar som den kommer att skapa i framtiden. Jag vill vara optimistisk, eftersom vi alla vet att världen ser på EU och väntar på ett positivt tecken. Vi känner alla till att världen behöver ett enat och samstämmigt EU. Vi känner alla till att världen inte stannar och att EU inte kan förbli fängslat i sin nationella egoism. Vi känner alla till att det är nödvändigt att övervinna dödläget för att kanalisera vår energi mot främjandet av ekonomisk utveckling, skapandet av arbetstillfällen och kampen mot klimatförändringarna. Detta är prioriteringar.
Juristerna har kommit överens om utarbetandet av texten till fördraget plus dess bilagor. Tekniska/juridiska svårigheter löstes, även om de var invecklade. Regeringskonferensen fullföljde det uppdrag som den fått av rådet. Det portugisiska ordförandeskapet gjorde allt i sin makt för att övervinna hindren. Europaparlamentet gjorde sitt arbete både inom och utanför regeringskonferensens ram, till vilken våra kolleger Elmar Brok, Enrique Barón Crespo och Andrew Duff bidrog på ett ovärderligt sätt. Detta innebär att alla hittills har gjort sin plikt med stor ansvarskänsla och inom den tillåtna tidsramen. Nu kan man hoppas att inga artificiella hinder kommer att resas, som dikteras av kortsiktiga nationella politiska omständigheter i stället för objektiva reservationer när det gäller innehållet i fördraget. Ingen skulle förstå om samma stats- och regeringschefer som godkände regeringskonferensens mandat skulle ta tillbaka det som de redan sagt. Detta skulle vara en skam för dem. Vi skulle då på riktigt träda in i en kris med oförutsebara konsekvenser. Texten kanske inte är den bästa, men den är ett tillfälle och bättre än ingenting.
Låt mig få avsluta med att citera det som Jean Monnet sa: ”Jag har alltid trott att Europa skulle byggas genom kriser och att det skulle vara summan av deras lösningar.” Visa och profetiska ord. Låt oss hoppas att EU lyckas skapa historia, skriva ytterligare en sida i historieboken om byggandet av Europa.
Alexander Lambsdorff
(DE) Herr talman! Vi har kämpat med viss framgång för mer demokrati och effektivitet i konstitutionsförfarandet - för närvarande i processen för att få detta ändringsfördrag - men diskussionen kan inte egentligen handla om genomblickbarhet. Vi skulle redan ha kunnat läsa allt det som rådets ordförandeskap har lagt fram här genom ett meddelande till parlamentet i pressen. Några mer konkreta uttalanden av ordförandeskapet skulle ha varit lämpligt. Kampen för öppenhet måste därför fortsätta! Parlamentet har varit starkt engagerat i kampen för en kraftigare rättsstatsprincip - för vilket jag är utomordentligt tacksam mot våra företrädare. Uppgiftsskydd i den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, ett större parlamentariskt deltagande, avskaffande av den tredje pelaren till förmån för en gemensam rättslig politik och inrikespolitik, stadgans rättsligt bindande natur, allt detta är ämnen som till och med är viktiga för liberalerna i mitten, och de ligger till grund för våra gemensamma värderingar.
Låt mig säga följande om undantagsbestämmelser. Man kan göra åtskillnad mellan de som bygger på inrikespolitik och de som gäller utrikespolitik. Inom inrikespolitiken rör de kanske en rättskultur, nationella traditioner och olika föreställningar om sociala värden. Jag kan till och med förstå, även om jag egentligen inte samtycker till det, att vi röstar om en undantagsbestämmelse i detta sammanhang. Det som jag inte kan förstå eller alls godta är några medlemsstaters, särskilt Storbritanniens, blockad på området gemensam utrikes- och säkerhetspolitik. Timothy Kirkhope sa just att vi bör utveckla politik på områden där medborgarna stöder den. Medborgarna stöder en trovärdig gemensam utrikes- och säkerhetspolitik. Det är en objektiv nödvändighet mot bakgrund av de utmaningar som vi står inför: kampen mot terrorism, krisen i Mellanöstern, kampen mot fattigdom, smittsamma sjukdomar och migration. Det finns en rad utmaningar här som vi bara kan möta tillsammans.
Vi undrar därför helt objektivt (och Martin Schulz har gjort det, och jag anser att han har helt rätt) vem som ska besluta om världens öde om tjugo eller trettio år? Förenta staterna, Kina, Indien och ... Storbritannien? Ingen tror på det! Inte heller Tyskland eller Frankrike kommer att göra det. Vi kommer antingen att göra detta tillsammans eller inte alls! Vi behöver därför en europeisk anda, och vi behöver detta ändringsfördrag!
Miguel Portas
(PT) Om jag får nämna bristen på öppenhet, i stadgan om de grundläggande rättigheterna står det att ”ingen får dömas till döden eller avrättas” inom EU. Så långt är allt gott och väl, men detta är inte hela bilden. Tolkningsgrunden för denna artikel är ramen för den europeiska konventionen, och i denna fastställs några oacceptabla undantag. Staterna kan till exempel återinföra dödsstraffet om det råder ett överhängande hot om krig. Vad är detta för idé?
Just denna rättskälla ger personal inom brottsbekämpande myndigheter rätt att döda i händelse av uppror och sanktionerar till och med, jag citerar åter, ”frihetsberövande i administrativt syfte”. Ni minns säkert Jean Charles de Menezes, som dödades 2005 i Londons tunnelbana. Var det ett olyckligt misstag eller ett brott som skulle kunna tolereras enligt det framtida fördraget? I dag i Lissabon talar José Sócrates och Durão Barroso mot dödsstraffet. Vilka styrande kan verka för ett fördrag som nu innebär att man släpper in det genom bakdörren?
Alessandro Battilocchio
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Andra ledamöter kommer att bekräfta detta i den kommande debatten, men jag anser att det är rätt att framhålla - delvis med hänsyn till det kommande toppmötet - att en EU-medborgare är en person som innehar medborgarskap i en medlemsstat enligt nationell lag.
En medborgare är alltså en person som drar fördel av de rättigheter som denna status ger honom eller henne, och särskilt rätten att rösta och väljas till ledamot av Europaparlamentet. Vem har vi arbetat för, sedan åratal tillbaka, när vi talar om rätten till fri rörlighet, utbildning, hälsovård, arbete, värdighet, om inte för de medborgare som demokratiskt har valt oss?
Jag anser att det är lika viktigt att upprätthålla en ömsesidig respekt mellan medlemsstaterna: i årtionden har en informell överenskommelse omfattat den jämvikt som de tre största EU-staterna efter Tyskland har beviljats. När det gäller språken har detta redan kränkts oräkneliga gånger. Nu fastställs det i Lamassoure-Severins förslag att denna jämlikhet när det gäller politisk jämvikt också ska tas bort.
Om detta är den underliggande uppfattningen bör vi inte vara särskilt överraskade över att det är så svårt att nå en överenskommelse i syfte att fastställa en gemensam framtid. Det europeiska toppmötet bör därför intensivt återspegla EU-medborgarnas idéer och demokratisk legitimitet.
Josef Zieleniec
(CS) Jag är förvissad om att en slutlig överenskommelse om lydelsen i ändringsfördraget kommer att nås under det kommande toppmötet i Lissabon. Undertecknandet och ratifikationen av det kommer att sätta stopp för den institutionella kris som folkomröstningarna i Frankrike och Nederländerna orsakade.
Den interinstitutionella reformen är nödvändig, men den är inte tillräcklig i sig för att EU ska lyckas i en mer globaliserad värld, och i förhållande till dess medborgare. Den institutionella reformen är en oumbärlig del av lösningen, men den är inte en lösning i sig. När ändringsfördraget väl har trätt i kraft måste vi engagera oss i den grundläggande debatten om den europeiska integreringens framtida inriktning. Svar på EU:s ekonomiska, sociala och säkerhetsmässiga frågor kommer att sökas genom en sträng granskning av befintlig politik.
Slutmålet för det europeiska projektet och sammanhörande frågor om EU:s gränser måste sättas i centrum i dessa debatter. Folkomröstningarna i Frankrike och Nederländerna samt de komplicerade förhandlingarna om formuleringen i ändringsfördraget signalerar att den grundläggande debatten om innehållet i det europeiska projektet kommer att bli mycket mer utmanande är vad som hittills varit fallet.
Det är därför som det är så viktigt att svara ordentligt och utan försening på president Nicolas Sarkozys förslag att inrätta en så kallad visemannakommitté, som skulle ge denna debatt mycket välbehövd stimulans och leda den i rätt riktning. Detta organ bör ha ett tydligt uppdrag, men inte på något sätt bestå av företrädare för medlemsstaternas regeringar. Det bör snarare vara en utvald grupp av framstående forskare, enastående företagare, tidigare diplomater och politiker. De bör vara personer som inger naturlig auktoritet och respekt, inte tjänstemän med uppgifter som tilldelats dem av deras regeringar. Målet med denna kommitté bör inte vara att ersätta den offentliga debatten, utan den ska snarare fungerar som en katalysator för debatt och lägga fram konkreta förslag om den europeiska integreringens framtid.
Genom ändringsfördraget kommer vi att få arbetsredskap som kanske är ofullständiga men nödvändiga, och det är upp till oss att utnyttja deras fulla potential. EU:s medborgare förväntar sig konkreta, handgripliga resultat från EU. Det är vårt arbete att infria dessa förväntningar.
Robert Goebbels
(FR) Herr talman! Regeringskonferensen sammanträdde förmodligen i den djupaste delen av kanaltunneln för att slippa den allmänna opinionen. Fru Wallström! Resultatet är omöjligt att lägga fram för den vanliga medborgaren. Mer än 300 ändringsförslag begravda i 150 sidor har omvandlat fördraget om Europeiska unionen och fördraget om dess funktionssätt. Som en bonus kommer det att finnas 53 förklaringar och 12 protokoll.
I kölvattnet efter EU:s symboler, som flaggan och hymnen, kommer andra politiska insatser också att svepas bort. Social dialog kommer inte längre att vara en övergripande förpliktelse för EU. Arbetsmarknadsparterna ombeds att inte besvära sig med ekonomisk politik, utan bara med social politik. I protokollet om tjänster i allmänhetens intresse föreskrivs indirekt att konkurrensrätten har företräde framför alla tjänster som tillhandahålls medborgare av kommuner eller regioner, hur vagt kommersiella de än är. Nationella regeringar, som ett slags nattvakter, kan bara besluta om icke-ekonomiska tjänster i allmänhetens intresse.
Man ljuger för oss om den bindande natur som ska känneteckna stadgan om de grundläggande rättigheterna. I protokoll 7 står det, och jag citerar: ”för att skingra varje tvivel, innehåller avdelning IV i stadgan ingenting som medför rättigheter tillämpliga på Polen eller Förenade kungariket”. För att tala klartext, EG-domstolen kan inte upprätthålla respekten för stadgan. Jag hoppar över alla undantagsbestämmelser som leder till ett EU med två hastigheter när det gäller euroområdet, Schengenavtalet och regler om rättsliga och inrikes frågor.
Artikel 24 passar en totalitär stat, eftersom den bara ger rådet möjlighet att fastställa regler om skydd av personuppgifter för våra medborgare och tillåter dessa uppgifter att fritt cirkulera till USA. Varken parlamentet eller ens EG-domstolen kommer att kunna skydda de grundläggande friheterna. George Orwells Storebror är inte långt borta!
Slutligen hotas vi av inbegripandet av en permanent vetorätt för regeringarna, som härrör från Ioanninakompromissen. Herr talman! Detta är oacceptabelt. Personligen börjar jag återupptäcka några av fördelarna med Nicefördraget.
Roberta Alma Anastase
(RO) Toppmötet i Lissabon kommer att ge Europeiska unionen möjlighet att debattera och kanske besluta om ett ämne av stor vikt för dess framtid och roll på 2000-talet.
Kontexten året 2007, det år då Europeiska unionen består av 27 länder och den internationella scenen blir alltmer globaliserad, tvingar oss att ifrågasätta EU:s mål, prioriteringar och funktionssätt.
Europeiska unionens åtgärder på 2000-talet bör utan tvivel baseras på två grundläggande principer: demokratisk legitimitet och en nära förbindelse med EU-medborgarna, liksom en ökad sammanhållning och effektivitet när det gäller dess verksamhet, inbegripet yttre aktiviteter.
För det första innebär detta respekt för och främjandet av demokratiska värderingar, våra medborgares rättigheter, inbegripet minoriteters rättigheter, och ur denna synvinkel välkomnar jag det tydliga omnämnandet av denna aspekt i den formulering som föreslagits för fördraget.
För det andra kan inte Europeiska unionen bara vara en strategisk aktör i dagens globaliserade värld utan att inrikta sin utrikespolitik på att lösa tvister och uppmuntra till internationell och interkulturell dialog, särskilt inom ramen för den politik som främjar regionalt samarbete.
Sist, men inte minst, bör vi inte glömma drivkraften i all utveckling, nämligen utbildning och den ställning som denna har i den reviderade versionen av Lissabonstrategin.
Utan att ger förstärkt uppmärksamhet åt den europeiska utbildnings- och forskningspolitiken kommer vi inte att kunna tala om en reformerad, konkurrenskraftig och stark union.
Jag hoppas att toppmötet i Lissabon också kommer att ge tydliga svar på de frågor som vi ställer i dag.
Hannes Swoboda
(DE) Herr talman! Min kollega Robert Goebbels sa efter sitt anförande att han, trots sin kritik, inte skulle dö för Nicefördraget - vilket jag inte hoppas att han gör, utan må han leva länge än. Först och främst är inte Nicefördraget ett fördrag som det är värt att dö för! Jag hoppas att detta fördrag som vi får åtminstone kommer att ha ett mycket högre mervärde än Nicefördraget.
Jag skulle vilja fortsätta där Alexander Lambsdorff slutade. Våra medborgare vill ha en stark europeisk union, inte som ett intrång i det dagliga livet, utan en yttre representation som syftar till att kunna företräda våra medborgare på ett bättre sätt. Jag anser nu att detta fördrag, trots alla dess svagheter, fortfarande är en avsevärd utveckling. Det är en nödvändig, om än otillräcklig, förutsättning för oss om vi ska fortsätta att föra en aktiv utrikes- och säkerhetspolitik. Problemet med Kosovo är naturligtvis oroande. Vi ska se om den allmänna viljan att verka för en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik finns. Både det portugisiska och det slovenska ordförandeskapet måste lägga i en mycket högre växel för det som vi gör, om ingen uppgörelse i godo nås här. Men det är viktigt att vi skapar lämpliga villkor på lång sikt.
Jag skulle vilja ta upp två saker här: å ena sidan behöver vi naturligtvis en fungerande diplomattjänst, som måste placeras inom kommissionen. Det är meningslöst att placera utrikespolitik hos kommissionens vice ordförande och höga representanter om diplomattjänsten då helt enkelt måste organiseras någon annanstans. Å andra sidan - som flera kolleger, såsom Enrique Barón Crespo med flera, redan har påpekat - måste vi klargöra att parlamentet har varit engagerat från början när det gäller utnämnandet av den höga representanten.
Slutligen ytterligare en kommentar till kommissionens vice ordförande: ni påpekar upprepade gånger hur viktiga förhandlingarna om detta fördrag är. Saken kommer inte att lösas - som min kollega Martin Schulz har sagt - med det avtal som förhoppningsvis kommer att nås i rådet och inte ens genom ratifikation, utan våra medborgare måste under och efter ratifikationen vara övertygade om att detta fördrag kommer att hjälpa dem genom att deras intressen företräds i världen.
Zbigniew Zaleski
(PL) Herr talman! Några betraktelser över Lissabonstrategin. Nyligen inträffade händelser som hör samman med den konstitutionella krisen har gjort EU:s medborgare medvetna om att det finns ett behov av reform och förändring.
Kärnan i ett demokratiskt system av beslutsfattande är att nå enighet, genom majoritet eller enhälligt stöd för vissa idéer, där ett grundlöst veto inte utfärdas av en part i viktiga frågor. Vi diskuterar frågan om numerär representation i beslutsfattande i forumet för ett enat EU, och därigenom berör vi principerna för hur en gemensam organism fungerar. Det är därför som det också är viktigt att beakta minoritetens röst, som på grund av exempelvis dess geografiska situation eller dess historiska erfarenhet och politiska situation ofta kan uttrycka en verklighetssyn som är av betydelse för EU.
Den levande och dynamiska organism som EU är får inte stängas inom en sträng och allmän ramlagstiftning som för gott införs av det nu sittande parlamentet eller kommissionen. En person eller en nationell grupp har en obegränsad beteenderepertoar, och livet och den aktuella situationen kräver en anpassning av bestämmelser, men inte av värderingar, som bör förbli konstanta i förhållande till verkligheten. Vi får inte underskatta den omedelbara östra dimensionen av de ekonomiska, politiska och energimässiga aspekterna. Det är inte bara väst som räknas, och jag anser att det sittande parlamentet måste vara mer flexibelt i detta avseende.
Och en annan betraktelse: det utvidgade ekonomiska perspektivet som vi diskuterar och som kommer att bli diskussionsämnet bör vara ett element i den så kallade Lissabonstrategin, om vi vill komma i kapp USA.
Och slutligen: större engagemang från de folkvalda nationella parlamenten som kommer att föra EU-frågorna närmare folket. Vad detta egentligen betyder är att mer av besluten om EU:s form, innehåll och framtid bör fattas av medborgarna, och inte bara av regeringsföreträdare som råkar sitt vid makten.
Richard Corbett
(EN) Herr talman! Låt mig gratulera det portugisiska ordförandeskapet till de framsteg det har gjort för att nå samförstånd. Men självklart har vi hört från många kollegor i dag att det finns en avsevärd besvikelse här i parlamentet. Många är besvikna över att ha förlorat idén med en konstitution som skulle ha ersatt de nuvarande fördragen och lagt en ny rättslig grund för vår union.
Det finns andra som är besvikna över de många förändringar som har fastställts och de särskilda bestämmelserna och undantagen för vissa medlemsstater. Vissa av dessa förändringar är givetvis beklagansvärda. Men de är det pris som måste betalas för att nå en överenskommelse mellan alla 27 länder som kan ratificeras av alla 27 länder.
Detta är den situation som vi står inför. Det finns ingen väg kring det faktum att detta fördrag måste vara acceptabelt för alla medlemsstater och ratificeras av alla medlemsstater. Kollegorna bör inte förlora helhetsperspektivet. Detta fördrag, även i denna form, innehåller många nödvändiga reformer. Vi behöver dessa reformer, unionen behöver dessa reformer. Alla som vill ha en väl fungerande och demokratiskt ansvarig union bör stödja dessa reformer.
Alternativet till ändringsfördraget är mer av samma sak, men med flera år till av käbbel om institutionerna och EU:s mekanismer. Jag skulle hellre säkra ändringsfördraget och sedan gå vidare med större kapacitet för unionen att ta itu med de verkliga frågor som medborgarna är intresserade av. Klimatförändringar, läget i vår ekonomi, utvecklingsbistånd till utomeuropeiska länder, miljön - alla dessa saker för vilka vi behöver unionen, eftersom vi ensamma och enskilt inte är effektiva, men kan åstadkomma mer tillsammans.
Låt oss gå vidare och få dessa institutionella frågor avgjorda en gång för alla.
Othmar Karas
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Lissabon för oss ytterligare ett viktigt steg närmare och avslutar följderna av sammanträdena med framgång. Men Lissabonstrategin för oss inte fram till vårt mål. Ratificeringsförfarandet ligger fortfarande framför oss och kommer verkligen att kräva allt av oss, av oss alla.
Vi ska lyckas tillsammans eller inte alls att göra Europeiska unionen mer demokratisk, närmare dess medborgare, mer öppen, mer handlingskraftig, både på insidan och på utsidan. Ändringsfördraget innebär ytterligare ett steg i rätt riktning. Det är bara om vi gör detta tillsammans som vi kommer att lyckas förankra ändringsfördraget i allmänhetens medvetande som ett mervärde för EU:s medborgare, EU och Europa som helhet.
Det enda problemet är att vi fortfarande inte har placerat egoism, nationalism, protektionism, EU:s nejsägare och EU:s lögnaktighet på deras plats med enbart ändringsfördraget. Det är gemensamhetens cancer, EU:s framtids cancer.
Undantagsmetoden är oförenlig med ett enat EU. Undantagsmetoden försvagar värdegemenskapen. Den skapar första och andra klassens medborgare, och jag undrar varför företrädarna för Polen och Storbritannien vill motarbeta EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik.
Vi vill att uppgiftsskyddet ska kontrolleras genom lag med parlamentariskt deltagande. Vi vill att beslut om personalfrågor ska fattas efter valet till Europaparlamentet. Vi vill att arbetsmarknadsparterna och den sociala dialogen ska fortsätta att förankras och stärkas. Vi vill att det ska bedrivas pr-verksamhet om ändringsfördragets mervärde och den fortsatta utvidgningen av Europaparlamentets rättigheter till medbeslutande, eftersom det endast är på detta sätt som EU blir mer demokratiskt, närmar sig sina medborgare och blir öppnare.
Bernard Poignant
(FR) Herr talman! När det gäller fördraget är det inte detaljerna som avgör utan ratifikationen. Vi bör komma ihåg Danmark 1992, Irland 2001, Frankrike och Nederländerna 2005, och till och med Sverige om euron 2003. Ingenstans går man säker för en nejröst. Naturligtvis är varje medlemsstat ansvarig för sin egen ratifikation, oavsett om den görs genom parlamentariska kanaler eller en folkomröstning, men är det helt omöjligt att samordna det hela? Jag anser att ett sammanförande av alla ratifikationer skulle förebygga en ändlös ström av nationella debatter och göra det möjligt för den europeiska allmänhetens opinion att framträda tydligare.
Jag kan föreslå ett datum: de första två veckorna i maj 2008, eftersom detta är de två veckor då vi upplevde slutet på andra världskriget, och det är Europadagen den 9 maj. Detta år kommer också att vara 60-årsdagen för Haagkongressen, som satte Europa i rörelse, med Winston Churchill som ordförande. För oss fransmän valdes också en stor europé, François Mitterrand, den 10 maj.
Det skulle hjälpa en aning om ratifikationerna var samordnade. När allt kommer omkring har vi blivit av med fördragets symboler, men symboler kan sättas tillbaka i en kalender. Varför inte skriva in dem på särskilda datum? För oavsett vad vi anser om utarbetandet av fördraget - och vår kollega Robert Goebbels var rätt hård när det gäller detta - måste vi trots allt se till att detta steg i EU:s historia tas till varje pris. Så jag lägger fram detta förslag för er: kom överens om dessa fjorton dagar!
(Applåder)
Jerzy Buzek
(PL) Herr talman, herr premiärminister, fru talman! Precis som för sju år sedan står det portugisiska ordförandeskapet inför en rad stora uppgifter och stora utmaningar.
Jag är övertygad om att EU-fördraget kommer att antas i god anda och med samtycke samt lägga grunden för en effektiv förvaltning av EU. Detta är den viktigaste frågan i dag, eftersom det är först då som EU successivt kan bli en politisk makt och ha en positiv inverkan på händelseutvecklingen i världen.
Men EU:s ekonomiska makt har alltid varit mycket viktig, och detta gäller i högre grad i dag än för sju år sedan. Vi står inför globaliseringens utmaningar, och vi vill bli, jag citerar: ”världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomi, med möjlighet till hållbar ekonomisk tillväxt med fler och bättre arbetstillfällen och en högre grad av social sammanhållning”. I dag vet vi dock hur svårt det är. Ett socialt EU med ökad sysselsättning och där vi kämpar mot klimatförändringen, vilket vi inte gjorde för sju år sedan, måste vara ett EU med en fullständigt fri marknad, en öppen marknad, en marknad som är fri från protektionism och monopol. Det är vi skyldiga våra medborgare om vi vill följa Lissabonstrategins principer på områdena konkurrens, innovation och utveckling. Vi bör också komma ihåg att hanteringen av strategins riktlinjer från en ställning som fri marknad har fungerat mycket bättre än hanteringen på medlemsstatsnivå.
Slutligen, en tredje fråga - vår framgång beror i stor utsträckning på våra grannförbindelser. Jag lyckönskar det portugisiska ordförandeskapet till det långtgående återupptagandet av förbindelserna vid EU:s södra gränser, men vi får inte glömma den östra dimensionen, särskilt eftersom resultatet från ett rättvist och fritt val i Ukraina har gett oss möjlighet till en demokratisk, marknadsliberal och Europavänlig stabilisering av EU:s östra gräns. Valet hölls för bara två och en halv vecka sedan, och detta är värt att tillkännage i Europaparlamentet.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Herr talman! Som framgick av den föregående debatten är det otroligt mycket som står på spel med det aktuella ändringsfördraget, eftersom det är unionens förvaltning och trovärdighet som står på spel. Hur som helst förstår de europeiska medborgarna inte att vi har arbetat med konstitutionsfördraget och de institutionella problemen i flera år och att vi, den politiska eliten, därför vet mycket väl att de är oerhört viktiga för att vi ska kunna reformera och förnya EU. Samtidigt är det en främmande, oförståelig debatt för oss. Till sist måste vi arbeta med de verkliga frågorna för europeiska medborgare, och jag håller med Martin Schulz om att det inte bör bli fler misslyckanden i EU:s liv.
Det bör inte bli fler misslyckanden eftersom utvidgningen 2004 var den första som inte hindrades av radikala reformer eller radikalisering. Det är inte längre förvånande att britterna beter sig som de gör, men som företrädare för en ny medlemsstat är jag missnöjd med att mina polska kolleger driver en politik som tyvärr inte främjar europeisk enighet.
Det finns inget alternativ till ändringsfördraget. Det är avgörande för att Europaparlamentet inte ska vara en plats för spetsfundigheter, utan att kommissionen och rådet tar det på allvar. Det är också avgörande för att vi ska göra framsteg i frågor som nationella minoriteter, där till sist ett av EU:s stora problem - vi bör titta på västra Balkan, eller Ukraina och Ryssland ... Utan ändringsfördraget kommer vi inte att kunna göra några framsteg på detta område heller.
Det finns inget alternativ till ändringsfördraget. Det är antingen ändringsfördraget eller slutet på EU! Tack för uppmärksamheten.
David Casa
(MT) Framför oss har vi ett viktigt tillfälle att göra EU till en mer effektiv och demokratisk union. Det nya fördraget kommer att erbjuda de nödvändiga verktygen för att EU ska kunna fortsätta att utvecklas när fler medborgare nu har anslutit sig. Vi har en unik möjlighet, och tillsammans måste vi se till att de kompromisser som krävs för att garantera EU:s medborgare en bättre framtid nu nås.
Flera personer har nämnt Polen och England och deras undantag. Ja, det är viktigt att alla bevakar sina nationella intressen, men det är ännu viktigare att vi bevakar EU:s intressen eftersom vi alla är en del av EU. Detta gäller inte bara rådet, utan även i synnerhet Europaparlamentet. Jag håller inte med om att det bör finnas ett särskilt EU för vissa EU-medborgare och ett annat EU för andra EU-medborgare i ett annat land. Därför måste vi utnyttja denna möjlighet som ges de kommande dagarna i Portugal för att sända ett tydligt budskap till våra medborgare om att EU inte har stagnerat, och med det nya fördraget kommer vi att se till att vi fortsätter framåt. Vi bör garantera att vi efter långa och svåra år av ständiga diskussioner om EU:s framtid har hittat ett sätt att enas som leder oss till fortsatta framgångar. Ett fördrag som ska säkerställa större insyn och, som tidigare nämnts, effektivitet. Ett fördrag som ska hjälpa oss att stärka varje EU-medborgares röst. Det gläder mig att till och med mitt land, som jag företräder, kommer att få ökat inflytande i parlamentet.
EU står inför stora utmaningar som vi måste ta itu med så fort som möjligt. Vi måste konkurrera i denna globaliserade värld, och därför behöver vi ha nödvändiga mål för att möta dessa utmaningar - utmaningar som klimatförändring, invandring, hur man skapar fler arbetstillfällen och bättre villkor för våra arbetstagare. Vi kan enbart möta dessa utmaningar om vi har ett mer effektivt och öppet EU.
Andrzej Jan Szejna
(PL) Herr talman! Jag hoppas att den överenskommelse som nåddes i Berlin om de största problemen med ändringsfördraget kommer att kulminera i ett positivt resultat vid det kommande toppmötet i Lissabon.
Jag hoppas också att den polska regeringen - med tanke på att 80 procent av den polska befolkningen stöder vårt medlemskap i EU - kommer att hitta ett sätt att slutligen godta utkastet till fördrag och därmed visa att den förstår slagordet ”ett starkt Polen i ett starkt EU”.
Ett av de viktigaste resultaten av denna överenskommelse är att göra Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna juridiskt bindande, och det gläder mig att Europaparlamentets talman, kommissionens ordförande och ordförandeskapet planerar en ceremoni för att gemensamt offentliggöra stadgan vid Europaparlamentets plenarsession. Det bevisar hur viktigt detta dokument är, eftersom det behandlar problem som värdighet, frihet, jämställdhet, solidaritet, medborgerliga rättigheter och skipande av rättvisa.
Följaktligen förstår jag inte och stöder inte hållningen hos den polska regeringen som vill ha ett undantag från skyldigheten enligt bestämmelserna i kapitel IV i stadgan, med rubriken Solidaritet, för polska medborgare. Detta kapitel innehåller bestämmelser som ligger polska och europeiska vänstern särskilt varmt om hjärtat, om arbetstagarnas rättigheter och organisationsrätten. En klok regering bör bry sig om att ge landets medborgare ett större och effektivare skydd av arbetstagarnas rättigheter, särskilt i ett land som Polen, som fick sin frihet till följd av arbetarnas uppror i polska Solidarność. Jag uppmanar därför Polens regering att ändra hållning i denna fråga.
Maria da Assunção Esteves
(PT) Det informella toppmötet i Lissabon kan innebära slutet på en bekymmersam period där EU:s ambition kämpade mot en kris. Det nya ändringsfördraget kommer inte att ge någon makt att omstrukturera EU. Det skulle kräva en europeisk konstitution. Det nya fördraget är en undermålig prestation jämfört med den förlorade konstitutionen. Det är ett litet steg i historien, snarare än ett stort steg. Det är allt det kan vara, inte allt det borde vara. Men det innebär vissa framsteg som att EU anpassar sina institutioner till de nya geopolitiska utmaningarna och den framtida debatten.
Vi måste inse att folkomröstningens känslomässiga aspekt begränsade den helt rationella aspekten av politisk representation. Den allmänna opinionen var inte redo för ett visionärt och kosmopolitiskt tillvägagångssätt, vilket gjorde att vi fick välja ett mer försiktigt och slutet förfarande än förfarandet i den konvention som banade vägen för en konstitution. Denna punkt bör inte glömmas av dem som sitter runt bordet vid Europeiska rådets nästa möte. Rådets uppgift är nu att säkerställa den enighet som behövs för fördraget enligt en princip om maximal begränsning av undantag, för att undvika ett dolt urholkande i undantagen till stadgan på grund av undantagsklausuler i de ursprungliga informella överenskommelserna (till exempel Ioanninakompromissen) och för att se till att fördraget är av enhetlig snarare än fragmenterad karaktär.
Rådets andra uppgift är att arrangera ratificeringen av fördraget. Detta är viktigt för att undvika en kursändring i EU:s bana som är så viktig för alla medborgare. Det är dags att inse att EU:s legitimitet främst grundar sig på de allmänna värderingarna, förenligheten mellan dess demokratiska institutioner och det gemensamma projektet för att uppnå global rättvisa som har sitt ursprung i just överlägset resonerande. Detta är EU:s legitimitet.
Józef Pinior
(PL) Herr talman! Även jag vill lyckönska det portugisiska ordförandeskapet till dess hantering av processen med att nå en kompromiss om unionsfördraget. Detta var en mycket svår process som verkligen krävde en enorm insats för att nå en överenskommelse.
Detta fördrag är inte vårt drömfördrag, och det är inte ett fördrag som illustrerar visionerna och drömmarna hos dagens européer. Men det är vad vi har för närvarande på vägen mellan drömmar och verklighet i EU. Jag är övertygad, och jag hoppas att detta fördrag kommer att godtas av alla europeiska stater.
Samtidigt måste jag här i Europaparlamentet i dag säga att jag starkt motsätter mig den förklaring som framfördes av regeringen i Warszawa om att den inte godtar Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Non possumus, jag säger detta non possumus i Europaparlamentet som en solidaritetskämpe från perioden av militärt styre. Polen visade vägen till frihet och demokrati för hela Europa, och i dag har den polska regeringen fräckheten att säga den inte kommer att tillämpa stadgan om de grundläggande rättigheterna i vårt land, i mitt hemland. Jag protesterar mot detta, för den del av den polska befolkningen, män och kvinnor, som aldrig kommer att gå med på att Polen inte omfattas av Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna.
Panayiotis Demetriou
(EL) Herr talman! För det första vill jag lyckönska det portugisiska ordförandeskapet till dess beslutsamhet, skyndsamhet och aktiva agerande. Tack vare det har vi i dag texten till ändringsfördraget, som ska läggas fram vid regeringskonferensen i Lissabon. Jag hoppas att regeringarna där kommer att ta vara på tillfället och ta sitt ansvar så att vi kan komma vidare från det dödläge där vi har hamnat.
Jag vill också försäkra det portugisiska ordförandeskapet om att en överväldigande majoritet av parlamentsledamöterna står vid dess sida, och vi förväntar oss ett positivt resultat i denna fråga. Först och främst behöver vi enighet och sedan ratificering av alla stater.
Jag har hört flera synpunkter på de insatser som görs för ett ytterligare enande av Europa, och jag har blivit förvånad över dem som döljer sin EU-skeptiska filosofi genom att kräva något bättre för att förstöra något bra. Om de inte uppnår ett bättre enande eller en bättre integration av EU vill de, om de ska vara ärliga, låta England, Frankrike, Tyskland, Polen anta globaliseringens utmaningar själva. Låta dem komma och säkerställa fred när nationalistisk rivalitet återigen leder oss in i kris och kanske krig.
Vi måste förstå att visionen av EU inte bara kan sopas under mattan. Vi måste främja och genomföra den. Vår målsättning bör vara att ständigt göra framsteg, så att alla dessa stater och människor får en global framtid i stället för bara en europeisk framtid, som bygger på principer och värderingar. Detta är den vision som vi måste främja, och Europaparlamentet står vid er sida, herr premiärminister.
Alexander Stubb
Herr talman! (EN) Det är mycket trevligt att ha mitt namn på väggen tillsammans med en statssekreterare och en kommissionsledamot - det är en stor stund!
Jag skulle vilja komma med tre påpekanden, om ni tillåter. Jag har själv varit inbegripen i tre regeringskonferenser som tjänsteman. Min syn på regeringskonferenser är att vi under de senaste 25 åren antingen har förberett, förhandlat om eller ratificerat ett nytt fördrag. Jag vet inte hur det är med er - Richard Corbett och ni andra - men jag åtminstone börjar bli trött på regeringskonferenser. Vi behöver få detta gjort och avslutat. Det har förekommit alltför många regeringskonferenser. De har varit ett ständigt inslag. Jag är inte emot förändringar - tvärtom - men vid någon punkt behöver vi lugna ner oss, och jag tror att vi om två veckor slutligen kommer att göra detta.
Min andra observation är att jag självklart skulle ha velat ha en konstitution, men låt oss leva med ändringsfördraget som det är. Det är en stor förbättring jämfört med vad vi har. Givetvis har vi alla punkter där vi är kritiska, inte minst när det gäller undantagsklausulerna och frågan om huruvida fördraget är förenklat eller snarare mer komplicerat. Vi har alla våra betänkligheter, men kom ihåg detta: Fördraget är mycket starkt när det gäller utrikespolitiken. Det ger oss rättskapacitet. Det ger oss grundläggande rättigheter - åtminstone vissa av oss - och det ger oss mer omröstning med kvalificerad majoritet. Självklart finns det alltid utrymme för förbättringar i slutändan, men detta ändringsfördrag är allt vi har. Till Storbritannien och Polen säger jag: Lugna er och acceptera det.
Slutligen vill jag påpeka att jag verkligen tror att det är dags att försöka återskapa förtroendet mellan medlemsstaterna. Vi har varit inne i en dålig utveckling ända sedan Niceförhandlingarna, när de små ställdes mot de stora. Nu anser jag att det är dags att begrava stridsyxan och återställa förtroendet, på det sätt som vi hade det före Nice. Det är dags att lugna institutionerna, lösa frågorna och fokusera på verkliga politiska frågor.
Manuel Lobo Antunes
rådets ordförande. - (PT) Herr talman, mina damer och herrar! För det första vill jag tacka parlamentsledamöterna för deras mycket viktiga stöd för de ansträngningar och det arbete som utförts av det portugisiska ordförandeskapet inom ramen för regeringskonferensen som vi hoppas kommer att leda till ett godkännande av ett nytt fördrag för EU.
Till de talare som var mindre välvilliga, eller till och med emot, vill jag säga att ordförandeskapet kommer att notera, vilket är vår skyldighet, dessa betänkligheter och denna kritik eftersom vi betraktar dem som del av samarbetet i vårt arbete och våra ansträngningar, och de måste naturligtvis också tas hänsyn till.
Jag tror att det var Graham Watson som sa att Portugals premiärminister måste känna sig som om han förbereder sin armé för att utkämpa slaget vid regeringskonferensen den 18-19 oktober. Det är ett sätt att se på det, och jag skulle säga att jag är en soldat i den armén och hoppas att många andra soldater här också ansluter sig till vår armé, så att vi faktiskt kan uppnå ett nytt fördrag för Europeiska unionen i Lissabon.
Regeringskonferensen har fullbordat sitt arbete med jurister och experter. Nu är det politikernas tur att uttala sig om nivån av rättvisa, och jag är säker på att politikerna och regeringarna kommer att ta sitt ansvar på samma sätt. Det har sagts här att vi inte får misslyckas, och det portugisiska ordförandeskapet instämmer helt i det uttalandet. Vi får inte misslyckas, och vi kommer att nå en överenskommelse som jag är säker på kommer att få samtligas stöd. Det kan inte vara på något annat sätt.
Vi kommer att vara uppmärksamma på allas ömma punkter, intressen och betänkligheter. Vi kommer inte att förbise någon. Som jag har sagt är vi därför säkra på att nå framgång, eftersom vi anser att en debatt som kanske har pågått för länge behöver få ett avslut och ser ett trängande behov av att skapa en anda av konstruktivitet, enighet och positiv energi för att kunna ta itu med många andra problem som vi kommer att konfronteras med i framtiden och som har nämnts här: klimatförändring, energifrågor, invandring, vår egen interna reform, som vi måste uppnå för att kunna ta itu med de allmänna problemen med globaliseringen. Jag är säker på att känslan av att fördraget bör få ett avslut så fort som möjligt, för att inspirera oss att vinna andra slag, kommer att märkas av i Lissabon och att vi kommer att ha med oss glädjebudskap, goda nyheter, när vi återvänder hit för nästa plenarsession.
Jag vill återigen tacka parlamentsledamöterna för det stöd de har gett vår grupp av jurister, och jag är säker på att de kommer att fortsätta stödja dem under följande faser, som många talare har nämnt här.
Jag vill bara säga några ord om frågan om Lissabonstrategin för att tacka João de Deus Pinheiro för hans anförande. Vi kommer att införa en ny aspekt i debatten om Lissabonstrategin, som hör ihop med den utrikespolitiska dimensionen av denna strategi. Den hör framför allt ihop med behovet av att fastställa regler, att reglera, i frågor där det inte finns några regler eller någon reglering, för att uppnå positiva framsteg, social stabilitet, ekonomisk stabilitet och fred i en ordnad och reglerad värld med tydliga regler och normer för alla, för vi måste alla så att säga ha att göra med dem så att den värld vi bygger faktiskt blir en rättvisare värld för alla.
Jag kommer som sagt att vara här med ordförandeskapet. Jag vet att Portugals premiärminister också har för avsikt att komma hit, och jag kommer att vara med honom vid nästa plenarsession. Vi är säkra på att vi kommer att kunna tillkännage att EU har ett nytt fördrag: ändringsfördraget.
Margot Wallström
kommissionens vice ordförande. - (EN) Herr talman! Tack för denna intressanta debatt. Man lär sig alltid många nya saker och jag kan naturligtvis lova att jag kommer att rapportera vidare till kommissionen. Jag har gjort noggranna anteckningar så att vi kan följa upp detta också vid det möte som kommer att hållas i Luxemburg på måndag.
Jag har hört tre direkta frågor som jag skulle vilja svara på så gott jag kan. Den första gäller parlamentets roll i förfarandet med utnämningen av den förste höge representanten. Fördraget återger här texten från 2004. Jag är säker på att alla vill hitta en pragmatisk politisk lösning som kan tillfredsställa alla parter när denna stund kommer. Ni kanske minns tidigare fall med kommissionsledamöter som utnämndes efter utvidgningar för inte så länge sedan. Även där tillfredsställdes parlamentet i praktiken, även om de rättsliga texterna inte var tydliga. Jag tror att det ligger i vårt intresse att se till att det finns en tillfredsställande roll för parlamentet i hela denna procedur.
Den andra frågan hade att göra med artikel 24 i fördraget, om skydd av personuppgifter inom säkerhetsområdet. Här kan jag åtminstone svara för kommissionen, som förstår parlamentets farhågor om bestämmelser som gäller medlemsstaternas överföring av konfidentiella uppgifter. Som det nu är låter artikel 24 i EU-fördraget rådet ensamt fastställa reglerna inom detta område, utan någon möjlighet till inblandning från Europaparlamentets sida. Denna nya bestämmelse härrör förstås från regeringskonferensens mandat. Den gäller enbart medlemsstater, medan EU-institutionerna fortsätter att omfattas av det allmänna systemet, och det planerade förfarandet är i enlighet med de mycket särskilda bestämmelser som finns om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. I detta fall betyder det att domstolens behörighet är begränsad. Jag är rädd att det inte finns så stor marginal att ändra det innehåll som man enats om i mandatet, men jag vill i alla händelser försäkra er att vi inte tolkar denna artikel som att den omfattar, till exempel, EU:s avtal med Förenta staterna om passageraruppgifter. Avtalet har för närvarande sin grund under den tredje pelaren och därför kommer det, enligt kommissionen, att omfattas av Europaparlamentets och domstolens normala befogenheter i framtiden. Så ser kommissionen på dessa frågor.
Jag sitter så att jag faktiskt kan se alla våra besökare. Jag är inte säker på att vi alltid kan förklara helt klart vad vi diskuterar här, men jag är säker på att besökarna har känt den typ av frustration som väcks i denna debatt och att vissa är mycket glada över detta - de säger att det är en bra kompromiss - medan andra inte alls är nöjda och säger att detta inte är tillräckligt bra, och medan andra säger att vi går för långt. Självklart speglar detta den politiska situationen och det svåra politiska spel som kommer efter en lång period när vi faktiskt har diskuterat hur vi kan anpassa vår beslutsprocess för att utvidga EU till 27 medlemsstater, hur vi faktiskt kan inlemma även de nya frågor som har kommit fram på sistone, såsom klimatförändringar och energifrågor, hur vi kan vara öppnare och effektivare.
Alla besökare påminner mig också om att, vilket resultatet än blir, så kommer vi att behöva kommunicera, vi kommer att behöva vända oss till medborgarna och göra vårt bästa för att förklara. Och vi tror och hoppas att vi med hjälp av det portugisiska ordförandeskapet kommer att uppnå ett bra resultat, att vi kommer att kunna enas om ett nytt ändringsfördrag. Jag hoppas att kommissionen och Europaparlamentet också kommer att kunna planera kommunikationsåtgärderna tillsammans genom att se till att vi också tillhandahåller en text som är så tillgänglig och läsbar som möjlig, att vi kan skapa en debatt som är europeisk, så att ni förhoppningsvis kan följa debatten även i andra medlemsstater. Detta ska åtföljas av ett politiskt åtagande från alla institutioner att ha kontakt med medborgarna - en kontakt som innebär att förklara, att förorda och även att lyssna. Detta är vår roll hädanefter.
Detta är bara början. Vi har också ratificeringen och genomförandet framför oss. För min och kommissionens del så anser vi att detta är ett bra ändringsfördrag. Det är inte perfekt. Det är naturligtvis en kompromiss. Vi skulle hellre ha undvikit undantagsklausuler. Vi skulle hellre ha haft mycket stort stöd särskilt för innehållet om stadgan om de grundläggande rättigheterna. Men vi har en kompromiss, vi har en överenskommelse mellan alla medlemsstater - och nu kommer vi att göra det bästa av det.
(Applåder)
Talmannen
Punkten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Alexandra Dobolyi  
skriftlig. - (HU) Ungern har alltid kämpat för att stödja konstitutionsfördraget - eller i sin nya form, ändringsfördraget. Ungerns intresse och EU:s mål är att vi bör säkerställa fred och våra grundläggande intressen samt främja välfärd för EU:s medborgare, som redan är runt 500 miljoner till antalet. EU har förändrats, och världen har förändrats. De nya säkerhetshoten måste besvaras med nya strategier och ny politik. EU måste förbereda sig för en förändring på samtliga områden.
Jag anser att ändringsfördraget kan bidra till att fastställa EU:s kurs och definiera dess framtida operativa ram, politik och det EU där vi vill leva och nå framgång.
Jag anser att det är viktigt att stats- och regeringscheferna agerar ansvarsfullt vid det informella toppmötet den 18-19 oktober och lägger sina historiska missnöjen åt sidan samt fattar ett enhälligt beslut om ändringsfördragets slutgiltiga text, som kan visa EU i rätt riktning.
Målet med toppmötet är att anta ändringsfördragets text och därmed öka effektiviteten i ett utvidgat EU samt ge Europaparlamentet, den enda folkvalda institutionen, en större roll, liksom EU:s externa insatser. Europaparlamentet har garanterat och kommer att garantera sitt fulla stöd för det konstitutionella förfarandet och upprättandet av ändringsfördraget fram tills nu, och vi litar på att de 27 medlemsstaterna kommer att ratificera det så fort som möjligt. Företrädarna för parlamentsgrupperna kommer att se till att parlamentet är närvarande vid toppmötet i Lissabon och därmed också förstärka upprättandet av ändringsfördraget.
Det viktiga är att vi behöver ett EU där de 27 medlemsstaterna känner ett gemensamt ansvar för att vi ska kunna ta lämpliga steg tillsammans mot en bättre framtid.
Tiden är kommen, och vi måste bevisa det i Lissabon!
Margie Sudre  
skriftlig. - (FR) Utkastet till ändringsfördrag motsvarar precis det mandat som godkändes av de 27 medlemsstaterna i juni. Det sätter deras politiska åtaganden på pränt och bör göra att EU kan lämna det politiska dödläge som det har befunnit sig i i över tio år bakom sig.
Jag ber nu Europeiska rådets medlemmar att hålla sitt ord och sluta ta upp frågor ”utan mandat” i sista stund.
Det är inte rätt tid för små sistaminuten-ändringar, plötsliga nationalistiska reaktioner eller tillbakadragande-reflexer som riskerar att göra att detta fördrag förlorar sin sammanhållning, genom att införa en mängd tillmötesgående undantag.
Antagandet av denna text bör följa den förutbestämda tidsplanen för att Lissabonfördraget ska kunna träda i kraft den 1 januari 2009.
Vi bör nu fokusera på att öka medvetenheten bland våra medborgare, som nu är mer krävande och kritiska inför EU. De behöver förklaringar, och vi bör förse dem med dessa som duktiga lärare.
Var och en av oss har ett ansvar att sprida vår entusiasm i detta nya sammanhang som utmärks av både en återgång till det europeiska tänkesättet och av kravet på demokratisk insyn.
