ES reakcija uz migrācijas plūsmām Ziemeļāfrikā un Vidusjūras reģiona dienvidu daļā, jo īpaši Lampedūzā - Nestabilitātes radītās migrācijas plūsmas - ES ārpolitikas darbības joma un nozīme (debates) 
Priekšsēdētāja
Nākamais darba kārtības punkts ir kopējas debates par:
Komisijas paziņojumu par ES reakciju uz migrācijas plūsmām Ziemeļāfrikā un Vidusjūras reģiona dienvidu daļā, jo īpaši Lampedūzā, un
Fiorello Provera Ārlietu komitejas vārdā sagatavoto ziņojumu par nestabilitātes radītajām migrācijas plūsmām - ES ārpolitikas darbības joma un nozīme..
Cecilia Malmström
Komisijas locekle. - Priekšsēdētājas kundze! Iespējams, dažiem godātajiem deputātiem esmu jau apnikusi, bet es uzskatu, ka šīs kopīgās debates par migrācijas plūsmām notiek īstajā laikā. Šī būs gan vispārēja diskusija par ES ārpolitikas darbības jomu un nozīmi, kā tā izklāstīta Provera kunga ziņojumā, gan arī iespēja man informēt jūs par to, kā ES reaģē uz krīzi Vidusjūras reģiona dienvidu daļā.
Ļaujiet man sākt ar pateicību Provera kungam par lielisko ziņojumu, ko es lasīju ar lielu interesi. Ir īstais laiks diskutēt gan par šo tematu, gan arī par ES ārpolitikas nozīmi, kādai tai jābūt attiecībā uz migrācijas ļoti sarežģīto un daudzšķautņaino raksturu.
Ļaujiet sākumā izklāstīt dažus aspektus ES reakcijā uz krīzi Vidusjūras reģiona dienvidu daļā un pēc tam pāriet pie ES ārpolitikas vispārīgākās nozīmes. Kā jūs visi zināt, Vidusjūras reģiona dienvidu daļā mēs saskaramies ar situāciju, kas pēdējās nedēļās ir kļuvusi ļoti kritiska sakarā ar migrācijas plūsmām. Kopš Ziemeļāfrikā un Lībijā sākās pārmaiņas, ir pārvietojušies vairāk nekā 400 000 cilvēku. Šie cilvēki galvenokārt ir trešo valstu valstspiederīgie, kas ieradušies Tunisijā vai Ēģiptē. Lielākā daļa ir tikusi repatriēta uz savām valstīm, bet daži tūkstoši joprojām ir turpat, un es pievērsīšos viņiem pēc neilga brīža.
Aptuveni 20 000 migrantu, galvenokārt no Tunisijas un mazāks skaits no citām Āfrikas valstīm, ir iekļuvuši Eiropas Savienībā nelegāli, sasniedzot Lampedūzas un Maltas krastus. Tādēļ abas salas saskaras ar spēcīgu migrācijas spiedienu. Eiropas Savienība jau ir efektīvi un ātri reaģējusi uz šīm nopietnajām un daudzveidīgajām problēmām, veicot trīs konkrētas darbības. Pirmkārt, Komisija ir mobilizējusi EUR 30 miljonus, lai pārvaldītu humāno ārkārtas situāciju, ko radījis pēkšņais migrantu un bēgļu ieplūdums Lībijas kaimiņvalstīs. Ar dalībvalstu un citu starptautisko donoru finanšu līdzekļu palīdzību, kas piešķirti, pamatojoties uz divpusējām attiecībām, ir bijis iespējams migrantiem un bēgļiem piedāvāt pagaidu patvērumu, nodrošināt viņu pamatvajadzības un nosūtīt viņus atpakaļ attiecīgi uz viņu izcelsmes valstīm.
Otrkārt, mēs esam reaģējuši uz nelegālajām un jauktajām plūsmām, kas šķērso Vidusjūru. FRONTEX ar vairāku dalībvalstu palīdzību veica kopēju operāciju Hermes nolūkā palīdzēt Itālijai kontrolēt kuģus, kas transportē migrantus un bēgļus. Turklāt Europol ir nosūtījis uz Itāliju ekspertu grupu, lai palīdzētu tiesībsargājošajām iestādēm atklāt iespējamus noziedzīgus tīklus saistībā ar nelikumīgiem cilvēku pārvadājumiem.
Treškārt, Komisija ir centusies nodrošināt, lai dalībvalstis, kuras pakļautas arvien lielākām bēgļu un nelegālo migrantu plūsmām, ātri varētu pārvarēt šīs pārvietošanas finansiālās sekas. Mēs ātri sameklējām EUR 25 miljonus, ko varētu mobilizēt Ārējo robežu fondā un Eiropas bēgļu fondā, tiklīdz dalībvalstis vērsīsies ar konkrētiem pieprasījumiem. Līdz šim iesniegts tikai viens pieprasījums, bet mēs esam gatavi izskatīt turpmākus neatliekamus pieprasījumus.
Es uzskatu, ka šī pirmā reakcija ir bijusi visaptveroša; taču ir skaidrs, ka mums jādara vairāk. Mums jāizveido strukturētāks, ilgtspējīgāks plāns, kurā var ietvert šīs parādības dažādās dimensijas, pamatojoties uz dalībvalstu solidaritāti un Eiropas Savienības starptautisko saistību pilnīgu ievērošanu.
Es apmeklēju Ēģipti kopā ar Ungārijas ārlietu ministru Martonyi kungu un Tunisiju kopā ar kolēģi komisāru Š. Füle, kas ir atbildīgs par kaimiņattiecību politiku. Daļēji tā bija reakcija uz Eiropadomes secinājumiem, kuros tā pieprasīja Komisijai ļoti aktīvi uzturēt sakarus ar šīm divām valstīm.
Gatavojoties mūsu TI Padomei jūnijā, es plānoju nākt klajā ar priekšlikumu kopumu Komisijai maijā, pievēršoties ES pieejai migrācijas, mobilitātes un drošības jomai Vidusjūras reģiona dienvidu daļas valstīs.
Drīzākajā laikā ir veicami vairāki pasākumi. Attiecībā uz ilgstošajām un, iespējams, arvien lielākām bēgļu plūsmām no Lībijas teritorijas tiks izskatītas šādas darbības: ir jāsaglabā pienācīgs pieejamā finansējuma līmenis, lai atbalstītu humānās palīdzības sniegšanu. Saistībā ar šo būs jārezervē līdzekļi bēgļu pamatvajadzību apmierināšanai, lai veicinātu, kad tas iespējams, viņu atgriešanos savās izcelsmes valstīs un atbalstītu viņu veiksmīgu sociālo un profesionālo reintegrēšanos mājās.
Turklāt arvien lielāks skaits bēgļu, kas pamet Lībiju, ir trešo valstu valstspiederīgie, kas Lībijā uzturējās kā bēgļi vai patvēruma meklētāji. Šos cilvēkus, viņu ir vairāki tūkstoši, nevar nosūtīt atpakaļ uz viņu izcelsmes valstīm. Ir jādomā par pārvietošanu. Komisija ir gatava veicināt šo procesu un aicina dalībvalstis uzņemties atbildību un iesaistīties šādos pārvietošanas centienos. Tiks sniegts finanšu atbalsts, jo īpaši no Eiropas Bēgļu fonda. Saistībā ar šo Padomei un Eiropas Parlamentam obligāti jāpieliek pūles un ātri jāpanāk vienošanās par Eiropas pārvietošanas programmu. Visas trīs iestādes ir vienotas par šo politisko mērķi; mums jāatrod izeja no šī institucionālā strupceļa.
Nekavējoties jāattīsta reģionāla aizsardzības programma, kurā ietverta Ēģipte, Lībija un Tunisija. Atbilstīgi tematiskajai programmai par sadarbību ar trešām valstīm Komisija plāno piešķirt EUR 3,6 miljonus šādas programmas atbalstam. Tiks apsvērta arī Eiropas Patvēruma atbalsta biroja (ESAO) komandu nosūtīšana uz dalībvalstīm, kuras šīs plūsmas ietekmē, lai palīdzētu iestādēm pārbaudīt patvēruma meklētājus.
Visbeidzot pārvietoto personu masveida pieplūduma gadījumā un, ja iestājušies direktīvā paredzētie nosacījumi, Komisija būs gatava izskatīt 2001. gada Pagaidu aizsardzības direktīvā paredzēto mehānismu izmantošanu, lai tādējādi sniegtu šiem cilvēkiem tūlītēju aizsardzību citas ES dalībvalsts teritorijā. Tas tiks darīts nolūkā dot valsts patvēruma sistēmām atelpas iespēju un veicināt brīvprātīgus solidaritātes pasākumus starp dalībvalstīm.
Attiecībā uz ilgstošo nelegālu migrantu pieplūdumu no Vidusjūras reģiona dienvidu daļas, kurš varētu palielināties, Komisija uzskata, ka kopējai operācijai Hermes, ko koordinē FRONTEX, jāsaņem no dalībvalstīm papildu resursi. FRONTEX būs gatavs sniegt loģistikas un finanšu atbalstu, lai palīdzētu attiecīgajām dalībvalstīm organizēt atgriešanās lidojumus un pēc izvēles nosūtīt ātrās reaģēšanas robežapsardzes vienības.
Ir būtiski, lai FRONTEX kompetences tiktu ātri pastiprinātas un tās rīcībā tiktu nodoti efektīvāki rīki. Padomei un Eiropas Parlamentam pēc iespējas ātri jāpieņem grozītā regula, ar kuru izveido aģentūru FRONTEX.
ES dienesti gatavo arī konkrētus projektus un tie drīzumā tiks sākti partnerībā ar attiecīgajām valstīm, sākot ar Tunisiju un Ēģipti. Nolūks ir palielināt šo valstu spēju kontrolēt savas robežas - sadarbībā ar attiecīgajām iestādēm -, lai cīnītos pret noziedzīgām organizācijām, kas veicina migrantu nelegālu ievešanu un cilvēku tirdzniecību, sekmētu atpakaļuzņemšanu un sociālo un profesionālo reintegrēšanos un atklātu, un reģistrētu migrantus, kas iekļūst teritorijā, un izturētos pret viņiem saskaņā ar starptautiskajiem standartiem, piedāvājot patvērumu tiem, kuriem vajadzīga starptautiska aizsardzība.
Šie pasākumi ir tūlītējā atbilde šajā situācijā. Taču mums jāīsteno arī ilgtermiņa ilgtspējīgas programmas. Mēs ar saviem partneriem Tunisijā un Ēģiptē spriedām par darba risinājumu ieviešanu dažādos jautājumos, uz kuriem attiecas mobilitātes partnerattiecības. Tie varētu īstenoties jaunā īpaši izstrādātā ES pieejā, kurā katru valsti vērtē pēc tās nopelniem un tiek ņemta vērā ES vispārējā ārpolitika attiecībā uz doto valsti.
Partnerattiecības varētu ietvert visu, sākot ar vīzu režīma veicināšanu ar noteiktiem nosacījumiem un konkrētām kategorijām, darba migrāciju, nelegālu migrācijas plūsmu novēršanu, patvērumu sistēmu izveidi, atpakaļuzņemšanu, tiesību aizsardzību, atgriešanos utt. Mēs ar divu valstu iekšlietu ministriem vienojāmies par darba režīma izveidi un pasākumiem, kurus mēs varam veikt kopā.
Es esmu pārliecināta, ka šī saskanīgā ES ārpolitikas pieeja palīdzēs izveidot ilgtermiņa sistēmu darbam ar migrācijas plūsmām, un līdz ar to es pāreju pie Provera kunga ziņojuma. Gari, ilgstoši konflikti un humānas krīzes tādos reģionos kā šis, par kuru mēs runājam, ir svarīgi faktori, kas uzkurina dienvidu-dienvidu migrāciju un migrāciju ES virzienā. Mūsu galvenās globālās problēmas, piemēram, migrācija, pilnā mērā uzsver visaptverošas pieejas attīstīšanas nozīmi, saistot to ar drošību, stabilitāti, krīzes pārvarēšanu un attīstību.
Kā ziņojumā ierosināts, šādai pieejai jābalstās uz stingru pieeju cilvēktiesībām, jo īpaši migrantu tiesībām. Īpaša vērība jāvelta neaizsargāto grupu situācijai. Mēs atbalstām viedokli, ka ir būtiski īstenot vairāk ilgtermiņa, ilgtspējīgas sadarbības programmas, lai risinātu migrācijas, mobilitātes un drošības jautājumus, saistot tos ar demokrātijas, tiesiskuma un labas pārvaldības veicināšanu trešās valstīs.
Šai pieejai, kā es jau raksturoju, jābūt individualizētai, vērtējot katru valsti pēc tās individuālajiem nopelniem. Šī visaptverošā pieeja atbilst citiem politikas procesiem, piemēram, tādiem kā saikne starp drošību un attīstību, kas minēta gan Eiropas Drošības stratēģijā, gan Eiropas konsensā par attīstību.
Mums pilnā apjomā jāmobilizē mūsu rīcībā esošie politikas aspekti un instrumenti attiecībā uz nabadzības izskaušanu, agrīnas brīdināšanas sistēmām un novēršanas diplomātiju, humāno palīdzību, pasākumiem, reaģējot uz krīzi, tostarp sankcijām, krīzes pārvarēšanas misijām un atjaunošanu, kā arī miera veidošanu pēc konflikta.
Tāpēc šis ziņojums nāk tieši laikā, jo ES pašlaik jānodarbojas ar krīzi. Tas paredz arī iespēju sākt kaut ko jaunu, iespēju atbalstīt fantastiskos, jaunos demokrātijas spēkus, kas pašlaik veidojas: ir liela vēlme reformēt valsti, jo īpaši Tunisijā, bet arī Ēģiptē.
Globālā pieeja migrācijai kā ES migrācijas politikas ārējā dimensija jābalsta uz reālām partnerattiecībām ar trešām valstīm. Tas ir minēts Stokholmas programmā un Stokholmas darbības plānā, un mēs ierosināsim turpmākas iniciatīvas Globālajā pieejā migrācijai, ko iesniegs šajā rudenī. Nolūks ir skaidrāk definēt pieejas mērķus, izmantojot stratēģiskākus nosacījumus. Tajā būs priekšlikumi par prioritātēm, principiem un konkrētiem pasākumiem, kā arī tiks sīkāk apskatīta sakarība, piemēram, starp migrāciju un attīstību un starp migrāciju un klimata pārmaiņām.
Es zinu, ka jūs visi vēlaties diskutēt par šā jautājuma dažādiem elementiem. Šis ir sarežģīts un ļoti grūts jautājums, kas prasa daudz laika un pūļu, lai pienācīgi to izvērtētu. To arī steidzina notikumu attīstība, un tas mainās gandrīz ik stundu. Līdz šim Komisija ir mēģinājusi būt konstruktīva un risināt šo jautājumu ļoti aptverošā un iekļaujošā veidā. Es gaidu jūsu jautājumus.
Fiorello Provera
Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi! Šis traģiski aktuālais patstāvīgais ziņojums sākotnēji tika sagatavots pirms vairāk nekā gada, lai praktiski un līdzsvaroti izvērtētu imigrācijas būtību un tās strukturālos cēloņus neatkarīgi no politiskiem vai ideoloģiskiem aizspriedumiem.
Mēs gribējām izpētīt ārpolitikas nozīmi un tās spēju ietekmēt imigrācijas dziļākos pamatcēloņus, kas slēpti aiz humāniem vai ārkārtas cēloņiem. Kari, etniska rakstura saspīlējumi, noturīgas klimata pārmaiņas, cilvēktiesību pārkāpumi, pilsonisku un ekonomisku brīvību trūkums, valdoša korupcija, pilsoņu vajadzību pārstāvošu iestāžu, piemēram, arodbiedrību, asociāciju, politisko partiju trūkums: šo visu faktoru kopums veido Eiropas ārpolitikas darbības lauku, un šo problēmu atrisināšana novērsīs daudzus iemeslus, kas izraisa miljoniem cilvēku emigrāciju.
Attīstības sadarbības politika nekad nevar būt pilnīgi efektīva, ja tā nerisina nestabilitātes cēloņus migrantu izcelsmes valstīs. Tas ietver reģionālu sadarbību gan ar izcelsmes, gan tranzīta valsti, tostarp ar divpusējiem nolīgumiem. Tūkstošgades attīstības mērķi jau ir ļoti vērienīgi, bet tie noteikti nav sasniedzami bez politiskas stabilitātes un bez konfliktu novēršanas un miera uzturēšanas efektīvu mehānismu īstenošanas. Šīs politikas globālais vēriens un visaptverošā pieeja pieprasa skaidras idejas un pamatīgus finanšu resursus, kas šajā krīzes posmā grūti atrodami.
Tāpēc ir ieteicams koordinēt Savienības darbības ar citu svarīgu lielvalstu, piemēram, Amerikas Savienoto Valstu, darbībām, lai izvairītos no divkāršas finansēšanas vienādās jomās vai finanšu resursu izkliedēšanas, kā iepriekš bieži ir noticis. Pasaules mēroga parādība jārisina ar pasaules mēroga politiku. Mums jāvada migrantu izcelsmes valstis demokrātijas un labas pārvaldības virzienā, ļaujot iepazīt mūsu vērtības un pieredzi.
Saskaņā ar Eiropas kaimiņattiecību politiku mums jāpiedāvā tāds ekonomikas darba plāns, kas var paaugstināt nodarbinātības līmeņus, un tirdzniecības nolīgumi, kuri var radīt reālu ekonomikas attīstību atbilstoši tirgus likumiem. Komisārs Š. Füle un augstā pārstāve baronese K. Ashton, izmantojot uzsaukumu "lielāks atbalsts lielākām reformām”, vērsa uzmanību uz palīdzības nosacītības izpratni, kuras nolūks ir atalgot valstis, kas visaktīvāk dodas demokrātisku reformu un cilvēktiesību ievērošanas virzienā. Tas atbilst mūsu Eiropas vērtībām, efektīvi iedarbojas uz attīstību un - ja man ļauts tā teikt - ir godīgi pret nodokļu maksātājiem.
Noslēgumā es vēlētos teikt, ka Eiropas politikai lielu migrācijas plūsmu pārvaldīšanā ir jāiet līdzās ar sloga izlīdzināšanas jēdziena pieņemšanu atbilstīgi valstu solidaritātes prasībai saskaņā ar Līguma 80. pantu, jo neviena valsts nevar stāties pretī neizmērojama apjoma ārkārtas situācijai viena pati.
Visbeidzot es pateicos komisārei C. Malmström par atbalstu dažiem punktiem šajā ziņojumā, un es ceru, ka Eiropa reāli varēs strādāt kopā ar Itāliju, lai risinātu starptautiska mēroga parādību, kas ietekmē katru no mums.
Corina Creţu
Priekšsēdētājas kundze! Es vēlos sākt ar pateicības vārdiem referentam par ražīgo sadarbību, ko saņēmu, gatavojot šo ziņojumu.
Saistībā ar konkrēto tematu, par kuru mēs šodien debatējam, cilvēku masas no Vidusjūras reģiona nav tikai šā reģiona valstu problēma, jo visa Eiropas Savienība ir atbildīga par šīs neatliekamās humānās situācijas atrisināšanu. Šī ir īpaša situācija, kuru mēs negaidījām, gatavojot ziņojumu. Attīstības komiteja uzskata, ka prioritāri jārisina humānā situācija un jāsniedz palīdzība bēgļiem. Tomēr mēs nevaram pieņemt ierosinātos ārkārtēji populistiskos risinājumus, kas sola Lampedūzas pilsoņiem, ka pēc 60 stundām viņi tiks atbrīvoti no imigrantiem. Pēc tam sekoja evakuācijas uz reģionu kontinentā, bet, tiklīdz galamērķa reģioni atteicās iekārtot nometnes, tika uzsākta repatriācija.
Es uzskatu par nepieņemamu, ka Francija un Vācija ir atteikusies uzņemt daļu bēgļu un ka Itālijas iekšlietu ministrs draud piešķirt pagaidu uzturēšanās atļaujas, kas tūkstošiem imigrantu ļautu pārvietoties Eiropas Savienībā. Šī nav konstruktīva un iekļaujoša atbildes reakcija saskaņā ar dalībvalstu saistībām. Ne savtība, ne piespiesta solidaritāte nepieder vērtībām, ar kurām ir veidota Eiropas Savienība. Tieši tāpēc es uzskatu, ka mums pēc iespējas stingri jāiestājas par dialogu un sadarbību, lai atrastu kopīgus risinājumus šai nopietnajai problēmai.
Franziska Keller
Pilsoņu brīvību, tieslietu un iekšlietu komitejas atzinuma sagatavotāja. - Priekšsēdētājas kundze! Migrācija nevirzās no citām vietām vienmēr tikai uz Eiropu. Faktiski migrācija visvairāk notiek ārpus Eiropas, citu kontinentu valstīs vai reģionos.
Pašlaik Pakistāna un Sīrija ir valstis, kurās ir visvairāk migrantu - mēs nedrīkstētu to aizmirst. Migrācijas iemesli ir dažādi: karš, konflikts, nabadzība, diskriminācija, vardarbība un vajāšana, ģimene, klimata pārmaiņas un daudzi citi. Mums jāpievēršas šiem jautājumiem un jācīnās pret veicinošajiem faktoriem, nevis pašiem migrantiem. Lai cīnītos pret šiem veicinošajiem faktoriem, mums vajadzīga laba attīstības politika, un šeit nosacītība daudz nepalīdzēs.
Mums jāpārskata politika, kas virzīta pret mūsu attīstības mērķiem, kā dažkārt notiek tirdzniecības politikā un lauksaimniecībā. Bet mums vajadzīga arī laba politika demokrātijas un cilvēktiesību veicināšanas jomā. Pagātnē Kopiena un dalībvalstis sadarbojās ar trešām valstīm migrantu aizturēšanas, nevis cilvēktiesību jomā. Komisija ir risinājusi sarunas par nolīgumu ar Lībiju par atbalsta un palīdzības sniegšanu Lībijai, lai Gaddafi tādā veidā aizkavētu migrantus. Ir pienācis laiks to grozīt. Man ir prieks dzirdēt, ka jūs piekrītat man, ka mums steidzami jāpāriet uz pieeju, kas vairāk balstās uz cilvēktiesībām. Mēs nedrīkstam aizmirst, ka stabilitāte nav vienīgais, ko cilvēki vēlas un kas tiem vajadzīgs. Stabilitāte bez demokrātijas nav ilgtspējīga virzība uz priekšu. Stabilitāte plus nabadzība nepiedāvā nekādas izredzes. Stabilitāte ir svarīga, bet tā nav vienīgais svarīgais faktors.
Mēs nedrīkstam aizvērt durvis to dažu migrantu priekšā no visas pasaules, kurus ceļš ved uz Eiropu. Mums vajadzīga kopēja patvēruma sistēma, kas sniedz efektīvu aizsardzību grūtā situācijā nonākušajiem, un mums jāaizsargā arī konfliktu radītie migranti. Mums jābūt taisnīgi pieejamai legālai migrācijai, kas dod migrantiem pienācīgas sociālās tiesības. Mums jāatrod arī veids, kā aizsargāt klimata pārmaiņu radītos migrantus, kuriem jābēg, jo mēs izraisām klimata pārmaiņas. Mums jāpārskata arī sava vīzu un robežu politika no cilvēktiesību viedokļa.
Mums nebūtu jābaidās no migrantiem. Viņi ir tādi paši cilvēki kā mēs, kas bieži galējā nabadzībā meklē labāku dzīvi un mieru un labklājību. Vai ES netika veidota tieši šādam nolūkam?
Tāpēc es jautāju Komisijai: vai tiks izveidota kopēja patvēruma sistēma? Kas ir noticis ar Zilās kartes regulu? Un kā jūs nodrošināsiet, ka tiek īstenots Lisabonas līguma 208. pants, proti, princips par mūsu attīstības mērķu nepārkāpšanu?
Mario Mauro
Priekšsēdētājas kundze, komisāre, dāmas un kungi! Pateicos jums vispirms par apņēmību, ar kādu jūs esat izveidojuši šo pasākumu kopumu, kas, manuprāt, dod skaidru politisku signālu, ka šī nav Maltas problēma, šī nav Itālijas problēma, šī nav Spānijas problēma: šī ir Eiropas problēma.
Es uzskatu, ka jūsu atsaukšanās uz solidaritāti dalībvalstu starpā un Eiropas Kaimiņattiecību politiku, vēlēšanās veicināt pienācīgu finansējumu ārkārtas stāvoklim humānajā jomā, palīdzībai, repatriācijai un apmācībām, vēlme iesaistīties patvēruma meklētāju jautājumā, izstrādāt programmu, kas likvidē strupceļu, atsaukšanās uz neaizskaramo svētumu Direktīvu 2001/55/EK un vēlme pastiprināt operāciju Hermes ir centrālais uzsvars. Tas viss patiešām norāda uz Eiropas vēlēšanos kliedēt daudzus mēnešus ilgušo apātiju un nekonsekvenci.
Tajā pašā laikā ļaujiet man paskaidrot, kāds ir mūsu bažu pamats. Vispirmām kārtām mūs nesatrauc tie 20 000, kas ieradās Lampedūzā, Mūs satrauc šā fakta politiskā realitāte. Piemēram, tas, kas notika 1989. gadā, kad Austrumu sistēma sadalījās un komunisms sabruka, bija liels slogs Vācijai un Austrijai, bet tad atklāja Eiropas solidaritāti. Tika pieliktas pūles, lai atrastu problēmas politisku risinājumu un piedāvātu rīcības plānu, kura rezultātā tika integrētas daudzas valstis un tautas, kas tagad ir šajā Parlamentā.
Mēs negaidām daudz. Nav pamata Vidusjūras reģiona integrācijai, bet ir pamats kaimiņattiecību politikai, kas beidzot attaisno savu nosaukumu, Eiropas Vidusjūras reģiona stratēģijai, kas beidzot attaisno savu nosaukumu. Tieši to mēs prasām no Eiropas. Es uzskatu, ka jūsu teiktais atbilst šīm nostādnēm.
Es vēlētos pieprasīt, piemēram, attiecībā uz Direktīvu 2001/55/EK, lai, atsaucoties uz to, kā jūs to darījāt, Komisija papildus nāktu klajā ar reālu priekšlikumu Padomei, par kuru Padome varētu nobalsot ar kvalificētu vairākumu, un lai tas liktu Eiropas valstīm nenovēršami saprast, ka imigrantu problēma ir Eiropas problēma, un saprast, ka imigrantu aizsardzības problēma ir Eiropas problēma, no kuras mēs vairs nevaram izvairīties
Juan Fernando López Aguilar
Priekšsēdētājas kundze, komisāre! Arī es piedalījos iepriekšējās plenārsēdes debatēs tieši par šo tematu, un es varu tikai paust nožēlu, ka, tā kā tikai daži tajās debatēs izteiktie priekšlikumi ir tikuši ņemti vērā, mums šodien jāpiedzīvo tie apjomi un situācijas, kas konkrēti ir izveidojušās Lampedūzā.
Mēs zinām par Malmström kundzes palīdzību un pūlēm, ko viņa kā komisāre, kas atbild par iekšlietām, iegulda Eiropas Robežu fonda, Eiropas Atgriešanās fonda un Eiropas Bēgļu fonda un, protams, Eiropas Aģentūras operatīvās sadarbības vadībai pie Eiropas Savienības dalībvalstu ārējām robežām stiprināšanā.
Tomēr šī krīze Vidusjūras reģionā skaidri parāda, ka jautājums nav tikai par to, cik ticama, bet arī par to, cik dzīvotspējīga ir Eiropas kopējās imigrācijas politika, kuras mērķis ir brīvības, drošības un tiesiskuma joma atbilstīgi Līgumam par Eiropas Savienības darbību no 67. līdz 89. pantam. Rezultātā šī sarežģītā transformējošā Eiropas ārpolitika, kas uzliek pārbaudījumu Vidusjūras reģiona stratēģijai, šā reģiona asociācijas dzīvotspējai, rada īpašu problēmu Eiropas ietekmei un nozīmei humānajā jomā, risinot pārvietoto personu un iespējamo patvēruma meklētāju un bēgļu ietekmi uz humāno situāciju.
Līdz ar to es vēlreiz vēlētos uzsvērt, ka galu galā vienam no šo debašu uzdevumiem jābūt strupceļa pārtraukšanai attiecībā uz patvēruma dokumentu kopumu; jāpievērš beidzot uzmanība tam, ka jāīsteno un jāievēro Direktīva 2001/55/EK par pasākumiem pārvietotajām personām humāno ārkārtas situāciju un neparedzētu masveida emigrantu plūsmu gadījumā. Turklāt papildus direktīvai jo īpaši ir jārada solidaritātes politika, lai iedarbinātu solidaritātes klauzulu, kas tika ierakstīta arī Līgumā par Eiropas Savienības darbību un kura jāpiemēro, saskaroties ar tādām situācijām kā šī.
Jo mums patiešām jāapzinās, ka ne Itālija, ne Spānija, ne Grieķija, ne arī citas valstis, kam ir robežas ar Vidusjūras reģionu, nav spējīgas atrisināt šīs problēmas vienatnē.
Turklāt mani pārsteidz fakts, ka līdz šim nav bijis aicinājuma vai prasības iedarbināt šīs direktīvas 5. pantu, lai piemērotu solidaritātes klauzulu saskaņā ar Līgumu. Mums acīmredzot jāizmanto šī izdevība dot cienīgu atbildi atbalstam šajā jautājumā, kas saistībā ar Vidusjūras reģionu nenoliedzami ir Eiropas jautājums.
Cecilia Wikström
Priekšsēdētājas kundze! Mēs dzirdam, ka šodien daudzi cilvēki pauž bažas par migrāciju. Cilvēki gluži vienkārši baidās no masveida imigrācijas Eiropā pēc nesenajiem notikumiem Ziemeļāfrikā. Šiem notikumiem noteikti sekos migrāciju plūsmas. Tās jau ir sākušās un noteikti turpināsies. Nav novēršams, ka cilvēki bēgs no nestabilitātes un vardarbības, jo īpaši no pašreizējās situācijas Lībijā. Tomēr līdz šim migrācijas plūsmas ir drīzāk notikušas horizontāli, nevis vertikāli, un pirmām kārtām tās skar Tunisiju un Ēģipti, bet tūkstošiem cilvēku ir jau ieradušies mazajā Itālijas salā Lampedūzā, un tas ir reāls pārbaudījums solidaritātei starp dalībvalstīm. Pietiekami satraucošs ir fakts, ka ES dalībvalstis līdz šim nav izturējušas šo solidaritātes pārbaudi, un neizskatās, ka tās vēlētos balstīt cita citu grūtībās.
Eiropas Liberāļu un demokrātu apvienības grupa uzskata, ka vissvarīgākais, ko varam izdarīt tieši pašlaik, ir īstenot Patvēruma direktīvu. Atbilde mazliet ilgākam laika posmam ir Eiropas Kopējas patvēruma politikas sagatavošana, kas attaisno savu nosaukumu. Tā, cita starpā, sniegs iespēju uz laiku pārtraukt patvēruma meklētāju pārcelšanu saskaņā ar Dublinu II, ja dalībvalsts neatkarīgi no iemesla būs ārkārtīgi pārslogota. Kopā ar solidaritāti jāuzņemas arī atbildība. Katrai dalībvalstij tagad jāievēro un jāpiemēro direktīva, kuras nolūks ir saskaņot aizsardzību cilvēkiem, kas bēg, un pirms 2012. gada jāattīsta ilgtspējīga patvēruma sistēma. Mēs esam apņēmušies to īstenot, un mums tas jādara solidaritātes garā, apliecinot cieņu starptautiskām saistībām par kopējās drošības un stabilitātes nodrošināšanu katram.
Jean Lambert
Verts/ALE grupas vārdā. - Priekšsēdētājas kundze! Es ļoti priecājos, ka komisāre mums atgādināja, ka lielākā daļa kustības reģionā ir notikusi pašā Ziemeļāfrikā. Pēc ANO Augstā pārstāvja bēgļu lietās vērtējuma vairāk nekā 400 000 cilvēku jau ir pametuši Lībiju. Tas ir kaut kas tāds, kas liecina, ka daži mūsu deputāti, kuri noklausījušies iepriekšējās debates par Procedūru direktīvu, rīkotos pareizi, ja atcerētos: cilvēku lielākā daļa pārvietojas Ziemeļāfrikas iekšienē.
Mēs ļoti atzinīgi vērtējam atbalstu, ko sniedz ANO Augstais komisārs bēgļu lietās un citas amatpersonas, palīdzot pārvietotām personām. Tomēr pilnīgi pamatoti tiek paustas lielas bažas par spiedienu uz Maltu un Lampedūzu. Tas ir svarīgi, bet nav vienlīdzīgs tam, kas notiek Tunisijā un Ēģiptē. Tomēr arvien lielākas ir bažas par to, kas notiek ar nepilngadīgajiem - ierodoties bez pavadošām personām vai tiekot atšķirtiem ierašanās brīdī. Ir bažas, ka viņi nesaņem pienācīgu atbalstu vai identifikāciju. Mēs ceram, ka Komisija pievērsīsies viņu un visu to pārējo situācijai, kurus pašlaik uzskata par īpaši neaizsargātiem.
Mēs atzinīgi vērtējam arī gatavību izskatīt Pagaidu aizsardzības direktīvu. Vai komisāre, lūdzu, varētu nosaukt kritērijus, kurus viņa izmantos, lai izvērtētu, vai virzīt uz priekšu ieteikumu?
Rui Tavares
Priekšsēdētājas kundze, komisāre! Bēgļi tika uzņemti Lampedūzā drausmīgos apstākļos - bez pārtikas vai iekārtotām tualetēm: apstākļos, kas faktiski bija necilvēciski. Pašlaik aizturēšanas centrs ir slēgts, tam nevar piekļūt ne nevalstiskas organizācijas, ne žurnālisti, ne, iespējams, pat parlamenta deputāti. Itālijas Bēgļu padome pieprasa, lai šiem bēgļiem tiktu piešķirti pagaidu aizsardzības orderi saskaņā ar Direktīvas 2001/55/EK nosacījumiem, un jūs, komisāre, šo iesniegumu apstiprinājāt. Es pateicos jums par šo rīcību, jo iesniegums bija apjomīgs un visaptverošs. Ir jautājumi, kuriem mēs piekrītam, un ir tādi jautājumi, kuriem mēs nepiekrītam. Taču ir arī vārds tam, kas traucē šai visaptverošajai rīcībai: dalībvalstu liekulība.
Jūs, komisāre, runājāt par koplēmuma panākšanu jautājumā par pārvietošanu. Es kā referents varu teikt, ka Parlaments ir gatavs izskatīt katru ideju, ko Padome iesniedz. Taču mēs esam gaidījuši pusotru gadu, un mēs neesam dzirdējuši nevienu ideju par pārvietošanu. Šī dalībvalstu liekulība ļāva pulkvedim Gaddafi gadiem slēpt bēgļus un imigrantus, kamēr tās viņam pārdeva ieročus. Tieši tāpēc visas runas par resursu trūkumu pašlaik arī ir pilnīgi liekulīgas. Tikai 2009. gadā vien Eiropas Savienības valstis nopelnīja EUR 343 miljonus, pārdodot ieročus pulkvedim Gaddafi, bet sākotnējais apjoms, ko tās atvēlēja arābu revolūcijas bēgļu uzņemšanai, bija EUR 3 miljoni: simtreiz mazāk. Es uzskatu, ka šī starpība izteic visu.
Mara Bizzotto
Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi! Lampedūzu ir ieņēmuši desmitiem tūkstošu ziemeļāfrikāņu, kurus sala nekad nebūs spējīga pieņemt. Uz Itāliju nedēļām ilgi ir devušies simtiem kuģu ar nelegāliem imigrantiem. Ja mēs nereaģēsim kopā, ja ES nereaģēs, pārvietoto cilvēku migrācijas vilnis turpināsies.
Nelegālie imigranti, kas ieradušies pēdējos mēnešos, ir jāsūta mājās. Tomēr, izņemot dažus solidaritātes vārdus, Itālijas valdība ir atstāta viena pati šīs nepieredzētā apjoma bibliskās pārceļošanas risināšanā.
Kur ir Eiropa? Līdz šim Brisele ir bijusi vainojama par slēpšanos; mani līdzpilsoņi vairs nevar ilgāk paciest tās apkaunojošo izturēšanos. Eiropa ir atstājusi Itāliju vienu šajā nepieredzētajā ārkārtas situācijā. Eiropai turpretī vajadzēja palīdzēt Itālijai nelegālo imigrantu repatriēšanā un atbalstīt arī Itālijas valdības centienus novērst, ka tūkstošiem cilvēku joprojām pamet galvenokārt Tunisiju.
Cits jautājums ir Lībijas bēgļi: Eiropai jāatbalsta Itālija ar identifikāciju un loģistikas vadības operācijām, bet visvairāk tai jāstrādā, lai nodrošinātu, ka bēgļus uzņem visās dalībvalstīs. No kara bēgošo uzņemšana nevar būt tikai Itālijas slogs. Ir laiks pārstāt runāt. Eiropas Savienībai jāpadara sava klātbūtne sajūtama. Mēs nevaram pieņemt faktu, ka Itālija ir piepildīta ar nelegāliem imigrantiem, bet Francija apkaunojošā veidā viņus atraida. Nelegālie imigranti jāsūta atpakaļ mājās, un visām dalībvalstīm jāapņemas pieņemt Lībijas bēgļus.
Philip Claeys
(NL) Priekšsēdētājas kundze! To, kas patlaban notiek mūsu acu priekšā Lampedūzā, jau 1973. gadā aprakstīja un paredzēja franču rakstnieks Jean Raspail savā pravietiskajā romānā "Svēto nometne”. Vienīgā atšķirība ir tā, ka realitāte pārspēj izdomu.
Eiropai jāuzņemas šīs situācijas kontrole, nevis jāļauj vienkārši visam notikt. Ir absurdi vispirms aplaudēt režīma maiņai Tunisijā un Ēģiptē un pēc tam nekavējoties masveidīgi pieņemt migrantus jeb, precīzāk sakot, tā sauktos bēgļus no šīm valstīm. Ikviens zina, ka praktiski neviens tajos kuģos, kas pietauvojušies Lampedūzā, nav tiesīgs pretendēt uz politiska bēgļa statusa piešķiršanu. Tomēr šiem cilvēkiem pašlaik atļauj ierasties Eiropas teritorijā, un ar visāda veida subsidētu grupu, cilvēku tirgotāju un dārgu advokātu atbalstu viņi uzsāks procedūras, velkot tās tik ilgi, cik iespējams, un, ja nepieciešams, noies pagrīdē, ja viņus neatzīs par bēgļiem.
Spriežot pēc pašreiz notiekošā, FRONTEX neaizsargā Eiropas ārējās robežas; tas izturas kā sava veida apsveikšanas komiteja. Šos kuģus vajadzētu eskortēt atpakaļ uz vietām, no kurām tie ierodas, un īstie bēgļi būtu pēc iespējas jāuzņem viņu pašu reģionā, nevis Eiropā. Būtiski svarīgi ir arī tas, ka daudzas starptautiskas konvencijas tiek pielāgotas šīsdienas vajadzībām.
Agustín Díaz de Mera García Consuegra
(ES) Priekšsēdētājas kundze! Es vēlētos izteikties un izmantot šīs debates, lai runātu par pamatjautājumu: ārkārtas situāciju. Vienatnē to nevar pārvarēt.
Šīs problēmas sakne, kā visiem zināms, ir nestabilitāte Tunisijā un Ēģiptē un karš Lībijā. Taču ir robeža tam, cik ilgi tas var vilkties: diemžēl, tas ilgst satraucoši ilgi. Tāpēc mums jālemj, kā mēs varam izmantot savu kopējo politiku, lai kontrolētu ārkārtas situāciju, jo viņi vieni paši ar to nevar tikt galā.
Manuprāt, priekšsēdētājas kundze, komisāre, solidaritātei ar upuriem un solidaritātei ar mītnes valstīm un reģioniem ir jābūt mūsu prioritātei.
Mums ir instrumenti, ko mēs pienācīgi neizmantojam. Mums ir četri fondi: Malmström kundze īsi un skaidri mums nosauca summas, kuras man šķiet smieklīgas. Viņa runāja par EUR 30 miljoniem, EUR 25 miljoniem pēc pieprasījuma utt. Tomēr mūsu četri fondi - Bēgļu fonds, Atgriešanās fonds, Ārējo robežu fonds un Integrācijas fonds - kopā ir gandrīz EUR 3 miljardi, kas paredzēti finanšu plānos.
Malmström kundze, man liekas, ka šie fondi jāizmanto ārkārtas situācijām, jo mums jābūt iespējai tos lietot un tos pielāgot. Mūsu ierobežojumus attiecībā uz sadarbību un solidaritāti simbolizē trauslums, ko operācijā Hermes ir demonstrējusi Eiropas Aģentūra operatīvās sadarbības vadībai pie Eiropas Savienības dalībvalstu ārējām robežām. Cilvēku, kuri bēg no kara un bēg no izmisuma, ierašanās arvien lielākā skaitā spilgti parāda, cik ierobežota ir šī jauda. Viņi nespēj ar to tikt galā vieni paši.
Kurš varēs? Eiropas Savienībai ir nepieciešamā solidaritāte, lai reāli apmierinātu šā ārkārtas stāvokļa prasības.
Ana Gomes
(PT) Priekšsēdētājas kundze! F. Provera ziņojumam nebūtu bijis iespējams izvēlēties vēl problemātiskāku periodu. Tunisija un Ēģipte, valstis ar milzīgām ekonomiskām problēmām, jau ir atvērušas savas durvis vairāk nekā 400 000 bēgļu no Lībijas. Neskatoties uz to, Eiropas valdības ir izvēlējušās izlikties nemanām un ignorēt 20 000 cilvēku, kas uzturas Lampedūzā necilvēciskos apstākļos. Revolūcijas Ziemeļāfrikā ir vēl vairāk palielinājušas spiedienu uz Eiropas Savienības dalībvalstīm ar prasību izpildīt humānās saistības par bēgļu uzņemšanu un izveidot jaunu migrācijas politiku, kas balstās uz solidaritāti un pārējām Eiropas Savienības pamatvērtībām un principiem, Aizvērto durvju un piespiedu atgriešanās politika, ko dažas dalībvalstis izmanto pēdējos gados attiecībā uz saviem Vidusjūras reģiona kaimiņiem, būtu varējusi novērst dažu migrantu nonākšanu Eiropā, palielinot kontroli Ziemeļāfrikas ostās, patrulējot Vidusjūrā un pat izmantojot dažas brutālākas metodes, piemēram, elektrošoku. Taču tas noticis par skandalozi augstu cenu: uz migrantu un bēgļu tiesību rēķina, kurus piespiedu kārtā nosūtīja atpakaļ uz tādiem režīmiem kā Gaddafi režīms.
Pašreizējā ārkārtas situācijā ir prasība pieņemt kopēju patvēruma sistēmu ar vienādu atbildību, tostarp pagaidu aizsardzības mehānismu un daudz lielāku izvietošanas piedāvājumu. Mums vajadzīga jauna migrācijas stratēģija, kurā tiek ņemti vērā migrācijas sākotnējie cēloņi, piemēram, nabadzība, diskriminācija, konflikti un politiski spaidi citu faktoru starpā. Ja tās nebūs, kontrabandisti vienmēr spēs atrast alternatīvus maršrutus. Tāpēc cilvēktiesību, demokrātijas un ilgtspējīgas attīstības veicināšanai jākļūst par reālu stratēģisku prioritāti Eiropas Savienības ārpolitikā, kā arī attīstības programmās Vidusjūras un citiem reģioniem.
Sonia Alfano
(IT) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi! Ārkārtas situācija ir nopietna mācība Eiropas patvēruma un imigrācijas politikai. Atkal ir acīmredzams, ka ES rīcībā nav tiesiskas un operatīvas pamatstruktūras, kas dod iespēju pārvarēt ārkārtējus, bet neprognozējamus notikumus, piemēram, tādus kā iepriekšējo mēnešu notikumi Ziemeļāfrikā.
Lampedūza, Itālija un Dienviditālija maksā par šīm kļūdām, bet galvenie maksātāji ir bēgļi, kurus uzņem šādā necilvēciskā veidā. Neskatoties uz Līguma par ES darbību 80. pantu un solidaritātes vienlīdzīgas sadales principu, visas valstis faktiski rūpējas tikai pašas par savām lietām, un Francijas attieksme, kurai ir kopēja robeža ar Itāliju, ir nepieņemama pašreizējā Eiropas notikumu attīstībā. Saistībā ar to es mudinu Komisiju apsvērt iespēju pieprasīt no Francijas valdības skaidrojumu.
Gadiem ilgi Eiropas Savienībai ir bijušas līgumu attiecības ar trešām valstīm, kurās valda diktatūra, finansējot to darbības un izvirzot komerciālas intereses augstāk par demokrātiskām prasībām. Eiropa joprojām klusēja pirms Lībijas uzbrukumiem: vai tā grasās joprojām klusēt, redzot neciešamo situāciju telšu nometnēs?
Protams, mēs visi piekrītam, ka nevaram slēgt darījumus ar pulkvedi Gaddafi, taču pirms dažiem mēnešiem es nedzirdēju nekādus iebildumus pret Itālijas-Lībijas līgumu, kas ir novedis pie tā, ka imigrācijas jautājums pašlaik tiek risināts visnehumānākajā veidā. Šodien prezidents Berlusconi mēģināja izmantot tādu pašu pieeju Tunisijai, piedāvājot naudu. Varbūt tomēr jaunā Tunisijas valdība ir guvusi mācību.
Taču, vai jums tas patīk vai nepatīk, ES un 27 dalībvalstu pienākums ir rīkoties, turot prātā starptautiskās solidaritātes un cilvēktiesību aizsardzības vispārējo prioritāti. Šā iemesla dēļ es ceru, ka Eiropas Komisija ierosinās pēc iespējas ātri ārkārtas stāvokļa procedūras ieviešanu, kas noteikta ar Direktīvu 2001/55/EK par pagaidu aizsardzību, un ka šo priekšlikumu Padome pieņems tuvākajā nākotnē, jo citādi viss būs bijis veltīgs.
Es pieprasu arī nosūtīt uz Lampedūzu parlamentāru delegāciju, nevis politisko grupu delegāciju, lai pārbaudītu gan imigrantu humānos apstākļus, gan neizraidīšanas principu.
Malika Benarab-Attou
(FR) Priekšsēdētājas kundze! Šis ir delikāts ziņojums, un man jākritizē tā virsraksts. Vārdu "migrācijas plūsmas” lietošana nosaka toni: rodas iespaids, ka migranti ir preces vai iebrucēji.
Šis ir vēsturisks posms Vidusjūras reģiona dienvidu daļas tautām un mums, bet bailēs no masveida imigrācijas ES un dalībvalstis atturas radīt jaunu dinamismu.
Nesenās demokrātiskās kustības dienvidos palīdzēja mums apzināties savas pretrunas. Tās vēlreiz ir pierādījušas mūsu novecojušās un realitātei neatbilstošās sadarbības politikas nekonsekvenci un iztēles trūkumu. Ir pēdējais laiks Eiropas Savienībai īstenot migrācijas politiku, kas saskan ar mūsu vērtībām un atzīst, ka mēs dzīvojam pasaulē, kurā cilvēki ir kustīgi, pasaulē, kurā cilvēki pārvietojas.
Joprojām runāt par migrācijas plūsmām ir absurds un pret mūsu humānisma vērtībām. Ja mēs, eiropieši, gribam būt ietekmīgi līdzdalībnieki pasaulē, mums jāmaina sava pieeja un jāstrādā, lai radītu uz solidaritāti balstītu Savienību Vidusjūras reģionam; mēs to nevaram izdarīt, nepārskatot mobilitātes politiku vai to, ko šodien sauc par migrācijas politiku. Mums jāpiepilda dienvidu tautu cerības.
Mūsu politiku vairs nedrīkst noteikt bailes no imigrācijas. Robežu kontroles pastiprināšana nedrīkst vairs ilgāk būt mūsu galvenā sadarbības nolīgumu īstenošanas motivācija, kā tas bija Lībijas gadījumā.
Mums jāpārskata nosacījumi, kas nepieciešami visu nolīgumu parakstīšanai par personu pārvietošanos, kuros ietilpst nolīgumi par atpakaļuzņemšanu, lai tiktu ievērotas cilvēktiesības. Mūsu rīcībai joprojām raksturīga vadīšanās pēc drošības apsvērumiem pieejā mobilitātei, kas neatbilst mūsu vērtībām un prasībai aizsargāt iedzīvotājus. Berlusconi kunga un Guéant kunga skandalozā nostāja ir enerģiski jāatmasko.
Komisāre, kāda politika mums jāpieņem, lai izveidotu īstu Savienību Vidusjūras reģionam, tādu, kurā mēs izrādītu solidaritāti ar dienvidu tautām, kas patlaban jūtas atraidītas?
Marie-Christine Vergiat
(FR) Priekšsēdētājas kundze! Eiropas Apvienotā kreiso un Ziemeļvalstu Zaļo kreiso spēku konfederālā grupa nebalsos par šo ziņojumu. Jāatzīst, ka tajā ir daži pozitīvi punkti, bet tos pastāvīgi apstrīd noteiktu dalībvalstu, tostarp manas pašas valsts, praktiskā rīcība.
Šajā ziņojumā pausta atteikšanās redzēt, ka migrācija pirmām kārtām ir dienvidu-dienvidu jautājums. Nespēja to atzīt nozīmē, ka spriedze vienkārši palielināsies un grūdīs daudzas no šīm valstīm mazliet dziļākā nabadzībā.
Taisnība, Eiropas Savienība nevar visus pasaules trūcīgos cilvēkus uzņemt, bet tai nedraud šāds pienākums; ir skaitļi, kas to pierāda neatkarīgi no kņadas, ko daži saceļ. Eiropas Savienība nevar dot pajumti visiem pasaules trūcīgajiem cilvēkiem, bet tai būtu jādod ieguldījums proporcionāli tās bagātībai, vajadzībām un kaitējumam, ko tā ir radījusi un ko daži tās uzņēmumi joprojām rada, izlaupot šo valstu resursus. Šis ziņojums ieturēts uz iekšieni vērstas, cietoksnim līdzīgas Eiropas tradīcijā, kura ignorē pati savas, jo īpaši demogrāfiskās intereses.
Nē, Eiropas Savienība neko nav iemācījusies no revolūcijām, kas notiek arābu valstīs. Tā neizrāda solidaritāti. Dažās dienās tunisieši ir devuši pajumti vairāk nekā 100 000 Lībijas bēgļu, nodrošinot atdarināšanas cienīgus nosacījumus. Nē, komisāre, Eiropas runas neatsver problēmas, ar kurām saskaras pasaule. Tā tikai sekmēs dažu dalībvalstu ksenofobisko politiku, un to es nožēloju.
Mario Borghezio
(IT) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi! Pirmkārt, es vēlos pateikties komisārei Malmström par viņas neatlaidīgo darbu nedēļu pēc nedēļas, nodarbojoties ar šo episko katastrofu - jo tieši tā arī notiek.
Ir izteiktas piezīmes ne tikai šajā Parlamentā, mēģinot samazināt un padarīt mazsvarīgu to, kas mūsu valdībai, mūsu valstij un mūsu cilvēkiem ir bijis jāpiedzīvo. Šī ir bijusi un joprojām ir nepieredzēta izmēra ārkārtas situācija - gan humānā, gan citādā nozīmē. Es uzskatu, ka mūsu valdība un jo īpaši mūsu cilvēki patiešām sevi ir labi apliecinājuši starptautiskās sabiedriskās domas izpratnē. Lampedūzas iedzīvotāji izturējās izcili, pirmkārt, viesmīlīgi uzņemot migrantus un pēc tam sniedzot viņiem palīdzību paši no savām kabatām, un tad noteiktā brīdī viņi teica: "Mēs ilgāk tā vairs nespējam”, jo papildus cilvēktiesībām, par kurām mēs Parlamentā spriežam katru dienu, mums jāņem vērā arī tautu tiesības, tostarp tiesības saglabāt savu identitāti, savas darbības un, dabiski, būt pasargātām no iebrukuma.
Migrantu vidū ir arī nelegāli imigranti, noziedznieki, kas iznākuši no cietuma. Tas pamatoti rada bažas valstīm, kurām viņi jāpieņem. Turklāt, imigrācijai izaugot līdz - es atkārtoju - invāzijas izmēriem, mums ar šo jautājumu jāsaskaras.
Mēs simtprocentīgi esam savu cilvēku pusē bez nekādiem nosacījumiem vai iebildumiem. Eiropas Savienībai par to ir jāiestājas un jāņem tas vērā, komisāre. Papildus cilvēktiesībām mums jāņem vērā savas tiesības, vietējo tautu tiesības. Šā iemesla dēļ mēs pilnībā atbalstām Itālijas valdības pašreizējos centienus Tunisijā, jo salīdzinājumā ar pieticīgajiem skaitļiem, kurus nosauca komisāre, Itālijas valdība piedāvā Tunisijai daudz. Daudz tiek darīts, un mēs esam pārliecināti, ka sasniegsim jūtamus rezultātus.
Tomēr mums jāpāriet no vārdiem pie darbiem, un FRONTEX nedara, kas tam būtu bijis jādara, lai izbeigtu šo nīstamo pārvadāšanu, jo tā ir apkaunojums Vidusjūras reģionam, un Eiropas Savienība par to daļēji ir atbildīga. Tāpēc es saku, izbeidziet cilvēku tirdzniecību, un es saku "jā” šo valstu Maršala plānam.
Andreas Mölzer
(DE) Priekšsēdētājas kundze, Malmström kundze! Ir labi zināms, ka cilvēki no pārapdzīvotām, mazattīstītām valstīm riskē ar dzīvību katru dienu, jo ES ar savām pseidohumānisma idejām nav skaidri pateikusi, ka noteikumi, kas piemērojami migrantiem, nav tādi paši kā noteikumi, kuri piemērojami bēgļiem.
Saskaņā ar Ženēvas Konvenciju attiecībā uz bēgļu statusu bēgļi, kā mēs visi zinām, ir cilvēki, kuri, pamatoti baidoties no vajāšanas rases, reliģijas vai politiskās pārliecības dēļ, atrodas ārpus savas nacionālās piederības valsts. Taču šī definīcija neattiecas uz lielāko daļu cilvēku, kas Eiropā ieplūst ik dienas. Neatkarīgi no situācijas savā izcelsmes valstī viņi grib tikai braukt kaut kur uz ES - uz zemi, kurā, viņuprāt, upēs plūst piens ar medu -, lai izmēģinātu laimi šeit un parasti tikai tādēļ, lai tiktu iereģistrēti mūsu sociālajās sistēmās. Tam, iespējams, var būt jēga viņu skatījumā, bet mums kā Eiropas Parlamenta deputātiem ir jākalpo eiropiešu interesēm. Tajās noteikti neietilpst pastāvīgs atbalsts miljoniem ekonomisko migrantu, kas bez mūsu darba tirgum piemērotas izglītības un kvalifikācijas vienkārši nav mums īpaši noderīgi.
Būtu arī ārkārtīgi netaisni pret tādām valstīm kā Tunisija un īpaši Lībija, kuras tagad tikai atbrīvojas no diktatoriska režīma un nostājas uz demokrātijas ceļa un kurām būs jāsakopo visi spēki, kādi tām ir, lai no jauna uzceltu savu valsti. Šiem ļaudīm jāattīsta pašiem savas valstis.
Kopš Ben Ali diktatūras beigām Tunisija ir brīva valsts. Arī šī situācija ir jāņem vērā šeit, Eiropas Savienībā diskusijās par to, kā rīkoties ar cilvēku masveida pieplūdumu no Ziemeļāfrikas. Tāpēc visi ekonomiskie migranti, manuprāt, būtu jāsūta atpakaļ, pirms viņi sasniedz Eiropu. Viņiem nebūtu jāļauj ierasties pat Lampedūzā, un mums būtu jāpiešķir ES aģentūrai FRONTEX pienācīgas pilnvaras, lai nodrošinātu, ka viņi nevar ierasties.
Salvatore Iacolino
(IT) Priekšsēdētājas kundze, komisāre, dāmas un kungi! Mēs esam dzirdējuši par daudziem pasākumiem un iniciatīvām, kas noteikti vieš pārliecību un ievēro nosacījumus, ko pieprasīja Itālijas delegācija sanāksmē, kura mums notika pagājušajā nedēļā kopā ar delegācijas vadītāju priekšsēdētāju Barroso: vairāk solidaritātes, vairāk līdzekļu, vairāk konkrētības un vairāk mērķtiecīgas darbības Lampedūzai, Maltai un visām valstīm, kuras pakļautas ārkārtējam migrācijas spiedienam, kurš ir risināms tikai ar Eiropas pārvaldību.
Šie cerību viesošie paziņojumi dabiski saskan ar mūsu uzskatiem par Direktīvas 2001/55/EK 5. panta piemērošanu. Mēs ticam, ka to var iesniegt Padomei pilnīgi saprātīgā termiņā. Saskanīgāka Eiropas kaimiņattiecību politika, kas pamatojas uz rezultātiem un primaritātes politiku robežreģionu labā, kuri var izmantot resursus, lai nodrošinātu, ka viņu jaunie cilvēki var iegūt darbu un izaugsmes iespējas savā zemē. Labāks un atbilstošāks operatīvais plāns aģentūrai FRONTEX, kas faktiski ir apliecinājusi savu noderīgumu, veicot kopēju patrulēšanu šajā ārkārtas situācijā. Mēs uzskatām, ka sadaļa par finansējumu migrācijai paredz turpmākas rīcības iespēju saistībā ar ārkārtas stāvokli, kuru pašlaik visi apzinās.
Komisāre Malmström, mēs neesam minējuši kompensācijas pasākumus. Komisāra Hahn nav kopā ar jums, un, iespējams, būtu bijis noderīgi, ja viņš būtu šeit. Struktūrfondu pārskatīšana, politika, kas ņem vērā ārkārtas situāciju, pievilcīguma mazināšana, Sicīlijas reģiona pievilcīguma sodīšana attiecībā uz makšķerēšanu un tūrismu, par to Lampedūzai un Sicīlijai jāsaņem kaut kāda kompensācija.
Simts piecdesmit tūkstoši ēģiptiešu ir atgriezušies Lībijā, bet ar to šis migrācijas jautājums nebeidzas. Šā iemesla dēļ mums jārīkojas ļoti noteikti ar stingru un izlēmīgu Eiropas politiku, un mums jātic, ka jūs un priekšsēdētājs Barroso varēs attīstīt šādu stratēģiju ar visaptverošu migrācijas plānu. Mēs nevaram gaidīt uz citiem pasākumiem, un mēs esam pārliecināti, ka līdz šā mēneša beigām Eiropa nāks klajā ar migrācijas plānu ilgi gaidītās solidaritātes interesēs, kuru mēs beidzot gribam redzēt darbībā.
John Attard-Montalto
Priekšsēdētājas kundze! Vispirms, es dzirdu, kā daži - ne visi - mani kolēģi, kas piedalās šajās debatēs, viņi min migrāciju kā kaut ko tādu, kas pašlaik nenotiek, bet gatavojas notikt.
Cilvēciska traģēdija faktiski notiek, kamēr mēs šeit Parlamentā runājam. Daudzos gadījumos mēs runājam par to, vai piekrītam vai nepiekrītam, bet tas, par ko mums būtu jābūt vienprātībai, ir, ka šī traģēdija, kas risinās mūsu durvju priekšā - dažus simtus kilometru no Eiropas Savienības dienvidu robežas - notiek tieši pašlaik un turpinās pieaugt. Taču mēs joprojām debatējam, kaut arī ir rīks - Padomes Direktīva 2001/55/EK - kuru pēc Komisijas ieteikuma Padome var laist darbā.
Kā mēs taisāmies izmērīt, vai pieplūdums ir liels, nav liels vai ir diezgan liels, ja viss jau ir pagājis? Eiropas Savienībai ir jānolemj, vai tā grib rīkoties vai reaģēt. Mēs reaģējam, ja viss jau ir noticis. Nebūsim vakardienas cilvēki. Būsim šīsdienas iestāde.
Sarah Ludford
Priekšsēdētājas kundze! Efektīva vadība, saskanība, solidaritāte, atbildība: to uzskata par ES kopējās imigrācijas politikas pamatiem. Pretstatiet to ES faktiski veiktajam pēdējos desmit gados, kas novērtējumā pelnījis trīs no iespējamiem desmit punktiem Tā nav Komisijas vaina, kura radījusi politiku un nākusi ar veselu straumi tiesību aktu, bet lielā mērā dalībvalstu vaina. Ir laiks izrauties no reaktīvās un haotiskās atpalicības un pāriet uz proaktīvu, labi vadītu soļošanu pirmajās rindās. Varbūt mums derētu skatīties uz tādu valsti kā Kanāda, jo īpaši uz tās politiku attiecībā uz legālo migrāciju.
Manai valstij, Apvienotajai Karalistei, ir bijusi sveša jebkāda ideja par kopēju politiku. Es paužu nožēlu par to, bet kad tik daudzi no iztaujātajiem cilvēkiem tādās vietās kā Lampedūza saka, ka viņi drīz vēlas doties ziemeļu virzienā un bieži tieši uz Apvienoto Karalisti, tas nepalīdz pārliecināt manu valsti, kurā ir bijusi ļoti liela imigrācija, atcelt robežkontroli.
Es ticu solidaritātei. Es uzskatu, ka tagad ir jāizmanto Pagaidu aizsardzības direktīva. Tomēr noteikti ir jābūt visu dalībvalstu atbildībai - gan valstīm ziemeļos, gan arī dienvidos - par ES tiesību aktu pareizu īstenošanu attiecībā uz migrantu uzņemšanu un prasību apstrādi ar finansiālu un citādu palīdzību, un arī par integrāciju un darba tiesību aizsardzību. Solidaritātei un atbildībai jādarbojas abos virzienos.
Hélène Flautre
(FR) Priekšsēdētājas kundze! Es neuzskatu, ka mēs varam, no vienas puses, atzinīgi vērtēt revolūciju Tunisijā un, no otras puses, pieprasīt, lai valsts īsteno tādu robežkontroles politiku, kāda pastāvēja Ben Ali diktatūras laikā,. Es uzskatu, ka mums jāpārstāj izdarīt spiedienu uz Tunisijas valdību, kurai jārisina daudz citu lietu: pašai savi bēgļi - kā jau tika teikts - un sava demokrātiskā pārejas procesa pārraudzīšana.
Tātad situācija ir jauna un ārkārtēja, un tā varbūt ļauj mums izdomāt pienācīgus risinājumus, vienlaikus izrādot solidaritāti. Baronesei Ludford ir taisnība - tieši tās mums trūkst visvairāk Eiropas Savienības iekšienē. Es uzskatu, ka Eiropas Komisijas un Parlamenta darbs varētu būt, pirmkārt, pasludināt moratoriju tunisiešu atpakaļsūtīšanai, jo tas patiešām ir nepareizi un nepienācīgi. Mums jāpiešķir arī ārkārtēja uzturēšanās atļauja tunisiešiem, kas jau ir ieradušies Francijā un Itālijā, jāgarantē iekļūšana Eiropā cilvēkiem, kuri lūdz aizsardzību, un jāatturas no jebkādu pasākumu veikšanas vai nolīgumu noslēgšanas, kas varētu stāties ceļā šādai aizsardzībai, piemērot - kā jau teikts - 2001. gada direktīvas noteikumus visiem, kam tiesības tos izmantot, un bēgļiem, kas atrodas pie robežas starp Tunisiju un Lībiju, ierādīt pajumti kā daļu no pārvietošanas procesa.
Tālāk es uzskatu, ka mums jādomā par sadarbības saikņu veidošanu ar šīm nākamajām pilnīgi demokrātiskajām valstīm, lai tunisieši varētu ierasties un strādāt, studēt, ceļot pilnīgi legāli, lai radītu reālus mobilitātes kanālus starp Vidusjūras baseina abiem krastiem.
(Aplausi)
Willy Meyer
(ES) Priekšsēdētājas kundze! Es uzskatu, ka Lampedūza ir kļuvusi par Eiropas Savienības imigrācijas politikas necilvēcības simbolu. Tā nav tikai pēkšņi radusies problēma; tā ir strukturāla problēma.
Es atceros 2009. gada 14. februāri iepriekšējā parlamentārā sesijā. Es devos uz Lampedūzu ar savas parlamentārās grupas delegāciju. Tas bija ceļojums uz elli; patiešām uz elli! Tā migrācijas politika nebalstījās uz sapratni, ka emigrēšana ir tiesības, nevis noziegums, un tā nedarīja neko, lai garantētu neaizskaramo principu par tiesībām lūgt patvērumu.
2009. gadā Lampedūzā netika darīts nekas, lai noteiktu cilvēku identitāti vai apstrādātu patvēruma pieprasījumus, līdz cilvēki izdarīja to, kas viņiem bija jādara: sacēlās, dumpojās, jo viņi dzīvoja kā dzīvnieki.
No 2009. gada līdz 2011. gadam nekas nav mainījies. Faktiski varētu teikt, ka kaut kas tomēr mainījās: prezidents Berlusconi parakstīja nolīgumu ar pulkvedi Gaddafi, neskatoties uz to, ka pulkvedis Gaddafi neievēroja starptautiskās tiesības un izraidīja Apvienoto Nāciju Organizācijas Augsto komisāru bēgļu lietās, zinot, ka viņam Lībijā bija 9 000 bēgļu, tajā pašā Lībijā, kuru pašlaik bombardē pēc humāna aicinājuma.
Šī liekulība ir tā, kas jāmaina. Tieši tam Eiropas Savienībā ir būtiski jāmainās.
Gerard Batten
Priekšsēdētājas kundze! Padomes lēmums pieņem ANO Drošības padomes rezolūciju. Ļaujiet man to citēt: "Veikt visus vajadzīgos pasākumus, lai aizsargātu civiliedzīvotājus un civiliedzīvotāju apdzīvotos apgabalus, kuri ir pakļauti uzbrukumu briesmām Lībijā, vienlaikus nepieļaujot nekāda ārvalstu okupācijas spēka pielietojumu nevienā Lībijas teritorijas daļā”.
Šajā teikumā ietvertas divas pilnīgi pretrunīgas idejas. Kā var aizsargāt civiliedzīvotājus pret uzbrukumu, neieņemot nevienu teritorijas daļu, lai to izdarītu? Kā valstis ar senu un slavas pilnu militāro vēsturi, piemēram, Lielbritānija un Francija, var pieņemt tik bezjēdzīgu politiku? Atbilde ir vienkārša: to tām liek darīt Eiropas Savienības Kopējā ārpolitika un drošības politika Lisabonas līguma rezultātā. Tās vairs nekontrolē pašas savu ārpolitiku.
Padomes lēmumā tālāk teikts, ka atbildība par Savienības militāro politiku gulstas uz kopējās ārpolitikas un drošības politikas augsto pārstāvi. Tātad baronesei Catherine Ashton būs iespēja sākt savu pirmo karagājienu un ierakstīt karu vēsturē savu vārdu līdzās tādiem dižiem vārdiem kā Rommel, Montgomery un Eisenhower. Lai viņai veicas, bet, visticamāk, šī idiotiskā politika beigsies ar katastrofu visiem, uz ko tā attiecas.
Rietumu, jo īpaši Eiropas valstu prioritātēm būtu jābūt rosināt mērenu režīmu izveidi Ziemeļāfrikā ar visiem diplomātijas līdzekļiem un aizsargāt mūsu pašu robežas no turpmākām migrācijas plūsmām. Iespējams, ka tā nav politiski korekta atbilde, bet tā ir saprātīgu nāciju valstu reālistiska atbilde, ja tām būtu iespēja šos lēmumus pieņemt.
Daniël van der Stoep
(NL) Priekšsēdētājas kundze! Pagājušajā piektdienā simtiem tā saukto patvēruma meklētāju no bijušās Berberas izlauzās no savām uzņemšanas nometnēm Itālijas kontinentālajā daļā. Šie imigranti bija uz tām pārvietoti, jo Lampedūza bija pārpildīta. Priekšsēdētājas kundze, tā ir skarbā realitāte: tūkstošiem neperspektīvu imigrantu no Berberas izmanto sava reģiona nestabilitāti, lai meklētu labāku dzīvi bagātajā Eiropā.
Imigranti, kas tika intervēti televīzijā, skaidri norādīja, uz kurām pilsētām tie visvairāk grib doties - uz Amsterdamu vai Romu, tas nebija svarīgi - vai, vēl sliktāk, viņi žēlojās par cigarešu un dzērienu trūkumu, ko piegādā Itālijas iestādes. Jūs gandrīz labprāt aizmirstu to, ka cilvēki apzināti izvēlas nelegālu statusu un apzināti nelikumīgi izmanto sociālos pakalpojumus Eiropā. Šie tā sauktie patvēruma meklētāji, kurus es sauktu par cilvēkiem, kas dzīvo uz citu rēķina, ir jāuzņem reģionā. Par viņu pajumti atbildīgas ir Āfrikas Savienība, Arābu valstu līga vai briesmīgā Islāma konferences organizācija.
Eiropas Savienība nav atbildīga par šiem laimes meklētājiem. Ja viņi tomēr ierodas, ievērojami paātrināsim šīs tā sauktās bēgļu patvēruma procedūras un pēc iespējas drīz sūtīsim viņus atpakaļ uz valstīm Berberā un tās apkaimē. Lai tās valstis uzņemas atbildību, nevis mēs un ne pašlaik.
(Runātājs piekrita atbildēt uz jautājumu, kas tika uzdots atbilstoši zilās kartītes procedūrai saskaņā ar Reglamenta 149. panta 8. punktu)
Silvia Costa
(IT) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi! Es vēlētos jautāt savam kolēģim, EP deputātam, kurš tikko runāja, vai patiešām var uzskatīt, ka ir pareizi izmantot terminus "cilvēki, kas dzīvo uz citu rēķina” un "laimes meklētāji”, runājot par cilvēkiem, kas bēg no lielas politiskas nelaimes situācijas - un šajā jautājumā visas politiskās grupas ir vienotas - tādas situācijas, kāda ir Ziemeļāfrikā.
Es uzskatu, ka tas ir ārkārtīgi nopietns apgalvojums un aicinu priekšsēdētāju kaut kādā veidā atzīmēt teikto un noskaidrot, vai to var uzskatīt par pienācīgu šādās jutīgās debatēs, kas skar dzīvu cilvēku ciešanas, kurus skaidri uzskata par būtnēm, kam ir tiesības ēst, kā par viņiem tika teikts, "viņi pat pieprasa pārtiku un grib dzīvot uz citu rēķina”.
Manuprāt, ir ļoti nopietni, ka tas tika pateikts šajā Parlamentā, un es ceru, ka Eiropas pilsoņi varēs izlasīt šo ārkārtīgi aso izteikumu, kas kalpo tikai tam, ka atklāj teicēja pilnīgo politisko neatbilstību.
Daniël van der Stoep
(NL) Priekšsēdētājas kundze Costa kundze! Jums ir taisnība, es lietoju asus vārdus, bet šie vārdi ir ļoti skaidri. Mums Eiropas Savienībā tagad jānodarbojas ar milzīgu bēgļu pieplūdumu, un vairākums kreiso saka, ka tie ir tikai nelaimīgi cilvēki, kuri visi bēg no savām valstīm. Labi, bet kāpēc viņiem visiem jāierodas Eiropā? Es uzskatu, ka sasniegt Eiropu kuģī ir grūtāk nekā nonākt Marokā vai Saūda Arābijā. Acīmredzams, ka viņi ierodas šeit mūsu sociālo pakalpojumu dēļ un tāpēc, ka šeit viņi varēs saņemt naudu no valdības. Jūs vienkārši to visu atļaujat!
Mums stingri jāvēršas pret to, un mums jānodrošina, ka mēs kā Eiropas Parlamenta deputāti aizstāvam Eiropas Savienības pilsoņus. Ja jūs turēsieties pie šādas domāšanas, tas būs mūsu sabrukums. Tālāk mēs skatīsimies uz Subsahāras Āfriku, un beigās visi ieradīsies šeit. Mēs to nevaram atļauties. Tā ir jūsu pasaule, bet ne mana. Es vēlu jums panākumus, bet tas nav tas, ko vēlas mūsu pilsoņi, noteikti ne Nīderlandē.
Simon Busuttil
Priekšsēdētājas kundze! Pirms dažām dienām ES vadītāji paziņoja, ka viņi ir pilnīgi gatavi konkrēti solidarizēties ar tām dalībvalstīm, kurās migrācijas spiediens ir vislielākais. Nu tas laiks ir pienācis, jo Eiropas Savienību ir skārusi masveida kustība. Mēs aicinām Eiropadomi turēt doto vārdu. Un lai solidaritāte būtu konkrēta, tai jānozīmē, ka visas dalībvalstis piedalās atbildībā par pārvietotajiem cilvēkiem, kas bēg no Lībijas Eiropas virzienā.
Mums jau ir rīks, mums tikai tas jāizmanto. Tas ir solidaritātes mehānisms, kas paredzēts Direktīvā 2001/55/EK, kas kalpo divām lietām. Pirmkārt, dod pagaidu aizsardzību visām pārvietotām personām, kas nonāk ES. Otrkārt, uzliek atbildību par viņu uzņemšanu uz visām dalībvalstīm, nevis tikai uz to valsti, kurā viņi ir ieradušies. Mehānismu iedarbina Padomes lēmums, ar kuru tiek konstatēts masveida pieplūdums. Tomēr tas seko pēc priekšlikuma no Komisijas - no jums, komisāres kundze.
Nav šaubu, ka Lībiju pamet masveidīgi. Vairāk nekā 400 000 cilvēku ir aizbēguši no Lībijas galvenokārt uz Tunisiju un Ēģipti, bet tagad arī uz ES valstīm. Pagājušajā nedēļā tikai divdesmit četrās stundās Maltā ieradās vairāk nekā 800 cilvēku, vairums somālieši un eritrejieši. Proporcionāli ņemot, ietekme ir tāda, kādu radītu 120 000 personu ierašanās Francijā tikai vienā dienā. Protams, tas tiktu kvalificēts kā masveida pieplūdums. Tātad mums jāskatās nevis uz absolūtiem skaitļiem, bet uz skaitļu relatīvo nozīmi - to relatīvo ietekmi uz ierašanās valsti.
Es patiešām vēršos pie jums, komisāres kundze, ar aicinājumu uzņemties politisko vadību un sniegt šo priekšlikumu. Es vēršos arī pie Padomes ar aicinājumu turēt doto vārdu un apliecināt konkrētu solidaritāti.
Claude Moraes
Priekšsēdētājas kundze! Padome ir atteikusies radīt patvēruma politiku un reālu oficiālu sloga sadali kopš 1999. gada. Runājot David Sassoli un savu Itālijas kolēģu vārdā, tas, ko mēs šodien redzam Itālijā, ir ārkārtas situācija, kurai tiesību aktos nav reāla atrisinājuma. Risinājumam jau bija jābūt atrastam līdz šai dienai. Uzņemšanas procedūrām, kvalifikācijām - patvēruma pamatprasību kopumam, par ko mēs šodien spriežam - bija jābūt ieviestam jau sen. Mums tad būtu bijusi pārvietošanas koncepcija un sloga vienādas sadales koncepcija, bet mums tās nav.
Šā iemesla dēļ es saku savas grupas vārdā, ka mums jāpalīdz šajā ārkārtas situācijā. Es jo īpaši aicinu Padomi - bet arī jūs, komisāre, - uzņemties politisku vadību un piemērot Padomes Direktīvu 2011/55/EK. Tas radīs pārvietošanas situāciju, kas var vismaz nedaudz atvieglināt slogu.
To darot - kā daži izteicās - mēs nevaram arī ignorēt savus pienākumus attiecībā uz patvērumu un starptautiskajiem tiesību aktiem. Šie pienākumi attiecas uz tik daudziem cilvēkiem, kas šajās dienās ir neaizsargāti un cieš. Patvēruma meklēšanas veicinošo faktoru iemesli ir dziļi un būtiski - tā ir nabadzība un nestabilitāte. Tomēr mums pašlaik ir tāds stāvoklis, kas ietekmē valstis dienvidos, un mums jāīsteno Padomes Direktīva 2001/55/EK.
Cornelia Ernst
(DE) Priekšsēdētājas kundze, es vēlētos pievērsties trim punktiem. Pirmkārt, mums skaidri jānorāda, ka mēs tiešām varam sniegt palīdzību bēgļiem no Ziemeļāfrikas, īpaši no Tunisijas, un ka mēs arī gribam to darīt. Tāpēc arī es atzinīgi vērtēju to, ka Komisija vēlas iedarbināt Direktīvu 2001/55/EK, lai sniegtu pagaidu aizsardzību, un es vienlaikus aicinātu visas dalībvalstis, ne tikai Itāliju, bet arī Franciju un Vāciju - galvenokārt, valstis, kas faktiski ir spējīgas ieguldīt - reāli to izmantot.
Otrkārt, mēs gaidām skaidru Komisijas paziņojumu par to, ka visi nolīgumi, kas noslēgti ar tādiem diktatoriem kā Ben Ali vai Gaddafi attiecībā uz migrācijas novēršanu - tieši tā es to raksturotu - nav spēkā. Īstas partnerattiecības ar trešām valstīm, kā norādīja Malmström kundze, iespējams, nav salīdzināmas ar Itālijas priekšstatu par to, ka gatavība uzņemt atpakaļ bēgļus ir nopērkama par EUR 150 miljoniem. Solidaritātes izrādīšanas vietā attiecībā uz bēgļu novēršanu mums būtu jāizrāda praktiska solidaritāte ar Ziemeļāfrikas valstīm, piemēram, Tunisiju, uz kuru aizbēguši 150 000 cilvēku.
Treškārt, mums jāsaprot, cik nestabils ir ES bēgļu novēršanas instrumentu pamats. FRONTEX un Dublina II - mums jāpārdomā arī viss par tiem. Mums Eiropā vajadzīgi liberāli patvēruma un migrācijas tiesību akti un citāda attīstības politika, kas būtu reāli ilgtspējīga.
Constance Le Grip
(FR) Priekšsēdētājas kundze! Šajā mūsu debašu posmā man obligāti jāatkārto vai jāatbalsta dažas lietas, kas tika minētas iepriekš. Tomēr arī es tāpat kā daži mani kolēģi deputāti gribēju teikt, ka problēmas, ar kurām mums pašlaik jāsaskaras - problēmas, ar kurām jāsaskaras visai Eiropas Savienībai šajā brīdī - nav atrisināmas vienai dalībvalstij.
Nevienai dalībvalstij nav vienai pašai jāstājas pretī problēmām, kas radušās un ar kurām, manuprāt, saskaras Eiropas Savienība kopumā. Eiropas Savienības spēja organizēties un pārvaldīt situāciju, strādājot kopā kā viens vesels, ir tieši tas, ko es pieprasu. Es uzskatu, ka faktiski tagad ir pienācis laiks likt pamatus reālai Eiropas imigrācijas un patvēruma politikai.
Eiropas patvēruma un imigrācijas pakts tika pieņemts pirms vairāk nekā gada. Tagad, es uzskatu, ir laiks to piemērot ļoti konkrētā veidā.
Mēs dzirdējām komisāri, mēs dzirdējām daudzus viņas ieteikumus. Es vēlētos atgriezties pie tiem un ļoti stingri atbalstīt dažus viņas priekšlikumus. Jā, mums par katru cenu jāpalielina FRONTEX resursi. Mums jāpalielina tā cilvēku, materiālie un finanšu resursi, un mums jānodrošina, lai tas var sniegt lielāku atbalstu operācijai Hermes un operācijai Poseidon.
Jā, mums vajadzīgi ārpus kārtas, papildu resursi tām dalībvalstīm, kuras būtiski ir ietekmējušas, es teiktu, palielinātās migrācijas plūsmas, kā mēs to redzam šodien. Tā būs mūsu solidaritāte finanšu izteiksmē.
Jā, mums ir jāsaliedē ciešākas sadarbības saites ar Vidusjūras reģiona dienvidu daļas valstīm; mums tās jāatbalsta, protams, jāpalīdz tām un jāatrod instrumenti. Komisāre minēja - manuprāt, viņa devās uz Tunisiju runāt par šo jautājumu - mobilitātes partnerattiecības. Jā, mums jāstiprina tie instrumenti saskaņā ar izpratni par atbildību, solidaritāti, kā arī reālu, konkrētu darbību.
David-Maria Sassoli
(IT) Priekšsēdētājas kundze, komisāre, dāmas un kungi! Jūs jau droši vien esat sapratuši, ka šajā Parlamentā ir daudz solidaritātes, bet ar to vien nepietiek. Lai ieviestu un nostiprinātu Eiropas imigrācijas politiku, mums kopā jāizdara tas, ko citi nevar izdarīt, citiem vārdiem sakot, jāpanāk valdību konsenss.
Ņemiet savus priekšlikumus un iesniedziet tos Padomei. Mēs jūs atbalstīsim, jo jūs jau droši vien esat sapratusi, ka, izņemot dažas ksenofobiskas piezīmes, jūs šajā Parlamentā baudāt lielu cieņu un lielu solidaritāti. Parlaments to vēlreiz apstiprinās rītdien, sakot "nē” repatriācijām, "jā” Direktīvas 2001/55/EK īstenošanai un "jā” šīs direktīvas 25. panta īstenošanai.
Rītdien mēs izdarīsim savu darāmā daļu Parlamentā. Tomēr mums vajag, lai citi padara savu daļu, lai valdības nav tik savtīgas, lai var redzēt, kā mēs sponsorējam solidaritāti, kas nepieciešama Eiropas politikas īstenošanai. Jūsu darbs, dabiski, ir šo pūļu galvenā daļa, jo bez valdībām Eiropa būs vājāka.
Carlos Coelho
(PT) Priekšsēdētājas kundze, komisāre Malmström, dāmas un kungi! Mēs visi esam izteikušies par to, kā mēs saskaramies ar migrācijas plūsmu palielinājumu gan apjomā, gan sarežģītībā. Pastāvīga konflikta situācijām Afganistānā, Somālijā un Kongo Demokrātiskajā Republikā tagad pievienojas satraucoši daudz jaunu gadījumu, piemēram, Ēģiptē, Tunisijā un Lībijā, kas ir pasliktinājis situāciju.
Dalībvalstis, ko migrācijas radītie spiedieni ģeogrāfisku iemeslu dēļ ir vairāk ietekmējuši, arī ir pieredzējušas, ka to reaģēšanas spēja ir ievērojami mazināta. Haosa situācija Lampedūzas salā, ko vairāki runātāji jau ir minējuši, ir piemērs, kurā bēgļu skaits pārsniedz vietējo iedzīvotāju skaitu. Dalībvalstīm, kurās ietekme ir bijusi īpaši liela, neatliekami jāsaņem vajadzīgais atbalsts, sniedzot finanšu, humānos un tehniskos resursus, lai nodrošinātu, ka tās reāli spēj reaģēt uz masveida migrācijas plūsmām un spēj reaģēt cilvēcīgi uz humāno spiedienu, ar ko tās saskaras.
Tāpēc es atbalstu savu kolēģu deputātu aicinājumu par Eiropas Savienības solidaritātes mehānisma tūlītēju aktivizēšanu. Ir svarīgi arī izmantot esošo infrastruktūru un iestādes, piemēram, Eiropas Aģentūru operatīvās sadarbības vadībai pie Eiropas Savienības ārējām robežām un Eiropas Patvēruma atbalsta biroju un, iespējams, pārvērtēt un pielāgot operāciju Hermes. Es piekrītu arī Tavares kunga teiktajam par bēgļu pārvietošanas procesu. Ir svarīgi, lai Padome, kura nepiedalās šajās debatēs, pārstātu slēpties aiz juridiskiem ieganstiem un būtu spējīga novest šo bēgļu pārvietošanas jautājumu līdz sekmīgam nobeigumam. Visbeidzot, komisāre, es uzskatu, ka mums nepieciešama lielāka solidaritāte starp Savienības dalībvalstīm, labāka centienu saskaņošana un atbildības un slogu vienāds sadalījums.
Rosario Crocetta
(IT) Priekšsēdētājas kundze, komisāre, dāmas un kungi! Ir skumji atzīmēt, ka dažreiz Rietumi var panākt solidaritāti, ja ir jābombardē, jāsūta uzņēmumi uz trešās pasaules valstīm un jādabū nafta, bet tiem vajadzīga lielāka cīņa, lai panāktu solidaritāti un migrācijas politiku. Šā vakara debates pieskaras šīm tēmām.
Es devos uz Lampedūzu pirmdien un redzēju 4 000-5 000 cilvēku nožēlojamos apstākļos uz zemes, saspiedušos kopā, lai gulētu saulē un lietū, kārtojot savas darīšanas turpat, kur viņi ēda, un bez iespējas apmainīt slapjās drēbes - par kurām daži ir teikuši, ka tām ir dizaina zīmoli, bet tie faktiski ir viltoti dizaina zīmoli - kas viņiem bija mugurā pārbraucienā. Starp viņiem bija 4 500 bērnu, 12-13 gadu veci, kas dzīvoja tādos pašos apstākļos, neērtībā, kādā dzīvoja arī visi Lampedūzas iedzīvotāji.
Tunisija tagad ir mājvieta 150 000 migrantu, kas ieradušies no Lībijas, un tā apliecina savu solidaritāti. Tā ir nabadzīga valsts, kas izrāda solidaritāti, turpretī bagātā Eiropa nespēj uzņemt 5 000 migrantu. Eiropai būtu vajadzējis izrādīt solidaritāti pret šiem brīnišķīgajiem bērniem, kas uzšķīla Jasmīnu revolūciju, kura sākās Sidi Bouzid un tagad pārmaina Ziemeļāfriku un pasauli.
Alfredo Pallone
(IT) Priekšsēdētājas kundze, komisāre, dāmas un kungi! Jūsu vārdi atbilst tam, ko mēs gribējām dzirdēt. Tomēr es nevēlētos pārāk ideoloģizēt šīs debates, kurās ideoloģija dažkārt dalās divējādā veidā. Es uzskatu, ka saruna par humānām ārkārtas situācijām ir ļoti nopietna lieta.
Jautājums, ko es uzdodu pats sev un adresēju arī saviem kolēģiem EP deputātiem, ir šāds: "Vai mēs varam runāt par humānām ārkārtas situācijām un pie tām palikt, vai arī mums būtu jāuzdod divu veidu jautājumi - viens par ārkārtas situāciju un tātad par neatliekamiem jautājumiem, un otrs par stratēģiju?”
Āfrikas un Tuvo Austrumu problēma ir problēma, kurai, manuprāt, pēc definīcijas ir jābūt ārpus Eiropas, un rodas jautājums, vai ir iespējama attīstība bez demokrātijas. Atcerēsimies, ka sacelšanās šajās Tuvo Austrumu valstīs nenotika par ideoloģiju, bet par maizi, sacelšanās par demokrātiju, lai izdzīvotu.
Mums ir pienākums uzdot noteiktus jautājumus par to pašiem sev. Komisāre, ir ļoti labi pievērsties Direktīvas 2001/55/EK problēmai un visam, ko dara FRONTEX, bet Eiropai ir jāprasa pašai sev, ko tā grib darīt saistībā ar Vidusjūras reģionu un visu Āfriku.
Daudzi mani kolēģi deputāti ir runājuši par Lībiju un citām valstīm. Tas liek man atcerēties Darfūru, noteiktas situācijas, kurās Āfrikā katru dienu turpinās genocīds. Vienīgā disonējošā piezīme, ko vēlos pievienot, ir šāda: nav taisnība, ka Eiropa ir atbildīga par laupīšanu. Protams, dažas Eiropas valstis ir daļēji atbildīgas, bet Āfrikā savstarpēji darbojas vairākas kapitālistiskas sistēmas, kas nebalstās uz darba sociālo ekonomiku kā mūsu sistēma, bet gan uz valsts ekonomiku, uz valsts kapitālismu. Labākais piemērs ir Ķīna, kas pērk valsts parādus un ekspluatē visus iedzīvotājus kopumā. Mēs nevaram iet un gāzt prezidentus, kurus virza noziedzība. Pat ANO to nevar darīt.
Es uzskatu, ka mums jāatiet no ideoloģiskajiem jautājumiem un jādomā par neatliekamo problēmu, un tas nozīmē šo visu cilvēku laipnu uzņemšanu kopā. Taču rītdien mēs nevarēsim izvairīties no diskusijas par Eiropas stratēģiju attiecībā uz visu Āfriku.
Sylvie Guillaume
(FR) Priekšsēdētājas kundze! Mēs tuvojamies runu nobeigumam, tāpēc es grasos koncentrēties uz diviem punktiem, formulējot tos jautājumu veidā. Pirmkārt, humānais haoss Vidusjūras reģionā ir nepilnību neizbēgamas sekas, faktiski kopējas migrācijas politikas neesamības sekas Eiropas Savienības iekšienē. Ir nereāli mēģināt novērst migrācijas plūsmas, kas dodas Eiropas virzienā, un tas nozīmē, ka šodien trešām valstīm un dalībvalstīm Eiropas dienvidos vienām jācieš seku dēļ. Itālijas reakcija - kolektīva izraidīšana - nav pieņemama, nav pieņemama arī Francijas nostāja, slēdzot robežas; tas neko neatrisina un vienkārši atstāj bez ievērības galvenos reālos jautājumus.
Mans pirmais jautājums ir šāds: vai varam cerēt uz saņemšanos un līdzsvarotas Eiropas migrācijas politikas attīstību?
Mans otrais jautājums attiecas arī uz Eiropas solidaritāti; manā uztverē tas nav lozungs, bet kaut kas tāds, kas kļuvis par neatliekamu un absolūtu nepieciešamību. Arī es mudinu Padomi steidzami reaģēt un iedarbināt solidaritātes mehānismu, kas paredzēts direktīvā par pagaidu aizsardzību masveida pieplūduma gadījumā, bet es arī mudinu dalībvalstis reaģēt uz ANO Augstā komisāra bēgļu lietās aicinājumu par neatliekamu pārvietošanas mehānisma piemērošanu.
Tādēļ mans nākamais jautājums ir šāds: vai varam cerēt uz konkrētu darbību Tieslietu un iekšlietu padomē 11. un 12. aprīlī?
Cristian Dan Preda
(RO) Priekšsēdētājas kundze! Es uzskatu, ka šīsdienas debates par F. Provera ziņojumu ir vērtējamas atzinīgi, ņemot vērā nesenos notikumus Vidusjūras reģionā un Ziemeļāfrikā. Es sākumā vēlos uzsvērt, ka atbilstīgi solidaritātes garam, ko pieprasa Lisabonas līguma 80. pants, ir nepieciešama ES līmeņa pieeja, lai kontrolētu migrācijas plūsmas, ko radījis revolūcijas vilnis arābu pasaulē.
No otras puses, es vēlos apsveikt Provera kungu par viņa ziņojumu, kurā ir uzsvērta nepieciešamība konsekventi ņemt vērā nestabilitātes cēloņu dziļākās saknes, kas ir migrācijas plūsmu avots. Pašlaik risinās daudzi notikumi, atgādinot mums par nepieciešamību nekavējoties rīkoties. Kotdivuārā pēcvēlēšanu konflikta rezultātā, piemēram, simtiem tūkstošu tās iedzīvotāju meklēja patvērumu kaimiņvalstīs, tostarp 94 000 personas Libērijā, valstī, kurai pašai draudēja nestabilitāte.
Lai izbēgtu no šādas nestabilitātes un migrācijas spirāles, es uzskatu, ka mums galvenokārt jāuzsver profilakses aspekts. Ar to es pirmām kārtām domāju konfliktu novēršanu. Mums jāņem vērā arī demokrātijas un cilvēktiesību veicināšana, kā arī, protams, ekonomiskā stāvokļa uzlabošana ilgtermiņā.
Manuprāt, mums arī labāk jāizmanto mums pieejamie instrumenti kā daļa no globālās pieejas migrācijai, lai rosinātu sinerģismu starp migrāciju un attīstību. Migrācijas jautājumam automātiski jābūt iekļautam dialogā ar Eiropas partneriem. Ir jāpieliek lielākas pūles, atbalstot attīstības projektus izcelsmes un tranzīta valstīs, kas uzlabo dzīves apstākļus un šo valstu spēju pārvaldīt migrācijas plūsmas.
Carlo Casini
(IT) Priekšsēdētājas kundze, komisāre, dāmas un kungi! Attiecībā uz situāciju Ziemeļāfrikā viss ir nenoteikts. Mēs nezinām Lībijas pilsoņu kara tiešo iznākumu, mēs nezinām, vai jaunā politiskā kārtība Magribas valstīs un Ēģiptē veicinās demokrātiju vai arī nosacījumi attiecībā uz demokrātiju un attiecībām ar Eiropu būs vēl sliktāki.
Runājot par bēgļu ierašanos nepārtrauktā straumē no Āfrikas krastiem uz Eiropas un jo īpaši Lampedūzas krastu, ir grūti šajā gadījumā pat atšķirt tos, kuri bēg no vardarbības un nāves bailēm, tos, kas ir, piemēram, izbēguši no cietuma, un tos, kuri meklē nākotni, kas sola kaut ko labāku nekā badu viņu valstī.
Tomēr mēs varam būt droši par noteiktām lietām. Pirmkārt, cilvēka cieņa ir respektējama visos cilvēkos. Otrkārt, Eiropas pieejā viesmīlība jāizrāda visiem bēgļiem. Treškārt, atsevišķo valstu robežas, kas ietilpst Eiropas Savienībā, ir Eiropas robežas. Ceturtkārt, starp visām Eiropas valstīm, kas ir Savienības daļa, ir solidaritātes pienākums: tas tika apstiprināts, nostiprināts un padarīts par juridiski saistošu ar Lisabonas līgumu, kas regulē arī migrācijas politiku un migrācijas plūsmu kontroli brīvības, drošības un tiesiskuma jomā. Piektkārt, tādu ārkārtas situāciju kā pašreizējā risināšanai ir jau izmantojami instrumenti, piemēram, Direktīva 2001/55/EK, FRONTEX un Eiropas Patvēruma atbalsta birojs (ESAO). Pašreizējā situācija ir viena no tām, kurās atklājas, vai Eiropa faktiski ir vai nav realitāte.
Komisāre, mani lielā mērā iepriecināja jūsu runa, bet es uzskatu, ka mums no vārdiem būtu jāpāriet pie darbiem. Es to apzinos un zinu, ka jūs rīkosieties. Mēs ceram, ka jūsu priekšlikumam būs turpinājums. Svarīgi ir tas, ka ar vārdiem vien nepietiek: mums vajadzīgi darbi, lai padarītu Eiropu par realitāti. Šī ir iespēja celt Eiropu.
Georgios Papanikolaou
(EL) Priekšsēdētājas kundze! Mēs atrodamies pagrieziena punktā. Es to saku tāpēc, ka mums jāapsver, kā mēs gatavojamies virzīties uz priekšu pēc krīzes, kas skar mūs pašreizējā brīdī. Iepriekšējos gados mums izdevās ierobežot migrācijas plūsmas no Ziemeļāfrikas uz Dienvideiropu, Itāliju, Spāniju, Portugāli, Maltu un Grieķiju, pateicoties divpusējiem nolīgumiem starp šīm valstīm un attiecīgajām valstīm Ziemeļāfrikā, un mēs patiešām sasniedzām nozīmīgus rezultātus. Tieši tāpēc tagad ir lielāks spiediens uz Grieķiju caur Turciju, jo Eiropa un Grieķija nav spējušas piemērot tādus pašus nolīgumus ar Turciju, neskatoties uz to, ka šādi divpusēji nolīgumi ir.
Tāpēc mans jautājums ir šāds: tagad, kad ir noticis šis pārrāvums, kas notiks ar šiem nolīgumiem, komisāre? Vai mēs varētu - vai mums vajadzētu - sasaistīt šos iepriekšējos nolīgumus vai citus nākamos nolīgumus ar finansējumu, ko mēs sniedzam? Pasākumu kopums, par kuru jūs sniedzāt paziņojumu, ir ļoti labs, un mums jāpalīdz tām valstīm. Mūsu pienākums ir palīdzēt visiem saviem līdzcilvēkiem, taču no šo valstu puses tas ir jāsaista ar pienākumu uzņemt atpakaļ katru, kas ieradies Lampedūzā, un katru, kas ieradīsies tuvākā vai tālākā nākotnē citās Eiropas valstīs, tāpēc ka, jo lielāks ir spiediens, jo vairāk cilvēku ieradīsies citās valstīs.
Tā kā mēs runājam par šo tematu un tika minēta Direktīva 2001/55/EK, varbūt mums būtu jāpārskata, ko mēs teicām pirms gada; vairākas dalībvalstis ir atsaukušās uz slaveno pārdali, ko mēs esam tik nepacietīgi gaidījuši. Mēs joprojām gaidām uz repatriācijas un pārvietošanas piemērošanu; lūdzu, pastāstiet mums, ko vēl mums vajadzētu darīt. Varbūt tomēr mums būtu jāsāk tūlīt bēgļu iekšējā pārvietošana, lai atvieglinātu spiedienu uz valstīm, kurām tā ir reāla problēma?
Visbeidzot, tā kā manas runas laiks beidzas, mums jāierobežo dalībvalstu fragmentārās pieejas. Dažas valstis, piemēram, Vācija un Francija, selektīvi aiztur atgriešanos saskaņā ar Dublinu II uz Grieķiju. Tāda pati problēma mums var rasties ar Itāliju tuvākā vai tālākā nākotnē. Grieķijas valdība ir piedāvājusi un paziņojusi par citu fragmentāru pieeju: žogu Evrā, bet mums nav nekāda vispārēja risinājuma šai problēmai Šis ir tik svarīgs jautājums, ka mums vajadzīga reāla solidaritāte un vispārēja stratēģija, komisāre.
Jacek Protasiewicz
(PL) Priekšsēdētājas kundze, komisāre! Šo debašu sākotnējais plāns bija daudz šaurāks, tas paredzēja tikai F. Provera ziņojumu. Priekšsēdētāju konference nolēma paplašināt tā apjomu, un tādēļ mēs tagad apspriežam - un pilnīgi pamatoti - pašreizējo reakciju uz cilvēku pieplūdumu, kuru lielākā daļa ir bēgļi. Mēs nevaram viņus saukt par nelegāliem imigrantiem, jo viņi ir bēgļi - no Sīrijas un jo īpaši no Ziemeļāfrikas, kura pašlaik ir ierauta revolūcijas nemieros. Mūsu debatēs galvenā uzmanība pašlaik tiek pievērsta Eiropas Savienības pašreizējās patvēruma un imigrācijas politikas vispārējam novērtējumam.
Es kā Eiropas Tautas partijas (Kristīgo demokrātu) grupas ēnu referents par F. Provera ziņojumu tomēr vēlos atgriezties pie šā dokumenta. Es vēlos izvirzīt divus jautājumus saistībā ar to, kas, manuprāt, ir absolūti svarīgs. Pirmkārt, es vēlos teikt, ka es ļoti atzinīgi vērtēju to, ka ziņojumā tiek spriests par lielāka sinerģisma nepieciešamību starp diviem galvenajiem Eiropas politikas pīlāriem, proti, attīstību un drošību. Mācība, kuru mēs šodien apgūstam no revolūcijas notikumiem Ziemeļāfrikā, rāda, ka palīdzība, kas tiek sniegta tikai pa oficiāliem kanāliem un ko sadala diktatoram pakļautas valdības, neatrisina sociālās problēmas cilvēkiem, kuri dzīvo valstīs, kas iekļautas ES palīdzības politikā. ES palīdzībai reāli jāpalīdz vienkāršiem cilvēkiem atrisināt sociālas problēmas, nevis jāpilda diktatoru un pie varas esošo kabatas.
Ne tikai ekonomikas reformas, bet arī reforma demokrātijas un cilvēktiesību jomā ir jāizvirza kā priekšnosacījums attīstības palīdzības piešķiršanai. Šodien mēs redzam, ka jauni cilvēki no tās pasaules daļas, par kuru mums ir interese un kura ir iekļauta mūsu attīstības politikā, grib ne tikai maizi, bet arī brīvību un demokrātiju.
Otrkārt, ņemot vērā demogrāfiskās problēmas, kas skar Eiropu, kļūst skaidrs, ka Eiropas Savienība netiks galā ar problēmām, kuras jau parādās pie apvāršņa darba tirgū, bez saprātīgas un patiesi racionālas imigrācijas politikas. Vienīgais, kas var novērst vissliktāk izglītoto un visnabadzīgāko migrantu pieplūdumu Eiropā, kuri meklē savu vietu pasaulē, ir labi pārdomāta un saprātīga migrācijas politika, kā iepriekšējie runātāji minēja, piemēram, tāda kā politika, ko īsteno Kanādā un Jaunzēlandē.
Giovanni La Via
(IT) Priekšsēdētājas kundze, komisāre, dāmas un kungi! Situācija Vidusjūras baseinā, kā arī pašreizējās un prognozējamās migrācijas plūsmas prasa pieņemt vidēja termiņa un ilgtermiņa stratēģiju, kas atšķiras no tās, par kuru paziņoja komisāre Malmström.
Es uzskatu, ka jārada demokrātiski dzīves un attīstības nosacījumi Āfrikas valstīs, kas robežojas ar Vidusjūras reģionu, lai novērstu tādu migrāciju, kādu mēs tagad piedzīvojam. Tāpēc es uzskatu, ka mums vajadzīgs īpašs īstermiņa plāns - daži to nosaukuši par "Maršala plānu” - lai stimulētu un īstenotu attīstības procesu Ziemeļāfrikas valstīs. Tikai tādā veidā mēs varēsim apstādināt un turpmāk novērst migrāciju.
Es vēlos uzsvērt arī kompensācijas pasākumu nepieciešamību iesaistītajās teritorijās. Visi runātāji minēja Lampedūzu, bet es vēlos aicināt jūs pārdomāt, ko šāda veida migrācijas process, kādu mēs piedzīvojam pašlaik, reāli nozīmē salai, kura pārtiek no tūrisma un zvejniecības. Tūrisma aģentūras nav saņēmušas pasūtījumus mēnešiem ilgi, tikai atsaukumus. Eiropai jāizrāda atbalsts ar atbilstīgiem kompensācijas pasākumiem.
Barbara Matera
(IT) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi! Es runāju kā Dienviditālijas pārstāve un kā lepna eiropiete pārliecībā, ka dalībvalstīm jādod ieguldījums spēcīgas un ilgstošas Savienības celtniecībā.
Tas, ka mūs nesagatavotus pārsteidza ārkārtas situācija tikai 70 jūdžu no mūsu krasta līnijas, atspoguļo mūsu 27 dalībnieku sistēmas vājumu un nepieciešamību attīstīt lielāku pārskatatbildības un solidaritātes izjūtu. Individuāla pieeja, visticamāk, vājinās Eiropu un atsviedīs atpakaļ integrācijas procesu, ko mēs ar tādām pūlēm esam cēluši iepriekšējos gadu desmitos.
Katrs šīs Eiropas nostūris ir Eiropa. Lampedūza arī ir Eiropa, un tas attiecas uz visām jomām un visiem politikas aspektiem. Ir absurdi redzēt, kā ar šo ārkārtas situāciju nodarbojas tikai divas dalībvalstis. Mēs esam izvēlējušies apvienoties kopā, lai kļūtu stiprāki, un kā vislabākajās laulībās savienībai jābūt noslēgtai gan uz vieglām, gan grūtām dienām.
Sergio Paolo Francesco Silvestris
- (IT) Priekšsēdētājas kundze, komisāre, dāmas un kungi! Paldies par jūsu vārdiem. Mums ir pienākums piedāvāt visu savu atbalstu, ja runājat par solidaritāti dalībvalstu starpā un ja uzsverat, ka Komisija aicinās dalībvalstis būt pilnīgi pārskatatbildīgām patvēruma sniedzējām. Paldies jums, jo jūs esat atdevuši mums pārliecību, ka viss, kas līdz šim ir trūcis, tagad sāks īstenoties.
Ar mūsu rītdienas balsojumu mēs vēlamies dot spēku jūsu darbībām, spēku jūsu vārdiem, kas dod jums pilnu mandātu nodrošināt, ka tas, kā līdz šim nav bijis, tagad sāks īstenoties.
Diemžēl ne visām Eiropas valdībām ir tāda pati pieeja. Dažas uzskata, ka Itālijas jūras robežas ir Itālijas, nevis Eiropas robežas, un paziņo ļoti noteiktos vārdos, ka tās nevēlas uzņemties daļu no šī sloga, kuru nes tikai Itālija un Dienviditālija.
Tāpēc mēs pilnībā atbalstām jūsu runu, bet mēs atbalstām to, ticot, ka ar spēcīgu Komisijas rīcību Padomes priekšā dalībvalstu solidaritātei ar Itāliju jākļūst reālai un būtiskai, un visām 27 dalībvalstīm jādemonstrē sava pārskatatbildība un sava līdzdalība ārkārtas situācijā.
Raffaele Baldassarre
(IT) Priekšsēdētājas kundze, komisāre, dāmas un kungi! Es atzinīgi vērtēju jūsu runu un paziņoto pasākumu sarakstu, un es neiesaistīšos juridiska un regulatīva rakstura debatēs par migrantu pagaidu aizsardzību un Līguma 80. panta piemērošanu.
Kamēr mēs runājam, braukšanai pa jūru nepiemēroti kuģi turpina kuģot pāri Vidusjūrai uz Itālijas krastiem, pasažieriem bieži maksājot par to ar savu dzīvību. Neskatoties uz nesen veiktajām pārvietošanām, Lampedūzā joprojām saglabājas absolūti ārkārtējs stāvoklis un cilvēki joprojām plūst uz telšu pilsētu Manduriju.
Itālija joprojām piedalās šo izmisušo cilvēku uzņemšanā, bet citas valstis izceļas tikai ar izraidīto skaitu savos policijas iecirkņos. Mūsu valdība Tunisā mēģina ierobežot šo plūsmu, bet mēs nevaram turpināt tā vieni paši. Mums vajadzīga Eiropas Savienība, mums vajadzīga palīdzība un mums vajadzīga Eiropas politiskā loma, lai plānotu jaunu kaimiņattiecību politiku un efektīvāku migrācijas stratēģiju, sākot ar Dublinas sistēmas neveiksmi un ievērojot, ka Lampedūza ir ne tikai Itālijas, bet arī Eiropas robeža.
Mario Pirillo
(IT) Priekšsēdētājas kundze, komisāre, dāmas un kungi! Es kā Dienviditālijas vēlēts pārstāvis pievienojos savu kolēģu EP deputātu runu korim, kuri pirms manis pieprasīja sākt atbilstīgu darbību, lai risinātu kritisko situāciju, kas pilsoņiem un migrantiem izveidojusies Lampedūzā.
Veselības un sanitārie apstākļi salā neatbilst nekādām pieklājības robežām. Es vēršos pie Itālijas valdības atbildības jūtām ar lūgumu nodrošināt, ka tiek veikti visi tai pieejamie pasākumi, un aicinu Eiropas Komisiju īstenot pasākumus, kas paredzēti ES direktīvā par pagaidu aizsardzību imigrantiem.
Nākamajā Eiropas Iekšlietu ministru padomē, kas ieplānota 11. aprīlī, jāpieņem atbilstīgi pasākumi, lai nodrošinātu, ka ne Lampedūzas migranti, ne pilsoņi netiek atstāti izmisuma stāvoklī. Tāpēc mums jāsāk nopietnas debates par Eiropas Kaimiņattiecību politiku, kas pievērsīs galveno uzmanību iniciatīvām demokrātijas ceļa atbalstam, īpaši Vidusjūras reģiona dienvidu piekrastes valstīs. Es apsveicu Provera kungu.
Ilda Figueiredo
(PT) Priekšsēdētājas kundze! Mēs zinām, ka, lai atrisinātu imigrācijas problēmas, ir jāatbalsta imigrantu izcelsmes valstu attīstība bez ārējas iejaukšanās, bet ar konkrētu darbību, kas veicina solidaritāti, cilvēktiesību ievērošanu un miera aizsardzību, vai tā būtu Tunisija, Ēģipte, Lībija vai kāda cita valsts. Tomēr tā nenotiek, un skumjš piemērs tam ir stāvoklis Lampedūzā. Steidzami ir jāveic nopietni pasākumi, solidaritātes pasākumi, pasākumi, kas izbeigs traģēdiju. Es vēlos, komisāre, vērst īpašu uzmanību uz imigrantu sieviešu situāciju. Ir jāgarantē šīm sievietēm tiesības pašām uz savu pasi un uzturēšanās atļauju, kas ir svarīgi arī cilvēku, īpaši sieviešu un bērnu tirdzniecības apkarošanai; ar to jābūt saistītam arī atbalstam bēgļu pārvietošanai. Visbeidzot es rosinu Komisiju pēc iespējas ātri pārskatīt Atgriešanās direktīvu: direktīvu, kas ir pret imigrantiem, kuri bēg no kara, bada un posta, kuru vienīgā vēlēšanās ir būt laimīgiem kopā ar savām ģimenēm un kuri ir pelnījuši mūsu solidaritāti.
Nikolaos Salavrakos
(EL) Priekšsēdētājas kundze! Provera kungs ir paveicis lielisku darbu, un es viņu apsveicu. Problēma viņa ziņojumā tiek skatīta reālistiski, un viņa priekšlikums par imigrācijas smaguma sadali ir nepieciešams risinājums.
Tāpēc es ierosinu, ka mēs izstrādājam nolīgumu, kas uzlabos un modernizēs Dublinas regulu. Notikumi rāda, ka mēs neatrisināsim imigrācijas jautājumu un ka tas turpināsies. Mēs nevaram to likvidēt, bet mums tas jāvada. Grieķija, Itālija un Spānija nevar to risināt vienas pašas, jo šīs valstis ir pakļautas smagam spiedienam. Mēs neesam spējuši šo problēmu atrisināt kopš 1990. gada. Mēs uzskatām, ka problēmas nav, mēs atstājam dalībvalstis likteņa varā, un šie nabaga cilvēki tiek izmantoti tāpat kā vietējie eiropieši, kas cieš šo smagumu. Mēs nedrīkstam aizmirst, ka Eiropā pašlaik ir 7 miljoni bezdarbnieku, no kuriem 3 miljoni ir 19 līdz 24 gadus veci.
Corneliu Vadim Tudor
(RO) Priekšsēdētājas kundze! Staļina bijušais palīgs Boris Bazhanov savos memuāros "Kā radās staļinisms” atceras epizodi, kura notika Kremlī 1923. gada decembrī. Sarunā ar saviem biedriem Gruzijas slepkava pateica kaut ko tādu, kas varētu satraukt: nav svarīgi, kurš partijā par ko un kā balso. Vissvarīgākais ir, kurš skaita balsis. Rezultātā mūs nepārsteigs, piemēram, ka nesen Kazahstānā no jauna tika pārvēlēts Nursultan Nazarbayev ar vairāk nekā 95 % balsu.
Tas pats notiek Rumānijā, kur pilnīgi katras vēlēšanas tiek sagrozītas. Šo demokrātijas šarādi organizē un vada vietējā mafija, un to tieši aizsargā ASV vēstniecība Rumānijā, kura faktiski nolemj, kas ir labāk Rumānijas tautai. Patiešām, WikiLeaks telegrammas parāda, ka Rumānija diemžēl ir kļuvusi par CIP ceturtās pakāpes priekšposteni, kas demonizē Staļinu, bet lieto viņa metodes. Kāds negods!
Marco Scurria
(IT) Priekšsēdētājas kundze, komisāre, dāmas un kungi! Šajā debašu posmā praktiski viss ir pateikts un varbūt tas arī ir vissvarīgāk. Mēs joprojām runājam un, mums runājot, turpinās izkāpšana, un cilvēki mirst jūrā un drūzmējoties necilvēciskos apstākļos Itālijas un Maltas piekrastē, kas nav Itālijas un Maltas piekraste, bet Eiropas robeža, skrejceļš uz mūsu Eiropas Savienību, pa kuru ir sasniedzama katra no mūsu 27 dalībvalstīm.
Runu laiks ir beidzies, mums saka mūsu pilsoņi un migranti, kas cerēja uz brīvību un atrod sevi iesprostotus slēgtās nometnēs. Ir laiks rīkoties, komisāre. Es aicinu jūs; mēs aicinām jūs uzņemties vadību jau rītdien pēc mūsu balsojuma un sūtīt prasību Padomei par Direktīvas 2001/55/EK īstenošanu un kopīgi izveidot reālu stratēģiju Vidusjūras reģiona nākotnei, jo apdraudēta ir ne tikai ticība Eiropai, bet arī tās pašreizējais liktenis.
Elena Băsescu
(RO) Priekšsēdētājas kundze! Šīs debates notiek Eiropas kaimiņattiecību politikas nākotnei kritiskā laika posmā. Šajā sakarībā es uzskatu, ka notikumi, kuri skāruši Itāliju Lampedūzā, izceļ nepieciešamību veidot ES migrācijas politiku, kas pievēršas šādām jomām.
Pirmkārt, ES jāpievēršas migrācijas plūsmu cēloņiem. Ar to es domāju ekonomikas nedrošo stāvokli un nestabilo politisko klimatu izcelsmes valstīs. Radot darbavietas un palielinot ieguldījumus šajās valstīs, Savienība mudinātu to pilsoņus iesaistīties pašiem savā kopienā.
Otrkārt, es uzskatu, ka migrantu tiesības ir jāaizsargā. Aģentūras FRONTEX pienākums, jo īpaši, ir īstenot Ženēvas Konvenciju attiecībā uz bēgļu statusu un pārējos starptautiskos līgumus šajā jomā.
Mairead McGuinness
Priekšsēdētājas kundze! Šovakar debatēs īpaši raksturīgi bija lietot vārdu "solidaritāte”. Pārāk bieži šajā plenārsēžu zālē deputāti runā savu nacionālo interešu vārdā, bet būtu labāk, ja daudzi no mums runātu par grūtībām citās valstīs, lai izrādītu solidaritāti.
Iemesls, kāpēc es lūdzu vārdu, bija tas, ka mani ļoti satrieca skaitļi, ko minēja mans kolēģis Simon Busuttil, par to, ka 800 cilvēki, kas ierodas Maltā vienas dienas laikā, ir salīdzināmi ar 120 000 ierašanos Francijā. Maltas un Lampedūzas problēmas ir Eiropas Savienības problēmas.
Es plaši izteicos par solidaritātes ideju debatēs par Lisabonas līgumu. Mums jādebatē par solidaritātes konceptu Parlamentā, jo es baidos, ka pašlaik solidaritāte tiek šķirta Eiropas Savienībā ne tikai attiecībā uz šo grūto jautājumu, bet arī daudziem citiem jautājumiem. Ir laiks mums kā Parlamentam atrotīt piedurknes un novietot Eiropas Savienības solidaritāti atpakaļ īstajā vietā.
Cecilia Malmström
Komisijas locekle. - Priekšsēdētājas kundze! Šī patiešām ir problemātiska situācija. Ziemeļāfrika, protams, saskaras ar problēmu. Īpaši Tunisijā un Ēģiptē cilvēki tagad mēģina celt jaunu valsti - demokrātisku valsti, kurā tiek ievērotas pamattiesības un tiesiskums. Viņi gatavojas vēlēšanām vēlāk šajā vasarā. Mums jādara viss, lai atbalstītu viņus šajā fantastiskajā ceļā.
Komisija, kā jūs zināt, gatavo pārskatītu stratēģiju kaimiņattiecībām, un tā tiks iesniegta Padomei. Tajā būs ietverts atbalsts demokrātijai, atbalsts ekonomikas attīstībai, izaugsmei un darba iespējām, un būs arī mobilitātes aspekts. Tā ir problēma, kurai mums jāsniedz savs atbalsts.
Mums ir arī problēma Lībijā, kurā vardarbības palielināšanās rada ļoti nedrošu situāciju un spiež daudzus cilvēkus doties bēgļu gaitās. Tā ir pārbaude Eiropas migrācijas politikai. Ilgtermiņā mums tajā jāattīsta globālāka pieeja pilnīgā atbilstībā ar Provera kunga ziņojumu, kura devums tiks ņemts vērā.
Īstermiņā mums, protams, jānoslēdz patvēruma dokumentu kopums. Ticiet man, Keller kundze, mēs mēģinām to darīt. Ar Eiropas Parlamenta palīdzību un pateicoties dažādu referentu pūlēm savākt šos dokumentus kopā un noslēgt sarunas ar Parlamentu, es tomēr ceru, ka mēs varēsim nonākt līdz galīgajai versijai pirms šā gada beigām.
Lampedūzā un Maltā ir problemātiska situācija. Es vēlos noraidīt dažus apgalvojumus, ka Komisija jeb "Brisele” nav pietiekami nodarbojusies ar palīdzību Itālijai. Mēs faktiski piedāvājām Itālijai palīdzību. Pašreizējā ilgtermiņa budžeta atlikušajā posmā ir EUR 171 miljons valsts finansējumā Itālijai. Daļa no šīs naudas vēl nav izmantota Itālijai, un mēs esam strādājuši kopā ar Itālijas iestādēm gandrīz ik dienas, lai saprastu, kā pārdalīt programmas finansējumu tā, lai to varētu izmantot Lampedūzas situācijas risināšanai.
Mēs arī esam piedāvājuši Itālijai palīdzību dažu izmaksu atlīdzināšanai par migrantu iekšējo pārcelšanu. Mums ir FRONTEX operācija Hermes, bet es vēlētos atgādināt jums, ka FRONTEX ir atkarīgs no dalībvalstu devuma un ka ļoti drīz tas būs izsmelts. Mums tam ir atbilde: tā vietā mums ir Europol. Mēs esam iesaistījušies sarunās ar Tunisiju, lai meklētu risinājumu par to cilvēku organizētu, cieņas pilnu, labprātīgu atgriešanos, kuriem nav vajadzīga starptautiska aizsardzība. Mēs palīdzam Tunisijai cīnīties ar nelegālās tirdzniecības tīkliem un skatāmies, kā varam tai palīdzēt nostiprināt robežu kontroli. Tā ir daļa no plašākām mobilitātes partnerattiecībām.
Lielākā daļa bēgļu ir Tunisijā un Ēģiptē. Kā es teicu, vairāk nekā 400 000 cilvēku ir pametuši Lībiju. Vairums šo cilvēku ir repatriēti. Viņi galvenokārt ir tunisieši un ēģiptieši, bet viņi ir ieradušies arī no aptuveni 30 dažādām, galvenokārt Āfrikas valstīm. Ir arī cilvēki no Bangladešas, Irākas, Afganistānas u.c.
Vairums šo cilvēku ir repatriēti ar Eiropas palīdzību, dalībvalstīm sadarbojoties patiesas solidaritātes garā ar Tunisiju un Ēģipti. Bet daži cilvēki vēl paliek. Es tikai pirms dažām dienām apmeklēju šīs bēgļu nometnes. Tunisieši veic iespaidīgu darbu kopā ar starptautiskām organizācijām, piemēram, UNHCR. Bet ir nedaudz cilvēku, daži tūkstoši, kas ir iestrēguši. Viņi nevar atgriezties mājās. Mums jāpalīdz šiem cilvēkiem. Viņi jāpārvieto Eiropā. Man ir ļoti grūti izskaidrot šiem somāliešiem, ka viņi nevar ierasties Eiropā tāpēc, ka mēs neesam vienojušies par deleģētiem vai īstenotiem aktiem. Tāpēc, lūdzu, es rosinu jūs un Padomi panākt vienošanos šajā jautājumā, jo mēs patiešām varētu izpildīt Eiropas pārvietošanas programmas mērķi un palīdzēt tiem cilvēkiem, jo viņiem nav, kurp doties.
Mēs redzam arī bēgļus, kas pašlaik ierodas Eiropā - Lampedūzā un Maltā. Es saprotu, ka Malta, protams, ņemot vērā salas izmēru, izjūt milzīgu spiedienu. Iespējams, ka cilvēki ieradīsies vēl. Daudziem no viņiem varētu būt vajadzīga starptautiska aizsardzība. Tik ilgi, kamēr Lībijā turpināsies vardarbība, būs risks, ka cilvēku skaits, kam vajadzēs bēgt, palielināsies.
Šie cilvēki faktiski ir Eiropas problēma. Viņiem, iespējams, būs vajadzīga pajumte. Mums ir noteikti fondi. Mums ir noteiktas aģentūras. Mums ir noteikta politika, kā mēģināt palīdzēt šiem cilvēkiem. Kā es teicu, mēs apsveram iespēju izmantot pagaidu aizsardzības mehānismu. To var aktivizēt, ja ir masveida ļaužu pieplūdums, kuri nespēj atgriezties. Bet, lai to aktivizētu, ir vajadzīgs kvalificēts vairākums Padomē. Patlaban vairākuma nav. Mēs, protams, pārraugām to ļoti cieši, un mēs pie tā atgriezīsimies Padomē nākamnedēļ. Bet, pirms mēs aktivizējam šo mehānismu, es aicinu - un joprojām aicināšu - dalībvalstis apliecināt solidaritāti darbībā: nevis tikai uzstāties ar skaistiem vārdiem, bet rīkoties.
Mums jāatrod risinājumi, kā palīdzēt Itālijai un Maltai, un, iespējams, citām valstīm, kas nonāks zem spiediena. Es mudinu dalībvalstis to darīt. Ir pieejami solidaritātes fondi Eiropas valstīm, kuras reaģē uz šo aicinājumu. Tas viss tiks apspriests Tieslietu un iekšlietu padomē nākamajā nedēļā. Es ar prieku ziņošu jums par rezultātiem pēc tās.
Liels paldies jums, priekšsēdētājas kundze, par ļoti svarīgajām debatēm.
Mario Mauro
(IT) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi! Es gribu saņemt dažus skaidrojumus no komisāres Malmström. Komisāre teica, ka Direktīvas 2001/55/EK aktivizēšana tiks apspriesta Padomes iekšienē. Jūs to apspriedīsiet nākamnedēļ ar Padomi tāpēc, ja es pareizi saprotu, ka mums pašlaik trūkst kvalificēta vairākuma.
Cecilia Malmström
Komisijas locekle. - Priekšsēdētājas kundze! Iespējams, es neizteicos skaidri. Viss, ko es jums klāstīju, tostarp daļu no pieredzētā Ēģiptē un Tunisijā, tiks apspriests nākamajā nedēļā Padomē.
Protams, situācija Ziemeļāfrikā ir galvenais darba kārtības jautājums. Savā runā es atsaucos uz šo pagaidu aizsardzības mehānismu, bet es nezinu, vai būs tāds lēmums vai kaut kas tam līdzīgs. Tas ļoti lielā mērā ir atkarīgs no tā, kā prezidenti gribēs to risināt, bet mēs nepārtraukti pārraugām šo situāciju. Es tikai gribēju teikt to, ka šajā brīdī nav tāda kvalificēta vairākuma, lai aktivizētu šo aizsardzības mehānismu.
Fiorello Provera
Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi! Pirms es pievēršos ziņojumam, es vēlētos atbildēt Meyer kungam un Tavares kungam. Es patiesi cienu ikviena viedokli, bet man liekas, ka viņu uzskati par Lampedūzu un to, kas tajā notiek, diezin vai ir cēlsirdīgi.
Es gribēju informēt viņus, ka Lampedūzā trijās naktīs ieradās 12 000 cilvēku. Lampedūza ir maza sala ar 6 000 iedzīvotāju, un pēkšņi trijās naktīs ieradās 12 000 cilvēku, palielinot salas iedzīvotāju skaitu līdz 20 000. Es uzskatu, ka jebkurai valstij ir grūti uzņemt tik lielu cilvēku daudzumu, kas ierodas tik īsā laika periodā mazā salā, kurai nav labierīcību tik lielam skaitam iebraucēju. Pašlaik Lampedūzā ir 1 400 migrantu. Daudz ir ticis darīts, un, tiklīdz jūras apstākļi atļāva, migranti tika pārcelti uz citiem centriem, vispirmām kārtām valsts dienvidos.
Tas liek mums atgriezties pie ziņojuma. Es gribēju pateikties dažādo politisko grupu ēnu referentiem, kas ar savām atšķirīgajām uztveres spējām ir devuši efektīvu ieguldījumu šajā ziņojumā. Viņu ieguldījums bija fundamentāls, pilnīgi pārredzams, sekojot tam pašam garam, kas iedvesmoja mūs visus sākumā. Es pateicos arī komisārei Malmström par entuziasmu, ko viņa ir izrādījusi attiecībā uz sloga sadales konceptu un kam jāietekmē viņas darbs Komisijā un tādējādi arī Padomē. Ja viņa joprojām izrādīs tādu entuziasmu, es uzskatu, ka rezultāti sekos.
Es nobeidzot teikšu, ka ir ļoti grūti dot kopsavilkumu šajā situācijā. Kopsavilkumā es vēlos teikt, ka ikviena politika būs neefektīva un nepilnīga tik ilgi, cik ilgi saglabāsies milzīgas atšķirības starp attīstības līmeni pasaules ziemeļos un dienvidos, cik ilgi saglabāsies milzīgas atšķirības demokrātisko iestāžu kvalitātē un cik ilgi būs lielas atšķirības cilvēktiesību ievērošanā. Mums jārīkojas, īstenojot svarīgu stratēģiskas sadarbības un palīdzības politiku, kurai būs ietekme uz strukturālajiem cēloņiem, kas radījuši šīs milzīgās nevienlīdzības starp ziemeļiem un dienvidiem. Ja mēs atrisināsim šos strukturālos cēloņus, pārējais sekos, un pasaule, kurā mēs visi dzīvojam, varbūt kļūs labāka vieta.
Priekšsēdētāja
Kopīgās debates tiek slēgtas.
Balsojums notiks otrdien, 2011. gada 5. aprīlī.
Rakstiskas deklarācijas (Reglamenta 149. pants)
Giovanni Collino
Es esmu ļoti kritiski noskaņots pret ES īstenoto darbību attiecībā uz migrāciju. Vācijas, Francijas, Spānijas un citu dalībvalstu dažādās intereses, kas sadala Eiropu ziemeļu un dienvidu daļā, nostāda Itāliju ļoti neveiklā situācijā. Itālijas valdība darītu pareizi, ja mazāk vilcinātos un vairāk rīkotos, atraidot migrantus, kamēr Eiropa nenāks klajā ar īstu kopīgu imigrācijas politiku. Eiropas Savienībai ir vajadzīga kopīga patvēruma politika un jānodrošina, ka solidaritātes principi un smagumu vienāda sadale nav tikai solījumi uz papīra. Tāda situācija rastos, ja Itālijai būtu jāuzņemas viss situācijas smagums, kura izmaina Ziemeļāfrikas un visa Vidusjūras reģiona seju. Itālija vairs nevar uzņemt lībiešus, tunisiešus un ēģiptiešus, kamēr Francija, Vācija un Austrija nepārstās atraidīt ikvienu, kas ierodas no Ziemeļāfrikas caur to teritoriju. Kamēr Brisele koordinē migrācijas plūsmu kontroli ar valdībām Parīzē, Berlīnē un Vīnē, kā arī Romā un citās dalībvalstīs, Itālija darītu labi, ja pieņemtu daudz izteiktāku bezkompromisa nostāju nekā pašlaik.
Robert Dušek
Ziņojumā par migrāciju ir dots risinājums migrācijas plūsmu novēršanai. Referents uzskata, ka mums vajadzētu novērst migrāciju, izdarot ieguldījumus valstīs, kuras ir migrācijas plūsmu avots. Ekonomikas un finanšu krīzes apstākļos ES tomēr nevar plašos mērogos "finansēt” trešo pasauli uz Eiropas pilsoņu dzīves standarta saglabāšanas rēķina. Milzīgas ekonomiskas atšķirības starp ES un Āfriku ir bijušas, ir un joprojām būs. Ja šīs atšķirības tiktu izskaustas un trešās pasaules pilsoņiem vairs nebūtu iemesla migrēt uz ES, tas tā būtu tāpēc, ka mēs būtu ieguldījuši ES valstu standartu pazemināšanā. Mēs nedrīkstam maldināt sevi, ka migrācija ir tikai cilvēka pamattiesību pārkāpumu rezultāts. Liela daļa migrantu ierodas ES tikai "labākas" dzīves meklējumos. Socioloģiski pētījumi rāda, ka, jo lielāks ir migrantu procentuālais sastāvs ES, jo neapmierinātāki ir vietējie cilvēki ar savu dzīvesveidu. Ja migrantu daudzums pārsniedz noteiktu līmeni, viņi zaudē interesi kļūt par Eiropas sabiedrības daļu un, tieši otrādi, rada paši savu sabiedrību ES iekšienē. ES būtu jākoncentrē migrācijas politika tikai uz cilvēktiesību pārkāpumiem. Finanšu un ekonomikas atšķirības starp migrantu valstīm un ES nedrīkstētu būt iemesls finansējuma piešķiršanai šīm valstīm. Migrācijas novēršanas politika jāsavieno ar migrācijas novēršanas politiku uz ES ārējām robežām.
Ville Itälä
Notikumi Ziemeļāfrikā ir radījuši jaunu migrācijas plūsmu pie Eiropas dienvidu robežas. Ja mēs apsveram šīs akūtās problēmas risinājumus, mums jāizpēta arī tās cēloņi.
Arābu diktatūru krišana, iespējams, ir viens no galvenajiem pagrieziena punktiem pasaules politikā kopš dzelzs aizkara krišanas pirms 20 gadiem. Tā pirmām kārtām ir milzīga iespēja demokrātijai un cilvēktiesībām. Kā visas revolūcijas, arī šī saistās ar risku. Viskritiskāk tas kļūst redzams, kad diktatori, kas ļaunprātīgi izmanto savu varu, apdraud savus pilsoņus, kā tas notiek Lībijā.
Eiropa un tās sabiedrotie nevar un nedrīkst vienkārši sēdēt bezdarbībā, kad pie tās robežām ir nemiers. Mums ir viens kopīgs uzdevums: mums jādara viss iespējamais, lai aizsargātu nevainīgu pilsoņu, tostarp sieviešu un bērnu dzīvību, kad neviens cits to nevar izdarīt. Ziemeļāfrikas demokratizācija, cilvēktiesību ievērošana un jaunās ekonomikas izaugsmes sākšanās saistībā ar to ir vislabākais veids, kā apstādināt cilvēku paisumu pie Eiropas dienvidu robežas.
Véronique Mathieu
Nedēļām ilgi tūkstošiem migrantu ir izkāpuši Vidusjūras piekrastēs, jo īpaši Maltā un Lampedūzā, bēgot no situācijas savā valstī, kurā valda nepieredzēta politiska nestabilitāte. FRONTEX ir pamatoti uzsācis operāciju Hermes, lai palīdzētu Itālijas iestādēm tikt galā ar šo migrantu masveida pieplūdumu tās piekrastē. Šīs humānās krīzes vadību nedrīkst uzdot tikai Itālijas iestādēm vienām pašām. ES ārējo robežu kontrolei jābūt kopīgām pūlēm, jo tā ir kopīga problēma. Šis trešo valstu valstspiederīgo masveida pieplūdums radīs nelegālas migrācijas viļņus, kas virzīsies uz daudzām dalībvalstīm. Tikai jāpaskatās, kā Francijas iestādes katru dienu pārtver simtiem nelegālu migrantu, kas ierodas tieši no Itālijas. Mēs zinām ļoti labi, ka patvēruma meklētāju starpā ir daudzi ekonomiskie migranti, kas "ieslīd” šajās jauktajās migrāciju plūsmās. Turklāt jāpastiprina Eiropas centieni. Dalībvalstīm jānodrošina FRONTEX ar resursiem, kas tam vajadzīgi, lai veiktu savus pienākumus. Mums arī vairāk jāsadarbojas ar Tunisijas iestādēm. Tunisijai jāpilda savas atpakaļuzņemšanas saistības.
Edward Scicluna
rakstiski. - Situācija Lībijā pašlaik ir ļoti neskaidra. Tomēr skaidrs ir tas, ka tā radījusi humānu krīzi. Kā raksturots šajā ziņojumā, bruņoti konflikti, īpaši, ja tie saistās ar cilvēktiesību pārkāpumiem, izraisa migrācijas plūsmu milzīgu palielināšanos uz kaimiņvalstīm. Ņemot vērā milzīgos apmērus, līdz kādiem tās var sniegties, ES FRONTEX programma nevar būt vislabākais rīks, ko izmantot šādu migrācijas līmeņu gadījumā. ES nekavējoties jāizveido un jāplāno pareiza reakcija, tostarp detalizēts sloga izlīdzinājuma rīcības plāns, lai palīdzētu bēgļiem izvietoties koordinētā veidā. Tam jābalstās uz solidaritātes klauzulu, kas ietverta LESD 80. pantā. Varētu strīdēties par konkrēto bēgļu skaitu, ko varētu uzskatīt par "ārkārtas stāvokli”. Tomēr mums vajadzīgs sīki izstrādāts plāns ar skaidriem līmeņiem katrai konkrētajai valstij, lai tādējādi ES valdības un Komisija būtu gan gatavas, gan labi sagatavotas rīcībai draudošas krīzes gadījumā. Es kā EP deputāts no Maltas esmu ļoti neapmierināts, ka Komisija acīmredzami ir tik nesagatavota risināt krīzi, kas ilgi ir bijusi nenovēršama.
Joanna Katarzyna Skrzydlewska
Priekšlikums rezolūcijai izceļ ļoti nozīmīgu un svarīgu jautājumu. Uzmanība tiek pievērsta ne tikai vienlīdzīgai attieksmei pret sievietēm un vīriešiem lauku reģionos, bet arī ir tieši norādīts uz nepieciešamību radīt sievietēm, kas dzīvo lauku reģionos, iespējas, kas ir tādas pašas kā iespējas, ko ikdienā bauda sievietes, kuras dzīvo pilsētu centros. Es uzskatu, ka mēs Parlamentā līdz šim pārāk maz uzmanības esam veltījuši sieviešu sociālajai un profesionālajai attīstībai lauku reģionos. Sievietes, kas dzīvo lauku reģionos, saskaras ar daudziem šķēršļiem katru dienu saistībā gan ar ekonomiku, gan infrastruktūru, kuri nozīmīgā veidā ierobežo viņu iespējas attiecībā uz izglītības, veselības aizsardzības un, vissvarīgāk, darba tirgus pieejamību Galu galā nav daudz darba piedāvājumu, kas vērsti uz lauku reģioniem, galvenokārt tādēļ, ka šajos reģionos ir ievērojami mazāk attīstīta ekonomika. Tieši tāpēc ir tik svarīgi atbalstīt lauku attīstības politiku, uzlabojot piekļuvi attīstītām infrastruktūrām vai izmantojot iespējas, ko dod augsti attīstītas informācijas un komunikāciju tehnoloģijas. Es esmu pārliecināta, ka Eiropas Parlamenta deputāti arī var daudz darīt, lai nodrošinātu, ka lauku reģioni iet kopsolī ar civilizācijas labumiem. Mēs galu galā spējam organizēt dažādas apmācības un seminārus, kuros mēs varam sniegt reālu palīdzību, kā piekļūt ES fondiem, kas paredzēti lauku reģionu attīstībai.
