Forberedelse af Det Europæiske Råd (Bruxelles, 13. og 14. marts 2008) (forhandling)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Rådet og Kommissionen om forberedelse af Det Europæiske Råd (Bruxelles, 13. og 14. marts 2008).
Hr. Janez Lenarčič taler på Rådets vegne.
Janez Lenarčič
Hr. formand! Jeg er meget glad for at kunne præsentere medlemmerne af Europa-Parlamentet for de vigtigste emner for Det Europæiske Råd, der begynder i morgen. I overensstemmelse med traditionen for forårstopmøder vil dette møde også blive benyttet til at behandle økonomiske anliggender, navnlig Lissabonstrategien, samt klimaændringer, energi og finansiel stabilitet.
Formandskabet glæder sig til denne meningsudveksling med Europa-Parlamentet, og jeg kan forsikre Dem for, at Parlamentets holdninger til de emner, der står på dagsordenen i morgen, vil blive taget i betragtning.
Vi er alle sammen klar over, at EU står over for nye udfordringer, og at globaliseringen medfører nye muligheder, ikke bare på det økonomiske område, men også på det sociale og det kulturelle område. EU har allerede draget nytte af disse muligheder. Vi er også klar over, at globaliseringen kræver, at EU og dets medlemsstater tilpasser sig og søger konkrete svar. Det er netop det, Rådet vil lægge vægt på.
Det globale økonomiske miljø bliver sat på en prøve i øjeblikket. Der har været vidne til uro på de finansielle markeder. For nylig var vi vidne til et fald i den økonomiske aktivitet som følge af konjunkturafmatningen i USA og højere olie- og råvarepriser. Alligevel er EU's økonomiske grundlag stadig solide, men under disse omstændigheder kan vi ikke stoppe op og slappe af, vi må fortsætte med vores reformer.
I den forbindelse vil Det Europæiske Råd evaluere status for gennemførelsen af Lissabonstrategien for vækst og beskæftigelse. Det vil bifalde positive resultater og bekræfte, at denne strategi fungerer godt. Det vil understrege, at vi nu må koncentrere os om gennemførelse og i den ånd iværksætte den nye fase af den reviderede Lissabonstrategi.
På informations- og innovationsområdet vil Det Europæiske Råd sætte skub i bestræbelserne på at indføre den såkaldte femte frihed. Det skulle fjerne de eksisterende hindringer for frie informationsstrømme ved at forbedre den grænseoverskridende mobilitet for forskere, studerende, videnskabsfolk og universitetslærere. Efter vores opfattelse bør den femte frihed fremskynde omstillingen af EU til en innovativ, kreativ og informationsbaseret økonomi.
For at styrke navnlig små og mellemstore virksomheders konkurrenceevne planlægger Det Europæiske Råd foranstaltninger, der giver dem mulighed for at udvikle sig og fungere mere tilfredsstillende. De bør have lettere adgang til finansieringskilder, og incitamenterne til innovation vil også blive forbedret. Gennemførelsen af planen for bedre lovgivning vil også blive prioriteret højt. Der vil blive lagt stor vægt på Lissabonstrategiens sociale rækkevidde, bestræbelser på at løse demografiske udfordringer, manglende kvalifikationer og fremtidige politiske foranstaltninger til forbedring af den sociale samhørighed.
Forårstopmødet vil pålægge medlemsstaterne gradvis gennemførelse af de fælles principper om flexicurity ved hjælp af nationale bestemmelser, der kan skabe en balance mellem fleksibilitet og sikkerhed på arbejdsmarkedet.
Jeg vil nævne et andet vigtigt emne, der vil blive drøftet på Det Europæiske Råd, nemlig udfordringerne forbundet med klimaændringer og energi. Sidste år var vi vidne til historiske tilsagn i forbindelse med miljø- og energipolitikker. I år må vi koncentrere os om deres gennemførelse. Dette mål er en økonomisk og miljømæssig udfordring, som har usædvanlig langsigtet betydning. Hvis vores bestræbelser er ambitiøse, vil vi opnå både økonomisk og miljømæssig succes.
Den lovgivningspakke, som Kommissionen har foreslået, behandles for øjeblikket i Rådet. De første drøftelser har bekræftet samtlige medlemsstaters tilsagn om at reagere ambitiøst. Alligevel kan det endnu ikke forventes, at der opnås enighed om alle aspekter af pakken på dette topmøde. Men vi forventer, at det vil være muligt at nå til enighed om principperne og retningslinjerne for yderligere behandling af pakken. Vi forventer, at lederne vil udtrykke et ønske om at fastholde en generel balance og samtidig være opmærksomme på pakkens kompleksitet, hvad angår dens økonomiske og finansielle virkninger.
Det er målet, at pakken vedtages tidligst muligt i 2009, eller i alle tilfælde før Europa-Parlamentets mandat udløber. Vores bestræbelser vil give resultater, hvis alle de centrale partnere begynder at tackle klimaændringernes udfordringer. På klimakonferencen i København i slutningen af 2009 bør Europa være drivkraften bag forhandlingerne om en ambitiøs og omfattende aftale for perioden efter Kyoto. Det er endnu en grund til at vedtage aftalen tidligst muligt i 2009.
Jeg vil kort nævne nogle andre energirelaterede spørgsmål. Et effektivt indre marked for energi er en afgørende forudsætning for en pålidelig, varig og konkurrencedygtig energiforsyning i Europa. Vi forventer, at Det Europæiske Råd vil opfordre til hurtig vedtagelse af aftalen om den tredje pakke vedrørende det indre marked for gas og elektricitet. Det vil være særlig opmærksomt på yderligere foranstaltninger forbundet med forsyningssikkerhed og ekstern energipolitik.
Det Europæiske Råd vil sætte bestræbelserne forbundet med klima- og energipolitik i forbindelse med udvikling af nye teknologier og vil øge investeringerne i disse teknologier. Det blev for nylig fastlagt i den strategiske energiteknologiplan og vil bidrage yderligere til vores virksomheders konkurrenceevne.
Stats- og regeringscheferne vil debattere konklusionerne i den fælles rapport fra generalsekretæren/den højtstående repræsentant, hr. Solana, og Kommissionen om klimaændringernes virkninger på den internationale sikkerhed. Klimaændringernes kompleksitet kræver en mere omfattende harmonisering af politikken, og Det Europæiske Råd vil opfordre til, at rapporten gennemgås nærmere.
Det tredje vigtige punkt på Det Europæiske Råds dagsorden er debatten om den seneste situation på de internationale finansielle markeder.
Situationen i det internationale finansielle system er stadig usikker. Hvis vi ønsker at styre risikoen ved dens virkning på den virkelige økonomi, må vi føre EU's økonomiske og finansielle politikker med henblik på at sikre makroøkonomisk stabilitet og gennemføre strukturreformplanen. EU's svar blev udarbejdet af finansministrene, og der er siden efteråret foretaget visse tilpasninger af de finansielle markeder. Den Europæiske Centralbank, nationale myndigheder, EU's institutioner og finansielle institutioner har truffet en række foranstaltninger til at stabilisere situationen. Men ansvaret for risikostyring påhviler fortsat primært de enkelte finansielle institutioner og investorer.
Den aktuelle situation har vist nødvendigheden af at styrke rammerne for finansiel stabilitet yderligere ved hjælp af øget kredittilsyn og bedre redskaber til finansiel krisestyring.
Vi forventer, at Det Europæiske Råd kræver foranstaltninger på fire hovedområder: forøgelse af gennemsigtigheden for investorer, markeder og tilsynsmyndigheder, forbedrede værdiansættelsesstandarder, styrkelse af tilsynsrammerne og risikostyringen i den finansielle sektor og sidst, men ikke mindst, forbedringer af markedets funktion og kreditvurderingsinstitutternes rolle.
Jeg vil sige lidt om statsejede investeringsfonde. Deres langsigtede strategier spiller en meget nyttig rolle som kapitaludbydere, der garanterer likviditet. Imidlertid har fremkomsten af nye aktører med begrænset gennemsigtighed, hvad angår deres investeringsstrategi og -mål, givet anledning til en vis bekymring, for så vidt angår en evt. ikkekommerciel praksis. Den for nylig offentliggjorte meddelelse fra Kommissionen om statsejede investeringsfonde er et særlig værdifuldt bidrag til debatten. Det Europæiske Råd vil sandsynligvis være enigt i behovet for en fælles EU-tilgang i overensstemmelse med de principper, der er foreslået i meddelelsen. Jeg vil endnu en gang understrege betydningen af samarbejdet med Europa-Parlamentet.
Jeg vil afslutte mit indledende indlæg med at sige, at Det Europæiske Råds forårstopmøde, som begynder i morgen, primært vil være fokuseret på at føre de tilsagn, der er givet, ud i livet. Formandskabet vil fremskynde arbejdet med at gøre Europa til den mest konkurrencedygtige økonomi. Vi har også den vigtige opgave at skabe mere stabilitet ved hjælp af vores klima- og energipolitik.
I betragtning af alle disse fremtidige udfordringer håber vi på et virkelig kreativt samarbejde med Europa-Parlamentet. Hvis vi sammen formår at gøre fremskridt, vil de europæiske borgere kunne se, at EU er til for at sikre deres fremtid.
Debatten i dag og drøftelsen med formanden for Europa-Parlamentet på Det Europæiske Råd er utvivlsomt to vigtige forudsætninger for at nå dette mål.
José Manuel Barroso
Hr. formand! Vi har tradition for at gennemgå Lissabonstrategien for vækst og beskæftigelse på Det Europæiske Råds forårstopmøde, og dette møde bliver vigtigere end de fleste. Jeg vil indlede med at takke det slovenske formandskab for den meget omhyggelige forberedelse af dette forårstopmøde.
Et af de budskaber, der udgår fra Det Europæiske Råd i denne uge, bør være klart: Lissabonstrategien fungerer. Der er skabt ikke mindre end 6,5 millioner job i EU i løbet af de sidste to år. Arbejdsløsheden er på sit laveste niveau i 25 år. Beskæftigelsesfrekvensen er på 66 %, dvs. tæt på Lissabonmålet på 70 %. Desuden er jobskabelsen blevet ledsaget af produktivitetsforbedringer. Produktiviteten stiger nu hurtigere i EU end i USA. Det er slet ikke så ringe.
Lissabonprocessen kan naturligvis ikke beskytte os imod negativ økonomisk udvikling, der er opstået uden for Europa. I nutidens indbyrdes forbundne økonomi er det umuligt. Vi har været nødt til at justere vores vækstprognoser for i år en lille smule, men vi forventer stadig en vækst på 2 % - og det er et meget fint resultat.
De reformer, der allerede er udført, har gjort vores økonomier mere elastiske og fleksible. De har givet os bedre mulighed for at klare chok udefra.
Når vilkårene forværres, bliver det selvfølgelig endnu vigtigere at berolige dem, der føler sig truet af en økonomisk nedgang. Europa skal beskytte, men det må ikke falde for fristelsen til at blive protektionistisk.
En tilbagevenden til protektionisme ville være vanvid. Europa har haft enorme fordele af globaliseringen. Med kun 7 % af verdens befolkning tegner Europa sig for 30 % af den økonomiske produktion. Vi har syv af verdens mest konkurrencedygtige nationer, og til trods for Kinas og Indiens fremgang er Europa stadig verdens største handelsmagt.
Europa har altså al mulig grund til at se lyst på fremtiden. Samtidig skal vi fortsat være årvågne og forsigtige, hvad angår yderligere udvikling. Men vi må lade os styre af tillid. Vi kan ikke vinde de næste økonomiske slagsmål med pessimisme.
Det er dette, der har ligget til grund for vores reaktion på den finansielle uro og vores politiske dokumenter om den finansielle situation og om statsejede investeringsfonde, der også vil blive behandlet på Det Europæiske Råd. Vi håber, at Det Europæiske Råd vil støtte vores forslag til en fælles europæisk reaktion på disse ændringer.
Når jeg siger, at Lissabonstrategien fungerer - og det gør den bestemt - betyder det ikke, at alt er rosenrødt, og at vi kan hvile på laurbærrene. Både Kommissionen og jeg har gang på gang sagt, at der ikke er plads til selvtilfredshed, især ikke når den økonomiske situation synes at forværre globalt. Der skal gøres meget. I mange regioner af Europa er arbejdsløshed fortsat et alvorligt problem. Der er særlige socialgrupper, som er meget hårdt ramt. Stigende energi- og fødevarepriser øger inflationen og gør indhug i købekraften, navnlig for personer, hvis indkomst består af løn og pensioner. Derfor må vi fortsætte bestræbelserne.
Men Lissabonstrategien er ikke en statisk proces. Langtfra. I Kommissionens strategirapport fastlægges der en række nye politiske initiativer til at gøre Europa endnu mere modstandsdygtigt over for økonomisk uro og til at styrke de europæiske bestræbelser på at forme og fuldt ud udnytte globaliseringen.
Først det vigtigste område, som er er mennesker. Nøglen til bekæmpelse af fattigdom og ulighed er at forbedre standarderne for uddannelse og erhvervsuddannelse over hele EU og sikre, at alle har adgang til uddannelse. Vi har valgt at sætte fokus på en af de mest sårbare grupper, nemlig unge, der forlader skolen i utide. I Europa i dag forlader en sjettedel af de unge skolen uden kvalifikationer. En femtedel af alle 15-årige har ikke tilstrækkelige læsefærdigheder. Vi har ikke råd til at lade deres talenter gå tabt. Vi må give unge mennesker de færdigheder, der kræves, for at de kan udnytte deres potentiale.
En anden central søjle i Lissabonstrategien, som vi er vendt tilbage til, er forskning og innovation. Europa må forbedre sin relative tiltrækningskraft for at fastholde investeringerne. Vi må have en femte frihed i Europa - fri bevægelighed for viden - der kan supplere de andre fire friheder, som det indre marked bygger på. Vi må støtte åben innovation, men samtidig må vi sørge for, at viden beskyttes tilfredsstillende gennem europæiske patenter og ophavsret.
I den forbindelse bifalder jeg Parlamentets godkendelse af Det Europæiske Institut for Innovation og Teknologi i går. Det er et afgørende øjeblik for Europa. Jeg lykønsker Europa-Parlamentet med dette resultat og takker Dem for Deres støtte til mit forslag, der mødte stærk modstand, da jeg stillede det for tre år siden. Men takket være det gode samarbejde mellem Parlamentet, Kommissionen og medlemsstaterne har vi omsider fået aftalen i hus.
Den tredje prioritering, som vi har kigget på, er erhvervsklimaet. Vi må have et fælles marked, der fungerer for Europa og navnlig for SMV'er, som udgør rygraden i vores økonomi og er det sted, hvor der skabes flest job. Det er grunden til, at jeg i morgen vil anmode Det Europæiske Råd om at støtte idéen om en lov om små virksomheder, der kan fjerne hindringerne for oprettelse af SMV'er og for deres vækst. Vi må huske på, at det vigtigste, vi kan give SMV'er, er et ægte indre marked. Dette er hovedforskellen mellem Europa og USA, hvad angår SMV'er, ikke på grund af særlig lovgivning. En lille virksomhed i USA kan begynde i en stat, men kan omgående nå ud til hele det amerikanske marked. Sådan er det endnu ikke i Europa. I Europa er der en masse praktiske hindringer i vejen for at gå fra et land til et andet. Derfor må vi virkelig fuldføre det indre marked, hvis vi ønsker at udvikle SMV'er, og hvis De ønsker mere vækst og beskæftigelse i Europa.
(Bifald)
Den sidste Lissabonsøjle, vi har gennemgået i vores strategirapport, er energi og klimaændringer, som er den helt store udfordring for vores generation. Det er muligvis lidt for tidligt for energi- og klimapakken. Men som Parlamentet udmærket ved, kan tempoet ikke sættes ned. Tidspunktet for en aftale er afgørende for dens succes. Jo tidligere den kommer, desto lavere bliver tilpasningsomkostningerne, og desto større bliver fordelene for dem, der er tidligt ude. Og det er afgørende for vores hovedmål, som er at opnå en omfattende international aftale i København til næste år. Jo flere lande der er involverede, og jo tættere deres ambitioner ligger op ad vores, desto mere lige vilkår får vi. Intet vil bringe dette nærmere, end hvis EU viser, at det mener det alvorligt ved at opnå en aftale ved årets udgang.
Derfor er Kommissionen og jeg fast besluttede på at samarbejde med medlemsstaterne, så vi kan have en grundlæggende politisk aftale om det indre energimarked og om pakken om klimabeskyttelse og vedvarende energi på plads inden årets udgang. Vi ser naturligvis gerne, at den endelige lovgivningsproces er afsluttet med Europa-Parlamentet i begyndelsen af 2009.
Det er selvfølgelig vigtigt at sammenkæde klimabeskyttelsesstrategien med det indre marked for energi. Vi ved alle sammen, at dette er afgørende for vores ønske om konkurrencedygtig, sikker og bæredygtig energi i Europa. Det har glædet mig, at der er sket store fremskridt på dette område i løbet af de senere uger, og vi er forpligtede til at sikre, at den ægte markedsåbning, der var målet i vores oprindelige forslag, bliver gennemført. Kommissionen er fortsat fuldt ud engageret i gennemførelsen af ejendomsretlig adskillelse eller noget tilsvarende. Parlamentets bestræbelser på at være klar til en førstebehandling inden juni er vigtige.
Reformer drejer sig ikke om at tilsidesætte værdifulde sociale fremskridt eller vores sociale markedsøkonomi, men om at klæde folk på til at klare sig, når tiderne skifter, så de får mulighed for at styre deres eget liv.
De drejer sig om at modernisere vores sociale systemer og sørge for, at de er bæredygtige. Adgang, muligheder og solidaritet skal være parolen og vil være centrale for den fornyede sociale dagsorden, som Kommissionen forelægger inden sommer.
De drejer sig om et dynamisk erhvervsklima, hvor iværksættere bruger deres tid og ressourcer på at producere varer og tjenesteydelser af høj kvalitet, som folk fra hele verden ønsker at købe, ikke på at udfylde ligegyldige formularer og hver dag måtte kæmpe med bureaukrati.
De drejer sig om at omdanne Europa til en økonomi med lav CO2-emission, der er god for miljøet og erhvervslivet. En økonomi, der skaber bedre levestandard, men som ikke koster alverden.
Det glæder mig, at de seneste års hårde arbejde med den fornyede Lissabondagsorden har bidraget til at skabe bred enighed om, hvor vi står, og hvor vi vil hen. Parlamentet har været en stadig kilde til kritisk støtte, og det takker jeg Dem for.
Det glædede mig, at Lissabonstrategien blev støttet stærkt i Europa-Parlamentets beslutning af 20. februar om bidrag til forårstopmødet i 2008.
Jeg har også set de ændringsforslag til de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker, som Parlamentet vedtog den samme dag. Jeg er enig i de ting, De understreger, og de er allerede en integreret del af EU's politikker på grundlag af forslag fra Kommissionen: social inddragelse, holdbare offentlige finanser, nødvendigheden af at bekæmpe inflation, F&U, bedre samordning af de økonomiske politikker, fremme af iværksætterkultur og innovation, det indre markeds eksterne dimension og klimaændringer og energi. Det må ikke herske tvivl om, at Kommissionen er enig i disse prioriteringer.
Efter at have rådført sig med forskellige interessenter, herunder medlemsstaterne, foreslog Kommissionen i december at fastholde retningslinjerne for strategien, som de var, som følge af deres indbyggede fleksibilitet, der giver mulighed for tilpasning til de forhold, der opstår, og hensyntagen til de prioriteringer, som jeg netop har nævnt, og som Kommissionen tilslutter sig.
At fastholde retningslinjerne sender et hårdt tiltrængt signal om stabilitet og forudsigelighed til medlemsstaterne og de økonomiske aktører og styrker dermed sandsynligheden for resultater. Som rådsformanden netop sagde, er det resultaterne, der tæller nu. Vi må levere konkrete resultater, og vi må vise, at vi er konsekvente. Når det er sagt, forsøgte Kommissionen efter at have været i forbindelse med Parlamentets Økonomi- og Valutaudvalg at opnå et kompromis med Rådet ved at foreslå tilpasninger af det forklarende dokument, der ledsager retningslinjerne, for at indarbejde de ting, som Parlamentet havde påpeget. Til trods for Kommissionens bestræbelser besluttede Rådet ikke at acceptere vores kompromisforslag om de overordnede retningslinjer for økonomiske politikker.
Under alle omstændigheder vil jeg understrege, at Kommissionen lægger meget stor vægt på at skabe de rette rammer for, at medlemsstaterne kan opnå resultater på vores fælles prioriterede områder, dvs. vækst og job. Når jeg siger vækst, mener jeg vækst, der er bæredygtig set ud fra et socialt og miljømæssigt synspunkt. Og jobbene skal ikke bare stige i antal, men også i kvalitet. For vi er sikre på, at den fornyede Lissabonstrategi med fokus på vækst og beskæftigelse og med tilsagn om konkurrenceevne og inddragelse er Europas bedste svar på globaliseringens udfordringer.
(Bifald)
Joseph Daul
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer! Det Europæiske Råds prioritet på forårsmødet vil være at fremme væksten i Europa og lancere den fornyede Lissabonstrategi for 2008-2010.
Vores gruppe finder det afgørende at give Unionen flest mulige chancer over for globaliseringen med den fornyelse, Kommissionen og kommissionsformand Barroso kraftigt har opfordret til siden 2005. Denne strategi er det bedste redskab til at klare de udfordringer, der venter os, dvs. globaliseringen, den demografiske udvikling og klimaændringen.
Vi har et dobbelt budskab: fortsætte med de igangværende reformer, men samtidig gøre Lissabonstrategien mere effektiv. Globaliseringen er en chance for Europa, men vi vil dog aldrig acceptere et uhæmmet frihandelssystem Det er den første udfordring. Vi må beskytte de mest sårbare gruppers interesser og understøtte vores sociale model. Nu gælder det ikke om at ændre kurs, men om at fordoble indsatsen i den allerede afstukne retning. Lissabonstrategien indeholder forslag til, hvordan hver enkelt udfordring kan tackles.
I konkurrencen med de nye vækstmarkedslande må vores fremtid ligge i forskning og innovation, i støtte til iværksættere, i livslang uddannelse og læring og i omlægning af arbejdsmarkedet. Europa vil kun være konkurrencedygtig, hvis vores produkter har en merværdi i form af kvalitet og innovation. Derfor henstiller jeg til medlemsstaterne at investere massivt i forskning og innovation.
Væksten og beskæftigelsen kan heller ikke øges, hvis vi ikke fremmer udviklingen af små og mellemstore virksomheder. Vi må hjælpe dem med at få kontrakter og skabe job ved at lette de administrative byrder. Forberedelsen af en Small Business Act er et skridt i den rigtige retning. Uddannelse og erhvervsuddannelse skal tilpasses erhvervslivets behov. Vi kan kun bevare vores konkurrencedygtighed, hvis vores arbejdstagere har den rigtige faglige uddannelse. Skoleuddannelse, videregående uddannelse og efteruddannelse skal revideres og især styrkes. Vi bifalder i denne henseende 2007-2013-programmet for livslang læring. Og endelig er det nødvendigt med en gennemgribende omlægning af arbejdsmarkedet, som skal være mere mobilt, mere fleksibelt og også mere sikkert. Virksomhederne skal kunne tilpasse sig markedets behov. Arbejdstagerne skal kunne benytte sig af mulighederne for omskoling og tilpasning.
Europas anden udfordring er den demografiske udvikling. Befolkningens aldring vil medføre mangel på arbejdskraft og pres på de sociale ordninger. Arbejdskraften inden for Fællesskabet skal stimuleres bedre, og fleksibiliteten og tilpasningsmulighederne skal fremmes yderligere for alle generationer, således at arbejdsliv bedre kan forenes med familieliv. Vi må også revidere vores indvandringspolitik, som nødvendigvis må være fælles for Europa, og tiltrække kompetence og knowhow. Forslaget om et blåt EU-kort bør uddybes. Hjerneflugten skal også bremses. Vores investeringer i uddannelse vil være spildt, hvis forskerne rejser til tredjelande for at få bedre løn og arbejdsvilkår.
Den tredje og sidste udfordring er klimaændringen. Vi må indføre en hensigtsmæssig politisk ramme for en bæredygtig og miljøvenlig økonomi, hvilket betyder overholdelse af målet om 20 % nedsættelse af drivhusgasudledningerne. Foruden den miljømæssige fordel vil det også forbedre vores stilling på markederne for renere teknologier. Det er ikke uvæsentligt. Men vi må foregå med et godt eksempel. Vores partnere bør gøre det samme. En grøn politik skal følges op af en udenrigshandelspolitik, som ikke er protektionistisk, men stiller store krav.
Vi kan kun værne om vores værdier og vores samfundsmodel, hvis vi har mod til at forny vores samfund og sige vores medborgere sandheden. Vi kan kun få sociale forbedringer, hvis vi har vækst. Og vi kan kun få vækst, hvis vi stiller de nødvendige midler til rådighed. For en gangs skyld vil jeg nu alligevel takke kommissionsformanden, næstformand Verheugen og alle kommissærerne for deres arbejde. Denne tak er som havre i en stald, i Barrosos stald. Havren bruges som belønning for det udførte arbejde, men den skal også give energi til alt det arbejde, der venter.
(Bifald)
Martin Schulz
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne starte med en bemærkning til rådsformanden. Hr. rådsformand, vi har fået oplyst, at Middelhavsunionen skal drøftes under middagen i morgen. Det er den franske præsidents idé, og i forbindelse med drøftelserne under middagen - hvor vi også håber, at deltagerne vil nyde maden - vil jeg gerne bede Dem om at præcisere følgende på vegne af vores gruppe. Hvis idéen er, at Middelhavsunionen vil bygge på eller opgradere Barcelonaprocessen, som vi jo pumper mange penge i over EU's budget, så går vi så absolut ind for den. Men der skal være en garanti for, at en sådan politik vil blive ført inden for rammerne af EU.
Hvis Middelhavsunionen skal blive en succes, skal den være en fællesskabspolitik inden for rammerne af EU's eksisterende institutioner og politikker. Hvis Middelhavsunionen derimod bliver en faktor, der skaber splittelse i EU, så ville det være et dårligt tegn. Det ville ydermere isolere Frankrig umiddelbart før det franske formandskab, hvilket vi bestemt ikke ønsker.
(Bifald)
Derfor beder vi Dem om at viderebringe dette budskab til topmødets deltagere.
Ikke at ændre retningslinjerne er én ting. Men den beslutning, der blev truffet her den 20. februar 2008 med et flertal på 515 stemmer, nemlig om at ændre dem, er en helt anden sag. Men lad os nu ikke skændes om, hvorvidt retningslinjerne skal ændres eller ej. Lad os diskutere, om de ændringer, der er indeholdt i vores krav om at ændre retningslinjerne, er praktikable eller ej.
Hr. Barroso, jeg kritiserede Dem i sidste uge for Deres manglende engagement. Jeg har i mellemtiden hørt, at nogle medlemmer af Kommissionen - formodentlig efter samråd med Dem - har overtaget og fremlagt nogle af de idéer, som vi har foreslået her. For så vidt er min kritik på det punkt ikke længere relevant. Men, hr. kommissionsformand, efter at have hørt Deres tale i dag, må jeg gentage følgende: De har en pilotfunktion i Europa. Deres ord til stats- og regeringscheferne i morgen skal tilskynde dem til at gennemføre netop det, De har krævet, i medlemsstaterne. Meget af det, De siger, er jo rigtigt, men vi må forholde os til den faktiske situation i Europa.
Lad mig derfor nævne fem punkter, som vi mener fortsat er vigtige, men ikke er blevet kommunikeret ud eller gennemført på tilstrækkelig vis. Jo, naturligvis er der gjort fremskridt: ledigheden falder og produktiviteten vokser, men jobusikkerheden i Europa vokser også. Det er også et faktum. Der skabes naturligvis flere arbejdspladser, men det er ikke sikre arbejdspladser. De bliver stadig mere usikre. Lønstigningerne i Europa holder ikke trit med virksomhedsoverskuddene. Procentuelt distancerer virksomhedernes overskud arbejdstagernes lønstigninger.
(Bifald)
Det er udtryk for en social ubalance. Vi ønsker at forbedre den sociale samhørighed, vi ønsker øget social beskyttelse. Hvad nytte har vi af et voksende indre marked, hvad nytte har vi af en globalt konkurrencedygtig Union, når virkeligheden ser ud som følger: En forarbejdningsvirksomhed opnår et afkast på 4 % på en lokalitet og siger: "Det er ikke nok for aktionærerne, de vil have 6 %, så vi lukker virksomheden her." Det er et slag mod den tillidsbasis, som EU har behov for. Borgerne skal have tillid!
Vi diskuterer adskillelse på energiområdet, som måske eller måske ikke er nødvendig. Lad os dog for en gangs skyld tale om en adskillelse, der finder sted på det socialpolitiske område i Europa. Der er stor risiko for, at den økonomiske vækst bliver koblet fra den sociale sikring, og derfor skal retningslinjerne revideres. Vi må gøre det klart, at alt, hvad der sker på det socialpolitiske område i EU, skal gå hånd i hånd med økonomisk fremskridt.
I eftermiddag fejrer vi Europa-Parlamentets 50-års-jubilæum. Den ånd, der herskede her i Strasbourg for 50 år siden, betød, at kombinationen af økonomisk udvikling og social sikring var grundlaget for Det Europæiske Fællesskabs vækst og succes. Det bliver i stigende grad bragt i fare.
De sagde, at bureaukratiet skal mindskes for små og mellemstore virksomheder. Ja! Men hvis bureaukratiet bliver mindsket og sådanne virksomheder bevæger sig rundt i Europa og så producerer en sag som Laval-sagen, så er det et slag mod tilliden til EU. For hvis den fri bevægelighed kan benyttes af selv SMV'er til at indskrænke de sociale fremskridt, så gavner det måske virksomhederne, men ikke deres arbejdstagere, som jo nu engang udgør den overvejende del af EU's borgere.
Selvfølgelig er der behov for investeringer i kvalificering, uddannelse, forskning og teknisk innovation, ingen tvivl om det, men når adgangen til universiteter og skoler for langt størstedelen af befolkningen afhænger af, om forældrene har penge nok på lommen, så er det ikke socialpolitik. Vi har brug for lige adgang for alle borgere i EU, uanset hvor de kommer fra, og uanset hvilke familieforhold de måtte have. Hvis Europa skal overleve, må vi styrke det potentiale, ikke kun erhvervspotentialet. Vi må frem for alt styrke de unges potentiale på dette kontinent, som har behov for adgang til forskning, kvalificering og uddannelse.
Det er uden tvivl et slag mod den sociale tillid, hvis de rige i Europa kan rejse med deres pengekufferter fra det ene land til det andet uden at skulle betale skat. Det er endnu et slag! De har derfor ret i, at der er behov for et regelsæt for EU's finansielle markeder.
Det taler alt sammen for en revision af retningslinjerne. I sidste ende er det ligegyldigt, om vi kalder det sådan eller ej. Hvis De overbringer Rådet dette budskab i morgen, så vil vi være på Deres side. Men vi vil kun være det, hvis De gør det, hr. formand!
(Bifald)
Graham Watson
Hr. formand! Det Europæiske Råd i denne uge finder sted et eller andet sted på vejen mellem fortvivlelse og håb. Selv om de største vanskeligheder synes at være overvundet, er Lissabontraktaten endnu ikke ratificeret, og der hersker stadig tvivl om nogle af dens bestemmelser. Der er masser af usikkerhed om den politiske retning, som Rusland, Tyrkiet og nogle af vores naboer i Mellemøsten vælger. Den økonomiske vækst aftager, fordi den er ramt af den virkning, som tidligere kriser i banksektoren i Sverige, Finland, Ungarn og Spanien, for ikke at tale om Argentina og Japan, har haft på BNP. Det gør vores centralbankers fælles aktion her til morgen så meget desto mere velkommen.
Ud over disse overvejelser bekymrer de store globale udfordringer i form af befolkningstilvækst og migration, international kriminalitet og terrorisme, klimaændringer og energisikkerhed fortsat vores politiske beslutningstagere. Det påhviler medlemstaterne og Parlamentet at gennemføre Kommissionens forslag til håndtering af klimaændringerne omgående. Det er en stor udfordring.
Rapporten fra den højtstående repræsentant om klimaændringernes indvirkning på sikkerhed og stabilitet viser, at der er en reel og direkte bekymring og fare for militære følger, herunder den - til tider omdiskuterede - brug af NATO som et instrument til energisikkerhed. Forblændet af kortsigtet økonomisk tænkning har nogle af vores medlemsstater alligevel travlt med at forsøge at begrænse deres forpligtelser i forbindelse med Kommissionens forslag om klimaændringer. I udkastet til formandskabets konklusioner - punkt 18 - kan man se nogle af de tvetydige bemærkninger, der er indført.
Disse dobbelte farer indebærer en trussel om tilbagetrækning til Fort Europa. Det er kun ved at øge den interne solidaritet, at vi kan undgå den fælde, som medlemsstaterne falder i, f.eks. at vælge South Stream frem for Nabucco. Det er kun ved at strække solidariteten ud over vores kyster, at vi kan få fred omkring Middelhavet, Mare Nostrum, eller omkring Det Kaspiske Hav. Einstein havde ret, da han sagde, at fred ikke kan holdes med magt, men kun kan opnås med forståelse.
Vi må også foregå med et godt eksempel. Jeg håber, at de nationale regeringer og EU i formandskabets konklusioner vil give tilsagn om at nedsætte energiforbruget i vores egne regeringsbygninger og institutionelle bygninger og i vores bilparker med bindende mål.
IPPC og andre har advaret stærkt om omkostningerne ved passivitet. Vi skal handle, og det kan vi, for til trods for hård modvind er euroområdets økonomiske fundament i orden, som kommissionsformanden siger, med stigende intern efterspørgsel og eksport - hvilket er et tegn på, at Lissabonstrategien fungerer og skal følges.
Vi hører, hvad folk siger i Parlamentet. Hr. Wurtz' gruppe stod i spidsen for en protest vedrørende truslen mod 12.000 job hos Unilever. Hr. Schulz skrev et brev til 27 stats- og regeringschefer, hvor han opfordrede til en ændring i økonomisk retning, bindende sociale standarder og større social beskyttelse. Men med disse tiltag ignoreres det, hvad der sker i den globale økonomi, hvor det globale forhold mellem handel og BNP er steget hurtigere end den samlede produktion, efterhånden som stadig flere lande har åbnet deres økonomier. Halvdelen af vores indkomst hidrører nu fra handel, og selv udviklingslandene tegner sig nu for en tredjedel af verdenshandelen. Integrationen af verdensøkonomien beviser, at det ikke er et nulsumsspil. Selv om Europas andel i den økonomi muligvis bliver mindre, betyder den samlede vækst, at vi fortsat skaber job og velstand. Det er grunden til, at vi har skabt 6,5 millioner nye job i løbet af de sidste to år. Min gruppe har længe argumenteret for dette, og det glæder os, at det er blevet anerkendt af Jacques Delors og Poul Nyrup Rasmussen i det manifest, som de udarbejdede for PSE-Gruppen, og som blev vedtaget i Porto for ca. 15 måneder siden.
Hvis der er en struds i denne sal, hr. Schulz, er den ikke på plads 21 (hr. Barrosos plads), men på plads 6 (hr. Schulz' plads). Det er efter min mening forklaringen på, at PSE-Gruppen ikke længere spiller rollen som drivkraft bag denne institution.
Det Europæiske Råd må sætte tempoet op for at nå sine mål for forskning og udvikling. Det skal sætte skub i markedet for risikovillig kapital og forskernes mobilitet for at fremme innovation. Det skal forbedre gennemsigtigheden og tilsynet i banksektoren for at afværge faren. Hr. Lenarčič, De må være opmærksom på social samhørighed og miljømæssig stabilitet, men De må være det i bevidstheden om, at markederne er vores mest effektive redskab til at forbedre levestandarden.
(Bifald)
Brian Crowley
Hr. formand! Jeg byder rådsformanden og kommissionsformanden velkommen til debatten om, hvad vores ældste, vores kloge mænd, og nogle ville sige vores overmænd - selv om jeg ikke nødvendigvis er enig - vil drøfte under topmødet i de kommende dage.
I stedet for at gentage det, som mine kolleger har sagt, for jeg er enig i det meste, vil jeg sige, at det ikke er det ene eller det andet, men snarere en kombination af det hele: at forsøge at tage de bedste idéer fra de forskellige forslag, der er stillet, og anvende dem som den enestående model, som Europa skal følge. Det siger jeg, fordi vores erfaringer gennem de sidste 30 år, og navnlig de sidste 20 år, har vist, at det ikke er enten det ene eller det andet. Man opnår ikke økonomisk vækst uden ordentlig social samhørighed og social beskyttelse. Man opnår ikke miljøbeskyttelse uden reelle investeringer i nye ressourcer, informationsteknologi og forskning og udvikling med henblik på at skabe innovative metoder til at løse de problemer, vi står over for i dag.
Man kan heller ikke bekæmpe arbejdsløshed blot ved at sige, at vi vil have flere job. Man må tilskynde virksomhederne til at skabe job, investere penge og skabe velstand. Det er begrænset, hvad man kan gøre med offentlige tjenesteydelser, uanset om det drejer sig om offentlige investeringer i infrastruktur eller noget andet. I den sidste ende afhænger det af, om erhvervsfolk i små og mellemstore virksomheder - der beskæftiger 62 % af samtlige ansatte i EU - investerer flere penge i at skabe stadig flere job.
Det kræver en vis fleksibilitet. Men fleksibilitet må ikke blive et påskud til at sænke standarderne eller beskyttelsen af arbejdstagernes rettigheder. Man kan heller ikke bruge et dårligt eksempel som f.eks. Laval-sagen - selv om den er slem nok - til at sige, at alle andre skal kontrolleres meget nøje. Den skal bruges som et udgangspunkt og ikke som slutspillet. Tænk på de udfordringer, som vi står over for i EU i dag: manglende investeringer i ægte forskning og udvikling. De bedste og kvikkeste fra europæiske universiteter og institutioner forlader Europa for at gennemføre deres forskning og videre arbejde i USA, Japan og nu endog Kina. Og tænk på flytningen af europæisk industri og erhvervsliv. De flytter ikke til andre lande i Europa som for 10-12 år siden, de flytter nu ud af EU til Indien, Pakistan, Malaysia og andre lande.
Det, som vi virkelig må fokusere på nu, er ikke bare, hvor de pludselige vanskeligheder på subprime-markedet skaber kortsigtede problemer i dag. Hvis vi ser tilbage på de økonomiske markeders sidste 25 år, består de af cyklusser: Der er lavpunkter, og der er højdepunkter. Det, vi skal sørge for, er, at de grundsten, vi lægger i dag, vil være lige så stærke om 15 år, som de er i dag, at de vil vedblive med at skabe økonomisk vækst, og at de vil vedblive med at skabe energiforsyningssikkerhed. I går fortalte Estlands præsident os, at Rusland nu opfører sig som en supermagt og bruger sin status som supermagt inden for olie og gas til at påvirke udenrigspolitikken. Vi må sørge for, at der inden for EU er en solidaritet, som betyder, at vi kan gøre front mod og klare den udfordring.
Vores bedste og mest værdifulde aktiv er de unge. Hvis vi ikke investerer tilstrækkeligt i uddannelse og erhvervsuddannelse og giver de unge færdigheder og muligheder i EU, risikerer vi at miste dem.
Til sidst vil jeg sige til rådsformanden, at jeg gerne vil rose de unge i Slovenien lidt for deres arbejde under det slovenske formandskab - navnlig dem i protokoltjenesten - og for deres velkomst og det indtryk, de giver af Slovenien som land.
Rebecca Harms
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne starte med at tage det op, som hr. Schulz sagde, og understrege igen, at vi ikke foretager en ærlig evaluering af Lissabonstrategien, hvis vi ignorerer, at Europa ganske vist er den store vinder i globaliseringen, men at gevinsterne bliver fordelt meget ulige. Desuden har væksten i beskæftigelsen bestemt ikke løst problemet med de arbejdende fattige. På trods af øget beskæftigelse og vækst har vi tværtimod også øget fattigdommen som følge af usikre job.
Parlamentet bad i sin beslutning udtrykkeligt om, at Kommissionen og Rådet tager minimumslønninger inden for visse sektorer op, og at Kommissionen måler resultaterne af Lissabonstrategien på en anden måde i betragtning af problemet med stigende social marginalisering. Denne fattigdomsindikator er forankret udtrykkeligt i vores beslutning, og jeg finder det beklageligt, at hverken Rådet eller Kommissionen har reageret på Parlamentets beslutninger endnu.
(Bifald)
Hvad klima og energi angår, var jeg ærlig talt rystet over at høre en repræsentant for den tyske regering udtale i Bruxelles få dage før dette forårstopmøde, at det var bedst at holde miljøpolitik adskilt fra industri- og økonomipolitik. Denne tilkendegivelse kom fra en statssekretær i det tyske miljøministerium, hr. Machnik, som utvivlsomt vil være de tyske parlamentsmedlemmer bekendt. I det tyske miljøministerium har man åbenbart ikke virkelig nogen forestilling om, hvad bæredygtighed egentlig betyder.
Det undrer derfor ikke, at den tyske regering fortsat arbejder imod CO2-grænser for biler, at den ikke ønsker et fælles energimarked i den form, som Kommissionen har foreslået, og at den forsøger at etablere en alliance mod de "nye definitioner af handel med emissionskvoter".
Jeg noterer med beklagelse, at Tyskland, hvad disse forhandlinger angår, delvist har glemt, hvad der blev aftalt og forankret på forårstopmødet i fjor. Nogle af dets politikker står i et klart modsætningsforhold til resultaterne på topmødet sidste år. Jeg er f.eks. ikke sikker på, om den nye prioritering af vedvarende energiformer - som der lader til at være enighed om - virkelig er tilstrækkelig til at skabe bæredygtighed på energi- og klimaområdet.
Jeg synes også, at Middelhavsunionen rejser spørgsmål. Nogle gange får man det indtryk, at denne Middelhavsunion, ligesom det var tilfældet med de store gasaftaler med Rusland - altså North Stream og South Stream - er endnu et bevis på, at det ganske enkelt ikke er muligt at føre en fælles EU-politik vedrørende energi og energiforsyningssikkerhed. Og hvis Rådet ikke beskæftiger sig med dette problem, vil det ikke nå sine mål.
(Bifald)
Gabriele Zimmer
Hr. formand! Vi fejrer i dag Europa-Parlamentets 50-års-jubilæum. Det kunne bestemt være en lejlighed for det forestående topmøde til endelig at tildele Parlamentet initiativretten!
Jeg mener også, at jubilæet er den rette anledning for mig og min gruppe til at præcisere, at hverken Rådet eller Kommissionen skal forvente, at Parlamentet bliver føjeligt og overbærende og kommer kravlende i fremtiden. Det vil fortsat være vores pligt at være talerør for dem i EU, som ofte bliver ignoreret, nemlig de mere end 70 millioner mennesker i EU, der lever i fattigdom eller er i fare for det, deriblandt 19 millioner børn.
Hvis Rådet, som det forlyder, vil hilse Kommissionens strategiske rapport om den fornyede Lissabonstrategi velkommen og lykønske sig selv med sine egne gode resultater, så bør det ofre mere end blot et par linjer på de borgere og børn i EU, som slet ikke profiterer af Lissabonstrategiens resultater.
Retningen og prioriteringerne i strategien er forkerte, og den politik, der er udledt af den, er også forkert! Hr. Watson, det er ikke vores protest over Unilevers, Thyssen-Krupps, Nokias og mange andres aggressive handlemåde globalt, der er urealistisk, men Kommissionens og Rådets vægring ved at forholde sig til de globale koncerner, der udviser denne aggressivitet, og prioritere beskyttelsen af de berørte arbejdstagere og de socialt udstødte.
Jeg kan kun erklære mig enig med Det Europæiske Netværk mod Fattigdom, når det påtaler, at kampen mod fattigdom, social udstødelse og en voksende social kløft fortsat ikke bliver tacklet og støttet med den fornødne klarhed og konsekvens.
Netværket rettede fire spørgsmål til forårstopmødet den 10. marts 2008, og Parlamentet bør helt klart støtte disse spørgsmål. Hvordan skal den sociale dimension i Lissabonstrategien helt konkret styrkes? Hvilke konkrete foranstaltninger foreslås der for at opfylde forpligtelsen til at yde et bidrag til bekæmpelse af fattigdom? Når 18,9 millioner af de officielt fattige (78 millioner) har et arbejde, hvilke foranstaltninger foreslås der da for at bekæmpe fattigdom, selv om man har et arbejde? Hvilke foranstaltninger foreslås der for at sikre, at de stigende energipriser ikke bringer den sociale samhørighed og integration i fare? Disse fire spørgsmål er, mener jeg, fundamentale, hvis den økonomiske vækst virkelig skal være socialt og miljømæssigt bæredygtig.
Jens-Peter Bonde
Hr. formand, hr. rådsformand, hr. kommissionsformand! Sammen med min irske kollega Kathy Sinnott har jeg stillet et forslag til en ny protokol, der kan knyttes som bilag til Lissabontraktaten før dens endelige godkendelse. Den vil annullere en skelsættende dom, der blev afsagt af EF-Domstolen den 18. december 2007.
En lettisk virksomhed ønskede at bygge en skole i Sverige, hvor de lettiske arbejdstagere fik en meget lavere løn, end svenske arbejdstagere får for tilsvarende arbejde. De svenske fagforeninger etablerede en blokade. Denne aktion har EF-Domstolen nu dømt ulovlig. De vil kun tillade, at traktatprincippet om fri bevægelighed for varer og tjenesteydelser ændres af det andet grundlæggende princip om strejkeret, hvis der er risiko for den offentlige sikkerhed, orden eller sundhed. En almindelig løn tæller ikke. Overenskomstforhandlinger tæller ikke. Den skandinaviske flexicuritymodel, det frivillige samarbejde mellem fagforeninger og arbejdsgivere, kan kasseres.
Udenlandske arbejdstagere i udenlandske virksomheder kan nu arbejde for den irske mindsteløn på 9 euro i timen. De irske fagforeninger må ikke gøre noget, der er i strid med denne dom, bortset fra i forbindelse med mindstelønnen. Det er endnu værre i Danmark, hvor vi ikke har en mindsteløn.
EF-Domstolens afgørelse er en katastrofe og må annulleres med en ny formulering i traktaterne eller ved en juridisk bindende protokol. De kan se vores forslag på mit websted. Jeg opfordrer indtrængende det slovenske formandskab og kommissionsformanden til at tage spørgsmålet op på topmødet.
Jeg har et spørgsmål til Kommissionen og Rådet. Hvornår får vi en konsolideret traktat, så vi kan forstå indholdet?
Jana Bobošíková
(CS) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg mener, at statscheferne på topmødet i morgen bør vågne op og indrømme, at en reduktion af den europæiske produktion af CO2 med 20 % og en forhøjelse af energien fra vedvarende energikilder til 20 % i løbet af 12 år er en utopisk tanke. Hvis vi pålægger de europæiske industrier flere restriktioner, skader vi både virksomhedernes konkurrenceevne og beskæftigelsen, og til sidst vil investeringerne blive flyttet til lande, der ikke skaber klimarelaterede hindringer.
Og i stedet for at tro på alt det sludder om, at horder af afrikanske og asiatiske flygtninge invaderer Europa, fordi klimaet tvinger dem til at forlade deres hjem, bør vi overveje vores politikker, som gjorde Europa til et mål for fattige indvandrere og ikke dygtige arbejdstagere.
Jeg er overbevist om, at vi bør fokusere på innovative processer, der reducerer energiintensiv produktion. Vi bør prioritere og bruge penge på eksperthjerner i stedet for miljøhjerner. Vi bør også ryste den ubegrundede frygt for atomreaktorer af os. Hvis Rådet ønsker at handle i borgernes interesse, bør landene investere i forskning, udvikling og uddannelse inden for netop atomkraft.
Giles Chichester
(EN) Hr. formand! Det Europæiske Råd finder sted under stor økonomisk usikkerhed. På topmødet vil man drøfte en ajourføring af Lissabondagsordenen, som kun har to år tilbage. Det er vigtigt, at regeringscheferne ikke giver efter for selvtilfredshed.
Der er reelle trusler mod frihandelen og mod de grundlæggende principper for fri og åben konkurrence, der skal underbygge EU. I den forbindelse glædede jeg mig over kommissionsformandens bemærkninger for nylig i Financial Times, hvor han gjorde opmærksom på det uhyggelige spøgelse i form af stigende protektionisme i Europa. Da han blev spurgt, om den tendens var stigende, svarede han: "Ja, og jeg frygter, at denne tendens ikke bare er stigende i Europa, men alle vegne. Politiske kræfter i Europa, der traditionelt har været markedsorienterede, er i dag - for at sige det elegant - mere forsigtige".
Der er altså stigende risiko for protektionisme, ikke mindst når vi lytter til to af spidskandidaterne ved det amerikanske præsidentvalg. Der må ikke herske tvivl om, at Europa har langt mere at vinde ved globalisering, end det har at tabe. For nylig blev det faktisk beklaget i The Economist, at nogle europæiske ledere bruger et globaliseringsfjendtligt sprog. Der stod, at sandheden er, at de europæiske borgere drager fordel af globaliseringen som følge af billige importvarer, lav inflation og lave renter. Og til trods for Indiens og Kinas vækst steg EU's andel af verdenseksporten faktisk en smule mellem 2000 og 2006.
I Frankrig, hvor den protektionistiske retorik nok er mest fremherskende, fremgik det af en rapport for nylig, at kun 3,4 % af de job, der gik tabt i 2005, kunne tilskrives såkaldt offshoring. Derfor bør vi sætte det hele i perspektiv og støtte kommissionsformanden i hans stærke holdning til spørgsmålet. Europa vil kun få succes på internationale markeder, hvis det forbedrer sin konkurrenceevne, reformerer sine arbejdsmarkeder radikalt og slår hårdt ned på dårlig forretningsskik på både EU-plan og nationalt plan.
The Economist stillede et spørgsmål. Vil nutidens politikere nogensinde være ærlige nok til at fortælle folk, at globaliseringen er til fordel for Europa og for dem? Kommissionsformand Barroso har været ærlig, og nu er det på tide, at EU's ledere støtter ham.
Robert Goebbels
- (FR) Hr. formand, mine damer og herrer! Virkelighedens verden har indhentet EU. Ved forårstopmødet i 2007 kunne EU-27 stadig drømme om en idealverden. I Europa var væksten vendt tilbage, arbejdsløsheden var aftagende, beskæftigelsen stigende. Det offentlige underskud var for nedadgående, Det Europæiske Råd satte visionære mål for bekæmpelse af klimaforandringer. På Balikonferencen havde Europa ambitioner om at vise den øvrige verden vejen.
Men i august måned brød subprimekrisen ud, og den hærger stadig. Efter banker og forsikringsselskaber er investeringsfonde nu også ramt af uroen. Centralbankerne lod hånt om den moralske risiko og er blevet spekulationens lappeskræddere. De store centralbanker er nu atter nødt til at tilføre de finansielle kredsløb milliardbeløb for "at imødegå likviditetsstramningen", som man blufærdigt siger i højfinansverdenen.
Realøkonomien betaler gildet. Den almindelige kreditstramning har ført til økonomisk afmatning. Recessionen lurer, lønmodtagerne opfordres til mådehold af Den Europæiske Centralbank, mens deres købekraft hele tiden udhules af stigende energi- og fødevarepriser. Derimod belønnes de mislykkede finans- og industrigenier umådeholdent. Dollaren ligger rekordlavt og råolien rekordhøjt. Vækstprognoserne bliver jævnligt nedjusteret.
Trods den ændrede situation klynger kommissionsformand Barroso sig til de eksisterende integrerede retningslinjer, som åbenbart er hugget i portugisisk marmor. På Balitopmødet blev europæernes ædle mål ikke taget til efterretning. Hverken amerikanerne, japanerne, canadierne eller selv australierne, som ellers undertegnede Kyotoprotokollen for nylig, ville vide af indskrænkende målsætninger, og det ville kineserne, inderne, brasilianerne og russerne heller ikke. Køreplanen, som skal føre til klimakonferencen i København i 2009, er yderste spinkel. Alligevel vil Kommissionen ikke afpasse beslutningerne fra 2007-topmødet efter de faktiske problemer, som har vist sig siden.
Og dog gør en række fornuftige stemmer i Kommissionen sig bemærket. Kommissionsformand Barroso advarer mod illusioner om et industrifrit Europa. Næstformand Verheugen påpeger, at der skal træffes nogle klare og smidige beslutninger, som ikke vil bidrage til at afindustrialisere Europa. Energisektorens virksomheder vil selvfølgelig med lethed kunne bære, at der holdes auktion over CO2-certifikater. De kan bare sende ekstraregningen videre til deres trælbundne kunder. I stål- og aluminiumsindustrien og mange andre energiintensive industrier, som opererer på et globalt marked, vil merudgiften ikke afspejle sig i priserne, men den vil påvirke den eneste justeringsvariabel, der er tilbage, nemlig beskæftigelsen. Det valg vil hurtigt føre til virksomhedsudflytning til lande, hvor de sociale bestemmelser og klimabestemmelserne er mindre strenge end i Europa. Gevinsten for klodens klima vil naturligvis være nul, mens den sociale omkostning for Europa vil blive ubærlig.
På topmødet i 2007 blev der taget nogle modige beslutninger, men de svarer ikke til realiteterne i EU-27. Hvis målet for biobrændstof virkeliggøres, vil det i sig selv skade miljøet mere, end det vil gavne det, og det vil afgjort gå ud over forbrugerne. På næste topmøde bør disse beslutninger afpasses efter den nye globale økonomiske virkelighed, og der skal fastlægges en miljøpolitik, som ikke længere bygger på illusionen om, at EU alene kan bære den byrde, det er at bekæmpe klimaændringer.
Janusz Onyszkiewicz
(PL) Hr. formand! Energisikkerheden skal naturligvis være et af de vigtigste elementer i EU's energipolitik. Energisikkerheden kan kun garanteres i samarbejde med andre, den kan kun garanteres, hvis EU taler med én stemme. Det er ikke tilfældet med Nabuccorørledningen, der er et strategisk projekt for Europa.
Jeg synes, at Rådet skal tage denne sag op på det næste møde og sørge for, at EU arbejder som én organisme i denne sag, og Rådet skal være opmærksom på, at en anden rørledning, hvis konstruktion støttes af forskellige europæiske lande, kan bevirke, at det praktisk taget er umuligt at realisere Nabuccoprojektet. Der vil ganske enkelt ikke være nok gas.
I denne forbindelse har jeg også et spørgsmål til EU: Kan man ikke simpelthen støtte denne rørledning med EU-midler på samme måde som med Galileoprojektet, som blev anset for et strategisk projekt? På denne måde opnår EU større energisikkerhed.
Ryszard Czarnecki
(PL) Hr. formand! Jeg vil gerne minde om, at Lissabonstrategien, som kommissionsformand Barroso roser så meget, skulle sikre, at vi indhenter USA økonomisk set. Som man kan se, høre og mærke, har vi ikke overhalet USA, og vi taber også i kampen mod Asien. I stedet for at forkynde en succespropaganda skal man klart sige, at EU i bestræbelserne på at følge Lissabonstrategien deltager i et kapløb, som det absolut ikke er interesseret i at vinde.
Hvis vi vitterlig ønskede at gøre den europæiske økonomi dynamisk og effektiv, ville Kommissionen ikke indføre de forhindringer af vores økonomiske vækst, som vi har set de seneste år, bl.a. i forbindelse med begrænsningen af den fri udveksling af tjenesteydelser i EU og muligheden for frit at arbejde. Vi skal altså enten behandle erklæringen seriøst, eller også skal vi spille teater, hvor vi fremsiger slogans og sværger, at vi skaber noget virkeligt, selv om vi i praksis gør det stik modsatte ved at bremse udviklingen.
Kommissionen er ansvarlig for den alt for omfattende regulering af økonomien, de for mange direktiver, koncessioner. Den er ansvarlig for alle tiltag, der gør økonomien afhængig af bureaukratiet, herunder EU-bureaukratiet. Hvad angår klimaændringerne - jeg taler her om kuldioxiden - ønsker vi, at omkostningerne for denne kamp ikke belaster de nye medlemsstaterne uforholdsmæssigt meget. Det ville nemlig være det samme som at smide barnet ud med badevandet.
Claude Turmes
(DE) Hr. formand! Den Socialdemokratiske Gruppe har selvfølgelig ret, når den siger, at fordelingen af rigdom i Europa ikke har fungeret så godt de seneste år, og hr. Goebbels har naturligvis ret, når han kræver en anden tilgang til spekulation og formøblingen af milliarder af euro.
Men jeg vil advare mod at spille de sociale anliggender ud mod miljøområdet, således som Socialdemokraterne og andre i Parlamentet forsøger at gøre igen. Vi står for øjeblikket over for en lobby, nemlig en lobby for stålbaronerne, aluminiumbaronerne og baronerne inden for den kemiske industri.
Og hvad vil disse mænd? For det er som regel mænd! De ønsker at underminere princippet om, at forureneren betaler. Det er helt klart uacceptabelt, at netop de industrier, der forurener mest, nu skal fritages for forureningsafgiften, og auktionen over CO2 er jo intet andet. Hvad ville der så ske? Der ville ske det, at vi heller ikke ville få en modernisering af stål- og aluminiumindustrien samt den kemiske industri på internationalt plan.
Derfor er der behov for følgende model. For det første skal der være en 100 % auktion. For det andet skal pengene øremærkes, så, ligesom man gjorde i Danmark i starten af halvfemserne, udbyttet fra en CO2-afgift, som en industri er blevet pålagt, bliver reinvesteret i modernisering af stålindustrien og andre energiintensive virksomheder i Europa. For det tredje - og det punkt tror jeg, vi må samarbejde med det franske formandskab om - er der naturligvis behov for sanktioner i tilfælde af miljødumping uden for det indre marked på andre kontinenter.
Men det er en skrøne, at alle stålværker uden for EU har dårligere miljø- og energistandarder end de stålværker, der findes i Europa i dag. Det passer ikke, og derfor vil sådanne sanktioner også kun fungere, hvis de er gennemskuelige. Socialpolitik og miljøpolitik, der går hånd i hånd, det er fremtiden.
Eva-Britt Svensson
(SV) Hr. formand! Kommissionen og Rådet beskriver i dag en helt anden virkelighed end den, som de fleste borgere lever i, hvor fattigdommen og kløfterne mellem forskellige grupper er blevet dybere. Vi får at vide, at flere mennesker har fundet job, men vi får ikke at vide, hvilken type job der er blevet flere af. Det drejer sig hovedsageligt om lavtlønsjob, der ikke giver folk mulighed for at forsørge sig selv og deres børn. Det drejer sig om løsarbejde med usikre ansættelsesvilkår. Det er ikke den samfundsmodel, som vi på venstrefløjen ønsker eller kan acceptere.
Vi ved, at der er andre veje at gå, veje, der fører til solidaritet og retfærdighed og et samfund for samtlige borgere. Alle udsigter til et socialt Europa blev skudt i sænk, da EF-Domstolen afsagde dom i Vaxholm- og Viking Line-sagen. I dommene blev det fastslået, at den frie bevægelighed og det indre markeds krav og interesser er vigtigere end arbejdstagernes interesser i EU. Resultatet af dommene vil være social dumping. Arbejdstagere fra forskellige lande bliver spillet ud mod hinanden. Seriøse arbejdsgivere, der vil betale anstændige lønninger og tilbyde rimelige arbejdsvilkår, bliver udkonkurreret. EF-Domstolen levner ikke mulighed for tvivl. Men hvorfor forholder Kommissionen og Rådet sig passive i denne sag? Hvorfor godkende en traktat, der styrker markedets interesser yderligere i forhold til lønmodtagernes?
Vaxholmdommen gav tre entydige svar, nemlig for det første at medlemsstaterne ikke må træffe afgørelse i arbejdsmarkedsforhold, for det andet at arbejdstagerne ikke må indlede tvister, der forstyrrer det indre marked - dermed fratager EF-Domstolen arbejdstagerne deres eneste effektive middel til forsvar af princippet om lige løn for lige arbejde - og for det tredje får virksomheder, der etablerer sig i EU-lande med lavere lønniveauer, ret til at sende arbejdstagere til andre lande for at arbejde til de samme lave lønninger.
Fagforeningsorganisationer, politiske organisationer, ikkestatslige organisationer og millioner af almindelige mennesker har indset, at borgernes Europa er muligt, men hvornår indser Kommissionen og Rådet det?
Johannes Blokland
(NL) Hr. formand! Kommissionsformand Barroso talte om inflation. Inflationen spøger på ny i medlemsstaterne. Med 3,2 % ligger den over målsætningen på 2 %, og det er en foruroligende udvikling, som blusser op med nye lønkrav såsom i Nederlandene. I de forløbne år var debatten til forberedelse af forårstopmødet domineret af reformer af velfærdsstaten. Det var der gode grunde til. Velfærdsstaten var blevet uholdbar. Adskillige medlemsstater har benyttet sig af det, og deres situation er nu bedre.
Men fremtiden ser mindre positiv ud. Inflationen er for høj. Priserne på råstoffer stiger. Og for nylig var centralbankerne nødt til at afværge kreditkrisen på finansmarkederne med omfangsrige lån. Nu er det derfor nødvendigt, at forbrugernes tillid genoprettes.
Hr. Trichet sagde i sidste uge, at Den Europæiske Centralbank i overensstemmelse med bestemmelserne i traktaten fortsat ved hjælp af den monetære politik vil fokusere på opretholdelsen af prisstabiliteten. Og det skal Den Europæiske Centralbank fortsat gøre uafhængigt, hvilket den nye franske chef for Den Internationale Valutafond også hævder. Det er imidlertid medlemsstaterne, der skal støtte denne politik ved at sørge for en behersket udvikling af lønudgifterne.
Kan rådsformanden oplyse, hvilke supplerende foranstaltninger Rådet vil træffe for at vende tidevandet? Kan vi forvente foranstaltninger for at bremse de alt for hurtige lønstigninger?
Andreas Mölzer
(DE) Hr. formand! Det lader til, at Middelhavsunionen er et emne, der vil blive drøftet på forårstopmødet, idet hverken strukturen, rammen eller finansieringen dog er på plads endnu. Denne debat vil måske skubbe andre økonomiske emner lidt i baggrunden som gennemførelsen af Lissabonstrategien eller stimuleringen af økonomien på baggrund af den internationale finanskrise.
Først havde vi Østersørådet, så et Euro-Middelhavspartnerskab. Havregionerne arbejder altså sammen på mange forskellige måder. Men argumentet med, at Middelhavsunionen vil styrke regeringernes samarbejde med henblik på at imødegå ulovlig indvandring, er efter min mening blot et påskud.
Det ville også være forkert at yde yderligere økonomisk støtte til afrikanske stater under dække af at fremme de gode relationer til nabostaterne uden at stille betingelser. For afrikanske hjem- og transitlande for utallige økonomiske flygtninge har jo modtaget enorme summer i udviklingsbistand, men ofte ikke vist den mindste vilje til at tage deres egne statsborgere tilbage. Generelt skal økonomisk bistand derfor knyttes sammen med indgåelse af en tilbagetagelsesaftale for illegale flygtninge eller pakker med foranstaltninger for at forhindre ulovlig indvandring.
Marianne Thyssen
(NL) Hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, hr. formand, mine damer og herrer! Når vi ser på dagsordenen for forårstopmødet i denne uge, ser vi en næsten fuldstændig liste over de socioøkonomiske og økologiske udfordringer, som vores generation står over for, i hvert fald hvis vi i en tid med globalisering, klimaændringer, teknologiske fremskridt og stigningen i antallet af ældre ønsker at påtage os et ansvar for vores efterkommere.
Uden nogen tvivl tilslutter vi os målsætningerne og den strategi, der er nødvendig for at gennemføre disse, og selvfølgelig forventer vi, at alle gør det, de skal, og at der udøves tilstrækkeligt pres på alle politiske planer, således at vi virkelig opnår resultater.
Som gruppekoordinator for Lissabonstrategien vil jeg understrege, at vi sætter stor pris på, at Kommissionen nu også har fremlagt Fællesskabets Lissabonprogram. Hvert af de 10 punkter deri støtter vi, og det samme gælder den bebudede Small Business Act, dog under forudsætning af, at denne bliver mere end hykleri for SMV'erne. Denne lov skal derfor blive mere end chartret for SMV'er, som i sin tid, for mange år siden, blev vedtaget i Santa Maria da Feira. En relevant Small Business Act skal sikre, at der skabes de bedst mulige vilkår for SMV'erne, og dette gælder både for de meget små, de små og de mellemstore virksomheder.
Til dette formål er én betingelse absolut nødvendig, og den skal gælde for enhver politisk foranstaltning, hvad enten det nu drejer sig om indholdsmæssige eller om udelukkende forenklende foranstaltninger, og det er at vi først skal tænke småt. Vi skal tage SMV'erne som udgangspunkt og ikke længere betragte dem som en undtagelse, og vi skal anvende dette som et bindende kriterium, således at det omsider bliver mere end et slogan. Kun på den måde vil det lykkes os virkelig at nå de virksomheder, som udgør størstedelen af virksomhederne, men, hvad der er endnu vigtigere, som sørger for de fleste job og de job, der i øjeblikket skabes.
Til medlemmerne af Kommissionen og Rådet vil jeg sige, at det vil være godt, hvis der på forårstopmødet i morgen kan træffes gode, bindende aftaler om dette princip.
Harlem Désir
- (FR) Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer! Her lige før forårstopmødet er der turbulens i økonomien, uorden i markederne, krak på børsen, og det rammer væksten. Sådan går det med global kapitalisme, der undertiden skaber rigdom, til andre tider tilintetgør værdier. Den er underlagt det tilfældige spil, som bestemmes af markederne, deres spekulationsbobler, afledte produkter og gale børsmæglere, der i øvrigt ikke gør andet end det, de får besked på, nemlig at forsøge at opnå størst mulig profit på kortest mulig tid.
Men selv om markederne fungerer sådan, kan et samfund ikke fungere på den måde. Det er i alt fald det princip, der kan give EU egentlig mening i det globaliserede marked. Europa kan naturligvis ikke helt undgå denne uro, fordi det selv er aktør i globaliseringen og ofte har fordel af den, men det er i stor udstrækning meningen med EU - EU's kald i denne globalisering - at danne modvægt mod den afsindige kapitalisme med offentlige reguleringer, økonomiske stabiliseringsmekanismer og aktive offentlige politikker, som støtter realøkonomiens vækst og offentlige og private investeringer i forskning, innovation og Europas infrastrukturer. Den monetære politik skal f.eks. sikre stabiliteten - og det gør den - men den skal også stimulere væksten, justere valutakurserne bedst muligt for at forsvare vores eksport, og det er desværre stadig ikke tilfældet den dag i dag.
Og sidst, men ikke mindst insisterer vores gruppe på, at EU skal danne modvægt mod den finansverdensstyrede økonomis ustabilitet med effektiv social beskyttelse, solide offentlige tjenester og sikrede sociale rettigheder for arbejdstagerne.
Unionen må i dag være langt mere forudseende og beskyttende og kan derfor ikke nøjes med bare at være et indre marked i det store globale marked. Den skal være mere socialt orienteret. Det er også på den måde, den vil vinde større opbakning og tillid blandt borgerne.
Så vi støtter Lissabonstrategien, vi støtter en Lissabonstrategi, der virkelig bygger på de tre søjler, som kommissionsformanden nævnte for lidt siden, men erklæringerne skal omsættes i handling, i egentlige EU-politikker, ellers er de sociale hensigter blot tomme ord.
Derfor har vi anmodet om en revision af retningslinjerne, som jo er styringsinstrumentet. Men vi henstiller især konkret, for det er indholdet, der tæller, at den europæiske sociale dagsorden genoptages, og at Kommissionen f.eks. reagerer på Lavalsagen og bruger sine initiativbeføjelser til at foreslå en revision af direktivet om udstationering af arbejdstagere. Direktivet om de europæiske virksomheders samarbejdsudvalg skal tages op til grundig overvejelse, således at arbejdsmarkedsdialogen i de store koncerner, som står over for omstruktureringer, kan komme i gang i tide og give resultater. Arbejdstidsdirektivet skal revideres og tilpasses med henblik på at forhindre undtagelsesbestemmelser og overdreven brug af urimelige arbejdstider. Endelig skal direktivet om vikararbejde vedtages for at bekæmpe løse og/eller usikre ansættelsesforhold. Kommissionen skal iværksætte et ambitiøst program om livslang læring, således at denne femte søjle, denne femte grundlæggende frihedsrettighed, ikke kun er forbeholdt en elite, men giver alle reel mulighed for at udvikle deres potentiale som arbejdstagere og tilpasse sig økonomiens og arbejdsmarkedets omskiftelser.
Vi henstiller altså til kommissionsformanden at bruge sine initiativbeføjelser til at hjælpe Rådet med at indføre et ambitiøst program om et socialt Europa.
Lena Ek
(SV) Hr. formand! Det er vanskeligt at tage ansvar for Europas fremtid. Vi skal klare globaliseringen og den konkurrence, som den medfører. Vi skal løse de vanskelige demografiske problemer med et pensionistboom og en faldende befolkning frem til 2020, som er det år, hvor vi skal opfylde de miljø- og klimamål, vi har fastlagt, dvs. 20-20-20-målene. Vi skal sørge for, at vi har en økonomisk bæredygtig udvikling i Europa. Det glæder mig, at det, når vi drøfter Lissabonstrategien, drejer sig om en samlet tilgang til bæredygtig økonomisk udvikling, økonomisk vækst, miljøansvar og socialt ansvarlig politik.
Vi ser, at fælles bestræbelser giver resultater. Det er godt. Vi ser også, at en fælles strategi er af største betydning. Det samarbejde, der er indledt mellem Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter, er overordentligt vigtigt.
Jeg vil gerne gøre opmærksom på et nyt område, der er inddraget i dette års konklusioner, nemlig transportpolitikken, som meget afhænger af, hvad angår klimamål og vækst. Vi står i en situation, hvor vi kan skabe flere job i Europa gennem en effektiv, bæredygtig og miljøvenlig transportpolitik.
Det er vigtigt, at de forskellige politiske områder hænger sammen. Det nytter ikke at udtale sig om 20-20-20-målene, når det drejer sig om klimapolitik, hvis de ikke også afspejles i Rådets konklusioner om Lissabonstrategien. Derfor håber jeg, at vi, når vi ser resultaterne af forårstopmødet, får en overordnet politik, der omfatter både økonomisk vækst og klimapolitik. Det er en udfordring!
Mario Borghezio
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Det kommende Europæiske Råd er nødt til at tage et alvorligt kig på den globale finansielle uro.
Det lader til, at Euroland vakler under presset fra de store kapitalmængder, der forsvinder fra de italienske, græske, spanske og franske obligationer og ender i de tyske obligationer. Spændet mellem italienske og tyske obligationer er steget til over 63 basispoint, ligesom det var tilfældet i 1999, hvor det ikke lod til, at Italien kunne opfylde Maastricht-kriterierne til punkt og prikke.
Så sent som i går var der ved et obligationssalg i Italien næsten ingen bud. The Telegraph kunne den 6. marts afsløre, at en stor investeringsbank, der har spekuleret i arbitrage mellem købs- og salgspriser for italienske obligationer og kreditderivater, blev tvunget til at sælge alle sine obligationer til underpris. Den italienske stat var nødt til at gribe ind for at støtte obligationernes værdi.
Er der hold i de rygter, der i et stykke tid har floreret på de store finansmarkeder, nemlig at Italien kommer ud af euroen? Europa er svagt, og de nationale regeringer er nødt til at gøre en meget større indsats, hvis de skal tackle nogle så alvorlige problemer, i stedet for de gamle og nyttesløse foranstaltninger, som teknokraterne i Bruxelles foreslår. Regeringerne skal foretage de nødvendige indgreb og ikke benytte sig af forældede løsninger som skattelempelser og likviditetsindsprøjtninger.
De burde snarere lytte til folkets og lokalsamfundenes stemme! Lad os gå tilbage til realøkonomien og give arbejdstagerne medindflydelse og aktioner i deres virksomheder!
Marie Anne Isler Béguin
- (FR) Hr. formand, hr. formand for Rådet! Forårstopmøder giver mig en besk smag i munden. Vi fejrer jo Europas 50-års-jubilæum, og det er godt at mindes. Jeg mindes også topmødet i Göteborg, der var en stor miljøsejr, eftersom stats- og regeringscheferne blev enige om at holde et forårstopmøde, hvor der skulle gøres status over den bæredygtige udvikling i vores EU-politikker, dvs. et sundhedstjek på miljøområdet, sundhedsområdet og af den sociale integration.
I Europa vil f.eks. Mittal-Arcelor, som er energistorforbruger frem for nogen, nedlægge 600 job, når virksomheden har et kæmpeoverskud, og EU er godt på vej til at give den kvoter for drivhusgasemissioner gratis. Derfor er vores borgere i vildrede og vores unge ængstelige for den arv, vi efterlader dem.
Formændene bebuder en revolution, når de f.eks. foreslår at reducere drivhusgasudledningerne med 20 %. Vi ved, det er langt under det bydende nødvendige. F.eks. sagde Lester Brown, som var på besøg her i sidste uge, med gråd i stemmen, at det var nødvendigt med en formindskelse på 80 % inden 2020, hvis man vil gøre sig forhåbninger om at vende tendensen. Så jeg tror ikke på de herrers plan, for den er alt for beskeden og slet ikke på højde med den miljøkrise, som truer hele kloden.
Dimitrios Papadimoulis
(EL) Hr. formand! Nu hvor Europa-Parlamentet fejrer sin 50-års-fødselsdag, havde jeg forventet, at repræsentanterne for Kommissionen og Rådet havde udvist lidt mere oprigtighed og ydmyghed. I stedet for at lykønske hinanden og klappe hinanden på skulderen, imens de pynter på virkeligheden, kunne jeg godt tænke mig, at de talte om deres fiaskoer og om de problemer, der optager de europæiske borgere.
De sociale skævheder og fattigdommen er vokset i løbet af disse år. Af Lissabonmålene - Deres egne mål, hr. Barroso, men De hører ikke efter, fordi De taler med Deres kollega - har De glemt målet om social samhørighed og målet om beskyttelse af miljøet. I Kosovo glemmer De FN og folkeretten.
Og til repræsentanterne for Rådet vil jeg sige, at i stedet for at arbejde mere ambitiøst for at fremme Barroso-pakken om klimaændringer forsøger De at skrotte den. Det havde jeg forventet, at De havde talt om, i stedet for at klappe hinanden på skulderen!
Philip Claeys
(NL) Hr. formand! Jeg er overrasket over, at situationen i Tyrkiet ikke er sat på dagsordenen for topmødet i denne uge. Hidtil er det altid hævdet, at forhandlingsprocessen med Tyrkiet ville finde sted i trit med reformprocessen i Tyrkiet.
Det modsatte viser sig at være tilfældet. Reformprocessen er så godt som standset, men forhandlingerne fortsætter bare. Hvad vi alle kan konstatere, er, at Tyrkiet stabler provokationer op. Ytringsfriheden hindres strukturelt gennem straffelovens artikel 301. Den tyrkiske regering havde forpligtet sig til at fjerne eller i det mindste at revidere denne artikel inden årets udgang, men det er ikke sket. Den tyrkiske regering sagde lakonisk, at der var en større prioritet, nemlig ophævelsen af forbuddet mod tørklæder på universiteterne. Islamiseringen og den snigende afvikling af den verdslige stat prioriteres åbenbart højere.
Dernæst rejste den tyrkiske premierminister Erdogan til Tyskland for at opfordre de tyrkere, der er bosiddende der, til ikke at tilpasse sig for meget og til at kræve, at der oprettes tyrkiske universiteter i Europa. Erdogan opførte sig som en slags erobrer, som kom for at inspicere sine tropper i et besat område.
Endvidere har Tyrkiet i ugevis bombarderet stillinger i det nordlige Irak. Omkring 10.000 tyrkiske soldater har invaderet landet. Det er næsten det samme, som hvis Kroatien, et andet kandidatland, ville angribe Montenegro. Det ville selvfølgelig være absurd, og ingen i EU ville acceptere noget sådant, men Tyrkiet kan åbenbart tillade sig alt.
Mit spørgsmål er derfor, hvor længe EU vil fortsætte med at forholde sig passivt i forhandlingerne med Tyrkiet.
João de Deus Pinheiro
(PT) Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen! Det er værd at bemærke, at Lissabonstrategien siden 2005 og takket være den nuværende Kommission er kommet ud af sin tidligere apatiske tilstand. Derfor må jeg sige til rådsformanden, at det, ligesom med den fælles valuta og det indre marked, er afgørende at give Kommissionen mere ansvar og at give den mulighed for at være centrum for Lissabonstrategien i stedet for at fortsætte med tanken om mellemstatslighed, som ikke har ført til noget.
Hvad angår trekanten bestående af uddannelse, forskning og innovation, skal den overforenklede løsning med kritikløst at tilføre forskning penge undgås. I stedet for videnskabelige artikler og fantasifulde idéer har vi brug for bedre innovation, som er noget helt andet. Innovation kræver en kultur, der værdsætter iværksætterånd, og mennesker, der er rede til at tage risici, for det er netop dem, der ved, hvordan man tjener penge på viden og ikke omvendt, dvs. smider kritikløst om sig med penge i håb om, at det fører til viden.
Hvad angår uddannelse, er det afgørende, at vi også fremmer konkurrencementalitet og styret kreativitet. Vi bør forkaste de lette løsninger, der lægger hindringer i vejen for både enkeltpersoners og virksomheders fremtidige succes.
Derfor bifalder jeg Kommissionens forslag om at tilskynde til iværksætterkultur, målrettet forskning, forbindelser mellem skoler og virksomheder, kreativitet i uddannelsessystemet, efterspørgsel og konkurrenceevne. Men derudover vil jeg sige, at initiativet til innovation og Lissabonstrategien kan sammenfattes i to ord: Det, som Europa, virksomhederne og universiteterne skal gøre, er at skabe værdi.
Udo Bullmann
(DE) Hr. formand! Hr. kommissionsformand, De har tilkendegivet over for Parlamentet, at De har bevæget Dem tættere på Parlamentets forestillinger. Jeg har følgende konkrete spørgsmål: På hvilket punkt har dette skridt i retning mod Parlamentets holdning ført til blot et eneste nyt aspekt eller en eneste ny indholdsmæssig prioritering i forhold til de økonomisk-politiske og de socialpolitiske retningslinjer, som skal vedtages af Rådet i de kommende dage?
Jeg er af en helt anden opfattelse. Jeg tror, De bruger Rådet, som ikke var indstillet på at overtage flere idéer, som undskyldning. Jeg tror, at Rådet bruger de budskaber som undskyldning, som De, hr. Barroso, er kommet med gennem flere måneder, nemlig at der ikke er behov for ændringer. Jeg tror, at dette samspil har frembragt et politikblokerende kartel med et fælles mantra: business as usual. Men det er ikke i EU-borgernes interesse, det er ikke i de europæiske virksomheders interesse, og det er ikke i Parlamentets interesse, som i mange beslutninger har krævet, at der skal tages større hensyn til de økonomiske, sociale og miljømæssige forhold i EU.
Som vores egne undersøgelser har vist, så sakker vi agterud med hensyn til forskning og udvikling. Vi er forblevet på et niveau langt under USA. Vi har befundet os på dette niveau siden starten af firserne, og i mellemtiden er vi ikke kun distanceret af Japan, vi bliver også overhalet af kineserne, som bruger flere midler på forskning og udvikling på det økonomiske område end EU's virksomheder. Hvornår vågner De op? Hvornår stiller De Dem positivt i forhold til kvaliteten af EU's finanser og investeringer af hensyn til befolkningen i EU? Det er ved at være på høje tid!
Fiona Hall
(EN) Hr. formand! Under sidste års forårstopmøde forpligtede EU's ledere sig til et mål om 20 % inden 2020 for energieffektivitet, men det går trægt med at nå dette mål. I Parlamentets betænkning om handlingsplanen for energieffektivitet blev der påpeget store mangler ved gennemførelsen af lovgivning om energieffektivitet. I Kommissionens første vurdering af de nationale energieffektivitetshandlingsplaner fra januar nævnes uoverensstemmelsen mellem de politiske tilsagn om energieffektivitet og de faktiske resultater. Energieffektivitet fremmer alle EU's mål om CO2-emissioner, vedvarende energikilder, forsyningssikkerhed og Lissabondagsordenen - alle de ting, vi har diskuteret i formiddag.
Derfor vil jeg være taknemmelig, hvis rådsformanden og kommissionsformanden vil sige, hvad dette års forårstopmøde agter at gøre for at forbedre energieffektiviteten.
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL) Hr. formand! For otte år siden blev Lissabonstrategiens mål fastsat, og det blev prioriteret, at Europa skulle udvikle sig hurtigere end USA, hvilket samtidig skulle resultere i en balanceret vækst i beskæftigelsen. I begge tilfælde har man officielt erkendt, at det er slået fejl. Man kan se en manglende kohærens mellem Lissabonstrategien og f.eks. den fælles landbrugspolitik, der behandles som et instrument.
Dette bevises bl.a. af reformen af sukkermarkedet, som Kommissionen anvender i mange tilfælde uden at tage hensyn til den sociale kontekst. Et af eksemplerne herpå udgøres af en sukkerfabrik i Lublin i Polen, hvor man med vold mod endog EU-lovgivningen har til hensigt at fyre alle ansatte, nedrive alle bygninger og ødelægge de moderne installationer, og man har også til hensigt at tage levebrødet fra avlerne i hele regionen. En engangserstatning løser ikke beskæftigelsesproblemet. Denne praksis er i modstrid med de erklærede mål i Lissabonstrategien. Denne slags absurde tiltag bringer os ikke tættere på realiseringen af strategiens målsætninger.
Gisela Kallenbach
(DE) Hr. formand! Jeg vil gerne bringe et helt nyt emne på bane, som ikke har været nævnt endnu, og minde om den debat, vi havde i Parlamentet for en måned siden om fremtiden for samhørighedspolitikken og forbindelsen til de to europæiske dokumenter: Leipzigchartret og den territoriale dagsorden. Den debat fandt desværre sted uden at der var en repræsentant for Rådet til stede. De ministerkonferencer under det tyske og det portugisiske formandskab, der var gået forud for vores debat, gav udtryk for en klar forventning om, at den territoriale dagsorden ville blive diskuteret på forårstopmødet for at give den territoriale dimension større politisk vægt.
Den særlige baggrund for det er, at den territoriale dimension er blevet medtaget i Lissabontraktaten som et nyt fællesskabsmål. Men ifølge de dokumenter, jeg har adgang til, bliver emnet ikke nævnt. Hvorfor? Samhørighedspolitik er den praktiske gennemførelse af solidaritetsprincippet og vil derfor uden tvivl ledsage og beskæftige os længere end Lissabonstrategien, som jo vil være afsluttet i 2010.
Kyriacos Triantaphyllides
(EL) Hr. formand! Staten afstår det sidste område, som den kontrollerede. Velfærdsstaten er i opløsning, den private sektor fungerer uden hindringer, der skæres ned på de sociale ydelser, og de institutionelle rammer giver arbejdsgiverne lov til at hyre og fyre efter forgodtbefindende. Samtidig skærpes arbejdsvilkårene på grund af fleksible arbejdstider med det resultat, at arbejdstageren ofres på konkurrenceevnens alter for at øge kapitalens ublu fortjeneste.
Endnu et EU-topmøde vil beskæftige sig med Lissabonstrategien, en strategi, som vurderes at være slået fejl, så en revision er påkrævet. Konvergens er det aldrig lykkedes at opnå, i hvert fald ikke for arbejdstagerne. Lissabon og dens satellitter insisterer på at støtte EU's virksomhedsfokuserede filosofi, mens de fortsætter med at lade socialpolitikken komme i anden række.
Der er brug for en radikal omstrukturering, for at borgeren igen kommer i centrum for EU's interesser, en strategi med mennesket i centrum! Det er det, vi har brug for!
Roger Helmer
(EN) Hr. formand! Ratificeringen af den omdøbte EU-forfatning truer selve det europæiske projekts demokratiske legitimitet. Frankrigs og Nederlandenes befolkninger forkastede forfatningen, men nu er den tilbage med et nyt navn og med det, som Angela Merkel betegnede som "kosmetiske ændringer". Institutionerne og medlemstaterne, herunder Labourregeringen i Det Forenede Kongerige, foregiver nu uærligt, at disse kosmetiske ændringer berettiger dem til at bryde deres løfte om en folkeafstemning. Det gør de ikke, og foregivendet af, at de gør det, er et enormt løftebrud over for borgerne.
I Storbritannien har en kampagnegruppe netop gennemført en uafhængigt overvåget afstemning pr. post i 10 Westminstervalgkredse. Over 150.000 stemmeberettigede svarede. 88 % ønskede en folkeafstemning, 89 % var imod traktaten. I seks valgkredse var der flere mennesker, som stemte for en folkeafstemning, end der var mennesker, som stemte for deres nuværende medlem af Europa-Parlamentet.
Borgerne har talt. Traktaten kan ikke være legitim uden deres samtykke. Det Europæiske Råd skal lytte. Vi må have en folkeafstemning.
Werner Langen
(DE) Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen! I modsætning til talerne fra Den Socialdemokratiske Gruppe vil jeg gerne rose Kommissionen for ikke forhastet at have ændret sine økonomisk-politiske retningslinjer i en tid præget af global usikkerhed som følge af finanskrisen. Denne proces er en del af post-Lissabonstrategien. Jeg vil gerne rose Kommissionen udtrykkeligt, fordi den har ret.
Manglerne ligger i medlemsstaternes gennemførelse, og rådsformanden bør koncentrere sig om disse mangler i medlemsstaterne og ikke om, hvilke ændringer Kommissionen kan foretage. Det er problemet. Når hr. Bullmann taler om "et politikblokerende kartel", så er hans kritik fuldkommen uberettiget.
For det andet bør man udnytte globaliseringens muligheder og mindske risiciene. Hr. Schulz sagde, at fattigdommen er steget. Det er blot en illusion! Europa er en velstandsmodel! Velstanden er øget i Europa, fordelingen har ændret sig. Historien har vist os, hvad der bliver af samfund uden fordelingsforskelle. Der skal være en vis forskel i fordelingen for at stimulere modernisering og dynamik. Det kan vi ikke benægte.
Hvad angår det tredje punkt, afbureaukratisering, så er der ikke sket nok her. Vi har Gruppen På Højt Plan, som vi ikke har hørt mere til. Arbejder den stadigvæk? Hvilke foreløbige resultater er den nået frem til? Hvornår kan vi forvente dem? Vi vil gerne vide det før valget til Europa-Parlamentet.
Det sidste punkt vedrører stabiliteten på finansmarkederne. Det forholder sig faktisk sådan, at griskheden på finansmarkedet er større end angsten for sammenbrud, og her må Kommissionen handle. Den har allerede bebudet nogle planer.
Med hensyn til klimabeskyttelse så er det også her Kommissionens fornemmeste opgave at overtale medlemsstaterne på topmødet til at overholde deres tidligere mål. Nogle medlemsstater har reelt udledt langt mere CO2, end det nogensinde har været tilladt. Hvordan kan vi indføre nye og effektive foranstaltninger, hvis nuværende og tidligere syndere ikke bliver straffet?
Jan Andersson
(SV) Hr. formand! Ligesom Kommissionen er jeg glad for, at der er flere job, og at produktiviteten er steget. Men som mange har påpeget, har medaljen en bagside. Mange af de nye job er usikre og umulige at leve af. Mulighederne for uddannelse er meget ujævnt fordelt. Nogle regioner kan ikke følge med udviklingen. Derfor er der brug for et socialt Europa, som tilvejebringer sikre job med anstændige lønninger, som giver alle de samme uddannelsesmuligheder, og som også sikrer, at udviklingen er positiv og ligeligt fordelt på regionerne.
Vi har i lang tid diskuteret flexicurity. Nu bliver en flexicuritymodel bestridt af EF-Domstolen i Laval-sagen, hvor det system, der anvendes i Skandinavien, ikke anses for at være godt nok. Det bestrides med begrundelse i, at den frie bevægelighed har forrang for strejkeretten. Det bestrides også med begrundelse i, at princippet om lige løn for lige arbejde ikke bør finde anvendelse. Det åbner mulighed for social dumping, men ikke nok med det, det betyder også, at virksomheder, der betaler anstændige lønninger i henhold til overenskomster, får vanskeligt ved at konkurrere. Det kan føre til protektionisme. Jeg er enig med Kommissionen i, at vi ikke har brug for protektionisme. Derfor er det vigtigt, at Kommissionen slår fast, at princippet om lige løn for lige arbejde skal finde anvendelse, og at vi skal have gode sociale vilkår over hele Europa, så den protektionistiske bølge ikke breder sig over hele EU.
Margarita Starkevičiūt
(LT) Hr. formand! Jeg vil tale om samordningen af de økonomiske politikker. EU er først og fremmest en økonomisk union baseret på moralske værdier. Når EU står over for nye udfordringer, må det kunne tackle dem hurtigt og fleksibelt for ikke at miste dynamik og konkurrenceevne.
Desværre består den nye samordningsmekanisme for de økonomiske politikker (Lissabontraktaten, rammerne for de økonomiske politikker) af en række faser og er langtfra effektiv. Den forhindrer udviklingen af det indre marked, som er den vigtigste kilde til økonomisk vækst.
Derfor mener jeg, at Europa-Parlamentet og måske Kommissionen bør stille et forslag om, at Det Europæiske Råd undersøger denne mekanisme med henblik på at gøre den mere fleksibel og give den mulighed for at reagere effektivt på udfordringer. Det ville være den bedste metode til at garantere den økonomiske politiks kontinuitet, konsolidere reformerne og give EU's økonomi mulighed for at tilpasse sig til nye udfordringer.
Grunden til, at nogle af de nye programmer ikke fungerer ordentligt, er, at deres økonomiske holdbarhed i den globaliserede verden ikke blev sikret på forhånd. I mellemtiden diskuterer vi klimaændringer, energistrategi osv., men alle disse foranstaltninger skal som sagt samordnes, og deres økonomiske følger skal evalueres. Først da vil de være bæredygtige.
Konrad Szymański
(PL) Hr. formand! På det kommende Råds møde vil forslag om det indre energi- og gasmarked blive diskuteret.
Det er af altafgørende betydning, at ejerskabet af energi og transmissionsnet adskilles fra hinanden, uanset hvem der er ved magten i Kreml. Ruslands Medvedev ændrer ikke spor i forbindelse med den energimæssige afpresning af vores nabolande samt medlemsstaterne. Energibesparelsen og den større andel af vedvarende energi i energibalancen udgør blot et delvist svar på disse problemer. Man skal tage hensyn til det politiske aspekt for fuldstændigt at realisere den europæiske energipolitik. Vi skal klart sige, hvad vi forventer os af Rusland og af Gazprom vedrørende gensidighed. Denne russiske monopolvirksomhed findes i 16 EU-lande som energileverandør eller indehaver af transmissionsnet. Hvis vi ikke pålægger denne aggressive monopolvirksomhed restriktioner, kan vi lige så godt lægge Lissabontraktatens bestemmelser om energisolidaritet på hylden blandt de andre eventyr.
Gunnar Hökmark
(EN) Hr. formand! Er det ikke lidt mærkeligt, at der, når vi diskuterer, hvordan vi kan gøre Europa mere konkurrencedygtigt for at få flere job, synes at være en tendens til at tro, at der kan skabes job gennem nye bestemmelser? Sådan er det ikke.
Jeg vil afsløre en hemmelighed for vores socialdemokratiske venner her i dag: Hvis der skal være arbejdstagere, må der være arbejdsgivere. Der er ingen arbejdstagere uden arbejdsgivere. Deres største problem er, at de er så ivrige efter at tro, at der kan skabes job gennem bestemmelser, at de glemmer, at forudsætningerne og mulighederne for nye virksomheder og nye job skal skabes, for der er ingen større social fiasko end arbejdsløshed, og der er ingen større social succes end hvert nyt job, vi kan opnå i Europa og i vores medlemsstater.
Jeg vil gerne understrege det, som formanden sagde om at opnå resultater gennem Lissabondagsordenen. Vi må ikke glemme, at udviklingen går hurtigere, og vi må være mere konkurrencedygtige. Derfor må vi styrke iværksætterkulturen.
Der er tre ting, som jeg beder ham overveje på Det Europæiske Råd og siden hen. Hvad angår bureaukrati og bedre lovgivning, ser jeg gerne, at han hvert år rapporterer om, hvordan det går med at begrænse bureaukratiet, for at vise, at han inden 2012 når målet om 25 % mindre bureaukrati end det, der er i dag.
Jeg ser også gerne, at han sikrer, at direktivet om tjenesteydelser hurtigst muligt gennemføres fuldt ud i samtlige medlemsstater. Jeg ser gerne, at han sikrer, at vi fremmer etablering af nye virksomheder gennem en mere offensiv og aktiv bred politik.
Jeg mener, at Europa kun kan gøres mere konkurrencedygtigt ved at give små og mellemstore virksomheder mulighed for at udnytte hele det indre marked. Det arbejde skal gøres, og han bør tage de første skridt sammen med det slovenske formandskab i slutningen af denne uge.
Katerina Batzeli
(EL) Hr. formand, hr. kommissær! Som bekendt er næste år det europæiske år for kreativitet og innovation, hvilket er et yderligere bevis på, at EU i høj grad sætter sin lid til at styrke konkurrenceevnen og imødegå globaliseringens udfordringer med den såkaldte "videntrekant", innovation, fremme af forskning og uddannelse.
EF-politikkerne og de nationale politikker for beskæftigelse og støtte af unge, især inden for uddannelse, bør følge disse ambitiøse mål, og der bør iværksættes systematiske og koordinerede bestræbelser på regionalt, nationalt og fællesskabsplan for at frigøre de betydelige ressourcer af viden og forskningskapacitet, der findes i EU. Inden for disse rammer vil jeg imidlertid også gerne understrege, at anerkendelsen af fri bevægelighed for viden, den såkaldte "femte frihed", er væsentlig og bør fremhæves på Det Europæiske Råd.
Vi er også nødt til at anerkende det vigtige initiativ inden for disse rammer på fællesskabsplan med Erasmus- og Comenius-programmerne, og her vil vi gerne fremhæve, at det nye program, især Erasmus Mundus, som både giver mulighed for mobilitet uden for EU's grænser og for mobilitet for ph.d.'er, er et initiativ, som har Parlamentets fulde støtte. Det er op til medlemsstaterne at øge koordineringsindsatsen på grundlag af Bolognaprocessen og føre denne mobilitet ud i praksis.
DanutBudreikait
(LT) Hr. formand! Debatten om den fælles energipolitik og energisikkerhed blev indledt i 2006 i kølvandet på den russisk-ukrainske gaskrise, hvis følger havde en ugunstig indvirkning på Europa. Desværre har vi stadig hverken en klart defineret fælles energipolitik eller en ekstern energipolitik.
Jeg håber, at Det Europæiske Råd vil drøfte EU's energisikkerhed indgående, herunder Litauens energisikkerhed i lyset af planerne om at lukke Ignalinakernekraftværket i 2009.
Med lukningen af dette kraftværk bliver Litauen helt afhængig af en eneste kilde, nemlig gas importeret fra Rusland. De stigende olie- og gaspriser vil føre til, at elprisen i Litauen mere end fordobles. Det bliver katastrofalt for landets husholdninger og økonomien i almindelighed.
Desuden er Rusland slem til at manipulere med energiforsyninger for at forfølge sine politiske mål. Det har Litauen allerede oplevet.
På grundlag af artikel 37 og protokol nr. 4 i tiltrædelsestraktaten opfordrer jeg indtrængende Kommissionen til at bidrage til at finde en løsning. En mulighed kunne være at udsætte lukningen af det sikre Ignalinakernekraftværk.
Karl-Heinz Florenz
(DE) Hr. formand, hr. formand for Kommissionen! Jeg vil gerne vende tilbage til forårstopmødet i fjor. Under Angela Merkel var det et usædvanligt vellykket topmøde, og nu handler det om at udmønte beslutningerne fra den 7. marts 2007 i lovgivning.
Lovgivning skal ikke straffe, men motivere borgerne og virksomhederne til at være innovative og i sidste ende skabe større bæredygtighed. Den nuværende debat vækker det indtryk, at CO2-debatten er det vigtigste spørgsmål. Jeg tror, at det egentlige spørgsmål stikker endnu dybere, for det handler om bæredygtighed. Hvordan bør vi forvalte vores ressourcer på lang sigt? Efter min mening er kernepunktet, at vi må bruge færre fossile ressourcer på at holde økonomien i gang i fremtiden.
Hr. kommissær, vi kan ikke undgå at blive uenige her, for vi kan ikke acceptere alt, hvad De har foreslået. Med hensyn til reglerne for biler bryder jeg mig f.eks. ikke om, at vi allerede nu ved, hvad der skal gives i bøde, men slet ikke kender de regler, der skal overholdes. Mine forældre lærte mig det modsatte: Man må først kende reglerne, og så skal der findes sanktioner. Det er vigtigt at følge den procedure i fremtiden.
Hvis der er grænseoverskridende CO2-problemer i forbindelse med kvotehandelsordningen, hvilket jeg bestemt ikke bestrider, så foreslår jeg, at vi finder flere skuldre, der kan bære disse byrder, f.eks. indførelse af en fornuftig affaldspolitik i hele Europa. Hr. Barroso og hr. Verheugen, der er et anliggende, der ligger mig personligt meget på sinde: De er lovens vogtere! Det er fuldkommen meningsløst at give hinanden hånd på og aftale her at gøre det sådan og sådan, hvis det så i sidste ende ikke bliver gennemført.
Lad os i stedet for gøre mindre! Men det, vi gør, skal gøres bedre. Derfor, hr. kommissær og hr. kommissionsformand, gør brug af Deres embede ved ikke at straffe de pligtopfyldende, men ved at motivere de lidt langsommere til endelig at opfylde Kyotomålene. Et kig på internettet vil vise præcist, hvem jeg mener. Held og lykke, vi skal nok holde øje med Dem.
Libor Rouček
(CS) Hr. formand, mine damer og herrer! EU har gjort enorme fremskridt i de senere år. Dets økonomi vokser hurtigere end den amerikanske og den japanske økonomi. EU er et verdenshandelscentrum, den største yder af udviklingsbistand og også et forbillede og en model for andre dele af verden, hvad angår håndtering af politiske, økonomiske og sociale forbindelser.
Som vi hørte tidligere, har EU været i stand til gradvist at opfylde Lissabonstrategiens mål på både beskæftigelsesområdet og andre områder. Det er dejligt at vide, at nye medlemsstater som Slovenien, der har formandskabet for øjeblikket, har lige stor del i denne succes.
EU står naturligvis over for nye udfordringer. En af dem er for stor afhængighed af import af energikilder, en anden er klimaændringerne.
Jeg er overbevist om, at besparelser, nye energibesparende teknologier og selvfølgelig også diversificering af energikilder er nøglen, eller i hvert fald en af nøglerne til at løse dette problem. På dette punkt er EU på vej i den rigtige retning.
Jeg vil imidlertid gerne bede Kommissionen og Rådet om i højere grad end tidligere at fokusere på spørgsmålene om anvendelse af atomenergi. Denne energiform er sikker og miljøvenlig og vil mindske vores afhængighed af import. Hvad angår konkurrenceevne, kan vi se, i hvilken retning USA, Rusland, Kina og Indien går. Vores egen forskning bør være langt mere fokuseret på atomenergi end tidligere.
Alexander Lambsdorff
(DE) Hr. formand! Når man ser på udkastet til Rådets konklusioner, vil man se, at formuleringerne om det indre energimarked er meget svage. Der hersker ikke enighed i Rådet om adskillelse, og Kommissionens pakke udsættes for kritik. Jeg vil gerne slå fast, at vi finder det rigtigt at følge strategien med en systematisk adskillelse, men den skal være til gavn for forbrugerne. Den skal føre til fair priser og forsyningssikkerhed.
Men Kommissionen har været for tidlig på den med sit forslag om fuldstændig ejendomsretlig adskillelse. Vi mener derfor, at vi først bør forsøge at opnå en effektiv adskillelse, men ikke fjerne den ejendomsretlige adskillelse fra dagsordenen i fremtiden.
Af principielle grunde vil jeg gerne nævne et andet punkt vedrørende Rådets konklusioner. Rådet siger, det ser frem til den sociale agenda, som Kommissionen vil fremlægge. Den indeholder også emner som ungdoms- og uddannelsespolitik. Jeg har altid troet, at medlemsstaterne var ansvarlige for den slags. Hos os i Tyskland er det delstaterne. Jeg vil blot gøre opmærksom på det, fordi Parlamentet, Kommissionen og Domstolen utvivlsomt igen vil blive kritiseret for at tilegne sig beføjelser. Rådet ser frem til Kommissionens forslag til ungdoms- og uddannelsespolitik. Vi bør henvise til dette vigtige punkt, når disse spørgsmål bliver diskuteret i delstaterne.
Lambert van Nistelrooij
(NL) Som koordinator for PPE-DE-Gruppens regionalpolitik er jeg glad for den stilling, som regioner og byer får, når Lissabondagsordenen gennemføres. Gennemførelsen af nationale reformprogrammer foregår jo på regionalt plan, det plan, hvor vi hovedsagelig anvender vores struktur- og samhørighedsfonde og det syvende rammeprogram.
Vi ser i hele Europa, at 60 % af de offentlige midler anvendes på regionalt plan. Tendensen er - og det er godt omsider at indse dette - at vi flytter investeringer i beton og asfalt, om jeg så må sige, over til viden og infrastruktur. Broderparten af strukturfondene, omkring 70 %, anvendes i de kommende år til Lissabondagsordenen.
Jeg har endnu et eksempel. I sidste uge så vi i Ljubljana tal på, hvordan disse midler er anvendt. 20 milliarder euro fra strukturfondene anvendes til forskning og infrastruktur. Kommissær Potočnik talte om en stille revolution, når det gælder anvendelsen af pengene. Sæt handling bag ord. Gør, hvad De lover at gøre, og foretag en omlægning af udgifterne. Det er en stille revolution, som allerede er i fuld gang. Det er på høje tid, at vi på europæisk plan skaber bedre lovrammer for investeringer i forskningsinfrastrukturen. Man kan ikke foretage de samme, storstilede, omfattende investeringer i alle lande.
Det glæder mig, at Kommissionen endnu i år stiller forslag herom og stiller et andet forslag om en bedre koordinering af det nationale ansvar.
Endelig kommer der en hvidbog om territorial samhørighed, der ikke blot kombinerer udviklingen af store centrale regioner, men som også skaber territorial samhørighed af mere afsidesliggende områder i Europa, og det bifalder jeg.
Gary Titley
(EN) Hr. formand! Jeg bifalder både Rådets og Kommissionens anerkendelse for nylig af, at klimaændringerne ikke bare drejer sig om miljøpolitik, men også om sikkerhedspolitik og humanitær politik. Det er selvfølgelig ikke noget nyt. Af Sternrapporten fremgik det, at omkring 200 millioner mennesker kunne blive fordrevet som følge af klimaændringer og dermed skabe enorme migrationspres. Det er derfor, at vi altid må huske på, at global opvarmning er ensbetydende med, at de fattige lider under de riges handlinger.
Jeg håber, at vi i vores debat om klimaændringer kan kæde vores målsætninger på klimaændringsområdet sammen med vores udviklingspolitiske målsætninger. Vi kan ikke handle isoleret på dette område. De fattige i EU lider naturligvis også. Det er grunden til, at enhver energipolitik skal sikre, at medlemsstaterne har en politik for energifattigdom, for alt for mange mennesker lider under de stigende energipriser. Det må vi gøre noget ved.
Men det vigtigste på dette topmøde er, at det fører til handling og ikke bare er tomme ord. Kommissionen fastlagde et program i 2007. To tredjedele af det er ført ud i livet. Hvad med den sidste tredjedel? Medlemsstaterne forpligter sig til mål, som de ikke når. Vi skal fokusere på handling.
Jeg bifalder også indsatsen for bedre lovgivning og hjælp til små virksomheder. Men vi skal lægge langt større vægt på omsættelse og evaluering af, hvordan lovgivningen er blevet gennemført, og på, om det, der var målet med den, er opnået. Hvis målet med lovgivningen ikke er nået, er der overhovedet ingen grund til at have den.
Daniel Dăianu
(EN) Hr. formand! Det kommende europæiske topmøde finder sted i en afgørende tid. Den tiltagende finansielle krise med rod i cykliske og strukturelle forhold kræver klare svar. Asiens fremgang indebærer en ny form for konkurrence mellem forskellige former for kapitalisme med nedgangen i statsejede investeringsfondes aktiviteter og prisstigningerne på basisprodukter. Dertil kommer de foruroligende virkninger af klimaændringerne, nødvendigheden af at sikre energisikkerheden og en stigning i den samlede usikkerhed.
Alle disse faktorer har stor indflydelse på gennemførelsen af Lissabondagsordenen gennem komplicerede og uundgåelige studehandler. Jeg vil gerne påpege flere politiske spørgsmål.
For det første er kvaliteten af national politikudformning afgørende for at forbedre de industrielle og økonomiske præstationer.
For det andet bør politikudformningen være pragmatisk og fordomsfri, og det skal undgås at forveksle frie markeder og fuldstændig deregulerede markeder.
For det tredje spiller industripolitik og navnlig F&U en vigtig rolle sideløbende med uddannelse. Det er vigtigt at øge antallet af kandidater inden for videnskab og matematik i medlemsstaterne, og det bør alle medlemsstaterne samarbejde om.
For det fjerde bør der lægges mere vægt på energipolitikken, og Nabuccoprojektet er et skridt i den rigtige retning.
For det femte bør jord af god kvalitet opfattes som et strategisk aktiv i forbindelse med reformen af den fælles landbrugspolitik.
Sidst, men ikke mindst, må vi bekræfte moralske værdier og moralsk opførsel. Hvis vi mister vores moralske kompas, er snakken om konkurrenceevne på det sociale ...
(Formanden afbrød taleren)
Klaus-Heiner Lehne
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg mener, at den nyligt reviderede Lissabonstrategi i princippet har været en succes siden 2005. Det kan man ganske enkelt sige på baggrund af et faktum: Når man talte om Lissabon i offentligheden i 2005, vidste alle, at det var den portugisiske hovedstad, men der var ingen, der forbandt den med en proces dengang. Kyoto var allerede en proces på det tidspunkt og handlede om klimabeskyttelse.
Nu skriver vi 2008, og verden har gudskelov ændret sig. Når der henvises til Lissabon i offentlige taler i dag, så er det selvfølgelig stadigvæk den portugisiske hovedstad, men den bliver mere og mere forbundet med en politisk proces, og jeg synes, at det vidner om en rimelig grad af succes.
Jeg mener også, det var rigtigt at foretage nye prioriteringer med henblik på at øge væksten og beskæftigelsen, fordi det er en forudsætning for på fornuftig vis at kunne fortsætte med en god miljø- og socialpolitik som anden og tredje søjle i Lissabonstrategien. Jeg mener endvidere, det var rigtigt ikke at ændre retningslinjerne, fordi de i det store og hele har været gode.
Jeg vil også nævne et par mangler. Jeg ser f.eks. fortsat store mangler med hensyn til videreførelsen og udviklingen af det indre marked, som vi jo angiveligt har haft siden starten af halvfemserne, men som reelt ikke findes på mange områder. Vi har ikke noget indre marked på forsikringsområdet, og inden for selskabsret f.eks. kan virksomhederne ikke gøre fuldt brug af deres etableringsret inden for EU. Vi mangler fortsat intellektuelle ejendomsrettigheder, og Europa har ingen patentlovgivning. Der findes ingen fælles regler for alternative finansielle instrumenter, og vi venter stadigvæk på det indre sundhedsmarked.
På den anden side er der kommet en lang række lovforslag på andre områder for navnlig at skabe fremskridt på felter som sociale anliggender, miljø og forbrugerrettigheder. Det er også fint nok, men der skal opretholdes en balance. Jeg vil derfor bede Kommissionen og Rådet om at drage særlig omsorg for at få lukket hullerne i lovgivningen vedrørende det indre marked.
Riitta Myller
(FI) Hr. formand! Rådsformanden havde helt ret, da han sagde, at klimaændringerne og økonomien er tæt forbundet. De kan ikke adskilles. Det er blevet sagt her, at klimaændringerne er forbundet med al politik. Det skal også fremgå af det kommende topmøde.
At kontrollere klimaændringerne og tilpasse sig til dem må være centralt for EU's Lissabonstrategi. På det kommende topmøde må vi fastlægge en troværdig politisk politik til støtte for de beslutninger, der træffes.
Desværre indgår energieffektivitet og energibesparelser ikke i EU's valg af bindende foranstaltninger. Alligevel må vi huske på, at den reneste, billigste og mest effektive form for energi er sparet energi. På nuværende tidspunkt kunne vi spare de 20 % energi ved at gennemføre al EU-lovgivning. Vi har med andre ord stadig brug for mere ambitiøse og klarere mål for energieffektivitet. Jeg håber, at dette spørgsmål vil blive taget op på det kommende topmøde.
Kathy Sinnott
(EN) Hr. formand! I morgen samles medlemsstaternes ledere til topmøde. Jeg forstår, at der er mange punkter på dagsordenen, men jeg håber, at De også vil diskutere virkningen af Laval-Vaxholm-dommen, som EF-Domstolen afsagde nogle få dage efter Deres sidste topmøde. Denne dom giver virksomheder mulighed for at udstationere arbejdstagere i enhver medlemsstat og betale dem landets mindsteløn og ikke standardlønnen for det pågældende arbejde i det land. Desuden gør dommen det umuligt for fagforeningerne at beskytte deres arbejdstageres lønninger. Det vil tvinge arbejdstagerne i værtsmedlemsstaten til at gå ned i løn eller miste deres job. Det er efter min mening en tikkende bombe. Laval-Vaxholm-dommen kan risikere at ødelægge socialt partnerskab, arbejdsmarkedsordninger, hele landes, samfunds, ansvarlige virksomheders og familiers økonomiske og sociale stabilitet og støtten til det europæiske projekt blandt de ældste medlemsstater.
Det er klart, at lavere lønninger vil gøre EU mere konkurrencedygtigt på det globale marked, hvor det konkurrerer med lavprisnationer som Kina, Indien og Brasilien - men til hvilken pris og lidelse for en familie i Irland med pant i fast ejendom?
Hr. Bonde og jeg har sendt en protokol til beskyttelse af medlemsstaternes økonomier mod Laval til det slovenske formandskab og vores respektive premierministre, så den kan inddrages på topmødet i morgen. For at undgå omfattende social dumping opfordrer jeg Dem til at tage Laval-Vaxholm-dommen alvorligt og inddrage denne protokol.
Malcolm Harbour
(EN) Hr. formand! Denne debat om topmødet giver mulighed for at tale med Rådet om, hvad de gør for at gennemføre hele Lissabondagsordenen, så mit indlæg i dag er især henvendt til Rådet. Det er mig en glæde igen at byde den slovenske minister, som jeg havde fornøjelsen af at træffe i Slovenien for nylig, velkommen og at takke det slovenske formandskab for dets engagement i denne proces.
Det glæder mig meget, at det udkast til konklusioner, der allerede er offentliggjort, viser, at Rådet fortsat fokuserer på Lissabonstrategiens fire nøgleområder. Jeg er dog nødt til at sige - og det er henvendt til kommissionsformanden - at selv om jeg ved, at han taler med hr. Špidla, er et af problemerne, at Kommissionen bliver ved med at genopfinde og komplicere tingene. Nu har vi 10 mål fra Kommissionen, som er nævnt i forbifarten her, men i virkeligheden må vi fokusere på de prioriterede områder.
Jeg vil fokusere på det, der efter min mening er nøglen til det, vi taler om, nemlig frigørelse af erhvervslivets potentiale. Det er fint, at De fremhæver det, men hvad gør medlemsstaterne ved det? Min kollega hr. Hökmark talte tidligere om gennemførelsen af direktivet om tjenesteydelser. Mit råd til Rådet er: Tag direktivet om tjenesteydelser og dets gennemførelse og det, De agter at gøre, og udbred det til alle områder forbundet med frigørelse af erhvervslivets potentiale. Med direktivet om tjenesteydelser kræves det, at De gennemgår alle aspekter af Deres nationale lovgivning, der forskelsbehandler virksomheder, som ønsker at udbyde tjenesteydelser på hele det indre marked. Det kan ikke bare dreje sig om servicevirksomheder, men om alle virksomheder i alle størrelser. Jeg anmoder Dem om at påtage Dem den forpligtelse og opfylde den.
Det andet vigtige i direktivet om tjenesteydelser er, at det for første gang kræves, at de enkelte medlemsstater giver oplysninger til virksomheder, der ønsker at få adgang til det indre marked, og tilskynder dem til at udnytte den enorme mulighed. Det er et fælles ansvar at skabe et indre marked. Her gør vi en stor indsats for at skabe rammerne, men hvor hårdt arbejder De egentlig i medlemsstaterne for at sikre, at virksomhederne drager fordel af det? Det er på den måde, vi vil skabe de job og den vækst, som økonomien har så hårdt brug for.
Proinsias De Rossa
(EN) Hr. formand! Jeg mener, at Det Europæiske Råd på forårstopmødet må bekræfte den oprindelige Lissabonstrategi for på en integreret måde at håndtere de indbyrdes afhængige politikker for økonomisk, social, beskæftigelsesmæssig og bæredygtig udvikling. Alt andet er at opfordre til opløsning af Europa og tilbagevenden til protektionisme.
Job af høj kvalitet er en nøgle til denne strategi: Et Europa baseret på dygtighed kan ikke bygges på lave lønninger, jobusikkerhed og ulighed på arbejdspladsen.
Laval-dommen er en forkvaklet fortolkning af Parlamentets og dets medlovgivers, Rådets, lovgivningsmæssige hensigter. Derfor må vi begge reagere som lovgivere og bekræfte vores hensigter ved at lovgive med henblik på at lukke de huller, som EF-Domstolen har påvist. En umiddelbar lovgivningsmæssig mulighed er at tilføje en Monti-lignende social klausul til direktivet om udstationering af arbejdstagere i stil med den, vi allerede har inddraget i direktivet om tjenesteydelser.
I mellemtiden må Kommissionen insistere på, at alle medlemsstaterne omsætter direktivet om udstationering af arbejdstagere til national lovgivning korrekt og fuldt ud. Medlemsstaterne skal naturligvis omgående revidere deres nationale arbejdsmarkedslovgivning for at sikre, at den forkvaklede Laval-dom ikke undergraver deres systemer for arbejdsmarkedsforhold og overenskomstforhandlinger.
Til sidst vil jeg sige, at fru Sinnott som sædvanlig tager fejl i sin fortolkning. Det er ikke korrekt at hævde, at Laval-dommen betyder, at kun mindstelønnen finder anvendelse i Irland. Den betyder, at alle juridisk bindende aftaler skal finde anvendelse i Irland, og det er langt mere end mindstelønnen. Der findes dog aftaler i Irland, som ikke er juridisk bindende, og det skal der gøres noget ved.
Georg Jarzembowski
(DE) Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, kommissærer, hr. formand for Rådet! På vegne af min gruppe appellerer jeg til Rådet om at inddrage den europæiske transportpolitik effektivt i de integrerede retningslinjer. For erhvervslivet og beskæftigelsen i EU kan ikke trives uden en bæredygtig europæisk transportpolitik og de fornødne transeuropæiske net. Uden effektive transportkorridorer, uden samarbejde mellem transportformerne og uden intelligente transportsystemer kan hverken handelen eller turismen udbygges inden for EU eller med tredjelande. Men det er der behov for med henblik på at fremme beskæftigelsen.
Hr. rådsformand! Når De taler med Deres kolleger i Rådet, så husk på, at det er meget vigtigt, at medlemsstaterne lader transportpolitikken indgå i de nationale planer for vækst og beskæftigelse. Vi ser desværre, at medlemsstaterne bevilger stadig færre midler til at opretholde og udbygge de nationale infrastrukturer, det være sig jernbanenet eller vejnet.
Det gælder også for fremme og anvendelse af transportsystemer. I vore dage kan man bestille alt over internettet, men det kan kun blive leveret med lastvogn eller jernbane. Man kan bestille alle former for rejser, men for at nå frem til rejsemålet, må man have en fornuftig lufthavn og en fornuftig trafiktilslutning. Hvis vi ønsker vækst og beskæftigelse, må vi have de fornødne infrastrukturer og fornuftige transportsystemer, som naturligvis skal være miljøvenlige. Derfor mener vi - af hensyn til bæredygtigheden - at logistikken skal have al mulig støtte. Det er også vigtigt for den nationale planlægning.
Selv om logistikken primært er en opgave for virksomhederne selv, så kan medlemsstaterne og EU ikke desto mindre hjælpe med at fremme den ved at fjerne bureaukratiske hindringer, f.eks. toldprocedurerne i havnene.
Der er behov for en miljøvenlig politik. Derfor appellerer jeg til Dem om af hensyn til væksten og beskæftigelsen at gøre transportpolitikken til et centralt element i Deres strategi.
Dariusz Rosati
(PL) Hr. formand! Rådets forårsmøde foregår på et meget specielt tidspunkt. Den økonomiske vækst i EU bliver mindre, vi oplever uro på finansmarkederne, oliepriserne stiger, inflationen stiger. Alt dette skaber en atmosfære med usikkerhed og øger frygten for fremtiden.
Den situationsvurdering, som kommissionsformand Barroso har lavet, er på denne baggrund efter min opfattelse alt for optimistisk. Det er svært at fryde sig over oprettelsen af 6 millioner arbejdspladser, da det er sket i en periode med en cyklisk vækstacceleration gennem de sidste to år. På baggrund af et eller to år med en hurtigere vækst i arbejdskraftens produktivitet er det også svært at forudsige, at vi vil opleve et fast højt tempo i arbejdskraftens produktivitet. Det potentielle væksttempo er fortsat for lavt i Europa.
Jeg synes derfor, at EU i forbindelse med det kommende topmøde skal sende et klart signal til Europas borgere om, at det er i stand til at tage vare på disse trusler. Den usikkerhed og frygt, som tegner sig på baggrund af den nuværende økonomiske situation, skal løses ved hjælp af beslutninger, ikke ved hjælp af ord. Hidtil er topmøderne i for stor grad blevet afsluttet med erklæringer, der ikke har ført til handlinger. Nu forventer vi - jeg retter disse ord til Rådets repræsentant, der er til stede her i salen - konkrete beslutninger fra medlemsstaterne og Rådet.
Og alt dette er sluttelig særlig vigtigt, da Lissabontraktaten skal ratificeres i løbet af de næste måneder. Lissabontraktaten skal indgyde Europas borgere med mod og håb, og derfor skal Rådets kommende møde være et kraftigt signal til de europæiske borgere om, at traktaten vil forbedre situationen.
Othmar Karas
(DE) Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer! Ledigheden falder, EU har profiteret af globaliseringen, vi klarer os bedre end USA, og EU er på rette kurs. Lad os fortsætte denne kurs konsekvent, engageret og selvbevidst. Lad os få medlemsstaterne til at tage deres ansvar mere seriøst. Lad os gøre offentligheden bevidst om vores succeser og mål.
For det andet skal klimabeskyttelse og nedbringelsen af energiafhængigheden give ny dynamik til forskning, innovation, vækst og beskæftigelse.
Lad os for det tredje være ærlige omkring det faktum, at kursen på euro i forhold til dollars mildner energiprisstigningerne: de er på 160 % i euro, og på 340 % i dollars.
For det fjerde udgør euroen, udvidelsen, det indre marked, Lissabonstrategien og Lissabontraktaten, som styrker den sociale markedsøkonomi og forankrer grundlæggende sociale rettigheder, en samlet pakke, som vil hjælpe EU videre på den succesrige vej.
For det femte er uddannelse, kvalifikation, forskning, innovation, reform af vores social-, sundheds- og pensionssystemer de største udfordringer, vi står over for.
For det sjette skal Barrosos EIT medtages i slutdokumentet fra forårstopmødet med en dato for en afgørelse af, hvor det skal placeres. Parlamentet har givet grønt lys for finansieringen.
For det syvende vil Small Business Act uden tvivl udløse endnu et initiativ fra Parlamentets side. Den tværpolitiske gruppe om SMV vil fremlægge de principper, som vi har i tankerne, inden udgangen af måneden.
Jeg er nu kommet til mit sidste punkt: Hr. Schulz, kommissionsformanden og Kommissionen er ikke vores modstandere. Vores modstandere er de manglende beføjelser, den manglende evne til at føre politik og den manglende lederskab i nogle regeringer og parlamenter i medlemsstaterne. Vores modstandere er egoisme, nationalisme og protektionisme, ikke mere Europa og ikke en stærk Kommission.
Pervenche Berès
- (FR) Hr. formand, hr. formand for Kommissionen! Når De deltager i Det Europæiske Råd, beder jeg Dem om én ting, nemlig at forsvare Parlamentet, når det hævder, at den økonomiske og sociale situation i EU kræver, at det sociale spørgsmål får mere opmærksomhed, og at vi bringer vores økonomiske politikker i samklang med vores mål og vores velbegrundede strategi om klimabeskyttelse og energiuafhængighed. Forsvar det også, når det siger, at vi har behov for mere økonomisk samordning, hvis Lissabonstrategien skal lykkes, at vi har behov for bedre regulering af de finansielle markeder, hvis vi skal trodse følgerne af den amerikanske subprimekrise. Lad ikke medlemsstaterne påstå, at vi ikke har noget at skulle have sagt om de spørgsmål, for det er uantageligt i et moderne demokrati!
Hr. rådsformand! På foranledning af visse stats- og regeringschefer, der med rette er betænkelige ved situationen på de finansielle markeder, skal De undersøge, hvilke virkninger den får på EU's realøkonomi. Jeg opfordrer Dem til at gribe sagen energisk an og ikke lade Dem nøje med et par forslag, som kan virke besnærende og populære, men som ikke behandler det grundlæggende problem. Det grundlæggende problem er, at vi har et integreret finansmarked, at vi har en centralbank, som fører en pengepolitik i den samlede europæiske økonomis interesser, men at vi ikke har nogen europæisk finansmarkedskontrol, som kan magte udfordringerne og opgaverne.
Monica Maria Iacob-Ridzi
(RO) Hr. formand! Årets første europæiske topmøde er traditionelt viet til økonomiske anliggender. Derfor satte det slovenske formandskab en vigtig debat om anden cyklus i Lissabonstrategien revideret for perioden 2008-2010 på dagsordenen for stats- og regeringschefernes møde.
Efter min opfattelse skal visse aspekter, der er særligt forbundet med Lissabonstrategiens andet mål, nemlig beskæftigelsesniveauet, være blandt de emner, som De skal drøfte i de kommende dage. Selv om der i Europa-Parlamentets beslutninger tilskyndes kraftigt til den europæiske arbejdskrafts mobilitet som et princip, er der mange hindringer for den i praksis.
De vilkårlige begrænsninger i adgangen for arbejdstagere fra de nye medlemsstater bidrager til nedsat mobilitet. Derfor skal Kommissionen ved udgangen af 2008 vurdere de foranstaltninger til begrænsning af arbejdskraftens mobilitet, som visse medlemsstater har indført over for Rumænien og Bulgarien.
Nye statistikker viser, at der ikke er nogen kraftig tendens til migration fra de to lande, og ingen af de stater, der gav rumænske og bulgarske arbejdstagere adgang, registrerede uligevægt på arbejdsmarkedet. Men i henhold til den gældende lovgivning kan medlemsstaterne fastholde disse begrænsninger, og det har de gjort over for de stater, der tiltrådte i 2004. Da hindringerne på arbejdsmarkedet ofte indføres som reaktion på visse aktuelle politiske krav, mener jeg, at en af de foranstaltninger, der kunne diskuteres, er en revision af overgangsperiodeordningen og navnlig 2+3+2-formlen.
En positiv foranstaltning ville være, at Europa-Parlamentet altid skulle udtale sig om, hvorvidt begrænsninger bør fortsætte eller ophøre, når der er gået to år siden en ny medlemsstats tiltrædelse. En sådan inddragelse af de europæiske institutioner ville begrænse den skønsmæssige og vilkårlige måde, hvorpå begrænsningerne af princippet om europæisk fri bevægelighed ofte anvendes.
Mairead McGuinness
(EN) Hr. formand! I morgen begynder forårstopmødet, og EU's ledere har meget at tale om, bl.a. uro på finansmarkederne, globalisering og demografiske ændringer. Hvad angår globalisering, må Rådet fortælle os, hvor den igangværende runde af verdenshandelsforhandlingerne fører os hen.
Der har været mange spekulationer og en del analyse af de seneste dokumenter, fordi de vedrører landbrug, men der har ikke været mange officielle udtalelser fra Kommissionen eller Rådet om dette afgørende spørgsmål. Kommissær Mandelson var her i går aftes, og jeg beklager, at vi ikke nåede spørgsmålene om WTO, for Parlamentet får ingen oplysninger direkte.
På den baggrund opfordrer jeg forårstopmødet og den irske premierminister, Bertie Ahern, til at rejse spørgsmålet på dette vigtige møde. Kommissær Mandelson sagde for en måned siden, at der snarere var sket tilbageskridt end fremskridt i forhandlingerne om ikkelandbrugssektoren. På landbrugsområdet mente han, at EU kunne leve med det, der var foreslået. Jeg er bange for, at det er et forkert synspunkt. Jeg har set en analyse, hvoraf det fremgår, at den fælles landbrugspolitik ville blive decimeret af den aftale, der er foreslået, og det er at gå for langt.
Jeg vil bare sige, at vi i Irland - tror vi da - skal stemme om Lissabontraktaten den 12. juni, så jeg kan informere Parlamentet om, at der allerede er meget debat, og der bliver mere. Jeg mener, at det er meget positivt, at folk engagerer sig i denne kampagne, og at det vil styrke de irske forbindelser med EU - hvilket vi bør glæde os over. Men eftersom der er mennesker, der foreslår protokoller, som endnu ikke er på deres websted - jeg kiggede på hr. Bondes websted, men kunne ikke finde protokollen - mener jeg, at det måske ville være hensigtsmæssigt, at Rådet udtalte sig om Laval-dommen. Folk slår om sig med den, og mange fejlfortolker den, men det ville være godt for os alle sammen at vide, hvordan Rådet ser på sagen. Faktisk er Lissabontraktaten, som jeg læser den, meget stærk, hvad angår den sociale dimension, og der er intet ønske om at udnytte arbejdstagerne eller behandle dem dårligt i EU eller andre steder. Derfor bør den irske befolkning stemme ja til denne vigtige traktat.
Carlos Coelho
(PT) Hr. formand! Jeg vil indlede med at ønske det slovenske formandskab held og lykke og sige, at jeg er overbevist om, at det kommende Europæiske Råd bør sætte fokus på økonomiske og udviklingsmæssige anliggender. Kommissionsformand Barroso skal roses for at have prioriteret disse spørgsmål siden begyndelsen af sin embedsperiode. Det er de rette tiltag, der er gjort ved at revidere Lissabonstrategien, mindske bureaukratiet og tilføre nyt liv.
Til trods for uroen som følge af den internationale finansielle krise og stigende energipriser, navnlig på fossile brændstoffer, har udviklingen i den offentlige gæld og de offentlige underskud, den økonomiske vækst og jobskabelsen uomtvisteligt været positive faktorer. Vi må fortsætte i den retning og ikke bukke under for vanskelighederne. Vi må have en forbedret Lissabonstrategi rodfæstet i en pagt for vækst og beskæftigelse, som investerer i viden og innovation, som støtter bæredygtig udvikling, som omfatter en miljødagsorden, og som udnytter små og mellemstore virksomheders potentiale. Økonomisk vækst er ikke bare afgørende for at garantere en god levestandard for europæerne, men også for at opretholde de økonomiske og sociale samhørighedspolitikker, for det fælles engagement i det europæiske projekt er baseret på en solidaritetslogik.
Det er grunden til, at jeg også opfordrer Rådets formandskab til at minde medlemsstaterne om, at solidaritet er en nødvendig forudsætning for Unionens succes, og at ophøjelse af nationale egoer kun kan være negativt. Ud over økonomiske spørgsmål er der spørgsmål om mobilitet og sikkerhed. Derfor fejrede vi for to måneder siden den længe ventede udvidelse af Schengenområdet og ophævelsen af de indre grænser. Dette er nu et fælles område. Visumpolitikker, grænsekontrol, data- og informationsudveksling samt politisamarbejde og retligt samarbejde er redskaber til at sikre vores sikkerhed og frihed. Vi skal samarbejde og optræde samlet over for vores partnere i verden.
Jeg håber, at denne solidaritet vil blive styrket på Det Europæiske Råd, og at det vil stå klart for Tjekkiet, Estland, Letland og andre lande, at forhandlingen om visumpolitik med vores amerikanske partnere er et europæisk anliggende. Også på det punkt er Europas enhed en forudsætning for dets succes og troværdighed.
Christopher Beazley
(EN) Hr. formand! I fortsættelse af fru McGuinness' henvisning til ratificeringen af Lissabontraktaten i Irland kan jeg meddele, at der i Det Forenede Kongerige bliver gjort store fremskridt i begge parlamentets kamre, og det forventes, at Det Forenede Kongerige om kort tid ratificerer traktaten i god ro og orden. Jeg ønsker ikke at score point over for politiske modstandere, men det var en skuffelse for de medlemmer af det britiske Konservative parti, der støtter traktaten, at det britiske Liberale parti undlod at stemme. Jeg er imidlertid sikker på, at hr. Watson kan forklare hvorfor.
På dette forårstopmøde bliver der sandsynligvis talt om regeringsskiftet i Rusland for nylig. Det er meget vigtigt - og i stigende grad for Parlamentet - at EU har en fælles udenrigspolitik over for Den Russiske Føderation og en fælles holdning til nogle af forslagene, f.eks. om Nord Stream-rørledningen. Jeg vil ikke foregribe begivenhedernes gang, for Parlamentet har en debat om det russiske valg på torsdag. Men i det beslutningsforslag, som vi sandsynligvis vedtager, rejses der tvivl om behandlingen af valgobservatørerne og om, hvad der skete med de kandidater fra oppositionen, der blev nægtet at stille op til valget, og der opfordres til omgående løsladelse af ca. 50 demonstranter, som brutalt blev arresteret af personer fra det russiske indenrigsministerium.
Jeg håber, at Rådet vil tage dette meget alvorligt. Vi vil naturligvis lykønske præsident Medvedjev og premierminister Putin. Vi ønsker gode og harmoniske forbindelser, men dem får vi ikke, hvis Europa-Parlamentet og EU er splittet. Tyskere, nederlændere, briter og polakker - alle - skal have et fælles syn på vores forbindelser med Den Russiske Føderation og på, hvordan vi sikrer energiforsyningen. Vi behøver ikke at godkende Nord Stream, vi kan også godkende Amberrørledningen. Jeg afventer med stor interesse Rådets konklusioner, hvad angår EU's fælles udenrigspolitik og den fælles eksterne energipolitik, og navnlig hvad angår gode forbindelser med Den Russiske Føderation.
Tunne Kelam
(EN) Hr. formand! Jeg har tre bemærkninger. For det første er det afgørende, at der er fri udveksling af tjenesteydelser i samtlige medlemsstater. Jeg støtter hr. Hökmarks og hr. Harbours holdninger. For det andet skal små virksomheder støttes, så de kan udveksle og udnytte resultaterne af innovation: Loven om små virksomheder er helt klart nødvendig. For det tredje vil jeg, hvad angår Lissabonstrategien, anmode Dem om, hr. kommissionsformand Barroso, at minde Det Europæiske Råd om, at gennemførelsen af østersøstrategien, som De så venligt støttede, kunne blive et konkret bidrag til Lissabonstrategien og måske oven i købet en af dens succeshistorier.
Jean-Pierre Audy
- (FR) Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen! Jeg vil gerne høre Deres syn på EU's monetære politik. De sagde, hr. rådsformand, at De skulle drøfte de finansielle markeders funktionsmåde. Det ville være ønskeligt, om stats- og regeringscheferne drøftede EU's monetære politik. Jeg vil gerne høre Deres mening, hr. kommissionsformand, om anvendelsen af traktatens artikel 105, som omhandler prisstabilitet, men som også omhandler hensynet til økonomisk vækst, hvis priserne er stabile. Synes De, at det europæiske centralbanksystem fungerer hensigtsmæssigt i dag?
Zita Pleštinská
(SK) Hr. formand! På Europa-Parlamentets 50-års-jubilæum vil jeg indlede med at udtrykke et ønske om, at Parlamentet i fremtiden træffer mange kloge beslutninger på vegne af de europæiske borgere.
Som vi har hørt under debatten, og det er jeg enig i, kan vi forbedre den europæiske økonomis konkurrenceevne og skabe nye job, hvis vi forbedrer erhvervsklimaet. Når vi vedtager effektiv lovgivning på dette område, skal vi tage forslagene fra repræsentanterne for små og mellemstore virksomheder i betragtning og udnytte deres praktiske viden.
Det er grunden til, at jeg bifalder vedtagelsen af pakken om markedsføring af produkter. Den blev vedtaget af Europa-Parlamentet og det slovenske formandskab med Kommissionens effektive hjælp, navnlig kommissær Verheugen, som var personligt involveret.
Slovakiet forbereder sig på at indføre euroen. Det vil øge den slovakiske økonomis konkurrenceevne, og det vil være Slovakiets sidste skridt til at nå op på siden af de etablerede lande. Jeg tror, at Kommissionen og det slovenske formandskab vil træffe en beslutning i Slovakiets favør på grundlag af evalueringen af resultaterne af den slovakiske økonomi, som er i en fremragende forfatning, så vi som planlagt kan indføre euroen den 1. januar 2009.
Georgs Andrejevs
(LV) Hr. formand! Jeg håber, at vi under Det Europæiske Råds 50-års-jubilæum ikke vil glemme et af EU's vigtigste sloganer - "sundhed i alle EU-politikker". Det er ikke nok, at vi bare nævner det i specifikke fora. Vi afgiver erklæringer, men vi gør meget lidt. Som statistikkerne viser, forværres sundhedssituationen i Europa. Stadig flere specialister forlader EU, morbiditeten som følge af mange sygdomme forværres, og den sundhedsprioritering, som det slovenske formandskab har givet tilsagn om - kræftbekæmpelse - bør i det mindste også støttes i Rådet.
Erna Hennicot-Schoepges
- (FR) Hr. formand! Rådsformanden nævnte ejendomsinvesteringsfonde i forbindelse med finanspolitikker. Kommissionsformanden nævnte ikke dette specifikke problem i forbindelse med boliger. Jeg vil gerne spørge Kommissionen, der jo har til hensigt at foreslå 2010 som europæisk år for bekæmpelse af udstødelse og fattigdom, om den påtænker at kæde boligproblematikken sammen med investeringsprojekter og finanspolitikker, navnlig private ejendomsfonde på de europæiske markeder.
Paul Rübig
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Parlamentets afdeling for politik har bestilt en undersøgelse af de problemer, som klimaændringerne vil skabe for os. Skaderne i Europa skønnes at udgøre 24-194 milliarder euro. Jeg ville foreslå, at vi i henhold til Barcelonamålet tager 3 % af denne sum - altså 1-6 milliarder euro - og bruger dem på at kickstarte Det Europæiske Institut for Innovation og Teknologi inden for klimaændringer. Det skal have fokus på energieffektivitet, nærmere betegnet inden for områderne produktion og forbrug.
Nina Škottová
(CS) Hr. formand, mine damer og herrer! Lissabonstrategien lader os ikke være den mindste smule i tvivl om, at kvaliteten af uddannelse, forskning og innovation er en forudsætning for økonomisk succes, og at der skal ydes støtte til at forbedre den kvalitet.
Syvende rammeprogram og Det Europæiske Institut for Innovation og Teknologi, som begge er afgørende for udvikling og forbedring af kvalitet, fokuserer overvejende på eksisterende såkaldte ekspertisecentre og tager deres potentiale i betragtning. Men de fleste ekspertisecentre befinder sig i de gamle EU-medlemsstater. Jeg vil gerne påpege, at de nye lande også har kvalitetsuddannelses- og -forskningsinstitutioner, herunder universiteter, som systematisk bør tilskyndes til at stræbe efter at opnå kvalitetsstemplet. Det vil føre til en udvidelse af EU's uddannelses- og forskningsgrundlag af høj kvalitet.
Formanden
Jeg beklager, at jeg ikke kan lade flere parlamentsmedlemmer tale, og jeg har ikke set nogen fra venstre side af salen anmode om at få ordet. De kan derfor ikke beskylde mig for ikke at have givet dem ordet. Man må i det mindste bede om at få ordet.
(Protest fra hr. Schulz)
Jeg ville blot slå det fast og tilføje, hr. Schulz, at PPE-DE-Gruppen ikke var alt for begejstret over indførelsen af catch the eye-proceduren, men det var først og fremmest medlemmer af PPE-DE-Gruppen, der anmodede om at få ordet. Lad nu formanden tale færdigt, det sikrer også en bedre balance.
Janez Lenarčič
Hr. formand! Jeg takker alle medlemmer af Europa-Parlamentet, der deltog i denne meget interessante, meget dynamiske og meget værdifulde debat, som vil være nyttig i forbindelse med de sidste forberedelser til Det Europæiske Råd i morgen og i overmorgen.
Vi vil forsøge at tage flest mulige af de holdninger og forslag, der er fremført under denne debat, i betragtning. Jeg vil også forsøge at svare på i hvert fald nogle af spørgsmålene.
Jeg vil allerførst gentage, at Det Europæiske Råd i denne uge primært vil beskæftige sig med tre spørgsmål, nemlig indledning af den nye fase af Lissabonstrategien, pakken om energi- og klimapolitik og problemet med finansiel stabilitet. Det er de tre vigtigste emner.
Middelhavsunionen er ikke blandt de vigtigste emner. Jeg takker hr. Schulz for hans spørgsmål og vil gerne påpege, at der ikke er planlagt en indgående drøftelse af Middelhavsunionen på dette Europæiske Råd. Formandskabet vil dog efterkomme en medlemsstats ønske om, at der stilles et forslag om Middelhavsunionen, sandsynligvis under middagen for stats- og regeringscheferne torsdag aften, men vi har ikke planlagt nogen drøftelse af emnet.
Jeg vil nu tale om de vigtigste emner, selv om jeg først vil give udtryk for formandskabets holdning til en Middelhavsunion. Jeg vil minde Dem om de ord, som den slovenske premierminister og formand for Det Europæiske Råd, Janez Janša, udtalte her i salen den 16. januar: "Vi vil gerne se en styrkelse af institutioner og processer som Barcelonaprocessen og Euro-Med. Hvad vi ikke har brug for, er dobbeltstrukturer eller institutioner, som konkurrerer med EU-institutioner, som dækker en del af EU og en del af naboområdet samtidig. EU er en helhed, og kun som en helhed kan det være tilstrækkeligt effektivt til at skabe fred, stabilitet og fremskridt i naboområderne og længere borte." Det er formandskabets holdning, og jeg tror, at den vil blive taget i betragtning i fremtiden.
Nu lidt om de vigtigste emner. Først Lissabonstrategien: Der var flere, som mente, at der er behov for en ændring af Lissabonstrategiens struktur, mekanismer eller integrerede retningslinjer. Jeg vil imidlertid understrege, at både Det Europæiske Råd og Kommissionen er af den opfattelse, at Lissabonstrategien er effektiv. Rådet og Kommissionen er enige om, at Lissabonstrategien skaber resultater. De er enige om, at den virkelige økonomi i EU er i forholdsvis god stand sammenlignet med visse andre globale aktører.
Derfor mener vi, at Lissabonstrategiens mekanismer, eksisterende strukturer og retningslinjer bør fastholdes, og at der skal lægges vægt på dens gennemførelse. Det er rigtigt, at forholdene ændrer sig, og at vores foranstaltninger bør tilpasses i overensstemmelse hermed, men tilpasningerne kan ske ved at ændre den tekst, der ledsager retningslinjerne, og det er faktisk sket.
Jeg vil gerne sige lidt mere om den sociale dimension, som er en af Lissabonstrategiens vigtigste dimensioner. Det er Rådet meget opmærksom på, og jeg forventer sandelig, at det kommer til udtryk i konklusionerne fra Det Europæiske Råd. Det kan der ikke herske nogen tvivl om.
Det er blevet sagt, at Lissabontraktaten, hvis og når den bliver ratificeret, vil ændre balancen mellem den sociale dimension og andre dimensioner. Det mener jeg ikke er rigtigt. Den europæiske sociale model vil på ingen måde blive ødelagt af gennemførelsen af den nye Lissabontraktat - tværtimod.
Jeg takker fru McGuinness for oplysningerne om datoen for folkeafstemningen i Irland. Jeg ønsker dem held og lykke. Jeg håber, at de irske stemmeberettigede vil beslutte sig for at støtte EU.
Om det andet vigtige emne, klima- og energipakken, vil jeg sige følgende: Ja, hr. Watson, vi er godt klar over, at det ville være nyttigt for regeringerne - og ikke bare regeringerne, men måske også de europæiske institutioner og andre vigtige aktører - at foregå med et godt eksempel med hensyn til at opnå større energieffektivitet, nedsætte energiforbruget osv. Måske opnår vi en aftale, måske ikke. Men det ville være godt, for energieffektivitet er og vil vedblive med at være et vigtigt element i den klima- og energipakke, som Det Europæiske Råd skal drøfte.
Jeg vil gerne gentage, at vi har indledende tilsagn fra marts sidste år, da Tyskland havde formandskabet. Nu skal vi gennemføre dem. Vi har kvantitative mål, som vi skal nå gennem en fælles indsats. Vi må blive enige om, hvordan vi skal fordele den indsats. Jeg har allerede sagt, at det ikke vil være muligt at opnå enighed i morgen eller i overmorgen.
Men vi kan blive enige om nogle grundprincipper for fordeling af denne indsats blandt medlemsstaterne og om nogle tidsfrister. Jeg har sagt, at vi ønsker, at medlemsstaterne når til enighed inden årets udgang, og at den fælles beslutning med Europa-Parlamentet bliver vedtaget tidligst muligt i 2009.
Jeg vil sige lidt om finansiel stabilitet, som bliver det tredje vigtige emne på Det Europæiske Råd. Økofin har med henblik på dette Europæiske Råd udarbejdet en interimsrapport om situationen på de finansielle markeder, og jeg vil sige en ting til om den sag. Man får indtryk af, at de europæiske organisationer og institutioner ser passivt til, mens krisen raser på de finansielle markeder.
Jeg vil understrege, at de europæiske organisationer ikke ser passivt til, men handler. Under debatten om dette emne i går, som hr. Berès iværksatte, svarede kommissær Almunia ved at sige, at vi, før vi handler, må fastslå, hvilke foranstaltninger der virkelig er nødvendige, og hvilke der kan forvolde endnu mere skade.
Økofin vil derfor vedblive med at forsøge at løse dette problem. Efter dette Europæiske Råd, dvs. allerede i april, skal Økofin-Rådet holde et uformelt møde i Slovenien. Det centrale emne for det møde bliver problemet med finansiel stabilitet. Vi forventer, at Det Europæiske Råd fastlægger nogle konkrete retningslinjer om dette.
Til sidst vil jeg gentage, at jeg er overbevist om, at det allervigtigste i denne forbindelse er samarbejde og synergi, navnlig blandt EU's tre vigtigste institutioner, Europa-Parlamentet, Kommissionen og Rådet. Det slovenske formandskab vil gøre sit yderste for at gøre den synergi så stærk som muligt.
Jeg kan oplyse, at rådformanden vil aflægge rapport til Parlamentet om Det Europæiske Råd i denne uge.
José Manuel Barroso
Hr. formand, mine damer og herrer! Ved disse drøftelsers afslutning tror jeg, man kan sige, at der virkelig er bred enighed i Europa-Parlamentet om at videreføre Lissabonstrategien og om, at den er en succes, og at vores indsats i forbindelse med strategien skal forstærkes, bl.a. med hensyn til gennemførelsen og især den praktiske gennemførelse af vores prioriteter i medlemsstaterne. Ganske vist er der lidt forskellige meninger om, hvad der skal lægges mest vægt på. Men jeg vil nu alligevel understrege den almindelige opbakning af Lissabonstrategien og Parlamentets klare konklusioner, som viser, at den virker, og at den er vores svar på globaliseringen.
Jeg vil fremhæve substansspørgsmålet og først og fremmest Europas indfaldsvinkel til globaliseringen. Sandheden er, at selv i en mere vanskelig økonomisk situation, som navnlig skyldes den finansielle ustabilitet, stiger Europas eksport, og Europa er stadig langt det vigtigste mål for udenlandske direkte investeringer. Europa har aktiver til at klare sig i en globaliseret verden. Det gælder altså om at holde kursen, og jeg vil gerne takke alle dem, bl.a. hr. Daul, hr. Watson og mange andre, som klart har støttet denne linje.
Det gælder i dag også om at beskytte det beskyttende Europa, og det understregede bl.a. hr. Désir. Det er vi enige om, det er et spørgsmål om hvordan. Vi mener, at vi kan beskytte Europa - ikke ved at lukke os inde - men tværtimod ved at tilskynde andre til samme åbning, som vi selv er i gang med. Det er det, det drejer sig om!
Europa kan som verdens førende handelsmagt med stigende eksport ikke gå ind for protektionisme. Det ville være i modstrid med vores egne interesser. Den bedste løsning er at få de andre til selv at åbne op - ikke kun for handel og adgang til deres markeder - men også for højere ambitioner i miljøspørgsmål og om sociale og arbejdsmarkedsmæssige rettigheder.
Indadtil kan vi naturligvis gøre mere på det sociale plan, og jeg skal ikke undlade at nævne, at Kommissionens meddelelse til Det Europæiske Råd handler om socialt engagement. Vi vil f.eks. støtte en social dagsorden baseret på adgang, solidaritet og muligheder.
Flere har henvist til Laval-sagen. Jeg vil gentage det, jeg har sagt adskillige gange, bl.a. i det svenske parlament, nemlig at Kommissionens fortolkning af Laval-sagen ikke, som en række personer har antydet, modstiller principperne om det indre marked og princippet om at forsvare arbejdstagernes rettigheder.
Tværtimod mener vi, at flexicuritrymodellen og i det hele taget det, der kaldes den skandinaviske model for arbejdsmarkedsforhold, er en fremskridtsvenlig model, som har givet glimrende resultater i Europa. Det er vores plan, vil vi gerne pointere, til imødegåelse af alle former for social dumping. Der kan ikke drages tvivl om Kommissionens holdning til dette spørgsmål.
Altså vil jeg gerne understrege dette aspekt, fordi det forekommer mig, at vi for enhver pris må undgå den fælde, hvor sociale forbedringer og Europas konkurrencedygtighed opstilles som modsætninger. Som flere påpegede, bl.a. hr. Crowley, har vi brug for et åbent Europa, et Europa med en åben økonomi og et åbent samfund, men samtidig et Europa, der fremmer social inklusion. Lad os ikke bukke under for den tendens!
Lad os heller ikke bukke under for tendensen til at opstille sociale forbedringer og miljø som modsætninger. Her vil jeg gerne understrege Kommissionens urokkelige beslutsomhed. Vi er fast besluttet på fortsat at opfylde de forpligtelser, Rådet godkendte enstemmigt i marts sidste år. Under det tyske - fru Merkels - formandskab blev der enstemmigt vedtaget nogle målsætninger. Jeg kan forsikre Dem om, at Kommissionen i næste fase vil være endnu mere fast besluttet på at opbygge en ægte europæisk energipolitik og bekæmpe klimaændringen.
Selv om der har været nogle ændringer i den seneste udvikling, beviser det blot, hvor meget det haster, og hvor fast besluttet vi er. Her vil jeg gerne fremhæve det, bl.a. hr. Turmes og fru Harms nævnte, nemlig at sociale forbedringer og miljø ikke må opstilles som modsætninger. Energiproblemet eller de energiintensive industrier fortjener et særskilt svar.
Vi ønsker en konkurrencedygtig industri i Europa. Vores plan er slet ikke at afindustrialisere Europa, tværtimod. Det, vi ønsker, er en grønnere industri, en industri, der forsøger at finde nye veje, som er i overensstemmelse med vores mål om klimabeskyttelse. Det ville være en alvorlig fejl at opstille den europæiske industris konkurrencedygtighed og klimabeskyttelse som modsætninger. Derfor går vi i vores forslag - og Kommissionen har gjort det helt klart - ind for specifikke garantier til energiintensive industrier. Vi ønsker ikke, at vores energier flyttes ud til andre dele af verden.
Spørgsmålet er, hvad der er vores hovedmålsætning lige nu. Vores mål er at komme frem til en global aftale om bekæmpelse af klimaændringen og møde op i København med nogle forslag, som kan få de andre til at reagere. Men hvis den globale aftale ikke kommer i stand, er vi parat til at træffe nogle beskyttelsesforanstaltninger - lad os ikke skræmme af ordet - af hensyn til de energiintensive industrier i Europa.
Derfor drejer det sig i sidste ende om at holde kursen. Jeg vi gerne takke alle dem, bl.a. hr. Ferber, hr. Karas og mange andre, som understregede nødvendigheden af at holde kursen. Lissabonstrategien tager højde for forskellige årstider. Det farligste ville være at vende om nu, hvor vi befinder os i en ny global økonomisk situation.
Tværtimod må vi holde kursen mod økonomiske reformer i Europa, men disse reformer skal fremme et åbent Europa, et Europa med mere social inklusion, et Europa med større beslutsomhed i miljøanliggender. Vi kan ikke se nogen modsætning mellem disse mål. Vi mener, at vi nu bør koncentrere os om at gennemføre denne strategi. Den har været god og vil blive ved med at være god for Europas økonomiske, sociale og miljømæssige udvikling.
Formanden
Hvis jeg må fortolke det, som kommissionsformanden sagde. Det var ikke hr. Ferber, der talte, men hr. Langen.
Martin Schulz
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne gøre brug af en bestemmelse i forretningsordenen og komme med en personlig erklæring, som vedrører flere udtalelser fra parlamentsmedlemmer fra andre grupper om min tale, der var møntet på kommissionsformanden. Jeg ønsker ikke at gentage debatten her, for jeg synes, det står klart, at der er både enighed og divergenser.
End ikke kommissionsformandens afsluttende bemærkning kan skjule, at der er forbundet et bestemt politisk budskab med hans fastholdelse af Lissabonstrategien og de uændrede retningslinjer for Lissabonstrategien. Hans budskab er, at der på ingen måde er behov for at ændre retningslinjerne. Vores budskab er, at de skal ændres for at forbedre den sociale inklusion i Europa. Det er forskellen!
(Bifald)
Men to ting er uacceptable, og det vil jeg gerne gøre helt klart. Hvis hr. Watson og især hr. Karas forsøger at vække det indtryk i Parlamentet, at den mindste kritiske bemærkning rettet mod Kommissionen skulle være helligbrøde, fordi det splitter de europæiske institutioner, så står vi af. Det er Parlamentets opgave at fortælle Kommissionen, hvilken retning den skal gå.
(Bifald)
Og det er min pligt som gruppeformand at præcisere, at vi kan se en social ubalance i Europa. Hvis De mener noget andet, så er det Deres sag. Men det er ikke kritik af Kommissionen at sige, at vi gerne vil ændre dens retningslinjer. At gøre denne kritik til en uenighed mellem institutionerne, tjener kun et formål, et politisk-ideologisk formål.
Jeg advarer Dem. Hvis De ønsker at drive Kommissionen over i De Liberales og PPE-DE-Gruppens hjørne, hvis De vækker det indtryk, at det er en Liberal/PPE-DE-Kommission, så begår De en fejl, fordi De ideologiserer Kommissionen. Det ønsker vi ikke, vi holder fast ved vores politik om at samarbejde med Kommissionen. De skubber hr. Barroso mod højre, ikke vi!
(Tumult og bifald)
Men vi ønsker en socialt retfærdig politik. Det slår vi til lyd for her, og vi ønsker ikke at indgå i en institutionel debat, når vi fører en politisk debat!
(Bifald)
Joseph Daul
- (FR) Hr. formand! Jeg vil fatte mig i korthed. Hvis vi vil imødekomme det, vores kolleger har givet udtryk for hele formiddagen, må jeg som gruppeformand henvise til, at det indføjes i forretningsordenen. Man kan vige uden om eller køre ud på et sidespor. Hvis vi vil starte forfra med debatten, så gør vi det. Jeg vil blot sige, hr. Schulz, at vores gruppe og jeg går lige så meget ind for sociale forbedringer som De, og vi er alle ...
(Bifald)
Jeg ville sige, at man kan lave sociale forbedringer, når samfundsøkonomien har tjent penge. Vi vil ikke som socialdemokraterne bruge penge, der ikke er tjent.
(Bifald fra højre)
Graham Watson
(EN) Hr. formand! Jeg skal fatte mig i korthed, men eftersom hr. Schulz nævnte mit navn, vil jeg i det mindste sige følgende: Hr. Schulz, det var på ingen måde min hensigt at angribe Dem personligt med det, jeg sagde, men jeg mener, at dette er en alvorlig debat om, hvordan der skabes konkurrencedygtige økonomier, og hvordan man fremmer konkurrencedygtige økonomier, som er i overensstemmelse med social samhørighed og miljømæssig stabilitet. Jeg mener ikke, at de økonomier skabes ved at hævde, at markedet ikke fungerer, fordi det ikke producerer de varer, vi ønsker. Jeg mener, som kommissionsformanden også har sagt i formiddag, at den globale økonomi på det seneste har vist, at markedet kan producere de varer, og jeg mener, at det er noget, som vi kan samles om og bestemt også drage fordel af.
Formanden
Mine damer og herrer! Forretningsordenen åbner kun mulighed for parlamentsmedlemmer til at reagere igen, hvis de har været genstand for personlige bemærkninger. De andre parlamentsmedlemmer, som har bedt om ordet, har ikke været genstand for personlige bemærkninger.
Forhandlingen er afsluttet.
Skriftlige erklæringer (artikel 142)
Roberta Alma Anastase  
Beslutningen om at vie det kommende Europæiske Råd til Lissabonstrategien er velkommen og nødvendig. Jeg mener, at drøftelsen i marts bør dreje sig om vurdering af de konkrete resultater, der er opnået hidtil, og om de tilpasninger, der skal foretages for at gøre strategien til en virkelig succes.
To vigtige elementer skal tages i betragtning for at sikre vedvarende økonomisk udvikling forbundet med velstandsfremgang i EU. Dels skal EU fortsætte sin politik for konsolidering af uddannelses-, erhvervsuddannelses- og innovationssystemet, og 2009, som er udnævnt til året for innovation, skal udnyttes fuldt ud til det formål. Dels er det nødvendigt at udvikle den europæiske politik for migration og integration af migranter som en økonomisk vækstfaktor.
Samtidig vil EU ikke være virkelig stabilt og velstående, medmindre det effektivt og beslutsomt fremmer disse mål eksternt i områderne omkring Europa, navnlig i Sortehavsområdet. På den baggrund mener jeg, at Det Europæiske Råd skal behandle spørgsmålet om energisikkerhed og vellykket gennemførelse af Nabuccoprojektet, samtidig med at det tager højde for den foruroligende situation i nogle af nabolandene efter de seneste valg i området.
Alexandra Dobolyi  
Det Europæiske Råd vil på det kommende forårstopmøde lancere den næste treårige cyklus i Lissabonstrategien. Der vil blive lagt vægt på klimaændringer, udfordringerne i forbindelse med energi og stabilitet på de finansielle markeder.
Hvis Europa fortsat skal have succes i den globaliserede verden, kræves det, at vi håndterer alle tre spørgsmål effektivt. Det er afgørende at formulere en fælles EU-holdning hurtigst muligt.
Vi har anerkendt de fremskridt, der er sket med gennemførelsen af Lissabonstrategien siden foråret 2006, og vi støtter de fortsatte bestræbelser på at vedtage direktiver om spørgsmål vedrørende den overordnede økonomi og på at sikre, at de gælder for samtlige medlemsstater, hvilket er endnu vigtigere.
Det bliver stadig mere påtrængende at opnå en aftale om klima- og energispørgsmål. Vi må finde en effektiv løsning på Europas energiafhængighed og samtidig sikre, at europæiske produkter fortsat er konkurrencedygtige.
Vi har set en stigning i antallet af statsejede investeringsfonde, og vi må sørge for, at deres aktiviteter foregår gennemsigtigt og pålideligt. Der skal indføres effektiv lovgivning om driften af disse fonde.
Det er på tide, at Rådet behandler dette spørgsmål, og vi må hurtigst muligt udvikle en fælles europæisk holdning for at fjerne alle de usikkerheder, der for øjeblikket omgiver dette spørgsmål.
Endvidere er det vigtigt, at Det Europæiske Råd på forårstopmødet iværksætter alle mulige og påkrævede foranstaltninger for at styrke tilsynsrammerne med henblik på at sikre stabilitet på de finansielle markeder.
Krisen, som kunne berøre de europæiske borgere, er endnu ikke overstået, det værste er måske stadig i vente. Hvis der var et motto for dette Europæiske Råd, måtte det være "der er ingen tid at spilde".
Ilda Figueiredo  
I erklæringerne over for Parlamentet i dag som optakt til Det Europæiske Råds forårstopmøde hørte vi igen de samme taler fra EU's vigtigste ansvarspersoner.
De insisterede endnu en gang på Lissabonstrategiens stadig mere neoliberale linje, som omfatter fleksibilitet i arbejdsforhold eller med andre ord flere angreb på arbejdernes rettigheder og mere usikkert og dårligt betalt arbejde, mens koncernernes og den finansielle sektors fortjenester stiger støt. De insisterede på liberalisering og privatisering af strukturelle sektorer og offentlige tjenesteydelser og var tilsyneladende ligeglade med følgerne af denne politik for millioner af mennesker med lave indkomster.
De ønsker stadig ikke at ændre den fattigdomstilstand, der rammer næsten 78 millioner mennesker, hvoraf 25 millioner er lavtlønnede arbejdere. De tillader stadig en ungdomsarbejdsløshed, som er dobbelt så høj som arbejdsløsheden i almindelighed, og som rammer mange unge mennesker med højere uddannelse, der ikke kan finde arbejde og slet ikke arbejde, der er relevant for deres uddannelse.
De ønsker ikke at ændre deres politikker for at forhindre deres følger for EU, navnlig for de svagere økonomier, og for at undgå en forværring af den sociale situation. Derfor er det vigtigt, at vi insisterer på, at Lissabonstrategien erstattes af en "europæisk strategi for solidaritet og bæredygtig udvikling".
Ian Hudghton  
Det er afgørende, at Rådet følger op på de tilsagn, der er givet om klima- og energipolitik. Udfordringen bliver naturligvis at følge ordene op med konkret målopfyldelse. Skotland har meget at bidrage med, hvad angår vedvarende energikilder, herunder bølge-, tidevands-, offshorevind- og endog solenergi. Den nye skotske regering arbejder helt ud til grænserne for de beføjelser, den har fået, i forsøget på at maksimere potentialet for Skotland og tilskynde til, at vores overskudselektricitet kan kobles til europæiske net. Skotland ville have meget bedre mulighed for at bidrage til Europas målsætninger om klimaændringer, hvis vi var fulde medlemmer af EU som en uafhængig medlemsstat. En uafhængig skotsk regering ville være en konstruktiv aktør i EU, som naturligvis var opsat på at varetage Skotlands interesser, men som også var villig til at samarbejde med partnere i Europa til gavn for begge parter.
Magda Kósáné Kovács  
Forud for debatten i dag har der i de senere dage været ophedede diskussioner. Det gamle, udrangerede liberale slogan "lad markedet fungere, så løser det alle problemer" synes genoplivet. Jeg er imidlertid tilfreds med at tilhøre en politisk familie, der har udtalt sig meget klart til fordel for Europas sociale værdier og har mindet os om, at beskyttelse af menneskelig værdighed er en pligt, der knytter EU's 27 medlemsstater sammen.
Kommissionen og Rådet har pligt til at sikre, at de nye udfordringer og stigende risici, som Europa står over for, har den virkning, at de styrker solidariteten. Europas beslutningstagere og dets Parlament af valgte repræsentanter må imidlertid samarbejde om at forhindre fattigdomsrivalisering og om at forhindre økonomien og markedskonkurrencen i at tromle de svage ned. Det gælder børn, indvandrere, ældre mennesker og familier. De må sammen acceptere, at de ikke bare er ansvarlige for dem, der tjener penge ved at arbejde, men også for dem, der er blevet skubbet ud til samfundets kant.
Europas nye sociale ansigt, som opstod under Lissabonprocessen, vælger ikke mellem økonomiske eller markedsorienterede værdier og menneskeskæbner. I dette Europa er målet ikke blot at forbedre antallet og kvaliteten af job i almindelighed, for aktiviteter, der opretholder menneskeliv og er bæredygtige i det lange løb, er i lige så høj grad et krav, der skal opfattes som en fælles værdi. I overensstemmelse hermed yder sociale velfærdssystemer bistand i overgangsperioder. Hvis disse værdier virkelig fremmer et ønske om at mobilisere til aktion, kunne valget i 2009 føre til EU-institutioner, der er endnu bedre integrerede og er mere menneskelige end tidligere.
Esko Seppänen  
skriftlig. - (FI) EU er fuldt af store ord. I formiddag er de igen blevet brugt til at tale om Lissabonstrategien. Sandheden er, at der er sket små fremskridt, og at det fastsatte mål ikke er nået. Formandskabets udtrykte ønske om at udvide strategien for at inddrage den sociale dimension er sandsynligvis bare EU-valgpropaganda, for det nævnes ikke, hvordan det skal ske, og derfor er der intet, der tyder på, at det er noget som helst andet. Formandskabet burde også have sat fokus på de små opgaver. En af dem ville have været at give medlemsstaterne en konsolideret udgave af Lissabontraktaten. At det slovenske parlament ratificerede traktaten uden at have en konsolideret udgave, er ikke noget eksempel til efterfølgelse for demokratiske lande.
Bernard Wojciechowski  
Dagsordenen for EU-topmødet synes at få os til at fryse. Den globale opvarmning udløser en farlig strid om energiressourcer. I Solana/Ferrero-Waldner-rapporten påpeges Kremls forsøg på at få fingre i Arktis. Efterhånden som isen smelter, "bliver kapløbet om ressourcerne yderligere intensiveret". Set i et geostrategisk perspektiv vil et Arktis under optøning åbne nye handelsruter for alle, også for russere.
I mellemtiden brød EU isen i Kosovo. Den lokale opvarmning nåede loftet. Serbien mistede en del af sit territorium. Islam har taget endnu et skridt fremad. Det er utroligt, at EU har sendt sine soldater ud og kæmpe mod radikal islam i Irak og Afghanistan, samtidig med at det dækker angribernes civilisation i Europa. Montenegros ærkebiskop beklager, at USA har optrådt som Akab i Det Gamle Testamente, Storbritannien glemte sin kamp for Falklandsøerne, nu vover det at true et kristent lands skæbne, mens Tyskland ikke synes at huske 1914, 1941 og Kragujevac længere. Tilsyneladende har ærkebiskoppen glemt, at den tyske sjæl snarere omfatter Hegel, Feuerbach og Nietzsche end Goethe og Schiller. Men ærkebiskoppen husker, at den italienske Mussolini havde indlemmet Kosovo i det fascistiske Albanien.
