

Formanden.
   - Mine damer og herrer, før jeg giver ordet til Det Forenede Kongeriges premierminister, er det mig en glæde at byde velkommen til en delegation af medlemmer af Republikken Koreas nationalforsamling under ledelse af hr. Lee Sang Deuk, som er kommet til Bruxelles for at deltage i det ottende interparlamentariske møde mellem Europa-Parlamentet og Korea.
Det bliver det første møde mellem Europa-Parlamentet og det koreanske parlament i en ny valgperiode for begge parlamenter. Jeg vil gerne fremhæve, at vores dialog nu er fuldt politisk og gennem årene har behandlet mange emner gående fra regional og international sikkerhed til borgernes daglige bekymringer sideløbende med den stadig mere aktive rolle, som både EU og Sydkorea har spillet på den internationale scene.
Hr. formand, vi glæder os over dette besøg og over vores voksende samarbejde med Republikken Korea, og vi ønsker Dem et behageligt ophold i Bruxelles. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er det britiske formandskabs handlingsprogram, og jeg giver derfor ordet til den britiske premierminister, hr. Tony Blair, som jeg byder velkommen. Jeg vil gerne minde om, at Parlamentets Formandskonference tidligere har haft lejlighed til at møde det britiske formandskab i London, og at vi her havde mulighed for at udveksle en række synspunkter med premierministeren om Det Forenede Kongeriges planer for EU-formandskabet. Men nu er det tid til at informere Parlamentets plenum. 
Tony Blair,
    Hr. formand, kære kolleger, ærede gæster, det er en ære at være til stede her i Parlamentet i dag. Med Deres tilladelse vil jeg vende tilbage efter hvert møde i Det Europæiske Råd under det britiske formandskab og aflægge rapport til Dem. Endvidere vil det glæde mig at rådføre mig med Parlamentet før møderne i Det Europæiske Råd, således at vi kan drage fordel af Parlamentets holdninger, før der træffes beslutninger i Det Europæiske Råd.
Denne tale bliver holdt på det rette tidspunkt. Uanset hvad man er uenig om i EU i dag, er der i det mindste enighed på et punkt, nemlig at EU er midt i en dybtgående debat om dets fremtid. Jeg vil tale lige ud til Dem i dag om denne debat, årsagerne til den, og hvordan den skal løses. I enhver krise er der en mulighed. EU har en mulighed nu, hvis vi har mod til at udnytte den.
Debatten om EU skal ikke føres ved at udveksle fornærmelser eller dreje sig om personer. Den skal have form af en åben og ærlig udveksling af idéer. Først vil jeg beskrive, hvordan jeg definerer debatten og de uenigheder, der ligger til grund for den. Det er ikke et spørgsmål om et EU med et "frit marked" eller et socialt EU, om dem, der vil have et fælles marked, eller dem, der tror på EU som et politisk projekt. Det er ikke blot en forkert måde at fremstille det på. Formålet er at skræmme dem, der ønsker at ændre EU, ved at fremstille ønsket om forandring som et forræderi mod det europæiske ideal, ved at prøve at lukke af for en seriøs debat om EU's fremtid ved at hævde, at hvis man ønsker en debat, er man imod EU. Det er en indstilling, som jeg har kæmpet imod hele mit politiske liv. Idealer overlever gennem forandring. De dør på grund af passivitet over for udfordringer.
Jeg går varmt ind for EU. Det har jeg altid gjort.
Jeg havde tænkt over, om Parlamentet mon ville være et livligt forum, og det glæder mig at se, at det er tilfældet.
Det kaldes demokrati, og gid det må bestå.
Første gang, jeg stemte, var i 1975 ved den britiske folkeafstemning om medlemskab af EF, og jeg stemte ja. Kort før det britiske valg i 1983, da jeg var den sidste kandidat i Det Forenede Kongerige, der blev opstillet, og da mit partis politik var, at Storbritannien skulle trække sig ud af EU, sagde jeg på opstillingsmødet, at jeg var uenig i denne politik. Der var nogle, der troede, at jeg ikke ville blive opstillet, andre ønskede det måske.
Men derefter bidrog jeg til at ændre den politik i 1980'erne, og jeg er stolt af den ændring. Siden jeg blev premierminister, har jeg underskrevet EU's sociale charter, sammen med Frankrig bidraget til at opbygge den moderne europæiske forsvarspolitik og givet mit bidrag til Amsterdam-, Nice- og Rom-traktaten.
Dette er en Union, der består af værdier, af solidaritet mellem nationer og mennesker, ...
… og ikke kun af et fælles marked, som vi handler i, men et fælles politisk rum, vi lever i som borgere. Det vil det altid være. Jeg tror på EU som et politisk projekt. Jeg tror på et EU med en stærk og beskyttende social dimension. Jeg ville aldrig acceptere et EU, der udelukkende var et økonomisk marked.
At sige, at det er spørgsmålet, er at flygte fra den egentlige debat og gemme sig i det betryggende område med ting, vi altid har sagt til hinanden i vanskelige tider. Der er ikke en opdeling mellem det EU, der er nødvendigt for at få et økonomisk godt resultat, og det sociale EU. Det politiske EU og det økonomiske EU befinder sig ikke i forskellige rum. Formålet med det sociale EU og det økonomiske EU bør være, at de skal støtte hinanden. Formålet med det politiske EU bør være at styrke de demokratiske og eksisterende institutioner, således at de kan udvikle politikken på disse to områder og generelt, hvor vi ønsker og har brug for at samarbejde i vores fælles interesse. Men formålet med politisk ledelse er at få politikkerne til at passe til verden af i dag.
Det har europæiske ledere gjort i 50 år. Vi taler om krise. Lad os først tale om resultater. Da krigen sluttede, lå Europa i ruiner. I dag står Den Europæiske Union som et monument over politiske resultater, som er næsten 50 år med fred, 50 år med fremgang og 50 år med fremskridt. Glem det ikke, og lad os være taknemmelige over det og stolte af, hvad der er sket i Europa i de sidste 50 år.
Historiens brede strøg er på EU's side. Lande rundt omkring i verden samles i dag, fordi de øger deres individuelle styrke gennem fælles samarbejde. Indtil den anden halvdel af det 20. århundrede havde individuelle europæiske lande i århundreder været fremherskende i verden, koloniseret store dele af den og ført krig imod hinanden for at få verdensoverherredømmet. Så indså de politiske ledere efter blodbadet under Anden Verdenskrig, at de tider var forbi. Verden af i dag formindsker ikke dette klarsyn. Den viser dets forudseenhed.
USA er verdens eneste supermagt. Men i løbet af et par årtier bliver Kina og Indien verdens største økonomier hver med en befolkning, der er tre gange større end hele EU's befolkning. Tanken om et Europa, der er forenet og arbejder sammen, er vigtig i dag, for at de europæiske lande kan være stærke nok til, at Europa kan bevare sin plads i verden.
Vi er imidlertid nødt til i de næste 50 år at forny os. Det er ingen skam. Alle institutioner skal forny sig, og det kan vi også, men kun hvis vi tilpasser de europæiske idealer, som vi tror på, til den moderne verden, som vi lever i. Hvis vi ikke gør det, hvis europæerne henfaldt til at være skeptiske over for EU, eller hvis de europæiske lande i forbindelse med den enorme udfordring, vi står over for, besluttede at klumpe sig sammen og håbe på, at vi kan undgå globalisering, at vige tilbage fra at se ændringerne rundt omkring i verden i øjnene, at søge tilflugt i de nuværende europæiske politikker, som om vi ved hele tiden at gentage dem og gennem selve handlingen gjorde dem mere relevante, risikerer vi, at det mislykkes. At det mislykkes efter en storslået, strategisk målestok. Det er ikke tid at beskylde dem, som ønsker at ændre Europa, for at forråde Europa. Det er tid at indse, at kun gennem forandring vil Europa genvinde sin styrke, relevans og idealisme og derigennem sin støtte i befolkningen.
Som altid er befolkningen foran politikerne. Vi tror altid som politisk klasse, at befolkningen, som ikke til daglig er så optaget af politik, nok ikke forstår den og ikke kan se spidsfindighederne og kompleksiteterne i den. I sidste ende ser befolkningen altid politik mere klart, end vi gør, netop fordi den ikke er så opslugt af den til daglig.
Det drejer sig derfor ikke om idéen om EU, men om modernisering og politik. Det er ikke en debat om, hvordan vi skal afskaffe EU, men om hvordan vi skal få EU til at gøre det, som det blev oprettet for at gøre, nemlig at forbedre menneskers liv. Og lige nu er de ikke overbevist om det.
I fire år har man i EU ført en debat om den nye forfatningstraktat, heraf to år i EU-Konventet. Det udførte et detaljeret, omhyggeligt stykke arbejde, der fastsatte de nye regler for forvaltning af et EU med 25 medlemsstater, og senere 27, 28 og flere medlemsstater. Forfatningstraktaten fik tilslutning fra alle regeringer. Alle ledere støttede den. Den blev derefter forkastet ved folkeafstemninger i to af de medlemsstater, der var med til at grundlægge EF, i Nederlandenes tilfælde med over 60 %. Virkeligheden er, at det i det mindste for tiden ville være svært at sikre et ja ved en folkeafstemning i de fleste medlemsstater.
Der er to mulige forklaringer. Den ene er, at befolkningen har læst forfatningstraktaten og er uenige i indholdet. Jeg tvivler på, at det var årsagen til flertallet af nej-stemmerne. Det var ikke et spørgsmål om koncipering eller om at give udtryk for uenighed om den konkrete tekst. Den anden forklaring er, at forfatningstraktaten blev et redskab for befolkningen til at gøre opmærksom på en bredere og dybere utilfredshed med tingenes tilstand i Europa. Efter min mening er det den korrekte analyse. Hvis det er tilfældet, er det ikke en krise for politiske institutioner. Det er en krise for det politiske lederskab.
Befolkningerne i Europa stiller os svære spørgsmål. De er bekymret for globalisering, sikker beskæftigelse, for pensioner og levestandarder. De ser ikke kun deres økonomi, men også deres samfund forandre sig rundt omkring dem. Traditionelle samfund bliver opløst. Etniske mønstre ændrer sig. Familielivet er under pres, fordi familierne kæmper for at forene arbejde og familieliv. Vi gennemlever en gennemgribende æra med omvæltninger og forandringer. Se på vores børn og den teknologi, de bruger, og de arbejdsmarkeder, de skal ud på. Vi kan ikke genkende verden, som vi oplevede den, da vi var studenter for 20-30 år siden. Når der sker sådanne forandringer, skal moderate personer tage ledelsen. Hvis de ikke gør det, får de yderliggående magten over den politiske proces. Det sker i et land. Det sker i Europa nu.
Formålet med Laeken-erklæringen, som markerede indledningen af arbejdet med forfatningen, var at bringe EU tættere på befolkningen. Gjorde den det? Lissabon-dagsordenen blev indledt i 2000 med det formål at gøre EU til den mest konkurrencedygtige økonomi i verden inden 2010. Vi er halvvejs gennem den periode. Er det lykkedes? Jeg har været med til konklusioner efter konklusioner fra Det Europæiske Råd, der beskriver, hvordan vi bringer EU tættere på befolkningen igen, men gør vi det?
Det er på tide, at vi giver os selv et realitetseftersyn og bliver vækket. Befolkningerne blæser i trompeterne rundt omkring bymurene. Hører vi efter? Har vi politisk vilje til at gå ud og møde dem, således at de betragter vores lederskab samlet som en del af løsningen og ikke som en del af problemet?
Det er den sammenhæng, som budgetdrøftelsen skal foregå i. Folk siger, at vi har brug for budgettet til at genoprette EU's troværdighed. Selvfølgelig har vi det, men det skal være det rigtige budget. Det skal ikke holdes ude fra debatten om EU's krise, det skal være en del af svaret på den.
Jeg vil sige et par ord om topmødet i fredags. Det er blevet antydet, at jeg ikke var villig til at indgå et kompromis om Det Forenede Kongeriges rabat, at jeg først tog reformen af den fælles landbrugspolitik op i sidste øjeblik, og at jeg forventede at genforhandle den fælles landbrugspolitik fredag aften. Jeg er faktisk den eneste britiske regeringsleder, der nogensinde har sagt, at jeg ville tage rabatten op. Jeg har aldrig sagt, at vi skulle gøre en ende på den fælles landbrugspolitik nu eller genforhandle den fra den ene dag til den anden. En sådan holdning ville være absurd. Ved enhver ændring skal der tages hensyn til landbrugssamfunds legitime behov, og den skal ske gradvist. Jeg har blot sagt to ting, nemlig at vi ikke kan vedtage nye finansielle overslag, i hvilke der ikke i det mindste fastsættes en proces, som fører til et mere hensigtsmæssigt budget, …
… og at man med et sådant budget skal kunne udforme anden halvdel af de finansielle overslag indtil 2013. Ellers når vi frem til 2014, før der bliver enighed om en grundlæggende ændring for slet ikke at tale om, at den bliver gennemført. I mellemtiden vil Storbritannien selvfølgelig betale sin del af udvidelsen. Jeg kan gøre opmærksom på, at på et hvilket som helst grundlag er vi den næststørste nettobidragyder til EU, og at vi inden for de nuværende finansielle overslag har betalt flere milliarder mere end lande af samme størrelse. Det er rent faktisk sammenhængen for denne budgetdrøftelse.
Så hvordan ville en anden politisk dagsorden for Europa se ud? For det første skulle der ske en modernisering af EU's sociale model. Igen er det blevet antydet, at jeg ønsker at afskaffe den europæiske sociale model. Men sig mig, hvilken form for social model er det, hvor der er 20 millioner arbejdsløse over hele Europa, …
… hvor produktivitetsgraden er lavere end i USA, hvor man tillader Indien at uddanne flere videnskabsmænd end Europa, og som på ethvert relativt indeks for en moderne økonomi - kvalifikationer, forskning og udvikling, patenter og informationsteknologi - rykker nedad og ikke op? Indien vil femdoble sin bioteknologisektor i de næste fem år. Kina har tredoblet sine udgifter til forskning og udvikling i de sidste fem år. På top 20-listen over universiteter i verden i dag er der nu kun to i Europa.
Formålet med den europæiske sociale model bør være at styrke konkurrenceevnen, at hjælpe befolkningen med at klare globaliseringen, at lade den udnytte mulighederne og undgå farerne. Selvfølgelig har vi brug for et socialt Europa, men det skal være et socialt Europa, der fungerer. Og vi har fået at vide, hvordan det skal gøres. Kok-rapporten fra 2004 viser vej. Vi skal investere i viden, kvalifikationer, aktive arbejdsmarkedspolitikker, forskerparker og innovation, højere uddannelse, byfornyelse og bistand til små virksomheder. Det er en moderne socialpolitik og ikke regulering og beskyttelse af arbejdspladser, der kan redde nogle arbejdspladser i et stykke tid på bekostning af mange arbejdspladser i fremtiden.
Og da det er dagen, hvor vrangforestillinger bliver ødelagt, vil jeg ødelægge en anden, nemlig idéen om, at Storbritannien er underlagt en eller anden yderliggående angelsaksisk markedsfilosofi, der tramper på de fattige og dårligt stillede. Den nuværende britiske regering har indført for de arbejdsløse, de mest omfattende jobprogrammer i Europa, der har medført, at langvarig ungdomsarbejdsløshed næsten er blevet afskaffet i Storbritannien. Den har øget investeringerne i de offentlige tjenester mere end nogen andet europæisk land i de sidste fem år. Det var nødvendigt at gøre det, det er sandt, men vi gjorde det. Vi har indført Storbritanniens første mindsteløn. Vi har gennemført byfornyelse, vi har fået næsten 1 million børn ud af fattigdom, 2 millioner pensionister ud af akut modgang og er nu ved at gå i gang med den mest omfattende udvidelse af børneforsorg og moderskabs- og faderskabsrettigheder i Storbritanniens historie. Vi har gennemført alt dette på grundlag af, og ikke på bekostning af, en stærk økonomi. Så det første, der skal gøres, er at modernisere den europæiske sociale model.
For det andet skal budgetterne afspejle denne virkelighed. Sapir-rapporten viser vej. Den blev offentliggjort af Kommissionen i 2003, og beskriver nærmere, hvordan et moderne EU-budget skal se ud. Lad os omsætte det til praksis. Et moderne EU-budget er imidlertid ikke et budget, hvor 40 % af pengene om 10 år stadig bruges på den fælles landbrugspolitik.
For det tredje skal Lissabon-dagsordenen gennemføres. Vi satte os mål i Lissabon for beskæftigelse, deltagelse på arbejdsmarkedet, eksamen og livslang uddannelse, men helt ærligt er vi endnu ikke i nærheden af at opfylde disse mål inden 2010. Lissabon-dagsordenen har vist os, hvad vi skal gøre, så lad os gøre det.
For det fjerde, og her træder jeg forsigtigt, skal vi have en makroøkonomisk ramme for Europa, som er struktureret, men også fleksibel. Det er ikke op til mig at udtale mig om euroområdet, men jeg siger blot, at hvis vi blev enige om reelle fremskridt i den økonomiske reform, hvis vi viste reel vilje til strukturændring, ville en reform af den makroøkonomiske politik blive opfattet som fornuftig og hensigtsmæssig, ikke som et resultat af skattemæssig forsømmelighed, men af sund fornuft. Det haster med at gennemføre en sådan reform i EU, hvis EU skal udvikle sig.
Efter de økonomiske og sociale udfordringer vil jeg tage en række andre dermed forbundne spørgsmål op. Det er kriminalitet, sikkerhed og indvandring. Kriminalitet breder sig lettere over grænserne nu end nogensinde før. Det anslås, at i Det Forenede Kongerige koster organiseret kriminalitet os 20 milliarder engelske pund om året. Indvandringen er fordoblet i de sidste 20 år. En stor del af den er sund og velkommen, men den skal styres. Ulovlig indvandring er et problem for alle medlemsstater og en menneskelig tragedie for tusinder af mennesker. Det anslås, at organiserede kriminelle grupper hjælper 70 % af de illegale indvandrere med indrejsen. Så er der også den modbydelige menneskehandel, hvor organiserede bander flytter mennesker fra det ene område til det andet for at udnytte dem, når de ankommer. Der foregår menneskehandel med 600.000-800.000 mennesker over hele verden om året, og hvert år er 100.000 kvinder ofre for menneskehandlere i EU.
Igen kunne en relevant dagsorden for retlige og indre anliggender sætte fokus på disse problemer ved at gennemføre EU-handlingsplanen til bekæmpelse af terrorisme, der vil være velegnet til at styrke retshåndhævelsen samt tage fat på radikaliseringen og rekrutteringen af terrorister, ved at indlede grænseoverskridende efterretnings- og politisamarbejde om organiseret kriminalitet, ved at stille forslag, der skal ramme menneske- og narkotikahandlere hårdt ved at give adgang til deres bankkonti, forstyrre deres aktiviteter, anholde de ledende medlemmer og bringe dem for retten, ved at indgå tilbagesendelsesaftaler for afviste asylansøgere og illegale indvandrere fra nabolande og andre lande samt udvikle biometrisk teknologi for at gøre EU's grænser sikre. Alle disse områder kan vi fokusere på.
Dernæst er der den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Vi bør aftale praktiske foranstaltninger til styrkelse af EU's forsvarskapacitet og være rede til at påtage os flere fredsbevarende opgaver og håndhævelsesopgaver. Vi skal sammen med NATO eller, hvis NATO ikke vil deltage, uden for NATO oprette en styrke, der kan gribe hurtigt og effektivt ind for at bidrage til at løse konflikter. Se på, hvor mange der i dag er i de europæiske hære, og på forsvarsudgifterne. Svarer de virkelig til de strategiske behov i dag?
En sådan forsvarspolitik er et nødvendigt led i en effektiv udenrigspolitik. Men selv uden den skal vi finde ud af, hvordan vi kan give EU's større indflydelse. Da EU for nylig blev enig om at fordoble bistanden, og særlig bistanden til Afrika, gav det et omgående skub, ikke kun til dette plagede kontinent, men til europæisk samarbejde. Vi er de førende i verden med hensyn til udviklingsbistand, og vi skal være stolte af det.
Vi skal vise vej med hensyn til indgåelse af en ny multilateral handelsaftale, der vil betyde øget handel for alle, særlig de fattigste lande.
Vi er førende i debatten om klimaændringen og indførelse af paneuropæiske politikker til håndtering af den. Takket være Javier Solana er EU begyndt at gøre sig gældende i fredsprocessen i Mellemøsten. Jeg har en meget enkel pointe, som er, at et stærkt EU ville være en aktiv aktør i udenrigspolitik og selvfølgelig en god partner for USA, men også i stand til at vise vores egen evne til at forme og udvikle verden.
Et sådant EU, hvor økonomien er ved at blive moderniseret og sikkerheden styrket ved klar handling inden for og uden for EU's grænser, ville være et trygt EU. Det ville være et EU, der ville være tilstrækkeligt trygt til at se udvidelse, ikke som en trussel, som om medlemskab var et nulsumsspil, i hvilket de gamle medlemmer taber, og de nye medlemmer vinder, men som en usædvanlig historisk mulighed for at opbygge en mægtigere og mere indflydelsesrig Union. Vi skal dog ikke nære illusioner. Hvis vi standser udvidelsen eller lukker af for de naturlige konsekvenser af den, ville det i sidste ende ikke redde en eneste arbejdsplads, holde et eneste firma i gang eller forhindre en eneste virksomhedsflytning. Det kunne det i et stykke tid, men ikke længe. I mellemtiden ville EU blive mere snævert, mere selvbeskuende, og de, der ville få og blive ved med at have støtte, ville være personer, der ikke går ind for den traditionelle europæiske idealisme, men gammeldags nationalisme og fremmedhad.
Jeg siger ærligt, at det er selvmodsigende at gå ind for at liberalisere medlemskab af EU, men at være imod at åbne dets økonomi. Hvis vi går i denne klare retning, hvis vi derefter kombinerer det med en Kommission - som den nuværende Kommission under ledelse af José Manuel Barroso er fuldt ud i stand til at gøre - som er rede til at afskaffe en række af de unødvendige bestemmelser og skrælle noget af bureaukratiet væk og blive en mester i et globalt, udadskuende konkurrencedygtigt Europa, så bliver det ikke svært at fange den europæiske befolknings forestillingsevne og støtte.
Under det britiske formandskab vil vi forsøge at fremsætte en budgetaftale, at løse nogle af de vanskelige sager, f.eks. tjenesteydelsesdirektivet og arbejdstidsdirektivet, at opfylde EU's forpligtelser over for de lande såsom Tyrkiet og Kroatien, der venter i håb om en fremtid som en del af EU, og at føre en åben, vidtspændende debat om EU's fremtid, idet vi giver stærkt udtryk for vores egne holdninger, men med respekt for andres synspunkter.
Jeg beder kun om én ting, og det er, at vi ikke må lade os narre til at tro, at denne debat ikke er nødvendig, at hvis vi fortsætter, som vi plejer, vil befolkningerne før eller siden lade sig formilde og finde sig i EU, som det er, og ikke som de ønsker, det skal være.
I min tid som premierminister har jeg erfaret, at det sværeste ikke er at træffe beslutningen, men det er at finde ud af, hvornår den skal træffes. Det er at forstå forskellen mellem de udfordringer, der skal klares, og de udfordringer, der skal tages op og ryddes af vejen. Det er sådant et tidspunkt til beslutning for EU.
De europæiske befolkninger taler til os. De stiller spørgsmålene. De ønsker vores ledelse, og det er på tide, at vi giver dem den.
José Manuel Barroso,
    Hr. formand, hr. formand for Rådet, ærede medlemmer af Parlamentet, vi er kommet ind i en turbulent periode i europæisk politik, og det vanskelige møde i Det Europæiske Råd i sidste uge afspejler blot denne omstændighed. Om ikke andet så blev der på de europæiske lederes møde i sidste uge fastslået et behov for den nye politiske konsensus, som jeg efterlyste her i Parlamentet for et stykke tid siden. Det er en konsensus, som er af afgørende betydning, hvis vi skal undgå ideologiske konfrontationer og lammelse, hvis vi skal opfylde forpligtelserne i EU-programmet for velstand, solidaritet og sikkerhed. Vi skal genetablere forbindelsen mellem EU og borgerne ved at komme med løsninger på de konkrete udfordringer, de står over for.
Hr. Blair, Deres formandskab indledes på et afgørende tidspunkt for Europa. Det er blevet en floskel at sige det, men denne gang er det sandt. Det har store konsekvenser for det ansvar, som De er ved at påtage Dem. Det skaber også store forventninger. Det Forenede Kongeriges hidtidige resultater i forbindelse med pragmatisme og resultatorienteret handling vil blive sat på prøve i de næste seks måneder. Hr. premierminister, De er en statsmand med en enorm erfaring og en stærk overbevisning, og De har i dag bekræftet Deres engagement i EU som et politisk projekt. Jeg har derfor tillid til, at De vil stå i spidsen for en omfattende, konstruktiv debat om, hvad EU kan gøre for borgerne, og skabe den konsensus, der er nødvendig i forbindelse med de presserende beslutninger, som EU har brug for.
Det opmuntrer mig meget, at det kommende britiske formandskab prioriterer det højt at opnå denne nye konsensus og at spille en aktiv rolle i den tænkepause, som Det Europæiske Råd har opfordret til. Som jeg skitserede her i går, vil Kommissionen også leve fuldstændig op til den særlige rolle, den har fået i forbindelse med debatten om EU's fremtid. De husker de møder, som jeg foreslog med alle medlemsstater, herunder parlamenter, arbejdsmarkedets parter, det civile samfund og unge mennesker, for at lytte og udveksle idéer. I et strategidokument skal man trække på resultaterne af diskussionerne på møderne og tage fat på grundlæggende spørgsmål om EU's fremtid. Det vil blive taget op på mødet i Det Europæiske Råd i juni 2006 under det østrigske formandskab, hvor vi vil tage situationen op til fornyet overvejelse. Jeg er sikker på, at Parlamentet kommer til at spille en vigtig rolle i alt dette.
Som 50 års historie har lært os, fortsætter de daglige aktiviteter i EU, selv under en af dets tilbagevendende kriser - og det bør de også. Det er afgørende, at vi tager fat på de hovedproblemer, som hjælper med at definere det EU, som borgerne ønsker. Vi må imidlertid ikke fortabe os i en periode med snæver selvbeskuelse. Det er med handlinger og ikke ord, at vi vinder offentlighedens tillid tilbage.
Der er bestemt masser af aktiviteter at gå videre med, som Tony Blair gjorde klart for lidt siden. De mål og prioriterede områder, som han har skitseret for det britiske formandskab i de næste seks måneder, svarer nøje til Kommissionens mål og prioriterede områder, og han kan regne med vores støtte og råd under arbejdet hen imod dem.
Jeg vil benytte lejligheden til at fremhæve et par af dem. Økonomisk fornyelse og reform er denne Kommissions grundsten. I de næste seks måneder vil der blive taget konkrete skridt for at føre den genoplivede Lissabon-dagsorden ud i livet. Vi har lagt midtvejsrevisionen af Lissabon-dagsordenen bag os. Nu er det tid til at handle både på EU-plan og nationalt. Medlemsstaterne fremlægger deres nationale reformprogrammer i oktober. De vil indeholde en nærmere beskrivelse af de primære foranstaltninger, som de træffer for at støtte EU's program for vækst og beskæftigelse. Kommissionen vil i løbet af sommeren fremlægge et EU-reformprogram. Det vil indeholde de forskellige prioriterede lovgivningsmæssige og finansielle aktioner, som skal vedtages, eller som der skal træffes beslutning om i EU til støtte for Lissabon-dagsordenen. Målene for Lissabon-dagsordenen bliver naturligvis i højere eller mindre grad modereret af det endelige resultat af forhandlingerne om de finansielle overslag. Det er beklageligt, at de største nedskæringer i den nuværende forhandlingskasse netop berører det udgiftsområde, der er til størst støtte for Lissabon-relaterede politikker. Det ville ikke være sket, hvis "en procent-landeklubben" ikke kæmpede for at indskrænke EU's mål.
Det er imidlertid nu påtrængende nødvendigt at nå frem til en aftale for at undgå lammelse i EU efter 2006, en lammelse, som vil få negativ indvirkning på EU's politikker og på medlemsstaterne, særlig de nye medlemsstater. De nye medlemmer af EU forventer konkrete signaler om vores solidaritet og ikke kun ord. Derfor skal vi gøre en yderligere indsats med hensyn til de nuværende forslag og det luxembourgske formandskabs arbejde. Det betyder ikke, at vi skal indstille forsøget på at finde et bedre afbalanceret budget, der afspejler et godt kompromis mellem de nuværende udgifter til de afprøvede politikker, særlig samhørighedspolitikken, og EU's nye politiske dagsorden for vækst og beskæftigelse. Derfor opfordrede jeg til at tilføje en revisionsklausul endog før Det Europæiske Råd. Vi har brug for en revisionsklausul, fordi vi ikke kan vide nøjagtig, hvordan verden ser ud i 2013. Men vi kan ikke vente på 2013. I betragtning af at det haster, er det ikke hensigtsmæssigt at stille spørgsmålstegn ved alting nu. Det vil derimod være hensigtsmæssigt at vedtage de finansielle overslag nu og arbejde på grundlag af det luxembourgske formandskab og vedtage en revisionsklausul i perioden for disse finansielle overslag, …
… således at vi kan tilpasse de prioriterede områder samt udgifternes og ressourcernes struktur til de ændrede omstændigheder.
Ansvaret for, at dette sker hurtigt, ligger nu hos det britiske formandskab, og Kommissionen er rede til at samarbejde med formandskabet og andre medlemsstater for at gennemføre det.
Et nøgleområde i Lissabon-dagsordenen er bedre regulering. Det er ikke tilfældigt, at det første større initiativ fra Kommissionen til gennemførelse af den reviderede Lissabon-strategi var meddelelsen fra marts om bedre regulering af vækst og beskæftigelse. I den forbindelse har vi opfordret til tættere samarbejde mellem EU og medlemsstaterne. Det britiske formandskabs bidrag bliver væsentligt for, at denne proces kan lykkes.
Det er også nødvendigt, at Parlamentet og Rådet gør en fornyet indsats for at sikre de vedtagne reglers kvalitet, og at de kan gennemføres. Et første mål skal være enighed i næste måned om en fælles strategi for konsekvensvurdering på tværs af alle tre institutioner. I vores forsøg på at skære ned på bureaukrati og unødvendige administrative byrder modtager vi nu forslag, som tidligere Kommissioner har stillet, men som endnu ikke er blevet vedtaget af lovgiverne. Vores mål er at sikre, at forslag, som endnu ikke er vedtaget, er i overensstemmelse med Lissabon-målene. Omkring 200 forslag, der ikke er behandlet, er ved at blive gennemgået. I begyndelsen af efteråret beslutter vi, om disse forslag skal anvendes, ændres eller simpelthen smides væk. Endelig fremlægger Kommissionen i oktober næste fase af forenklingsprogrammet ved at foreslå et arbejdsprogram for 2006-2007.
Et andet prioriteret område, som jeg vil plukke ud blandt de mange prioriterede områder, der trænger sig på, er Afrika. Jeg har altid sagt, at Afrika bør være et flagskib for Kommissionen. Vi fik en god start med forslagspakken fra april, der havde til formål at fremskynde EU's gennemførelse af millenniumudvikingsmålene og at prioritere Afrika syd for Sahara. Jeg beklager, at Det Europæiske Råds tilslutning til vores forslag gik upåagtet hen under de dramatiske begivenheder i sidste uge. Denne aftale giver det britiske formandskab et solidt grundlag for at forsvare EU's holdning i de vigtige begivenheder, der skal markere 2005 som udviklingsår, særlig FN-topmødet i september.
Jeg vil lykønske Det Forenede Kongerige med at gøre Afrika til et prioriteret område under dets EU- og G8-formandskaber, da det vil give et ekstra skub til igangværende aktiviteter på EU-plan. Til efteråret fremlægger Kommissionen f.eks. en EU-strategi for Afrika, som vil give dens fokus på Afrika indhold. Formålet med denne fokus er at fremskynde EU's aktion på tre nøgleområder, nemlig regeringsførelse, indbyrdes forbindelse og retfærdighed. For at give en afgørende tilskyndelse til reformen af den afrikanske regeringsførelse foreslår Kommissionen at støtte gennemførelsen af reformer, der er udløst af Afrikas -mekanisme. Kommissionen foreslår også at supplere fredsfaciliteten for at give Den Afrikanske Union den nødvendige finansielle styrke til at tage fat på de afrikanske konflikter. Vi støtter f.eks. allerede Den Afrikanske Unions mission i Darfur.
Det glæder mig, at det britiske formandskab vil fortsætte indsatsen også med hensyn til klimaændringen. EU prioriterer dette emne meget højt. Vi skal ikke blot leve op til forpligtelserne i Kyoto-protokollen, men vi skal også begynde at intensivere drøftelserne om den internationale klimapolitik efter 2012, og vi skal inddrage vores primære partnere i dette. En ramme for tiden efter 2012 skal være baseret på fem elementer, som er alle større udledende landes deltagelse, anvendelse af markedsbaserede instrumenter, medtagelse af flere sektorer, f.eks. international luftfart og skibsfart, udvikling og anvendelse af nye teknologier og støtte, der gør det muligt for de fattigste og værst berørte lande at tilpasse sig hensigtsmæssigt til klimaændringen. FN-konferencen om klimaændring i december i Montreal bliver et vigtigt trin i denne debat.
I december er der også - og det er det sidste prioriterede område, som jeg vil omtale - WTO-ministermødet i Hong Kong. Det er vigtigt, at vi gør os al mulig umage for, at det skal blive vellykket. Kun på den måde kan vi få en hurtig og vellykket afslutning på Doha-udviklingsdagsordenen, hvilket er nøglen til større velstand, ikke kun for EU-borgerne, men også for befolkningen i udviklingslandene.
Det britiske formandskab er med til at indlede en tænkepause, som Det Europæiske Råd har opfordret til. Vi skal søge i os selv efter en ny konsensus og bestræbe os på at genvinde borgernes tillid, men vi skal også se udad mod vores globale ansvar og muligheder. Vi skal være et generøst Europa, et Europa med solidaritet, et Europa med værdier samt markeder. Mit Europa, som er det Europa, jeg ønsker at være en del af, er stort nok til at gøre begge dele. Det Europa, som vi ønsker, er et Europa med både økonomisk og politisk integration. Vi tror på Europa som et politisk projekt. Jeg håber, at det britiske formandskab yder et betydeligt bidrag til et politisk Europa og et dynamisk Europa.
Hans-Gert Poettering,
   Hr. formand, hr. premierminister og kommende formand for Det Europæiske Råd, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, i går hørte vi en vigtig tale af den afgående rådsformand, Jean-Claude Juncker! Vi har også hørt en vigtig tale i dag, nemlig den, som den nuværende premierminister i Storbritannien og kommende rådsformand holdt. Jeg vil også gerne rette en stor tak til kommissionsformanden for hans tale i går og i dag!
Jeg har været medlem af Europa-Parlamentet siden 1979, og jeg må sige, at der i løbet af disse år aldrig har været en så intensiv diskussion om EU's fremtidige model, som det har været tilfældet i går og i dag. Det er en sejr for demokratiet, det er en sejr for parlamentarismen, det er en sejr for de europæiske borgere, fordi de europæiske borgere nu også kan deltage i vores debatter gennem medierne. Derfor skal i går og i dag danne udgangspunkt for at informere offentligheden i Europa, i EU, og debatterne skal føres her. Derfor har debatterne i går og i dag allerede haft stor betydning!
Det skal også være sådan, at de pågældende rådsformænd retfærdiggør sig selv her foran Europa-Parlamentet, når tingene ikke lykkes for dem, sådan som det var tilfældet sidste weekend. At tingene ikke lykkedes på det finansielle område, var jo i sig selv ikke så tragisk, men fordi resultatet af folkeafstemningerne blev et nej, blev krisen skærpet. Vi insisterer på, at de store fremtidsdebatter ikke kommer til at foregå bag lukkede døre i Det Europæiske Råd, men derimod her i centrum af EU-befolkningernes repræsentanter, her i Europa-Parlamentet. Sådan skal det være i fremtiden!
Hr. kommende formand for Det Europæiske Råd, De står over for en enorm og vanskelig opgave! De talte om respekt. Ja, respekt er nødvendig i Europa, for de store og for de små, ikke kun for de store. Vi ønsker ingen nye akser mellem de store stater i Europa, vi ønsker, at alle lande, alle borgere bliver taget alvorligt, fordi det er vores fælles Europa. Og vi ønsker et stærkt Europa, et stærkt EU, et fælles Europa. Det er vores mål, og det vil vi aldrig svigte!
Derfor bifalder vi Deres indledende ord om, at Deres model ikke er en tilbagevenden til en frihandelszone. Hvis De lader Deres ord følge af handling, hvis det fremgår af Deres praktiske arbejde, at De vil det fælles Europa, så står vi på Deres side. Hvad angår reformen af de europæiske politikker, så er De mere troværdig, hvis De ikke efterlader nogen tvivl om Deres europæiske kald, og jeg beder Dem om, at dette kommer til at fremgå af Deres formandskab!
Nu skal vi finde en løsning på den tillidskrise, vi befinder os i. Vi skal vinde den indbyrdes tillid mellem aktørerne i Det Europæiske Råd og borgernes tillid tilbage. Derfor må vi gennemføre det, der står i forfatningen, vores fælles værdier og de beslutningsprocesser, vi har brug for med henblik på at løse spørgsmålene for fremtiden, i en retlig og politisk virkelighed. Jeg beder om, at vi sammen ikke opfatter denne tænkepause som en pause som sådan, men derimod som en pause til at tænke over, hvordan det skal lykkes os at gøre dette EU handledygtigt fremover på også et retligt og dermed politisk grundlag.
Nu ligger der en meget stor opgave og venter på Dem, og Jean-Claude Juncker talte jo også om det i går: de finansielle overslag. Der var en del diskuteren frem og tilbage herom i Det Europæiske Råd. Europa-Parlamentet stillede via Reimer Böge et forslag vedrørende de finansielle overslag: Orienter Dem herefter, så har De mulighed for at indgå et kompromis! Hr. premierminister, De er premierminister og kommer fra Labour-partiet. Det var vores ven John Major, der i 1992 var britisk premierminister, og som det lykkedes at skabe nogle finansielle overslag for hele Den Europæiske Union, dengang Det Europæiske Fællesskab. Jeg ønsker Dem som premierminister fra Labour-partiet den samme succes, som den konservative John Major havde i 1992.
Nu til det sidste punkt. Hr. formand, giv mig lige et par sekunder mere. De sagde, vi skulle inddrage borgerne. Ja, vi skal inddrage borgerne, men borgerne vil både være repræsentanter for deres pågældende lande og være europæere. Vi må altså tænke over EU's grænser. Det er ikke alle lande, der gerne vil ind i EU, som også bør blive optaget i EU, for vi kunne miste Europas identitet. Lad os bygge Europa op sammen! Hr. premierminister, klokken er nu 10.00 i Bruxelles, i Det Forenede Kongerige går urene lidt anderledes, her er den 9.00. De stod tidligt op i morges. Lad os altid stå tidligt op, så vi kan bygge Europa! Vi skal dog også være udhvilede, vi skal handle besindigt. Vi siger: Vores vision er og bliver Europa! Hvis De gennemfører det, står vi på Deres side.
Martin Schulz,
   Hr. formand, kære kolleger, hr. premierminister, jeg vil gerne takke Dem for Deres åbne tale. Det var en godgørende åben tale, og jeg ved, De er en mand, der kan klare godgørende åbne ord. Jeg indleder med et par godgørende åbne ord: John Major var uden tvivl en stor brite, og det glæder os ualmindelig meget, at De slog ham.
Foruden Deres rådsformandskab, hr. Blair, er der i dag en anden stor europæisk begivenhed, der indtræder, og som vi heller ikke bør glemme: I disse dage begynder Tour de France. Og når jeg tænker på Tour de France og overfører det på Storbritannien, så må jeg sige, at Storbritannien er rykket langt tilbage i hovedfeltet i de seneste år. Når jeg tænker på Schengen, når jeg tænker på euroen, har Storbritannien så at sige altid været lige foran følgebilen. Nu, hr. premierminister, må De komme op forrest i , og det på en bjergetape! Vi er tæt på Alpe d'Huez, og efter min mening bør De tænke på, at tour-vinderen får den gule førertrøje, hvis han holder hele distancen, hvis han vinder alle etaper. I dag begynder prologen. Prologen var meget lovende, og lad os, når vi taler om denne prolog, lytte nøje til, hvad De faktisk sagde.
Ja, De har ret, hr. premierminister, tiden er inde til reformer og til forandringer. Det er rigtigt. Jeg har lyttet nøje til, hvad De har sagt. Tiden er ikke inde til at beskylde dem, der vil ændre Europa, for forræderi. Det er rigtigt! Men tiden er heller ikke inde til at anbringe dem, der vil forsvare vores europæiske socialmodel, på museum - det er også rigtigt, hr. premierminister! Forandringer er en absolut nødvendig forudsætning for at forbedre livsbetingelserne for vores borgere. Og De har ret: Europa har brug for øget fleksibilitet, Europa har brug for øget konkurrencedygtighed indadtil og udadtil. Men Europa har brug for denne øgede fleksibilitet og denne øgede konkurrencedygtighed som grundlæggende forudsætning for en betingelse, som ingen kan undvære. Den vækst, der skabes, skal skabe job, men ikke for jobbenes skyld alene. Jobbene skal i højere grad være værdige job, de skal være sikre, de skal være anstændigt lønnede, så folk kan leve værdigt af disse job - det er vores mål i Europa!
Og hvis de forandringer, De tilstræber, er netop disse forandringer i EU, så står socialdemokraterne i Europa på socialdemokraten Tony Blairs side. Det kan De være sikker på.
Hr. premierminister og hr. formand for Rådet, vi er nødt til at være præcise i vores reformdebat. De har ret, og hr. Poettering sagde det helt rigtigt - De har jo nærmest bragt ham i kog i dag: Vi er nødt til at føre de nødvendige debatter her. Men så skal vi også føre dem på en sådan måde, at borgerne kan forstå dem, og her må vi ikke forveksle æbler med pærer. Naturligvis skal vi reformere landbrugspolitikken, hr. premierminister! Og naturligvis har vi brug for flere udgifter til forskning og udvikling. Nu må vi blot ikke lade, som om der kun var landbrug og ikke forskning og udvikling i Europa.
Vores budgetekspert, min kollega hr. Walter, nævnte nogle tal i vores gruppe igen i går. Jeg vil gentage dem kort: I hele EU går 0,48 % af det samlede europæiske bruttonationalprodukt til landbruget, alle landbrugsudgifter lagt sammen. Hvis De lægger alle Unionens og medlemsstaternes udgifter til forskning og udvikling sammen, så går 0,86 % til forskning og udvikling.
De har ret, andelen skal forhøjes, og vi skal gennemføre reformer i landbruget. Men der er tale om langsomme processer. Og vi bør ikke lade, som om Europa kun er landbrug og ikke forskning og udvikling. Det er også en del af vores troværdighed.
Vi står på Deres side, hr. premierminister, når det handler om at fordybe EU. Jeg er taknemmelig for, at rådsformand Tony Blair sagde: Jeg går ind for forfatningen. Jeg så, De skrev under i Rom. Og at Storbritannien bekender sig til forfatningen under Deres rådsformandskab, er glimrende. Der er nemlig mange nok, der siger det offentligt, men gør noget andet efterfølgende. Politikere, der med deres erklæringer strør sand i den europæiske integrations maskineri og derefter beklager sig over, at den europæiske motor hakker - dém har vi nok af! Det er efter min mening yderst rosværdigt, at De skilte Dem ud fra dem i morges, og det er jeg Dem taknemmelig for. For det åbne ord og den åbne diskussion om Europas fremtid er det afgørende punkt.
Tillad mig at slutte af: Hvis De er parat til at indgå kompromiser med hensyn til budgettet, med hensyn til tjenesteydelsesdirektivet, med hensyn til arbejdstidsdirektivet, så har De os på Deres side. Men troværdigheden af ens eget krav, hr. premierminister, hr. rådsformand, måles altid på, i hvor høj grad man selv er parat til at indgå kompromiser. Derfor må De også på et eller andet tidspunkt sige, hvad De vil bidrage med. At sige, at først skal de andre bevæge sig, og så ser jeg det an, er måske udmærket for den britiske premierminister, men det er ikke nok for EU's rådsformand.
Vær opmærksom på, hvem der klapper her: Højre side af Parlamentet har lige klappet. De overhørte bevidst Deres ord om, at vi ønsker at optage Tyrkiet i EU. De første, der vil falde Dem om halsen for det, sidder dér, i denne side af Parlamentet. Tak for opmærksomheden.
Graham Watson,
   Tak, hr. formand. Hr. premierminister, De tager roret på et fartøj, der sejler i den forkerte retning og ruller i høj søgang. De har enhver mulighed for at vise lederskab. Storbritannien har for længe været sårbar over for den vrangforestilling, som musicalduoen Flanders og Swann optrådte med i deres vise "Englænderne er de bedste", der revser andre europæeres karakter og hævder, at "englænderne er moralske, englænderne er gode og kloge og ærlige ... men misforståede"!
Storbritannien er kommet videre siden dengang - tænk Dem, selv England er kommet videre! Det moderne, meritokratiske Storbritannien har et niveau af interkulturel følsomhed, som ikke var almindelig for dets forfædre, og Deres tale i dag afspejler det. Men én tale er ikke tilstrækkeligt til at fjerne års mistænksomhed. De er nødt til at vise, at Storbritannien er en del af Europa, ikke kun med det.
At De vil bygge på EU-institutionerne og ikke underminere dem, at indsatsen for reform er baseret på at ville skabe konsensus, ikke at glæde sig over splittelse, at Deres protestantiske arbejdsmoral borger for en katolsk fornemmelse for fællesskab.
Det fænomen, vi kalder globalisering, former vores syn på verden på ny, som De siger. Det åbner nye muligheder for menneskeheden, men lægger også nyt pres på vores samfund. De tre største udfordringer, vi står over for, nemlig fattigdom i den tredje verden og den vandring, som den medfører, klimaændringen og internationalt organiseret kriminalitet, kræver alle overstatslige svar. De gør ret i at koncentrere EU's prioriterede områder om at opfylde nye globale krav og færdiggøre arbejdet i G8. Men vi er spændte på, hvordan De vil gøre alt det med 1 % af BNI.
De har også ret i, at der er en kognitiv dissonans mellem virkeligheden og den politiske debat, at det er nødvendigt at få politikken ind på rette spor og give Europa en magtfuld stilling. Så lad mig stille Dem tre forslag.
Det første er gennemsigtighed i Rådet. EU kan ikke længere være baseret på hemmeligholdelse og spin. Hvis befolkningerne ikke forstår, hvad der sker, kan man ikke bebrejde dem, at de forkaster det.
Reglerne for Rådet skal ændres. Offentligheden har ret til at vide, hvad der besluttes i dens navn og af hvem, selv om den er uenig. Det er demokratiets natur.
Det andet forslag drejer sig om parlamentarisk kontrol. De nationale parlamenter behøver ikke en europæisk forfatning for at kontrollere deres ministres EU-arbejde nærmere, men de har brug for at deltage i en overvågningsproces og gøre ministre ansvarlige. Der skal også lyttes til Parlamentet, hvis vi forkaster lovforslag om krænkelse af borgernes rettigheder eller overskridelse af EU's beføjelser.
Det tredje forslag drejer sig om den offentlige debat. Denne debat kan ikke afvente behovet for at underskrive en traktat, som regeringerne allerede har underskrevet. Gik De ud og mødte den trompetblæsende befolkning under parlamentsvalget for nylig? Som Parlamentets formand, hr. Borrell, gjorde opmærksom på i sidste uge, handlede forkastelsen af forfatningen mindre om teksten end konteksten. I sidste uge kaldte Dem Europas nye stærke mand. Vis det. EU er uden ledelse, så længe de nationale ledere spiller for det offentlige galleri. De sikrer ikke støtte til supranationale løsninger, hvis De tager æren for de fælles gode resultater og bebrejder Bruxelles alle onder. Hold op med at omtale EU, som om det var noget særskilt.
Den Liberale Gruppe støtter det britiske formandskab og indsatsen for bedre regulering. Vi vil hjælpe Dem med at udarbejde en handlingsplan for finansielle tjenesteydelser for at få pengene til at cirkulere lettere. Vi vil støtte et indre marked for tjenesteydelser, hvis De beskytter passende offentlig ydelse, og hvis De tager hensyn til vores bekymringer for personlig frihed, tager vi fat på terrorisme sammen med Rådet.
Vi glæder os også over en debat om strukturen i et budget, som er uforeneligt med den konkurrenceevne og innovation, der blev fastsat i Lissabon. Det er imidlertid ikke troværdigt at overveje en hurtig og gennemgribende reform af landbrugsudgifterne uden medfinansiering af den fælles landbrugspolitik, således at den kan rette op på den franske og britiske budgetmæssige uligevægt.
Hr. premierminister, jeg glæder mig over Deres tale i dag. Den giver vores kolleger på kontinentet et løfte om et mindre troløst Albion. Læg mærke til Frans af Assisis ord, som en af Deres forgængere citerede ved en lignende lejlighed. Kom med tilgivelse, hvor der er uret, og harmoni, hvor der er uenighed. Det er vejen til fornyet respekt for Storbritannien og EU.
Daniel Marc Cohn-Bendit,
   Hr. premierminister, jeg mener, at De har stillet en udfordring. De sagde: "Jeg vil ændre Europa". Velkommen i klubben, Tony. Det er De velkommen til at gøre. Men så lad os få tingene på bordet.
De er ikke hertug Jean de Bedford, hr. Balkenende er ikke biskop Cochon, og Jacques Chirac er ikke Jeanne d'Arc. . Hundredårskrigen er ovre, og det skal forklares for hr. Chirac, hr. Schröder, hr. Blair og de andre. Europa er netop det modsatte. Og det er grunden til, at De med rette sagde: "Europa har brug for et lederskab", men hvem vil være lederen? I dag må en moderne leder tale sandhedens sprog.
Hr. Blair, De klappede, da hr. Barroso nævnte de 1 %, de næriges brev, som De, hr. Blair, kammerat Blair, har skrevet under på! De trækker Deres underskrift tilbage! Velkommen i klubben, hr. Blair, velkommen i klubben. Og hvis jeg har forstået det ret, var det Deres regering, der i 2002 afviste at lægge loft over de store landbrugsvirksomheder, det var den, som gav 300.000 euro, således at hertug de Bedford, den engelske dronning og prins Charles kan modtage deres subsidier fra EU. Velkommen i klubben, hr. Blair, velkommen i klubben. Og fordi De afviste dette, ja så modtog Tate [amp] Lyle, det største sukkerfirma, sidste år 180 millioner euro. Velkommen i klubben, hr. Blair. De vil sætte en stopper for Tate [amp] Lyle og den europæiske støtte og subvention, for de har ikke fortjent den, det er vi enige med Dem i, hr. Blair. Som De ser, er det af og til vanskeligt at fortælle sandheden.
De sagde en anden meget interessant ting, De sagde nemlig, at "en politiker må se befolkningerne i øjnene". De har ret. Vi, jeg, tabte folkeafstemningen i Europa, og skal se dette nederlag i øjnene. Se Deres i øjnene, den europæiske befolkning sagde nej til invasionen af Irak. Se den europæiske befolkning i øjnene, også på dette punkt. Velkommen i klubben, hr. Blair.
Det er stadig meget nemt at belære alle og enhver, og jeg er specialist i belæringer, jeg ved, at det er nemt. Men hvis der er noget, jeg ved, er det, at hvis De ønsker at modernisere Europa, så skal det være en miljømæssigt og socialt bæredygtig modernisering. Det er, hvad vi beder Dem om.
Hvis De siger, at den franske model ikke fungerer, at den franske højreregering ikke fungerer, så har De ret. Hvis De siger, at den tyske regering tydeligvis ikke fungerer, så har De sikkert ret. Men i så fald er problemet, at Europa ikke kan fungere efter Storbritanniens model, Europa kan ikke fungere efter Frankrigs model, Europa kan ikke fungere efter Luxembourgs eller Nederlandenes model. Den intelligente europæiske løsning er netop af finde et mix af modeller, og til det, hr. Blair, kræves, at De ikke forbliver premierminister for Storbritannien, men bliver formand for Europa med en vision for Europa.
Der er økonomiske og sociale problemer, og der er miljøproblemer. Så overtag dog ansvaret og sig, at Europa, hele Europa, skal respektere Kyoto-forpligtelserne. Tag ansvaret, og gid England må tage ansvar for at give mere end 0,35 % i udviklingsstøtte, for verdens fattige trænger til den. Hr. Juncker havde ret i at foreslå, at vi skulle udrydde fattigdommen i verden i den første halvdel af dette århundrede. Lad os forpligte os til dette i fællesskab. Velkommen i klubben, Tony, vi er med Dem.
Til slut vil jeg sige, at det er præcis 10 år siden Srebrenica, det er 10 år siden, at Europa, Europas og verdens skam, lå lige for øjnene af os. Jeg beder Dem tage et initiativ. Dayton-aftalerne kan ikke og får ikke Bosnien og Balkanlandene til at fungere. Tag dette store initiativ, tag over og besøg Deres ven Georges Bush, tag over og besøg Deres ven hr. Chirac, besøg alle Deres venner og sig: "Vi skal gøre op med Dayton-aftalerne, Europa har (...)"
Francis Wurtz,
   Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, De har med rette sat fingeren på Unionens dramatiske manglende evne, sådan som det er nu, hr. premierminister, til at opfylde vores medborgeres forventninger. De talte om ændringer, modernisering, solidaritet. Meget vel. Lad os nu se lidt nærmere på tingene. I løbet af en måned har vi i tre omgange, og hver gang i en ny forbindelse, haft lejlighed til at få kendskab til det britiske formandskabs hovedprioriteter.
Første gang var den 26. maj 2005 gennem en kortfattet og meget konkret erklæring fra finansminister Gordon Brown. Jeg vil nævne fire punkter herfra.
For det første, og jeg citerer: "Ethvert lovforslag skal underkastes en konsekvensundersøgelse for konkurrenceevnen". For det andet skal der etableres en rådgivende gruppe, som er uafhængig og centreret omkring handel, for (at give handelen en central rolle i EU's rollefordelings- og forenklingsproces). For det tredje skal vi afholde en konference i London i juli om reducering af statsstøtten. For det fjerde opfordrer vi til etablering af et transatlantisk kapitalmarked uden hindringer. Tør jeg sige, hr. premierminister, at den sociale dristighed i disse arbejdsområder ikke springer i øjnene.
Imidlertid sagde De nogle dage senere i et interview til , at De ville være lydhør over for det, der kom til udtryk gennem den franske og nederlandske folkeafstemning. I den forbindelse opfordrede De allerede til at overveje den europæiske sociale model. Jeg synes faktisk, en sådan overvejelse er nødvendig, men den er nødvendig for at drage lære af den systematiske nedbrydning, som denne berømte model har været udsat for nærmest alle vegne i de seneste år med henvisning til, at markedet går frem for alt. For som kommissær McCreevy understregede meget apropos i forbindelse med den 24. januar 2005, og jeg citerer: (Vi skal huske på, at programmet for det indre marked er langt det største deregulerende indgreb i senere tid)Det drejer sig således om at overveje den sociale model, ja, men i hvilken retning?
De synes at være af den overbevisning, at toppen af kransekagen er Deres egen model, eftersom den begrænser den synlige arbejdsløshed til ca. 5 % af den erhvervsaktive befolkning. Sammenfatter dette symbolske tal modellen? Det synes ikke at være tilfældet for alle briter. Således er den angelsaksiske model ifølge hr. John Monks, formand for EFS, som trods alt står Dem nær, ikke mere populær blandt de britiske vælgere end andre steder i Europa. Jeg mener at vide, at mange repræsentanter for erhvervslivet i Storbritannien ønsker dybtgående ændringer. Hvorfor ignorerer De dem? Man får mere ud af at lytte til tvivlen end af at gentage sandheder.
Tredje gang vi fik lejlighed til at høre, hvilke ambitioner De har for Deres formandskab og videre frem, var naturligvis ved Deres præstation ved det seneste Europæiske Råd. Som man siger i en berømt sang, så ønsker De at gøre rent bord med hensyn til fortiden eller i det mindste foretage en nulstilling af den fælles landbrugspolitik og budgettet. Meget vel. Men også her er det eneste spørgsmål, der gælder, hvilken retning skal vi så i?
Hvad angår den fælles landbrugspolitik, er det i orden med en tilpasning af støtten for at tage hensyn til miljøet og udviklingen af landdistrikterne og undgå produktivisme. Det er også i orden, at der sættes spørgsmålstegn ved eksportstøtten, som konkurrerer direkte med produktionerne i udviklingslandene, især de afrikanske udviklingslande. Og det er i hvert fald i orden at sætte et loft over støtten, så den ikke beriger de rige eller de pseudobønder, som sidder i overhuset, men det er ikke i orden at kaste barnet ud med badevandet, at skille sig af med et oprindeligt landbrug, som beskytter os mod plager som kogalskab, og som sikrer os fødevaresuverænitet i forhold til agroindustrien, især den amerikanske. Det er en udfordring for civilisationen.
Hvad angår den famøse rabat, bør De før eller siden give afkald på den, for den går i den grad på tværs af al sund fornuft. Europæerne skal vide, at beløbet på denne check i 2005 overgik det europæiske forskningsbudget. Det udgør mere end samtlige former for førtiltrædelsesstøtte til Rumænien og Bulgarien over tre år. Det svarer i år til halvdelen af hele landbrugs- og strukturstøtten til alle de 10 nye medlemslande. Det giver Dem mulighed for at fralægge Dem ansvaret for udvidelsen, og det hjælper Dem utvivlsomt til at finansiere krigen i Irak. Til sidst vil jeg tilføje, at Deres del af finansieringen af Unionens budget ligger 4½ point under Deres andel i Fællesskabets indtægt. Hvor er solidariteten i alt dette? De vil gerne tale om fremtidens Europa, hr. premierminister? Jamen så pyt, så lad os tale om den!
Nigel Farage,
   Hr. formand, hr. premierminister, hvilken ændring i retorikken siden 1997! Pludselig har vi en britisk premierminister fra Labour-Partiet, der taler om lav vækst i Europa, om arbejdsløshed i Europa og de fejlslagne europæiske økonomiske og fælles politikker. Det lyder rent faktisk lidt som det, Det Forenede Kongeriges Uafhængighedsparti har sagt i de sidste 10 år, og det glæder mig at høre det.
Der var De på topmødet i sidste uge, den seje britiske premierminister, og jeg er sikker på, at millioner af mennesker så de tidlige aftennyheder og sagde, der har vi ham! Det er vores mand, han er den, der skal forsvare britiske interesser. De virker efter min mening som en eurofil, der har været ude for et bagholdsangreb fra virkeligheden. Nu skal De føre an i en kamp for EU's fremtid. Adskillige gange i den sidste uge har De talt om det 21. århundrede og om behovet for at modernisere. Det virker, som om den enormt strålende tredje vej, De har indført i britisk politik, også vil blive indført under EU-formandskabet. Spørgsmålet er, om den vil fungere i EU?
Jeg er fælles leder for den eneste gruppe her i Parlamentet, som aktivt har ført kampagne for et nej ved folkeafstemningerne om forfatningstraktaten. Vi føler derfor, at vi måske er lidt mere i kontakt med den offentlige mening end resten af grupperne her i Parlamentet.
Jeg må imidlertid sige, at De stort set er den eneste europæiske leder, der virkelig forstår, hvorfor befolkningen i Frankrig og Holland stemte nej. Jeg er enig i det, De sagde tidligere, nemlig at de sagde nej til den retning, som EU går i. Jeg beder Dem om under det britiske formandskab at sørge for, at disse mennesker i Frankrig og Holland ikke behandles med foragt. Jeg beder Dem om at sørge for, at de dele af forfatningstraktaten, f.eks. den separate militære kommandostruktur, det europæiske rumprogram og oprettelsen af EU-ambassader over hele verden, bliver standset, fordi de kun har legitimitet i kraft af en forfatningstraktat, der nu for størstedelen er død.
I den sidste tid har De talt meget om Afrika, og jeg ved, at De er meget stolt af, at bistanden til Afrika stiger i værdi. Der er imidlertid en ting, jeg har talt om flere gange her i Parlamentet siden 1999 end noget andet emne, og det er de forfærdelige EU-fiskeriaftaler med det sorte Afrika. Der er nu indgået mere end 20 sådanne aftaler. De ødelægger ethvert håb og enhver udsigt for det lokale ikke-industrielle fiskeri. Vi slår faktisk flere hundrede lokale fiskere ihjel hvert år, og det, vi gør mod havene ud for Afrika, svarer til det miljømæssige modstykke til at sætte ild til Serengeti. Alle her har vendt det døve øre til det, jeg har sagt om det, men jeg tror, at der nu er bred støtte i Parlamentet til at gøre en ende på disse aftaler. Hvis De virkelig ønsker at hjælpe Afrika, bedes De standse disse aftaler.
Den store udfordring er selvfølgelig, og det vil De blive bedømt på, om De kan vende dette skib, om De kan gøre EU mere konkurrencedygtigt, om De kan få Lissabon-dagsordenen til at virke som mere end blot et barns ønskeseddel til julemanden.
Min holdning er selvfølgelig - vores holdning i UKIP og hos de fleste af os her i denne side af Parlamentet er - at vi meget hellere vil have et fælles marked. Vi så meget hellere en frihandelsaftale på tværs af Europa i stedet for Rom-traktaten og alt det, der er kommet til siden. Jeg ved, at De ikke gør det i løbet af de næste seks måneder, men jeg tror, at De har et virkeligt problem. De sagde tidligere, at De ønskede, at EU skulle gøre det, som det var oprettet for at gøre. Jean Monnet var hovedmanden bag dette, og han ønskede et system, i hvilket Fællesskabet efterhånden fik flere beføjelser inden for . Jeg vil hævde, at når man nu taler til små og mellemstore virksomheder, ikke kun i Storbritannien, men over hele EU, er problemet, at , som er retspraksis, allerede er gået for langt. Udfordringen under det britiske formandskab er, hvordan De vil vende skibet, og det kan De måske forklare i Deres svar. Hvis De kan gennemføre en reform af EU, hr. Blair, skifter jeg måske oven i købet mening. Jeg kan måske komme til at mene, at det er umagen værd at blive ved med at være medlem. 
Brian Crowley,
   Hr. formand, jeg vil også ligesom mine kolleger ønske Tony Blair velkommen i Parlamentet og takke ham for hans bidrag og hans tale i morges.
Selv om jeg sætter pris på talen, er jeg noget desorienteret over Gordon Browns årlige tale i Mansion House i aftes. Trods de gode ord og gode hensigter står jeg med tre forskellige konklusioner på det, der skete i weekenden, nemlig det, vi læste i aviserne fra Storbritannien, det, vi har set i nyhedsmedierne de sidste par dage, og det, Gordon Brown sagde i sin tale i aftes.
For det første er planen at droppe den fælles landbrugspolitik og at sikre, at eventuelle budgetændringer bliver baseret på at slippe af med den fælles landbrugspolitik, på trods af at der i 2002 var fuldstændig enighed blandt medlemsstaterne om, at budgettet for den fælles landbrugspolitik bliver fastsat for en periode indtil 2013 på basis af reformer og ofre fra mennesker, der bor i landdistrikter, og mennesker, som arbejder i landbruget, herunder indskrænkningen af det årlige budget for den fælles landbrugspolitik, fordi der ikke var en stigning i leveomkostningerne eller et inflationsindeks, der tager en øget finansiering i betragtning. Derfor har befolkningen mest brug for sikkerhed.
For det andet understreges EU's manglende evne til at vise resultater, f.eks. i forbindelse med Lissabon-dagsordenen, og at skabe flere arbejdspladser. Lad os få det på det rene. EU er lige så meget ude af stand til at skabe arbejdspladser som den britiske regering. Det er op til os som lovgivere og regelfastsættere at sikre, at den lovgivning og de bestemmelser, vi fastsætter, ikke forhindrer, at private virksomheder får den rigtige atmosfære og den rigtige mulighed for at kunne blomstre og vokse. Og det er latterligt at tale om, at vi skal gøre mere i EU, når De samtidig ikke vil øge det budget, der er til rådighed for EU til at udføre dette arbejde, på trods af at der er flere mennesker og lande i EU end tidligere.
Hvis der skal være tale om en egentlig debat og engagement, så skal den debat og det engagement være baseret på kendsgerninger og vished og ikke på den konstante fejlopfattelse, myte og insinuation, der er blevet spekuleret i de sidste 20 år. I aftes hørte jeg Jeremy Paxman sige i , at reformen af EU-sukkerordningen er den mest berygtede og ineffektive form for støtte til landmænd i Europa, og at den skader landmænd i udviklingslande. Om den samme betænkning om disse reformer har vi hørt Guyanas præsident, formanden for den jamaicanske sukkerindustri og formanden for sukkerindustrien i Mozambique sige, at disse reformer ville være en katastrofe for deres lande. Guyanas præsident sagde faktisk, at de ville modtage 8 millioner euro i gældslettelse på grund af det fantastiske initiativ, som De og Deres regering har taget som ledere af G8 for at lette gælden i Afrika, og at det ville koste dem 44 millioner engelske pund at forsøge at overholde de reformer, der ville blive foreslået.
Endelig er der nogen, der vil sige, at vi står på kanten og kigger ned i afgrunden. Som jeg sagde til Dem i London i sidste uge, står vi efter min mening ved begyndelsen til en ny fremtid. De kan tilbyde lederskab, men det lederskab kræver kompromis og enighed. Det kræver, at De samler de andre aktører for at sikre, at vi får et vellykket resultat.
Roger Helmer (NI ).
   - Hr. formand, jeg taler som britisk konservativ og vil gerne lykønske Tony Blair med hans stærke forsvar for nylig af den britiske rabat i underhuset og i det britiske parlament. Jeg opfordrer ham indtrængende til at stå fast vedrørende rabatten og at opfylde de klare forpligtelser, som han har indgået. Jeg vil også rose hans omvendelse til en gammel konservativ politik, nemlig en omfattende reform af EU. Det er en reform, der er vigtig nu, da EU ikke længere har befolkningens respekt eller kan fremkalde dens begejstring.
Som John Redwood imidlertid sagde i morges i udsendelsen , ville Tony Blair, hvis han mener det alvorligt med reformen og afbureaukratiseringen, i flere måneder have haft et hold i gang med at udarbejde nærmere planer. Hvem er disse mennesker? Hvad er det for nogle planer?
Det bekymrer mig, at han er gået ind på en tænkepause i forbindelse med forfatningstraktaten. Der er ikke noget at tænke over. De franske og nederlandske vælgeres afgørelse er helt klar. Frankrig og Holland stemte ikke for en lidt anderledes forfatning, de stemte imod forfatningen som helhed. Forfatningen kan ikke træde i kraft i den nuværende form, før alle medlemsstater ratificerer den, hvilket ikke vil ske. 
De britiske vælgere ville, hvis de havde fået mulighed for det, have forkastet forfatningstraktaten med en endnu større margin end franskmændene og hollænderne. Et overvældende flertal ønsker handel og samarbejde i Europa, men de forkaster Deres politiske union.
Hr. Blair, er De enig med mig i, at en reform af EU, der giver mening, vil kræve gennemgribende genforhandlinger af traktaterne, herunder Rom-traktaten? Vil De gøre det til et hovedmål for det britiske formandskab? Til sidst vil jeg takke Dem, hr. Blair, for at blive og lytte til debatten her i dag, hvilket De så sjældent gør i det britiske parlament. 
Timothy Kirkhope (PPE-DE ).
   - Hr. formand, på vegne af Den Konservative Gruppe og mine kolleger De Europæiske Demokrater ønsker jeg den britiske premierminister velkommen. og jeg håber, at det britiske formandskab virkelig gennemfører egentlige fornyelser.
Det er vigtigt for Storbritannien og vores nationale interesser, at Storbritannien sørger for ledelse på et tidspunkt, hvor der stilles grundlæggende spørgsmål vedrørende Europas fremtid. Det skal imidlertid være det rigtige lederskab, og det skal være den rigtige fremtid. Begivenhederne i de sidste uger har bestemt været en brat opvågnen for politikere over hele EU. Den omstændighed, at Frankrig og Nederlandene, som er to af de stater, der var med til at grundlægge Fællesskabet, stemte eftertrykkeligt imod forfatningstraktaten, må være af stor betydning.
Jeg beklager, at Det Europæiske Råd ikke reagerede beslutsomt på afstemningerne ved at erklære forfatningen for død. Tony Blair har sagt, at der skal foregå en egentlig debat om, hvilken form for EU vi ønsker i fremtiden, og jeg er enig med ham. Jeg ser frem til, at han skal stå i spidsen for den debat i de kommende måneder.
Vi håber, at han vil vise lederskab ved at forklare nøjagtigt, hvad han mente med sine bemærkninger i forgårs om, at der er mere end en opfattelse af EU's fremtid. Tidligere på ugen sagde Tony Blair, at krisen drejer sig om, at lederne ikke har kunnet nå til enighed med befolkningen, der ser verden ændre sig, og som vil have svar på de udfordringer, de står over for. De britiske konservative har sagt dette i årevis om EU, da vi har ført an med hensyn til liberalisering af de europæiske økonomier, afbureaukratisering, Lissabon-dagsordenen, offentlig regnskabspligt og budgetmæssig kontrol.
Selv om han nu lidt sent accepterer vores holdninger, glæder jeg mig alligevel over hans omvendelse. Det er imidlertid ikke kun en lederkrise, som han siger, men det er også en legitimitetskrise i EU-institutionerne. Fine ord fra den britiske regering er meget godt, men det, vi har brug for nu, er handling. Den sociale model er ikke lykkedes i Europa, og millioner af arbejdsløse, lav vækst og ufleksible arbejdsmarkeder afspejler den økonomiske nedgang. Vi skal nu konkurrere med Indien, Kina og USA, og så længe vi fejer virkeligheden til side, vil Lissabon-dagsordenen blive ved med kun at være en forhåbning.
Jeg vil nu gå over til den fremtidige finansiering af EU. Den britiske premierminister forsvarede med rette den britiske rabat. Der er en grund til, at denne rabat eksisterer, og den er lige så god, som den var i 1984. Det tilsyneladende skred i regeringens holdning, som Tony Blair bekræftede i morges, bekymrer os, og vi holder selvfølgelig øje med, at de britiske skatteydere ikke bliver brugt som pant i drøftelserne om det fremtidige EU-budget.
Til sidst vil jeg opfordre premierministeren til ikke at blive afledt fra hans erklærede mål om reform i EU. Vi ønsker, at hans seneste udtalelser følges op af ægte lederskab og egentlig handling.
Vi håber, at han kan fremvise resultater. Det er i alles interesse, at han leverer det, han har lovet. Når vi skal bedømme ham i december, håber vi, at han ikke har svigtet os. 
Gary Titley (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil ønske den kommende formand velkommen ved at citere Charles Dickens: "det var den bedste tid, det var den værste tid, vi havde alt i vente, vi havde intet i vente". Sådan er det med EU. På et tidspunkt med vores største succes, udvidelsen til 25 medlemmer, er vi nedslået af tvivl og gensidige beskyldninger. Globaliseringen har givet næring til usikkerhed blandt EU-borgerne og fået nogle af dem til at tvivle på det europæiske projekt og tage protektionisme og isolationisme til sig. Det er imidlertid kun ved hjælp af kohærent EU-aktion, at vi kan tage truslerne op og gribe mulighederne i globaliseringen.
Desværre tager vælgerne nu meget af det, som EU har opnået, for givet, og det betragtes ærlig talt som "gammeldags". Vi skal udforme en moderne vision for EU og dets formål og relevans, en vision, der er baseret på konkrete resultater, ikke processer, og en vision, der er baseret på visse hovedprincipper.
For det første er der betydningen af internationale partnerskaber og især det mest vellykkede partnerskab af dem alle, nemlig EU. Vi skal erkende, at EU's styrke ligger i dets overstatslige institutioner, som komplementerer og supplerer den nationale suverænitet i stedet for at erstatte den. For det andet er vores evne til at skaffe beskæftigelse til borgerne og økonomisk sikkerhed til deres familier af afgørende betydning for EU's fortsatte succes. En fremgangsrig økonomi er ikke en angelsaksisk sammensværgelse, men nøglen til overlevelse.
EU har allerede gjort meget. For nylig har vi hørt, at medlemskabet af EU koster ét land 20 euro pr. indbygger og et andet land 50 euro pr. indbygger. Disse tal er ubetydelige sammenlignet med de 6.000 euro pr. indbygger, med hvilke det indre marked har gavnet EU-borgerne gennem øget vækst. Vi skal imidlertid gøre mere for at styrke videnøkonomien ved at investere i fremtidens og ikke fortidens projekter.
Økonomisk effektivitet afhænger af social retfærdighed. Velfærd kommer fra en tryg arbejdsstyrke og et samfund, der investerer i alle borgere uden at udelukke nogen. Vi har brug for aktive arbejdsmarkedspolitikker for at hjælpe borgerne med at finde og beholde et arbejde. En tredjedel af befolkningen i den arbejdsdygtige alder er ikke økonomisk aktive. Det tal er en skandale og bør fordømmes af EU og medlemsstaterne.
Endelig har vi brug for et åbent samfund, hvor folk frit kan rejse ud og finde arbejde. Et sådant åbent samfund skal være retfærdigt og ikke en gratis tur for kriminelle og terrorister. Derfor glæder jeg mig især over formandskabets program vedrørende retlige og indre anliggender. Reelle fremskridt på dette område vil vise borgerne fordelene ved EU's aktioner. Formandskabet skal samle medlemsstaterne om at opbygge et konkurrencedygtigt EU og et EU, der er i stand til at sørge for lederskab i verden, f.eks. med hensyn til sikkerhed, klimaændring og fattigdom i verden, som netop er de emner, borgerne er optaget af. Jeg ønsker Dem held og lykke. 
Karin Riis-Jørgensen (ALDE ).
   - Hr. formand. Hr. Blair, tak for et fantastisk engageret indlæg. De er en formidabel taler, og De er meget overbevisende. Men De ville have været mere troværdig, hvis De havde fremlagt den samme europæiske vision for Deres vælgere ved det sidste parlamentsvalg, De havde. Jeg ser Deres formandskab som en historisk udfordring. De kan om seks måneder enten overdrage formandskabet til Østrig som Europas samler, eller De kan lukke døren med et smæld og efterlade Europa endnu mere splittet end i dag. Det er op til Dem. Først og fremmest handler det om at sætte den europæiske dagsorden over den nationale. Det er svært og kræver lederskab, men det kræver også en vilje, og jeg håber, De har den. Og frem for alt bør De nu som en af de ledende i udvidelsesprocessen vise solidaritet over for vores nye medlemslande.
Det glæder mig, at De sætter servicedirektivet højt, og at De vil arbejde meget med at fjerne de administrative besværligheder. Netop ved at skaffe et frit marked for serviceydelser kan vi give vores borgere job og forbrugerne en valgmulighed til fornuftige, rimelige priser. Jeg glæder mig til om seks måneder at se, at De har bestået prøven som Europas bedste leder. Så vil jeg med glæde give Dem eksamensbeviset. 

Caroline Lucas (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, Tony Blair sagde engang, at klimaændringen er den største trussel, som vi står over for. Han sagde, at det britiske formandskab ville prioritere den. Hr. Blair, alligevel har De kun sagt en halv sætning om klimaændringen i talen her i Parlamentet i dag. Endvidere er De leder af en regering, under hvilken udledningen af drivhusgasser faktisk er steget. De er leder af en regering, som har forsøgt at øge mængden af emissioner, som den britiske industri må udlede, i henhold til EU's ordning for handel med emissioner. Det er næppe en god start for én, der forpligter sig til at vise internationalt lederskab i spørgsmålet om klimaændring.
Jeg vil udfordre Dem til at komme med tre primære forsikringer vedrørende det britiske formandskab. Den første er at fremme obligatoriske mål for energieffektivitet over hele EU. Den anden er at vedtage mål for vedvarende energi, som vil betyde en reduktion på 30-40 % af udledningen af drivhusgasser inden 2020. Den tredje er at udelukke atomenergi som en såkaldt løsning på reduktionen af CO2-emissioner.
Når De belærer resten af Europa om fortjenesterne ved modernisering, konkurrence og fleksibilitet, bør De lade være med at nævne bæredygtighed, da det fuldstændig undergraver enhver påstand fra Dem om, at De går ind for bæredygtig udvikling. Det er rigtigt, at EU skal ændre sig, som De siger, men hvis det ikke sker ved at gøre bæredygtighed til det centrale, vil det britiske formandskab gå glip af en vigtig lejlighed til at hjælpe EU med at vinde offentlighedens støtte tilbage og på den måde sætte et afgørende øjeblik til for alvor at tage fat på klimaændringen over styr. 
Roberto Musacchio (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, kære kolleger, De, hr. Blair, er ikke løsningen på Europas problemer, for De er faktisk et af problemerne. De er ikke et nyt problem, men et gammelt problem.
Europas problemer er dets manglende evne til at arbejde for freden - vi må ikke glemme, at De førte krig i Irak sammen med Bush - og den demokratiske, politiske, økonomiske og sociale krise, der netop skyldes de liberalistiske, monetaristiske og teknokratiske politikker, som De er fortaler for, idet De kalder gamle idéer for nye.
De taler om et politisk Europa, men overlader i virkeligheden hele Europa til markedet, eftersom politik, økonomi og marked er én og samme ting for Dem. Selv om De er klar over, at den liberalistiske forfatningstraktat er død, er den løsning, som De foreslår, helt forkert, da den omfatter liberalistiske reformer og ikke mindst en reform af tjenesteydelserne og arbejdsmarkedet. Den løsning, som De foreslår, er heller ikke velset i Deres eget land, sådan som vi kunne se ved valget.
Nej! Løsningen på Europas problemer er en helt anden, og den ligger netop i massernes og venstrefløjens tilslutning til EU, en tilslutning, som på en bevidst måde viste sig hos borgere, der har læst og forstået, og som gav udtryk for deres holdning ved afstemningen i Frankrig og Nederlandene. De sagde ikke nej til Tyrkiet eller udvidelsen, men simpelthen til liberalismen. De ønsker en konkret og formel forfatning for et nyt fredeligt, demokratisk og socialt Europa, og her er der bred enighed med de mange borgere, hvis stemme var et kritisk ja.
Sådan skal vores Europa se ud, og Parlamentet har et stort ansvar, som det hverken kan eller må løbe fra. Det gælder ikke om at rende bagefter de nye såkaldte ledere, men om i bund og grund at være et nyt Parlament. Denne krise er ikke en krise med beregninger og egoisme eller en krise, hvor det er computerne mod borgerne, men vi må ikke glemme, hvordan kogalskaben startede. Det er det også, men det er først og fremmest den liberalistiske tankegangs ubestridelige krise. Det ville være helt utilgiveligt, hvis vi ikke formulerede en alternativ europæisk tankegang.
Mirosław Mariusz Piotrowski (IND/DEM ).
    -  Hr. formand, premierminister Blair, mine damer og herrer, der synes ikke at være grundlag for den generelle kritik, der rettes mod Det Forenede Kongerige efter det mislykkede topmøde. Faktisk er der gode grunde til at antage, at det britiske formandskab ikke vil lade sig påvirke af de egoistiske nationale interesser, som det tillægges. Dets målsætninger viser, at EU's mål i stedet vil være solidaritet mellem medlemsstaterne, hvilket er en tilbagevenden til EU's grundlæggeres tanker. Det giver grund til optimisme, at formandskabet vil reformere EU's forstenede strukturer. Denne pragmatiske og fremtidsorienterede tilgang, som er meget værdifuld, kunne give en frisk impuls til udviklingen af Europas nationer og til samarbejdet mellem dem ved at fortrænge den illusoriske idé om en superstat med en forfatning, idet sidstnævnte heldigvis er død og begravet. Hvad angår den britiske rabat, sagde premierminister Blair for nylig i et interview, at Det Forenede Kongerige ville være indstillet på at betale mere, men kun hvis pengene gik til fattige lande og ikke til de rige. Denne opfattelse er en stor mulighed for Europas fattigste regioner, hvoraf de fem ligger i Polen. De omfatter Lubelski- og Podkarpacke-regionerne, som har store infrastrukturproblemer, men også et kæmpe potentiale i form af større universiteter. Fornuftig politik af denne slags er lige, hvad disse og mange andre europæiske regioner har brug for. Man kan kun håbe, at alle EU's medlemsstater vil støtte et stærkt britisk formandskabs initiativer, og jeg er sikker på, at Frankrig og Tyskland også vil støtte den europæiske solidaritet. Solidaritet er trods alt det princip, som Det Europæiske Fællesskab blev grundlagt på, selv om de nuværende ledere af de to nævnte lande ser ud til at have glemt det. 
Mogens N.J. Camre (UEN ).
   - Hr. formand. Hr. premierminister. Det store flertal i Danmark ønsker ligesom englænderne ikke EU's forfatning, for vi ønsker ikke at afgive vores suverænitet til politikere, der gør det så dårligt som EU i dag. Hr. Blair, De er en meget populær politiker i Danmark, men vi vil respektere Dem endnu mere, hvis De får forfatningen begravet, for De ved jo udmærket, at den ikke løser et eneste af de problemer, som optager europæerne, og som De beskrev meget præcist.
Jeg vil takke Dem for Deres planer om at ændre EU's budget. Det er i dag helt forkalket. Det er ikke de rigeste, der betaler mest, og det er ikke de fattigste, der modtager mest. EU's støttepolitik, både når det gælder landbrug og strukturer, har mistet enhver mening. Der er tale om, at de lande, som er flittige og villige til at beskatte deres borgere hårdt, betaler til lande, som ikke gennemfører reformer og ikke vil beskatte deres borgere. Vi taler og taler om forskning og udvikling, men det er ikke det, vi bruger pengene til. Vi ser frem til de reformer, som De vil fremlægge, og jeg ønsker Dem held og lykke. 
Ashley Mote (NI ).
   - Hr. formand, de franske og nederlandske vælgere har afvist at give magten til de personer, som de ikke længere stoler på, ligesom vi bestemt også ville have gjort i Det Forenede Kongerige, hvis vi havde fået lejlighed til det. Vi står nu med den værst tænkelige løsning, nemlig at forfatningen er død, men vi har stadig strukturerne og metoderne til at lede en enhedsstat.
Der er blevet påbegyndt projekter, der afhang af forfatningen for at kunne være legitime. En europæisk præsident og udenrigsminister, en europæisk offentlig anklager, en diplomatisk tjeneste, rumpolitik, et europæisk forsvarsagentur og en hurtig udrykningsstyrke, et agentur for grundlæggende rettigheder til håndhævelse af et charter, der nu ingen status har, en politistyrke og en europæisk asyl- og indvandringspoltik. Disse dele af forfatningen kan ikke gennemtvinges imod befolkningens vilje.
Vi har haft alt for meget uansvarlig ledelse, der blander sig for meget, fra dette sted i årenes løb. Det britiske formandskab bør tage tre omgående og vigtige skridt, som er at håndhæve retsstatsprincippet på dette sted, at opgive projekter, som er iværksat, før forfatningen er blevet vedtaget, og nu ikke har noget retsgrundlag, og at sikre, at der ikke vil blive gjort forsøg på at gennemføre noget af dette. 
Françoise Grossetête (PPE-DE ).
   - Hr. premierminister, De ønsker at rette op på Europas misforhold? Det er sådan, at Deres tilstedeværelse her i dag i Bruxelles er et misforhold. De burde vide, at fremlæggelsen af et EU-formandskabs handlingsprogram foregår i Strasbourg, som er Europa-Parlamentets officielle hjemsted. Ja, Europa er i krise, topmødet slog fejl, og Deres kommende formandskab står foran et afgørende valg, nemlig mellem Europa som en stor økonomisk enhed uden hverken hoved eller hale, hvor heksene danser omkring et begravet forfatningsudkast, en slags eller et Europa, hvor De slipper håndbremsen for at hjælpe med til at tage denne historiske vending, som etableringen af et sandt politisk Europa er.
Hr. premierminister, De har talent og talegaver. Men hvem skal vi tro på af hr. Juncker og Dem? De foretrak at skabe en krise for bedre at kunne ride på toppen af den og tjene Deres egne interesser. Hvis De vil lede Europa, må De først holde op med at have en fod i Europa og en udenfor.
Så vi siger ja til social modernisering, men vi vil ikke have noget af Deres sociale usikkerhed. Ja til bioteknologisk udvikling, ja til et rationelt europæisk budget, ja til et rigtigt europæisk forsvar, men husk på, at den fælles landbrugspolitik er et fundament for EU, som ikke kan være viet til at forsvinde, men hvis overlevelse afhænger af dens udvikling. De ønsker at fremme bekæmpelsen af kriminaliteten og den illegale indvandring? Men hvordan skal vi tro Dem, når Det Forenede Kongerige i 10 år systematisk har modsat sig rets- og politisamarbejdet?
Og endelig, hvordan forklarer vi, at stats- og regeringslederne i deres lande på den ene side efterlyser tanken om et moratorium på Europas udvidelse, og at de på den anden side i Rådet lader alle døre stå åbne?
Hr. Blair, de europæiske borgere er ikke længere enige. Det er nu på tide at stoppe den tvetungede tale, for den har kun ført ulykker med sig, hr. Blair, De har meget at bevise, hvis De skal vinde vores tillid.
Hannes Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, hr. premierminister Tony Blair, De har fået en vanskelig arv. Vi havde i går besøg af premierminister Juncker her i Parlamentet, og vi værdsætter i høj grad hans følsomhed og hans engagement i den europæiske sag og gav ham et stort bifald. De har i dag bragt den anden halvdel af sandheden, og jeg forstår meget heraf. Og hvis mange af vores kolleger ville nedbryde de fordomme, der er blevet skabt i de seneste år, så ville de kunne tilslutte sig meget af det, der er blevet sagt her i dag.
Vi har imidlertid brug for Deres fulde engagement i Europa, Deres personlige og Deres lands engagement. Det er ikke let med den britiske presse og offentlighed, med vi har brug for og ikke , og jeg håber, De er en rådsformand, der forsvarer dette .
Lad mig nævne et par punkter. For det første er der arbejdsløsheden. De har haft en enorm succes på dette område i Storbritannien. Hvis man ser objektivt på det, må man give mig ret. De er gået fra en meget høj arbejdsløshed i Thatcher-perioden til en meget lav arbejdsløshed, en af de laveste i Europa. Det er det, vi har brug for. Vi har imidlertid også, som hr. Schulz sagde, brug for job, der giver værdighed, netop også i forbindelse med udvidelsen. Jeg er Dem meget taknemmelig for Deres positive ord om udvidelsen. Vi skal dog passe på, at der ikke opstår nye kløfter, at der ikke sker misbrug af arbejdstagere fra Østeuropa, der desværre gang på gang bliver underbetalt i ekstrem grad.
For det andet er der tjenesteydelsesdirektivet. De har fuldkommen ret. Vi har brug for et fælles marked for tjenesteydelser. Vi må imidlertid gå frem trinvis. Og vi har også brug for noget, som De ikke har nævnt, men kun omtalt indirekte, nemlig offentlige tjenesteydelser. De skal, som De selv nævner, investere massivt i offentlige tjenesteydelser, f.eks. trafik, sundhed og boliger, i Storbritannien, da der er mangler på disse områder. Det skal også foregå parallelt med tjenesteydelsessektoren, som vi liberaliserer.
Når folk ser, at dette Europa går ind for et fælles marked, men samtidig også for de offentlige tjenesteydelser, der ligger dem meget på sinde, så vil de også fuldt ud acceptere liberaliseringsskridtene.
Hvad angår udvidelsen, så har De fuldkommen ret. Vi kan ikke stoppe. Vi må imidlertid forberede udvidelsen bedre på begge områder, både i de nye medlemsstater og i de eksisterende EU-medlemsstater, for argumentet har for ofte med urette lydt, at udvidelsen er til skade for de eksisterende medlemmer. De har med rette sagt, at det ikke er rigtigt. Men vi skal også forsvare det over for vores egen befolkning.
Udenrigspolitikken har også helt afgørende betydning. Hr. premierminister, Storbritannien har traditionelt gode forbindelser til USA. Landet har især gode forbindelser til præsident Bush. Det kan være en fordel for Europa, når det står klart, at De også taler til fordel for Europa, når det står klart, at De forsvarer den europæiske holdning i Washington. Hvis De gør det, så står vi helt og holdent på Deres side.
Et af de største projekter er - som De nævnte - Mellemøsten. Vi har brug for denne fred i Mellemøsten, Mellemøsten er vores nabo. Det er ikke en eller anden region i verden. Det er vores nabo, og vi har brug for, at palæstinenserne og israelerne stifter fred. De har lovet at være meget aktiv på området. Det har De også været i de seneste måneder, men den kritiske fase starter først, når vi tænker på, at tilbagetrækningen fra Gaza er umiddelbart forestående. Set fra europæisk side må det ikke hedde og , vi skal derimod indtage en mere fremskridtsvenlig holdning her.
Og endelig: Plej de gode forbindelser til Washington, men Bruxelles ligger tættere på London, end Washington gør. Det gælder også, hvis præsident Bush har brug for Dem i Washington, vi har brug for Dem her i Bruxelles.
Chris Davies (ALDE ).
   - Hr. formand, EU kommer aldrig tættere på befolkningen, og de nationale parlamenter kan aldrig håbe på at gøre ministre ansvarlige, så længe Europas mest magtfulde lovgivende organ stadig mødes i hemmelighed. Er der noget at sige til, at folk beklager sig over et demokratisk underskud i EU, når drøftelser af nye love i Rådet foregår bag lukkede døre?
Premierministeren erkender sikkert denne mangel. Da han underskrev forfatningstraktaten, accepterede han, at Rådet bør holde offentlige møder, når det drøfter lovforslag. Der er imidlertid ikke brug for en folkeafstemning eller traktat, blot en simpel afstemning i Rådet (almindelige anliggender). Det er en let opgave at få støtte fra kun 13 medlemsstater. Det er en hurtig gevinst.
Premierministeren siger, at det er tid for EU at vælge. Jeg vil give ham et let valg mellem enten at bibeholde kulturen med hemmeligholdelse eller føre principperne om åbenhed og gennemsigtighed ud i livet.
Jillian Evans (Verts/ALE ).
   - Hr. Blair, jeg har lyttet meget nøje til Deres fremlæggelse, særlig understregningen af solidaritet i bekæmpelsen af fattigdom. Den forsinkede aftale om EU-budgettet betyder imidlertid, at min valgkreds West Wales og the Valleys, som er et mål 1-område, har mistet muligheden for fuld konvergensfinansiering efter 2007. Mens den britiske regering koncentrerede sig om at bibeholde rabatten, mistede Wales op til 3 milliarder engelske pund, og næste år er det for sent, så Det Forenede Kongeriges interesse var ikke i Wales’ interesse.
Jeg ønsker, at EU skal ændres. Vi ønsker et EU, hvor lande som Wales i sig selv kan spille en fuldstændig rolle. Det er vigtigt, at vi gør EU mere relevant for befolkningen. I overensstemmelse med det mål og i fortsættelse af det irske formandskabs eksempel, og senere den spanske regerings, opfordrer jeg det britiske formandskab til at kræve, at walisisk bliver gjort til et officielt EU-sprog. Jeg vil selv oversætte dette til walisisk, som jeg er nødt til her i Parlamentet på nuværende tidspunkt:
Eoin Ryan (UEN ).
   - Hr. formand, jeg vil ønske Dem , hr. Blair, og alt godt i det nye formandskab for EU. Vi er alle bekendt med de kommende udfordringer for EU både økonomisk og socialt. Jeg støtter det, De sagde tidligere, og jeg er enig med Dem i, at hvis vi ønsker en modning og styrkelse af den europæiske sociale model, har vi brug for pulserende økonomier. Det er indlysende for alle.
Efter begivenhederne i sidste uge opstod der imidlertid en uheldig og ophedet debat om EU's økonomiske situation. En del af debatten drejede sig desværre om den fælles landbrugspolitik. Der er meget delte meninger om den fælles landbrugspolitiks hensigtsmæssighed og langsigtede bæredygtighed, men et af dens mest ambitiøse mål er at støtte og bibeholde EU's landbrugssamfund, som er alvorligt truet.
Vi lever i en verden, hvor en halv million mennesker flytter fra et landmiljø til et bymiljø hver eneste uge. I 1970 boede 63 % af verdens befolkning på landet, i 2020 vil det være 45 %. Vi har store udfordringer foran os, ikke kun med hensyn til livskvaliteten for de mennesker, der bor i et i stigende grad urbaniseret Europa. I lyset heraf vil jeg bede Dem om, hr. Blair, at fokusere på de bymæssige problemer i stedet for afvikling af den fælles landbrugspolitik, hvilket forhåbentlig vil styrke landsamfundene i de kommende år. 
James Hugh Allister (NI ).
   - Hr. formand, efter forkastelsen af forfatningstraktaten sagde premierministeren med rette, at der nu rejser sig dybtgående problemer vedrørende EU's fremtid. På baggrund af eksemplet i sidste uge er det tydeligt, at det overcentraliserede EU ikke fungerer for tiden. Selv om hr. Juncker i går forsøgte at gøre Det Forenede Kongerige til syndebuk, er det i virkeligheden EU's strukturer og politikker, der er skæbnesvangert defekte. Jeg har en formodning om ud fra Deres tale, hr. Blair, at De ikke er rede til at se de egentlige problemer i forbindelse hermed i øjnene. Hæfteplasterpolitik duer ikke. Det burde De vide fra Nordirland. En endnu tættere union er slået fejl. Det er på tide at lade nationalstaterne få forrang i stedet for den kvælende kontrol fra Bruxelles. Det er på tide at sende nøglebeføjelser tilbage til hjemlandet. Det er på tide at vende tilbage til frihandel, ikke politisk union, som er EU's hjørnesten.
Til sidst opfordrer jeg Dem som premierminister til fortsat at stå fast og forsvare den berettigede rabat, som De kan forsvare på passende vis ud fra de foreliggende kendsgerninger …
József Szájer (PPE-DE ).
   - Hr. formand, som et af de første medlemmer fra de nye medlemsstater, der får ordet, må jeg begynde med at sige, at det ikke skyldtes de nye medlemsstater, at forfatningstraktaten eller budgetdebatten har skabt en krise i EU. Denne krise er skabt af EU med 15 medlemmer. Jeg er overbevist om, at eksemplet fra de dynamiske nye medlemsstater, som har gennemført kolossale forandringer i de seneste årtier, kan sætte nyt liv i den ofte forstenede europæiske økonomi og skabe job, vækst, et sikkert, familieorienteret og borgervenligt Europa.
Når vi leder efter en udvej, kan vi begynde med den uretfærdige og uberettigede diskrimination, der stadig findes i EU. Hr. premierminister, Deres land er et af de få, der ikke er blevet skræmt af arbejdstagere fra de nye medlemsstater. Opgaven består i straks at fjerne de forhindringer i hele Europa, som ødelægger de nye medlemsstaters borgeres frihed til at arbejde. Hr. premierminister, De sagde, at den fælles landbrugspolitik er uholdbar i sin nuværende form. Men glem ikke, at landmænd i de nye medlemsstater i dag kun modtager en brøkdel af den støtte, som de gamle medlemmer får. Vi skal reformere den fælles landbrugspolitik, men lad os starte med at fjerne de interne uligheder, og lad de polske, ungarske og estiske landmænd få samme støtte, som deres østrigske, franske eller britiske kolleger er berettiget til.
Hr. premierminister Blair og hr. kommissionsformand Barroso, De nævnte begge behovet for at gøre Europa konkurrencedygtigt. I dag ser det imidlertid ud, som om Europa har afvist konkurrencen. Vores opgave i denne forbindelse er at fjerne hindringerne for tjenesteydelsernes frie bevægelighed, for selv om tjenesteydelser udgør den største del af den europæiske økonomi, så er deres frie bevægelighed en frihed, som indtil videre kun findes på papiret. Lad os vedtage tjenesteydelsesdirektivet! Hr. premierminister, De talte om Europas fornyelse, og det var rigtigt. Lad os sammen tage fat på denne fornyelsesproces, os alle 25, uden uretfærdig, kunstig og intern diskrimination. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Formanden.
   - Kære kolleger, det glæder mig meget at byde velkommen til en delegation fra parlamentet i Kuwait under ledelse af dr. Nasser Jasem al-Sane, som har taget plads på tilhørerpladserne som en del af deres første besøg i Europa-Parlamentet. Delegationens besøg falder netop en måned efter, at parlamentet i Kuwait godkendte en anmodning fra emir Jaber al-Ahmad al-Jaber al-Sabah om at ændre valgloven, så den i højere grad afspejler forfatningen ved at sikre kvinder stemmeret og valgbarhed til nationale og lokale valg.
Europa-Parlamentet hilser denne historiske afstemning velkommen og vil opmuntre kvinderne i Kuwait til at udøve deres nyerhvervede rettigheder ved det planlagte valg i 2007.
Formanden.
   - Vi fortsætter nu med debatten om det britiske formandskabs program. 
Poul Nyrup Rasmussen (PSE ).
   - Hr. formand, man kan beskylde premierminister Tony Blair for mange ting, men ikke for at tale andre efter munden. Hr. Blair, De er en modig og stærk leder. De har fremsat Deres holdninger og den retning, De ønsker at gå. Det takker jeg Dem for.
Jeg vil gerne sige, at debatten i dag ikke bør handle om at hviske i hjørnerne eller beskylde andre for noget, som skete i går, den bør koncentrere sig om det, De sagde. Der er en ting, som bekymrer Europas borgere, og det er fremtiden, nemlig manglen på job og svar på globaliseringen. Det er Parlamentets ansvar at støtte et britisk formandskab, som har sagt følgende: Vi må skabe forandringer for at sætte folk i stand til at leve med konstante ændringer. Spørgsmålet er ikke, om der kommer forandringer, men hvilken slags forandringer der kommer. Spørgsmålet er ikke, om der kommer reformer, men hvilken slags reformer der kommer.
Hr. Blair, i min korte taletid i dag vil jeg koncentrere mig om det spørgsmål. Deres vigtigste opgave internt i Europa i de næste seks måneder bliver at skabe flere job gennem større vækst og de rette reformer. Det gælder om at gøre disse ting samtidig. Jeg ved, at selv om det lykkes Dem - hvilket jeg håber - at opnå det nye EU-budget, så ved både De og vi, at den største indsats med at skabe flere job finder sted i de enkelte stater. Det er også nationernes ansvar virkelig at fokusere på en moderniseringsproces og forene et nyt socialt fremskridt med en ny konkurrenceevne og vækst.
I dag vil jeg opfordre Dem til, som Deres første interne opgave, at formulere en ny aftale mellem regeringerne om at investere i Lissabon-processen i de næste fire år, ikke fordi traktaten kræver det, men fordi det er en forpligtelse over for befolkningerne. Hvis De under Deres formandskab kan opnå en ny aftale om målrettede investeringer for at skabe intern vækst, kombineret med en form for konsensus om den sociale model, så har De sat Dem i førersædet, og jeg håber inderligt, at De vil blive der.
Lena Ek (ALDE ).
   - Hr. formand, Lissabon-strategien er et meget vigtigt redskab til at forbedre Europas økonomiske vækst, og da vi forhandlede den i Parlamentet, gav vi meget klart udtryk for, at vi ønskede bæredygtig økonomisk vækst. På trods af dette, hr. Blair, nævnte De knap nok miljøspørgsmål i Deres tale. Vækstraten for den miljøvenligt drevne industri er to en halv gang så stor som normalt i den europæiske industri. Miljøbaserede spørgsmål er også nøglen til økonomisk vækst, så det vil jeg gerne have et signal om fra Dem, hr. Blair.
For det andet forhandler jeg om kemikaliedirektivet som ordfører. I øjeblikket er det en af de få ting, der kan levere resultater til de europæiske borgere under Deres formandskab. Derfor ville det være rigtig godt at få et klart resultat om dette for at sikre, at fremtiden ikke bliver sløret, men afklaret. 
Ian Hudghton (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, hr. premierminister, det ser ud til, at de franske og nederlandske vælgere har fået Dem til at ændre holdninger på nogle punkter. Nu siger De lige pludselig, at EU har brug for modernisering, men for ikke så længe siden fortalte De os, at det var det, forfatningen handlede om. Nu mener De, at landbrugspakken, som De tilsluttede Dem for ikke så længe siden, er uacceptabel. Nu kan De ikke tilslutte Dem et budgetkompromis, fordi det ikke er den rigtige handel for Storbritannien. Samtidig har Deres egen regering gentagne gange tilsluttet sig katastrofale aftaler, især for Skotland, f.eks. reformerne af den fælles fiskeripolitik.
Nu vi taler om katastrofer for Skotland, så vil Deres linje i budgetspørgsmålet sætte en stopper for strukturfondsmidler til Skotland i størrelsesordenen en milliard pund. Det er sandt, at EU's institutioner har brug for reformer, men det er også sandt, at forbeholdene over for EU er vokset i Skotland, fordi De har fortsat den traditionelle politik for regeringer i Det Forenede Kongerige med at sælge ud af Skotlands interesser i sammenkoblede kompromiser. Den bedste form for forfatningsreform for Skotland ville være, at vi repræsenterede os selv i EU som en uafhængig medlemsstat. 
Ryszard Czarnecki (NI ).
    -  Hr. formand, mine damer og herrer, dagen i dag er en mærkedag for Parlamentet. En vigtig tale er blevet holdt af en politiker, som ikke bruger tomme ord, eller , som bureaukraterne i Bruxelles holder så meget af. Uanset om man er enig med ham eller ej, er hans taler værd at høre på. Hr. Blair, jeg husker tydeligt den tale, De holdt i Warszawa for fire år siden på et møde med premierministrene fra Polen, Den Tjekkiske Republik, Ungarn og Slovakiet. I den tale henviste De med rette til visionen om et nationernes Europa og vendte Dem mod et supranationalt Europa. Sidstnævnte er en idé, som kun ser god ud på papiret eller i dens ophavsmænds hoveder. De har i dag behandlet Parlamentet yderst seriøst ved at udpege de aspekter i vores nuværende situation, som er illusioner, dem, som er udfordringer, og dem, som helt klart er propaganda. Der er imidlertid et punkt, hvor jeg er uenig med Dem … 
Elmar Brok (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, hr. premierminister, det er efter min mening rigtigt - og det er den europæiske befolknings budskab - at vi har brug for reformer. Vi skal give europæerne en bedre konkurrenceevne, foretage begrænsninger og undgå bureaukratisering og overregulering. Men jeg vil også gerne sige, at dette økonomisk-politisk orienterede projekt ikke står i modsætning til en forfatningstraktat. En sådan udgør snarere betingelsen for, at det lykkes, idet den skaber bedre beslutningsstrukturer, idet den skaber gennemsigtighed og i højere grad inddrager borgerne. Den giver især også bedre muligheder for, at Europa kan spille sin rolle i verden. Vi så det igen i går på Irak-konferencen.
Efter min mening skal vi derfor understrege, at der ikke er noget modsætningsforhold mellem en bedre økonomi i Europa og et politisk projekt, men at sidstnævnte ligefrem er en betingelse for førstnævnte, fordi det politiske projekt også skaber den nødvendige solidaritet til at kunne samarbejde i økonomiske anliggender. Derfor skal vi have et politisk projekt og et marked og ikke kun et politisk projekt eller kun en frihandelszone. Marked betyder, at vi har brug for moderne rammebetingelser, og at det også omfatter sociale anliggender samt miljø- og forbrugerbeskyttelse. Det er efter min mening vigtige spørgsmål, som vi også vil give et positivt svar på. Vi ønsker social markedsøkonomi og ikke nogen Manchester-liberalisme - det bør vi hele tiden have for øje.
Hr. premierminister, et sådant funktionsdygtigt Europa betyder imidlertid også, at det trækker sine grænser. Grænserne med hensyn til udvidelsen skal også ses i lyset af, hvor vi befinder os rent tidsmæssigt, så der ikke finder en for stor udvidelse sted. En for stor udvidelse ville stå i modsætning til handleevne og konkurrencedygtighed. Jeg indbyder Dem altså til at ophæve dette modsætningsforhold. Det glæder mig, at De siger, at De vil fremme det politiske projekt. Men jeg vil i denne forbindelse gerne indbyde Dem til at blive fuldt medlem af EU. Euroen er en del af EU's konkurrencedygtighed, og det ville glæde mig, hvis Storbritannien ville tilslutte sig både euroen og Schengen og således udnytte sit EU-medlemskab fuldt ud.
Pasqualina Napoletano (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, den manglende enighed om de finansielle overslag er endnu alvorligere, fordi det var Rådets første handling efter problemerne med traktatens ratificering.
At fastlægge nye politikker for Europa med færre ressourcer er ikke en løsning, og det er heller ikke en løsning at foreslå reformer - selv legitime reformer - som går ud over andres privilegier, uden at man tager sine egne op til seriøs overvejelse. På Det Europæiske Råd for nylig blev der truffet mange beslutninger om udenrigspolitikken for at imødegå ydre udfordringer, som ikke kan udsættes. Jeg håber, at dette er et tegn på ønsket om ikke at give afkald på en reel politik og udsigten til en egentlig europæisk udenrigsminister.
Hvad Irak angår, var det vigtigt, at Bruxelles-konferencen blev afholdt. Situationen i landet er dog stadig alvorlig og ude af kontrol. Det Forenede Kongerige støttede det militære indgreb og mente, at man med dette instrument kunne løse hele krisen i Mellemøsten. Det giver Dem et endnu større ansvar under Deres formandskab, når det gælder om at finde en endelig løsning på konflikten mellem Israel og Palæstina. Irak-sagen bekræfter desuden, at det er utænkeligt, at Europa spiller en international rolle uden for en multilateral kontekst. Derfor var det en alvorlig fejltagelse, at Europa tidligere stod splittet, og at en række medlemsstater nu opgiver målsætningen om et europæisk sæde i FN's kommende Sikkerhedsråd.
De sagde, at De ikke ønsker et frihandelsområde, og det er vigtigt. Risikoen for at glide i den retning ligger dog i kendsgerningerne, nemlig hvis den politiske integration stopper, hvis vi ikke kan opstille nye målsætninger, og hvis vi ikke sørger for institutioner, som er i stand til at nå dem. Dette er endnu vigtigere i et perspektiv, som jeg tror, at De deler, hr. premierminister, nemlig et stort Europa, som ikke er lukket for Balkanlandene og Tyrkiet. 
Jean-Louis Bourlanges (ALDE ).
   - Hvilket spild, hr. premierminister! De nød for kort tid siden almindelig agtelse og respekt, og De gjorde det kunststykke at skuffe Deres omgivelser, endnu inden De var begyndt. Det er faktisk dybt chokerende på et moralsk plan, at Det Forenede Kongerige vil unddrage sig den solidaritetsindsats, som alle er blevet enige om over for udvidelseslandene. Det er en økonomisk løgn at foregive, at landmændene suger blod af europæerne, når de samlede landbrugsudgifter ikke overstiger 1,3 % af de samlede offentlige udgifter i EU. Det er juridisk og politisk afvigende, at De når frem til et system, hvor De vil have reformen af en fælles politik til at afhænge af valget af budgetmæssig voldgift. Det er på anmodning af Det Forenede Kongerige, at Domstolen sagde, at det var retsgrundlaget, som skulle styre udgifterne, og ikke udgifterne, som skulle styre retsgrundlaget. Endelig vil jeg gerne sige som en besejret franskmand, der er ulykkelig over at have tabt sin folkeafstemning, at jeg hverken synes, det er særlig storsindet eller udpræget fairplay, at De vælger det tidspunkt, hvor mit land har et knæ i jorden til at indlede en offensiv imod det. De skal vide, at seks måneder ikke er for meget til at reparere de skader, som De har begået på tre dage.
Jana Bobošíková (NI ).
    -  Det glæder mig, at den defaitistiske tale om krise har givet anledning til så modige begreber som muligheder, modernisering og forandring, og at Tony Blair er parat til at tage fat på det grelle misforhold mellem EU's politikere, vores borgeres virkelige liv og den generelle udvikling i verdensøkonomien. Vores borgere er ikke interesserede i drømme, de er interesserede i leveforhold og i, om de vil have et job i fremtiden.
EU's politiks reelle effekt fremgår af følgende tal, som angår to aktuelle eksempler baseret på det forløbne år. For det første er virksomhedernes lønudgifter steget med 3,5 %. For det andet er udgiften til elektricitet steget med 5 %. Ingen af disse tal giver anledning til jubel. Jeg tror, at det britiske formandskab vil tage springet fra meget overbevisende taler til beslutsomme initiativer og dermed få EU vendt væk fra stagnationen og give det en ny retning og forbedre dets position i verden.
Afslutningsvis vil jeg gerne sige, at der er blevet sagt meget i Parlamentet om behovet for at bringe EU tættere til borgerne, og jeg vil derfor foreslå, at vi begynder at gøre det her og nu, her i Parlamentet. Vi bør afvise forslaget om en fælles statut, for det ville garantere medlemmer fra alle 25 medlemsstater samme høje løn og pension, selv om det savner enhver berettigelse. Det er at gøre grin med vores vælgere, og det svarer på ingen måde til deres ønsker. 
Jaime Mayor Oreja (PPE-DE ).
   - Hr. premierminister, lad mig begynde med at sige, at jeg glæder mig over det, som åbenbart generede den socialdemokratiske talsmand, nemlig at mange medlemmer fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater klappede ad Deres tale i morges.
Vi er mange, som mener, at vi ikke blot må gå i gang med en refleksionsfase i EU, men at vi må gå i gang med det, som De kaldte en fornyelsesperiode, og som andre ville kalde en berigtigelsesperiode, og vi kan ikke overlade fornyelsen eller berigtigelsen til dem, som ikke tror på EU. Forskellen er, at berigtigelsen skal være dybtgående og styret af vores overbevisning om, at EU er nødvendigt, og at vi ikke må handle overilet. Deres problem er, at De kun har seks måneder i formandskabet til at gennemføre en dybtgående og styret berigtigelse.
Når vi handler overilet, ender vi altid med at give andre skylden for EU's problemer, vi giver de andre institutioner skylden, og det får os altid til at holde fast ved vores egne meninger, og det er i strid med den europæiske ånd. Der er brug for en ordentlig berigtigelse. Hver enkelt institution skal kunne diagnosticere, hvad det er, der skaber afstand mellem borgerne og EU, og planlægge sit arbejde efter det. Rådet skal gøre det, Kommissionen skal gøre det, og Parlamentet skal gøre det. Og alle institutionerne skal især fokusere på, hvad det er, der fremmedgør europæerne i dag.
Det vil ikke være et enkelt lands model, der vil føre til den fremtidige genoprettelse af tilliden hos europæerne, det vil være nogle få europæiske politiske projekter, nogle få, men de vil være vigtige. EU kan ikke blive ved med at tale om alt uden at sige noget. Vi skal være i stand til at identificere de politiske problemer i forbindelse med europæernes sikkerhed, økonomisk vækst og samhørighedsproblemer.
Jeg vil afslutte med at sige, at fremskridt skridt for skridt var den centrale model for de eksemplariske europæere, som grundlagde EU. I dag må vi ikke tage et skridt baglæns, vi må se fremad og bryde rutinen, som er den værste fejl i EU's bureaukratier. 
Bernard Poignant (PSE ).
   - Hr. formand, jeg er fransk, men jeg kommer fra Bretagne, ikke at forveksle med Britannien, og jeg kommer endda fra Cornouaille ligesom hertuginde Camilla. Jeg er derfor en smule undskyldt, hr. formand. Vi har fortalt Dem om hundredårskrigen. Vi har endda bedt Dem tage en Tour de France, selv om det er en amerikaner, der kommer til at vinde. Jeg vil sige til Dem, at De skal "gøre Deres formandskab til et Austerlitz, ikke et Waterloo". Når Europa oplever en krise, taler det altid om sine værdier. Den store krise er krigen. Den store værdi er tilgivelsen. Tilgivelsen skabte traktaterne i 1950'erne.
Den anden krise i 2000 er Storeuropa. Det er efterkoldkrigstiden. Den store værdi er at dele. Og hvis man vil tale til befolkningerne om den britiske check, om denne check, så er det i orden. Lad os tale om værdierne, og lad os derefter definere politikkerne.
Det gælder beskæftigelsen, især for dem, som ikke har noget arbejde, så længe vi ikke bryder arbejdslovgivningen. At dele gælder for dem, der netop er trådt ind i Unionen, og dem, der er på vej. De har brug for vores hjælp. Det gælder for landene i Syd. Tillykke med eftergivelsen af de fattige landes gæld. Det gælder for den fælles landbrugspolitik, for jeg er ikke særlig tilfreds med, at omtrent en fjerdedel af de franske landmænd indkasserer tre fjerdedele af de europæiske midler. Hvis De kunne skabe orden i det, så tager jeg hatten af for Dem. Der er ikke kun hertug de Bedford, vi har også vores små hertuger, ser det ud til.
Det kan De imidlertid ikke klare med 1 %, det er for lidt. Bankbogen er ikke fed nok. Jeg foreslår Dem derfor at rejse til Paris. Rejs over og besøg hr. Chirac. Køb ham et måltid mad. De skal se, De skal nok blive forliget. Men den ene såvel som den anden må De, sammen med fire andre partnere, lægge en smule mere i kassen, ellers skal De få at se, at det bliver "enhver er sig selv nærmest", som kommer til at få overtaget. Og det må det ikke. 

Jorgo Chatzimarkakis (ALDE ).
   - Hr. formand, hr. premierminister Blair, for to uger siden havde vi lejlighed til at besøge Dem personligt i London og lytte til Deres tanker om rådsformandskabet. De gjorde det dengang klart for os, at det vigtige for Dem er selve indholdet. Det vigtige for Dem er selve indholdet, og det vigtige er ikke at udnytte en situation. Det står godt nok fast, at EU-søjlerne tidligere var kul, stål og landbrug, men det er ikke den vision, der driver folk. Det er ikke det Europa, vi forestiller os i dag. De går nu i den rigtige retning hen imod forskning, innovation og konkurrencedygtighed for europæerne. Den gamle fortællings tid, den gamle vision er forbi, vi har brug for en ny.
Jacques Chirac og kansler Schröder har sagt, de skammer sig over Deres adfærd. Kære Tony Blair, jeg må sige, at jeg skammer mig over min forbundskanslers adfærd på topmødet, men også over Jacques Chiracs adfærd, fordi ingen af dem ser, at vi har brug for en ny vision, således at vi egentlig er nødt til at følge Deres vej. De har udnyttet det rigtige øjeblik, og jeg vil gerne lykønske Dem og sige: Fortsæt ad dén vej!
Jacek Emil Saryusz-Wolski (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. premierminister, vi havde en drøm, en drøm om et frit og storsindet solidaritetens Europa. Det var en drøm i 50 år. Vi er skuffede over de aktuelle skænderier. I Parlamentet er det lykkedes os at komme frem med et budget, hvor vi har forenet de nationale følelser med Europas generelle interesser. Det kan godt være, vores kompromis ikke er ideelt, men det er er godt kompromis.
Problemet hænger ikke specielt sammen med nogen enkelt regering - fransk, britisk, tysk eller nogen anden. Det hænger sammen med den forkerte filosofi, som enprocentklubben har fulgt under budgetforhandlingerne. Man kan simpelthen ikke få mere Europa for færre penge. EU bør modstå fristelsen til at gøre udvidelsen til syndebuk eller offer for alle de problemer, EU står over for, om de nu vedrører forfatningen eller budgettet. Det er omvendt - de nye medlemsstater skaber dynamik og stimulerer reformerne, som er uomgængelige under alle omstændigheder. Disse lande er idealistiske omkring Europa, så det grænser til selvopofrelse. EU har brug for flere ressourcer, hvis vi skal gennemføre vores ambitioner. Hvis vi skal opbygge et politisk og økonomisk EU, skal vi ud over bogholdermentaliteten, som kun tænker i nettobidragydertermer. Vi, landene i Central- og Østeuropa, ved udmærket godt, hvad prisen for vores europæiske drøm var.
Vi har gennemlevet årtier med afsavn og overtrædelse af menneskerettigheder, og vi betalte prisen med liv, fængsel, gulag og fratagelse af rettigheder. Vi kommer fra Jaltas kulde, men klimaet i Europa er ved at blive køligt og egoistisk. Hvor meget er Europa værd? Er der to måder at fastsætte prisen for Europa på? Er det på den ene side en procent af BNI, er det rabatten, eller er det direkte bidrag? Eller er det på den anden side ikke den pris, vi betalte, nemlig forpligtelse på europæiske værdier og skæbnefællesskab? Men vi sætter Europa højere. Lad os ikke udsætte det for risiko. Den pris, vi har betalt for det, kan ikke konverteres til euro. Hvordan skal vi her et år efter EU-tiltrædelsen forklare vores borgere afstanden mellem løfter og præstationer? Hvordan kan vi lægge mere sjæl i det europæiske projekt? 
Enrique Barón Crespo (PSE ).
   - Hr. formand, hr. premierminister, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer, jeg glæder mig over Deres engagement i denne debat, hr. premierminister. Men vi er ikke begyndt på debatten i dag, vi er, for at bruge et sportsudtryk, ved halvleg, og vi skal vinde anden halvleg.
Med hensyn til forfatningen må jeg påpege, at over halvdelen af de europæiske borgere og 60 % af euroområdet har godkendt den, og jeg forstår ikke, hvorfor et ja fra 75 % af de spanske borgere er mindre værd end et nej fra 66 % af de nederlandske. Det hænger ikke sammen matematisk.
De er en mand af principper. De har godkendt en forfatning i Storbritannien, og De har fjernet vetoet fra det sociale charter. Hvad vil De gøre ved forfatningen? Vil De handle, eller vil De vente og se? Det er et spørgsmål, jeg vil bede Dem besvare.
Med hensyn til euroen, så var De så hensynsfuld ikke at tale om den. De vil være enig med mig i, at når vi taler om den sociale model, så må vi også tale om den økonomiske model. Hvad vil De gøre med hensyn til euroen?
Med hensyn til de finansielle overslag, og siden vi befinder os i et parlament, så vil jeg gerne oplyse Dem om, at forfatningen giver Parlamentet medbestemmelsesret over landbrugspolitikken, en kompetence, som vi ikke har i dag. Desuden må vi, hvis Parlamentet skal respekteres, anvende princippet om "ingen beskatning uden repræsentation", og vi må ikke gå endnu længere end den sovjetiske planlægning - at producere finansielle overslag for en periode på syv år ville være at gå længere end Gosplan, og det er uholdbart. Kommissionsformanden har ret, når han siger, at vi må finde en overgangsløsning indtil 2009. Desuden skal vi møde vælgerne på grundlag af et forsvar for vores valg.
Det er sådan, demokratiet fungerer, og jeg håber, at De aktivt vil hjælpe os med at konsolidere et mere demokratisk og gennemsigtigt Europa. 
Andrew Duff (ALDE ).
   - Hr. formand, hr. premierminister, det bliver desværre mere klart for hver dag, at den nuværende forfatningstraktat ikke vil komme til at træde i kraft. Den aktuelle tekst må opfattes som et godt først udkast, og den meget omtalte tid til eftertanke bør bruges til at forberede en genforhandling gennem et nyt konvent med et nyt mandat. Forhandlingen bør koncentrere sig om del III og bør gennemføre moderniseringen og reformen af EU's fælles økonomiske og sociale politikker, som De taler så rigtigt om. 
Antonio Tajani (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, hr. premierminister, franskmændene og hollænderne sagde ikke nej til forfatningen og forkastede ikke Europas værdier, men gav udtryk for deres negative holdning til det Europa, som vi har i dag, og som er alt for langt fra befolkningen og ofte fanget i et bureaukrati, hvor man er døv for borgernes ønsker.
Derfor må det politikkens og værdiernes Europa, som De talte om, ikke standse sit forløb og ikke give afkald på at spille en international hovedrolle og fremme freden blot på grund af nogle få nederlag.
Hvis vi skal nå de målsætninger, som vi arbejder på, er det nødvendigt med en række vigtige ændringer og betydningsfulde reformer, der kan give Europas befolkninger nogle konkrete svar. Det er kort sagt nødvendigt, at EU ikke beskæftiger sig med alle mulige småting og udsteder en lang række uforståelige direktiver. EU skal tværtimod tage de spørgsmål op, som ikke kan løses af nationalstaterne her i globaliseringens tidsalder, lige fra udenrigs- og forsvarspolitikken til indvandringsproblemerne, bekæmpelsen af terrorisme og Kinas handelsudfordringer. Også på det økonomiske område er det nødvendigt at fortsætte reformerne og følge Lissabon-processen. Målsætningen er en drastisk reduktion af arbejdsløsheden ved at yde støtte til de små og mellemstore virksomheder.
Vi er enige i Deres analyse, og vi satte pris på, at De i Deres tale gik ind for et Europa, som spiller en hovedrolle, som følger med tiden, og som holder sine løfter. Vi har et år til at vedtage budgettet, og vi kan nå det mål, som glippede i sidste uge. Samtidig må vi ikke glemme de løfter, vi har givet lande, der holder skarpt øje med EU. Bulgarien og Rumænien kan komme med i vores fælles hus i 2007, og vi kan indlede forhandlingerne med Tyrkiet, så vi får et EU, der ser mod Øst, men også mod Syd og også mod Afrika, som er et kontinent, der med store forhåbninger forventer nogle vigtige svar fra Europa. Vi må ikke trække os tilbage.
Hr. premierminister, vi er enige i Deres formandskabs indfaldsvinkel, og De kan således regne med støtte fra den italienske delegation fra Forza Italia og et aktivt samarbejde i de kommende måneder. Vi er nemlig overbeviste om, at det britiske formandskab vil sørge for, at borgernes Europa gør fremskridt.
Martine Roure (PSE ).
   - Hr. premierminister, jeg vil gerne først og fremmest udtrykke vores gruppes faste støtte til handlingsplanen mod menneskehandel. Hr. Juncker mindede os i går om, at vi havde været i stand til at udrydde slaveriet, og at vi burde være i stand til at udrydde fattigdommen. Vi insisterer på, at udryddelsen af den seksuelle udnyttelse og vold mod kvinder ligeledes bliver en af EU's absolutte prioriteter. Vi bør absolut udrydde denne uværdige plage fra vores samfund, og denne dimension skal være en integrerende del af kampen mod den illegale indvandring. Bekæmpelsen af den organiserede kriminalitet og terrorismen er ligeledes en prioritet. Vi støtter således den hurtigst mulige iværksættelse af det europæiske mandat om beviser og fælles undersøgelseshold, men vi er stadig forsigtige med udveksling af følsomme oplysninger, inklusive biometriske data. Den skrøbelige balance mellem sikkerhed og frihed skal bevares. Vores medborgere ønsker et solidarisk, beskyttende og generøst Europa. Det må vi altid have i tankerne, så vi kan opfylde deres forventninger.
Sajjad Karim (ALDE ).
   - Hr. formand, hr. premierminister, Det Forenede Kongeriges kontrolregime, som er indført af det kommende formandskab, lader hånt om uskyldsformodningen, og det kan ikke beskrives som værende i overensstemmelse med nogen europæiske opfattelser af retfærdighed og grundlæggende menneskelig værdighed. Disse drakoniske foranstaltninger efterlader EU-borgere, som aldrig er blevet anklaget for noget alvorligt, forvirrede og frataget deres rettigheder uden at vide, hvad de er under mistanke for, og den enkelte går rundt i en konstant frygt for at blive fængslet for overtrædelse af en meget bred og vagt defineret lov. Det hele er besluttet af en politiker, og det er i strid med princippet om magtens deling og retssamfundet.
Indehaveren af formandskabet bør sætte menneskerettighedsstandarderne for verden, men så sent som i denne måned har Europarådets egen kommissær for menneskerettigheder bekræftet, at vi her har en regering, som er rede til at suspendere sine egne borgeres menneskerettigheder som indeholdt i artikel 5 i det europæiske charter.
Det internationale samfund står over for et afgørende øjeblik, når det handler om at definere svaret på terrorismen, og vi europæere vil i sidste ende blive bedømt på den måde, vi behandler vores borgere på. Vil dette formandskab ikke anerkende, at dets handlinger har betydet, at en stor del af dets egen befolkning er blevet gjort til ofre og faktisk er blevet isoleret? 
Gunnar Hökmark (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. premierminister Blair, Europa i dag er bedre end nogensinde. Jeg siger dette, fordi en stor del af de aktuelle debatter handler om holdningen til udvidelsen. Jeg tilhører dem, som mener, at udvidelsen med de 10 nye medlemsstater har gjort Europa mere sikkert og mere stabilt og skabt bedre forudsætninger for fred og velstand end nogensinde før. For mig er dette et argument for at gå ind for en fortsat udvidelse og ikke et argument for nu at forsøge at lukke Europas grænser. En af de vigtigste opgaver for det nye lederskab i Europa bliver at forankre og udvikle holdningen til, hvordan Europa kan skabe øget sikkerhed og øget velstand ved at knytte de lande til sig, som nu står foran udvidelsen.
Premierminister Blair, jeg tror, at de problemer, vi i dag står over for i EU, hænger sammen med, at Europa er bedre end nogensinde før. Det betyder samtidig, at EU er en større udfordring end tidligere. Det handler ikke, som det nogle gange hævdes, om en konflikt mellem det gamle og det nye Europa eller om en konflikt mellem et frihandelseuropa og den politiske union. EU er en politisk union og skal møde sine opgaver ud fra det. Det handler i stedet om opbruddet fra det gamle EU, det gamle EU med seks, ni, 12 eller 15 medlemmer, til det aktuelle EU med 25 medlemsstater. Dette kræver respekt for variation og mangfoldighed og også en evne til at udnytte den dynamik, som findes i hele Europa. Det kræver en åbenhed over for de nye medlemslande. Det kræver en evne til at finde en fællesnævner, at satse på vidensamfundet i stedet for bidragssamfundet, at satse på de nye virksomheder i stedet for at gøre landbrugsstøtten til en hindring for den forskning og udvikling, vi har brug for. Jeg håber, på de svenske moderaters vegne, at De vil danne grundlag for det nye lederskab, som det nye Europa og det nye EU har brug for.
Jan Andersson (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne takke premierminister Blair for en inspirerende tale. Jeg er enig i, at EU har brug for forandringer. Jeg er enig i, at EU skal være mere aktivt i verden. Jeg er enig i, at EU ikke bare er et frihandelsområde, men også en politisk union. Jeg er også enig i synspunkterne om budgettet. Den britiske rabat er forældet, men landbrugspolitikken og det, vi satser på inden for landbrugspolitikken i dag, er nøjagtig lige så forældet. Også her er der behov for forandringer. Vi har brug for at satse på forskning og udvikling, kompetenceudvikling osv. Det, vi taler om på og efter vigtige møder, skal omsættes til handling.
Jeg er desuden enig i opfattelsen af det sociale Europa. Det er rigtigt, at De var med til at indføre den sociale protokol, De var med til at indføre beskæftigelsesstrategien og den aktive arbejdsmarkedspolitik i EU-samarbejdet. Alt dette var udmærket, men vi må fortsætte og finde en balance. Derfor har vi brug for et forslag om tjenesteydelsesdirektivet, som skaber balance inden for tjenesteydelseshandelen, da det er noget, vi har brug for. Samtidig har vi brug for gode betingelser på arbejdsmarkedet, høje miljøstandarder og forbrugerrettigheder.
Vi har desuden brug for et arbejdstidsdirektiv, som tager hensyn til netop det, De sagde om at kunne kombinere familieliv og arbejdsliv, så den ene part ikke arbejder sig ihjel, og så vi ikke konkurrerer på lange arbejdstider. Vi har brug for et rekrutteringsdirektiv, men ikke for at slå benene væk under rekrutteringsvirksomheder uden at skabe nogle rammebetingelser. Hvis det lykkes Dem at åbne for handelen og åbne grænserne og samtidig udvikle det sociale Europa, vil vi fra Den Socialdemokratiske Gruppe støtte Dem.
Nicholson of Winterbourne (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg glæder mig over premierministerens historiske tale. Den lover godt for et meget succesfuldt britisk formandskab.
Vil han under sin embedsperiode bygge videre på de allerede aftalte udvidelsesprogrammer? Vil han lægge særlig vægt på at sikre, at forhandlingerne med Tyrkiet bliver indledt i tide, eftersom der er så meget på spil først i oktober omkring reformer i Tyrkiet? Vil han støtte Rumænien i den sidste kraftanstrengelse af en større udholdenhedsprøve, som kan føre til tidlig tiltrædelse i januar 2007, og også for Bulgarien? Vil han bygge videre på succesen fra gårsdagens enestående konference om Irak, som viste den britiske politiks holdbarhed? Vil han bygge videre på denne succes sammen med den valgte irakiske regering og parlamentariske forsamling for at fortsætte med at støtte demokratiets vækst på Den arabiske Halvø, i Den persiske Golf og Middelhavsområdet? 
Ursula Stenzel (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. premierminister, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, den afgående rådsformand Jean-Claude Juncker fik stående klapsalver i går. De, hr. premierminister Blair, fik en overbevisende tiltrædelsesapplaus i samme hus. Det er en stor tillidserklæring fra Parlamentet, som er den sande - fordi det er den eneste direkte - borgerrepræsentation her i EU. Og i tider, hvor EU er inde i en identitetskrise - premierminister Blair, De talte selv om en ledelseskrise - er det nødvendigt at huske på, at dette Europa efter 50 års succes har brug for en tilgang og ikke så meget en tilgang. Dvs. at vi skal inddrage borgerne, ikke fremmedgøre dem. Og hvem skulle være mere velegnede til dén opgave end delegerede, der er direkte valgt? Jeg vil gerne sige til Kommissionen: Det handler ikke kun om, at Europa har brug for bedre regulering. Europa har frem for alt brug for mindre regulering. Det siger jeg imidlertid også til parlamentsmedlemmerne i venstre side af Europa-Parlamentet.
Hr. premierminister, Deres tale var overbevisende på mange punkter, navnlig med hensyn til princippet om, at den, der vil bevare det gode, må ændre meget. Her deler De princip med den rådsformand, der følger efter dem, forbundskansler Schüssel, og som har valgt det til sit motto. Jeg bifalder også, at de ønsker at mindske EU's målkonflikt efter forfatningskrisen. Deres formandskab bliver dog ikke alene målt på dets hensigter, men frem for alt på dets handlinger.
Tillad mig derfor at spørge, hvilke konkrete skridt De vil tage for at afslutte de finansielle overslag under Deres forsæde. Dernæst, hvilke skridt De påtænker at tage for at holde forfatningsprocessen i live, og endelig, hvilke svar De giver de borgere, der frygter, at EU bliver udvidet for meget. Mener De ikke, der er tale om et vist modsætningsforhold, når de nævner Tyrkiet og Kroatien i samme åndedrag? Mange borgere nærer betænkeligheder ved det store Tyrkiet, men ikke ved det lille Kroatien.
Miguel Angel Martínez Martínez (PSE ).
   - Hr. formand, premierminister Blairs præsentation var mere en række interessante overvejelser end præcise løfter for hans seks måneder i formandskabet. Jeg vil gerne kommentere hans og hans regerings målsætninger på det område, der vedrører mig som Den Socialdemokratiske Gruppes ordfører for udvikling og humanitære aktioner.
Det glæder mig, at det er en af det britiske formandskabs vigtige prioriteter at øge EU's aktioner og ressourcer inden for solidaritet med udviklingslandene og at nå millenniumudviklingsmålene - de vil blive klassificeret som en prioriteret målsætning - med bekæmpelse af fattigdommen som det vigtigste anliggende og Afrika som det vigtigste fokus, fordi Afrika er et af de centrale elementer i problemet.
Jeg har yderligere to kommentarer. For det første vil jeg gerne anerkende, at det luxembourgske formandskab har sat meget høje standarder med beslutningerne i Rådet (udviklingssamarbejde) i maj. Vi må håbe, at det britiske formandskab forstår, at disse beslutninger er et godt udgangspunkt for at fremme dets aktioner i disse seks måneder.
For det andet vil jeg gerne fremhæve og påskønne, at det britiske formandskabs prioriteter inden for det omtalte område er sammenfaldende med Socialdemokraternes. Det er ikke så mærkeligt, ikke kun fordi vores værdier er sammenfaldende, men fordi vi i måneder har samarbejdet intenst med vores kolleger i den britiske regering, Hillary Ben og Garret Thomas. Vi må håbe, at det britiske formandskab vil opretholde en tæt forbindelse til Parlamentet i disse seks måneder på dette område, så er jeg sikker på, at vi vil få flere og bedre fremskridt. 
Bill Newton Dunn (ALDE ).
   - Hr. formand, hr. premierminister, fremragende målsætninger og en glimrende tale - De har min støtte. Jeg har et minut, så jeg vil komme med en kommentar. Ved den franske folkeafstamning fik præsident Chirac 45,3 % af stemmerne for. Ved valget i Storbritannien i sidste måned fik De 35,3 %, hvilket er 10 % mindre, end Jacques Chirac fik. De er der kun på grund af en skævhed i valgsystemet i Storbritannien. De havde en programerklæring i 1997, men den ser ud til at være glemt.
Pointen er, at ingen af Dem har støtte fra flertallet i Deres egne lande. Efter Deres otte år i spidsen for Storbritannien er fjendtligheden over for og uvidenheden om Europa i landet chokerende og forfærdelig, og det må der rettes op på. Vil De ikke være så venlig at begynde at holde positive taler og forklare … jeg er ked af at se, at De ikke en gang hører efter. Vil De begynde at holde taler, som forklarer EU, i det land, som De og jeg kender bedst? 
Avril Doyle (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg byder hr. Blair velkommen og takker ham, fordi han er blevet her under hele debatten her i formiddag.
Sidste weekends politiske skænderi og manglende konklusion på topmødet var ikke værdigt for hverken Dem, hr. Blair, eller hr. Chirac. Hvor var den Tony Blair, vi så ved aftalen om , en mand med forståelse og velvilje, som kunne bringe de to parter i en umedgørlig konflikt sammen ved forhandlingsbordet, en mand, som viste et enestående mod i forbindelse med Irak-spørgsmålet, uanset vores opfattelser af rigtigt og forkert? Det er muligvis godt for Dem og Deres image hjemme, hr. Blair, at stå fast over for franskmændene og spille på de tiloversblevne historiske følelser, som finder klangbund i Storbritannien. Men husk på hundredårskrigen i middelalderen. Briterne kom ud af den med langt mindre, end de gik ind i den med. Fontainebleau var Margaret Thatchers Agincourt, da hun gik derfra med den britiske rabat, og nu, 20 år senere, er rabatten ikke en døjt værd i det britiske BNP. Alligevel, hr. Blair, er De rede til at ofre EU's budgetaftale og det europæiske projekt for fortsat at kunne være en populistisk tjener for hr. Murdoch og hans aviser.
Hvis Kohl eller Mitterrand havde været med ved bordet i sidste weekend, ville vi have haft et resultat. Vi er uden politisk styring i Europa, og den sande krise i Europa er manglen på politisk lederskab.
Hr. Blair, De har ret i, at vi skal modernisere Europas sociale model på basis af en stærk økonomi og ikke på bekostning af den. Det er sandt, at der er et stort behov for at skære ned på bestemmelserne, og at Kina investerer tre gange så meget i forskning og innovation. Imidlertid har hårkløveriet over decimalpoint på budgettet i sidste weekend lagt Europas ambitiøse syvende rammeprogram for fordobling af midlerne til forskning på is. Så meget for Lissabon-opgaven.
Hvad med den fælles landbrugspolitik, hr. Blair? Hvad har De helt præcist tænkt Dem i denne forbindelse? Forstår De den indkomstkrise, som findes hos det store flertal af vores landmænd i EU med 25 medlemmer? Har De glemt den enstemmige aftale om radikale reformer af den fælles landbrugspolitik, som De personligt støttede, og som Deres regering underskrev for bare 18 måneder siden? 
Charles Tannock (PPE-DE ).
   - Hr. formand, EU er i krise med hensyn til styring og legitimitet, og det er nu op til hr. Blair at udfylde ledelsestomrummet, nu hvor hr. Chirac og hr. Schröder er svækket på hjemmefronten og formentlig på vej ud.
Det Forenede Kongerige gør ret i at sætte spørgsmålstegn ved hele arkitekturen i EU-budgettet, som er baseret på en forvrænget og ødsel fælles landbrugspolitik, som skader landmændene i udviklingslandene. Vores rabat vil ikke blive opgivet, før der sker en radikal reform af den fælles landbrugspolitik, hvor midlerne frigøres til at tage fat på moderne prioriteter som forskning og udvikling, bekæmpelse af klimaændringerne og eksterne aktioner for at stabilisere Vestbalkan, hjælpe østeuropæiske lande som Ukraine og spirende demokratier i Mellemøsten som for eksempel Irak. Dette sker i en tid, hvor USA er ivrig efter at bygge broer med EU og har brug for vores hjælp.
Jeg håber, at Storbritannien vil prioritere det højt at sætte køreplanen for fred mellem araberne og israelerne på dagsordenen igen og bekæmpe udbredelsen af atomvåben i Iran og Nordkorea. Jeg støtter EU's udvidelse med et bredere og mere fleksibelt Europa. Jeg hilser den legendariske polske håndværker velkommen og anerkender, at det er de nye lande, som arbejder for økonomiske reformer.
Vi er nu forpligtet over for Rumænien og Bulgarien. Selv om jeg støtter Ukraines forhåbninger om EU-medlemskab, så har vi ikke fået den europæiske offentlighed med os, når det gælder udvidelsen. Jeg håber, at Det Forenede Kongerige vil lægge vægt på overtrædelser af menneskerettigheder i brutale regimer som Burma og Zimbabwe. Som Commonwealth-land har vi en særlig indflydelse på disse lande i Afrika.
På topmødet med Rusland vil det være nødvendigt at minde om landets forpligtelser i Tjetjenien, og det må bringes til at forstå, at det må respektere de tidligere satellitstaters suverænitet, for eksempel Ukraine. Hvad angår Moldova og Georgien, bør Rusland opfordres til at trække sine styrker tilbage.
Hr. Blair, De vil måske også kunne bruge noget af Deres goodwill i Tyrkiet til at løse embargoen over for Armenien og grænsespørgsmålet. Endelig må vi opretholde våbenembargoen mod Kina med dets beklagelige menneskerettighedspolitik og truslerne mod Taiwan. Opbygning af en multipolær verden med Kina og EU som modvægt til USA bør bestemt ikke spille nogen rolle i dette spørgsmål. 
Karl von Wogau (PPE-DE ).
   - Hr. formænd, hr. premierminister, EU's stats- og regeringschefer har pålagt os en tænkepause, og De, hr. premierminister, deltager også heri, idet De har udsat folkeafstemningen i Storbritannien. Ved folkeafstemningerne i Frankrig og Nederlandene spillede udvidelsen en ganske særlig rolle i diskussionen. Det ved jeg, fordi jeg selv har oplevet det. Derfor mener jeg også, at udvidelsen skal inddrages i de overvejelser, der nu foregår. Vi har en ny situation her. Vi havde Nice-traktaten. Derefter konstaterede vi, at den ikke var tilstrækkelig til 25 eller 28 medlemsstater. Vi oprettede konventet. Vi udarbejdede et udkast til en forfatning, som De støtter, hr. premierminister. Men vi ved også, at der ikke er særlig stor sandsynlighed for, at dette udkast til en forfatning vil se dagens lys i sin nuværende form. Derfor står vi over for en ny situation. Og her er der et fjerde kriterium, der har en ganske særlig betydning for tiltrædelsen, og det er det kriterium, der blev vedtaget i København, og ifølge hvilket det også skal undersøges, om Unionen selv er i stand til at klare yderligere tiltrædelser.
Hvis vi ikke har nogen forfatning, hvis vi heller ikke har nogen finansiel ordning, så må vi spørge os selv meget alvorligt, om det rent faktisk er fornuftigt at indlede tiltrædelsesforhandlingerne med Tyrkiet den 4. oktober. Vi må spørge os selv, om vi rent faktisk er i stand til at foretage en udvidelse. Dette spørgsmål må vi stille os selv i EU. Jeg og mange af mine venner mener, at dette spørgsmål helt klart skal besvares med et nej.
Nikolaos Vakalis (PPE-DE ).
   - Hr. premierminister, det var en meget inspireret tale, og jeg håber, Deres europæiske indsats vil være det samme. Jeg er dog nødt til at sige, at EU er i krise, troværdighedskrise, og jeg skal forklare hvorfor:
- I marts 2000 vedtog Det Europæiske Råd Lissabon-strategien. Ved revisionen heraf i marts i år blev det besluttet at lægge større vægt på forskning og innovation.
- I oktober 2002 i Bruxelles vedtog Det Europæiske Råd den finansielle ramme for 2007-2013 for landbruget.
- I april 2003 i Athen blev alle statslederne enige om og godkendte udvidelsen. Og nu er vi nået frem til i dag.
Lissabon-strategien: Den annulleres reelt med Rådets forslag om finansieringen.
Landbruget: De har selv sat spørgsmålstegn ved landbrugskompromiset, hr. premierminister.
Udvidelsen: De har budt de 10 nye medlemsstater velkommen, men med færre penge. Europa-Parlamentet har derimod, ved at vedtage Böge-betænkningen, vist, at det står fast ved sin overbevisning.
Hr. premierminister, jeg er enig med Dem i, at reformer, der vil gøre os mere konkurrencedygtige i international sammenhæng, er nødvendige, men vi er nødt til at kæde denne holdnings berettigelse sammen med respekt for, hvad der er vedtaget. Jeg vil gerne spørge Dem:
- For det første finder De det hensigtsmæssigt, at vi afslutter dette emne, i betragtning af at kompromiset om landbrugsmidlerne blev indgået efter gensidige og smertefulde indrømmelser, i betragtning af at det grundlæggende folkeretlige princip er princippet om "pacta sunt servanta", og i betragtning af at det er umuligt at nå frem til et nyt kompromis i dag med 25 medlemsstater og de nuværende institutionelle rammer?
- For det andet med hvilket budget agter De …
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg er meget interesseret i det værdiernes Europa, som premierministeren henviste til i sin tale i morges. Og ud over denne legitime vision findes der en anden supplerende vision for Europa (jeg ville være taknemmelig, hvis hr. Blair ville tage sin hovedtelefon på), der findes et andet legitimt Europa, som supplerer det første, som er det håndgribelige Europa, de hårde kontanters Europa, og nettobidragydernes og nettomodtagernes Europa, og den britiske rabats Europa.
Det glæder mig, at De mener, at vi i Europa ikke længere kun opfatter os selv som forbrugere på et stort marked, men som borgere i EU. Der er et kvalitativt socialt spring fra begrebet forbruger til begrebet borger, og fra begrebet fælles marked til projektet om en politisk union.
Det er klart, at der er brug for lederskab for at sende projektet i den rigtige retning, for at bringe Europa tættere på borgerne, for at finde tilbage til princippet om bæredygtig vækst og jobskabelse og for at give Europa en rolle på den internationale scene, som svarer til dets økonomiske, kommercielle, finansielle og industrielle vægt.
Hr. premierminister, Europa er ikke problemet, det er løsningen. Og vi har ikke brug for mindre Europa, men for mere Europa. Og det gælder om at sætte handling bag ordene. Hr. formand for Rådet, det er vigtigt at sætte handling bag ordene og lade de rent retoriske udtalelser bag sig, for De har underskrevet et dokument, som reducerer EU's ambitioner og budgetressourcer. Eller tror De, hr. formand, at vi vil kunne opfylde prioriteten med at fordoble midlerne til Afrika, hvis vi har færre ressourcer? Tror De, vi vil kunne opfylde prioriteten med at indføre de nødvendige økonomiske reformer, hvis vi har færre ressourcer? Tror De, at vi vil kunne møde de udfordringer, som EU står over for, med færre ressourcer?
Hr. formand, jeg ønsker det britiske formandskab held og lykke med at forene viljerne og skabe konsensus, så EU kan komme fremad, men det vil kun kunne lade sig gøre på grundlag af to perspektiver eller præmisser, nemlig for det første at tilvejebringe de nødvendige midler til at realisere vores idealer, og for det andet, hr. formand, ved at alle søger at opnå fordele på grundlag af en fælles fordel.
Margie Sudre (PPE-DE ).
   - Fat mod, hr. premierminister, jeg er den sidste, jeg håber ikke, at jeg bliver den mindste. Efter et luxembourgsk formandskab, som blev gennemført med ære af Jean-Claude Juncker, overtager De formandskabet på et yderst delikat tidspunkt for Europa. På et tidspunkt, hvor udkastet til europæisk forfatning baseret på en minutiøs genoprettelse af balancen mellem politik og økonomi synes dødfødt, ønsker jeg alligevel ikke, at vi begraver dens indhold for dybt.
Finansieringen af Unionen kan ikke afgøres ved en styrkeprøve. Udvidelsen skal finansieres på retfærdig og fornuftig vis. Skulle det være rigtigt, at Det Forenede Kongerige er det eneste land i EU-15, som har reduceret sit økonomiske nettobidrag efter udvidelsen og på den måde unddraget sig enhver bestræbelse på at genforene Europa? De har erklæret, at den britiske check ikke var urørlig, det tager vi ad notam. Men glem ikke, at den fælles landbrugspolitik allerede er blevet reformeret tre gange. De tillader måske, at jeg undrer mig over den britiske reaktion på de europæiske landmænd. Storbritannien ligger godt placeret for at vide, i hvilken grad den europæiske solidaritet kom til udtryk under de to store sanitære kriser, som vi oplevede med BSE og mund- og klovsygen, og for at vurdere EU's omkostninger til at overvinde de to katastrofer. Europas fremtid afhænger af vores evne til at sikre de 450 millioner europæere, at de alle kan få mad til rimelige priser og under sikre omstændigheder. Vi skal ikke glemme, at De lovede, at De ikke ville reducere Unionen til et kolossalt umenneskeliggjort marked. Deres forgænger mindede om, at han ønskede en integreret og solidarisk politisk Union. Må det britiske formandskab dele denne vision om vores fælles fremtid.
Formanden.
   - Hør, jeg giver ikke ordet til premierminister Blair, før De sætter Dem ned og tier stille. Den totale mangel på respekt, som De har vist Deres kolleger, som talte før …
Hr. Martin Schulz, jeg er helt klar over, hvem der ændrer dagsordenen.
Jeg må bede Dem sætte Dem ned og tie stille. Vi fortsætter ikke mødet, før De sætter Dem ned og tier stille. Og hvis De ikke gør det, må jeg tilkalde betjentene og bede Dem forlade salen. Vil det ærede medlem i gangen være venlig at sætte sig ned?
Vær venlig at lytte til, hvad formanden siger, og ikke forstyrre mødet yderligere. Jeg vil gerne bede Dem skynde Dem.
Godt. Er De klar til at lytte til hr. Blair? Så vær stille, tak. 
Tony Blair,
    Hr. formand, tak for den fremragende disciplin, De har pålagt forsamlingen.
Det ville være interessant at se, hvordan De ville klare Dem i det britiske House of Commons under spørgetiden.
Jeg takker alle, som har bidraget til denne debat. Det har i hvert fald ikke skortet på gode råd, som jeg takker Dem for. Som De sikkert ved, kommer nogle af vores kolleger på tilhørerpladserne i dag fra Kuwait, og de har netop vedtaget en lov, som det blev sagt tidligere, som for første gang giver kvinder stemmeret. De er et glimrende eksempel på, hvordan fremskridt og forandringer kan ske. Det glæder mig at se Dem her.
Desuden har mange talere bedt mig om at forsøge at opnå konsensus i Europa. Det må siges, at med den brede vifte af opfattelser bliver det noget af en udfordring. Måske var et af de mest interessante forslag, at vi skulle gøre walisisk til et af de officielle sprog i EU. Det kunne måske være en af måderne at opnå konsensus på, men vi får se.
En ting er sikker. Vores debat i dag har vakt en enorm interesse, ikke kun her i Parlamentet, men også uden for.
Jeg vil forsøge at besvare nogle af de specifikke kommentarer fra lederne og derefter komme med et kort resumé. Jeg takker kommissionsformand Barroso for hans venlige ord. Jeg er enig i den dagsorden, han har sat. Der er mange ting til fælles, som vi kan arbejde med. Min eneste kommentar til revisionsklausulen med hensyn til de kommende finansielle overslag er, at den skal være meget klar, den må ikke være flertydig. Lad os sammen arbejde for det.
Jeg takker hr. Poettering for hans venlige ord, og vi vil gøre vores bedste for at nå en aftale om nogle af de vanskelige spørgsmål, særligt de finansielle overslag. Han mindede mig om John Majors forhandlinger i 1992, så jeg var taknemmelig for, at hr. Schulz mindede om, at vi slog både ham ved valget i 1997 og tre efterfølgende ledere, men den bemærkning hører måske hjemme i et andet forum.
Med hensyn til forfatningen havde jeg ikke bemærket, at De selv sagde det, hr. formand, men hvis De sagde, som det blev refereret under debatten, at det ikke var teksten, men konteksten, så er jeg helt enig i det. På et tidspunkt bliver vi nødt til at vende tilbage til diskussionen om fornuftige regler til at styre vores arbejde i et EU med 25 medlemmer - og sågar større tal i fremtiden - og ikke 15. Sandheden er, at vi har brug for et nyt sæt regler for Europa, og derfor var den impuls, som var anledningen til forfatningen, helt korrekt. Det er imidlertid nødvendigt at få den politiske retning på plads, hvis forfatningen skal havde den støtte, den bør have.
Hr. Watson udfordrede mig med hensyn til gennemsigtighed i Rådet, og det er der med hensyn til lovgivningen helt sikkert stærke argumenter for. Lad os overveje det under vores formandskab.
Det er godt at se hr. Cohn-Bendit efter alle disse år. En gang for længe siden lyttede jeg til Deres taler, og nu lytter De til mine.
Kun historien vil vise, om det er et fremskridt eller ej!
Jeg beklager, at jeg ikke brugte mere af min tale på spørgsmålet om miljøet og klimaændringerne. Jeg håber, at vi på G8-topmødet i det mindste vil have en chance for, at disse spørgsmål kommer til at dominere diskussionen. De vil være et vigtigt aspekt af vores formandskab for EU.
Med hensyn til, hvad hr. Mote sagde om rabatten, vil jeg gentage, at vi må se på alt dette fra alle sider. Alle disse spørgsmål må løses samlet. Jeg vil blot påpege, at uden rabatten ville vi have bidraget med omkring 15 gange mere end lande af tilsvarende størrelse i de sidste 10 år, og selv med rabatten bidrager vi med mere. Hvis den slet ikke eksisterede, ville vi i løbet af de næste finansielle overslag være den største nettobidragyder. Jeg forstår Deres bekymringer, og jeg gentager, at Storbritannien vil betale sin retfærdige andel af udvidelsen. Vi støtter udvidelsen og vil bidrage til den. Spørgsmålet skal imidlertid løses på en måde, som er tilfredsstillende for alle, og særligt i forbindelse med den revision, som vi diskuterede tidligere.
Jeg beklager, at jeg ikke kan tage alle individuelle punkter op. I nogle indlæg har der været en fornemmelse af, at det kun er en disput mellem ledere baseret på personlighed eller uenigheder mellem lande. Jeg vil gerne understrege, at jeg mener, at jeg generelt set har vist gennem de sidste otte år, at jeg altid har forsøgt at opnå konsensus på europæisk niveau, og det er vigtigt, at vi gør det.
Jeg opnåede tydeligvis ikke konsensus om den bemærkning!
Jeg vil gerne beskrive det problem for Dem, som vi har i øjeblikket. Hvorfor er jeg så engageret i spørgsmålet om reformer? Fordi det haster. I Europa har vi ikke gjort os helt klart, hvad det er for en konkurrencedygtig økonomisk udvikling, vi står over for i dag. Den er alvorlig, og den er presserende!
Det er mærkeligt, hvordan ting sker, men netop i dag nævnte mange Kina, Indien osv. i deres taler. Imidlertid forstår folk nu, at situationen er alvorlig. Det er ikke bare Kina og Indien. Tag lande som Vietnam eller Thailand i dag. De forandringer, der sker i deres økonomier, er forbløffende og dramatiske. Problemet er, at man i dag er nødt til konstant at tilpasse sig til denne ændringsproces. Min bekymring er, at hvis vi ikke gør det, vil der ske to ting. For det første bliver selve den sociale model og forestillingen om social solidaritet, som vi - og jeg - tror på, bragt i fare. For det andet, hvis ikke vi kan håndtere udfordringen om forandring, og hvis vi ikke kan tilpasse os, så vil det skabe opbakning om den politik, som hr. Farage skitserede for Det Forenede Kongeriges Uafhængighedsparti. Jeg må sige til ham, at jeg er helt uenig i denne politik. Jeg ønsker ikke, at Storbritannien skulle føre en sag mod EU. Det er overhovedet ikke min hensigt. Forskellen mellem Dem og mig er meget enkel. De betragter EU's problemer som en mulighed for at ødelægge EU, jeg betragter dem som tegn på behovet for at styrke EU. Der er stor forskel på de to ting.
Jeg er klar over, som jeg har sagt i det britiske parlament og hjemme i Storbritannien, at denne debat om forandring og reform kun kan føres ud fra et proeuropæisk perspektiv. Det forstår jeg. Det er ikke nok, at alle påberåber sig Europa og siger, at hvis nogen udfordrer mine meninger, betyder det, at de er imod Europa. Som det så rigtigt blev formuleret af flere talere under debatten, så er spørgsmålet ikke, om Europa skal forandres, eller om vi tror på Europa, men hvordan Europa skal forandres, og hvad det er for et Europa, vi tror på i dag. Det er spørgsmålet for os, og det er det spørgsmål, vi skal tage fat på med ægte og målrettet seriøsitet.
Jeg vil gerne komme med en anden afsluttende bemærkning. Jeg har sagt, hvorfor jeg støtter forfatningen. Men jeg vil være ærlig. En ting, som har bekymret mig under alle disse debatter om forfatningen er, at der er en tendens til, hvilket jeg har bemærket gennem mine otte år som premierminister, at Europa nogle gange falder tilbage til institutionelle spørgsmål, når det, det i virkeligheden handler om, er politisk retning. Vi kan diskutere nogle af disse institutionelle spørgsmål i meget lang tid. Somme tider kan man også finde det hos ledere - og jeg undtager ikke mig selv - som hellere vil skyde skylden på en EU-institution, når der opstår et problem, end de vil genskabe en europæisk politik. Det er rigtigt, at vi har en tendens til at gøre det. Min pointe er, at når vi beslutter Europas retning - og det er det, de kommende måneder skal handle om, når vi skal diskutere, hvordan Europa skal håndtere disse store forandringer, så bør vi altid huske på de daglige bekymringer hos de mennesker, vi repræsenterer. De er den direkte valgte del af de europæiske institutioner. De ved, hvor vigtigt det er at svare på det, folk taler om, når man kommer hjem til valgkredsen. De taler om job, sikkerhed, kriminalitet og indvandring. De er bekymrede over forandringerne i deres dagligliv. Vi skal have klare, stærke, ordentlige politikker til at håndtere disse udfordringer. Hvis vi gør det, vil de svare med at sige, at de synes, det er fornuftigt med en ny europæisk forfatning, for så vil de forstå den politiske kontekst, som denne forfatningsdebat finder sted i. Det er et afgørende øjeblik.
Sammenfattende vil jeg kun sige, at dagens debat i Europa-Parlamentet har været glimrende. Det var en ære for mig at overvære den, jeg ved, at der er blevet fremsat mange forskellige holdninger, og at der er blevet sagt nogle kritiske ting om mig og mit formandskab. Det er en del af en sund demokratisk debat. Jeg vil blot foreslå Dem, at hvis vi kunne gentage denne debat i de enkelte lande og gå ud og komme i kontakt med vores folk og tale med dem om, hvad vi tror på, hvorfor vi mener, at Europa er nødvendigt for verden i dag, hvorfor vi ønsker at lave de nødvendige ændringer for at bringe det på linje med folks prioriteter, så vil selve debatten hjælpe Europa. Ved selve det at række ud til folk vil vi vise vores relevans, i selve det at kunne besvare deres bekymringer vil vi styrke det europæiske projekt. Jeg har virkelig været imponeret over dagens debat. Det har været et sandt privilegium at overvære den, og jeg takker, fordi De har lyttet til mig.
José Manuel Barroso,
   Hr. formand, kære parlamentsmedlemmer, hr. premierminister Blair, jeg er enig med Dem i, at det var en meget interessant og nyttig debat. Vi ved alle, at dette er en meget speciel situation. Det bør ikke opfattes som . Jeg forstår, at der er et stort behov for en ligefrem debat. Der var naturligvis forskellige opfattelser, men denne debat har vist, at der stadig er vilje til at forsøge at finde konsensus. Under denne søgen efter konsensus er det vigtigt at undgå forenklinger, såsom at sætte dem, som går ind for et frit marked, op over for dem, som går ind for socialt engagement, eller at sætte politisk integration op over for økonomisk integration. Sandheden er, at vi har behov for økonomisk integration og politisk integration.
Vi har brug for konsensus, men ikke en konsensus, som overser behovet for de hårde valg, som Europa må træffe. Der findes nu en risiko i Europa, nemlig risikoen for populisme. Nogle gange populisme til venstre mod globalisering og konkurrence udefra, nogle gange populisme til højre, bare mod fremmede og mod selve den europæiske idé. Derfor er det vigtigt, at alle, som har et ansvar i Europa, på nationalt eller europæisk niveau, bekæmper denne populisme og i fællesskab viser deres engagement i de værdier, som gør Europa til et storslået projekt.
Derfor er det vigtigt, at ansvarlige politikere bekæmper denne populisme og ikke forfalder til politik, som gør sig godt i formiddagspressen. Derfor er det vigtigt, at vi ikke bliver blokeret nu af de institutionelle problemer, vi har. Vi må fortsætte med vores program. EU må undgå lammelse. Derfor er det meget vigtigt, at der kommer en løsning på de finansielle overslag. Derfor må vi leve op til forventningerne, navnlig i de nye medlemsstater, som vender sig til os i deres søgen efter solidaritet. Det var deres forventning, og vi bør være forpligtet til at opfylde deres forventninger. Derfor har Europa brug for en ambition om reform og solidaritet. Vejen frem for Europa er ikke at undgå selve idéen om solidaritet. Uden solidaritet og samhørighed er der ikke noget EU. En union forudsætter solidaritetens mekanismer.
Jeg ser frem til at arbejde sammen med Dem, premierminister Blair, under et forhåbentlig succesrigt formandskab. De kan regne med os. Vi passer vores arbejde hver dag. Vi har gjort alt for at undgå forestillingen om, at Europa var lammet. Efter det meget vanskelige møde i Det Europæiske Råd deltog premierminister Juncker og jeg i de vellykkede topmøder i Canada og USA. I går havde vi en meget vellykket konference her om Irak. I går traf Kommissionen meget vigtige og modige beslutninger, nemlig grønbogen om energieffektivitet og en ny reform af sukkermarkederne, hvilket i øvrigt viser, at den fælles landbrugspolitik også kan reformeres.
I aften rejser jeg til Afrika, for ligesom De lægger jeg stor vægt på Afrika-spørgsmålet og vores solidaritet med dette kontinent. Jeg håber, at det også vil hjælpe Deres G8-formandskab for målene for Afrika og vores solidaritet.
For at afslutte og opsummere, så må vi reformere og forandre. Men når vi taler om reformer og forandringer, taler vi om at reformere vores økonomi og gøre den mere konkurrencedygtig. Vi taler ikke om at forandre eller reformere EU's eller Europas gamle værdier, værdierne hos vores grundlæggere af det EU, som tror på solidaritet med ambition for alle vores borgere.
Formanden.
   - Mange tak til Dem alle, fordi De deltog i denne vigtige debat.
Forhandlingen er afsluttet. 
Formanden.
   - Vi går over til afstemningen.

Carl Schlyter (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg vil blot påpege en fejl i den svenske version. Det, som i andre sprogversioner er artikel 23, stk. 2, er i den svenske version artikel 12, stk.7.

Edith Mastenbroek (PSE ).
   - Hr. formand, ganske kort, det fremgår af afstemningslisten, men jeg har erfaret, at det er godt at sige det klart. Dette er ikke et ændringsforslag om at ændre statutten, men et ændringsforslag til den lovgivningsmæssige beslutning. Uanset de rygter, der har verseret i Parlamentet, så henviser det til den udgiftsordning, der blev vedtaget i medlemsstatutten, nemlig de faktiske rejseudgifter, ikke alle udgifterne. 

Giuseppe Gargani (PPE-DE ),
    Hr. formand, jeg vil blot sige, at denne afstemning er resultatet af en lang debat her i Parlamentet, og at De har æren af at have afsluttet dette forløb. Derfor vil jeg gerne takke Dem på hele Parlamentets vegne, og jeg vil ligeledes gerne takke Kommissionen og rådsformanden. Der var kun et enkelt punkt, som vi ikke blev enige om, men jeg mener, at vi i det store og hele har fundet en balance.
Jeg vil også takke parlamentsmedlemmerne i udvalget og navnlig hr. Lehne, som har ydet et stort bidrag til opnåelsen af dette vigtige resultat, der - sådan som vi sagde i morges - bringer Parlamentet i fokus i det forenede Europa. 
Formanden. -
   Hr. Gargani, mange tak for Deres konstruktive ord. Mange tak til Dem alle, og især til det luxembourgske formandskab. 

Hannes Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, da vi tilsyneladende er den eneste gruppe, der til fulde tilslutter sig det fælles kompromis, vi har forhandlet os frem til, har jeg forespurgt hos i det mindste en del af de øvrige grupper og kan nu også på deres vegne anmode om en udsættelse af afstemningen i henhold til forretningsordenens artikel 170 - uafhængigt af om vi kommer til at stemme på et senere tidspunkt. Jeg anmoder altså i henhold til artikel 170 om en udsættelse af afstemningen.


Hannes Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, jeg anmoder om, at vi, hvis det er muligt, stemmer om de enkelte ændringsforslag , men naturligvis ikke om den endelige beslutning.
Tobias Pflüger (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, jeg kan udmærket forstå, at man vil have afstemningen hurtigt overstået, men det går alligevel ikke, fordi den indeholder en lang række forskellige punkter. Mit forslag er, at vi holder fælles afstemning om forslag 1-21. Der skal rent faktisk stemmes enkeltvis om de øvrige punkter.
Formanden.
   - Afstemningen er afsluttet. 

Michl Ebner (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har stemt mod statutten, og det af fem grunde. For det første mener jeg ikke, tidspunktet er det rigtige. Mens hele Europa diskuterer Europas fremtid, diskuterer vi fremtiden for vores finansielle ordning. For det andet er jeg mod skatteprivilegier. For det tredje er det efter min mening ikke det rigtige budskab, at vi lader vores pension betale af skatteborgerne. For det fjerde mener jeg ikke, at vi skal have en procentsats af en dommers løn. Det bør være omvendt: Dommerne bør have en procentdel af lønnen for en delegeret, der er frit valgt af det suveræne folk. Det ville jo også lyde meget bedre, hvis en dommer får 250 % af en delegerets løn. Endelig er alt dette møntet på fremtiden. Vi træffer altså beslutninger for de kommende delegerede, og det er efter min mening heller ikke helt korrekt.
Jeg mener ikke, det er noget særligt positivt resultat. Derfor har jeg stemt imod, og mange af mine kolleger, der i dag har stemt for, har helt sikkert ikke gjort det ud fra deres overbevisning, men på grund af mediernes pres, og det er også en skam!
Hiltrud Breyer (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg har også stemt mod statutten for Europa-Parlamentets medlemmer, fordi den efter min mening sender det forkerte signal. Det er det forkerte signal, at man vedtager en statut så hurtigt i skyggen af den aktuelle europæiske krise. Det er efter min mening også noget bluff - som at hælde gammel vin på nye gamle flasker - for jeg kan ikke se den store forskel i forhold til det forslag, der var indeholdt i Rothley-betænkningen.
I de sidste dage har vi flere gange hørt, at der skal dannes forskellige borgerfora med henblik på at klare Europas krise. Hvorfor danner vi ikke et borgerforum for statutten for Europa-Parlamentets medlemmer? Hvorfor ikke en internethøring? Hvis vi pålægger os selv en tænkepause i forfatningsprocessen, hvorfor gælder det så ikke også for statutten for Europa-Parlamentets medlemmer? Jeg synes stadig ikke, det er korrekt at koble den til rejseudgifterne. Det kan man holde separat, til det formål har vi ikke brug for statutten så hastigt og så overilet.
Men der er en afstemning, jeg anmoder Dem om at korrigere. Jeg er naturligvis tilhænger af, at pensionsalderen ikke nedsættes. I disse tider med besparelser og sociale forringelser kan vi absolut heller ikke formidle den slags til befolkningen. Jeg synes, vi har gjort Europa en bjørnetjeneste i dag! Jeg mener ikke, at mistilliden og politikerleden, hvad angår de europæiske institutioner, kan afhjælpes med dette.
Frank Vanhecke (NI ).
   - Hr. formand, jeg tror faktisk, at vi i dag har afgivet et fuldstændig forkert signal ved at stemme om Gargani-betænkningen om statutten for medlemmerne, ikke mindst fordi der endnu en gang gives indtryk af, at Parlamentet egentlig i meget høj grad beskæftiger sig med parlamentsmedlemmernes egne fordele. Efter min mening er den såkaldte fjernelse af en række former for misbrug for øvrigt kun et plaster på såret, i bedste fald en foreløbig lindring. I virkeligheden indbygges der for parlamentsmedlemmer endnu en gang nye privilegier, som overhovedet ikke kan forsvares. Jeg tænker f.eks. på den planlagte ordning for pensionsfonden.
Det er også et forkert signal, fordi der i hele Europa ikke er nogen, med undtagelse af en række medlemmer af Europa-Parlamentet selv, der ønsker en fælles statut for alle medlemmer af Europa-Parlamentet. Vi repræsenterer her vores befolkninger og vores medlemsstater. Hvorfor skulle vi absolut have en anden statut end medlemmerne af de nationale parlamenter, medmindre man naturligvis mener, at Europa er en superstat, hvilket jeg ikke ønsker? Hvis denne betænkning er et nyt trick for at få endnu flere mennesker til at modsætte sig det, vi efterhånden må kalde eurokrati, har den nået sit mål. 
Christoph Konrad (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, kære kolleger, i en tid, hvor EU befinder sig i en dyb krise, i en tid, hvor det ikke lykkes at opnå enighed om den europæiske forfatning, i en tid, hvor det ikke lykkes os at træffe en afgørelse om det fremtidige finansielle grundlag for EU, i en tid, hvor EU oplever store økonomiske problemer og høj arbejdsløshed, i en tid som denne beskæftiger Europa-Parlamentet sig igen med sine egne medlemmer. Længere væk fra den virkelige verden kan europæisk politik næppe komme!
Jeg har stemt mod statutten for Europa-Parlamentets medlemmer, fordi jeg er modstander af skatteprivilegier for os parlamentsmedlemmer. Jeg vil beskattes som mine vælgere og medborgere i Tyskland, og jeg vil som tysk EU-delegeret have samme betaling som mine nationale kolleger i den tyske forbundsdag.
Othmar Karas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, PPE-delegationen har stemt for statutten for Europa-Parlamentets medlemmer, fordi vi har taget resultatet af forhandlingerne mellem Parlamentet og Rådet til efterretning. Vi beklager, at Rådet har dikteret Parlamentet visse betingelser med hensyn til Rothley-betænkningen. En af disse betingelser var en reduktion af pensionen mod at give afkald på vores egne pensionsindbetalinger. Enhver ændring, som vi måtte foreslå i dag, ville fra Rådets synspunkt have bragt statutten til fald. Efter 10 års forhandlinger var det på tide, at Europa-Parlamentet også gav sig selv en statut, og at der gives lige løn for lige arbejde. Vi har tilsluttet os dette kompromis, selv om det uden tvivl havde været nødvendigt med forbedringer på mange områder.
Jens-Peter Bonde (IND/DEM ),
   . - JuniBevægelsen er stærk principiel modstander af en fælles medlemsstatut, som vil gøre medlemmer af Europa-Parlamentet til EU's repræsentanter i medlemslandene i stedet for Danmarks repræsentanter i EU.
JuniBevægelsens repræsentant har cirka 50 gange foreslået, at man skal rejse efter regning, og nu er chancen for at få dét i dette kompromis. JuniBevægelsen stemmer derfor for dette kompromis, samtidig med at vi fastholder vores principielle modstand mod statutten, som desværre blev godkendt i Nice-traktaten. 
Udo Bullmann (PSE ),
    Jeg giver min støtte til, at der skal udarbejdes en fælles statut for alle Europa-Parlamentets medlemmer. En god fælles statut er en vigtig forudsætning for et funktionsdygtigt Europa-Parlament.
En central del af en sådan statut må dog være moderne EU-bestemmelser med hensyn til de EU-delegeredes immuniteter. I det foreliggende beslutningsforslag fra Europa-Parlamentet anmodes medlemsstaterne om at gennemgå bestemmelserne i en protokol fra 1965. Forslaget til statutten mangler sådanne bestemmelser.
Det er efter min mening en central mangel, og jeg har derfor - som ved afstemningen i december 2003 - stemt mod forslaget til statutten. Skulle statutten træde i kraft i 2009, håber jeg meget, at denne mangel vil være afhjulpet i form af bindende og ens bestemmelser med hensyn til EU-delegeredes immuniteter.
Det oprindelige forslag fra hr. Rothley var ikke alene i denne henseende det aktuelle forslag entydigt overlegent. Det repræsenterede også på en lang række andre punkter en i forhold til nationale (også tyske) regler mere moderne og for borgerne mere forståelig lovgivning for Parlamentet. Dette gælder f.eks. kravet om medlemmernes egne pensionsindbetalinger, der heller ikke indgår i mange nationale parlamentsregler.
Lena Ek, Cecilia Malmström og Anders Wijkman (PPE-DE ),
    I dag har Parlamentet stemt om den længe diskuterede statut for Europa-Parlamentets medlemmer. Der er tvivlsomme indslag, men for størstedelens vedkommende er der tale om en forbedring i forhold til de gældende regler, bl.a. med hensyn til rejsegodtgørelse, skatter og pensioner. Der bliver tale om godtgørelse for faktisk afholdte rejseudgifter i stedet for en høj standardgodtgørelse. Statutten betyder også, at samtlige medlemmer får samme lønniveau fra 2009. Dette er navnlig vigtigt, for at vores kolleger fra de nye medlemslande kan få et passende lønniveau og for at mindske løngabet mellem dem, der tjener mindst, og dem, der tjener mest. Inden afstemningen var der flere gode ændringsforslag såsom kravet om en fælles statut for medlemmernes assistenter og muligheden for de medlemmer, som ønsker det, udelukkende at få godtgørelse for de faktisk afholdte udgifter allerede fra 2007, hvis de ønsker det. Vi har længe støttet en udvikling hen imod en statut for assistenter og godtgørelse af faktisk afholdte udgifter. Det vil vi også gøre i fremtiden. For at sikre, at statutten, som er et resultat af et kompromis med Rådet, går igennem, har vi dog i dag valgt at stemme mod alle de ændringsforslag, som er blevet stillet i plenarforsamlingen, og stemt for udvalgets betænkning. En ændring af kompromiset sætter enigheden i Rådet og dermed muligheden for at blive enig om statutten for medlemmerne i det hele taget over styr.
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
    Da medlemsstaternes repræsentanter og Rådet den 3. juni 2005 forpligtede sig angående statutten for Europa-Parlamentets medlemmer, har plenarforsamlingen ændret sin afgørelse af 4. juni 2003, så der indføres et månedligt vederlag, der er ens for alle medlemmer, uanset hvilket land de repræsenterer, og hvis aktuelle værdi er ca. 7.000 euro, altså omkring det dobbelte af, hvad medlemmerne af det portugisiske parlament modtager. Det vil øge afstanden mellem Europa-Parlamentets medlemmer og de forskellige landes folkevalgte politikere, selv om deres arbejde og opgaver er meget ens, hvilket vi vender os imod.
Beslutningen er ændret på enkelte punkter, som vi bifalder, især med hensyn til større gennemsigtighed ved godtgørelsen af rejseudgifter, hvor de reelle udgifter skal lægges til grund.
Europa-Parlamentets medlemmer er valgt i nationale valgkredse, hvorfor de er - og også bør blive ved med at være - tilknyttet til disse kredse. Vi er imod enhver føderalistisk opfattelse af Europa-Parlamentets medlemmers mandat, eftersom det ikke vil afspejle de store forskelle mellem EU's medlemsstater, herunder forskelle i arbejdstagernes lønniveau, mens det omvendt vil øge afstanden endnu mere mellem de valgte og de befolkninger, som de repræsenterer. 
Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
    Vi vil endnu en gang give udtryk for vores principielle holdning i denne sag.
Vi mener, at Europa-Parlamentets medlemmer skal have løn fra deres respektive nationale parlament.
Subsidiaritetsprincippet skal være vejledende. Det er op til de respektive medlemsstater at afgøre, hvilken godtgørelse der skal gives til landets parlamentsmedlemmer. De nationale godtgørelser til medlemmerne af Europa-Parlamentet er tilpasset det faktiske løn- og udgiftsniveau i den pågældende medlemsstat. Medlemmerne bør få godtgørelse fra hjemlandet og betale skat i deres respektive hjemlande.
Det er vigtigt, at medlemmerne af Europa-Parlamentet ikke betragtes som en privilegeret elite af vælgerne i hjemlandet, men at betingelserne er i nogenlunde overensstemmelse med det nationale lønniveau for tilsvarende stillinger.
Det nuværande system med rejsegodtgørelser, som ikke tager hensyn til de faktisk afholdte udgifter, men er baseret på standardgodtgørelser, er efter vores mening helt urimeligt. Parlamentsmedlemmerne skal udelukkende have godtgørelse for de faktisk afholdte udgifter i forbindelse med rejser. Systemet med rejsegodtgørelse kan reformeres, uden at der vedtages en fælles statut for Europa-Parlamentets medlemmer. Vi har stemt nej til forslaget om en fælles statut for Europa-Parlamentets medlemmer.
Lissy Gröner (PSE ),
    I mange år har Europa-Parlamentet krævet en fælles statut for Europa-Parlamentets medlemmer. Utallige gange har vi kritiseret, at repræsentanterne for den europæiske befolkning honoreres ekstremt forskelligt.
Den demokratiske udbygning af EU skal være lige meget værd for alle stater. Rådet har nu for anden gang stillet et forslag, og vi valgte parlamentsmedlemmer skal nu tilslutte os dette kompromis. Ifølge kompromiset skal godt en tredjedel af en europæisk dommers indkomst danne grundlag for parlamentsmedlemmernes indkomst. Jeg savner klare udmeldinger om, hvad den finansielle uafhængighed for parlamentsmedlemmerne er værd for europæerne. I stedet ser parlamentsmedlemmerne sig udsat for en uværdig mediekampagne. På et tidspunkt, hvor alle proeuropæiske kræfter koncentrerer sig om at overvinde problemerne med moderniseringen i det nye store Europa, vil jeg ikke lægge nogen energi i projekt "statut", som kan blive beskyldt for at være en "selvbetjeningsbutik" for os.
Jeg stemmer hverken for eller imod i den endelige afstemning.
Mathieu Grosch (PPE-DE ),
    Vedtagelsen af en statut for medlemmerne af Europa-Parlamentet er en forkert diskussion på det forkerte tidspunkt.
På nuværende tidspunkt er alle bevidste om, at EU skal diskutere sin grundlæggende orientering. Den franske og nederlandske befolknings afgørelse er bl.a. en klar henvisning til, at EU skal være tættere på borgerne, hvis det ønsker at gøre det europæiske projekt troværdigt igen. Ud fra den betragtning har jeg ingen forståelse for, at der står en forhandling om en statut for Europa-Parlamentets medlemmer på dagsordenen. Tidspunktet er mere end dårligt valgt.
Jeg bifalder forbedringen i form af, at godtgørelsen for rejseudgifter skal foretages på grundlag af de faktisk afholdte udgifter og ikke længere udbetales som et fast beløb.
Alligevel mener jeg, det er vanskeligt at give parlamentsmedlemmerne en europæisk statut, der adskiller sig fra de pågældende nationale statutter. Hvordan skal man forklare og begrunde forskellen på lønnen for et medlem af Europa-Parlamentet og lønnen for en repræsentant i et nationalt parlament?
I lyset af de aktuelle begivenheder stemmer jeg hverken for eller imod statutten for Europa-Parlamentets medlemmer.
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
    Vi har altid været imod, at der blev indført et månedligt "parlamentarikervederlag", der er ens for alle medlemmer, uanset hvilket land de repræsenterer.
Europa-Parlamentets medlemmer er valgt i nationale valgkredse og dem er de - og bør blive ved med at være - tilknyttet. Indførelse af et ensartet "parlamentarikervederlag", som er finansieret over EU's budget og beskattet af Fællesskabet, afspejler en føderalistisk opfattelse af Europa-Parlamentets medlemmers mandat og sigter på at lave det nuværende "nationale medlem af Europa-Parlamentet" om til et kommende "europæisk parlamentsmedlem".
Desuden er den sociale virkelighed i EU's medlemsstater meget forskellig, hvilket uundgåeligt vil betyde, at et "parlamentarikervederlag" på ca. 7.000 euro (ca. 1.400.000 escudos) om måneden kommer til at skabe dyb ulighed og alt for stor afstand til det lønniveau, som gælder for arbejdstagerne og de folkevalgte på nationalt og lokalt plan ikke mindst i Portugal, herunder også for medlemmerne af det portugisiske parlament, hvilket slet ikke giver mening.
Derudover bekræfter vi vores hensigt om at kæmpe for gennemsigtighed og kontrol, hvad angår brug af de midler, som Europa-Parlamentets medlemmerne råder over til udførelse af deres hverv. 
Timothy Kirkhope (PPE-DE ),
   Jeg og mine britiske konservative kolleger har vedvarende argumenteret for større gennemsigtighed og regnskabspligt med hensyn til medlemmernes gager og udgifter. Den pakke, som Retsudvalget har foreslået, er et vigtigt skridt fremad mod at opnå et fair og åbent system.
Vi konservative har altid ment, at vi bør beskattes på samme måde som vores vælgere i Det Forenede Kongerige (artikel 12, stk. 3), at vores gage skal svare til den, vores kolleger i Westminster får (artikel 29, stk. 1 og 2), og at det skal sikres, at rejseudgifterne kun refunderes med det faktisk betalte beløb (artikel 20, stk. 2). Det var konservative forslag, som blev vedtaget i udvalget, og som giver medlemsstaterne mulighed for at vedtage supplerende bestemmelser, så medlemmerne af Europa-Parlamentet arbejder på lige fod med medlemmer af de nationale parlamenter. 
Erik Meijer (GUE/NGL ),
   Vores parti, Det Socialistiske Parti i Nederlandene, stemte den 17. december 2003 imod det daværende forslag til en statut for medlemmerne. Vi var ikke imod samme løn, men den løn, der dengang blev foreslået, var alt for høj. Desuden syntes vi, det var vigtigt, at denne løn kan beskattes nationalt, og at godtgørelsen af rejseudgifterne begrænses til de faktiske udgifter. Det er nu vores erfaring, at vi hvert år kan tilbagebetale mere end det halve. I det nederlandske parlament bad vi regeringen om ikke at støtte dette dokument i Rådet.
Det forslag, som derved blev ændret, og som vi stemmer om i dag, er stadig ikke, hvad vi ønsker. Lønnen skal være lavere end 7.000 euro, og artikel 9.3 afviser vi simpelthen. Vi er klar over, at det ikke længere kan resultere i forbedringer, hvis vi stemmer nej. Nu, hvor det maksimale er opnået, betragter vi dette som en sejr i vores langvarige strid mod forkerte forslag. Hvis dette forslag vedtages, er det et nederlag for dem, som i årevis har gjort modstand, fordi de fandt en statut under deres værdighed, vederlagene og godtgørelserne af udgifterne for lave, og den finansielle kontrol for nævenyttig. Ved at stemme imod kan de tydeliggøre, at de skamløst ønsker at fylde deres egne lommer. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
    Denne betænkning drejer sig om et vigtigt spørgsmål, der bør løses, eftersom den manglende ensartethed i statutten for Europa-Parlamentets medlemmer især efter den seneste udvidelse har medført urimelig ulighed. Jeg har derfor stemt i overensstemmelse med det, som jeg finder mest relevant i dette forslag til statut for Europa-Parlamentets medlemmer.
Der er dog to forhold, som jeg gerne vil kommentere nærmere.
Dette forslag vedrører ikke den nuværende lovgivningsperiode, og der bliver en lang overgangsfase, hvilket har betydet, at jeg har kunnet træffe min beslutning ganske frit, fordi jeg ikke har skullet stemme om noget, der angik mig selv.
Dernæst er der tidspunktet. Jeg har stemt for betænkningen ved afstemningen, men hvis det havde været tidspunktet, der var blevet sat til afstemning, havde jeg stemt imod. Politik er ikke kun symbolik, men det er det også, og det forhold, at Parlamentet har besluttet at stemme om dette spørgsmål under denne alvorlige krise for de europæiske institutioner, finder jeg hverken godt eller hensigtsmæssigt. 
Carl Schlyter (Verts/ALE ),
    Jeg stemmer nej til Gargani-betænkningen, da den foreslåede statut er forbundet med uacceptable lønforhøjelser, alt for generøse pensioner og en alt for lang overgangsperiode på to mandatperioder. Den frivillige pensionfond burde desuden være blevet afskaffet med umiddelbar virkning.
I stedet burde Formandskonferencen gennemføre plenarforsamlingens beslutning om rejsegodtgørelse for faktisk afholdte udgifter i stedet for som hidtil at blokere for denne reform for at kunne anvende spørgsmålet om rejsegodtgørelse i forhandlingerne med Rådet.
Eva-Britt Svensson (GUE/NGL ),
    Principielt mener Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe, at det er forkert, at man stemmer om sin egen løn og sine egne godtgørelser.
Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe støtter, at man endelig har forslag om at fjerne standardgodtgørelsen for parlamentsmedlemmernes rejser. Det er positivt, at godtgørelse fremover skal tage udgangspunkt i de faktisk afholdte udgifter.
Derimod støtter Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe ikke forslaget om løn, da lønniveauet er for højt. Politisk tillidsvalgte må ikke blive en økonomisk elite på grund af høje godtgørelser. 
Skatten skal naturligvis betales nationalt, der skal ikke være nogen EU-skat.
Kritikken går også på et alt for gunstigt pensionssystem.
Af disse grunde stemmer jeg hverken for eller imod i den endelige afstemning.
Marianne Thyssen (PPE-DE ),
   Hr. formand, til trods for det værst tænkelige tidspunkt for afviklingen af dette vedvarende problem vedrørende en ensartet statut for medlemmerne har jeg deltaget i afstemningen og trykket på plusknappen. Jeg har stemt for, ikke fordi jeg synes, det er en fortræffelig statut, for det er det ikke. Dertil er alene graden af ensartethed utilstrækkelig. Men efter alle de gange, hvor vi har stemt i Parlamentet og bagefter måtte konstatere, at Rådet ikke var i stand til at nå til enighed, har jeg lært, at det fællesskab, vi stræber efter, ikke er gennemførligt, og at en ideel statut ikke findes. Den statut, som Retsudvalget foreslår, og som tilsyneladende nu kan regne med at blive vedtaget i Rådet, er bedre end den nuværende situation. Den sikrer nemlig den nødvendige gennemsigtighed, og den giver os omsider den eneste acceptable ordning for rejseudgifter, nemlig en ordning, som kun godtgør faktiske udgifter. Jeg er overbevist om, at alene dette udgør en tilstrækkelig grund til at stemme for, selv om det sker på det forkerte tidspunkt. 
Georgios Toussas (GUE/NGL ),
    Betænkningen om statutten for Europa-Parlamentets medlemmer, eller snarere om fastsættelsen af nye rammer for medlemmernes privilegier, er en provokation af Europas befolkninger, nu hvor den såkaldte europæiske forfatning netop er blevet stemt ned af Frankrig og Holland som et udtryk for en almen modstand hos befolkningerne mod EU’s befolkningsfjendtlige politik. Derfor har EU og Europa-Parlamentet ikke beføjelser til at træffe sådanne afgørelser.
KKE’s medlemmer af Europa-Parlamentet stemmer imod betænkningen ud fra den holdning, at medlemmerne af Parlamentet bør aflønnes af de lande, de er valgt i, som de repræsenterer og står til ansvar over for, og ikke af EU. Det er også en provokation af arbejdstagerne, der knuses af EU’s nye stormløb på arbejderklassen, at man fastsætter en minimumsløn på 7.000 euro til parlamentsmedlemmerne, samtidig med at månedslønnen i f.eks. Grækenland ligger på 572,30 euro.
Arbejdstagerne og de nederste befolkningslag bør drage deres egne konklusioner af de konservative og socialdemokratiske partiers fælles standpunkt, når de fremskynder angrebet på de lave lønninger og de lavtlønnedes levestandard for at styrke kapitalens profit og samtidig sikrer plutokratiets politiske repræsentanters privilegier. 
Kyriacos Triantaphyllides (GUE/NGL ),
    Jeg vil gøre rede for, hvorfor jeg hverken har stemt for eller imod Gargani-betænkningen: Jeg går ind for gennemsigtighed med hensyn til parlamentsmedlemmernes vederlag og kompensation. Men det skal være fuld gennemsigtighed, som er produktet af en dialog, hvorigennem de faktiske forhold, som en hvilken som helst beslutning skal bygge på, kommer frem.
I dette tilfælde har der ikke været tilstrækkelig dialog. Der er ikke blevet taget højde for alle objektive forhold. Den kompensation for rejseudgifter, der foreslås, tager f.eks. ikke højde for rejsetiden. Heller ikke for rejsens besværligheder. Forholdet mellem et parlamentsmedlems og en dommers løn tager ikke højde for parlamentsmedlemmernes indkomsttab. 
Ralf Walter (PSE ),
    Jeg støtter den hurtige vedtagelse af en statut for parlamentsmedlemmerne. Der bør være samme betingelser for alle medlemmer af Europa-Parlamentet så hurtigt som muligt.
Alligevel deltager jeg ikke i afstemningen, for jeg vil ikke gøre brug af ordningen. Jeg har påbegyndt embedet på de hidtidige betingelser, og sådan vil jeg fortsætte.

Carlos Coelho (PPE-DE ),
    Jeg glæder mig over, at den fælles beslutningsprocedure er blevet anvendt ved disse forslag, og at EF-Domstolen får beføjelse til at træffe afgørelse om grænselovgivningen, ikke mindst med hensyn til genindførelse af grænsekontrol ved de indre grænser.
En af den europæiske integrations største landvindinger er den fri bevægelighed uden grænsekontrol ved de indre grænser. En sådan kontrol må kun genindføres undtagelsesvis og midlertidigt, idet denne bestemmelse dog ikke vedrører politikontrol, der kan foregå overalt.
De ydre grænser bør udgøre et effektivt filter over for personer, der udgør en trussel imod vores samfund, idet der dog også skal sikres smidig afvikling af trafikken. Grænsekontrollen skal være effektiv og grundig, hvorfor medlemsstaterne må råde over de hertil påkrævede menneskelige og finansielle ressourcer, og den skal gennemføres under iagttagelse af de grundlæggende rettigheder.
Jeg støtter derfor Michael Cashmans betænkning, der i det store og hele ligger på linje med Kommissionens forslag om at gøre forvaltningen af de ydre grænser til et fællesskabsanliggende for at sikre, at kontrollen foregår efter de samme standarder og ensartede bestemmelser for tredjelandsstatsborgeres indrejse. 
Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
    Junilisten støtter i grove træk kompromiset mellem Rådet, Kommissionen og Parlamentet. Kodeksen præciserer på mange punkter regler, som tidligere har været uklare, fordi de stammer fra en række forskellige retskilder. Vi bifalder navnlig, at beskyttelsen mod diskriminering ved grænsekontroller øges, ligesom mulighederne for tredjelandsstatsborgere, som nægtes indrejse, for at klage over beslutninger.
Vi deler dog ikke ordførerens opfattelse af, at EF-Domstolen skal have beføjelse til at dømme i sager, som vedrører genindførelse af kontroller ved de indre grænser, og bifalder derfor, at Rådet ikke har accepteret disse forslag. Junilisten mener, at hver medlemsstat skal have lov til at forbeholde sig retten til at genindføre sine grænsekontroller, hvis den anser det for nødvendigt med henblik på at bekæmpe narkosmugling, illegal menneskehandel og ulovlig handel og - om nødvendigt - udtræde af Schengen-samarbejdet.
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ),
    Fællesskabskodeksen for passage af EU’s ydre og indre grænser gennemfører de racistiske og indvandrerfjendske beslutninger fra Sevilla og Thessaloniki om at danne et EU-fort, der er umenneskeligt og fjendtligt over for ofrene for imperialismens og den internationale monopolkapitals politik, når de forsøger at krydse EU’s grænser.
En udenlandsk statsborger, som ønsker at komme ind i og opholde sig i EU i op til tre måneder, skal ikke blot være i besiddelse af de nødvendige dokumenter, overbevise myndighederne om, at han/hun har lovlige grunde til opholdet og tilstrækkelige økonomiske midler til at leve for i det tidsrum, samt give detaljerede oplysninger om, hvor og hvordan han/hun skal opholde sig, men må heller ikke være "indberettet til Schengen-informationssystemet som uønsket" eller anses for at "udgøre en trussel mod en af medlemsstaternes offentlige orden, indre sikkerhed, offentlige sundhed eller internationale forbindelser". I betragtning af at 89 % af Schengen-informationssystemets registreringer vedrører personer uden en straffeattest (de bygger på uverificerede anklager fra "meddelere"), er der tale om en yderst vilkårlig og undertrykkende holdning til udlændinge.
EU’s indvandrerfjendske politik fremgår også af det bratte fald i antallet af godkendte asylansøgninger, af forberedelserne til oprettelsen af koncentrationslejre for indvandrere osv. EU åbner sine grænser præcis så meget, at man kan opfylde kapitalens behov for billig arbejdskraft.
ΚΚΕ stemmer imod Cashman-betænkningen.
Luís Queiró (PPE-DE ),
    Den fri bevægelighed er utvivlsomt en af de sider ved EU, som borgerne sætter størst pris på. Samtidig er indvandringen et af de politiske spørgsmål, som vi alvorligt og sobert må søge at løse.
Når dette er sagt, mener jeg, at de meget specifikke - og ret så tekniske - spørgsmål, som betænkningen omhandler, ikke er mindre væsentlige. De konkrete bestemmelser for, hvordan både den "interne" og den "eksterne" grænsekontrol skal foregå, har betydelig relevans. Det er først og fremmest vigtigt, at sikkerhed og myndighedsudøvelse ledsages af passende respekt for borgerne, hvad enten de er fra medlemsstaten selv, fra en anden medlemsstat eller fra et tredjeland. Derudover støtter jeg, at der findes undtagelsesbestemmelser, at en stat med henvisning til gyldige og velbegrundede motiver kan suspendere bestemmelsernes gennemførelse, at der er mulighed for - uden opsættende virkning - at påklage en afgørelse om nægtet indrejse, og at der findes en række bestemmelser om de her nævnte procedurer. 
Britta Thomsen (PSE ),
    De danske socialdemokrater i Europa-Parlamentet har i dag stemt for Michael Cashman betænkning om indførelse af en fællesskabskodeks for personers passage af de fælles grænser
(A6-0188/2005). Vi er dog opmærksomme på, at forslaget vedrører et område, der er omfattet af EF-traktatens afsnit IV, og derfor ikke gælder for Danmark, jf. Protokollen om Danmarks stilling. 

Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
    Betænkningen tager sigte på at skabe et retsgrundlag for samarbejde og handelsforbindelser med følgende industrilande: USA, Canada, Japan, Sydkorea, Australien og New Zeeland. Samarbejdet handler bl.a. om støtte til EU-centre. Handelssamarbejdet handler bl.a. om udveksling, konferencer og lederuddannelser.
Vi støtter EU's fælles handelspolitik, men har svært ved at begrunde de budgetterede udgifter til de nødvendige tiltag på 17 millioner euro frem til 2007. Resultatet af folkeafstemningerne i Frankrig og Nederlandene viser, at EU's bureaukrati skal mindskes. Derfor skal unødige udgifter også slettes. På denne baggrund stemmer vi nej til betænkningen.
Luís Queiró (PPE-DE ),
    Handels- og samarbejdsforbindelserne med de lande, der er omfattet af de af denne forordning dækkede programmer, er af største betydning for EU.
Evalueringerne af disse programmer er alle meget positive, og vi bør sideløbende med gode og effektive handelsmæssige forbindelser fortsat støtte denne type initiativer, der medvirker til at koordinere initiativer til støtte for forskningsaktiviteter, udveksling af unge og handelsmissioner til gavn for Europa i dag og for de kommende generationer. 

Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
    Denne betænkning er en integreret del af reformpakken for stabilitets- og vækstpagten. Der blev i rapporten "En bedre gennemførelse af stabilitets- og vækstpagten" til Det Europæiske Råds forårsmøde i marts 2005 lagt særlig vægt på de statistiske aspekter, især harmoniseringen af regnskabsstandarderne og de makroøkonomiske aggregater ved beregning af statsunderskuddet.
Ønsket om at forbedre det statistiske system i EU hænger tæt sammen med forsøget på at genskabe stabilitets- og vækstpagtens troværdighed efter de statistiske manipulationer og talrige tilfælde af kreativ regnskabsføring, der har været. For os handler det dog ikke så meget om stabilitets- og vækstpagtens troværdighed, eftersom vi mener, at stabilitets- og vækstpagten helt bør afskaffes på grund af de sociale og økonomiske følger, som den har haft.
Forordningen, der er styrket gennem Parlamentets ændringsforslag, øger Kommissionens og Eurostats beføjelser, ikke blot med hensyn til at definere og certificere de statistiske datas kvalitet, men også med hensyn til at verificere og standardisere beregningsprocedurerne, hvilket ikke mindst åbner mulighed for, at Kommissionen kan udøve direkte pres på regeringerne med henblik på at gennemføre bestemte pengepolitiske tiltag i medlemsstaterne.
Vi stemmer imod, fordi vi grundlæggende ikke kan støtte den såkaldte reform af stabilitets- og vækstpagten. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
    Alle tiltag, der forbedrer EU's styring, bør støttes og opmuntres.
Jean-Paul Gauzès' betænkning styrker bestræbelserne for at reformere det statistiske system i EU i den helt afgørende sammenhæng, som stabilitets- og vækstpagten udgør.
Det er særdeles vigtigt, at informationsudvekslingen præges af gennemsigtighed og gensidig tillid mellem de forskellige parter. Det er derfor ikke mindre vigtigt, at præcision, sammenhæng og kvalitet er de principper, der styrer indsamling, udveksling og analyse af data, og at det hele foregår i det klima af gennemsigtighed og gensidig tillid, der hersker og altid bør herske i forholdet mellem Fællesskabets institutioner og mellem disse og medlemsstaterne. 

Carlos Coelho (PPE-DE ),
    Jeg støtter dette hårdt tiltrængte initiativ efter bruddet på den våbenhvileaftale, der blev undertegnet i N'Djamena den 8. april 2004. Formålet med dette forslag er som opfølgning på FN's Sikkerhedsråds resolution 1591/2005 at indføre visse restriktive foranstaltninger mod Sudan, som tager sigte på at:
- indefryse pengemidler og økonomiske ressourcer, der tilhører personer, som vanskeliggør fredsprocessen,
- og forhindre, at personer, der udgør en trussel mod stabiliteten i regionen, rejser ind i medlemsstaterne eller foretager gennemrejse via medlemsstaterne.
Vi kan ikke tillade, at der stadig sker krænkelser af menneskerettighederne og folkeretten, og at der fortsat begås alskens grusomheder. Vi må træffe alle de foranstaltninger, der er i vor magt, for at få freden genoprettet i Darfur.
Samtidig må vi være opmærksomme på, at der af humanitære årsager må ydes særlig nødhjælp. 

Luís Queiró (PPE-DE ),
    De holdninger, som staterne og de internationale institutioner udviser, vejer altid tungere end deres ord. I konflikter mærker ofrene det mere end nogen. Derfor stemmer jeg ikke kun for, men udtrykker også mit håb om, at disse foranstaltninger må få den ønskede effekt, hvilket alle 25 medlemsstater bør bidrage til. Der er ikke og bør heller ikke være nationale interesser, der står i vejen for fred og menneskerettigheder. 

Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
    Junilisten støtter FN's to beslutninger om Darfur og Congo, som betyder, at personer, som hindrer fredsprocessen, krænker humanitær ret og menneskerettigheder eller bryder våbenembargoer, skal forhindres i at rejse inden for medlemsstaternes territorium, og at de midler, finansielle aktiver og økonomiske ressourcer, som kan kobles til dem, spærres.
Vi vil dog ikke medvirke til at udvikle en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik for EU. Samtlige medlemsstater er forpligtede til at gennemføre de foranstaltninger, der besluttes af FN's Sikkerhedsråd med støtte i kapitel VII i FN's charter, hvorfor en fælles beslutning på EU-plan ikke er nødvendig.
Junilisten har derfor stemt nej til betænkningerne. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
    Denne sags betydning er omvendt proportional med den hurtighed, hvormed det internationale samfund har reageret over for den tragiske situation i Darfur i Sudan. Det har jeg påpeget, hver gang Europa-Parlamentet har behandlet sagen, og jeg støtter derfor også denne betænkning, som jeg håber vil få den ønskede effekt. 

Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
    Som jeg allerede nævnte ved førstebehandlingen af denne betænkning, er reformen af stabilitets- og vækstpagten utilstrækkelig. Man har bekræftet mål og kriterier og har først og fremmest givet mere tid. I stedet skulle man have suspenderet stabilitets- og vækstpagten og gennemført et dybtgående brud med de fremherskende økonomiske og monetære politikker med henblik på at skabe en makroøkonomisk ramme til fremme af bæredygtig økonomisk vækst og beskæftigelse. Det er ikke tilfældet. Procedurerne ved uforholdsmæssigt stort underskud iværksættes fortsat, navnlig over for Portugal, med den forværrende omstændighed, at de tjener som begrundelse for nedskæringer i de fremlagte stabilitetsprogrammer i f.eks. Portugal, hvor man ikke blot hæver skatterne, men også har indledt et generalangreb på den offentlige sektor, især de offentligt ansatte.
Man vil stadig ikke tage ved lære. Selv om reformen af stabilitets- og vækstpagten er kosmetisk, er det alligevel positivt, at man har forkastet ordførerens maksimalistiske forslag om at styrke stabilitets- og vækstpagten, lægge større vægt på gældskriteriet og afveje de oplysninger, som regeringerne giver, over for de oplysninger, som hidrører fra de respektive centralbanker. 
Astrid Lulling (PPE-DE ),
    Rådets afvisning af at tage det mindste ændringsforslag fra Europa-Parlamentet i betragtning er ikke blot en overlegen handling, men også et anslag mod ånden i reformen af stabilitetspagten. Faktisk fastslår det afbalancerede resultat, som det luxembourgske formandskab er nået frem til, en fleksibilisering af proceduren for uforholdsmæssigt store budgetunderskud, men det omfatter samtidig øget overvågning af budgetstillingerne med den simple, men helt igennem fornuftige og sande tanke, at der skal spares i år med fede køer for at kunne stå imod i år med magre køer. Der er kun det problem, at bekræftelsen af dette princip skal omsættes til virkelighed i disse tekster. Det er præcis her, skoen trykker!
Efter den enstemmige aftale i Rådet ser det ud til, at nogle medlemsstater ikke holder ord og forsøger at opgive den særlige opmærksomhed, som fremover skal ydes den offentlige gæld.
Det er et modbydeligt signal at sende, ikke mindst i disse urolige tider. Euroens stabilitet vil lide under det. Under disse omstændigheder foreslår ordføreren intet andet end at genspecificere den forpligtelse, der er indgået med hensyn til den offentlige gæld. Jeg kan kun støtte ham i den retning, selv om jeg ikke har noget at bebrejde formandskabet, som ikke har begået nogen fejl i denne sag.
Luís Queiró (PPE-DE ),
    Jeg har stemt for Othmar Karas' betænkning, fordi jeg mener, at det er særdeles vigtigt at få løst de spørgsmål, som revisionen af stabilitets- og vækstpagten har rejst igennem de seneste år.
Reformen af stabilitets- og vækstpagten fordrer, at der lægges større vægt på gælden og på sammenligningen mellem de statistiske oplysninger, som de nationale centralbanker leverer til Den Europæiske Centralbank, og de oplysninger, som medlemsstaterne leverer til Eurostat.
Reformen af stabilitets- og vækstpagten bør involvere alle relevante aktører, og alle oplysninger om udviklingen i medlemsstaternes økonomi må være utvetydige og gennemsigtige, så vi i tide kan gribe ind med foranstaltninger og økonomiske reformer, der fremmer udvikling og sund økonomisk vækst i vores samfund. 

Luís Queiró (PPE-DE ),
    Petr Duchoňs betænkning omhandler spørgsmål af overordentlig stor betydning for de økonomiske aktiviteters fremtid i Europa. Beskyttelsen af Fællesskabets økonomiske interesser er afgørende i bekæmpelsen af svig og enhver anden ulovlig aktivitet, der skader dets finansielle interesser.
Jeg mener derfor, at denne betænkning styrker de eksisterende foranstaltninger for samarbejde og informationsudveksling, der er afgørende for bekæmpelsen af denne ulovlige aktivitet. Her er det også på sin plads at fremhæve OLAF's centrale rolle som den EU-instans, der kan fremme informationsudvekslingen. Jeg har således stemt for denne betænkning. 

Sérgio Marques (PPE-DE ),
    Næsten halvdelen af alle midler til bistand til de fattige lande hidrører fra EU og dens medlemsstater, der således er den største bistandsyder i verden. EU benytter også handel til at fremme udvikling ved at åbne sine markeder for de fattige landes eksport og opmuntrer dem til at øge samhandelen med hinanden.
Formålet med forslaget til forordning om adgangen til EU’s eksterne bistand er en yderligere afbinding af Fællesskabets støtte på områder, der er omfattet af udbudsprocedurer for varer og tjenester med henblik på ekstern bistand.
Sigtet er at fastlægge leverandørernes adgang til samtlige bistandsprogrammer, der finansieres over EU's budget, og fastsætte regler for personers og varers støtteberettigelse under instrumenterne samt kriterier og fravigelser.
Jeg støtter derfor Michael Gahlers betænkning, der fremhæver, at en fuldstændig afbinding af denne bistand kan gøre denne bistand to til tre milliarder dollars mere effektiv. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
    Det, som jeg finder mest relevant i denne sag, og det, som begrunder, at jeg stemmer for, er min overbevising om, at afbindingen vil gøre Fællesskabets bistand mere effektiv. Mere end politiske begrundelser er det den ved undersøgelser bekræftede formodning om, at vi får et bedre resultat uden overhovedet at udvide budgettet ved blot at gøre det mere økonomisk rationelt, hvilket jeg bifalder. 

Jens-Peter Bonde (IND/DEM ),
   . - På det foreliggende mener vi, at NAFO har ret i, at der er brug for en genopretningsplan for hellefisk. Derfor stemmer vi ikke i mod, at der lovgives i EU. Men vi kan heller ikke stemme for, fordi der på ingen måde er sandsynlighed for, at denne genopretningsplan som andre genopretningsplaner i EU's fiskeripolitik virker. Vi mener, at EU's fiskeripolitik har spillet fallit; på trods af omfattende foranstaltninger og bureaukrati er bestandene stadig truet. Det kan skyldes, at et isoleret indgreb i form af kvoter har medført stigende udsmid og der sker en skjult overførsel og omsætning af kvoter og rettigheder, og dertil lægges den store usikkerhed der knytter sig til bifangster i andre fiskerier. Derfor kan vi heller ikke stemme for en rapport der fortsætter EU's fiskeripolitik uantastet. Vi mener, at der er brug for at Parlamentet stiller krav om en evaluering af EU's fiskeripolitik, herunder genopretningsplanerne. 
Duarte Freitas (PPE-DE ),
    Det videnskabelige råd under Organisationen for Fiskeriet i det Nordvestlige Atlanterhav (NAFO) har vedtaget en 15-års genopbygningsplan for hellefisk, der indebærer, at TAC'en skal reduceres gradvist for denne art. Planerne, der allerede er foreløbigt overført til fællesskabslovgivning, afventer nu permanent forpligtende status.
Selv om jeg mener, at lovgivningsforslaget er i samklang med den nye fælles fiskeripolitik, støtter jeg ikke visse dele af Kommissionens forslag, der vil være til skade for Fællesskabets fiskere. Jeg tænker konkret på reduktionen fra 20 % til 5 % for den tilladte tolerancemargen mellem vurderingen af den ombordværende mængde og den i logbogen faktisk anførte mængde. Da NAFO ikke har fastlagt denne margen, har jeg altid ment, at en sådan foranstaltning ville forskelsbehandle Fællesskabets fiskere.
Jeg glæder mig derfor over, at forslagets artikel 8 udgår, og jeg mener, at Europa-Parlamentet har gjort den oprindelige tekst mere afbalanceret og retfærdig. 
Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
    Vi er modstandere af EU's fælles fiskeripolitik. Vi har dog valgt at støtte betænkningen, da Parlamentets holdning ligger tættere på den genopretningsplan, som er vedtaget af Organisationen for Fiskeriet i det Nordvestlige Atlanterhav (NAFO), end Kommissionens forslag gør.
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
    Den fiskerizone, som denne regionale fiskeriorganisation forvalter, er af enorm betydning for den portugisiske fiskerflåde.
Planen indebærer ikke blot, at TAC'erne skal reduceres, men også yderligere kontrolforanstaltninger, hvilket uundgåeligt vil få sociale og økonomiske følger. Ligesom det har været tilfældet ved andre genopretningsplaner for truede bestande, mener vi derfor, at det ud over at sikre fiskebestandenes bæredygtighed og troværdige videnskabelige oplysninger også er meget vigtigt at sørge for passende sociale og økonomiske foranstaltninger til støtte for de flåder, der berøres af begrænsninger i fiskeriet eller midlertidig indstilling af deres aktivitet.
Vi støtter Parlamentets forslag, der forbedrer punkter, hvor vi ikke kunne støtte Kommissionens forslag:
- ingen selvbegrænsninger for EU-landenes flåder, som er større end de andre flåder, der opererer i de samme farvande (det er uforståeligt, at Kommissionen vil være "mere papistisk end paven" ved at indføre flere foranstaltninger end NAFO-planen, og en ensidig begrænsning af tolerancemargenerne er uacceptabel);
- sikkerhed for, at TAC'erne kan blive justeret opad, hvis der registreres en genoprettelse af den pågældende bestand. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
    Henrik Dam Kristensens betænkning omhandler en problematik af allerstørste betydning for Portugal. Jeg har stemt for denne betænkning, der drejer sig om fiskerispørgsmål i et område, hvor de EF-fartøjer, der opererer, næsten udelukkende er portugisiske eller spanske. 

Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
    Desværre nægter Europa-Parlamentets flertal at indse den tillidskrise, der er mellem borgerne og de europæiske institutioner, og som de seneste folkeafstemninger om eksudkastet til den såkaldte europæiske forfatning er udtryk for.
Man fastholder således forslaget om revision af Lissabon-strategien, hvori der indgår forslag som Bolkestein-direktivet, tilrettelæggelse af arbejdstiden og adgang til markedet for havnetjenester, i stedet for at kræve, at Kommissionen og Rådet trækker dem tilbage.
Man støtter også Rådets beslutning om retningslinjer for beskæftigelsen, som beklageligvis udelader lige rettigheder og muligheder for mænd og kvinder, særlig med hensyn til adgang til beskæftigelse, aflønning og forfremmelse.
Man fremmer ligeledes projekter som stabilitets- og vækstpagten og et fleksibelt arbejdsmarked, som vi er imod. 
Marie-Noëlle Lienemann (PSE ),
    Den egentlige krise, som underminerer Europa, er arbejdsløshed, social usikkerhed og destabilisering af de offentlige tjenester.
Befolkningerne minder lederne om deres eksistens. De, der har stemt nej i Frankrig, kræver en dybtgående omstrukturering af den europæiske konstruktion og en genforhandling af traktaten ... Tænkepausen skal benyttes til dette formål. Det første krav er af social art, nemlig at skabe vækst og beskæftigelse uden at gøre arbejdsvilkårene alt for fleksible og uden at trække vores sociale model nedad. De retningslinjer for vækst og beskæftigelse, som blev vedtaget på topmødet, går imidlertid fuldstændigt imod dette mål.
Mens lønmodtagerne kræver garantier og et stop for ultraliberalismen, "fortsætter vi som før".
Vi skulle have trukket Bolkestein-direktivet tilbage sammen med direktivet om tilrettelæggelse af arbejdstiden og i stedet foreslå en social traktat. Rådet er døvt over for befolkningernes forventninger.
Hvis vi skal ud af den blindgyde, vi befinder os i, må vi øge det europæiske budget med henblik på at skabe nyt liv og samhørighed.
Så længe budgettet afhænger af staternes indtægter, vil blokeringerne være stærkere end den almene interesse. Alternativet til en europæisk skat er et europæisk lån.
Zita Pleštinská (PPE-DE ),
    Jeg kunne ikke støtte beslutningen om resultatet af Det Europæiske Råd i Bruxelles den 16.-17. juni 2005 på grund af dens overdrevne formalitet og brug af kancellistil. Den er pakket ind i komplekst bureaukratisk sprog, så den faktisk er blottet for indhold. De enkelte punkter er ikke formuleret på en klar og fornuftig måde, som kunne give forståelige svar eller udveje ud af den komplekse situation, som Europa befinder sig i efter de to mislykkede folkeafstemninger om forfatningstraktaten og den manglende vedtagelse af budgettet for 2007-2013. Grundlæggende principper i forbindelse med det indre marked er ikke nævnt, for eksempel tilgangen til tjenesteydelsesdirektivet. Man nævner ikke vigtigheden af en regionalpolitik og de strukturelle tiltag, som er afgørende for forskellen mellem de udviklede regioner og de regioner, som halter bagefter. Lissabon-strategien er endnu en gang en række tomme floskler, og det nævnes ikke, hvordan man vil gennemføre den. Hvis vi ønsker, at politikken skal være forståelig for Europas borgere, må vi ændre den bureaukratiske retorik i vores beslutninger og formulere dem på et sprog, som folk kan forstå. Først da vil vi kunne genvinde deres tillid. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
    Når jeg har stemt imod forslaget til beslutning i denne sag, skyldes det på ingen måde utilfredshed med det luxembourgske formandskab for Rådet. Jeg tror, at vi desangående alle vil medgive, at den megen ros til den luxembourgske premierminister har været velbegrundet.
Europa-Parlamentets medlemmer kan ikke tillade sig at ignorere de seneste begivenheder - den dobbelte forkastelse af forfatningstraktaten i Frankrig og Holland og den manglende vedtagelse af de finansielle overslag for 2007-2013. Virkeligheden er ikke en detalje. Den, der læser den vedtagne beslutning, får det indtryk, at Europa-Parlamentet ikke ved, hvad der foregår, eller mener, at borgerne ikke gør det. Ingen af delene er rigtigt, i hvert fald ikke for mit vedkommende eller for den fraktion, som jeg tilhører.
Det Europæiske Råd skulle have reageret på Europas nuværende krise med særlig dygtighed og forståelse for borgernes følelser, men det skete desværre ikke. Tilbage står håbet om, at denne krise rummer mulighed for nye og bedre løsninger. Det tror jeg på. 

Charlotte Cederschiöld, Christofer Fjellner, Gunnar Hökmark og Anna Ibrisagic (PPE-DE ),
    De Moderate har i dag stemt for betænkningen om forskning på sikkerhedsområdet. Vi mener, det er vigtigt at udvikle et struktureret og hensigtsmæssigt sikkerhedsforskningsprogram med henblik på bl.a. at garantere EU's troværdighed og en kvalificeret efterretningsevne inden for den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik.
Derimod modsætter vi os visse formuleringer i betænkningen, dels dem, der vedrører budgetbevillingerne til sikkerhedsforskningen, som ordføreren kobler til en procentdel af BNP, dels dem, der vedrører verdensomspændende observation og dataindsamling. 
Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Betænkningen tager sigte på at udvikle et europæisk sikkerhedsforskningsprogram (ESFP), som skal indledes i 2007. Vi er ikke principielle modstandere af en fælles forskningsindsats på europæisk niveau, men vi er modstandere af, at hensigten med ESFP er at bidrage til et integreret europæisk forsvarsmarked. Derfor vælger vi at stemme nej til betænkningen som helhed.
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
    Der er tale om en initiativbetænkning fra Europa-Parlamentet, som støtter, at der lanceres et europæisk sikkerhedsforskningsprogram i 2007, og at Fællesskabet finansierer et "europæisk program for sikkerhedsforskning" inden for rammerne af "den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik" og det, der kaldes "den europæiske sikkerhedsstrategi" og "Haag-programmet".
Formålet er således øget forskning på områder som dataindsamling og -lagring, overvågning, spionage, sikkerhed og "krisestyring", hvor det bliver endnu et led i den igangværende militarisering og sikkerhedspolitisering af EU under påskud af "kampen mod terror" i samarbejde med USA.
Derfor har vores gruppe stemt imod. 
Sérgio Marques (PPE-DE ),
    På baggrund af de seneste begivenheder i verden er sikkerhedsspørgsmålet blevet helt centralt, og medlemsstaterne må forholde sig til nye former for trusler mod deres sikkerhed.
Europa investerer imidlertid ikke tilstrækkeligt i forskning og udvikling på forsvarsområdet. Udgifterne til forskning og udvikling på forsvarsområdet er derimod forblevet uændrede eller er ligefrem gået ned inden for det seneste tiår.
Jeg takker derfor Bogdan Adam Klich for denne betænkning, der støtter Kommissionens forslag om, at der allerede i 2007 lanceres et europæisk sikkerhedsforskningsprogram, der kan imødegå de aktuelle sikkerhedsudfordringer og samtidig bidrage til vækst og den europæiske økonomis konkurrenceevne.
Det europæiske sikkerhedsforskningsprogram skal involvere de relevante aktører inden for sikkerhedsforskningen og råde over en hensigtsmæssig finansiering for at opnå størst mulig kontinuitet i tiden fremover og sikre de bedste resultater. 
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ),
    Med betænkningen bliver også forskningssektoren anvendt til at tjene EU’s imperialistiske politik, samtidig med at man sikrer finansiel støtte til kapitalen på dette område ved at afsætte 1 milliard euro fra skatten betalt af arbejdstagerne og de nederste befolkningslag i EU’s medlemslande.
"Sikkerhed" og "trusler" anvendes som påskud til at fremme Europas militarisering yderligere, og forbedret teknologi anvendes til at støtte aggressive handlinger og forstærke EU’s militære styrke, så EU er bedre rustet i konkurrencen med USA om kontrollen af markeder og lande. Samtidig giver man udtryk for, at det er vanskeligt at skelne mellem intern og ekstern sikkerhed, og anvender også forskningen til at forbedre den interne undertrykkelse af den folkelige bevægelse i medlemsstaterne.
Alle systemer, også i rummet med det satellitbaserede radionavigationssystem, bliver sat til at tjene programmet for sikkerhedsforskning.
KKE’s medlemmer af Europa-Parlamentet stemmer imod betænkningen. EU’s befolkninger bør intensivere kampen mod EU og modstanden mod EU’s imperialistiske politik. 
Tobias Pflüger (GUE/NGL ),
   Det er virkelig ikke noget fremskridt for freden, at Klich-betænkningen kræver et årligt fællesskabsbudget på mindst 1 milliard euro til militæret og såkaldt sikkerhedsforskning. Parlamentets beslutning er endnu værre end Kommissionens forslag. Det er uhyrligt at forsøge at lukke hullet i militærudgifter mellem EU og USA. Det ville betyde, at EU hvert år skulle bruge endnu mere på våbenforskning.
EU bliver mere og mere militariseret. At bruge en milliard euro mere på våbenforskning ville være endnu et skridt i denne retning. Da befolkningerne i Frankrig og Nederlandene forkastede forfatningstraktaten, forkastede de også den militarisering af EU, som er indeholdt i traktaten. Det er en skandale, at fortalerne for dette militariserede EU blot upåvirket fortsætter med deres planer. I stedet for at foregive at skabe job med store udgifter til våben, bør EU bruge mere på civile forskningsprogrammer og ikke følge i USA's fodspor. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
    Europa må vænne sig til, at sikkerhed har en pris, og at vores sikkerhedsbehov retfærdiggør denne pris. Uden at det skal berøre vores relationer og alliancer, særlig vores atlantiske partnerskab, må Europa investere i borgernes sikkerhed, og dét betyder nødvendigvis investering i forskning, et område, hvor Europa beklageligvis ikke har udvist tilstrækkeligt engagement eller effektivitet.
I lyset af vores placering i verden og ud fra disse overvejelser mener jeg, at denne betænkning afspejler sådanne bestræbelser og lægger op til en indsats, der kommer disse behov i møde. Jeg har derfor stemt for. 

Andreas Mölzer (NI ),
    Vi lever i en tidsalder med en rasende teknologisk udvikling - men lige så hurtigt udvikler kriminaliteten sig. F.eks. er muligvis 800.000 europæere berørt af det seneste tyveri af kreditkortoplysninger. Hvis vi indfører elektroniske helbredskort, kunne de være det næste mål for organiserede bander. Cyberkriminalitet såsom illegal download, spam, spyware og børnepornografi blomstrer, og kun 1-2 % af de strafbare handlinger, der begås på internettet, bliver nogensinde opdaget.
Det, der i denne forbindelse er særligt forfærdende, er den udbredte uvidenhed. Der er stadig alt for mange brugere, der er ofre for e-mail-angreb og giver svindlere deres bankoplysninger. I god tro åbner de ikke blot døren for følsomme oplysninger, men ofte også til deres egen bankkonto.
Ifølge den seneste Eurobarometer-undersøgelse har 40 % af de østrigske forældre ingen anelse om, hvorfra de får information om sikker anvendelse af internettet og kan anmelde forbudt indhold. Men det er de ikke alene om: Undersøgelser har vist, at amerikanske myndigheder ved lige så lidt om, hvornår og over for hvem de skal anmelde tilfælde af cyberkriminalitet.
At eftersøge web-forbrydere er som at lede efter en nål i en høstak. Derfor er det så vigtigt, at vi indleder en informationsoffensiv, så brugerne ikke kun undgår internetsnarer, men også kan medvirke til at bekæmpe internetkriminaliteten.
Luís Queiró (PPE-DE ),
    Jeg har stemt for Catherine Trautmanns betænkning.
Jeg mener, at styringen af internettet og mekanismerne for finansiering af den ny teknologi må være emner, der bør stå centralt i de politiske diskussioner i Europa og i resten af verden. Informationssamfundets betydning for Lissabon-strategiens mål har to dimensioner, dels fordi det kan medvirke til gennemførelsen af målene om økonomisk vækst, dels fordi Europa gerne vil være teknologisk i front, så det tydeligt og markant kan være til stede på den internationale scene.
Jeg mener, at vi bør støtte alle initiativer, der fremmer udveksling af idéer og informationer og styrker den teknologiske udvikling, hvis resultat kun kan blive større vækst og økonomisk udvikling i Europa. 
Formanden.
   - Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
