Andet topmøde EU/Afrika (Lissabon, 8. og 9. december 2007) (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om andet topmøde EU/Afrika (Lissabon, 8. og 9. december 2007).
Manuel Lobo Antunes
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Det andet topmøde EU/Afrika, som blev afholdt i sidste uge i Lissabon, var uden tvivl vellykket og markerede starten på et nyt forhold mellem EU og Afrika baseret på strategisk dialog. Næsten 80 stats- og regeringschefer, formændene for Parlamentet og Det Panafrikanske Parlament samt repræsentanter for civilsamfundet sendte stærke budskaber til den europæiske befolkning, den afrikanske befolkning og resten af verden.
Det nye forhold mellem EU og Afrika udtrykkes konkret i de dokumenter - som efter min mening har høj kvalitet - der blev vedtaget på topmødet: den fælles strategi, handlingsplanen og Lissabonerklæringen. I disse dokumenter fastlægges de specifikke detaljer i forholdet mellem Europa og Afrika. Den nye tilgang fremmer for det første multilaterale kanaler og forsøger for det andet at håndtere alle de forskellige dimensioner i forholdet på en integreret måde. Denne tilgang udgør den forskel, som EU kan tilbyde, navnlig sammenlignet med andre internationale organer.
Opfattelsen af Afrika som en partner i strategisk dialog blev også afspejlet i den metode, der blev benyttet under forberedelsen af topmødet og under udformningen af de dokumenter, der skulle vedtages på topmødet. Strategien - for første gang en ægte fælles strategi - og handlingsplanen var resultatet af intenst og dybtgående samarbejde med den afrikanske side, navnlig med Den Afrikanske Union, og blev i sidste ende forberedt og færdiggjort af en fælles gruppe eksperter.
Jeg vil også her understrege den konstruktive rolle, som Parlamentet spillede under udformningen af dokumenterne og forberedelsen af Lissabontopmødet. Den fælles strategi identificerer fire indbyrdes forbundne områder af fælles interesse: fred og sikkerhed, demokrati og menneskerettigheder, handel og regional integration samt udvikling. For den første periode fra 2008 til 2010 understøtter handlingsplanen otte partnerskaber inden for områder af fælles interesse, der primært søger at påvirke de afrikanske og europæiske borgeres daglige liv på en positiv måde.
Lissabontopmødet bekræftede de betydelige ændringer, der er sket i Europa, Afrika og resten af verden. I dagens Europa med 27 medlemsstater er der meget forskellige prioriteter og tilgange med hensyn til eksterne politikker. Den Afrikanske Union udvikler sig til en foretrukket forhandlingspartner for EU, hvor dagsordenen også omfatter spørgsmålet om menneskerettigheder og god regeringsførelse. Der er også bred enighed om, at en række globale udfordringer, f.eks. fred, sikkerhed og den internationale handel, kræver samordnede foranstaltninger fra det internationale samfund, hvilket begrunder udviklingen af nye samarbejdsformer. Det samme kan siges, når det drejer sig om at løse problemer, der påvirker både Europa og Afrika, navnlig virkningerne af klimaændringer, forvaltningen af energiressourcer og migrationsstrømmene.
Afrika og EU er enige om, at det indbyrdes forhold skal hæves til et nyt niveau, og at topmødet repræsenterer det øjeblik, hvor dette fælles behov blev tydeligt og uigenkaldeligt. Det skal dog ikke opfattes sådan, at det andet topmøde mellem EU og Afrika er endestationen - det er vendepunktet i forholdet mellem de to kontinenter.
I de vedtagne dokumenter er især den udtrykkelige henvisning til opfølgningsmekanismerne for de vedtagne beslutninger vigtig, navnlig for at sikre et mellemlangsigtet og langsigtet perspektiv. Der blev fastlagt en treårig frekvens for disse topmøder, og der er planlagt minister- og ekspertmøder inden for handlingsplanens forskellige områder, ligesom der vil være regelmæssig kontakt mellem Kommissionen og Kommissionen for Den Afrikanske Union. Civilsamfundet, ngo'er, fagforeninger, erhvervsfora og tænketanke vil dog også komme til at spille en meget vigtig rolle, når de planlagte foranstaltninger skal gennemføres og overvåges.
Endelig vil jeg understrege Parlamentets og Det Panafrikanske Parlaments centrale rolle i forbindelse med gennemførelsen af det nye partnerskab. De eksisterende bånd mellem parlamentarikerne i Europa og Afrika skal nu styrkes. Som De ved, glæder formandskabet sig over den fælles erklæring fra formændene for de to parlamenter ved det andet topmøde EU/Afrika. Der er ingen tvivl om, at en ny og meget spændende vej er ved at åbne sig i forholdet mellem Europa og Afrika efter Lissabontopmødet.
Louis Michel
medlem af Kommissionen. - (FR) Hr. formand, hr. minister, mine damer og herrer! Det glæder mig at kunne forelægge Dem resultaterne af Lissabontopmødet. Der er ikke meget at tilføje, da jeg mener, at den fungerende formand for Rådet allerede har beskrevet resultaterne på fremragende vis. Jeg vil også lykønske det portugisiske formandskab for tilrettelæggelsen og organiseringen af dette topmøde - da jeg mener, det var særdeles påtrængende - og især for dets store succes.
Topmødet dannede tydeligvis grobund for et nyt og klart budskab: budskabet om en radikal ændring i forholdet mellem Afrika og Europa. Lissabontopmødet markerede vedtagelsen, som det allerede er sagt, af en ny fælles vision inden for en fælles strategi, et politisk partnerskab mellem ligemænd - uden komplekser, frigjort og pragmatisk - og et gensidigt ansvar. Når det er sagt, blev der på topmødet også vedtaget otte strategiske planer netop for at gennemføre denne nye vision.
Topmødet rummede intense, dybe drøftelser af høj kvalitet som et tegn på vores forholds nye art og dermed dets ægte og grundlæggende politiske art. Ja, vi drøftede Zimbabwe, og mange nye europæiske ledere, f.eks. formand Barroso og forbundskansler Merkel, understregede, at hr. Mugabes politik er fuldstændig uacceptabel, at vi ikke kan tolerere krænkelser af menneskerettighederne, og at den politik, der føres der, skader håbet om reform på det afrikanske kontinent. Mange afrikanske ledere deler denne kritik, og jeg mener, at EU burde yde fuld støtte til afrikansk mægling inden for rammerne af Det Sydlige Afrikas Udviklingsfællesskab (SADC) under præsident Mbekis ledelse.
Ja, vi talte om Darfur og den uacceptable humanitære og sikkerhedsmæssige situation, og vi kritiserede den sudanske regerings manglende samarbejdsvilje. På et trojkamøde med Sudans præsident fremlagde vi klart vores forventninger og krav til ham om at tillade hurtig indsættelse af hybridstyrken for så hurtigt som muligt at sætte en stopper for den vold, der finder sted i landet. Det skal bemærkes, at demokrati, regeringsførelse og menneskerettigheder generelt ikke længere er tabu, og at mange afrikanske lande har påbegyndt en udvikling, som de siger, ikke som svar på Europas forventninger, men som svar på deres eget folks forventninger.
Ja, vi talte om økonomiske partnerskabsaftaler, og ja, vi indgik aftaler med mange afrikanske ledere. Formand Barroso og jeg forklarede igen og igen den reelle baggrund for økonomiske partnerskabsaftaler. Vi forklarede også, at den virkelige udfordring på kort sigt er at udforme interimsaftaler, ikke økonomiske partnerskabsaftaler, inden den 1. januar for at sikre forenelighed med WTO's regler og dermed forhindre, at de lande, som ikke er blandt de mindst udviklede lande, efterlades i en mere ugunstig situation efter 1. januar 2008. Jeg fik fortalt, at Côte d'Ivoire ville have mistet varehandel svarende til ca. 750 millioner euro, hvis landet ikke havde indgået en interimsaftale. Formand Barroso foreslog, at drøftelserne vedrørende økonomiske partnerskabsaftaler næste år skulle afholdes på det højeste niveau med hver af de berørte regioner for at indgå aftaler med henblik på rimelig økonomisk integration.
Disse er naturligvis vanskelige spørgsmål. Vi bragte dem på banen uden frygt for divergens. Jeg mener, at det tydeligvis vil sikre vores nye partnerskab kvalitet og dybde, men i morgen står vi over for en endnu større udfordring, hvor vi skal omsætte denne nye politiske vision til konkret handling. Det er vores politiske pligt at fremlægge konkrete resultater inden 2010, dvs. når vi igen mødes til det tredje topmøde mellem EU og Afrika. Vi har en fælles forpligtelse til at opnå resultater.
Den fælles strategi og den første handlingsplan udgør vejkortet for vores partnerskab og opdeler det i meget specifikke, brugbare og tematiske målsætninger, som formanden udtrykte det. Disse to fælles dokumenter, som blev vedtaget på topmødet, blev hilst enstemmigt velkommen på grund af deres kvalitet og ambitiøse udgangspunkt. Denne succes er resultatet af en meget lang forberedelsesperiode, som blev indledt i december 2005 med en meddelelse fra Kommissionen om en strategi for Afrika, som i 2007 blev den fælles strategi for EU og Afrika.
Kommissionen agter til fulde at påtage sig sit ansvar i gennemførelsesfasen. Om det lykkes, er dog ikke kun Kommissionens ansvar. Medlemsstaterne og vores afrikanske partnere skal sikre, at deres mekanismer fungerer effektivt. Et af Europas primære ansvarsområder i forbindelse med gennemførelse af dette partnerskab er at mobilisere midler til finansiering. Jeg vil minde om, at medlemsstaterne har forpligtet sig til at betale yderligere 20 milliarder euro om året inden 2010. De seneste resultater viser, at vi er på rette spor, men at, hvis vi medregner effekten af gældseftergivelse i visse lande, de gode resultater skal ses med visse forbehold.
For det andet er det meget vigtigt, at vi fordeler arbejdet mellem donorlandene bedre. Derfor er adfærdskodeksen om arbejdsdeling en afgørende komponent.
For det tredje vil jeg minde om, at medlemsstaterne i Gleneagles forpligtede sig til at finde en milliard euro om året til "Støtte til handel", hvoraf halvdelen skal betales til Afrika. Det er de offentlige politiske forpligtelser. Jeg minder om dette, fordi det er komponenter, der vil styrke de strategiske planers gennemførlighed og resultater.
Jeg har endnu en bemærkning til dette emne: Det er nu tydeligt, at Kommissionens og medlemsstaternes forpligtelse ikke udelukkende hører under udenrigsministrene eller udviklingsministrene. Vi bør institutionalisere princippet om fælles og regelmæssige møder om disse spørgsmål mellem ministrene for de forskellige områder. Ministre på områderne for f.eks. forskning, handel, landbrug og finans kan naturligvis yde et væsentligt bidrag til det nye forhold til de afrikanske lande.
Som jeg forklarede på konferencen mellem Parlamentet og Det Panafrikanske Parlament i Lissabon, sætter vi også stor lid til, at Parlamentet samt de afrikanske og europæiske nationale parlamenter vil mødes og viderebringe civilsamfundenes holdninger og forventninger. Den centrale rolle, der tildeles de demokratiske aktører og de afrikanske og europæiske civilsamfund i selve kernen af det strategiske partnerskab og dets gennemførelse, er også en nyskabelse, som forhåbentlig vil skabe et ægte partnerskab med fokus på befolkningerne. De taler, der blev holdt af formanden for Parlamentet og formanden for Det Panafrikanske Parlament til stats- og regeringscheferne, markerede den officielle gennemførelse.
Jeg vil også sige, at jeg bemærkede anmodningen fra vores kolleger i Det Panafrikanske Parlament om finansiel støtte til denne institution med respekt for dens autonomi. Vi vil naturligvis sammen med budgetmyndighederne overveje mere direkte adgang til finansiering. Jeg vil gerne gentage mit håb om, at vi en dag vil medtage Den Europæiske Udviklingsfond i budgettet, for jeg mener, at det vil være rigtigt og retfærdigt, hvis Parlamentet udøvede sin demokratiske kontrol over processen for tildeling af udviklingsmidler.
Inden topmødet sagde jeg, at hovedudfordringen på topmødet ville være at ramme den rigtige tone i dette politiske partnerskab mellem EU og Afrika og udsende et klart budskab om et fælles og pragmatisk forhold uden komplekser. Det er præcist det budskab, der blev udsendt fra Lissabontopmødet. Som den portugisiske premierminister, José Socrates, sagde, tror jeg, at der vil være et "før-Lissabon" og et "efter-Lissabon" i forholdet mellem EU og Afrika.
Maria Martens
for PPE-DE-Gruppen. - (NL) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Topmødet ligger bag os, et historisk øjeblik, et vendepunkt i vores forhold til Afrika. Udgangspunktet har virkelig ændret sig: fra overherredømme til samarbejde, fra monolog til dialog. Det er rigtigt at tale om et partnerskab mellem ligemænd. Både Europa og Afrika har jo et ansvar, når det drejer sig om Afrikas udvikling. Europa er ansvarlig for den europæiske politik, og de afrikanske regeringer er ansvarlige for deres politikker.
En fælles strategi, som er baseret på fælles værdier og gensidig respekt, og som er rettet mod befolkningens velfærd, var der hårdt brug for. Der var også brug for en fælles strategi, der kunne sætte os i stand til sammen at håndtere de problemer, der påvirker begge kontinenter. Jeg er glad for, at topmødet ikke blev taget som gidsel af Mugabe. Situationen i Zimbabwe er uacceptabel, og det er rigtigt, at hans politikker blev kritiseret hårdt. Men topmødet handlede ikke kun om Zimbabwe. Der er også andre katastrofer i Afrika, der kræver mange ofre. Tænk bare på Darfur, Somalia og ikke at forglemme Congo.
Parlamentet vedtog sin betænkning om strategien i oktober. Parlamentets og Det Panafrikanske Parlaments fælles erklæring blev underskrevet på parlamenternes møde før selve topmødet. De to formænd fremlagde den ved topmødets åbning. Parlamenterne bør ikke kun spille en rolle i forbindelse med udformningen af strategien. De bør også spille en vigtig rolle i dens gennemførelse.
Med hensyn til handlingsplanen er den desværre stadig vag, ligesom spørgsmålene om finansiering og strukturel inddragelse af parlamenterne er det. Jeg glæder mig over kommissærens løfter i den forbindelse. Handlingsplanen omhandler seminarer, undersøgelser og evalueringer. Det er også meget vigtigt, men i sidste ende handler det om resultater. Vi ved alle, at der er nok vand, knowhow og penge til at give Afrika en bedre eksistens. Meget afhænger af den politiske vilje. Lad denne strategi blive en ægte ny start for den bæredygtige udvikling i Afrika.
Josep Borrell Fontelles
Hr. formand! Jeg vil gerne lykønske det portugisiske formandskab. Det var helt forkert, at verdens største handelspartner og det fattigste kontinent ikke satte sig ned for syv år siden for at tale. Den forhindring er nu overvundet. Topmødet er afholdt og har uden tvivl skabt mange gode resultater, hvor det første var, at det faktisk blev afholdt.
Parlamenterne, og navnlig Parlamentet, er klar til at gå på scenen og sætte handling bag ordene. Hr. kommissær! Jeg beklager dog, at henvisningen til den parlamentære dimension udelukkende var spil for galleriet, for ingen af de anmodninger vedrørende specifikke foranstaltninger, som vi fremsatte på det foregående topmøde, blev medtaget, og midler til udvikling af parlamenternes rolle var ikke medtaget i topmødets konklusioner.
På trods af dette vil Parlamentet fortsætte arbejdet med at udpege områder, hvor vi ikke har gjort det godt. Det skal siges, at vi ikke har gjort det godt i forbindelse med de berømte økonomiske partnerskabsaftaler. Hvad der er sket, er, at vi har et forhold uden komplekser, et forhold mellem ligemænd. Visse afrikanske ledere har allerede påpeget de problemer, der er forbundet med nogle af de tilgange, vi så ihærdigt har forsvaret. Det er ikke nok at have ret eller at have grunde. Det, vi skal gøre, er at indgå aftaler. Aftaler er aftaler og kan ikke være pålæg. Vi bør arbejde hårdere og bedre for at sikre aftaler på de lige vilkår, som vi proklamerede i topmødets ånd. Denne manglende handelsaftale vil gå over i historien som et af topmødets vigtigste elementer.
Det andet vigtige element var menneskerettigheder. Der var også her mangel på substans. Ja, hr. kommissær, Darfur blev drøftet, men ikke meget. Ikke meget, nej, og faktisk næsten slet ikke, fordi nogle af os her i Parlamentet var nødt til at skrive til Dem for at minde Dem om, at det ikke var på dagsordenen, og at det ville være en skandale, hvis Afrika og Europa mødtes uden at drøfte Darfur. Igen var man bekymret uden egentlig at involvere sig i praksis. Som vi blev mindet om her til morgen, er det på tide, at vi bekymrer os, men det er også på tide, at vi involverer os selv meget mere og mere effektivt.
(Bifald)
Thierry Cornillet
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg vil gerne vende tilbage til det interparlamentære møde mellem Parlamentet og Det Panafrikanske Parlament og tale om to punkter, hvor vi har behov for en fælles vision inden for en fælles strategi. Som i kærlighed er ord ikke nok: Vi har brug for handling og bevis. Jeg mener derfor, at der er to punkter, hvor vi kan gennemføre en fælles vision, som reelt kan blive en del af en fælles strategi.
Det første punkt er, som De sagde, hr. kommissær, budgetkontrol. Vores opgave er at kontrollere de udgående midler, og derfor er det absolut afgørende og op til os, at Den Europæiske Udviklingsfond medtages i budgettet på en måde, så Parlamentet kan udøve dets kontrol. Vores udgående midler er naturligvis indgående midler for vores kolleger i de afrikanske parlamenter. Det er vigtigt, at de kan bruge nationale parlamentariske kontroller til at håndtere indgående midler, som ofte kan være en vigtig løftestang i deres nationale politikker, navnlig hvis det drejer sig om budgetstøtte. Det er derfor på høje tid, at vi medtager Den Europæiske Udviklingsfond i budgettet og giver dem budgetmæssige kontrolmekanismer - med assistance, hvis det er nødvendigt.
Det andet punkt, jeg vil fremhæve, vedrører fælles handling inden for rammerne af international humanitær lovgivning. International humanitær lovgivning, som De sagde, hr. kommissær, ignoreres og trampes på, og det er helt uacceptabelt, og det skyldes meget overraskende, at der hersker krig. International humanitær lovgivning er netop lovgivning, der kun finder anvendelse i krigssituationer: Det er ikke lovgivning til fredstid. I dette spørgsmål skal vi derfor sammen, Parlamentet og Det Panafrikanske Parlament i samklang, insistere på, at enhver, der nogensinde har krænket international humanitær lovgivning, især i magtkampe, ikke kan undskyldes, og vi skal pålægge de ansvarlige sanktioner. Disse sanktioner skal dog tjene et oprigtigt formål og vil kun blive opfattet korrekt, hvis de viderebringes på afrikansk jord, og hvis vi sætter en stopper for den form for passiv medvirken, vi til tider oplever i sådanne tilfælde. Jeg mener, vores parlamentariske kolleger ville blive beærede, hvis vi indtog en fælles holdning til dette spørgsmål.
Eoin Ryan
Hr. formand! Jeg vil først lykønske formandskabet, kommissær Michel og de afrikanske ledere for de fremskridt, der blev opnået på topmødet. Jeg mener, vi ofte ser på den negative side, men der kom rigtigt mange gode ting ud af det, efter min mening.
Topmødets tema var så absolut partnerskab. Det var et topmøde mellem ligemænd. Men vi skal sikre, at dette er mere end retorik. Lad denne forpligtelse over for partnerskab blive afspejlet i praksis. Til det formål skal vi kræve både lige standarder fra vores partnere, hvad angår menneskerettigheder, og behandle dem som ligemænd, hvad angår handel og økonomiske spørgsmål.
Vi vil skabe et nyt strategisk partnerskab med Afrika, et partnerskab, som hjælper med at skabe en fredelig og sikker fremtid for Afrikas befolkning, et partnerskab, som hjælper med at styrke investering, vækst og velstand gennem tættere økonomiske bånd, og et partnerskab, der er baseret på en fælles vision for Afrika.
Inden topmødet var der bekymringer vedrørende præsident Mugabe, men jeg mener, at han forstod budskabet meget tydeligt, og også vedrørende økonomiske partnerskabsaftaler. Det glædede mig at høre kommissæren sige, at han og formand Barroso gentagne gange havde forklaret de afrikanske ledere fordelene ved disse. Jeg vil igen takke ham for det møde, jeg og andre grupper havde med ham. De var meget tydelige med hensyn til fordelene ved økonomiske partnerskabsaftaler for Afrikas langsigtede økonomiske fremtid og naturligvis for Afrikas befolkning.
Jeg vil igen lykønske alle, der var involveret i topmødet. Jeg sætter stor pris på det momentum og fremskridt, der blev opnået.
Marie Anne Isler Béguin
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær! Jeg vil først sige, at vi i Parlamentets delegation deltog i to topmøder: først mødet før selve topmødet med vores kolleger fra Det Panafrikanske Parlament og derefter det officielle topmøde. Hr. fungerende formand for Rådet! Jeg tror ikke, De er opmærksom på den status, vi havde der, med andre ord den degraderede status som observatører. Medlemmerne af Parlamentet, selv om de tidligere havde ydet et godt bidrag, havde ikke adgang til det officielle topmøde. Det er vigtigt for mig at oplyse Parlamentet om dette, idet jeg mener, at vi som medlemmer af Parlamentet repræsenterer de europæiske borgere i lige så høj grad som stats- og regeringslederne. Det vil derfor være korrekt, hvis vi deltager som repræsentanter i det næste topmøde.
Det officielle topmøde var dog et fantastisk initiativ, og det er godt at vide, at det er afholdt efter syv år med fejlslagne forsøg. Jeg mener dog, at topmødet først og fremmest viser, at det afrikanske kontinent endelig er ved at frigøre sig og organisere sig som én afrikansk enhed, og det er bestemt godt nyt. Det minder mig om de drøftelser, vi havde på mødet mellem parlamenterne inden topmødet med kommissæren, hvor vi understregede modsætningsforholdet mellem på den ene side den politiske fremvisning af EU's vision og den nye tilgang til partnerne og på den anden side det pres, som EU udøver, for at få underskrevet de økonomiske partnerskabsaftaler. Jeg vil nu bede kommissæren oplyse status for disse partnerskaber, de interimsaftaler, der skal underskrives, fordi jeg må minde om, at de afrikanske lande afviste denne type aftale og denne form for pres.
Endelig er der endnu et spørgsmål, hr. kommissær, der giver anledning til bekymring: nuklearproblematikken. Gruppen De Grønne stiller følgende spørgsmål: Hvorfor indledte man nukleare drøftelser med afrikanske lande? Afrikanske lande har i dag behov for vedvarende energi. Vores teknologi, vores solenergi, solceller og vindenergisystemer passer perfekt til Afrika. Hvad var så grunden? Navnlig når man tænker på de problemer, det kan medføre, som det f.eks. er tilfældet med Iran i øjeblikket? Hvorfor, hr. næstformand? Dette er et meget vigtigt spørgsmål. Jeg vil også gerne vide, hvilket land der tvang EU til at medtage nuklearspørgsmålet i strategien. Var det min præsident, den globale salgsrepræsentant for nuklear teknologi? Det er helt utroligt. Det er vedvarende energiformer, som Afrika har brug for nu.
Luisa Morgantini
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg mener, at vi kan være tilfredse med det, der skete i Lissabon. Endelig viser Afrika, trods dets forskelle - som vi jo også har vores - at det er forenet og kan overvinde det patriarkalske forhold, der opstår mellem donorlande og modtagerlande.
Opbygning af et politisk, økonomisk og socialt partnerskab indgår i vores strategi. Vi kan derfor glæde os over, at det, vi har hævdet i vores dokumenter lige siden Romtraktaten i 1957, i dag bliver til virkelighed. Hr. Konaré udtalte, at Afrika selv ønsker at sætte dagsordenen: Det er helt ekstraordinært, og jeg håber virkelig, at det betyder, at Afrika påtager sig ansvaret for i fællesskab at bekæmpe fattigdom, ørkendannelse og sygdom. Parlamentet har længe udtrykt kritik af økonomiske partnerskabsaftaler, og efter min mening bør vi erindre, at ikke kun sociale grupper, men også de afrikanske regeringer nu udtrykker kritik og derfor forsøger at finde alternativer.
Det Panafrikanske Parlament og Parlamentet er nu beslutsomt gået i aktion med en fælles erklæring, og det er noget enestående. En anden udfordring vil dog være de politikker, der skal forfølges sammen med organisationer i civilsamfundet.
Gerard Batten
for IND/DEM-Gruppen. - (EN) Hr. formand! Hr. Mugabe påstod, at han havde vundet en diplomatisk sejr i Lissabon ved at have besejret briterne. Det havde han på en måde også. I stedet for selv at deltage i topmødet sendte Gordon Brown baronesse Amos, som - ikke for at være uhøflig - er en relativt betydningsløs figur i den britiske regering. På samme måde sender han sin stikirenddreng, hr. Miliband, til Lissabon på torsdag for at underskrive Lissabontraktaten.
Det var Angela Merkel, der måtte tage til genmæle mod hr. Mugabe med den vidunderlige, næsten britiske underdrivelse, at "Zimbabwe skader det nye Afrikas image". Ja, det må man nok sige!
Gordon Brown burde have deltaget i topmødet og benyttet lejligheden til at fortælle hr. Mugabe lige ud, at han er en blodtørstig tyran, der ikke hører hjemme blandt civiliserede nationer. Det ville have støttet de undertrykte zimbabwere, og det ville også have krævet rigtigt lederskab - hvilket netop er årsagen til, at det ikke skete.
Koenraad Dillen
- (NL) Hr. formand, mine damer og herrer! Vi skal have mod til at se sandheden i øjnene. Topmødet EU/Afrika i sidste weekend var faktisk en fiasko, og man behøver ikke lede langt for at finde årsagen. Man kan fremsætte fine erklæringer om et nyt strategisk partnerskab, men kendsgerningen er - som jeg sagde i Lissabon - at et tilfredsstillende partnerskab mellem Europa og Afrika skal baseres på fælles værdier og principper, som f.eks. demokrati, menneskerettigheder og god regeringsførelse. Det er slet ikke tilfældet i dag.
Europa ruller den røde løber ud for Gaddafi og Mugabe: for Gaddafi for at sikre lukrative kontrakter, for Mugabe for ikke at støde de andre partnere. Hvis Den Afrikanske Unions medlemmer fortsætter med at støtte Mugabe åbent, vil det dog være tvivlsomt, hvor meget deres egne løfter om demokrati og menneskerettigheder egentlig er værd. Jeg siger derfor igen: Hvis der er ét signal, som Europa burde have udsendt på dette topmøde, er det, at kun demokratiske systemer baseret på retsstatsprincippet giver garanti for forbedringer på eget område, og at udviklingsstøtte skal gøres betinget af opfyldelsen af disse betingelser.
Luís Queiró
- (PT) Hr. formand! Vi finder først ud af, om topmødet EU/Afrika var besværet værd, i 2010, når det næste topmøde afholdes, og det afhænger af, om de spørgsmål, der drøftes til den tid, er de samme, som dem vi drøfter i dag. Det vil være kriteriet og tidspunktet for vurdering af resultaterne af denne weekends begivenheder i Lissabon. I mellemtiden kan vi dog gøre status til en vis grad.
Dette topmøde blev præsenteret som et topmøde for dialog, ægte bilateralt partnerskab og deling af det fælles ansvar. Det er værdige mål. I det nye forhold mellem Europa og Afrika kan der ikke være én leder, da afrikanerne skal bære ansvaret for deres egen skæbne. Det er op til os, de europæiske naboer, at være generøse og konsekvente i vores udviklingsstøtte. Hvis vi i 2010 er godt på vej til at opfylde milleniumudviklingsmålene, og hvis vi har lavere dødstal, mindre sult, mere demokrati, mere respekt for menneskerettighederne, mere fair handel og mere vækst og udvikling, så har dette topmøde været en succes. Hvis de samme diktatorer stadig er ved magten, og de samme handeler stadig indgås, som giver mange fordele til de meget få, så er der desværre tale om en forspildt chance.
Alain Hutchinson
(FR) Hr. formand, hr. kommissær! Efter topmødet EU/Afrika har jeg et par bemærkninger, der opsummerer dette vigtige møde. Som kommissæren sagde, er resultaterne af topmødet tilsyneladende positive.
For det første har vi i månedsvis eller længere end månedsvis anmodet Kommissionen om at revidere dagsordenen for og indholdet af de økonomiske partnerskabsaftaler. Hver gang har Kommissionen eller Kommissionens repræsentanter fortalt os, at vores kritik ikke var delt af nogen afrikanske embedsmænd eller partnere, og at vi blot viderebragte, for jeg husker svaret, de fordrejede argumenter fra en række store ngo'er. I Lissabon var der en strøm af kritik fra langt de fleste afrikanske stats- og regeringschefer med hensyn til metoden og indholdet af forhandlingerne. Der blev klart opfordret til, at man skulle sætte tid af til at udforme fair og afbalancerede aftaler i overensstemmelse med EU's forpligtelser over for den afrikanske udvikling.
I lang tid har vi nu anmodet Kommissionen om at sikre ægte sammenhæng mellem dens forskellige politikker. Vi er enige i, at årtiers europæisk udviklingssamarbejde med Afrika er slået fejl, men vi fastholder, at grænserne for dette samarbejde vedvarende er blevet fastlagt af Kommissionen, som har taget det tilbage på ét område, som den havde givet på et andet. Efter Lissabon er det tydeligt, at spørgsmålet ikke handler om at erstatte handel med samarbejde, men om at få begge politikker til at forfølge det samme mål om bæredygtig udvikling.
Med hensyn til fødevaresikkerhed, kampen mod sygdom, menneskerettigheder og migration, navnlig støtte til mere skrøbelige stater, har vi også vedvarende anmodet Kommissionen om at gøre mere på en bedre måde for og med Afrika. Vi kan se, at dette vil være tilfældet i fremtiden, og det er godt. Det kan dog ikke længere ignoreres, at Parlamentets krav svarer til de almindelige afrikanske borgeres krav og også deres politiske repræsentanters krav. Det glæder os derfor, at parlamenterne, som så længe har været ignoreret i denne proces, nu endelig inddrages. Vi håber, at det næste topmøde vil give mulighed for at måle effektiviteten af den nye strategi hurtigere og uden forsinkelse med henblik på at bekræfte, om målene og resultaterne er effektive.
Miguel Portas
- (PT) Hr. formand! Dette topmøde blev afholdt, fordi det portugisiske formandskab insisterede, og Den Afrikanske Union tog en chance. Alle i Europa, der ønskede at nedgøre topmødet med Robert Mugabes tilstedeværelse i Lissabon som påskud, har tabt. De, der modtog kongen af Saudi-Arabien i London med pomp og pragt, har ikke noget at lade andre høre med hensyn til menneskerettigheder. Samtidig med topmødet blev denne tvetungethed fordømt gennem adskillige civile aktioner, tvetungetheden med hensyn til dem, der manglede, men også dem, der var til stede.
I Portugal gav topmødet folk lejlighed til at tale om Afrika og dets problemer, og kun derfor var det besværet værd. Alle, der har lyttet til formandskabet og Kommissionen vil dog tro, at det i sandhed var en historisk begivenhed, et øjeblik med et før og et efter, hvilket tydeligvis er en overdrivelse. For portugiserne var det faktisk en form for Luso-tropisk provinsialisme, som det også fremgår af de europæiske medier. Der blev dog gjort fremskridt: Det primære fremskridt var faktisk, at de afrikanske lande udformede deres egen dagsorden. I alle andre henseender var der dog en åben kløft mellem de svulmende ord og de magre resultater. Dette topmøde var bedre end Cairotopmødet, men det var heller ikke vanskeligt at slå! Det vanskelige er at acceptere et fælles ansvar, når en fastlåst idé om økonomiske partnerskabsaftaler er udgangspunktet
Michael Gahler
- (DE) Hr. formand! Det er godt, at topmødet EU/Afrika har fundet sted. Nu kan vi se mere klart. Vi har en strategi og den første handlingsplan. Vi i Parlamentet skal overvåge deres gennemførelse nøje. Som formanden for Delegationen for Forbindelserne med Det Panafrikanske Parlament kan jeg fortælle, at vi vil gøre det sammen med vores afrikanske kolleger.
Inden for rammerne af god regeringsførelse udsendte vi en fælles erklæring fra vores parlamentariske møde før topmødet, hvori vi udtrykte vores overbevisning om, at foranstaltninger, der har til formål at styrke de afrikanske parlamenters kapacitet, vil sætte disse institutioner, som tidligere er blevet overset, i stand til at yde et effektivt bidrag til god regeringsførelse og til at granske gennemførelsen af politikker. Til det formål skal der afsættes tilstrækkelige ressourcer i Kommissionens og medlemsstaternes specifikke programmer.
Med hensyn til menneskerettigheder ser vi, at afrikanerne holder sammen, når Europa fremsætter berettiget kritik af forholdene i bestemte lande. Sporadiske bemærkninger fra delegerede, der tog afstand fra Robert Mugabes politik inden topmødet, veg for en fælles front på selve topmødet. Jeg takker den tyske forbundskansler, Angela Merkel, for at have udtrykt sig så klart om Zimbabwe på vegne af os alle.
Hvad angår økonomiske partnerskabsaftaler, mener jeg dog, at vi har et reelt problem. Det kan ikke være EU's hensigt at forårsage en opløsning i Det Sydlige Afrikas Udviklingsfællesskab eller Toldunionen for Det Sydlige Afrika ved at indgå interimsaftaler med nogle lande og ikke med andre. I dette spørgsmål argumenterer præsident Mbeki objektivt, mens han i spørgsmålet om Zimbabwe har tendens til at være mere partisk. Med hensyn til økonomiske partnerskabsaftaler opfordrer jeg Rådet til at give Kommissionen et mere fleksibelt forhandlingsmandat, så vi undgår uønskede bivirkninger den 1. januar, herunder f.eks. afbrydelse af handelsflowet til de lande, som ikke er blandt de mindst udviklede lande, blot fordi de nuværende handelsordninger udløber.
Ja, forenelighed med WTO's regler er vigtig, men det skal også være muligt at udøve en vis kreativitet for at opnå det. Nogle gange kan vi godt sætte stopuret i stå. Alle vores lande er trods alt også medlem af WTO.
Glenys Kinnock
- (EN) Hr. formand! Som Michael Gahler sagde, blev topmødet i nogen grad overskygget af de skarpe forhandlinger om økonomiske partnerskabsaftaler, og forholdet er bestemt blevet præget af disse forhandlinger, selv om kommissæren og Rådet har forsøgt at skabe et godt partnerskab.
En række stats- og regeringschefer udtrykte bekymring, herunder formanden for Den Afrikanske Union, hr. Konaré, som sagde, at Kommissionen spillede de afrikanske regioner ud mod hinanden. På Rådet (almindelige anliggender) blev der - ganske skuffende for nogle af os - ikke anbefalet den fleksibilitet, som mange af os ønskede, navnlig over for de lande, som ikke tilhører de mindst udviklede lande, selv om navnlig Det Forenede Kongerige og Nederlandene efter min opfattelse pressede på for at opnå dette. Damoklessværdet hviler dog stadig over hovederne på de lande, som ikke tilhører de mindst udviklede lande, og de står over for både økonomiske og sociale konsekvenser samt økonomiske rystelser, der for os burde være utænkelige.
Der er stadig uløste problemer i forbindelse med økonomiske partnerskabsaftaler, om udviklingsbistand, om oprindelsesregler og om forpligtelser vedrørende indvirkningen af landbrugsstøtte. Det er alt sammen noget, som AVS-landene generelt og i dette tilfælde Afrika har ønsket. Det er ikke nok, at Kommissionen siger, at alle, der kritiserer de økonomiske partnerskabsaftaler, er i lommerne på ngo'erne, at AVS-landene er fejlinformerede og vildledte, og at den kun forsøger at overholde WTO's regler. Denne type argumenter er ikke tilstrækkelige, når vi ser den farlige situation, som disse lande er i.
Endelig vil jeg sige, at vores borgere i Europa ikke vil acceptere en situation, hvor fattige lande i 2008 stilles ringere, end de er i øjeblikket, og vi kan ikke se på og tillade, at det sker. Vi opfordrer kraftigt Kommissionen til at udvise fleksibilitet.
Gabriele Zimmer
- (DE) Hr. formand! Lad mig henvise til nogle resultater af topmødet, som efter min mening mere end noget andet afslører manglen på en sammenhængende udviklingspolitik. De gode rammer, der blev skabt for arbejdet mod opfyldelsen af milleniumudviklingsmålene og klimamålene, er igen ved at blive nedbrudt som følge af det pres, der opbygges i forhandlingerne om økonomiske partnerskabsaftaler, og i endnu større grad som følge af en energipolitik, der er drevet af konglomeraters behov.
Frihandelsaftaler skal vrides ud af individuelle partnere, hvilket vil betyde, at selv etablerede regionale økonomiske områder i Afrika igen splittes. Inden for energipolitik tænkes der kun på at tjene de europæiske investorers interesser, og indsatsen for at eksportere nukleare anlæg til Afrika er efter min mening en skandale.
Hvad angår håndtering af migration, har man igen fremsat betydelige løfter. De er dog i strid med de udkast til direktiver om selektiv migration, som kommissær Frattini har fremlagt. Jeg mener, disse udkast bør trækkes tilbage omgående. Ellers vil mobilitet og fri bevægelighed mellem Europa og Afrika forblive en ønskedrøm.
Marie-Arlette Carlotti
(FR) Fru formand! Afrika og Europa talte om politik i Lissabon på det højeste niveau, og det er meget gode nyheder. Når det er sagt, vil jeg gerne være sikker på, at de talte samme sprog, især om tre væsentlige spørgsmål. For det første: et partnerskab mellem ligemænd. Alpha Konaré fortalte forsamlingen, at Afrika ikke har brug for velgørenhed eller formynderi. Det bekræfter Lissabonerklæringen: Vi etablerer et partnerskab mellem ligemænd. Europa har dog ofte behandlet denne forpligtelse ganske let eller à la carte ved at fremføre sin egen dagsorden, når det gælder Europas egne interesser: terrorisme, migration og denne gang økonomiske partnerskabsaftaler.
For det andet: et partnerskab mellem folk. Vi forventer også handling på dette område. Det nye partnerskab skal bringe civile samfund sammen på en meget mere systematisk måde, herunder også befolkningernes repræsentanter, dvs. parlamenterne, især ved at styrke de afrikanske parlamenters kapacitet. Det er budskabet i Parlamentets og Det Panafrikanske Parlaments fælles erklæring, og jeg håber, at dette budskab vil blive hørt.
Endelig: migration. Europæere og afrikanere havde i Lissabon chancen for at sende et klart politisk signal, der kunne have givet menneskerettigheder en central placering i vores partnerskab. Jeg er overbevist om, at vi i Lissabon desværre forpassede chancen. Den nye strategi lægger stadig mere vægt på beskyttelsen af grænser end på migranternes rettigheder. Det betyder, at Europa fortsat kan lade hånt om migranternes rettigheder både her og der, for vi har faktisk kun indgået meget få forpligtelser i handlingsplanen "Migration, mobilitet og beskæftigelse".
Ana Maria Gomes
- (PT) Fru formand! Topmødet EU/Afrika blev afholdt takket være det portugisiske formandskabs diplomatiske og politiske vedholdenhed. Europa taler om en succes, men det er tvivlsomt, hvorvidt Afrika gør det samme, især de mænd og kvinder, der kæmper mod tyranniske og korrupte regimer. De ved, at de fleste af deres repræsentanter ikke havde noget ønske om at overholde det, der legitimt blev aftalt på topmødet. Den fremtidige afprøvning af den fælles strategi og handlingsplanen, som blev vedtaget, er op til det portugisiske formandskab.
Da de forfærdelige tragedier, som Afrika står over for i Darfur og Somalia, kun blev nævnt kort på topmødet, skal vi gå over til praktiske foranstaltninger. Hvornår vil de europæiske styrker gå ind i Chad, som det blev lovet sidste sommer? Hvornår vil EU handle aktivt mod det sudanske regime, som forhindrer den hybridstyrke, der har mandat fra FN's Sikkerhedsråd, i at beskytte civilbefolkningen i Darfur? Hvornår vil der blive indsat europæiske tropper eller andre bidrag for at få den etiopiske invasionsstyrke til at trække sig ud af Somalia, som FN's Sikkerhedsråd har vedtaget?
Tilrettelæggelsen af topmøder berettiger ikke, at vi glemmer så presserende spørgsmål, da det sætter spørgsmålstegn ved EU's troværdighed blandt millioner af afrikanere og europæere. Vi skal vise, at beskyttelsen af liv i Sudan, Somalia, Østcongo og andre lande i Afrika tæller mere end underskriften på kontrakter i forbryderen Gaddafis telte.
Manuel Lobo Antunes
formand for Rådet. - (PT) Fru formand, hr. kommissær! Jeg vil tale lige så ligefremt som visse medlemmer, nogle mere end andre. Topmødet EU/Afrika var en succes. Uden at være begrænset af en nedskrevet tekst vil jeg her komme med mine bemærkninger. Jeg kan godt huske, da vi i begyndelsen af det portugisiske formandskab, faktisk under forberedelserne af det portugisiske formandskab, anførte, at afholdelsen af et topmøde EU/Afrika var en af vores prioriteter, blev der fremsat bemærkninger, tvivl og til tider endda kritik, fordi afholdelsen af dette topmøde var en af vores prioriteter.
Nogle sagde, at Afrika ikke i den offentlige mening, samfundet, medlemsstaterne eller institutioner kan rejse den interesse og det engagement, der er nødvendigt for at afholde et topmøde. I, formandskabet, vil være alene med ringe støtte. Afrika er ikke på den internationale dagsorden, og der er ingen interesse. Andre sagde, at der er deltagelses- og organisationsmæssige spørgsmål, der vil være vanskelige, hvis ikke uovervindelige. Vi blev frarådet at gå videre med idéen. Men kendsgerningen er, at vi gennemførte dette topmøde, som vi siger i Portugal, i modvind og modstrøm eller med andre ord "against all odds". Vi klarede dette, fordi vi fik støtte fra mange medlemsstater, der samarbejdede med os, med formandskabet, om forberedelsen af teksterne og i den direkte forhandling af teksterne med de afrikanske repræsentanter. Vi fik også støtte fra EU's institutioner, Kommissionen og Parlamentet til irritation for kritikerne og skeptikerne. Det lykkedes os endvidere at løse nogle delikate og vanskelige diplomatiske problemer. Jeg drister mig ikke til at sige, om dette topmøde var historisk eller ej. Det vil fremtiden vise for os alle. Der er dog ingen tvivl om, at dette topmøde markerer en ny fase i forholdet mellem Europa og Afrika, og den kendsgerning, at det blev afholdt, er i sig selv en succes.
Som kommissær Michel sagde, undgik vi på dette topmøde i vores omfattende dialog med Afrika ikke problemerne, vanskelighederne og meningsforskellene. Tværtimod! Vi talte om problemerne, vanskelighederne og det, der deler os. Vi talte om handel, sikkerhed, konflikter og krænkelser af menneskerettighederne, ansigt til ansigt, med åbenhed og med gennemskuelighed. Formålet med topmødet var naturligvis ikke at forhandle handelsaftaler - det var ikke det rette sted - og det var bestemt heller ikke omgående at løse problemet med Sudan. Formålet var ikke straks med et trylleslag at løse situationen i Zimbabwe. Men begge sider håndterede disse problemer sammen, drøftede dem, fremsatte vores meninger, og, når der var forskelle, undlod ikke at sige, hvad disse forskelle var.
EU's budskab i alle disse spørgsmål var absolut utvetydigt. Som De ved, blev Sudan drøftet både på plenarmødet og efterfølgende på et ministerielt trojkamøde. Vi forsvarede også vores holdning, dvs. EU's holdning, til økonomiske partnerskabsaftaler. Hr. Mitchell kunne have talt mere uddybende og detaljeret om dette spørgsmål, men vi havde lejlighed til klart at forklare EU's holdning til økonomiske partnerskabsaftaler. Vi søger aftaler, som er fair og afbalancerede, og som er til fordel for Afrika og vores afrikanske partnere. Det er vores holdning og intet andet. Vi skal være meget præcise i dette spørgsmål! Det, som vi forsøger at gøre, er at besvare afrikanske bekymringer og forhåbninger, intet andet. Alle, der i denne forbindelse angriber, kritiserer eller nedgør den indsats, Kommissionen, og også Rådet til støtte for Kommissionen, yder for at indgå så mange økonomiske partnerskabsaftaler inden udgangen af året, tager fejl.
Alle, der siger, at topmødet i sig selv ikke er endestationen, og at det i sig selv ikke revolutionerer forholdet til Afrika, har ret. Vi skal uden tvivl følge op på de beslutninger, der blev truffet. Den reelle værdi af dette topmøde, dets reelle betydning, afgøres på mellemlang og lang sigt af vores evne til at opfylde det, som vi aftalte, besluttede og forpligtede os til. Vi skal derfor følge op på de beslutninger, der blev truffet. Vi skal vurdere de opnåede resultater, og først da, når denne vurdering er gennemført på mellemlang og lang sigt, kan vi sige, om topmødet var en succes med hensyn til konsekvenser og effekter.
Som jeg har sagt, ved at aftale en fælles strategi, en specifik handlingsplan og konkrete opfølgningsmekanismer, ved at drøfte så vigtige og presserende spørgsmål som klimaændringer, integration, energi og immigration repræsenterer topmødet et tydeligt skridt fremad, en modning af vores forhold til Afrika. Det tog os syv år at komme fra Kairo til Lissabon. Vi er helt sikre på, at vi ikke skal vente så længe, inden vi kan afholde et nyt topmøde mellem Europa og Afrika. Vigtigheden, anvendeligheden og betydningen af dette topmøde viser uden tvivl behovet for endnu et topmøde på kort sigt. De vil forstå, hvorfor det portugisiske formandskab glæder sig over denne begivenhed og dette initiativ, som vi delte. Vi takker alle for samarbejdet, engagementet og indsatsen, som gjorde dette topmøde til en succes.
Louis Michel
Fru formand, mine damer og herrer! Jeg vil hurtigt besvare de væsentligste punkter, der er fremkommet, og derefter vil jeg kort komme ind på de økonomiske partnerskabsaftaler.
To medlemmer talte om, at de beklagede den utilstrækkelige inddragelse af Parlamentet. Jeg må sige, at vi måske kan gøre tingene bedre, men for at være ærlig har jeg i dag under alle omstændigheder en fornemmelse af, at Parlamentet i forhold til tidligere vigtige internationale møder er fuldt involveret i denne proces. Desuden glæder det mig altid at debattere med medlemmerne og endda modsige dem, fordi det hjælper mig med at afpudse mine egne holdninger. Jeg skifter tit mening på grund af Dem, ikke for at gøre Dem glade, men fordi De overtaler mig.
Det andet punkt er Darfur og Sudan. Først vil jeg ligesom formanden sige, at det primære formål med dette topmøde ikke var at finde en løsning på dette problem. Vi arrangerede dog et trojkamøde med det portugisiske formandskab, formand Barroso, den højtstående repræsentant for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og undertegnede. Vi mødtes med den sudanske præsident, og jeg kan sige, at tonen og indholdet af det budskab, der blev fremlagt på mødet, mere end afspejlede de hårde ord, jeg har hørt her. Vi fortalte hr. Bachir helt åbenlyst, han var nødt til at reagere positivt så hurtigt som muligt for at give FN mulighed for hurtigt at indsætte den hybridstyrke, der tydeligvis er nødvendig for at forbedre situationen for befolkningen i Darfur blot en smule.
Hr. Cornillet! Jeg må sige Dem, at jeg er helt enig i Deres tale om international humanitær lovgivning. Som De ved, havde jeg f.eks. i går et møde med alle partneroperatører for Generaldirektoratet for Humanitær Bistand. Der var mange, og jeg drøftede spørgsmålet om den internationale humanitære lovgivning. Jeg fremlagde de forslag, De gav mig, og vi har iværksat foranstaltninger med henblik på at afholde en større konference i april eller maj om dette emne. Jeg fortalte dem, selv om jeg ikke har beføjelser til det, at jeg ville opfordre Parlamentet og de nationale parlamenter til at deltage i konferencen, hvis det er muligt, og hvis Parlamentet er interesseret i et sådant forslag, fordi jeg hver dag kan se, at respekten for international humanitær lovgivning behandles mere og mere banalt, og det er ekstremt alvorligt. I den henseende, faktisk mens jeg var der, talte jeg med den person, der er ansvarlig for at skaffe de humanitære konvojer adgang. Jeg sagde til ham, at han slet ikke respekterede den internationale humanitære lovgivning. Han svarede: "Men De må forstå, at der hersker krig". Det er naturligvis ganske dramatisk at høre, fordi denne holdning modsiger selve essensen, selve oprindelsen af den internationale humanitære lovgivning. Vi vil gå videre med dette problem, tro mig.
Med hensyn til spørgsmålet om nuklearteknologi, fru Isler Béguin, må jeg sige, at det er et godt spørgsmål, der fangede min opmærksomhed. De skal blot vide, at det var på anmodning fra vores afrikanske partnere mere som et principspørgsmål end et aktuelt spørgsmål efter min mening. Ellers er jeg enig i Deres bekymringer. De blev først og fremmest bedt om at tale om ikkespredning af masseødelæggelsesvåben, og de svarede, at det kunne vi godt tale om, men at der i det tilfælde ikke er grund til at tale om civile nuklearanvendelser. Det hele er en del af det nuværende klima. Ligesom Dem beklager jeg det, men de anmodede om det, og vi kan næppe nægte at tale med vores partnere om det. Det var også meget afdæmpet, og der er ingen, der taler om at udvikle en nuklearsektor i Afrika. Vi enedes om at drøfte de nukleare spørgsmål, og vi accepterede at drøfte dette spørgsmål, fordi det fra starten blev fremhævet, at ingen emner ville være tabu. Jeg mener derfor, at vi skal være konsekvente.
Der er to andre forhold, jeg vil kommentere, og derefter vil jeg afslutte med de økonomiske partnerskabsaftaler. Jeg mener, det var fru Zimmer, der sagde, at der var særlig interesse for alt, hvad der kan bruges af de større europæiske investorer. Jeg kommer tilbage til dette i forbindelse med de økonomiske partnerskabsaftaler, men jeg er naturligvis ikke enig i det argument. De kan opholde mig her i to uger mere, dag og nat, og jeg vil stadig ikke acceptere denne kritik. Jeg vil ikke acceptere den af en meget simpel grund. Jeg har deltaget i disse forhandlinger i månedsvis nu, selv om jeg bør sige, at jeg ikke forhandler, men sidder med ved forhandlingerne. På intet tidspunkt har jeg fået det indtryk, at det ultimative formål var at bistå den europæiske økonomi eller det europæiske erhvervsliv. Alle, der påstår dette, tager efter min mening fejl, er misinformerede eller handler mod bedre vidende. Jeg mener, de er misinformerede, fordi man aldrig handler mod bedre vidende. Jeg mener dog, at bemærkningerne er særdeles uberettigede i denne forbindelse.
Nu kommer jeg til de økonomiske partnerskabsaftaler. Med hensyn til interimsaftalerne vil jeg spørge: Hvad er formålet med dem? Har man opfundet dem for at støtte de europæiske virksomheder? Overhovedet ikke: Formålet er faktisk at yde beskyttelse til lande med gennemsnitsindkomster, der ellers, som De ved, ville være overladt til et system af generaliserede præferencer. Det er naturligvis langt mindre fordelagtigt end det system, de arbejder under i dag, som svarer til systemet for de mindst udviklede lande, med andre ord "Everything But Arms". Hvis de berørte lande trods min velvilje inden årets udgang ikke har indgået en anden aftale, der sikrer dem samme vilkår som i dag, vil de bestemt miste markeder, og jeg har allerede nævnt eksemplet med Côte d'Ivoire. Denne anden aftale er interimsaftalen. Hvem har vi indgået disse interimsaftaler med? I de fleste tilfælde har vi indgået dem med lande med gennemsnitsindkomster, der ellers skulle handle under et betydeligt mere ugunstigt system, end de har handlet under til dato. Har vi gjort dette for at beskytte vores virksomheder, for at åbne kanaler for vores virksomheder, som de kan bruge til at indtage eller invadere Afrika? Nej, det har vi ikke.
Hvad er det så, vi har foreslået? Nu kommer jeg til kernen i aftalerne, fordi sandheden skal frem. Jeg lytter gerne til alle, jeg forsøger at forstå alle, og jeg er endda villig til at acceptere visse bemærkninger og kritikpunkter fra Parlamentet. Men, hvad er det så, vi har foreslået? Vi har foreslået overgangsperioder på 15 til 25 år. Hr. Wade hævder, at hans marked vil blive oversvømmet af støttede europæiske landbrugsprodukter. Det er netop min pointe. Landbrugsprodukter kan yde ham beskyttelse mod de 20 %, der ikke er liberaliseret. Jeg forstår ikke, hvad han præcist mener. Hr. Wade berøres desuden ikke direkte. Det er rigtigt, at han har ret til at tale på vegne af hele Afrika, men han berøres ikke, fordi han repræsenterer et af de mindst udviklede lande, som nyder godt af "Everything But Arms"systemet. Hr. Mbeki, som jeg beundrer meget, og som jeg har et særdeles godt forhold til, ville gerne opsige de økonomiske partnerskabsaftaler, men det er ikke nemt at gøre. Han har en særlig associeringstraktat med os. Det betyder, at vi kan spørge os selv, hvorvidt han er ligeglad med, at alle de andre lande kommer ind i regionen som hans konkurrenter. Jeg taler ikke mod bedre vidende. Jeg siger kun, at vi kunne stille ham det spørgsmål. Jeg mener ikke, det er tilfældet, men vi kunne spørge ham.
Hvad angår hr. Konaré, formanden for Kommissionen for Den Afrikanske Union, er han en fantastisk advokat, og hans opgave er at samle alt, hvad han hører omkring sig. Det er helt i orden. Men, hr. Hutchinson, når De fortæller mig, at "alle de afrikanske ledere sagde ...", er det ikke sandt. Der var ikke alle de afrikanske ledere. Det er sandt, at nogle af dem stillede os nogle spørgsmål, som f.eks. "Hvad vil der ske, hr. Michel, når toldhindringerne fjernes? Vi mister penge og vores finansbudget. Hvordan skal vi lønne vores lærere, politifolk, embedsmænd osv.?". Vi svarede: "I kan etablere regionale fonde, og vi udformer såkaldte bidragsaftaler, som yder finansielle ressourcer, der mindst svarer til den skattemæssige nettoindvirkning af toldhindringerne med henblik på at udligne tabene, og det vil give jer midler til at finansiere statslige tjenester osv".
Det er et asymmetrisk system, en overgangsperiode. Hvad gjorde vi ellers? Vi udformede generelle matricer med disse lande efter deres ønske, for det var dem, der fremlagde indholdet til aftalerne. Hvad betyder denne bureaukratiske term? Generelle matricer er en form for plan, der omfatter alle projekter, alle sektorer, faktisk selve kernen i det, de ønsker som ledsagende foranstaltninger parallelt med gradvis åbning af markederne, hvis de ønsker det: teknologioverførsel, forbedring af kompetencer, øget ekspertisearbejde, arbejde på infrastrukturer, indbyrdes forbindelse eller forbedret adgang, alle disse aspekter.
Jeg udformede også et memorandum om finansiering ved det regionale økonomiske fællesskab. Det er en form for forpligtelse på papir og med tal af de ressourcer, som EU skal stille til rådighed for dem. Der er kun én ting, jeg ikke kan gøre, og det er at love dem de penge, som medlemsstaterne lovede dem i Gleneagles. De lovede dem en milliard euro, og mindst halvdelen var til Afrika. Jeg håber, de vil opfylde løfterne. Pengene vil blive ydet fra 2010 og skal efter hensigten være hjælp til handel. Det er derfor ekstra penge. Vi har fordoblet de regionale midler, jeg nævnte før. Det hele er lagt frem.
Jeg må tilstå, at min største bekymring er "økonomisk integration", fordi jeg mener, at, når vi taler om udvikling, det i første omgang er "økonomisk integration", som vil sætte dem i stand til at skabe velstand, velstand, som de kan bruge til sociale tjenester og til at omfordele velstanden blandt deres befolkninger. Det er sandt, at vi har opnået relativt beskedne fremskridt på dette område af den grund, jeg tidligere nævnte.
Vi skal derfor sandsynligvis næste år drøfte dette spørgsmål om regionale økonomiske partnerskabsaftaler med henblik på at oprette, fastholde og konsolidere denne dimension af økonomisk integration. Jeg indrømmer derfor dette, men først efter at have givet alt ... Vi gav et positivt svar på alt, hvad de bad os om. Det var tilfældet på den finansielle front eller i hvert fald inden for de budgetmæssige begrænsninger, og det var også tilfældet med hensyn til tekniskjuridiske spørgsmål, institutionelle spørgsmål og endda politiske spørgsmål. Det er også sandt, at vi, når vi skal forhandle i 2008 i et forsøg på at sikre denne regionale integration, skal være ekstremt overbevisende, og vi skal selvfølgelig have argumenter. Bare rolig! De vil blive hørt, og vi vil lytte til dem ... Jeg vil i hvert fald gøre mit bedste for at hjælpe dem med deres bekymringer, deres tvivl, og deres spørgsmål, så vi specifikt kan berolige dem. Jeg vil dog sige, at jeg ikke har ret mange argumenter ud over den yderligere sum på en milliard euro, hvoraf halvdelen tilfalder Afrika. Vi vil se, hvad der kommer ud af det.
Det sårer mig dog at høre, at vi har afpresset vores partnere. Vi har aldrig afpresset vores partnere af den simple grund, at vi ikke har beføjelser til at afpresse dem. Jeg ville først og fremmest ikke have gjort det. Vi kan ikke bare tvinge vores partnere til at underskrive aftaler. Undskyld mig, men det er at forenkle tingene for meget. Jeg kan se resultatet. Jeg vil endda oplyse den aktuelle status for de lande, der har underskrevet aftalerne, for at vise, at der er mange flere lande, end De tror, der har underskrevet aftalerne og forstået ordningen.
Det sidste punkt, der skal afrundes, vedrører de mindst udviklede lande, som nu nyder godt af "Everything But Arms", og som derfor har fuldstændig og ubegrænset adgang til vores markeder. I dette tilfælde blev jeg spurgt, hvad de havde at miste. De mister faktisk slet ingenting, men får mulighed for at nyde godt af de særdeles generøse regler om oprindelse. Hvad er disse generøse regler om oprindelse? I øjeblikket skal et produkt for at blive betragtet som et produkt med oprindelse i en partnerstat have gennemgået mindst to transformationer. Herefter vil det være én transformation. For fisk, der fanges i deres farvand, men som importeres her, er det f.eks. tilstrækkeligt. Det tæller som én transformation, og så kan de komme ind på vores marked uden kvoter og uden afgift. Det er den store forskel. Der er mange muligheder, som de i øjeblikket ikke har.
Jeg ønskede at sige dette til Dem alle, og jeg vil naturligvis gerne dele erfaringen med Dem, når De måtte ønske det. Stil mig spørgsmål, eller send dem til mig skriftligt. Jeg lover, jeg vil forsøge at svare Dem oprigtigt og udførligt. Hvis mit svar på et af Deres spørgsmål ikke er godt nok eller er forkert, indrømmer jeg det gerne og korrigerer det. Det kan De stole på. Til dato har jeg hørt alle spørgsmålene, jeg har kontrolleret alle spørgsmålene, og jeg har engageret mig ihærdigt. Jeg har endnu ikke hørt et spørgsmål, som ikke har fået et præcist, specifikt og ærligt svar
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Skriftlige erklæringer (artikel 142)
John Attard-Montalto  
Topmødet mellem de europæiske og afrikanske lande fandt sted den 8. og 9. december i Lissabon, Portugal. Mere end 70 stats- og regeringschefer deltog.
Maltas bidrag fokuserede på spørgsmål om irregulær immigration.
Det er i Maltas interesse, at Afrika ses som Europas ansvar. Bistand, der ydes, og investeringer, der foretages i Afrika, vil betyde, at færre mennesker fra det afrikanske kontinent vil blive tvunget til at forlade deres land for et bedre liv. De fleste irregulære immigranter, der kommer til Malta, kommer fra lande syd for Sahara og er økonomiske immigranter. Situationen kan dog blive forværret, når de generelle præferencehandelsaftaler udløber den 31. december 2007.
De fleste afrikanske lande har afvist forslaget om særlige partnerskabsaftaler. Kun en femtedel har underskrevet interimsaftaler. Selv om udløbsdatoen er forlænget, er det i alle landes interesse at indgå interimsaftaler for at bøde op for den negative økonomiske indvirkning efter udløbet af præferenceaftalerne.
Andre irregulære immigranter, der kommer til Malta, er politiske flygtninge. Den kendsgerning, at problemerne med menneskerettigheder i Darfur og Zimbabwe var udeladt i den oprindelige dagsorden, lover ikke godt for de tavse, der fortsat lider i stilhed.
Richard Corbett  
Det Europæiske Råd skal rette opmærksomheden mod Burma, hvor situationen stadig er frygtelig.
De EU-sanktioner, der blev vedtaget den 15. oktober, er rettet mod regimets ledere, deres støtter og alle, der får gavn af deres politikker, herunder handelssanktioner inden for de sektorer - tømmer, mineraler, metaller, ædelsten - hvorfra regimet henter størstedelen af dens indtjening.
Men er det nok? Det Europæiske Råd skal vurdere situationen og finde frem til, hvilke yderligere foranstaltninger EU kan iværksætte for at skabe reel forandring i Burma. Det er på tide, at vi anvender restriktive foranstaltninger, herunder investeringsforbud.
Pedro Guerreiro  
skriftlig. - (PT) Selv om det er for tidligt at afgøre den reelle virkning af de beslutninger, der blev truffet på topmødet EU/Afrika og trods visse modsætninger, bør vi glæde os over de afrikanske landes afvisning af EU's frihandelsaftaler (de såkaldte "økonomiske partnerskabsaftaler").
De afrikanske landes afvisning - trods EU's uacceptable pres og afpresning - af de "økonomiske partnerskabsaftaler" er ironisk nok et eksempel på det, som EU berømmer som "god regeringsførelse". Det repræsenterer med andre ord et lands overtagelse af kontrollen over dets økonomi og forsvaret heraf.
Efter vores mening fordrer effektivt samarbejde om udvikling respekt for den nationale suverænitet, for politisk og økonomisk uafhængighed og for alle menneskers ret til at vælge deres nutid og fremtid og til at opbygge deres land og udviklingsprojekt. Et sådant samarbejde er uforeneligt med de mere eller mindre skjulte målsætninger og idéer om indblanding, udnyttelse, plyndring af ressourcer samt politisk og økonomiske styring.
Det er blevet sagt, at topmødet EU/Afrika vendte "en ny side". Vi vil på vores side fortsat tale, så EU's og de store multinationale selskabers nykolonistiske ambitioner ikke (gen)skrives på denne side.
