Meddelelse fra formanden
Formanden
Jeg vil meddele Dem, at der her til morgen blev fundet en mistænkelig pakke i nærheden af Louise Weiss-bygningen, og at det franske politi i samarbejde med vores sikkerhedstjenester forbød adgangen til bygningen og foretog en kontrol, der heldigvis viste sig at være negativ.

Watson
De af os, der var i bygningen inden kl. 8, var meget opmærksomme på, at der var en suspekt pakke i gården til Louise Weiss-bygningen, der gav anledning til bombefrygt. Med rette forbød man adgangen til visse dele af bygningen, og medlemmerne og personalet blev evakueret fra én del af bygningen til en anden. Jeg ved ikke, om det var et djævelsk forsøg fra min italienske ven Dell'Alba på at få os væk fra Strasbourg, om det var mine konservative britiske kolleger, der havde taget fejl af dagen for præsident Chiracs besøg, eller om det var en julegave med belgisk chokolade, der nu hænger op ad murene i gården. Uanset hvad det var, så var der stor forvirring og en eklatant mangel på viden om evakueringsprocedurer for denne bygning. Jeg vil gerne spørge, om der ikke kan omdeles en note til medlemmerne og personalet med en beskrivelse af de normale evakueringsprocedurer, samt om de mange tv-skærme i bygningen ikke kan bruges til at holde medlemmerne informeret, hvis en sådan situation atter skulle opstå.

Formanden
Hr. Watson, Deres krav er efter min mening ikke alene legitimt, men absolut berettiget, og vi må anmode vores tjenestegrene om hurtigst muligt at gøre os i stand til at foretage en evakueringsøvelse, mens vi befinder os her i plenarforsamlingen. Måske behøver vi kun at vente 2-3 måneder, før temperaturen og klimaet gør det muligt for os at foretage denne øvelse på den bedst mulige måde.
Jeg vil også gerne oplyse Dem om, at det, der blev fundet, ikke er en genstand, som tilhører hr. Dell'Alba eller nogen af hans venner, men en genstand, der uden tvivl hører med til en fotografs udstyr. Det fandt man først ud af bagefter. Da fundet skete, var der dog usikkerhed, og man var derfor nødt til at træffe denne ekstraordinære foranstaltning.

Rübig
Hr. formand, jeg vil gerne bemærke, at sikkerhedsforanstaltningerne i forbindelse med den franske præsidents besøg i denne uge var eksemplariske, og at vi alle var meget tilfredse med, at det forløb i en sådan ro og sikkerhed.
Men jeg vil gerne sige, at sikkerhed længe har været et tema i Europa-Parlamentet, og at det måske ville være fornuftigt at nedsætte en arbejdsgruppe, hvor parlamentsmedlemmerne også bliver informeret om, hvilke muligheder der er her i Europa-Parlamentet for at garantere parlamentsmedlemmernes sikkerhed.

Formanden
Hr. Rübig, jeg tror, at vores kvæstorer bør se omhyggeligt på Deres anmodning, så de eventuelt kan foreslå nogle foranstaltninger for Præsidiet og i givet fald for Formandskonferencen.

Poos
Hr. formand, det er korrekt, hvad De anfører. Kvæstorerne samles i eftermiddag, og alle Europa-Parlamentets medlemmer vil inden næste mødeperiode modtage et notat om forskrifter i forbindelse med rømning af bygningen.

Formanden
Tak, hr. Poos. Med Deres bemærkning har De indirekte givet et svar til hr. Watson og hr. Rübig.

Velkomstord
Formanden
Ærede kolleger, jeg har den glæde at meddele Dem, at en delegation fra den kinesiske folkeforsamling har taget plads i den officielle loge. Jeg vil gerne byde den kinesiske delegation hjerteligt velkommen. Delegationen er til stede her for at deltage i det 16. interparlamentariske møde mellem Europa-Parlamentet og Den Kinesiske Folkerepublik, som finder sted i Strasbourg den 15. og 16. december.
Fru Li Shu­Zheng, der er næstformand i udvalget om udenrigsanliggender i Den Kinesiske Folkerepubliks folkeforsamling, er formand for delegationen, som består af fem medlemmer af folkeforsamlingen samt fire højtstående funktionærer fra samme forsamlings afdeling for udenrigsanliggender. Europa-Parlamentet og den kinesiske folkeforsamling indledte en direkte politisk dialog i 1980, en dialog, som i årenes løb har udviklet sig, og som i dag omfatter en lang række emner. Lad os nu give udtryk for vores kraftige ønske om, at denne dialog bliver uddybet, og at vores samarbejde med Den Kinesiske Folkerepublik bliver styrket.
Jeg håber, at det 16. interparlamentariske møde kommer til at udgøre en ny fase i den gensidige forståelse, og i den forbindelse ønsker jeg Dem alle et positivt resultat af Deres møde i Europa-Parlamentet og et behageligt ophold i Strasbourg.
Poettering
Hr. formand, jeg vil gerne bede om ordet, fordi De allerede nu råber dagsordenen op. Jeg troede, at De ville give en meddelelse med henblik på medlemmerne af det konvent, som udarbejder charteret for borgernes rettigheder. Jeg har anmodet om, at navnene på de parlamentsmedlemmer, der er udpeget af Formandskonferencen, også bliver offentliggjort over for Parlamentet. Man lovede mig, at formanden ville komme med denne meddelelse her til morgen, og at navnene på medlemmerne og de stedfortrædende medlemmer af konventet - såfremt de tilhører Europa-Parlamentet - derefter ville blive optaget i dagens protokol. Jeg er nu noget forbavset over, at man ikke har givet Dem denne navneliste, således at De kan offentliggøre den her i Parlamentet, for det skal jo også meddeles offentligheden i officiel form, at vi har udnævnt disse medlemmer af Europa-Parlamentet til konventet, da konventet officielt påbegynder sit arbejde på fredag.
Jeg anmoder om, at det sikres, at der er en officiel meddelelse herom.

Formanden
Hr. Poettering, jeg vil give denne meddelelse, lige så snart jeg får den. De har fået besked før mig, men lige så snart jeg får denne meddelelse, vil jeg naturligvis gøre Dem og alle Parlamentets medlemmer bekendt med den.

Klimaændringer
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er Rådets og Kommissionens redegørelser om resultaterne af den femte konference mellem medlemmerne af De Forenede Nationers rammekonvention om klimaændringer.
Jeg giver ordet til minister Hassi, som er repræsentant for Rådet.

Hassi
Hr. formand, ærede medlemmer af Europa-Parlamentet, klimapolitikken har været ét af miljøområdets hovedspørgsmål under det finske formandskab. Jeg mener, at det er vigtigt at huske, at klimapolitikken vil være én af hele jordklodens og hele menneskehedens største udfordringer formodentlig gennem hele det næste århundrede. Europa-Parlamentet har ganske ret i sin resolution, hvor det konstaterer, at de hidtidige forpligtelser ikke er tilstrækkelige til at få klimaets varmestigning begrænset til 1,5 grader pr. århundrede, men at der ud over de eksisterende forpligtelser er brug for flere nye.
Desuagtet er også gennemførelsen af de eksisterende forpligtelser et stort arbejde. Forberedelserne til COP 5-mødet i Bonn var et vigtigt spørgsmål for Finland. Generelt har Unionen været tilfreds med resultaterne fra COP 5. Der blev gjort fremskridt i flere sagsspørgsmål. Desuden blev der aftalt en handlingsplan, som jeg tror vil muliggøre, at der ved det sjette møde (COP 6) i Haag mellem klimaaftalens parter i efteråret kan tages de nødvendige beslutninger, så Kyoto-aftalens ratificering kan påbegyndes. På fællesskabsplan har Finland arbejdet for integreringen af klimapolitikken på andre politiske områder ved bl.a. at udarbejde miljøstrategier for energi-, trafik- og landbrugsområdet. Vi må ikke glemme, at disse strategier ikke er mere end det første skridt i en forhåbentlig permanent forvandlingsproces mod realisering og udvikling af klimastrategier.
Én af de vigtigste beslutninger, som der i løbet af efteråret er tilvejebragt, er Helsinki-topmødets forpligtelse, hvorefter Fællesskabet og medlemsstaterne vil ratificere Kyoto-protokollen før Rio +10-mødet, som afholdes i 2002, og at Fællesskabet bestræber sig på med alle nødvendige midler, at ratificeringen bliver mulig. Finland har også ført en bred dialog med både ngo'erne og repræsentanter for erhvervslivet. Efter vores mening sikrer et alsidigt engagement i klimapolitikken det bedste resultat på langt sigt.
Selvom jeg sagde, at de allerede vedtagne beslutninger muliggør, at der ved det sjette møde mellem klimaaftalens parter i efteråret tilvejebringes de nødvendige resultater, er der stadig meget at gøre. Det er meget vigtigt for Unionen at bygge bro til udviklingslandene, at stræbe efter at finde løsninger, som også udviklingslandene oplever som retfærdige, og som er win-win-løsninger, hvor både udviklingen og miljøet bliver vindere. For udviklingslandene er spørgsmål som at skabe forudsætninger for deres rapportering om udslip og at udvikle disse landes almene handlefærdigheder samt også at fremme overførslen af teknologi vigtige. Ved dette arbejde skal man specielt hæfte sig ved situationen i de allerfattigste lande.
Der skal også arbejdes hårdt for at udvikle regler for Kyoto-mekanismerne. Vigtige spørgsmål er f.eks. fordøjelse af Kyoto-mekanismerne samt det såkaldte fleksibilitetsloft, som er foreslået af Den Europæiske Union. EU skal i løbet af næste år gøre alt for at finde de løsninger, som er de mest effektive med hensyn til miljøet og reduceringen af emissioner, og som kan vedtages bredt, for at kunne opnå en aftale om reglerne for Kyoto-mekanismerne og regler for overholdelse af aftalen.
Jeg mener, at det er meget vigtigt, at kernekraft ikke kan godkendes som en metode til tilpasning ved CDN- og Joint Implementation-projekter. De fremmødte miljøministre ved COP 5 havde en ganske fast mening om dette. Men en særlig udfordrende opgave er selvfølgelig at gribe ind over for trenden i Fællesskabets egne drivhusemissioner, som i øjeblikket er voksende, hvor den tværtimod skulle være dalende. Vi har stadig brug for nye foranstaltninger på fællesskabsplan og i medlemsstaterne, bl.a. tilvejebringelse af miljøbeskatning som én af de mest essentielle sager. Også Kommissionens initiativer til en handlingsplan for Fællesskabet samt forslaget om udviklingen af et internt system med emissionshandel inden for Fællesskabet, som er under planlægning, er skridt i den rigtige retning.

Formanden
Tak, fru Hassi.
Jeg giver nu ordet til fru Wallström, medlem af Kommissionen.

Wallström
Tak fordi jeg er blevet inviteret til at fremlægge Kommissionens vurdering af resultaterne af Bonn-konferencen om klimaændringer.
For et år siden vedtog deltagerne i konventionen om klimaændringer det toårige arbejdsprogram Buenos Aires-handlingsplanen. Den skal løse de uafklarede spørgsmål under Kyoto-protokollen gennem COP 6, der finder sted om et år i Haag. I den forbindelse samlede forventningerne til Bonn-konferencen sig om behovet for at gøre store tekniske fremskridt. Det stod fra starten klart, at de store politiske beslutninger udskydes til COP 6. Jeg mener, at de tekniske fremskridt er en realitet.
Det vigtigste politiske aspekt af COP 5 var kansler Schroeders opfordring om, at protokollen skal træde i kraft inden udgangen af 2002. Det glæder mig meget, at Den Europæiske Union samt mange andre parter støtter denne idé. Det betyder, at der nu findes en klar tidsplan, der øger presset på alle parter for at gøre COP 6 til en succes. Jeg opfordrer alle parter til at sikre, at de kan starte ratifikationsprocessen umiddelbart efter COP 6. I den forbindelse var det meget vigtigt, at parterne i Bonn besluttede at fremskynde processen i de kommende år.
Tillad mig at udtale mig om nogle af de spørgsmål, der blev diskuteret i Bonn. De vigtigste ubesvarede spørgsmål under Kyoto-protokollen er reglerne og de nærmere bestemmelser vedrørende Kyoto-mekanismerne samt udformningen af et omfattende kontrolsystem. Kyoto-mekanismerne - emissionshandel, fælles implementering og mekanismen for ren udvikling - er en del af denne protokol.
Det er almindeligt anerkendt, at disse mekanismer kan effektivisere indsatsen på klimaområdet. Det er selvfølgelig vigtigt, at et sådant system suppleres af et strengt kontrolsystem, herunder bestemmelser vedrørende manglende overholdelse.
I lyset af den vanskelige internationale forhandlingsprocess var det en succes, at vi de facto udarbejdede forslag til forhandlingstekster om Kyoto-mekanismerne og om overholdelse. De vil fortsat udgøre grundlaget for yderligere forhandlinger i de kommende måneder. Uden dette resultat ville det blive meget vanskeligt at træffe afgørelser på COP 6.
Der er også gjort store fremskridt i spørgsmål vedrørende kapacitetsfremmende foranstaltninger, teknologioverførsel og tilpasning til effekten af klimaændringer. Mødet understregede endnu en gang, hvor vigtigt det er at gøre fremskridt i spørgsmål af betydning for den industrialiserede verden såvel som for udviklingslandene. Der er derfor brug for en afbalanceret proces i spørgsmål vedrørende Kyoto-protokollen og spørgsmål vedrørende den underliggende konvention om klimaændringer.
Vi skal huske på, at COP 6 kun kan blive vellykket, hvis vi kan opnå gode resultater på begge områder og bygge bro mellem de industrialiserede lande og udviklingslandene.
En anden succes var fortsættelsen af de såkaldt fælles implementerede aktiviteter. Disse projekter, der er finansieret af industrilandene, vil utvivlsomt styrke kapacitetsfremmende foranstaltninger og teknologioverførsel i udviklingslande og overgangsøkonomier.
Det fører mig frem til en meget vigtig sag, som Parlamentet også har fremstillet i en beslutning, nemlig spørgsmålet om kerneenergi som en projektmulighed i forbindelse med rene udviklingsmekanismer. Jeg mener, at de miljømæssige og sikkerhedsmæssige problemer i forbindelse med kerneenergi er for omfattende til, at man kan fremme kerneenergien i udviklingslandene under mekanismen for ren udvikling. Der findes udmærkede alternativer såsom vedvarende energikilder og energieffektivitetsforanstaltninger, der passer langt bedre til den rene udviklingsmekanismes målsætning om fremme af en bæredygtig udvikling.
Jeg vil vende mig mod nogle af de andre spørgsmål, der er uenighed om. EU's forslag om et betonloft på brugen af Kyoto-mekanismerne blev ikke formelt taget op på COP 5, men det var genstand for en heftig debat på gangene.
Tankerne bag forslagene ligger så fast som nogensinde, og de sikrer, at alle parter i det mindste opfylder en væsentlig del af emissionsmålet i hjemlandet i stedet for primært at stole på Kyoto-mekanismerne. Det skulle give mulighed for de første adfærdsændringer og teknologiske ændringer med henblik på at forberede sig på de langt mere ambitiøse emissionsnedskæringer i fremtiden.
Målsætningerne fra Kyoto-runden skal opfyldes gennem reelle emissionsnedskæringer og ikke ved indkøb af kvoter fra andre lande, hvilket er hyppigt forekommende på grund af økonomisk tilbagegang - den berømte varme luft. Herfra stammer behovet for at begrænse mængden af kvoter, der kan sælges. En beslutning om at sikre den miljømæssige forsvarlighed skal træffes på COP 6 som en del af den overordnede beslutningspakke, og Fællesskabets holdning til loftspørgsmålet har ikke ændret sig.
Et andet vigtigt emne på COP 5 var udviklingslandenes frivillige forpligtelser, og det er anbefalelsesværdigt, at udviklingslande såsom Argentina og Kasakhstan tager initiativ til at reducere deres egne emissioner af drivhusgasser. I lyset af deres økonomiske vækstmuligheder er det meget vigtigt, at de engagerer sig i indsatsen mod internationale klimaændringer. Det er imidlertid afgørende at få det rette forløb. Vi skal undgå en inflation af de miljømæssige tilladelser under Kyoto-mekanismerne, da det kan modvirke reelle emissionsbegrænsninger.
Jeg håber på at kunne vende tilbage til Parlamentet i løbet af et års tid med beretninger om positive resultater fra COP 6. I mellemtiden vil Kommissionen bevare ikke blot sin aktive rolle i forhandlingerne, men også sin indsats i fællesskabsforanstaltninger. Under handlingsprogrammet vedrørende klimaændringer, som jeg præsenterede for Parlamentet i oktober, koncentrerer Kommissionen sig i øjeblikket om at udarbejde en liste over prioriterede foranstaltninger inden for klimaområdet, der skal fremlægges for Rådet (miljø) i marts. Jeg arbejder også hårdt for at få en grønbog om emissionshandel i Det Europæiske Fællesskab vedtaget af Kommissionen i marts. Det vil give anledning til en debat blandt alle berørte parter om en fremgangsmåde, der yderligere kan begrænse landenes udgifter til reducering af drivhusgasser.
Der ligger stadig et enormt teknisk og politisk arbejde forude, inden vi kan implementere Kyoto-protokollen som et første skridt i bekæmpelsen af den globale opvarmning. Jeg værdsætter Deres tilsagn om at hjælpe med at formidle betydningen af at bekæmpe klimaændringer til alle EU-lande samt til kolleger i andre lande, specielt til Kongressen i USA.

Liese
Hr. formand, fru formand for Rådet, fru kommissær, mine damer og herrer, i slutningen af dette århundrede spiller miljøbeskyttelse den rolle, som den i betragtning af den store udfordring egentlig har fortjent. Det er rigtigt, at vi har opnået fremskridt på mange områder, og nogle miljøproblemer, f.eks. forureningen af vandmiljøet, er mindsket. Men det største miljøproblem, som vil berøre vores planet i det næste århundrede, er ikke mindsket, det vokser tværtimod for hver dag. Menneskeheden producerer for øjeblikket dobbelt så mange drivhusgassser, der er skadelige for miljøet, end verden på langt sigt kan klare. Landene i Den Europæiske Union har en meget stor andel heri. Hvis vi ikke handler nu, vil det næste århundrede blive behersket af dramatiske problemer.
Det handler i den forbindelse ikke kun om, at havspejlet som bekendt stiger, og at små østater forsvinder, samt at lavtliggende områder i f.eks. Bangladesh eller Nederlandene bliver oversvømmet. Det handler også om udbredelsen af ørkener, om det voksende antal tropiske hvirvelstorme, hvis hærgende virkning vi allerede har mærket tydeligt i de seneste år. Alt dette vil føre til en stigning i flygtningestrømmen. Vi har nu flere miljøflygtninge end krigsflygtninge. Derfor vedrører det os også utroligt meget i Europa.
Oversvømmelseskatastroferne i Frankrig og andre steder har også vist, at der opstår problemer, hvis vi ikke handler hurtigt. Nogle eksperter advarer endda imod en stigning i tropiske sygdomme som malaria, også i vores tempererede zoner. Alle seriøse forskere siger, at vi skal reducere emissionerne med 50% på langt sigt. Det betyder for os i industrilandene og også i Den Europæiske Union, at vi skal reducere med langt mere end 50%, da der skal tages højde for udviklingslandenes berettigede udviklingsinteresser og befolkningstilvæksten. Derfor mener jeg, at Kyoto-protokollen kun er et første skridt i den rigtige retning. Den må under ingen omstændigheder gøres værdiløs på grund af smuthuller.
Europa-Parlamentet støtter Rådets og Kommissionens holdning om, at emissionerne især hjemme i industrilandene skal reduceres. De fleksible mekanismer i Kyoto-protokollen kommer kun på tale som supplement. Det gælder især for den såkaldte clean development-mekanisme. Naturligvis er det godt, hvis industrilandene eller virksomheder fra industrilandene placeret i udviklingslandene investerer i energieffektivitet og vedvarende energi. Men det kan ikke erstatte engagementet hjemme.
Industrilandene, også medlemsstaterne i Den Europæiske Union, emitterer pr. person et multiplum af det, som jorden kan klare på langt sigt. Rådet og Kommissionen har spillet en konstruktiv rolle ved konferencen i Bonn. Særlig engagementet i forbindelse med ratificeringen af Kyoto-protokollen inden år 2002 skal hilses velkommen.
Konferencen i Bonn var ikke nogen fiasko, selvom det egentlig var nødvendigt med større fremskridt på grund af den dramatiske situation. Jeg blev særligt positivt overrasket i Bonn over, hvilken konstruktiv rolle erhvervslivet imidlertid spiller. Mange i erhvervslivet erkender, at engagement i klimabeskyttelse også skaber økonomiske muligheder, at man kan tjene penge i den forbindelse og skabe arbejdspladser. Alligevel er der stadig utroligt meget at gøre inden den altafgørende konference i Den Haag.
Det er især vigtigt, at Kommissionen er troværdig. Vi kan kun være troværdige, hvis vi også laver vores lektier hjemme. Nogle lande har ganske vist allerede reduceret emissionerne en smule, men der er ikke tale om nogen virkelige dydsmønstre. Jeg finder det særligt foruroligende, at emissionerne i normalt miljøvenlige lande som Danmark og Sverige for øjeblikket stiger meget kraftigt. Det hænger måske især i Sverige også sammen med opgivelsen af atomenergien. Her er jeg af den opfattelse, at vi bør tale helt åbent om det. Jeg mener ikke, at atomenergi løser alle problemer. Men vi ønsker især ikke, at atomkraftteknologi eksporteres til usikre lande, og at engagementet derhjemme erstattes hermed.
Opgivelsen af atomenergien, som planlægges for øjeblikket, eller som allerede er gennemført i nogle lande i Europa, forstørrer problemet. Vi skal også indse, at en forøgelse af CO2-emissionerne ikke er egnet til at øge vores troværdighed.

Hulthén
Hr. formand, Rådets repræsentant Hassi og fru kommissær. Jeg tror, at de fleste af os blev meget glade, da vi allerede under høringerne af kommissærerne hørte, at et af de områder, som kommissær Wallström prioriterede højt, var kampen mod klimaændringerne. Jeg tror, at dette er et spørgsmål, som interesserer de fleste medborgere og befolkningen som helhed, da vi alle føler en konkret usikkerhed i forbindelse med klimaændringerne. Alle de miljøkatastrofer, vi har set, får os ikke blot til at tænke over den verden, vi lever i, men også hvordan vi påvirker den.
Det er ikke bevidsthed om klimaændringerne, der mangler. Derimod mangler der konkrete foranstaltninger. Der stikkes hele tiden en kæp i hjulet, når vi skal videre med drøftelserne. Det skorter ikke på konferencer, hvor verdens ledere mødes for at finde en fælles strategi, men indtil nu er der kun truffet ganske få konkrete foranstaltninger. Det er måske ikke så mærkeligt, eftersom klimaændringerne ikke er det eneste globale problem, der skal løses. Sult, fattigdom og uretfærdig fordeling af byrderne fremstår hele tiden som et akut problem i store dele af verden. Andre steder, i den rigere del af verden, vores egen, har vi selv svært ved at give afkald på velfærden for at komme problemerne til livs. Tingene bliver mere komplekse, og ubeslutsomheden stiger.
Præcis som hr. Liese påpegede, forventede vi måske ikke de store fremskridt på det seneste COP-møde i Bonn, men det havde alligevel været dejligt, hvis EU, USA og alle andre havde opnået et mere konstruktivt resultat, end det var tilfældet. Det er derfor, vi fremsætter denne resolution. Med resolutionen ønsker vi at fremskynde udviklingen. Vi mener, at der skal mere skred i tingene, både i de enkelte medlemsstater og i EU, men selvfølgelig også på verdensplan. Vi vil således være en drivkraft inden for Unionen og sørge for, at udviklingen tager fart. Vi støtter derfor Unionens ønske om, at protokollen skal træde i kraft senest år 2002. Vi mener endvidere, at selvom beslutningen om ratificering trækker ud i visse lande, skal det ikke forhindre os i seriøst at overveje muligheden for at ratificere protokollen sammen med de lande, der allerede har bestemt sig. Vi risikerer sandsynligvis, at de lande, som ikke tør tage beslutningen, sakker agterud, men vi er nødt til at gå videre.
Jeg vil alligevel gerne i denne forbindelse anmode fru Wallström og fru Hassi om deres vurdering af vores ændringsforslag 2, hvor vi kræver en ratificering af protokollen allerede under COP 6. Hvad indebærer det? Indebærer det, at EU som union skal ratificere protokollen, eller indebærer det, at hver enkelt medlemsstat også skal ratificere protokollen på denne dato? Det glæder mig, at kommissær Wallström og Rådets repræsentant Hassi understregede, at kernekraft ikke tilhører de holdbare energikilder.

Ries
Hr. formand, fru minister, fru kommissær, kære kolleger, vi drøfter i dag resultaterne af den femte konference afholdt i Bonn som opfølgning på Kyoto-protokollen. Som påpeget i Europa-Parlamentets beslutning, er resultaterne af Kyoto-protokollen i visse henseender skuffende. Klimaændringerne fortsætter, og de nærmere forholdsregler med henblik på at opnå en reduktion af drivhusgasserne iværksættes over en periode frem til 2010. Der er allerede gået syv år siden Rio-konferencen, hvor der blev indgået bindende aftaler. Disse aftaler har imidlertid hidtil ikke givet sig udslag i reelle forbedringer. Endvidere er det mit indtryk, at Europa-Parlamentets beslutning helt overser borgerne, hvilket jeg finder meget beklageligt. Vi må ikke glemme, at det - ud over forholdsregler iværksat af medlemsstaterne eller af EU - er den enkelte borger, den enkelte forbruger, der i kraft af sine holdninger og handlinger skaber forandringer og kræver disse stadfæstet af beslutningstagerne. Det er derfor afgørende, at der straks tages initiativ til på effektiv vis at involvere borgerne i beslutningsprocessen, når det gælder spørgsmål vedrørende klimaændringer. Det må sikres, at borgerne bliver bevidste om deres ansvar i forhold til disse spørgsmål, eksempelvis gennem oplysningskampagner, der fokuserer på den enkeltes adfærd. Europa-Parlamentet vedtog i oktober måned en beslutning, som klart vidner om denne holdning, idet der kræves en koordineret strategi med henblik på at sikre en klar, forståelig og lettilgængelig oplysningsindsats. Jeg tænker i denne forbindelse bl.a. på anvendelsen af visse aerosoler, som har vundet stærkt indpas i vores hverdag. Det er således helt konkrete og håndgribelige foranstaltninger, der efter min opfattelse skal til for at sikre, at EU bliver en del af vores hverdag og vores handlinger.
Afslutningsvis vil jeg gerne knytte en bemærkning til punkt 14 i Europa-Parlamentets beslutning. Punktet omhandler energi- og CO2-afgifterne. Jeg er ikke modstander af princippet om afgifter på forurenende emissioner, men disse forholdsregler bør efter min opfattelse følge to principper: For det første bør der tilstræbes en løsning, som er neutral i skattemæssig henseende. For det andet bør løsningen omfatte hele den industrialiserede verden, eller i det mindste alle OECD-landene, for at undgå konkurrenceforvridning eller økologisk dumping.
Klimaændringerne er ikke uundgåelige, men skal vi overvinde de påpegede vanskeligheder, må vi involvere de centrale aktører. Vi må sikre, at borgerne og industrien bliver bevidste om deres ansvar i forhold til disse spørgsmål.

de Roo
Hr. formand, kære kolleger, mine damer og herrer, klimaændringerne er et af de vigtigste miljøproblemer, men også et af de vanskeligste problemer at løse. Det griber dybt ind i de økonomiske processer. Af den mislykkede WTO-runde i Seattle har vi kunnet lære, at EU skal være troværdig i sine bestræbelser på at nå frem til en global miljøpolitik. Vi må selv være et godt eksempel. Indtil nu har Europa afgivet mange smukke erklæringer, men emissionen af drivhusgasser i Den Europæiske Union vil i 2010 uden ekstra foranstaltninger andrage 8% mere i stedet for 8% mindre.
Det skyldes frem for alt, at væksten inden for transportsektoren ikke længere er under kontrol. Flere personbiler, flere lastbiler og flere flyvemaskiner, som tilmed tilbagelægger flere kilometer. Derfor opfordrer jeg Europa-Kommissionen til i det kommende handlingsprogram mod klimaændringer at tage fat på det vanskeligste problem, trafiksektoren. F.eks. nulemission for trafiksektoren og 10% reducering for sektorerne husholdning, industri og selve energiproduktionen. Der er behov for EU-foranstaltninger til begrænsning af CO2-emissionen fra lastbiler. Stimulering af produktionen af energibesparende biler såsom hybridbiler og elektriske biler. Endelig en europæisk energi/CO2-afgift i de 12-13 lande, som vil have en seriøs afgift.
Kun hvis Den Europæiske Union ændrer emissionen af drivhusgasser i nedadgående retning, er vi troværdige. Så kan vi nå frem til et gennembrud på den sjette konference mellem parterne i Haag. De vanskeligste knuder med hensyn til handlen med emissionsrettigheder og clean development-mekanismen kan så hugges over. For Gruppen De Grønne er det en selvfølge, at atomenergi ikke udgør noget som helst bidrag til en løsning. Vi må i Europa, men også globalt, satse på vedvarende energi såsom vindenergi, solenergi og biomasse. En vindmølle leverer allerede efter fire til seks måneder mere energi, end det kostede at fremstille og opstille den. Atomenergi frembringer først efter 10 år mere nettoenergi, end det koster at opføre et atomkraftværk.

González Álvarez
Hr. formand, jeg tror, at såvel kommissæren som repræsentanten for Rådet udmærket godt kender til de trusler, som truer jordkloden, for i Parlamentet har vi år efter år advaret om dem.
Temperaturstigningen på to grader - som vores kolleger sagde - som forudses at ske fra nu af og til år 2010, hvis der ikke træffes foranstaltninger, stigningen af havets overflade, små øers forsvinden samt mange af de sidste års katastrofer, som ifølge eksperterne har med klimaændringerne at gøre, er alle kendsgerninger, som straks burde tvinge os til at vedtage øjeblikkelige og konkrete foranstaltninger.
Beslutningen, der blev vedtaget i Miljøudvalget, går i denne retning. De fremsatte ændringsforslag, der blev vedtaget enstemmigt, går også i den retning. Blandt disse er netop - og det beroliger os, at kommissær Wallström sagde det - en klar kritik af kernekraftindustriens pres på Bonn for, at kernekraftindustrien kan bruges som en mekanisme til at reducere CO2-udslip. Vi mener, denne industri indebærer risici, som kommissæren ganske rigtigt sagde, for sikkerhed og senere anvendelse eller genbrug af atomaffaldet, og det er risici, vi ikke kan acceptere.
I Miljøudvalget foreslår vi derfor stadig de vedvarende energikilder, og at man får vedtaget nogle klare foranstaltninger inden for transport. Ikke alene inden for landevejstransporten, hvor der produceres mest CO2, men også inden for luftfartstrafikken, som ligeledes skaber mange udslip, og som hidtil ikke er blevet pålagt de afgifter, den burde pålægges.
Vi er også enige med Rådet om at skabe forbindelser med udviklingslandene. Men at skabe forbindelser med udviklingslandene betyder to ting: at undlade at prøve at købe kvoter fra dem og at undlade at skære i udviklings- og hjælpemidlerne, således at de kan træffe foranstaltninger i den retning, vi foreslår.
I et af ændringsforslagene foreslår vi ligeledes, at landene fremlægger konkrete og klare reduktionsplaner i de forskellige sektorer - transport, landbrug osv. for hvis der hverken er konkrete planer eller foranstaltninger, kan vi i Parlamentet blive ved med at tale om de samme ting efter år 2000.

Thomas-Mauro
Hr. formand, globaliseringen ryster samfundet i dets grundvold. Det er vanskeligt i en verden præget af kortsigtethed og smid-væk-kultur at se fremtiden i et helhedsperspektiv. Det nye årtusinde er dygtigt markedsført. En enkelt nats nytårsfest, som imidlertid ikke stemmer til nytår med bevidsthed om handlinger og holdninger af mere vidtrækkende karakter. Er klimaændringerne århundredets store udfordring eller blot et nytårsforsæt uden større værdi? Som politikere har vi svært ved at præsentere vores medborgere for politiske beslutninger, som skal gennemføres over en 10-års eller 20-års periode. Men har vi ikke også påtaget os et ansvar?
Debatten om klimaændringer er helt central. Det er de industrialiserede lande, der har skabt verden i dens aktuelle form. Vi må derfor også foregå med et godt eksempel. Er det ikke muligt at bibringe handlen med stort H en højere grad af anstændighed? Er det ikke muligt for verdens nationer at forene økonomisk udvikling og sundhed, også uden at initiativtagerne stemples som naive eller som værende udstyret med en nyttesløs fornuft? Europa må under alle omstændigheder se ud over egne cirkler og huske udviklingslandene. Vi skal sikre, at der skabes et afbalanceret partnerskab, som omfatter alle verdens lande og alle aktører i det økonomiske kredsløb. Også kandidatlandene, der søger optagelse i EU, skal involveres og tilpasse sig EU's miljøstandarder.
Spørgsmålet om klimaændringer og de heraf affødte dommedagsvisioner bringer på markant og global vis forureningens farer i fokus. Gletschere smelter, vi oplever tropiske orkaner som et resultat af drivhusgasserne, som for størstedelens vedkommende hidrører direkte fra vores industrivirksomheder. Der er behov for et nytår, hvor vi bliver os disse sammenhænge bevidst. Der bebudes oversvømmelser og orkaner, som berører os, der sidder bekvemt foran tv-skærmen og troede os i ly for sådanne fænomener, takket være den økonomiske udvikling og vores geografiske placering i tempereret zone. Klimaændringerne og naturens vredesudbrud vækker ængstelse, og fra landenes regeringer lyder det samstemmende, at vi ikke kan fortsætte på denne måde.
For at stabilisere klimaet og berolige borgerne uden unødigt at anvende begrebet miljøbeskyttelse (et begreb, som er forbeholdt økologerne) henvises til emner som Kyoto-protokollen, kogalskab, dioxiner og gmo'er. Klima- og fødevarerelaterede rædselsberetninger bringes under én hat, og der breder sig en mistænksomhed i samfundet over for alt, som er uvist, alt hvad samfundet ikke fuldt ud behersker. Virksomhederne og regeringerne er omsider klar over, at hensynet til miljøet og til princippet om en bæredygtig udvikling fremover vil være uomgængelige størrelser.

Blokland
Hr. formand, jeg vil begynde med at takke hr. Hassi og kommissær Wallström for deres erklæringer. Jeg er enig med dem i, at klimaændringerne skal gribes an globalt. Det er derfor beklageligt, at så få lande har ratificeret Kyoto-protokollen. I beslutningsforslaget klages der over, at USA er så uvillig. Det er vigtigere, at vi ser på os selv. Den Europæiske Unions medlemsstater har endnu ikke ratificeret Kyoto-protokollen. Når lande på en klimakonference når frem til en aftale, kan man da antage, at der gøres alt for at nå frem til en ordentlig gennemførelse og udførelse. Den kendsgerning, at dette miljøproblem bør løses globalt, betyder i lige så høj grad et stort individuelt ansvar for staterne.
Jeg kan fuldt ud tilslutte mig, at energieffektivitet og vedvarende energikilder fremhæves i beslutningsforslaget. Det drejer sig i denne forbindelse om foranstaltninger, som har en positiv virkning på miljøet. Der er imidlertid også foranstaltninger med henblik på reducering af CO2, som foruden de nævnte positive virkninger også har negative miljøvirkninger. Med andre ord kan en formindskelse af CO2-emissionen aldrig være en tilladelse til i stedet at udstøde flere andre skadelige stoffer. I Den Europæiske Unions energipolitik skal der derfor udtrykkeligt lægges vægt på alle miljøvirkninger, som en bestemt form for energiproduktion forårsager. Så er der virkelig tale om integrering af miljøpolitik i energipolitik, således som det er fastlagt i traktaten.
Også i forbindelse med transportpolitik gælder integreringen af miljøet. Transportsektoren bidrager med hele 40% af den samlede CO2-emission. At der skal køres og flyves mindre, er indlysende. Indførelse af afgifter på petroleum er stadig en nødvendig foranstaltning, således at flytrafikken ikke længere favoriseres i forhold til andre former for transport. Ansvar gælder ganske udtrykkeligt for valgte medlemmer af parlamenter. I går blev Europa-Parlamentets nye bygning åbnet. Jeg, og mange andre, kan imidlertid ikke forklare vælgerne, at vi hver måned skal rejse frem og tilbage mellem Bruxelles og Strasbourg. Desværre er det foreløbig en realitet, men lad os bevare håbet om, at klimaet i Det Europæiske Råd ændres.

Grossetête
Hr. formand, jeg tror, alle Europa-Parlamentets medlemmer er enige om, at det af hensyn til miljøet er helt afgørende at reducere eller i det mindste undgå stigning i CO2 -emissionerne. EU indtog en fremtrædende rolle i 1992 i forbindelse med Rio-konventionen og i 1997 i forbindelse med Kyoto-konferencen. Det er fortsat helt afgørende, at EU viser ambitioner og politisk mod i denne sammenhæng. Men EU må også være i stand til at overbevise sine samarbejdspartnere. Og når jeg taler om at overbevise samarbejdspartnere, drejer det sig måske først og fremmest om at overbevise EU's medlemslande. EU udtaler sig, men er de 15 medlemsstater villige til at gøre den fornødne indsats? Er de villige til at overholde og gennemføre de mange direktiver, der vedtages her i Europa-Parlamentet?
Der skal således ske en bevidstgørelse af de 15 EU-lande, og der skal ske en bevidstgørelse af vores samarbejdspartnere. Som det har været nævnt i denne debat, er USA fortsat forbeholden over for denne politik og denne målsætning. Det er derfor afgørende, at EU står fast i forhold til den amerikanske Kongres. Det er afgørende, at EU står fast i forhold til Japan. Og det er afgørende, at EU også får overbevist lande som eksempelvis Rusland. Vi står, som det fremgår af det her anførte, over for en ganske betydelig opgave, og i øvrigt en opgave, som skal løses også i forbindelse med EU's udvidelse, hvor vi skal overbevise de kommende medlemslande om, at EU's miljømål skal opfyldes.
Der skal endvidere ske en bevidstgørelse af vores medborgere. Det er efter min opfattelse på dette felt, vi vil kunne notere fremskridt. Jeg er ikke udelt begejstret for tanken om indførelse af energiafgifter. Jeg tror ikke, man med beskatning effektivt kan løse miljøproblemerne. EU har efter min opfattelse pligt til at bevidstgøre og oplyse med henblik på at opnå en holdningsændring i EU. Det er vores målsætning for EU's videre udvikling.

Lange
Hr. formand, kære kolleger, fru formand for Rådet, fru kommissær, De har vurderet resultatet af konferencen i Bonn meget positivt. Jeg kan også godt forstå det ud fra Deres synspunkt. Men når man betragter det helt nøgternt, er der - så at sige på sidekrigsskuepladserne - tale om fremskridt med hensyn til, hvordan der skal forhandles, og hvilke arbejdsgrupper der skal indsættes. Men i det centrale spørgsmål om, hvad der skal ske med emissionsrettighederne, med emissionshandlingerne, er der ingen fremskridt. Det er beklageligt, da det er det centrale spørgsmål for mig, især når et stort land, en medkontrahent, siger, at vi vil kunne købe os fri af 100%'s emissionsforpligtelser. At dette land på grund af indenrigspolitiske diskussioner - valgkampen i USA står for døren - formår at blokere for os og de andre medkontrahenter i forbindelse med et nyt fremskridt i dette centrale spørgsmål, anser jeg for en skandale!
For mig er følgende spørgsmål derfor afgørende: Hvordan formår vi at udfolde denne proces igen med ny dynamik, således at vi i højere grad kan inddrage den store medkontrahent på den anden side af Atlanterhavet? Derfor vil jeg også spørge: Hvordan kan man opnå fremskridt i de kommende år for at inddrage USA her? For mig er det hævet over enhver tvivl, at vi ikke kan tillade, at man kan købe sig fri af 100%'s emissionsforpligtelser. Det betyder i grunden, at vi og USA kan fritages fra egne forpligtelser på bekostning af mindre udviklede stater. Vi har overvundet det 19. århundredes imperialisme, og vi bør ikke åbne døren nu for det 21. århundredes imperialisme!

Isler Béguin
Hr. formand, fru formand for Rådet, fru kommissær, tak for Deres klare og oplysende indlæg om den globale opvarmning. Jeg må imidlertid tilslutte mig den foregående talers holdning. Jeg er som min kollega ikke helt enig med Dem i Deres udsagn om, at der er gjort gode fremskridt med hensyn til at bekæmpe klimaændringerne. Der afholdes konference på konference om dette emne, og alle ligner de hinanden. Man må spørge sig selv, hvor mange såkaldte naturkatastrofer vi endnu skal være vidne til, før der er skabt forståelse for de skæbnesvangre følger af den globale opvarmning, og ikke mindst forståelse for disses konsekvenser for landenes økonomiske og sociale udvikling, det være sig i Europa eller i andre dele af verden?
Man behøver ikke at være fagmand for at konstatere, at der er en klimaændring og global opvarmning i gang. Oversvømmelser med stadig mere omfattende ødelæggelser til følge vidner herom og må tages alvorligt. Forsikringsselskaberne, der er direkte økonomisk berørt heraf, har råbt vagt i gevær og peget på, at naturkatastroferne i år synes at slå enhver rekord. Alle disse advarselssignaler er uomgængelige og minder os dagligt om, at det er påtrængende nødvendigt, at vi handler og træffer konkrete foranstaltninger for at bekæmpe klimaændringerne.
Det må derfor vække undren, at de afholdte konferencer ikke har haft større effekt. Ud over nogle få miljøforskere, der er oprigtigt bekymrede over den globale opvarmning, er den almindelige holdning udtalt ligegyldighed. Hvad værre er, en stærk lobbyvirksomhed har bevirket, at atomenergi har været tæt på at blive anerkendt som en vedvarende energikilde. Det ville dog have været topmålet.
Afslutningsvis må jeg sige, at vi langfra lever op til forventningerne, når det gælder kampen mod den globale opvarmning. Vi er meget langt fra målet, til trods for at vi burde foregå med et godt eksempel, så meget mere som EU spillede en særdeles aktiv rolle på Rio-konferencen.

Formanden
Jeg vil gerne svare hr. Poettering, som fremsatte en anmodning ved mødets begyndelse. De Europæiske Råd i Köln og Tampere har oprettet et organ, der skal udarbejde et charter for grundlæggende rettigheder. Dette organ består af repræsentanter for Europa-Parlamentet, stats- og regeringscheferne, de nationale parlamenter og Europa-Kommissionen.

Sandbæk
Hr. formand, en af de største udfordringer i kampen for en bæredygtig udvikling er en nedbringelse af de alt for store CO2-emissioner, og jeg vil gerne indledningsvis understrege, at atomenergi ikke er en vedvarende energikilde, og at den derfor ikke bør medregnes under Kyotos fleksible mekanismer, som f.eks. mekanismen for bæredygtig udvikling. Anvendelse af nuklear energi må ikke stå i vejen for overgangen til en mere bæredygtig energiforsyning. For at leve op til forpligtelserne i Kyoto-protokollen må EU derimod være med til at fremme den vedvarende energi og lede efter miljømæssigt rigtige løsninger, således at det nuværende niveau for CO2-emissioner nedbringes. I den forbindelse vil jeg gerne pege på en undersøgelse, der er lavet af sammenslutningen for europæiske entreprenører, som viser, at de samlede europæiske CO2-emissioner kan reduceres med hele 12% ved forbedret energieffektivitet i bygninger. Hertil kommer, at man ved at isolere bygninger ud over at forbedre energieffektiviteten vil kunne skabe op imod 300.000 permanente job i EU over en 10-årig periode. Både Rådet og Kommissionen har tidligere anerkendt, at der i byggesektoren findes et af de største potentialer til energibesparelse. Det undrer mig derfor, at ingen siden har nævnt dette faktum i de konkrete forslag med henblik på opfyldelse af Kyoto-forpligtelserne, og jeg vil gerne spørge Kommissionen, om dette helt konkret indgår i Kommissionens overvejelser. Jeg kan se, at Kommissionen ikke hører efter, men jeg håber alligevel, at spørgsmålet blev hørt.

Moreira Da Silva
Hr. formand, ærede medlemmer, syv år efter Rio, to år efter Kyoto, er klimaændringssagen i dag inde i en kritisk fase. Sandt nok har USA's hykleri bidraget meget til denne situation. USA er jo det land, der har det største udslip af drivhusgasser, men som samtidig er mindst indstillet på at ratificere Kyoto-protokollen inden år 2002. Det skal dog i sandhedens interesse ikke glemmes, at også Europa kun har gjort lidt eller intet for at nå de opstillede mål.
Det er uaccpetabelt, at EU principielt går ind for en reduktion af udslippet og så konkret må konludere, at mange medlemsstater, fordi den nødvendige politik ikke er blevet gennemført, allerede er ved at skride dramatisk væk fra de grænseværdier, der i Kyoto blev fastsat for 2010. Vi kan ligefrem hævde, at to år efter Kyoto er mængden af gode hensigter og smukke taler omvendt proportional med den politiske vilje til at sætte handling bag ordene.
Men tiden er mere end moden til at sætte handling bag ordene. Handling i form af nye løsninger. For det første ved at oprette et europæisk program for emissionsreduktion af drivhusgasser, der støtter og finansierer aktioner inden for effektiv energiudnyttelse og vedvarende energi. Et program, der viser, at kerneenergi til forskel fra det, som mange vil have os til at tro, kan være den letteste vej, men bestemt ikke er den rigtigste.
For det andet ved at oprette de finansieringsinstrumenter, der skal til, så CO2-/energiafgifter kan blive indført i alle EU-landene.
For det tredje ved at lancere en stor kampagne, der kan gøre den europæiske offentlighed, og især de økonomiske aktører, bevidst om, hvor nødvendigt det er at ændre daglig adfærd og praksis, hvad angår produktion og forbrug af energi. For at sætte alt dette i værk behøver vi ikke at vente på USA, også fordi det synes stadig mere sandsynligt, at vi bliver nødt til at bevæge os fremad uden USA, hvis vi skal virkeliggøre Kyoto-protokollen inden år 2002.

Lienemann
Hr. formand, fru kommissær, fru formand for Rådet, kære kolleger, Kyoto-protokollen rummer en af de store udfordringer i det 21. århundrede. Den måde, som vi løser problemet med klimaændringer på, kan endvidere blive særdeles betegnende for det fremtidige samfund. Jeg ønsker således, at Europa-Parlamentet på ny tager udtrykkeligt afstand fra systemet med forureningsrettigheder, den såkaldte fleksibilitetsmekanisme. Vil vi løse de centrale problemer i tilknytning til drivhuseffekten, må vi holde os uden for dette spil, hvor alt kan købes og sælges, og hvor man kan købe forureningsrettigheder. Der er tale om et system, som er helt ude af trit med vores værdier, og som danner grobund for store skævheder.
Lad mig som eksempel nævne det, der sker i det tidligere Sovjetunionen og nuværende Rusland. Landet oplever økonomisk tilbagegang, dets udvikling er truet, og der er et enormt potentiale for handel med forureningsrettigheder. Hvad angår de rige lande, har USA påtvunget os den omhandlede mekanisme med henblik på at sikre en gennemførelse af Kyoto-beslutningerne. USA opfylder imidlertid ikke Kyoto-forpligtelserne, og USA lægger ydermere an til at forhandle med Rusland om de famøse forureningsrettigheder.
De rigeste lande betaler for andre landes underudvikling og fastholder således sidstnævnte i en underudviklet position. De rigeste unddrager sig dermed forpligtelsen til at yde den indsats, de rent faktisk har kapacitet og ressourcer til at yde. Det er ganske uacceptabelt, og det bør EU påpege. EU bør også, uafhængigt af USA, tilkendegive, at EU vil ratificere processen uden at deltage i spillet om forureningsrettigheder. EU bør efter min opfattelse tage kontakt med Rusland og opfordre landet til at afstå fra denne konfrontation med USA. Vi bør sammen med Rusland tilbyde at søge andre løsninger.
Endelig skal det understreges, at der er behov for handling i EU. EU's medlemsstater må skride til handling, og der må skrides til handling på fællesskabsniveau. Jeg foreslår, at EU og Kommissionen tager to initiativer. For det førte bør vi sikre, at de anlægsarbejder, der blev iværksat under Jacques Delors, nyder fremme ved hjælp af EU-midler. Det gælder jernbane-vej-transport og ikkeforurenende transportinfrastrukturer til erstatning for lastbiler og personbiler. For det andet bør vi, når det gælder automobilområdet, supplere den eksisterende standard med en strategi for fornyelse af den ældste del af bilparken, idet disse køretøjer forurener langt mere end nyere køretøjer.

Schörling
Hr. formand, desværre trækker det ud med en international løsning på, hvordan man skal komme drivhuseffekten til livs. Det er meget deprimerende, at der efter Kyoto-konferencen kun er ét land, en lille ø i Stillehavet, som har ratificeret Kyoto-aftalen. Nu må der ske en reel reduktion af emissionerne og drivhuseffekten, ikke bare i statistikkernes eller i konferencelokalernes verden, men også i den virkelige verden.
Som det fremgår af resolutionen, mener jeg, at det nu er på tide, at EU går forrest, lægger det modvillige og træge USA bag sig og sammen med os andre ratificerer Kyoto-aftalen. Jeg synes, at det er på tide, at EU tager initiativ hertil. Jeg håber, at denne resolution, som jeg bifalder, vil bidrage til dette inden COP 6-mødet.
Jeg vil også gerne takke kommissær Wallström og Rådets repræsentant Hassi for deres udtalelser, som jeg synes var meget positive. Hvis de fik frie hænder, tror jeg, at tingene ville blive meget bedre. For vi spiller faktisk hasard med vores fremtid, og fremtiden er her jo allerede i form af alle de katastrofer, der har fundet sted de seneste år.
Der skal politisk vilje til for at nedbringe CO2-emissioner og anvende de vedvarende energikilder, som faktisk findes. Vi skal jo ikke først opfinde dem, de eksisterer allerede. Det er blot et spørgsmål om politisk vilje, og så skal vi sørge for, at det er rentabelt og konkurrencepræget.

Wijkman
Hr. formand, det er naturligvis interessant at høre, hvad kommissiær Wallström og Rådets repræsentant Hassi har at sige. De giver udtryk for en vis optimisme, hvad angår konventionen og Kyoto-protokollen, hvilket jeg godt kan forstå, at De er nødt til i Deres stilling. Personlig er jeg ikke helt så optimistisk.
På verdensplan er drivhusgasserne fortsat stigende nu mere end syv år efter klimakonventionens undertegnelse. Jeg har for nylig deltaget i en verdensomspændende energianalyse. Den viser, desværre skal man måske tilføje, at der vil være masser af fossile brændstoffer i den nærmeste fremtid. Selvom efterspørgselen stiger fremover, kommer vi mere eller mindre til at bade i olie og gas - billig olie og gas. Det er således strengt nødvendigt at træffe politiske foranstaltninger. Markedet er ikke i stand til at gennemskue de miljømæssige konsekvenser. Vi skal pålægge skatter og afgifter og fastsætte normer og standarder, hvis vi ønsker, at alternativerne inden for energiområdet skal have en chance.
USA's passive indstilling indtil nu har allerede været nævnt. Min konklusion er, at Den Europæiske Union bør indtage en ledende position i dette arbejde. I resolutionen omtales en række foranstaltninger, som kunne føre til en realisering af Kyoto-protokollen, hvis EU tog føringen. Reduktion af emissioner på nationalt plan, konkrete planer for mindskelse af emissioner inden for de vigtigste sektorer, især transportsektoren, hvor emissioner stiger kraftigst, indførelse af økonomiske instrumenter, hurtig ratificering af Kyoto-protokollen samt en intensiveret dialog med både Japan og u-landene.
Jeg erkender, ligesom andre talere før mig, at vi skal have USA med i dette, men vi kan ikke vente på, at de tager initiativet. Mit spørgsmål til både kommissær Wallström og Rådets repræsentant Hassi lyder: De giver udtryk for generel optimisme - hvad er konklusionen? Og til kommissær Wallström: Er De klar til at give et handlekraftigt lederskab chancen? Og i så fald, hvordan kan det gennemføres under de nuværende politiske omstændigheder?

Arvidsson
Hr. formand, ligesom tidligere talere vil jeg starte med at understrege behovet for at nedbringe CO2-emissioner og reducere klimaændringerne. Jeg bifalder denne resolution, men efter miljøudvalgets behandling er der kommet to skønhedspletter. For det første omtales kernekraft, som ikke har nogen direkte tilknytning til resolutionens hovedformål. Efter min mening havde det været bedst helt at udelade kernekraft fra resolutionen, men når det nu ikke kan lade sig gøre, vil jeg gerne støtte hr. Lieses ændringsforslag.
For det andet er det kritisabelt, at der i resolutionen anbefales generelle energi- og CO2-afgifter. Flertallet i PPE/DE-gruppen er skeptisk over for en sådan EU-skat og stemte imod forslaget i Miljøudvalget.
Generelle industriskatter er et forslidt instrument til gennemførelse af foranstaltninger med henblik på at nedbringe CO2-emissioner. At beskrive energiskatter som den vigtigste foranstaltning er at buldre med tomme tønder. Jeg tror i stedet, at vi skal sørge for, at de enkelte EU-lande føler sig ansvarlige for at opfylde målet for reduktion af CO2-emissioner. Det er så op til de enkelte medlemsstater at finde det mest effektive og nationalt bedst tilpassede instrument hertil.
Målrettede afgifter på CO2-emissioner burde være mere effektive end generelle skatter, men der findes mange andre muligheder for de enkelte medlemsstater. Til sidst vil jeg gerne komme med en overordnet udtalelse vedrørende generelle EU-skatter. Efter min mening har de enkelte medlemsstater meget forskellige forudsætninger for at udarbejde skattepolitiske instrumenter og skattelovgivning.
Jeg vil ikke være med til at begrænse de enkelte EU-landes selvbestemmelse i skattespørgsmål ved at støtte forslaget om EU-skatter på energiområdet.
Der er medlemmer i PPE/DE-gruppen, der som følge af de omtalte skønhedspletter i resolutionen vil stemme imod hele resolutionen. Personligt stemmer jeg for resolutionen, dog med ovennævnte forbehold.

Kauppi
Hr. formand, ærede kommissær, klimakonferencen i Rio for syv år siden var starten på en række af klimakonferencer, der har medført pæne resolutioner, som har været fyldt med de mest ambitiøse målsætninger, der har overgået hinanden. Tiden har alligevel ikke været til reelle handlinger, der slet ikke er startet endnu. At opnå krævende målsætninger er ikke en leg for børn, som nogle i denne sal ser ud til at formode. Parlamentet bør ikke med dets resolutioner påpege, at visse typer af foranstaltninger er bedre end andre, men alle mulige midler skal tages i brug for at reducere udslip. Dette gælder specielt for handlen med emissionskvoter, der er et effektivt middel til at reducere emissioner på, såfremt der for handlen skabes klare spilleregler, som baseres på markedsøkonomiske mekanismer.
Det er også meget vigtigt, at udvalget af midler ikke begrænses ved at udelukke kernekraften, som er fri for CO2, fra de fleksible mekanismer. Argumentet, at nuklear energi på grund af sin affaldsproduktion ikke er en bæredygtig form for energiproduktion, og at den derfor ikke medregnes blandt mekanismer med ren udvikling, holder helt enkelt ikke. Kernekraftindustrien er det eneste energihandelsområde, hvor omkostningerne fra energiproduktets hele livscyklus er indeholdt i prisen, og den bærer således fuldt ud sit ansvar for en sikker slutdeponering af affaldet. Jeg minder de repræsentanter, som i denne sal fra den ene debat til den anden taler imod kernekraft, om, at uden det eksisterende niveau for anvendelsen af kernekraft vil CO2-emissionerne umiddelbart vokse med 800 millioner ton hvert år. For slet ikke at tale om, hvilke slags indvirkninger det kan have, hvis verdens ekstra energibehov skal dækkes helt uden øget ibrugtagning af kernekraft. At opgive kernekraften kan være et populistisk taleemne i de højtudviklede europæiske lande og her i Parlamentet, virkelig populistisk. Kernekraft er ikke et realistisk alternativ nogen steder, ikke engang i de stater, som er omfattet af den fremtidige unionsudvidelse.

Hyland
Hr. formand, hvis de overordnede sociale, menneskelige og miljømæssige fordele ved ren luft skal sikres, skal standarderne i EU's nye direktiv om emissioner fra køretøjer nøje overholdes. Der skal være størst muligt samarbejde mellem regeringerne i EU's medlemsstater og alle interesserede parter, så en CO2-reduktion bliver en realitet.
Jeg glæder mig over denne uges parlamentsforhandlinger om brugen af alternative energiressourcer. Den irske regering har offentliggjort en grønbog om vedvarende energi, der skal have særstatus i vores nationale udviklingsplan for perioden 2000-2006. Denne grønbog omhandler rammerne for nedbringelse af CO2-emissioner inden for alle sektorer af vores samfund. Der skal tildeles flere midler til alternative energiressourcer, og der er også forventninger om et skift fra brugen af fast brændsel og olie til naturgas samt vedvarende energikilder og kraftfremstilling i fremtiden.
Denne plan foreslår også en målretning af foranstaltninger mod forskellige forbrugersektorer med henblik på at fremme energioplysning, -ekspertise og -praksis inden for områder som indkøb af udstyr, energiforbrug i hjemmet, bygningsinstallationer, varmesystemer samt energistyring i industrien, servicesektoren og den offentlige sektor. Offentliggørelsen af grønbogen om vedvarende energi i Irland skal ses som et positivt bidrag til debatten om vores håndtering af truslen om klimaændringer i energisektoren.

Formanden
Forskellige kolleger har stillet og rejst nogle spørgsmål, som både repræsentanten for Rådet og kommissæren vil svare på.

Hassi
Hr. formand, ærede medlemmer af Europa-Parlamentet, jeg har med stor interesse lyttet til denne debat, og jeg må sige, at jeg respekterer Europa-Parlamentets kendskabsniveau i denne sag. Flere af parlamentsmedlemmerne har nævnt eksempler på problemer som oversvømmelser, storme og forskellige naturkatastrofer, som vidner om, at et klimaskift allerede er ved at ske. Jeg er enig med alle disse talere. Jeg er også enig i, som flere af talerne påpegede, at Kyoto kun er et første skridt. Efter Kyoto-forpligtelserne skal vi være i stand til at forpligte os til større emissionsreduktioner, så den farlige hurtige varmestigning i klimaet kan undgås.
Med hensyn til Den Europæiske Union har denne sag to hoveddele, hvoraf den første er Den Europæiske Unions egne foranstaltninger til at reducere sin egne emissioner, som er et nøglespørgsmål, også hvad angår Den Europæiske Unions internationale troværdighed. Med hensyn til dette har Unionen endnu meget at gøre, som flere parlamentsmedlemmer også har konstateret.
Jeg vil også kommentere spørgsmålet om energibeskatning. Det er sandt, som, så vidt jeg husker, hr. Wijkman sagde, at der anvendes for meget fossilt brændstof i verden, så markedskræfterne alene ikke er tilstrækkelige til at begrænse anvendelsen af det. Hvordan vi alle opfører os som forbrugere, har en indvirkning på klimaet, og en energiskat, CO2-skat, er en måde at gøre prisen til en økomærkning. Vi er alle klar over, at det har været svært at tage en beslutning om energibeskatning i Den Europæiske Union, men betydningen af den konstateres f.eks. ved konklusionerne fra topmødet i Köln. Jeg mener, at dette aspekt skal tages meget alvorligt i ØKOFIN-Rådets arbejdsplan. Et fremskridt, som blev nået ved mødet i Rådet (miljø), er Rådets fælles holdning til et såkaldt direktiv om vurdering af strategiske miljøpåvirkninger, som er et godt redskab til vurdering af miljøpåvirkninger fra forskellige programmer og foranstaltninger, inklusive vurdering af klimaemissionerne.
Den ene del af vores store og svære opgave er at sikre fremgang i de internationale forhandlinger. Som jeg sagde i mit første indlæg, er det nu essentielt at bygge broer til andre aktører. Flere af talerne understregede helt rigtigt, at samarbejdet også skal opbygges med andre aktører end med USA. Det er helt rigtigt, men selv vil jeg ikke se sort på USA, som det måske fremgik af et af indlæggene. Jeg har den fornemmelse, at også i USA er tankegangen ved at ændre sig. Den offentlige mening i USA viser en bekymring for klimaændringerne. Det kan også ses på den ændrende indstilling i erhvervslivet i USA, og efter mine egne observationer er dette også ved at have indvirkning på politikernes ageren.
Selvom vi endnu ikke har sikre beviser for, at reglerne for overholdelsen af Kyoto-mekanismerne og aftalen blive gode, er det stadig helt og holdent muligt at tilvejebringe gode regler inden for den opstillede tidsplan. Til spørgsmålet om, hvorfor Unionen ikke ratificerer Kyoto-protokollen allerede ved parternes sjette møde, vil jeg sige, at dette er ikke muligt, for før parternes sjette møde har vi ikke et klart billede af, hvad vi skal ratificere. Hvis vi binder os til at ratificere i forvejen, vil det også svække vores forhandlingsposition og muligheden for ved forhandlingerne at få netop de aspekter igennem, som vi stiler efter. På trods af, at jeg synes, at ratificeringen i sig selv er meget vigtig, kan jeg ikke se den som en mulighed endnu.
Jeg mener, at Den Europæiske Union hele tiden har vist lederskab i denne sag. Det er i øjeblikket ikke så fremtrædende, som det var i f.eks. Kyoto, fordi det er en arbejdsfase, som er i gang nu, og der gøres kraftige anstrengelser med rigtig mange tekniske detaljer. Dette arbejde er ikke offentligt synligt, men det er ganske nødvendigt.

Wallström
Hr. formand, mine damer og herrer, det, der gjorde stærkest indtryk på mig under mødet i Bonn, var indlægget fra repræsentanterne fra de små ø-samfund. Effekten af klimaændringerne påvirker og har allerede påvirket deres respektive lande på en sådan måde, at de føler, at dette er et vigtigt spørgsmål for deres fremtid og for deres overlevelse. Den angst for fremtiden, de gav udtryk for her, og den iver, med hvilken de opfordrer os til at skride fra ord til handling, gjorde vældigt stort indtryk på mig. Jeg hørte også en gammel mand fra en ø, hvor jeg har haft det privilegium at bo et kort stykke tid, sige: "Jeg tror, at vi almindelige mennesker, der tænker på vores børn og børnebørn, har et længere tidsperspektiv end politikerne, og det burde I tænke over. I burde ikke begrænse jer til kun at tænke på jeres mandatperioder uden at bekymre jer om fremtiden". Dette gav stof til eftertanke. Jeg vil ikke, hr. Wijkman, være for optimistisk, og jeg håber ikke, at det lød, som om jeg mener, at dette ville blive en let kamp. For det er absolut ikke en let kamp. Vi har gjort klimaforandringer til et begreb, som er politisk korrekt, og som findes i ord, dokumenter og øverst på dagsordener, men vi må desværre konstatere, at tendenserne går i den forkerte retning. Dette betyder, at vi må handle, og vi må handle nu, eftersom effekten af vores handling først kan ses om 50 eller endda 100 år.
Jeg er enig i meget af det, der er blevet sagt her. Om det væsentlige i at medtage miljøaspekterne i hele transportsektoren og transportpolitikken, og vi har da også taget nogle første vigtige skridt i Kommissionen, men vi har fortsat et stort arbejde foran os. Hvis det skal lykkes for os, mener jeg, at vi må give os selv de rette instrumenter og værktøjer. Vi har brug for flere finansielle styreinstrumenter: Vi skal faktisk sætte en pris på miljøet, før vi kan se alternativer vokse frem. Vi må på en meget bredere vis involvere alle de forskellige interessegrupper. Vi får brug for industriens hjælp og medvirken til at klare dette, og vi får brug for den mobilisering, der sker blandt vores medborgere i alle medlemsstaterne, for at opnå tilstrækkelig politisk styrke og støtte til at træffe foranstaltninger.
For til sidst at svare på spørgsmålet om ratificeringsprocessen: Det er klart, at Kommissionen og Den Europæiske Union fortsat skal have en ledende rolle. Jeg anser endda en ratifikation, der kun involverer EU, som den næstbedste løsning. Jeg mener, at vi skal satse på at få USA med os i en ratifikation, og at det helst skal ske samtidig og så hurtigt som muligt i samråd med COP 6.
Jeg synes også, at vi må sige klart, at dette handler om at opnå en koordineret ratifikation fra EU. I modsat fald vil vi ikke kunne klare den fordeling af byrden, som vi allerede er blevet enige om inden for Unionen. Vi bør altså gøre dette i fællesskab inden for EU og have alle medlemsstaterne med os. Vi må lægge mere pres på de nationale planer, som medlemsstaterne nu skal udarbejde, vi må vise vej og klart tage føringen, og vi har brug for mere styrke i hele denne proces.
Jeg håber, at de dokumenter, som Kommissionen skal fremlægge i begyndelsen af næste år, vil medvirke til at sætte gang i denne drivkraft i vores arbejde med at modvirke klimaforandringerne.
Jeg takker for alle de værdifulde og konstruktive indlæg, og jeg vil også sige på vegne af Kommissionen, at jeg ikke kan se, at vi kan gøre andet end at støtte de ændringsforslag og den progressive beslutning, som Parlamentet har fremlagt.

Formanden
Jeg har i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 37, stk. 2, modtaget et beslutningsforslag.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.

Situationen i Macao
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er Rådets og Kommissionens redegørelser om situationen i Macao.
Jeg giver ordet til fru Hassi fra Rådet.

Hassi
Hr. formand, jeg er ked af, at minister Siimes, som vil være den rette person til at tale om dette, ikke er til stede. Hun er netop nu til forhandlinger med Europa-Parlamentets Budgetudvalg. Hun er altså i hvert tilfælde i Europa-Parlamentet. Så jeg læser Rådets udtalelse op.
Macao vender tilbage til Kinas herredømme den 20. december i år efter en aftale mellem Portugal og Kina. Forhandlingerne om gennemførelsen af magtoverførslen er fortsat mellem Portugal og Kina, og de har nu foregået i en venskabelig og samarbejdsvillig ånd. En portugisisk/kinesisk kontaktgruppe har udarbejdet magtoverførslen, og der er afholdt regelmæssige møder i de foregående 12 år. Macao bliver et særadministrationsområde, som har en bred autonomi bortset fra udenrigspolitikken og forsvaret. Al anden regional administration vil altså være i den lokale befolknings hænder og være dens ansvar.
Den Europæiske Union har gennem Portugal haft et særligt forhold til Macao, og Unionens institutioner har for sin del forberedt sig til den kommende magtoverførsel. Kommissionen gav en meddelelse kaldet "Den Europæiske Union og Macao: efter år 2000" til Rådet og Parlamentet. På baggrund af Kommissionens meddelelse godkendte Rådet konklusionerne vedrørende Macao den 10. december 1999. Også på topmødet i Helsinki blev der fremsat en udtalelse vedrørende Macao som en del af formandens konklusioner.
Den Europæiske Union støtter Macaos stilling som særadministrationsområde og vil også i fremtiden nøje følge Macaos udvikling. Mellem Europa og Macao findes gamle og stærke bånd, som gør forholdet specielt. Retssystem, borgerrettigheder, friheder og værdier i Den Europæiske Union og Macao er ens. De har betydelig handel og investeringsvirksomhed samt særlig stærke kultur- og civilisationsforbindelser. Den Europæiske Union vil efter magtoverførslen følge gennemførelsen af "ét land, to systemer"princippet. Den Europæiske Union understreger denne specialidentitet for Macao og påpeger, at det er vigtigt at bevare borgernes rettigheder og friheder i overensstemmelse med den fælles udtalelse fra Kina og Portugal i 1987 og særadministrationsområdets grundlov. Den Europæiske Union følger iværksættelsen af de internationale generalaftaler, som Macao har underskrevet. Den Europæiske Union mener, at det er særdeles vigtigt, at FN-aftalen om de økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder, borgerrettighederne og de politiske rettigheder samt de grundlæggende arbejdsnormer, fastsat i Den Internationale Arbejdsorganisations generalaftaler, håndhæves for alle deles vedkommende i Macao.
Handelsforbindelserne mellem Den Europæiske Union og Macao er betydningsfulde. EU er den tredjestørste investor i Macao og den næststørste handelspartner. Der er indgået en aftale vedrørende fortsættelse af aftalen om handel og samarbejde mellem EF og Macao efter overførselsprocessen. Ved denne aftale skabes der varige rammer for samarbejdet mellem Macaos særadministrationsområde og EU, og ved hjælp af den opretholdes en regelmæssig dialog om anliggender vedrørende handel, økonomi og samarbejde. Dette link stadfæstes også ved akkreditering af Macaos bureau for handel og økonomi til De Europæiske Fællesskaber samt akkreditering af Kommissionens Hongkong-delegation til Macao.
Eksemplet fra Hongkong giver grund til at tro, at magtoverførslen vil foregå uden problemer også i Macao. Macaos lille størrelse og homogenitet samt international støtte vil sikre den kommende udvikling i særadministrationsområdet.

Patten
Førstkommende weekend rejser jeg til Macao for at repræsentere Kommissionen i forbindelse med overdragelsesceremonierne. Som de ærede medlemmer måske kan forestille sig, forekommer alt dette som et déja vu for mig. Nogen vil måske sige, at jeg er en slags overdragelsesspecialist. Jeg er blevet omtalt som den sidste guvernør, men det har jeg faktisk aldrig været. Min gode ven og tidligere kollega Vasco Rocha Vieira har mere krav på den titel end mig.
Med denne redegørelse ønsker jeg at udtrykke min beundring for alt, hvad han har gjort i Macao i sin lange embedstid som guvernør. Jeg er overbevist om, at hans enestående karriere som en hæderlig og dygtig tjenestemand anerkendes både i hans hjemland, i Macao, her i Europa-Parlamentet og i Kommissionen. Jeg glæder mig meget til her i weekenden at kunne hylde denne indsats, når min guvernørkollega forlader sit embede.
I lighed med Hongkong vil Macao efter den 19. december indlede en ny æra som en særlig administrativ region af Folkerepublikken Kina. Det bliver anderledes, men på afgørende områder forbliver livet uændret. Der er således tale om et land med to systemer, hvor Macao i lighed med Hongkong vil bibeholde sine frihedsrettigheder og grundlæggende rettigheder og oppebære en høj grad af autonomi som en særlig administrativ region af Folkerepublikken Kina. Som formanden sagde for et øjeblik siden, er disse rettigheder og friheder opstillet som betingelser i den kinesisk-portugisiske fælles erklæring, som begge parter højtideligt har lovet at overholde.
Den Europæiske Union vil fortsat være meget interesseret i Macao efter den 19. december. For nylig offentliggjorde Kommissionen meddelelsen "Den Europæiske Union og Macao: efter år 2000". I sidste uge godkendte Rådet denne meddelelse og bifaldt og forstærkede forpligtelserne heri. I meddelelsen lægges der særlig vægt på en fuld gennemførelse af den fælles erklæring. Det præciseres, at Kommissionen ligesom med Hongkong vil følge sagen nøje og offentliggøre en årlig rapport om Macao. Vi vil følge gennemførelsen af de internationale konventioner, som Macao er med i - specielt FN-deklarationerne om civile og politiske rettigheder og om økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder.
Vi ønsker også at styrke forholdet mellem EU og Macao - specielt ved at opfordre virksomhederne i EU til at fortsætte deres investeringer i området. Handels- og samarbejdsaftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Macao fra 1992 vil fortsat være gældende. Kommissionen glæder sig over akkrediteringen af et økonomi- og handelskontor for Macao til De Europæiske Fællesskaber. Det vil medvirke til at bevare og styrke vores dialog om handel, økonomi og samarbejde.
Som de ærede medlemmer vil forstå, er jeg dybt engageret i vores fortsatte interesse i Macao og i vores fortsatte forpligtelser. Vi ønsker at få et lige så godt forhold til den kommende leder af den særlige administrative region, som vi har haft til den nuværende guvernør, der er min gode ven. Jeg vil gerne invitere lederen til Bruxelles snarest muligt, og det vil også være en fornøjelse at kunne byde lederen af den særlige administrative region Hongkong velkommen, når han har mulighed herfor, subsidiært hans berømte stedfortræder.
Det, der sker i Macao på søndag, er et vigtigt øjeblik i Portugals historie, i Kinas historie og i Europas historie.
Portugal har i lighed med det land, jeg kender bedst - eller har kendt bedst - gjort sit yderste for at overdrage det historisk testamenterede ansvar på bedst mulig vis. Vi skal alle tage højde for forskellige omstændigheder og forskellige udfordringer. Intet forbliver helt det samme. Men da jeg boede i Hongkong, følte jeg altid, når jeg talte med min kollega på den anden side af Perleflodens udmunding, at han havde samme værdier som jeg samt en dyb pligtfølelse.
Alt går sin gang. Portugal har haft sin tid i Macao, og det er heldigt, at landets ære i forbindelse med overgangen har hvilet i hænderne på guvernør Vieira og hans tjenestemænd i Macaos regering.

Formanden
Tak, hr. kommissær. Indimellem var jeg ikke helt sikker på, om de talte som kommissær eller som guvernør, men i dette tilfælde er problemerne nært forbundet.

Graça Moura
Hr. formand, Det Europæiske Folkeparti har gentagne gange fremført, hvor vigtigt det var, at Rådet og Kommissionen offentligt tilkendegav deres holdning inden den 20. december, hvor Macao skal skifte suverænitet til Folkerepublikken Kina.
Jeg vil derfor gerne udtrykke al mulig påskønnelse og bifald over for de standpunkter, som kommissionsformandskabets repræsentanter her har indtaget, samtidig med, at jeg til fulde tilslutter mig den hyldest, som kommissær Christopher Patten har gjort guvernør Vasco Rocha Vieira til genstand for. De andre politiske grupper har tilsluttet sig Det Europæiske Folkepartis opfattelse, og vi mener jo, at det er afgørende, at denne debat foregår her og nu, ved et lykkeligt sammentræf netop på den dag, hvor en delegation fra det kinesiske parlament aflægger os besøg.
Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens indsats vil ikke blot bidrage til yderligere at sikre de interesser, som er blevet nævnt, men også til at fremhæve EU's centrale rolle, således at Kina kan se EU som en vigtig geostrategisk samtalepartner, hvad angår fred, demokratiopbygning, beskyttelse af menneskerettighederne, udvikling, dialog og en tidssvarende indstilling i international sammenhæng.
I mere end 450 år har den portugisiske tilstedeværelse i Macao næsten altid været fredelig og næsten altid lige så vigtig for Portugal og for Europa som for Kina. Derfor bør det, der nu kommer til at ske i dette helt enestående tilfælde, også vedkomme EU på en særlig måde. Det er værd at fremhæve det forhold, at Macao siden midten af 1500-tallet har været det første permanente kontaktpunkt, som Europa har etableret med Fjernøsten. Macao repræsenterer således symbolsk næsten 500 års fredelig sameksistens og gensidige fordele på de mest forskelligartede diplomatiske, kulturelle og handelsmæssige felter, og Macao har betydet mulighed for kontakt mellem den europæiske og den kinesiske civilisation, for udvikling og sikkerhed i den kinesiske udenrigshandel og har været et betydningsfuldt udtryk for de europæiske interesser. Alt dette har skabt Macaos særegenhed, dets historie, dets traditioner og kulturformer med den blanding og det samkvem, der er foregået over så lang en periode, og som er et helt ekstraordinært aktiv for det nye forhold mellem EU og Kina.
Det er også derfor, at det er så væsentligt og så politisk vigtigt, at der formuleres en klar holdning, der kan udtrykke de begrundede forhåbninger og det engagement, som EU's befolkninger har, hvad angår fremtiden for det særlige administrative område Macao i den større politiske sammenhæng i Kina og EU's forhold til begge med hensyn til beskyttelse og udvikling af menneskerettighederne, retsstatens øvrige bestanddele og den særlige juridiske ordning, der skal gælde for området i kraft af dets nye status og princippet om "ét land, to systemer ".
Det samme må siges, hvad angår princippet om selvstyre samt de nuværende økonomiske og sociale systemer i Macao, ligesom i et bredere perspektiv med hensyn til EU's forhold til dette fjernøstlige område, da erfaringen hermed indeholder elementer, der kan blive af allerstørste relevans i den del af verden. Hvad angår disse og alle de andre aspekter, af hvilke nogle mere direkte vedrører mit eget land, må man håbe, at de konklusioner, som denne debat når frem til, vil give et relevant bidrag til, at de omtalte mål kan nås.
På den anden side bør Kommissionens rosværdige hensigt om at udarbejde årlige beretninger om EU's forhold til Macao ikke fritage Europa-Parlamentet for selv at have den største opmærksomhed rettet mod denne sag og i særdeleshed at følge udviklingen efter den 20. december. Til dette formål må Parlamentet uddybe informationsudvekslingen og samarbejdet med de andre institutioner, oprette sin egen kontakt- og forbindelsesgruppe, analysere og diskutere de rapporter, der jævnligt bliver det forelagt, og i det hele taget vurdere alle sider af udviklingen i forbindelse med Macao ud fra de ændringer, som aftegner sig i de internationale forhold og specifikt i dette område af verden, uden dog at overse de nye situationer, som måtte opstå som følge af Kinas optagelse i WTO eller en udvikling og/eller kvalitativ forandring i dets forhold til USA.
Hr. formand, det fælles beslutningsforslag, hvis udkast er blevet fremlagt, og hvis indhold jeg meget hastigt har gennemgået, vil, hvis det vedtages, kunne bidrage væsentligt til, at disse mål kan blive nået.

Soares
Hr. formand, jeg vil gerne på Det Europæiske Socialdemokratis Gruppes vegne sige, at vi glæder os over rådsformandens erklæring ligesom over kommissær Chris Pattens så sympatiske og så intelligente bemærkninger om guvernør Rocha Vieira.
Personligt har jeg lige siden revolutionen den 25. april beskæftiget mig indgående med spørgsmålet om Macao. Jeg kan huske, hvordan jeg som udenrigsminister traf den kinesiske udenrigsminister i FN umiddelbart efter revolutionen, og at udenrigsministeren dengang sagde: "Vi anser ikke Macao for en koloni, så derfor skal I, der er i gang med at afkolonisere, ikke røre ved Macao; det skal nok ordne sig til sin tid".
Tingene er faktisk blevet ordnet på en ganske hjertelig facon og i overensstemmelse med det traditionelle venskab mellem Portugal og Kina. Den portugisisk-kinesiske fælleserklæring - der allerede her er blevet nævnt af kommissær Patten - er en god erklæring og opstiller de overordnede retningslinjer for Macao i de næste 50 år som et særligt område, med dets særlige forhold inden for Kina, altså under iagttagelse af hele den lovgivning, som portugiserne har indført i Macao.
Macao har, som det er blevet sagt, altid været et mødested for kulturer og civilisationer og også for religioner, og det har altid været et område præget af fred, ro og samkvem mellem de mest forskellige folkeslag. Sådan skal det blive ved med at være. Den rolle, som EU, Kommissionen og Europa-Parlamentet kan spille for, at dét skal blive tilfældet, er væsentlig, eftersom der, som det er blevet fremhævet, er blevet underskrevet en lang række aftaler mellem EU og Macao. Det er godt, at Europa-Parlamentet og de øvrige europæiske institutioner i de næste 50 år kan følge udviklingen i Macao, som bliver lykkelig, tror jeg. Jeg har også den ære at være til stede den 20. Jeg er overbevist om, at ceremonien bliver eksemplarisk, og jeg må som portugisisk medlem af Europa-Parlamentet glæde mig over den omstændighed, at Portugals tid som imperium afsluttes her ved århundredets og årtusindets udgang.
Portugal var det første europæiske imperium, det bliver det sidste, og vi kan sige, at det lukker denne periode med en "gylden nøgle", eftersom det på den ene side overdrager Macao til Folkerepublikken Kina på fredelig vis, og Timor på den anden side opnår sin uafhængighed på en lykkelig måde. De var de idealer, som den demokratiske revolution stod for, der i 1974 forandrede mit land. Portugal er i dag et andet land, et land i frihed, et land, hvor man kommer ud af det med hinanden, et land, hvor menneskerettighederne overholdes, og som har freden som det vigtigste mål. Det er i fredens og menneskerettighedernes tegn, at vi oprigtigt overdrager administrationen af Macao til Kina, så det er Kinas opgave, i håb om, at Kina vil overholde de aftaler, som er nedfældet i den portugisisk-kinesiske aftale.
Jeg takker for omtalen af guvernøren over Macao, som jeg i øvrigt havde den ære at udnævne, dengang jeg var præsident, og jeg kan sige, at guvernør Rocha Vieira virkelig har gjort Portugal ære og har sørget for, at Portugal kan trække sig tilbage fra Macao med oprejst pande og god samvittighed.

Formanden
Tak, hr. Soares, De vil helt sikkert repræsentere Europa-Parlamentet godt i Macao, selvom Deres portugisiske hjerte bløder en smule.

Watson
Hr. formand, jeg glæder mig over Kommissionens meddelelse og dagens redegørelser. Macao giver mulighed for handel, dialog og engagement, hvilket er midlerne til at indføre frihed og demokrati i det kommunistiske diktatur Folkerepublikken Kina. Jeg glæder mig også over kommissær Pattens ærværdige personlige engagement og succes i den henseende. Troværdigheden sættes imidlertid på prøve, når Unionen taler om et fælles retssystem mellem Europa og Macao. For nylig førte en handelstvist, der berørte økonomiske interesser for hovedlandets politiske ledere, til kidnapning i Macao af en uskyldig australsk-kinesisk forretningsmand, hr. James Pang, samt syv års fængsling i hovedlandet på baggrund af falske anklager. Da Kina har nægtet at nedsætte en appeldomstol, har Macao ikke noget, der ligner en uafhængig domstol, sådan som Hongkong har.
Dagens nyheder fra Hongkong i den henseende er ikke gode. Appeldomstolen har omstødt domsafsigelsen fra en lavere ret og dømt to unge mænd for at have ødelagt et flag under en fredelig demonstration på trods af transformeringen af den internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder til områdets lovgivning. Det viser, hvordan en påstået beskyttelse af friheden i Hongkong hurtigt udhules.
Lad os fortsat tale til Kina om Macao og andre spørgsmål, men lad os ikke bilde os selv ind, at den julegave, vi giver Macao i næste uge, vil beskytte befolkningens frihedsrettigheder.
I sin meddelelse taler Kommissionen om et solidt forhold med hensyn til kultur og civilisation. Jeg håber, at Rådet og Kommissionen kan garantere, at de ikke vil vige tilbage fra at udtrykke Europas harme over de fortsatte angreb på menneskerettigheder og borgernes friheder, hvilket udgør en stor udfordring for os i det næste århundrede.

Nogueira Román
Hr. formand, kære kolleger, efter Storbritanniens overdragelse af Hongkong til Kina, hvor kommissær Patten spillede en så beundringsværdig rolle, udgør overdragelsen af Macao, efter aftale mellem Portugal og Folkerepublikken Kina, en nødvendig og uundgåelig begivenhed, som må hilses velkommen. Denne nødvendighed betyder dog ikke, sådan som også det fælles beslutningsforslag giver udtryk for, at EU skal holde op med at interessere sig for fremtiden for et område, der har været forbundet med vores historie og vores kultur.
Macao er et nutidigt vidnesbyrd om det portugisiske, men også iberiske og europæiske, eventyr, der førte os til at etablere menneskelige og handelsmæssige forbindelser på alle kontinenter. I dag kan og bør Macao blive en demokratisk dør eller et demokratisk vindue, så vi kan opretholde en ny slags forbindelser med det enorme Kina til gavn for begge parter og for hele menneskeheden. Med henblik herpå vil jeg særlig på vegne af Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance, der tilslutter sig det fælles beslutningsforslag, gerne fremhæve, hvor vigtigt det er, at Macaos autonome status bevares, herunder dets borgerlige samfund og demokrati med foreningsfrihed, samtidig med, at EU står åben for dets indbyggere og styrker handelsforbindelserne derigennem.
Kære kolleger, jeg benytter dette indlæg og den anledning, at præsident Xanana Gusmão er til stede blandt os, til at henlede jeres opmærksomhed på, at EU på baggrund af de tvingende behov og vores fælles identitet virkelig efter min mening straks bør etablere et særligt forhold til Timor for at sikre dets økonomiske og sociale udvikling og dets uafhængighed.

Figueiredo
Hr. formand, kære kolleger, vi glæder os over den måde, hvorpå forberedelsen af Macaos overgang til Folkerepublikken Kinas suverænitet den 20. december er foregået.
Vi håber ikke, at der er nogen, der betvivler det klima af gensidig forståelse og politisk vilje, som er kommet til udtryk mellem Portugal og Folkerepublikken Kina, og at der gør sig tvetydige holdninger gældende vedrørende perspektiverne for den fremtidige udvikling for det særlige administrative område Macao.
Der er efter vores opfattelse skabt betingelser for, at de økonomiske og kulturelle forbindelser kan udvikles på basis af samarbejde og gensidig gavn mellem Folkerepublikken Kina, først og fremmest via Macao, og EU og dets medlemsstater. Vores tilslutning til det fælles beslutningsforslag, der her er lagt frem, bevidner trods visse meningsforskelle vores faste vilje til at indgå i et samarbejde om at udvikle disse venskabelige relationer i dette historiske øjeblik, som vi hilser på det varmeste.

Ribeiro e Castro
Hr. formand, kære kolleger, fire dage før overdragelsen af herredømmet over Macao udtrykker dette beslutningsforslag, som vi tilslutter os, en tiltro til og en garanti for områdets fremtid. I disse dage sker der her i Strasbourg to andre morsomme sammenfald. Først har vi blandt os Xanana Gusmão, der er kommet fra Østtimor. Under andre smertelige og meget hårde omstændigheder er Timor i Østen ligesom Macao endnu et løfte om fremskridt for menneskerettighederne, for frihed og retssamfund i Asien, endnu et håbets lys, der også har forbindelse til den europæiske kultur via den portugisiske kultur og historie.
Andet sammenfald: Der foregår et interparlamentarisk møde med Folkerepublikken Kina, hvad der giver os lejlighed til direkte at meddele vores kolleger fra den kinesiske delegation, hvilke dybe følelser og levende forhåbninger vi nærer for Macao og dets fremtid.
Portugal er stolt af den indsats, der er ydet i Macao, og af de værdifulde tegn, som mange århundreders samkvem udtrykker. Blandt de varige tegn i denne overgangsstund bør man fremhæve det absolut enestående ved Macao, der udgøres af den åbne kulturelle tolerance mellem folkeslag og kulturer, den religiøse frihed, aspekter af den særlige symbiose og den juridiske kultur, der bygger på retsstatens og menneskerettighedernes principper og værdier.
I denne fredelige dialog mellem Portugal og Kina har det været afgørende, at Kina udtrykkeligt har været indstillet på en særlig status for Macao og har afgivet garantier for, at den vil blive bevaret og fastholdt inden for den aftalte selvstyreordning. For Kina er dette udtryk for dets kendte politik med "ét land, to systemer". For os er det et direkte udtryk for de uafhændelige og ufortabelige rettigheder, som borgerne i Macao er indehavere af.
Jeg glæder mig over den brede konsensus, som det har været muligt at nå frem til for dette fælles beslutningsforslag, og over de holdninger, som formandskabet, Rådet og Kommissionen har givet udtryk for. De udgør et meget positivt og lovende signal, som borgerne i Macao vil være taknemmelig for, og som vi portugisere, der jo stadig taler på deres vegne, også påskønner. Denne almene opmærksomhed fra Europas side er den bedste yderligere praktiske garanti, som vi kan give; det er den bedste måde, vi har til herfra at sikre, at Macao kommer til at bevare sine særlige forhold, at vi stadig betragter Macao som noget særligt og ikke lader det opløse i det større magma.

Speroni
Hr. formand, ligesom slaverne i det gamle Rom og afrikanerne i de amerikanske plantager - eller rettere ligesom livegnene - skifter indbyggerne i Macao herre, uden at nogen har spurgt dem, og uden at de har haft mulighed for at give deres mening til kende. Man træder endnu en gang et folks selvbestemmelsesret under fode, ligesom det er tilfældet i Tjetjenien. Jeg var ked af at høre formand Soares og andre drage en parallel mellem Østtimor og Macao. Det er en helt forkastelig parallel, for Østtimor bliver uafhængigt, mens Macao kommer under et kommunistisk diktatur.

Gollnisch
Hr. formand, i forbindelse med aftalen, der i 1987 blev indgået mellem Portugal og Kina, og ligeledes i forbindelse med den nu forestående overdragelse af Macao overser man, som også påpeget af den foregående taler, Macaos befolkning. Macaos befolkning er ikke blevet hørt. Og med hvilken begrundelse?
Portugisisk tilstedeværelse i Macao er ikke udtryk for, at Portugal i det 19. århundrede med magt eller trussel om anvendelse af magt påtvang et svækket Kina en urimelig traktat, hr. Patten. Portugisisk tilstedeværelse i Macao er resultatet af en lovformelig traktat. Gennem 442 års konstant og fredelig tilstedeværelse er der knyttet bånd, både af økonomisk og af kulturel, åndelig, familiemæssig og politisk art. Også i perioder, hvor Portugal oplevede svære tider, forblev befolkningen i Macao Portugal tro, og netop denne trofasthed sikrede Macaos senat navnet det loyale senat (Leal Senat).
Det er disse bånd, man nu vil bryde. I det mindste får hr. Soares ikke i dag lejlighed til at spise os af med pæne ord. Man overgiver Macaos 440.000 indbyggere i kommunismens vold, uden at de har haft mulighed for frit at tilkendegive deres holdning. Macao og Timor tilhørte samme stift. Paradoksalt nok falder Macaos tilbagevenden til politisk ufrihed tidsmæssigt sammen med, at Timor opnår selvstændighed. Med en fransk fabeldigters ord: Afhængigt af om du er magtfuld - som det kommunistiske Kina - eller fattig - som det nuværende Indokina - vil du vurdere situationen sort eller hvidt.
Man taler om tilbagelevering. Men man tilbageleverer kun det, man uretmæssigt har tilegnet sig. Man taler om den lokale befolkning. Hvilke garantier har vi for, at befolkningens rettigheder sikres? Eksempelvis når det gælder katolikkernes trosfrihed. De er forbundet med Vatikanet i Rom, der som bekendt ikke anerkendes af den kommunistiske regering. Man taler om at opretholde europæisk tilstedeværelse i Macao. Jeg frygter, at denne tilstedeværelse ligner den ødelagte katedral, som kan ses overalt i byen, og hvor kun facaden står tilbage. Et levn fra fortiden, en illusion, et alibi for Vestens tilbagetrækning. De vidtåbne døre og vinduer, som tidligere gav adgang til et harmonisk bygningsværk, åbner sig nu blot for vinden.

Hassi
Hr. formand, jeg har ikke andet at tilføje end, at jeg konstaterer, at Finlands præsident Ahtisaari leder den finske delegation og EU's formandskab ved denne magtoverførselsceremoni. Jeg er også glad for, at også Europa-Parlamentets repræsentation er meget autoritativ, når Portugals tidligere præsident repræsenterer Europa-Parlamentet. Rådet tilslutter sig her de fremkomne ønsker om, at magtoverførelsen bliver fredelig og smuk.

Patten
Først vil jeg påskønne - hvilket Parlamentet utvivlsomt også gør - den indsats, som det ærede medlem hr. Soares har ydet for at genskabe demokrati, anstændighed og menneskerettigheder i et af de største europæiske lande samt hans historiske indsats for at få så værdig en afslutning på imperiet som muligt, ikke mindst i Macao.
Det er sandt - som den forrige taler hr. Gollnisch påpegede - at Macao er et frit samfund: En fri by på kanten af Kina og på kanten af Asien, som hr. Graça Moura påpegede ved starten på forhandlingen; en ekstraordinær korsvej mellem øst og vest siden det 16. århundrede. Jeg har tilstrækkelig tillid og tiltro til de værdier, som Macao og Hongkong repræsenterer, til at tro, at disse værdier vil overleve og trives uanset regeringsformen i regionen, ikke mindst fordi de er rodfæstede i befolkningens hjerter.
Hr. Gollnisch nævnte bekymringen for den fremtidige religionsfrihed i Macao. Hvis vi tager Hongkong som eksempel, tror jeg ikke, at hr. Gollnisch har nogen særlig grund til bekymring. Søndag morgen vil jeg deltage i messen i katedralen i Hongkong sammen med mine venner i sognet, ligesom jeg plejede at gøre i min tid som guvernør. I Hongkong har der udelukkende været tegn på, at de kristne kirker fortsat er levedygtige. Jeg er sikker på, at det også vil være tilfældet i Macao.
Men vi har grund til at bekymre os om overlevelsen af retsstaten, borgernes friheder og menneskerettighederne, sådan som hr. Watson nævnte i sit indlæg. Sager som f.eks. James Pang-sagen gav anledning til bekymring i det internationale samfund. Det internationale samfund bekymrede sig om den tidligere afgørelse, der blev truffet af appelretten i Hongkong - eller rettere om, at parlamentet i Beijing omstødte den afgørelse. Vi bør alle tage bladet fra munden, når der er noget, der truer retsstatens overlevelse, og vi ville ikke være tro mod vores egne værdier og de løfter, vi har givet befolkningen i Macao og Hongkong, hvis ikke vi tog bladet fra munden, når sådanne værdier trues.
Når Macao overdrages til Kina i lighed med Hongkong, vil det gå op for de fornuftige kinesiske ledere, at det ikke blot er et meget rigt og blomstrende aktiv, der vender tilbage til moderlandet, men at der er tale om mere end det. Hongkong og Macao er begge internationale storbyer. De kan komme til at spille en meget vigtig rolle for den fortsatte udvikling af Kina og dens åbning mod resten af verden. Vi ønsker Macao al mulig held med den rolle i den spændende historiske periode, der ligger forud.
I lighed med tidligere vil jeg også gerne afslutte dette indlæg med en henvisning til den nuværende guvernørs enestående karriere. Jeg vil blot sige, at jeg er overbevist om, at Parlamentet ønsker hans efterfølger al mulig held fremover. Han får et vanskeligt job at bestride, men jeg er sikker på, at han vil gøre det så godt som overhovedet muligt.

Formanden
Mange tak, kommissær Patten.
Jeg skal hermed meddele, at jeg i henhold til forretningsordenens artikel 37, stk. 2, har modtaget seks beslutningsforslag.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 10.00.

Beijing-handlingsprogrammet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling om de mundtlige forespørgsler
(B5-0035/99) af Theorin og
(B5-0037/99) af Theorin
for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder til Kommissionen og Rådet om EU's opfølgning af Beijing-handlingsprogrammet.

Theorin
Alle EU's medlemsstater vedtog Beijing-handlingsprogrammet. Vi forpligtede os inden for 12 områder. De er alle uundværlige for, at kvinder fuldt ud kan udnytte deres menneskerettigheder. Efter fem år er det på tide med en evaluering.
Det første område er fattigdom. Vi lovede at vedtage makroøkonomiske politikker for at hjælpe fattige kvinder og sikre kvinders lige adgang til økonomiske midler. Men enlige mødre og ældre kvinder er fortsat ofre for fattigdom.
Det næste område er uddannelse. Vi lovede at sikre kvinder lige adgang til videnskab, teknologi og livslang uddannelse. Desværre følger kvinders og mænds uddannelse stadig et stereotypt mønster.
Det tredje område er sundhed. Vi blev enige om at øge midlerne til kvinders sundhed. Alligevel er midaldrende og ældre kvinder fortsat mere plaget af sundhedsmæssige problemer end mænd. Barsels- og børnedødeligheden er stadig for høj.
Det fjerde område er vold. Vi lovede at udrydde kønsbaseret vold, og ikke desto mindre er vold mod kvinder fortsat den største kilde til personskader for europæiske kvinder. Mellem 15% og 25% af kvinderne bliver slået under graviditeten, og sexhandel med kvinder er stigende, mens kun 2-3% af de mænd, der begår voldtægt, havner i fængsel.
Det femte område er væbnede konflikter. Vi lovede at øge kvindernes deltagelse i konfliktløsning og at beskytte kvinder under væbnede konflikter. Alligevel udgør kvinder en overvældende majoritet af dem, der berøres af væbnede konflikter, mens de ikke deltager i fredsforhandlinger og fredsinitiativer.
Det sjette område er kvinder og økonomi. Vi lovede at fremme kvinders adgang til beskæftigelse og kontrol med økonomiske midler. Kvinderne er i praksis fraværende fra eller dårligt repræsenteret i den økonomiske beslutningstagning. Kvinder tjener i gennemsnit 75% af mændenes timeløn, og deres beskæftigelsesgrad er ca. 20% lavere.
Beslutningstagning er det syvende område. Vi lovede at sikre kvinder lige adgang til og fuld deltagelse i magtstrukturer og beslutningstagning, og alligevel findes der ingen andre steder større forskel mellem de jure og de facto ligestilling mellem kønnene end inden for beslutningstagning.
Det ottende område er institutionelle mekanismer til forfremmelse af kvinder. Vi blev enige om at gennemføre mainstreaming inden for lovgivning, offentlige politikker og offentlige programmer. Desværre har der været en manglende politisk vilje. Kønsmainstreaming og kønsspecifikke konsekvensanalyser er langt fra en realitet.
Kvinders menneskerettigheder er det niende område. Vi lovede fuldt ud at gennemføre konvention om afskaffelse af alle former for diskrimination imod kvinder. I dag er der stadig en manglende anerkendelse af princippet om, at menneskerettigheder gælder i lige høj grad for kvinder og mænd.
Det 10. område er medier. Vi lovede at fremme en ikkestereotyp portrættering af kvinder i medierne, og ikke desto mindre fremstiller medierne fortsat negative og nedværdigende billeder af kvinder som følge af den massive mandsdominans i medierne.
Det 11. område er miljø. De europæiske medlemmer lovede at involvere kvinder aktivt i den miljømæssige beslutningstagning. Kvinders erfaringer og færdigheder udnyttes ikke tilstrækkeligt i miljøpolitiske aktioner.
Det 12. og sidste område er piger. Vi lovede at udrydde alle former for forskelsbehandling af piger. Alligevel viser statistikken, at piger udsættes for forskelsbehandling fra de er helt små og op gennem barndommen og ind i deres voksenliv.
Det er det skuffende resultat fem år efter Beijing og efter 25 års anstrengelser, siden De Forenede Nationer påtog sig ansvaret for at fremme kvinders rettigheder på nationalt, regionalt og internationalt plan. Det er på høje tid, at der på FN's særlige Beijing +5-møde i juni næste år træffes konkrete foranstaltninger for at gennemføre Beijing-platformen. Det er nødvendigt med en handlingsorienteret plan for at fremme Beijing-målene, hvis alle regeringer skal gennemføre strategier for ligestilling mellem kønnene inden for alle 12 områder.
Den Europæiske Union skal spille en aktiv rolle. Det forberedende arbejde på europæisk plan er allerede langt fremme. Den Europæiske Union skal fremskynde sit arbejde, så den kan få en reel indflydelse, inden stillingen fastlåses på internationalt plan. Vores spørgsmål er: Hvordan vil Kommissionen og Rådet sikre, at Parlamentet bliver en reel partner både i det forberedende arbejde i forbindelse med Den Europæiske Unions input til Beijing +5-konferencen og i Den Europæiske Unions officielle delegation til New York-konferencen?

Hassi
Hr. formand, vi troede, at det ærede parlamentsmedlem Theorin ville stille spørgsmålet på svensk, og vi har derfor forberedt svaret på svensk. Men under alle omstændigheder takker vi for dette vigtige spørgsmål.
Som Theorin ved, vil Den Europæiske Unions forberedende konference, som var fastlagt til december i år inden for rammerne af Europa-Kommissionen, finde sted i februar næste år. Hensigten er, at ansøgerlandene, ngo'erne og naturligvis parlamentsmedlemmerne, som allerede er inviteret som foredragsholdere og mæglere, skal deltage i denne konference. Eftersom det drejer sig om Kommissionens virksomhed, er det hensigtsmæssigt at henvende sig til den for mere information. For at begrænse sig til den seneste udvikling i Rådet har det finske formandskab udarbejdet et spørgeskema, som er henvendt til alle medlemsstaterne og til alle de europæiske institutioner om emnet "kvinder i beslutningsprocessen". Deres besvarelser har gjort det muligt for det finske formandskab at udarbejde en rapport, som indeholder ni indikatorer samt henstillinger. Denne rapport blev behandlet i Rådet (arbejds- og socialministrene) den 22. oktober i år.
Samtidig med forhandlingerne, som bygger på formandskabets rapport, har Rådet vedtaget en række konklusioner, der tager hensyn til det finske formandskabs rapport. De ni foreslåede indikatorer for næste opfølgning på handlingsplanen fra Beijing er medtaget, og der mindes om medlemsstaternes forpligtelse til at opnå lige deltagelse af mænd og kvinder på alle niveauer i beslutningsprocessen i overensstemmelse med handlingsplanen fra Beijing. Medlemsstaterne opfordres til at træffe de nødvendige foranstaltninger. Rådet følger desuden med interesse den debat, som finder sted i Parlamentet, navnlig i Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder, hvor det ærede parlamentsmedlem er ordfører.
Min personlige holdning er, at jeg er enig med Theorin i, at vold mod kvinder er den største overtrædelse af kvinders rettigheder. Med hensyn til konferencen i New York skal det påpeges, at det drejer sig om en regeringskonference, og at der derfor ikke findes nogen egentlig officiel delegation fra Den Europæiske Union, bortset fra medlemsstaterne og Kommissionen, som har observatørstatus.

Diamantopoulou
Hr. formand, mit svar falder i to dele: Den ene omhandler det, som er sket siden Beijing-konferencen, og hvordan Europa-Kommissionen har støttet de aktioner, som blev vedtaget i det fælles program, og den anden Parlamentets rolle i FN's konference til sommer år 2000.
Jeg er enig med fru Theorin i, at situationen mange steder på vores planet er særdeles dramatisk for kvinderne, og at den tager stadig mere og mere kritiske dimensioner. Desværre fungerer globaliseringen, udviklingen, teknologien, kapitalens, varernes og især menneskenes fri bevægelighed mange gange negativt og ikke positivt for kvinder og børn i den tredje verden.
Jeg vil gerne nævne nogle aktioner, som Kommissionen har påtaget sig, og jeg vil betone, at jeg mener, at der er et stort område for yderligere aktivering af såvel Kommissionen som medlemsstaterne, men det er naturligvis også nødvendigt med en særlig politik til at støtte de spørgsmål, som ligger inden for rammerne af forberedelserne til Beijing-konferencen og senere gennem den femte handlingsplan for kvinder. Som bekendt udarbejdede Europa-Kommissionen, samtidig med Beijing-konferencen, en meddelelse, som går ind for i alle udviklingspolitikker at inkorporere de politikker, som angår analysen af de to køns problemer.
I 1995 fandt der en afstemning sted om at inkorporere disse politikker i alle delpolitikker, og de retningslinjer, som Kommissionens tjenester skal tage hensyn til, blev nedskrevet. En linje i budgettet handlede om bevidstgørelse og støtte til aktioner for kvinderne i de udviklede lande. Det blev aftalt at udfærdige indikatorer, og i april 1999 fik vi den første meddelelse om resultaterne af disse fælles indikatorer, som tager hensyn til kvindernes stilling, til området økonomi, til området politik og til området samfund i forbindelse med de godkendte udviklingsprogrammer, og i 2000 vil vi få den første toårs rapport med en vurdering af resultaterne af disse politikker. Jeg vil gerne gentage, at der faktisk har fundet visse aktioner sted efter Beijing-konferencen, men de skal intensiveres og udvikles til mere konkrete foranstaltninger. Angående Europa-Parlamentets deltagelse må vi erkende, at Europa-Parlamentet nu i årevis har været primus motor i spørgsmål om bevidstgørelse ikke kun af den europæiske og internationale mening, men også i spørgsmål om beslutninger. Det har altså påvirket Rådets og Kommissionens beslutninger. Europa-Parlamentets rolle er altså overordentlig vigtig, og dets indflydelse også i denne proces er stor indtil juni. Som De ved, findes der en komité, som beskæftiger sig med de forberedende spørgsmål, og som Europa-Parlamentet deltager i. I organiseringen af FN deltager medlemsstaterne. Som formandskabet betonede, deltager vi i form af observatører. Vi har allerede den tidligere erfaring fra Beijing-konferencen, men det skal ikke forhindre, at der foregår et fortsat og vigtigt samarbejde i hele dette tidsrum, så vi kan nå frem til fælles indstillinger i de 15 medlemsstater, et forhold, der vil være overordentligt vigtigt for de indstillinger, som vi vil fremme, og for den magt, vi har, så vi kan fremme disse indstillinger til juni.
Hr. formand, er det muligt at afslutte forhandlingen nu? Det bør tage ca. 10 minutter. Ellers skal vi blive her hele dagen.

Formanden
Fru kommissær, vi er nødt til at forberede mødesalen lidt på grund af det højtidelige møde. Det vil sige, at vi vil fortsætte forhandlingen nu til og med fru Gröner og derefter afbryde den.



Avilés Perea
Hr. formand, i 1995 vedtog repræsentanterne fra 189 lande i løbet af FN's fjerde Kvindeverdenskonference i Beijing et handlingsprogram og en erklæring, hvorved de deltagende regeringer forpligtede sig til at forbedre kvindernes situation.
Når vi ser på resultaterne efter næsten fem år og med henblik på mødet i juni i New York, bør vi spørge os selv: Hvilke fremskridt har vi opnået? Hvad er forbedret, og i hvilke aspekter er situationen blevet forværret yderligere?
Vi står over for talrige væbnede konflikter, over for vold mod kvinder og ekstrem fattigdom i mange tilfælde. Ved Den Europæiske Unions grænse har vi lidt under krigene i Bosnien og i Kosovo, som endnu ikke har fundet en acceptabel normalisering. Dagligt er der konflikter i Tjetjenien, i andre regioner i Kaukasus, i Afghanistan, især i Panjshir-dalen, i Afrika og i andre regioner. Volden og terrorismen har ramt Algeriet, og de formår ikke at finde en løsning, der kan skabe en mere normal tilværelse og muliggøre fremskridt på alle områder.
På talrige steder på kloden er kvinder ofre for vold og for urgamle skikke, som ikke tager hensyn til deres personlige værdighed eller deres menneskerettigheder. Det er forbudt for kvinder at drive erhvervsaktiviteter, ligesom deres adgang til sundhedspleje også er forbudt.
Menneskehandlen berører især kvinder, som er ofre for organiserede mafiaer og for prostitution. Dette berører især de yngre kvinder, og desværre sker det ikke alene i de mindre udviklede lande, men også i landene med et højt økonomisk niveau.
Men kvinderne reagerer. De reagerer mere og mere, og de gør oprør mod disse situationer, som nedværdiger og marginaliserer dem. De vil deltage i erhvervslivet, i det politiske liv, i deres børns opdragelse og i de unge kvinders uddannelse. Der er blevet udstedt talrige love for at beskytte kvinderne og gøre det muligt for dem at bekæmpe ulighederne. Også for, at de kan deltage i politiske aktiviteter. Kvinderne reagerer: De anvender de love, der begunstiger dem, de organiserer sig i kooperativer og opnår en udvikling, der gør det muligt for dem at forbedre levestandarden. De ønsker mere og mere at deltage i de teknologiske fornyelser. De har opdaget mulighederne, der åbner sig for dem, når de organiserer sig og danner sammenslutninger på deres bostæder, på deres arbejde eller i deres region. De forsvarer sig bedre og bedre mod de gamle problemer og opnår en bedre tilværelse.
Men på trods af de opnåede fremskridt skal der stadig arbejdes for, at mange kvinder kan få et mere værdigt og mere retfærdigt liv. Mødet i New York, der er en opfølgning på Beijing-konferencen, giver rig mulighed for at fortsætte arbejdet i denne retning. Derfor anmoder også jeg om, at Parlamentet spiller en større rolle, og at der kommer en støtte fra de europæiske institutioner, således at vi får en effektiv tilstedeværelse ved mødet.

Gröner
Hr. formand, Europa-Parlamentet var og er motor ved gennemførelsen af Beijing-handlingsprogrammet, hvilket kommissæren netop også har påskønnet. Vi har betragtet det fjerde handlingsprogram om lige muligheder som følge heraf. Vi har forsøgt at forankre gender mainstreaming-politikken på alle politiske områder. Vi har tilvejebragt specifikke foranstaltninger, f.eks. til bekæmpelse af vold mod kvinder.
Som ordfører for Europa-Parlamentet var jeg både til stede ved ngo-forummet i Beijing og ved regeringskonferencen for de 189 stater og har selvfølgelig fulgt udviklingen i de sidste fem år meget nøje, både i Den Europæiske Union og i udviklingslandene. Jeg skal minde om, at EU talte med én stemme til fordel for kvinderne under det spanske formandskab og kunne under forhandlingerne gennemføre vigtige punkter fra denne stærke position og integrere dem i handlingsprogrammet. Det var den gode erfaring.
At den europæiske delegation ikke integrerede medlemmerne af Europa-Parlamentet med uafklaret status fuldt ud i delegationen, det var den mindre gode erfaring. Under de fortsatte forhandlinger, f.eks. ved WTO i Seattle, var det anderledes. Vi bør altså også udøve denne nye praksis ved de fremtidige internationale konferencer. Derfor nu det konkrete spørgsmål, især til Rådet, og vi forventer også et lige så klart svar: Hvordan vil de europæiske medlemmers status så være ved den næste konference i New York - Beijing +5-konferencen? Kommissionen har allerede inddraget os i den indholdsmæssige forberedelse af konferencen, som finder sted i februar. Vi venter stadig på dette klare budskab fra Rådet, fordi det endnu ikke er afklaret, om og med hvilket antal medlemmerne af Europa-Parlamentet vil være repræsenteret i New York. Det haster. ECE-konferencen, altså FN-afstemningen for region Europa, vil allerede finde sted i Genève i februar. Dér er vi ikke integreret klart som delegation.
Det er nødvendigt med et klart svar i dag. Vi kan sige, at forberedelserne i Kommissionen, hvor vi allerede er inddraget indholdsmæssigt, er godt på vej. For det første behandles de indholdsmæssige punkter på de 12 kritiske områder, som er defineret i handlingsprogrammet. For det andet drøftes strategier klart. Vi ønsker ikke at formulere nogen nye mål, men at analysere og evaluere følgende helt klart og tydeligt: Hvad er forløbet godt i medlemslandene, hvor skal vi tilføje noget, hvor skal vi forbedre vores bestræbelser, således at Den Europæiske Union kan opnå fremskridt i New York til fordel for kvinderne i Europa og i verden?

Formanden
Tak, fru Gröner.
Forhandlingen fortsætter - fru Theorin, måske var det Deres spørgsmål - efter Kommissionens erklæring og desværre også efter betænkningerne af Papayannakis og Keppelhoff-Wiechert, men før spørgetiden kl. 17.30.
Jeg er nødt til at afbryde mødet nu på grund af det højtidelige møde, som finder sted kl. 11.30.
Fru Theorin vil som ordfører gerne stille endnu et spørgsmål først.

Theorin
Hr. formand, jeg har fuld forståelse for, at vi må afbryde for at uddele prisen til Xanana Gusmão, som har min fulde opbakning, men jeg vil alligevel - på vegne af Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder - spørge, om vi skal opfatte det, at vi ikke må fortsætte vores forhandling straks kl. 15.00, hvilket jeg synes ville være naturligt, som en diskriminering mod kvinder. Jeg anmoder om, hr. ordfører, at De ændrer dette, hvis De respekterer kvinderne her i Parlamentet, således at vi kan afslutte vores diskussion kl. 15.00 og derefter behandle de andre emner.

Formanden
Kære fru Theorin, det har hele tiden været meningen på denne måde. Dagsordenen blev fastsat sådan under ledelse af formanden, der jo er en dame. Der er altså med sikkerhed ikke udtrykt noget i den retning. Men vi har faktisk ofte været i den situation, at forhandlinger måtte afbrydes på grund af højtidelige møder. Det er normalt her i Parlamentet, det har gudskelov intet med betænkningen at gøre.
Jeg afbryder nu mødet, således at mødesalen kan forberedes til det højtidelige møde for hr. Gusmão, Sakharov-prismodtageren.
(Mødet udsat kl. 11.30 og genoptaget kl. 12.05)

Maes
Hr. formand, for lidt siden gav vi dybt bevæget hr. Gusmão Sakharov-prisen. Jeg håber, at det ikke blot vil blive ved bifald, men at Parlamentet også virkelig vil indfri løftet om solidaritet med Østtimors befolkning og med de ansvarlige. Jeg erindrer Dem om, og formanden har sagt det, hvilket jeg er glad for, hvor dybt beskæmmet jeg føler mig som medlem af Parlamentet, når jeg konstaterer, at forhenværende Sakharov-prismodtagere såsom fru Leyla Zana stadig befinder sig i tyrkiske fængsler, mens vi med så megen ståhej byder Tyrkiet velkommen som ansøgerland. Jeg synes, at dette er uacceptabelt.

Parlamentet skal sørge for, at modtagerne af Sakharov-prisen ikke blot hyldes på selve dagen, men at deres skæbne også derefter følges. Det skal der altså på det kraftigste opfordres til. Jeg bebrejder både Rådet og Kommissionen, at man ikke tænkte på det, da man gav Tyrkiet adgang.
(Kraftigt bifald)

Formanden
Det var egentlig ikke en bemærkning til forretningsordenen, men den var rammende under de givne omstændigheder. Når Parlamentet foretager en højtidelig tildeling af en pris, mener jeg samtidig, at den forpligter sig til at følge situationens udvikling.

Theorin
Hr. formand, jeg ønsker blot at få bekræftet, at Udvalget om Kvinders Rettigheders debat om ligestillingsspørgsmål og Beijing fortsætter kl. 15.00. Jeg ønsker, at dette bekræftes, således at alle er klar over det, eftersom man tidligere havde tænkt sig at fortsætte debatten senere. Men vi må meddele alle medlemmerne i Europa-Parlamentet dette, så alle kan være her kl. 15.00.

Formanden
Ja, jeg har hørt, at den bliver genoptaget kl. 15.00.

AFSTEMNING
Formanden
Vi går nu over til afstemning
Procedure uden betænkning (artikel 158):
Forslag til Rådets og Kommissionens afgørelse om indgåelse af en protokol om tilpasning af institutionelle aspekter i Europaaftalen mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Republikken Ungarn på den anden side for at tage hensyn til Republikken Finlands, Kongeriget Sveriges og Republikken Østrigs tiltrædelse af Den Europæiske Union (9725/1999 - C5-0190/1999 - 1997/0272(AVC) (Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik)
(Kommissionens forslag godkendtes)
Forslag til Rådets og Kommissionens afgørelse om indgåelse af en protokol om tilpasning af institutionelle aspekter i Europaaftalen mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Den Tjekkiske Republik på den anden side for at tage hensyn til Republikken Finlands, Kongeriget Sveriges og Republikken Østrigs tiltrædelse af Den Europæiske Union (9726/1999 - C5-0191/1999 - 1997/0273(AVC) (Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik)
(Kommissionens forslag godkendtes)
- Forslag til Rådets og Kommissionens afgørelse om indgåelse af en protokol om tilpasning af institutionelle aspekter i Europaaftalen mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Den Slovakiske Republik på den anden side for at tage hensyn til Republikken Finlands, Kongeriget Sveriges og Republikken Østrigs tiltrædelse af Den Europæiske Union (9727/1999 - C5-0192/1999 - 1997/0274(AVC) (Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik)
(Kommissionens forslag godkendtes)
- Forslag til Rådets og Kommissionens afgørelse om indgåelse af en protokol om tilpasning af institutionelle aspekter i Europaaftalen mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Republikken Polen på den anden side for at tage hensyn til Republikken Finlands, Kongeriget Sveriges og Republikken Østrigs tiltrædelse af Den Europæiske Union (9728/1999 - C5-0193/1999 - 1997/0275(AVC) (Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik)
(Kommissionens forslag godkendtes)
- Forslag til Rådets og Kommissionens afgørelse om indgåelse af en protokol om tilpasning af institutionelle aspekter i Europaaftalen mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Republikken Bulgarien på den anden side for at tage hensyn til Republikken Finlands, Kongeriget Sveriges og Republikken Østrigs tiltrædelse af Den Europæiske Union (9729/1999 - C5-0194/1999 - 1997/0276(AVC) (Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik)
(Kommissionens forslag godkendtes)
- Forslag til Rådets og Kommissionens afgørelse om indgåelse af en protokol om tilpasning af institutionelle aspekter i Europaaftalen mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Rumænien på den anden side for at tage hensyn til Republikken Finlands, Kongeriget Sveriges og Republikken Østrigs tiltrædelse af Den Europæiske Union (9730/1999 - C5-0195/1999 - 1997/0277(AVC) (Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik)
(Kommissionens forslag godkendtes)
- Forslag til Rådets beslutning om vedtagelse af et supplerende forskningsprogram, som Det Fælles Forskningscenter skal udføre for Det Europæiske Atomenergifællesskab (KOM(1999) 578 - C5-0286/1999 - 1999/0232(CNS)) (Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi)

Ahern
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Jeg har fremsat ændringsforslag hertil, fordi der er tale om en meget usædvanlig procedure. Det samme skete for fire år siden, hvilket er grunden til min protest i udvalget. Forslaget kom pludselig på dagsordenen uden ordentlig dokumentation og uden at følge de rigtige procedurer, og i ændringsforslaget har vi anmodet Kommissionen om at fremsætte det tre måneder inden budgetperiodens udløb, så det fremover kan blive behandlet på ordentlig vis.
Det handler om Petten-reaktoren i Holland, der hævdes at blive brugt til medicinsk forskning. Ved gennemgangen af Kommissionens dokumenter - der som sagt blev fremlagt på et meget sent tidspunkt, nemlig først i denne uge - opdagede vi imidlertid, at den faktisk bruges til håndtering af og forskning i plutonium til militær brug. Det er et meget alvorligt emne, og vi skal holdes ordentligt informeret om en sådan forskning inden for grænserne af Den Europæiske Union. Jeg har fremsat ændringsforslag herom. Vi har ikke kunnet diskutere det i udvalget eller i plenarforsamlingen, og derfor gør jeg nu opmærksom på problemet.

McNally
Hr. formand, i Udvalget om Industripolitik blev vi enige om kun at stemme om dette punkt, hvis Kommissionen kommer med en redegørelse for sin holdning til proceduren her i mødesalen og giver os visse forsikringer. Jeg kan se, at den ansvarlige kommissær, hr. Busquin, er til stede i mødesalen. Kommissær Lamy afgav løftet. Vi vil ikke deltage i afstemningen, før Kommissionen har redegjort for sin holdning, på grund af den meget underlige procedure, der benyttes.

Busquin
Hr. formand, mine damer og herrer, den 6. december redegjorde jeg over for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi for resultaterne af et møde afholdt i Rådet (forskning) den 2. december 1999. Forskningsministrene vedtog på omhandlede møde et supplerende forskningsprogram for 2003 vedrørende en højfluxreaktor i Petten i Nederlandene.
Traktaten om Det Europæiske Atomenergifællesskab kræver ikke, at Europa-Parlamentet høres, men i henhold til den interinstitutionelle aftale med Europa-Parlamentet har Rådet forpligtet sig til ikke at indgå den endelige aftale, før Rådet har indhentet Europa-Parlamentets udtalelse.
Det er den procedure, Rådet har fulgt i den omhandlede sag. Kommissionen indgår ikke direkte i denne procedure. Kommissionen har imidlertid ud fra ønsket om at holde Europa-Parlamentet orienteret fremsendt sit forslag til Europa-Parlamentet, samtidig med at forslaget blev fremsendt til Rådet. Jeg forstår, at de korte tidsfrister i den aktuelle sag ikke har givet Europa-Parlamentet tilfredsstillende muligheder for at udtale sig om sagen. Imidlertid ønsker Kommissionen selvsagt som ansvarlig for programmets gennemførelse at se dette endeligt vedtaget.
Der er grund til at understrege, at forskningsreaktoren i de senere år har spillet en central rolle inden for det lægevidenskabelige område. Højfluxreaktoren i Petten har således produceret 60% af de isotoper, der anvendes på hospitaler og andre lægevidenskabelige centre i Europa i forbindelse med cancerdiagnostik og -behandling. Det drejer sig om mere end seks millioner diagnoser pr. år. Endvidere anvendes reaktoren af EU i forbindelse med lægevidenskabelig forskning, i særdeleshed med henblik på udvikling af nye behandlingsformer, når det gælder cancer, som rammer hjernen.
Endelig vil jeg minde om, at programmet er finansieret af tre medlemsstater - Holland, Tyskland og Frankrig - og at der ikke anvendes fællesskabsmidler til formålet. Højfluxreaktoren finansieres i øvrigt i betydeligt omfang af midler fra den europæiske lægemiddelindustri.
På vegne af Kommissionen vil jeg derfor udtrykke ønske om, at Europa-Parlamentet tilslutter sig Rådets støtte til forslaget. Det skal tilføjes, at jeg stiller mig til rådighed, såfremt Europa-Parlamentet på et senere tidspunkt ønsker en mere indgående debat om dette spørgsmål.
(Kommissionens forslag godkendtes)
Forslag til Rådets forordning (EF) om fastsættelse af de kornmængder, der skal stilles til rådighed i henhold til 1995-konventionen om fødevarehjælp for tidsrummet fra den 1. juli 1998 til den 30. juni 1999 (KOM(1999) 384 - C5-0258/1999 - 1999/0162 (CNS)) (Udvalget om Udvikling og Samarbejde)
(Kommissionens forslag godkendtes)
Procedure uden forhandling (artikel 114):
Indstilling ved andenbehandling (A5-0080/1999) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning (9616/1999 - C5-0182/1999 - 1998/0240(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning om lægemidler til sjældne sygdomme (Ordfører: Grossetête)
(Formanden erklærede den fælles holdning for godkendt)
- Betænkning (A5-0088/1999) af Miranda for Udvalget om Udvikling og Samarbejde om meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet - Konsekvenser af Amsterdam-traktatens ikrafttræden for de igangværende lovgivningsprocedurer (SEK(1999) 581 - C4-0219/1999) pr. 1. maj 1999 inden for udvikling og samarbejde (SEK(1999) 581 - C4-0219/1999) - Bekræftelse af førstebehandling KOM(1994) 289 - C4-0090/1994 - 1994/0167(COD) - tidligere 1994/0167(SYN)
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
- Betænkning (A5-0091/1999) af Chichester for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 80/181/EØF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om måleenheder (KOM(1999) 40 - C4-0076/1999 - 1999/0014(COD))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0097/1999) af Pack for Europa-Parlamentets delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om iværksættelse af anden fase af Fællesskabets handlingsprogram for almen uddannelse - Sokrates (C5-0267/1999 - 1998/0195(COD))
(Det fælles udkast vedtoges)
Betænkning (A5-0084/1999) af Palacio Vallelersundi for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om prøvelse af mandaterne efter det femte direkte valg til Europa-Parlamentet den 10.-13. juni 1999
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0100/1999) af Virrankoski for Budgetudvalget om tillægsbudgetoverslaget til Parlamentets budgetoverslag for regnskabsåret 2000
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Indstilling ved andenbehandling (A5-0086/1999) fra Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om Rådets fælles holdning (14247/1/1999 - C5-0027/1999 - 1997/0264(COD)) med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og om ændring af direktiv 73/239/EØF og 88/357/EØF (fjerde motorkøretøjsforsikringsdirektiv) (Ordfører: Rothley)

Bolkestein
Kommissionen betragter den fælles holdning som en pragmatisk og effektiv løsning, der på tilfredsstillende vis løser problemerne med de fleste ulykker i Den Europæiske Union mellem to borgere fra Den Europæiske Union. Jeg vil derfor opsummere Kommissionens holdning til ændringsforslagene fra Parlamentets Udvalg om Retlige Anliggender og Det Indre Marked på følgende måde.
For det første accepterer Kommissionen ændringsforslag 10, 11, 12 og 13, der vil bidrage til at præcisere den fælles holdning.
For det andet findes de største problemer i forbindelse med ændringsforslag 1, 2, 8 og 9, der er udformet med henblik på at udvide direktivets anvendelsesområde til ulykker mellem to parter fra Den Europæiske Union, der er forsikret hos et forsikringsselskab i Den Europæiske Union, til ulykker i tredjelande. De udgør blot et beskedent mindretal af sagerne, og disse ændringsforslag kan ikke accepteres på nuværende tidspunkt i deres aktuelle udformning af grunde, der blev forklaret under gårsdagens forhandling. Kommissionen vil imidlertid muligvis være villig til at overveje at udvide direktivets anvendelsesområde, så der tages højde for de betragtninger, der fremkom under gårsdagens forhandling. Men ethvert kompromisforslag skal på behørig vis identificere de tredjelande, for hvilke direktivet kan gøres gældende på effektiv vis. Endvidere skal enhver løsning undgå en konflikt med tredjelandenes lovgivning.
For det tredje, hvad angår ændringsforslag 3, 4, 5, 6, 7, 14, 15, 16, 17, 18 og 19, mener Kommissionen, at de forringer forslagets retssikkerhed til skade for de skadelidte. Derfor kan Kommissionen desværre ikke acceptere disse ændringsforslag. Da en kompromisløsning synes uundgåelig, vil Kommissionen gøre en konstruktiv og helhjertet indsats for at fremme et kompromis og undgå en manglende vedtagelse af direktivet, hvilket kan berøre os alle og være til skade for visiting motorists fra EU.

Harbour
Hr. formand, jeg har en bemærkning til ændringsforslag 13, hvor der er en vigtig betydningsforskel mellem den tyske tekst - der selvfølgelig er hr. Rothleys kildetekst - og den engelske samt vistnok også den franske version.
I forbindelse med skadebehandlingen bruger den tyske tekst ordet unverzüglich, der betyder ufortøvet, hvorimod der i den engelske tekst står immediately. Det udgør en betydelig forskel med hensyn til forsikringsselskabernes behandling af sagerne. Jeg vil derfor anmode om, at man i den engelske version af ændringsforslag 13 erstatter immediately med without delay. Jeg har diskuteret problemet med ordføreren, og han er enig heri.
I lyset af hr. Bolkesteins oplysning om, at Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 13, synes jeg, at det er en meget vigtig tydeliggørelse, og jeg vil gerne have den accepteret.

Rothley
Hr. formand, hr. Harbours fortolkning er korrekt. Den engelske tekst skal helt rigtigt oversættes med without delay. I øvrigt anmoder jeg om en afstemning. En forligsprocedure er uundgåelig. Men jeg er meget optimistisk med hensyn til, at vi vil finde et kompromis på grundlag af det, som Kommissionen erklærede i går.
(Formanden erklærede den ændrede fælles holdning for godkendt)
Indstilling ved andenbehandling (A5-0077/1999) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning (5748/3/1999 - C5-0034/1999 - 1998/0228(COD)) med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning om stoffer, der nedbryder ozonlaget (Ordfører: Hulthén)
Patten
Hvad angår Kommissionens holdning til Parlamentets ændringsforslag, vil jeg gerne bekræfte, hvad mine kolleger oplyste under parlamentsforhandlingerne mandag aften. Kommissionen kan fuldt ud acceptere ændringsforslag 1, 4, 9, 11, 17, 25 og 29. Vi kan i princippet acceptere anden del af ændringsforslag 12, hvis tidsfristen sættes til den 30. juni 2002, samt ændringsforslag 15, hvis datoen for forbuddet mod anvendelse af ubrugte hydrochlorfluorcarboner sættes til 2008 og forbuddet mod brug af genbrugshydrochlorfluorcarboner sættes til 2010.
I princippet kan vi også acceptere ændringsforslag 26, hvis teksten specificerer, at der hvert år skal indsendes rapporter til Kommissionen senest den 31. marts, samt ændringsforslag 27, hvis der tilføjes en henvisning til det videnskabelige panel i henhold til Montreal-protokollen. Kommissionen kan i princippet også acceptere ændringsforslag 32, hvis teksten omarbejdes, så det fremgår, at enhver væsentlig anvendelse af et stof, der er forbudt i henhold til Montreal-protokollen, også skal godkendes af parterne i protokollen.
Kommissionen kan delvist og i princippet acceptere ændringsforslag 31, hvis det omarbejdes, så teksten gøres mere præcis. Kommissionen kan acceptere første del af ændringsforslag 12 og den del af ændringsforslag 24, der henviser til artikel 12, 13 og 14.
Jeg må desværre sige, at Kommissionen ikke kan acceptere ændringsforslag 2, 3, 5, 6, 7, 8, 10, 13, 14, 16, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 28, 30 og 34, henvisningen til artikel 6, 7 og 11 i ændringsforslag 24 samt sidste afsnit i ændringsforslag 31. Jeg er Parlamentet taknemmelig.

Formanden
Tak hr. kommissær, og vi er også Dem taknemmelig.
(Formanden erklærede den ændrede fælles holdning for godkendt)
Betænkning (A5-0075/1999) af Aparicio Sánchez for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om fordelingen af tilladelser til lastvognskørsel i Schweiz (KOM(1999) 35 - C5-0054/1999 - 1999/0022(COD))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Henstilling (A5-0079/1999) af Bodrato for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi vedrørende forslag til Rådets afgørelse om indgåelse af aftalen om etablering af globale tekniske forskrifter for hjulkøretøjer samt udstyr og dele, der kan monteres og/eller anvendes på hjulkøretøjer ("Parallelaftale") (10167/1999 - KOM(1999) 27 - C5-0073/1999 - 1999/0011(AVC))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0092/1999) af Busk for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om visse kontrolforanstaltninger for det område, der er omfattet af konventionen om det fremtidige multilaterale samarbejde vedrørende fiskeriet i det nordøstlige Atlanterhav (KOM(1999) 345 - C5-0201/1999 - 0138/1999(CNS))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0081/1999) af Valdivielso de Cué for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Rådets forordning (EURATOM, EF) om bistand til den økonomiske reform- og genopretningsproces i de nye uafhængige stater og Mongoliet (KOM(1998) 753 - C5-0038/1999 - 1998/0368(CNS))

Valdivielso de Cué
Hr. formand, jeg vil gerne høre Kommissionens indstilling til de ændringsforslag, som vi netop har vedtaget.

Patten
I en sen nattetime i aftes talte jeg en del om Parlamentets synspunkter vedrørende Tacis, og jeg nævnte, hvilke ændringsforslag vi kunne acceptere. Jeg påpegede, at vi er enige i mange af tankerne bag Parlamentets ændringsforslag. Jeg sagde, at de vil blive afspejlet i teksten. Jeg bemærkede, at vi af formelle årsager ikke kan acceptere den specifikke ordlyd, der er anvendt i mange tilfælde. Først og fremmest sagde jeg imidlertid, at vi fuldt ud accepterer ændringsforslag 4, 5, 8, 22 og 32 samt dele af ændringsforslag 1, 14 og 19.
Jeg vil gerne nævne en ting, som Parlamentet forhåbentlig vil tage til sig i god tro. Det Europæiske Råds konklusioner i sidste weekend mødte den type synspunkter, som kom til udtryk her i Parlamentet, sidst der blev forhandlet om Rusland og Tjetjenien i sidste mødeperiode. Vi har foreslået at videreføre Tacis på en måde, som ikke straffer andre lande, der skelner mellem udviklingen af demokrati og menneskerettigheder på den ene side og andre programmer på den anden. Vi taler ikke om at indstille Tacis, men om at målrette Tacis mod de aktivitetsområder, som vi mener bør fastholdes. Det er en fornuftigt meddelelse at sende fra Parlamentet, Kommissionen og Den Europæiske Union. Vi kan få det her til at fungere, skønt der er et par problemer med den præcise ordlyd, som vi vil vende tilbage til senere.

Valdivielso de Cué
Hr. formand, Kommissionens svar forekommer mig at være fornuftigt, og jeg har intet at indvende.
(Forslaget vedtoges)
Beslutningsforslag (B5-0316/1999) af Caullery og andre for UEN-gruppen om WTO-millenniumrunden
(Forslaget til beslutning forkastedes)
Fælles beslutningsforslag om Verdenshandelsorganisationens tredje ministerkonference i Seattle
(Det fælles beslutningsforslag vedtoges)
Beslutningsforslag (B5-0313/1999) af Jackson for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om opfølgning på Parlamentets udtalelse om mærkning af genetisk modificerede levnedsmidler
(Forslaget til beslutning forkastedes)
Fælles beslutningsforslag om Tjetjenien
Sakellariou
Hr. formand, jeg vil gerne, også på vegne af de kolleger, som vi har forhandlet et kompromisændringsforslag med, stille et mundtligt ændringsforslag til punkt C. Her hedder det i den tyske udgave in Anerkennung. Vi anmoder om, at det ændres til in Kenntnis. Det er det eneste mundtlige ændringsforslag, som jeg ønsker at stille.

Ribeiro e Castro
Hr. formand, allerede på det foregående møde rejste jeg spørgsmål. Jeg mener ikke, at vi ifølge forretningsordenen kan stemme om dette beslutningsforslag. Forretningsordenen siger klart i artikel 115, at teksterne skal være omdelt 24 timer før. Det drejer sig om en sag, hvor der skal findes en vanskelig balance. Jeg henleder f.eks. opmærksomheden på betragtning f). De meget korte frister har forhindret nogle medlemmer i at fremsætte ændringsforslag, og jeg foreslår derfor, at vi stemmer om dette beslutningsforslag i morgen, og at der som kompromis bliver sat en ny frist til sidst på dagen for fremsættelse af ændringsforslag.
Faktisk er virkeligheden den, at reglen om de 24 timer til omdeling af tekster ikke overholdes ved mange kompromisbeslutningsforslag. Når sagen er så følsom som denne, mener jeg, at det er meget alvorligt og farligt.

Formanden
Deres indvending er reel nok, men Europa-Parlamentet er suverænt i sager vedrørende egne tidsfrister. Vi kan lettest løse sagen ved at stemme om, hvorvidt der skal holdes afstemning om den mundtlige ændring eller ej.

Ribeiro e Castro
Jeg vil gerne i al høflighed spørge formanden, om vi kan fortolke denne afstemning som en irregulær ændring af forretningsordenen.

Formanden
Parlamentet kan suverænt sætte sine egne tidsfrister og tidsplaner.

Ribeiro e Castro
Nej! Forretningsordenen sikrer, at ...
(Formanden afbrød taleren)

Formanden
Der bliver ingen forhandling om dette emne. Vi går videre til afstemningen. Der er et fælles beslutningsforslag stillet af fem politiske grupper.
(Det fælles beslutningsforslag vedtoges)
Parlamentet har truffet sin afgørelse. Den kan ikke diskuteres.

Gollnisch
Hr. formand, det drejer sig i høj grad om bemærkninger til forretningsordenen.

Formanden
De vil måske starte med at oplyse, på basis af hvilken artikel i forretningsordenen De ønsker at fremsætte en bemærkning til forretningsordenen.

Gollnisch
Det drejer sig om artikel 51 samt artiklerne 180, 181, bilag 6 og bilag 15, med andre ord artikler, som omhandler ændring af forretningsordenen.

Formanden
Der er helt klart ikke tale om en ægte bemærkning til forretningsordenen. Artikel 51 omhandler skriftlige erklæringer, og så vidt jeg kan se, er der ikke noget på dagsordenen, der handler om skriftlige erklæringer.
Fælles beslutningsforslag om OSCE
(Det fælles beslutningsforslag vedtoges)

(Muscardini rejste sig for at protestere) Formanden. Fru Muscardini, hvis der er et problem med fjederen i Deres stol, så må vi tilkalde en betjent, der kan se på det. Ellers vil jeg bede Dem om at tage plads.
(Kraftigt bifald)Vær venlig at tage plads. Tag plads. Tag plads. Sæt Dem ned!
Hvis ikke De vil tage plads, vil jeg bede om at få Dem fjernet fra mødesalen. Så enkelt er det.
(Uro i salen)Tag plads. Parlamentet ønsker at fortsætte sit arbejde. På dette tidspunkt ønsker jeg ...
Hør lige her! Sæt jer ned!
(Flere afbrydelser)(Adskillige medlemmer forlod salen)
Kære kolleger, dette er den sidste afstemning, som fru Green kommer til at deltage i, inden hun starter på en ny karriere som chef for Cooperative Union. Jeg er sikker på, at alle på baggrund af hendes indsats for Parlamentet vil ønske hende al mulig held og lykke fremover!
(Kraftigt og vedvarende bifald)
Fælles beslutningsforslag om klimaændringer
(Det fælles beslutningsforslag vedtoges)
Speroni
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenens artikel 142 og 180. De har som formand ret til at fortolke forretningsordenen, men bestemt ikke til at overtræde bestemmelserne i den, og Deres beslutninger skal under alle omstændigheder respekteres. Jeg kan dog ikke finde nogen bestemmelser, hvor der står, at det er Parlamentet, som kan beslutte at afvige fra en bestemmelse i forretningsordenen. De anmodede om en afstemning om den manglende overholdelse af fristerne, og det er ikke en procedure, der er taget højde for i forretningsordenen.

Formanden
Lad mig læse, hvad der står i artikel 19: "Formanden leder på de i forretningsordenen fastsatte betingelser alt arbejde i Parlamentet og dets organer. Han har alle de beføjelser, som er nødvendige for at føre forsædet ved alle Parlamentets forhandlinger og sikre, at de afvikles korrekt."

Zimmerling
Hr. formand, jeg vil gerne komme med en klage, og den går ud på, at jeg har meldt mig til forretningsordenen i ca. 10 minutter. Jeg synes ikke, at det er rigtigt, at De blander alle, som sidder heroppe på de to sidste rækker, i én gryde og derfor åbenbart ikke ønsker at tage tilmeldinger til forretningsordenen til efterretning.
Jeg vil gøre opmærksom på, at den tyske oversættelse desværre ikke var til at forstå under hele tumulten. Jeg anser det derfor ikke for fornuftigt, at man igen indstiller højttaleranlægget i Parlamentet så højt, at man ikke kan forstå noget over højttalerne. Det er det første punkt.
Som det andet punkt vil jeg gerne anmode om, at fordelingen af pladserne i mødesalen ændres fremover, for hvis De ser på planen, vil De konstatere, at der sidder fire medlemmer af PPE/DE-gruppen heroppe på de to sidste rækker mellem andre grupper. Det anser jeg ikke for nogen særlig heldig løsning, og netop med henblik på det, der er sket i dag, bør den ikke bevares sådan.

Formanden
Hr. Zimmerling, jeg vil gerne svare på deres indlæg.
For det første afgøres medlemmernes placering i salen af de politiske grupper. Formandskabet har ingen indflydelse på medlemmernes placering i salen. Det er helt op til de politiske grupper.
Hvad angår det første punkt, så er jeg helt enig. Men det var meget vanskeligt at skelne mellem ægte bemærkninger til forretningsordenen og uægte bemærkninger til forretningsordenen. Jeg forsøgte derfor at fortsætte sessionen i stedet for at afbryde den. Men De har ret, det er vanskeligt at skelne mellem de forskellige folk, der sidder sammen. Jeg undskylder, at jeg ikke bemærkede Dem tidligere.

Schierhuber
Hr. formand, jeg vil gerne støtte det, som hr. Zimmerling netop har sagt. Under denne store tumult undlod jeg desværre at stemme ved ændringsforslag 3 i den sidste afgørelse, hvor jeg egentlig ville have stemt imod. Det anmoder jeg Dem om at tage til efterretning.

Formanden
Det skal vi sørge for at få rettet.
Afstemningen er afsluttet.
STEMMEFORKLARINGER - Ungarn (C5-0190/1999)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg havde også bedt om ordet i forbindelse med stemmeforklaringen om betænkningen af Hulthén. Jeg hørte ikke, at det blev sagt, men det gør ikke noget, De kan svare mig bagefter. Jeg stemte ja til tilpasningen af de institutionelle aspekter i Europaaftalen mellem EF og dets medlemsstater på den ene side og Republikken Ungarn på den anden side. Jeg vil gerne understrege, at dette endnu en gang viser nødvendigheden af, at man, før man går i gang med udvidelsen af Den Europæiske Union, gør de eksisterende forbindelser mellem medlemsstaterne tættere - også de politiske forbindelser - hvorefter man kan begynde at tænke på udvidelsen. Her står vi sågar i den situation, at vi skal ændre nogle af institutionsbestemmelserne for at tage højde for en udvidelse, der allerede har fundet sted.
Indstilling ved andenbehandling af Grossetête (A5-0080/1999)

Rod
Hr. formand, der var et påtrængende behov for den foreliggende betænkning af Grossetête om lægemidler til sjældne sygdomme, og betænkningen giver da også umiddelbart svar på de spørgsmål, der rejser sig i denne henseende, om end der er aspekter, som kræver uddybende svar.
Den manglende forskning vedrørende sygdomme, der defineres som sjældne, er til skade for tusindvis af syge.
Der peges i betænkningen på en række problemer, som jeg gerne vil understrege. For det første omhandler betænkningen udelukkende privat forskning og forskning inden for medicinalindustrien. Det er imidlertid ikke kun inden for disse rammer, der kan findes nye behandlingsformer og forskes i nye lægemidler. Også offentlige forskningsinstitutioner eller foreninger, som ikke har økonomisk formål, kan bidrage til, at der findes nye behandlingsformer. Men der ydes ikke støtte til disse aktiviteter.
Det andet problem, jeg vil nævne, er formodentlig langt det vigtigste. Som anført i indledningen til betænkningen omhandler den ikke problemet vedrørende forskning i sygdomme, som er mere udbredte, men hvortil lægemidler ikke vurderes at udgøre et rentabelt marked for medicinalindustrien. Det drejer sig om sygdomme, der især rammer befolkningsgrupper, som ikke har råd til at betale for behandlingen. Det er typisk tropesygdomme som eksempelvis malaria, men også en sygdom som tuberkulose.
Der foreslås ingen incitamenter, ingen bestemmelser desangående, hvilket er katastrofalt i betragtning af, at disse sygdomme forårsager millioner af dødsfald. Europa-Parlamentet og Kommissionen må tage dette spørgsmål op inden for de nærmeste måneder i erkendelse af, at millioner af menneskers liv har fuldt ud lige så stor værdi som visse virksomheders overskud.

Fatuzzo
Hr. formand, ligesom mange andre parlamentsmedlemmer stemte jeg ja til fru Grossetêtes betænkning, da det er vigtigt at give det størst mulige bidrag til, at man inden for videnskaben opdager og finder frem til nogle midler mod sjældne sygdomme, også når lægemiddelindustrien ikke griber ind. Det er naturligvis lige så vigtigt at øge Fællesskabets indsats i den videnskabelige forskning for at helbrede alle sygdomme, uanset deres art. Der er faktisk mange sygdomme, som navnlig rammer pensionister og ældre, og som desværre er årsag til millioner af dødsfald i hele verden. Her tænker jeg på luftvejssygdomme og på hjertesygdomme. Vi skal styrke den videnskabelige forskning yderligere, når det gælder sygdomshelbredelse, og det uanset hvilke sygdomme der er tale om.
Betænkning af Pack (A5-0097/1999)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg stemte ja til Sokrates-programmet. EU-borgernes uddannelse er yderst vigtig. Jeg vil gerne understrege, at det i dette program er nødvendigt at tage højde for, at de, som har afsluttet den obligatoriske skolegang, og således også dem, der arbejder, har adgang til uddannelse. Uddannelse er vigtigt for alle menneskers kulturelle udvikling. Man skal desuden huske, at også staternes adfærd - der afhænger af den enkelte stats lydhørhed og således af dens kultur - har vist, at jo bedre uddannet et folk er, jo færre krige føres der mod andre lande, jo færre borgerkrige er der, og jo mindre uretfærdighed er der i de områder, hvor der er sket fremskridt for kulturen.

Caudron
Jeg konstaterer med tilfredshed, at drøftelserne mellem Europa-Parlamentet og Rådet vedrørende anden fase af Sokrates-programmet omsider er kommet ud af dødvandet, og at Europa-Parlamentet har holdt fast ved sin holdning under den lange forligsprocedure.
Jeg minder om, at Kommissionens forslag om videreførelse af Sokrates-programmet blev fremsat i maj 1998. Først nu efter mere end et års forløb og efter adskillige møder i Forligsudvalget er det lykkedes at nå til enighed om dette program for almen uddannelse, som har til formål at højne kvaliteten i uddannelserne ved at fremme samarbejdet, styrke mobiliteten og udvikle den europæiske dimension inden for alle uddannelsesområder som supplement til medlemsstaternes egne initiativer på dette felt.
Programmet har selvsagt vakt begejstring. Programmet har sikret øget mobilitet for adskillige hundredtusinder af EU-borgere inden for uddannelsessektoren, det være sig studerende og universitetslærere, det være sig skoleledere, undervisere, elever og beslutningstagere inden for denne sektor. Der er endvidere under programmet ydet støtte til hundredvis af transnationale projekter, som har til formål at udvikle den europæiske dimension og højne kvaliteten, når det gælder de videregående uddannelser, når det gælder undervisning af børn og unge i den skolepligtige alder, når det gælder sprogundervisning ...
Det var derfor fuldt ud berettiget at videreføre programmet og udvikle det ved at tilføre programmet yderligere bevillinger. Europa-Parlamentet stillede forslag herom og foreslog en finansieringsramme på 2 milliarder euro til dette flerårige program. Rådet foreslog 1,55 milliarder, og efter længere tids forhandling tilsluttede Rådet sig en aftale om en finansieringsramme på 1,85 milliarder euro fordelt over syv år.
Rådet indvilgede ligeledes i, at der indsættes en revisionsklausul, som er relateret til de finansielle følger af udvidelsen. Klausulen sikrer, at de finansielle følger af udvidelsen afspejles i finansieringsrammen. Afgørelser desangående træffes af Europa-Parlamentet og Rådet inden for rammerne af den fælles beslutningsprocedure. Endvidere har Europa-Parlamentet sikret, at der udarbejdes en projektevalueringsrapport, som nøje analyserer de konkrete resultater af Sokrates-programmet.
Det er besluttet at forenkle procedurerne i forbindelse med projektudvælgelsen. Det var helt afgørende at få indføjet denne bestemmelse og dermed undgå, at programmerne kan blokeres i ugevis, fordi en enkelt medlemsstat gør indsigelser. I henhold til den oprindelige ordlyd var der ikke fastsat nogen tidsfrist, hvilket betød, at projekter kunne forsinkes med op til to måneder.
Forligsudvalget fik ligeledes skabt enighed om en formulering, der siger, at Sokrates-programmet skal bidrage til at udvikle "den europæiske dimension på undervisnings- og uddannelsesområdet". Formuleringen erstatter begreberne "europæisk uddannelsesområde", som foreslået af Europa-Parlamentet, og det bredere og vagere begreb "uddannelsessamarbejde", som Rådet oprindelig havde foreslået.
Jeg beklager, at ministrene ikke har udvist større handlekraft. Dette er så meget mere uforståeligt, som det er helt afgørende at udvikle begrebet unionsborgerskab hos de unge. Uddannelsessystemet spiller i denne henseende en helt central rolle!

Kauppi
), skriftlig. (FI) Erfaringerne fra det første Sokrates-handlingsprogram har været mægtig gode specielt ved Erasmus-programmets udveksling af studerende. De, som har anvendt enkeltvis arrangerede udvekslingsstudiepladser, har haft praktiske arrangementsvanskeligheder, som det er lykkedes at undgå ved hjælp af de centraliserede udvekslingsprogrammer for studerende.
Det er også nødvendigt på alle måder at fremme EU-landenes samarbejde inden for anliggender, som er vigtige for de europæiske borgere, og hvorved vi støtter indhentningen af sådan viden, som er til gavn for et aktivt medborgerskab og også for beskæftigelsen. Jeg mener, at ved godkendelsen af Parlamentets og Rådets forligsresultat opnåede vi flere gavnlige fordele for de europæiske borgere.
Indstilling ved andenbehandling af Hulthén (A5-0077/1999)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg stemte i dette tilfælde nej til Hulthéns betænkning. Det Europæiske Fællesskab har den vanskelige opgave at beslutte, hvilken løsning der er den bedste, når det gælder om at fortsætte fremskridtet og om at tage hensyn til vores børns børnebørns børnebørns pleje, sundhed og miljø. Før vi vedtager nogen som helst foranstaltning, bør vi derfor efter min mening opklare - ved at lytte til de videnskabsmænd og fagfolk, som når stadig længere inden for videnskaben - om det er korrekt på langt sigt at forbyde bestemte stoffer, og om hvert skridt, vi foretager, virkeligt er vigtigt set i lyset af den forskning, videnskabsmændene har udført. Det, jeg mener, er, at vi ikke er nogle lige så store spåmænd og spåkoner, som vi desværre tror.

Caudron
Jeg noterer med tilfredshed, at der er fremsat forslag om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 093/94 om produktion og anvendelse af stoffer, der nedbryder ozonlaget.
Det er efter min mening på tide at få iværksat initiativer, som tager sigte på at beskytte ozonlaget. Situationen er foruroligende. Udtyndingen af ozonindholdet i stratosfæren er et af de største miljøproblemer, vi står over for. Ozonindholdet er således faldet med 6-10% siden 1980. I 1996 var ozonhullet over Antarktis 20 millioner kvadratkilometer stort i en periode på mere end 40 dage. Udtyndingen af ozonlaget over Skandinavien, Grønland og Sibirien nåede i samme periode et rekordniveau på 45%.
Nedbrydningen af ozonlaget skader menneskers helbred, idet immunforsvaret svækkes, og antallet af hudkræfttilfælde stiger. Endvidere har nedbrydningen af ozonlaget en uheldig indvirkning på økosystemerne. Vi er forpligtede til at reagere på disse signaler, og vi er forpligtede til at reagere hurtigst muligt. Så meget mere som vi udmærket kender de ozonlagsnedbrydende stoffer. Det drejer sig om HCFC, hydrochlorfluorcarboner, som primært anvendes i køle- og klimaanlæg, som opløsningsmidler og til fremstilling af skumplast til isoleringsformål. Det drejer sig om methylbromid, der primært anvendes til desinfektion af landbrugsjord med henblik på at bekæmpe skadedyr og plantesygdomme. Stoffet klassificeres af WHO som meget giftigt. Det drejer sig om CFC, chlorfluorcarboner, der anvendes i kølesystemer og tidligere anvendtes til fremstilling af skumplast, opløsningsmidler og drivgasser til aerosoler. Det drejer sig om haloner, der anvendes i brandslukningsudstyr, i særdeleshed inden for sektorer, hvor der stilles store krav til brandslukningsudstyret (primært i fly). Endelig drejer det sig om ufarlige erstatningsprodukter.
Vi må gøre vores yderste for at sikre en afvikling af de her omtalte skadelige stoffer og fremme anvendelsen af erstatningsprodukter. Det er da også indholdet i det forslag, der drøftes i dag, selvom tidsplanen efter vores opfattelse lader noget tilbage at ønske, som i øvrigt også blev påpeget af ordføreren. Der er derfor også fremsat en række ændringsforslag med henblik på en opstramning af tidsplanen. Disse forslag er imidlertid for størstepartens vedkommende forkastet af Rådet. Det er beklageligt, at Rådet indtager denne holdning. Miljøudvalgets forslag er efter min opfattelse realistiske, eftersom der findes erstatningsprodukter. Rådet foreslår eksempelvis, at produktionen af de omtalte stoffer i 2008 ikke må overstige 35% af produktionen i 1997. Miljøudvalget foreslår, ligeledes med 1997 som reference, at produktionen nedbringes til et maksimalt niveau på mindre end 75% i 2001, på mindre end 55% i 2004 og mindre end 30% i 2008. Produktionen må i 2014 ikke overstige 15% i henhold til Miljøudvalgets forslag, mens Rådet foreslår et loft på 20%.
Jeg beklager, at Rådets forslag ikke er mere ambitiøst. Ikke mindst i betragtning af, at problemstillingen vedrører såvel miljøet som folkesundheden!

Ries
Kampen for at standse den tiltagende nedbrydning af ozonlaget er en væsentlig udfordring på europæisk plan såvel som på globalt plan. De fremlagte analyser taler deres tydelige sprog. Ozonindholdet er faldet med 6-10% inden for en 20-års periode. Ozonhullet var i en periode på mere end 40 dage 20 millioner kvadratkilometer stort. Og udtyndingen af ozonlaget over Skandinavien, Grønland og Sibirien har nået et rekordniveau på 46%.
Nye undersøgelser viser, at indsatsen for at begrænse anvendelsen af drivhusgasser langtfra er tilstrækkelig. Der er ingen grund til at anføre de mange tal. Udfordringen og dens rækkevidde er klar. Det drejer sig om vores sundhed, det drejer sig utvivlsomt om vores overlevelse på længere sigt.
Det er næppe heller nødvendigt at minde om konsekvenserne af nedbrydningen af ozonlaget i form af et stigende antal kræfttilfælde og alvorlige tilfælde af svækkelse af immunforsvaret. Det er baggrunden for, at vi uforbeholdent støtter dette forslag, som fastsætter en tidsplan for afviklingen af produktion og anvendelse af en række giftige stoffer.
Skal forholdsreglerne være effektive, må to krav være opfyldt. For det første må de initiativer, der iværksættes, være legitime i borgernes øjne. Det betyder, at alle ændringer med hensyn til HCFC, CFC og haloner, der mærkes i vores hverdag, skal forklares og begrundes. Borgerne skal forstå, hvorfor og hvordan EU lovgiver på dette felt, som umiddelbart forekommer udpræget teknisk.
For det andet må vi respektere virksomhedernes forskellige muligheder og tilpasningsevne. For de fleste virksomheders vedkommende indgår miljøhensyn i produktudviklingspolitikken. Der er imidlertid grund til i særlig grad at være opmærksom på de små og mellemstore virksomheder, som på grund af deres størrelse ikke altid har de samme muligheder for at omstille produktionen. Den foreliggende forordning stiller virksomhederne over for nye udfordringer. Virksomhederne må tage udfordringerne op på dynamisk vis og sikre, at målene nås.
Betænkning af Aparicio Sánchez (A5-0075/1999)

Ortuondo Larrea
Hr. formand, jeg skal tale om Aparicio Sánchez-betænkningen vedrørende fordeling af tilladelser til lastvognskørsel i Schweiz.
Først og fremmest vil jeg gerne lykønske ordføreren, hr. Aparicio Sánchez, for det gennemførte arbejde i forbindelse med dette spørgsmål. Dernæst vil jeg klage over, at vi ikke har modtaget den fuldstændige tekst for aftalen mellem Den Europæiske Union og Schweiz før delen om fordeling af tilladelserne, som blot er en del af den samlede aftale.
I Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance har vi forkastet forslaget om at nedsætte antallet af tilladelser, der skal fordeles blandt medlemsstaterne, som Det Europæiske Folkepartis Gruppe havde foreslået.
Vi støtter, at afgifterne for lastvognskørsel pålægges i overensstemmelse med disses reelle forureningsniveau, og at disse beløb bruges til investeringer i jernbaner og i kombineret transport mellem landevejs- og jernbanetransport. Endeligt understreger vi idéen om at fordele 91% af tilladelserne, som ikke blev fordelt efter en lige kvote mellem alle medlemsstaterne og således ikke alene imødekomme transportens egne behov, men ligeledes f.eks. tage hensyn til oprindelse og bestemmelsessted for de varer, der transporteres gennem Schweiz, og som kommer fra lufthavne eller havne som Hamburg, Rotterdam, Genova eller Marseille. Jeg tror, dette ville gøre tingene lettere og gøre fordelingen af tilladelserne mere retfærdig.

Meijer
Hr. formand, jeg har stemt imod Aparicio Sánchez-betænkningen. I Schweiz er aftalen stadig meget omstridt. Der er stadig en stor chance for, at den vil blive afvist under folkeafstemningen. I Schweiz lægges der med rette stor vægt på beskyttelsen af miljøet. Der har man derfor indtil nu foretrukket godstransport ad jernbane og afværgelse af store lastvognstog på gennemgående ruter. Kun på den måde kan man undgå, at der skal anlægges stadig flere og stadig bredere motorveje gennem Alpeområdet, og at luften i dalene forurenes endnu mere med emissionsgasser.
Før i tiden var det også Østrigs holdning. Men siden Østrig er blevet medlem af Unionen, står schweizerne alene. Unionen har udøvet stærkt pres på en lille ikkemedlemsstat og dermed tilsidesat den nationale demokratiske beslutningsproces i landet. Dermed skabes der større muligheder for en transportmåde, som ikke har nogen fremtid, hvis vi mener det alvorligt med miljøet.
Desuden forelægges fordelingsnøglen for Parlamentet, inden det er hørt om selve aftalen. Kort sagt, dette forslag er endnu ikke modent til behandling, og det har uacceptable følger for miljøet og demokratiet i Schweiz. Hvis jeg var schweizer, ville jeg under folkeafstemningen stemme imod, og som ikkeschweizer er jeg solidarisk ved at stemme imod her.

Vachetta
Schweiz fastlagde for et par år siden en regulering af transitkørsel for lastvogne i Schweiz.
Der er fastsat nøje regler for lastvognskørsel, hvilket gør det muligt at sikre levevilkårene i alpeområderne. Dette må betragtes som positivt for såvel miljøet som befolkningen i de berørte områder.
EU hilser imidlertid ikke denne indsats til fordel for miljøet velkommen. Målet for de bilaterale forhandlinger mellem EU og Schweiz er at få Schweiz til at opgive den eksisterende lovgivning, som hævdes at hindre den frie konkurrence og indebære en forskelsbehandling inden for Den Europæiske Union. Rentabiliteten prioriteres således højere end økologiske og sociale hensyn.
Vi havde med interesse imødeset forslag til udvikling af alternative, ikkeforurenende transportformer, eksempelvis jernbane-vej-transport. Betænkningen fokuserer imidlertid i dens nuværende form ensidigt på lastvognstransport på bekostning af andre transportformer.
Da vi ikke kan tilslutte os denne holdning, stemmer vi imod betænkningen.
Betænkning af Bodrato (A5-0079/1999)
WTO-millenniumrunde

Alavanos
Udviklingen i WTO's topmøde i Seattle bekræfter de store og berettigede reaktioner på den måde, som man fremmer globaliseringen på.
EU var rystet over Santer-Kommissionens afgang under forberedelserne og fulgte en kompromissøgende politik over for de andre stormagter, selvom denne lå fjernt fra udviklede landes krav og samfundsborgernes bekymring.
Det er nødvendigt igen at undersøge hele EU's politik, så den omfatter og indeholder: Demokratisering af WTO; støtte til landbrugets familiemodel; programmer til en videreudvikling af arbejdstagerne i den tredje verden på en sådan måde, at deres produktions- og handelsstatus ikke bliver ramt; beskyttelse af miljøet; spredning af teknologi til de fattigste lande; tackling af de svageste landes internationale gæld; beskyttelse af verdens multikulturelle identitet mod den skuespilsagtige amerikanske supermagt.

Caudron
Jeg kan kun tilslutte mig det foregående indlæg. Fiaskoen i forbindelse med WTO-topmødet i Seattle er langtfra nogen sejr! Det er en blandet lære, vi må drage af de fejlslagne forhandlinger!
Vi må glæde os over, at også borgernes interesser kom til udtryk i debatten om verdenshandlen, ikke mindst takket være ngo'ere, fagforeninger og andre foreninger, der alle gjorde en aktiv indsats. Ministerkonferencen i Seattle betegner set i dette perspektiv et vendepunkt for WTO. Tidligere handelsrunder har været gennemført i største diskretion med erfarne forhandlere som deltagere og med fokus udelukkende på landenes handelsinteresser. Den næste handelsrunde, hvis starttidspunkt endnu ikke er fastlagt, vil kun kunne afvikles i åbenhed, og der vil blive stillet krav om, at drøftelserne omfatter alle temaer af relevans for handlen, herunder sociale standarder, miljø, forbrugerbeskyttelse og kultur. Det er netop disse ændringer, der skal tages højde for i forbindelse med den forestående reform af WTO. WTO er ikke i sin oprindelige form indrettet til at administrere så mange forskellige porteføljer. WTO blev oprettet med henblik på at tjene de stiftende nationers interesser. I dag er situationen anderledes, og der stilles krav om, at WTO sikrer såvel udviklingslandene som de arabiske lande fuldt medlemskab af WTO og deltagelse i drøftelserne. Dette skete ikke på mødet i Seattle, hvorfor de pågældende lande med god ret tilkendegav deres utilfredshed. De smukke intentioner bør også give sig konkret udslag i WTO's arbejde og arbejdsform.
WTO's fremtidige struktur må således overvejes nøje, og EU bør spille en fremtrædende rolle i de kommende drøftelser desangående. Vi har da også oplevet, at EU har spillet en vigtig rolle og sikret kontakten mellem USA og udviklingslandene. Det er ligeledes værd at minde om, at delegationen fra Europa-Parlamentet har peget på behovet for at skabe et parlamentarisk organ inden for WTO's rammer. Det er ganske vist kun et af elementerne i den samlede reform af WTO, men det er et element, som vil bidrage til at reducere det demokratiske underskud, der kendetegner WTO.
EU bør i øvrigt forberede sig på de forhandlinger, der indledes i begyndelsen af det nye år. EU mødte velforberedt til forhandlingerne i Seattle, og EU's holdning var særdeles kohærent. EU veg ikke fra sin holdning med hensyn til dagsordenen for mødet. EU ønskede i modsætning til USA, at dagsordenen skulle omfatte andre emner end blot landbrug og serviceydelser. Det bliver ikke desto mindre kun de to omtalte emner, der tages op, når forhandlingerne starter i begyndelsen af det nye år i overensstemmelse med Marrakech-aftalerne. De forestående forhandlinger tegner således til at blive vanskelige, og vi må derfor møde velforberedte og årvågne.
Afslutningsvis vil jeg gerne understrege, at det har været positivt at opleve, hvorledes EU's forhandler, Pascal Lamy, har markeret sig med fremsynethed, forståelse, vid og autoritet.
Det lover godt for fremtiden.

Désir
Flere af Europa-Parlamentets medlemmer indtog i forbindelse med WTO-topmødet den holdning, at EU indledningsvis burde kræve, at der blev gjort status over de foregående forhandlingsrunder, og at der blev opnået enighed med udviklingslandene om diagnosen, før en ny liberaliseringsrunde påbegyndes. Vi fik at vide, at det var der ikke tid til, og at intet måtte forhale millenniumrunden. Spørgsmålet er imidlertid, om det ikke havde sparet tid at begynde med begyndelsen. At have anlagt en lidt mere ydmyg holdning og have lyttet lidt mere til folkets røst, til de befolkningsgrupper, der udtrykker skepsis over for de resultater, der er nået i WTO-regi, ikke mindst i lyset af de stigende uligheder, der kendetegner nord-syd-forholdet?
Flere af Europa-Parlamentets medlemmer advarede mod WTO's uigennemsigtighed, mod øjne som ikke kan få nok, mod WTO-beslutninger og valg, som søges påtvunget alle inden for alle områder og helt på WTO's betingelser. Vi advarede mod initiativer, som rækker langt videre, end WTO's legitimitet tillader. Vi advarede mod den modstand, initiativerne giver anledning til i en række lande. Og vi må spørge, om EU ikke indledningsvis burde have stillet krav om en radikal ændring af WTO og WTO's arbejdsform samt krav om en tydeligere afgrænsning af WTO's kompetence under hensyntagen til andre organisationer og internationale konventioner, i særdeleshed sådanne som omhandler miljøet og de sociale rettigheder? Vi påpegede, at det var en forudsætning for at sikre WTO gennemslagskraft, at spørgsmål som forsigtighedsprincippet, kulturel mangfoldighed og sociale rettigheder, hensynet til miljøet og begrænsningen af udviklingsmæssige uligheder fik højeste prioritet i WTO. Det er den udfordring, vi nu står over for.
Topmødet i Seattle blev en fiasko for de kræfter, som talte for blindt at fortsætte udviklingen i retning af øget frihandel og kommercialisering på alle felter. Mødet blev en sejr for de mangeartede græsrodsbevægelser, der udtrykker borgernes synspunkter. De samme kræfter, som førte til forkastelse af den multilaterale aftale om investeringer (MAI).
Der rejste sig en stærk protestbevægelse rettet mod en Verdenshandelsorganisation, som i kraft af organisationens regler og opbygning favoriserer private interesser på bekostning af samfundsinteresser. Der stilles ikke spørgsmålstegn ved det berettigede i at fastsætte regler, som regulerer verdenshandlen, ej heller drages WTO's eksistensberettigelse i tvivl. Kritikken er rettet mod den omstændighed, at WTO anser sig selv for at være eneste retskilde, for at kunne optræde som dommer i ethvert anliggende og for fremover at være verdenssamfundets øverste retsinstans. Den kritik, der lød fra utallige ngo'er, sammenslutninger og fagforeninger, indeholdt krav om en anden globaliseringsmodel, som ikke tilsidesætter mennesker og samfund til fordel for en enøjet stræben efter profit.
EU bør tage afsæt i denne bevægelse, denne nye verdensopinion, og kæmpe for en anderledes regulering af verdensøkonomien. En regulering, som bygger på en omfordeling af rigdommene, på en ny balance mellem markedskræfterne og demokratiet, mellem frihandel og samarbejde. EU bør kæmpe for, at verden fremover bliver ikke bi- men multipolær. EU bør kæmpe for, at der opstår regionale kraftcentre i økonomisk og politisk henseende. Sådanne kraftcentre vil give befolkningen mulighed for at påvirke egen fremtid og påvirke globaliseringen, således at befolkningen ikke blot underlægges multinationale giganters dominans i takt med disses opståen som et resultat af de aktuelle kæmpefusioner.
Tager EU ikke afsæt i denne bevægelse, som ikke accepterer, at verden betragtes som en handelsvare, og tager EU ikke afsæt i de ønsker, der kom så tydeligt til udtryk i Seattle, vil de kræfter, der afviser den aktuelle, destruktive form for globalisering, svare med en tilbagevenden til nationalisme og protektionisme. De fejl, der blev begået på det bioteknologiske område, og som truede med at sætte spørgsmålstegn ved protokollen om biodiversitet, er uacceptable, så meget mere som de på ingen måde stemte overens med det europæiske forhandlingsmandat og den holdning, der var vedtaget i Europa-Parlamentet.
Der bør skabes en ny balance mellem internationale organisationer. Der bør skabes en verdensmiljøorganisation, som skal have reelle beføjelser. ILO bør være appelinstans, når det gælder beslutninger, som vedrører grundlæggende sociale rettigheder. UNCTAD vil være det naturlige og logiske forum, når det gælder beslutninger om direkte investeringer i udlandet, under hensyntagen til de enkelte landes demokratiske ret til at lovgive inden for områder som miljø og socialvæsen.
WTO som organisation bør være underlagt borgernes kontrol. Ngo'er, fagforeninger og politikere bør kunne udøve denne kontrol. Ligger det ikke i sagens natur, er det ikke helt naturligt, at venstre- og højrekræfter i Europa-Parlamentet ikke kan nå til fuld enighed om disse spørgsmål, når vi betænker, hvilke overbevisninger og tankeretninger vi hver især repræsenterer? Hvorfor skal vi så for enhver pris tilstræbe en enighed, som uundgåeligt vil være kunstig og påtvunget, og som kun kan skabe uklarhed om de reelle holdninger. Det ville være at foretrække, at alle venstrekræfterne fandt en fælles erklæring, naturligvis i respekt for de involverede gruppers forskelligheder. Jeg føler mig overbevist om, at det ville være muligt på europæisk plan at samle venstrefløjen om disse spørgsmål til trods for alle forskelligheder. Og en sådan fælles røst er stærkt tiltrængt i EU.
Hr. formand, det er baggrunden for, at jeg beklager, at PPE, PSE og ELDR har valgt at udarbejde det foreliggende forslag til kompromisbeslutning. Jeg stemmer derfor imod forslaget.

Dehousse
Jeg stemmer imod det forelagte beslutningsforslag med samme begrundelse som Harlem Désir.

Miranda
Vi må drage den nødvendige lære af de manglende resultater af ministertopmødet i Seattle, der skulle have formuleret dagsordenen for Verdenshandelsorganisationens millenniumrunde.
Forhandlingssammenbruddet, som vi ser som noget positivt, skyldes ikke kun mere eller mindre tilfældige trafikuheld.
I sin tid gjorde vi opmærksom på behovet for at gøre status over hændelserne under Uruguay-runden. Vi foreslog ligefrem et moratorium, inden forhandlingerne skulle påbegyndes, med henblik på først at få foretaget en sådan opgørelse og gennemført en efterfølgende refleksion over de veje, som de internationale handelsrelationer bevæger sig ad.
Vi havde de anvendte metoders uigennemskuelighed i tankerne. De negative virkninger var - og er - for os at se særlig tydelige for jordens fattige lande.
Vi var ikke uvidende om deres bekymringer og heller ikke om årsagen til dem.
Ligesom vi var klar over verdensoffentlighedens stigende uro over en globalisering, der skaber ulighed og uretfærdighed, fordi den i al væsentlighed styres af markedets regler og de dér dominerende interesser.
På baggrund af omtalte sammenbrud er de overvejelser, som vi tidligere har foreslået, mere nødvendige i dag end nogensinde før, inden forhandlingerne genoptages. WTO må grundlæggende reformeres. Der må tages skridt til ændring i reglerne. Der må skabes en seriøs og dybtgående alliance med udviklingslandene, der respekterer retten til økonomisk og socialt fremskridt. Der må med andre ord opstilles en ny handelsordning - ud fra en globalisering, der bygger på fremskridt og solidaritet - som respekterer de grundlæggende politiske rettigheder, fremskridt på det sociale område og miljøet.

Vachetta
Topmødet i Bonn fandt sted umiddelbart før WTO-topmødet i Seattle. WTO og de førende industrilande taler for en hæmningsløs frihandel, som står i skarp modsætning til den helt nødvendige politiske indsats til fordel for miljøet. Det kan derfor ikke undre, at EU's medlemslande, som det påpeges i det foreliggende beslutningsforslag, ikke har truffet de fornødne foranstaltninger med henblik på at opfylde Kyoto-forpligtelserne, idet der sideløbende ses en systematisk liberaliseringsbølge i Europa.
EU bør feje for egen dør. Der findes ikke EU-regler, som begrænser emissionen af kulilte, i lighed med reglerne vedrørende lokale luftforurenende stoffer eller reglerne vedrørende stoffer, som nedbryder ozonlaget. Der er for nylig åbnet for fri konkurrence, når det gælder jernbanebefragtning, hvilket er i strid med EU's politik, som netop tager sigte på at udvikle denne transportform.
GMO (B5-0313/1999)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg stemte ja til beslutningsforslaget, og jeg har intet imod en mærkning af genetisk modificerede levnedsmidler. Jeg vil dog gerne spørge Dem, om det ikke ville være bedre, at Den Europæiske Union og Parlamentet besluttede at forbyde fremstillingen og salget af disse genetisk modificerede produkter, hvis de er skadelige, og at lade dem cirkulere frit, hvis de ikke er det. At markedsføre dem med et mærke svarer til at sætte påskriften "rygning er sundhedsskadeligt" på cigaretpakkerne. Det forhindrer ikke nogen i at ryge, da man ikke tager sig af, hvad der står på mærket.

Bowe
Hr. formand, på vegne af mig selv og de øvrige Labour-medlemmer vil jeg gerne præcisere, hvorfor vi stemte imod forslaget. Det var på ingen måde på grund af det forslag, der blev fremlagt for Parlamentet af fru Jackson, som vi fuldt ud støtter. Men vi skal huske på, at skønt forslaget kun er vejledende, så har Kommissionen specifikt gjort opmærksom på, at den vil tage behørig hensyn til ordlyden heri. Kommissionen sagde udtrykkeligt, at mens beslutningen under den aktuelle modus vivendi ikke kan have nogen bindende indvirkning på dens handlinger, så vil der blive taget behørigt hensyn hertil.
Desværre har nogle af parlamentsmedlemmerne ikke påtaget sig det store ansvar, som Kommissionen har pålagt dem, og de har ikke handlet fornuftigt, specielt med hensyn til ændringsforslag 4. Det indeholder forslag om mærkning af produkter fra dyr, der er fodret med genetisk modificerede organismer. Det er noget, som kommer til at ske for næsten alle husdyr i Den Europæiske Union, og det sker i øjeblikket. Konsekvenserne ville være, at langt størstedelen af kødvarerne i vores butikker ville blive mærket med, at de stammer fra genetisk modificerede organismer. Denne oplysning er ikke til gavn for forbrugerne, men vil blot skabe forvirring og resultere i en atmosfære, hvor hele spørgsmålet om genetisk modificerede organismer vil tage en ny og mere forvirrende drejning. Det forekommer mig, at skønt Labour-medlemmerne er helt enige i forslaget, er vi nødt til at være os vores ansvar bevidst.

Berthu
Jeg har stemt imod beslutningsforslaget om mærkning af fødevarer, der er produceret med genetisk modificerede organismer, for det eneste formål er at give Kommissionen grønt lys til at foreslå en forordning, der fastslår, at når grænseværdien for genetisk modificerede organismer i en fødevare er under 1%, vil mærkning om dette ikke være obligatorisk.
Denne foranstaltning går imod Europa-Parlamentets holdning af 14. maj 1998, hvor det anmodede om obligatorisk mærkning ved genetisk modificerede organismer, uanset procentsats.
I dag beder Rådet Kommissionen om en lempelse under påskud af, at virksomhederne i visse tilfælde ikke kan undgå en hændelig minimal forgiftning af deres produkter med genetisk modificeret materiale under transport eller ved forarbejdning. Problemet er reelt, men den løsning, vi bliver præsenteret for, forekommer mig at være uacceptabel, selv på nuværende tidspunkt.
Den virkelige løsning er ikke, at man tolererer mangel på information til forbrugerne, men i stedet at man bruger flere kræfter på at adskille produkter med genetisk modificerede organismer fra konventionelle produkter under hele produktionsprocessen. Jeg fastholder, at mærkning bør være obligatorisk, uanset mængden af genetisk modificerede organismer i fødevarerne, også selvom den er minimal. Når industrivirksomhederne er i tvivl, kan man anvende mærkningen "Denne vare kan indeholde genetisk modificerede organismer".

Caudron
Tak til medlemmerne af Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, og i særdeleshed tak til udvalgets formand for det foreliggende forslag til beslutning om mærkning af genetisk modificerede levnedsmidler.
Jeg deler fuldt ud den holdning, der kommer til udtryk i forslaget. Gældende lovgivning i EU sikrer på dette stærkt omdiskuterede felt ikke forbrugerne den nødvendige beskyttelse og information.
Genetisk modificerede organismer giver anledning til megen usikkerhed, og vi må derfor være yderst opmærksomme og tage forsigtighedsprincippet i anvendelse på alle niveauer.
Når det gælder mærkning af genetisk modificerede fødevarer, har Rådet vedtaget forordning 1139/98/EF, som finder anvendelse på fødevarer eller ingredienser i fødevarer, som når ud til slutbrugeren, såfremt disse fødevarer/ingredienser er fremstillet helt eller delvis af genetisk modificerede sojabønner (omfattet af beslutning 96/281/EF) eller genetisk modificeret majs (omfattet af beslutning 97/28/EF).
De omhandlede fødevarer er omfatttet af de supplerende mærkningskrav, der fastlægges i den eksisterende forordning.
Fødevarer, som ikke indeholder genetisk modificerede proteiner eller dna, er imidlertid ikke underlagt de nævnte krav.
Kommissionens seneste forslag har til formål at afhjælpe denne mangel. Forslaget omhandler utilsigtet overførsel af dna eller proteiner fra genetisk modificerede soja- eller majsplanter til andre produkter. Der foreslås indført mærkningspligt, såfremt der i et produkt indgår ingredienser, som indeholder mere end 1% genetisk modificeret materiale.
Som anført i beslutningsforslaget er Kommissionens forslag langtfra tilstrækkeligt. Forslaget er mangelfuldt, fordi der anlægges en sektorbunden holdning til spørgsmålet om mærkning af fødevarer, der indeholder genetisk modificeret materiale. I dette anliggende kræves imidlertid en global og kohærent indsats. Europa-Kommissionen må udarbejde supplerende forslag omhandlende de nye fodermidler og omhandlende GMO-frie fødevarer. Forbrugeren må sikres de fornødne forudsætninger for at træffe sit valg.
Jeg støtter i øvrigt kravet om, at den omhandlede forordning skal indeholde en revisionsklausul med tidsfrist, således at det bliver muligt efter en 12 måneders periode at sænke grænseværdien på 1%. Kommissionen godtgør ikke i sit forslag, at dette skulle være den korrekte grænseværdi.
De europæiske forbrugere er i øjeblikket opskræmte på grund af den seneste tids meget omtalte fødevareskandaler. Vi bør derfor træffe de fornødne foranstaltninger for at genskabe forbrugernes tillid og sikre disse mulighed for fuld kontrol med fødevarerne. Det er i denne henseende forbrugernes tillid til EU's politik med hensyn til forbrugerbeskyttelse, der står på spil.

Figueiredo
Som det siges i det beslutningsforslag, som fru Caroline Jackson har udarbejdet, er den nuværende lovgivning på dette område fragmentarisk og usammenhængende. Beskyttelsen af forbrugerne kræver, at der gives meget nøjagtige og fuldstændige oplysninger om fødevarerne, herunder det nye dyrefoder og mærkningen af produkter, der ikke indeholder genetisk modificerede organismer.
Det er i øvrigt nødvendigt at gennemgå hele lovgivningen, hvad angår genetisk modificerede fødevarer og deraf afledte produkter, så der kan sikres en forudgående risikovurdering med henblik på beskyttelse af forbrugernes sundhed.
Kommissionen må således foreslå nye test- og mærkningskriterier for alle nye fødevarer og teknologiske hjælpemidler, der er resultatet af genmodifikation, og være særlig opmærksom på produkter fra dyr, der er blevet fodret med GMO-holdige produkter.
Det er ligeledes afgørende, at den nedre toleranceværdi på op til 1% kan blive genstand for revision inden for 12 måneder i lyset af relevante tekniske og videnskabelige udtalelser og undersøgelser.

Morgan
Jeg mener, at forbrugerne i alle tilfælde har ret til at vide, hvornår der er brugt genetisk modificerede organismer i produkter. Det gælder ikke kun for genetisk modificerede levnedsmidler, men også for foderstoffer. Der skal under alle omstændigheder være en klar mærkning.
Tjetjenien

Alavanos
Europa-Parlamentet bør fordømme det voldsomme russiske militærangreb på Tjetjenien, som ikke rammer terroristerne, men derimod i tusindvis af kvinder og børn, som er fordrevet fra deres hjem midt i den kaukasiske vinters barske forhold.
EU bør støtte OSCE's forsøg på at standse bombardementerne, at få flygtningene til at vende tilbage, at finde en politisk løsning.
Men vi bør understrege, at hverken EU eller USA er fri for ansvar. For de er de største lærermestre fra Kosovo med deres ringeagt for internationale organisationer og metoder til en fredelig løsning af konflikter og med den uro, som de skaber gennem deres aggressive udvidelse mod øst, som rejser bølger af nationalisme og vold i Rusland.
Klimaændringer

Caudron
Det er et centralt emne, der her sættes på dagsordenen. Jeg skal undlade at gentage de mange argumenter, der er fremført desangående. Jeg skal også afholde mig fra at give udtryk for min pessimisme, når det gælder dette anliggende. Og jeg fortvivler da heller ikke, for det er altid muligt at ændre tingenes tilstand. Jeg vil i forbindelse med dagens debat blot fremhæve to forhold.
For det første er det ganske uacceptabelt at måtte konstatere, at det er pengene, der har magten. Det er således muligt for lande, der råder over de fornødne midler, at gå til de fattige lande og købe sig ret til at forurene. Det er uacceptabelt, det er umoralsk og en forbrydelse mod kommende generationer!
For det andet burde man, når det gælder automobilområdet, sideløbende med de mange bestræbelser for at reducere forureningen fra nye motorer udarbejde et effektivt program, som kunne sikre en hurtig afvikling af den ældste del af bilparken, som ofte forurener meget (og jeg tænker i denne forbindelse ikke på biler med liebhaverværdi). Også på dette felt er jeg imidlertid overbevist om, at "hvor der er en vilje, er der også en vej".

Kauppi
Jeg vil blot sige, at jeg er meget imod Lieses forslag om klimaændringer, der blev vedtaget af Parlamentet. Kerneenergi har spillet og vil fortsat spille en vigtig rolle i forbindelse med en reduktion af CO2-emissionerne.

Formanden
Dermed er stemmeforklaringerne afsluttet.
(Mødet udsat kl. 13.38 og genoptaget kl. 15.00)

Formanden
Jeg giver ordet til hr. Gollnisch for et indlæg til forretningsordenen.

Gollnisch
Fru formand, jeg skal fatte mig i korthed. Jeg vil gerne vende tilbage til forløbet i forbindelse med afstemningen og mit ønske om at fremsætte en bemærkning til forretningsordenen med henvisning til forretningsordenens artikel 180 og 181 - og lad mig understrege, at dette indlæg er udtryk for en forsonlig holdning og ikke et polemisk indlæg.
Hvad skete der reelt i forbindelse med afstemningen? En kollega gjorde indsigelse på grundlag af en bestemmelse i forretningsordenen. Næstformanden, hr. Martin, lyttede til medlemmets indlæg og besluttede at sætte medlemmets anmodning under afstemning. Jeg anfægter ikke hr. Martins evner som effektiv mødeleder, men jeg må stille spørgsmålstegn ved en praksis, som ganske vist er udbredt, men som jeg ikke desto mindre mener er i modstrid med vores forretningsorden og med den tankegang, der bør kendetegne parlamentariske institutioner.
Jeg vil gerne påpege, at forretningsordenen bl.a. har til formål at sikre mindretallets rettigheder. En ændring af forretningsordenen kan derfor heller ikke vedtages af et tilfældigt flertal. Ændringer af forretningsordenen sker, som anført i forretningsordenen, i henhold til en nøje fastlagt procedure. Der skal således indgives forslag til ændring af forretningsordenen. Dette forslag skal behandles af det kompetente udvalg. Det kompetente udvalg udpeger en ordfører, som i givet fald forelægger ændringsforslaget for Europa-Parlamentet. Såfremt et ændringsforslag sættes under afstemning, kræves til vedtagelse af forslaget kvalificeret flertal omfattende et flertal af Europa-Parlamentets medlemmer. Endelig fastslår forretningsordenen, at en ændring af forretningsordenen træder i kraft den første dag i den mødeperiode, der følger ændringens vedtagelse.
Disse garantier er helt afgørende for at sikre en velfungerende institution - det gælder for Europa-Parlamentet, som det generelt gælder for enhver parlamentarisk institution. Jeg nærer imidlertid den største modvilje mod en praksis, som - til dels efter angelsaksisk forbillede, hvis jeg skal vove mig ud i juridisk-sociologiske betragtninger - overlader det til et tilfældigt flertal at træffe afgørelser om ændring af forretningsordenens klart formulerede bestemmelser.
Det var disse bemærkninger, jeg ønskede at anføre over for hr. Martin. Denne besluttede imidlertid straks, at de bemærkninger, jeg ønskede at fremføre med henvisning til forretningsordenens artikel 180 og 181, ikke var at betragte som bemærkninger til forretningsordenen. Beslutningen blev truffet på en måde, jeg finder lidet høflig og i øvrigt i strid med demokratiets spilleregler, i strid med respekten for mindretallets rettigheder og i strid med parlamentarisk sædvane. Næstformanden handlede efter min opfattelse på en måde, som krænker embedet, både i forhold til mig, men også i forhold til den kollega, der havde udtalt sig før mig, og i forhold til andre medlemmer, som ønskede at udtale sig om dette emne. Dette gælder ikke mindst fru Muscardini. Næstformanden afslog at lade hende komme til orde og truede endog med bortvisning.
Fru formand, jeg vil gerne over for Dem, over for Europa-Parlamentets formand og også gerne over for Europa-Parlamentets Præsidium med eftertryk, men i forsonlig tone, protestere over denne behandling, som jeg vil tillade mig at betegne som myndighedsmisbrug.

Formanden
Hr. Gollnisch, jeg har noteret mig Deres indlæg og vil forelægge det for Præsidiet. Indlægget vil under alle omstændigheder indgå i Europa-Parlamentets fuldstændige forhandlingsreferat.

Cappato
Fru formand, jeg vil gerne henlede formandskabets opmærksomhed på de stadig vanskeligere arbejdsbetingelser, når det gælder Parlamentets edb-tjenester. I de sidste to uger har computerne og internetforbindelsen fungeret utroligt langsomt, og i øvrigt er det rent faktisk umuligt at komme ind på mange hjemmesider. Den direkte årsag til dette er det system, som Parlamentets edb-tjeneste har valgt, nemlig at sætte parlamentsmedlemmerne under formynderskab og at filtrere deres adgang til Internettet, hvilket har det resultat, at det ikke har været til at komme ind i de sidste par uger. Nu får vi så oven i købet at vide, at internetforbindelsen i Europa-Parlamentets computer i Bruxelles ligefrem vil være afbrudt fra den 22. december til den 4. januar. Det betyder reelt, at det bliver helt umuligt for parlamentsmedlemmerne at arbejde på deres kontorer i Bruxelles fra den 22. december til den 4. januar. Jeg mener, at formandskabet straks bør undersøge årsagerne til denne afbrydelse. En så alvorlig afbrydelse kan efter min mening kun have nogle meget alvorlige og uløselige årsager. Jeg er dog bange for, at der i stedet er tale om bureaukratisk sløvhed fra edb-tjenesternes side. Eftersom der desværre ikke er nogen anden formel måde at bede om en afklaring på, beder jeg Dem direkte om en sådan her på dette sted.

Formanden
Kære kollega, andre medlemmer og sågar flere af Europa-Parlamentets tjenester har allerede påpeget disse forhold. Vi skal forelægge problemerne for Europa-Parlamentets edb-tjeneste. Europa-Parlamentets formand vil i øvrigt drøfte problemet med Præsidiet.

Beijing-handlingsprogrammet (fortsættelse)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er den fortsatte forhandling om EU's opfølgning af Beijing-handlingsprogrammet foranlediget af mundtlige forespørgsler til Kommissionen og Rådet fra Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder.

Dybkjær
Fru formand, jeg vil starte med seks ord, der alle på dansk begynder med "m" som mænd. De seks ord er: muren der faldt i Berlin, markedet, mainstreaming, magt, mæslinger og menneskerettigheder. Disse ord bruges til følgende spørgsmål: Betød det, at muren faldt, at markedet tog over og vi som resultat deraf i Beijing for alvor accepterede ordet mainstreaming, at mændene er trådt - om ikke lidt i baggrunden - så lidt til siden og dermed har afgivet lidt magt og vil tage sig lidt af mæslingerne? Og betyder det derfor, at menneskerettighederne overholdes, således at kvinder såvel som alle andre ikke diskrimineres og udsættes for vold? Svaret er nej.
Jeg fremhæver denne situation, fordi vi kvinder i de rige lande, det vil sige også i EU, hele tiden skal huske, at de, der bestemmer og dermed også bestemmer over vores medsøstre i udviklingslandene, Kosovo, på Balkan osv., fortsat er mænd, og at der dermed er en risiko for, at resultatet af vores arbejde, programmerne i det hele taget, er skævvredet i forhold til kvindernes ønsker og behov. Vi har fortsat behov for diskussionen om ligestilling og ændring i EU, men der må frem for alt gøres en aktiv indsats over for udviklingslandene, og i forbindelse med hjælpen til Kosovo, på Balkan osv., for at sikre, at kvinderne kommer med og også inddrages i udviklingen og genopbygningen. Stabilitetspagten, der mangler kvinder i ledelsen, og hvor kvinderne generelt ikke er inddraget, viser, at der er meget tilbage at gøre. Der er i høj grad brug for, at Europa-Parlamentets mænd og kvinder støtter parlamentsmedlemmerne og ngo'erne i deres bestræbelse på at blive inddraget på alle steder i samfundene.
Jeg skal slutte med at takke kommissæren for hendes engagerede tale og ligeledes rådsformanden.

Evans, Jillian
Fru formand, de politiske grupper er enige om det centrale spørgsmål, ligesom vi er det i Udvalget om Kvinders Rettigheder. Beijing +5-konferencen er vigtig, og Den Europæiske Union skal være meget velforberedt for at sikre en effektiv deltagelse og få det ønskede resultat heraf. Det skylder Parlamentet alle kvinder i Den Europæiske Union samt i andre dele af verden - faktisk i hele verden - i lyset af alle de løfter, vi afgav før og efter Beijing.
Der er brug for klare garantier for, at vi som parlamentsmedlemmer inddrages fuldt ud og bliver taget alvorligt i planlægningen af forkonferencen inden mødet i New York. Som parlamentsmedlemmer er vi den direkte demokratiske forbindelse til befolkningen i Den Europæiske Union, og Udvalget om Kvinders Rettigheder er en direkte forbindelse til mange organisationer og repræsentanter. Som vi sagde tidligere, var forberedelserne til Seattle et godt eksempel på, hvordan det kan gøres, og jeg håber, at vi vil få held med vores forehavende.

Eriksson
Fru formand, vi har jo konstateret, at overalt er kvinder jo et underordnet køn. Og derfor skabte man denne platform i Beijing. Selv her i Den Europæiske Union har man sagt, at man som overordnet mål skal fremme ligestillingen mellem kønnene i alle politiske programmer og på alle politiske områder.
For knap et år siden drøftede vi en betænkning om opfølgning af begrebet gender mainstreaming netop i EU's institutioner. Vi konstaterede, at handlingsplanen fra Beijing betyder, at en række foranstaltninger skulle udvides, hvilket bør føre til grundlæggende ændringer. Vi konstaterede i februar, at intet var sket. Man konstaterede, at det er nødvendigt med klart definerede mål og ansvarsmekanismer, men det har vi heller ikke. Man konstaterede, at kvinder bør engageres aktivt i anvendelsen og opfølgningen af handlingsplanen - det sker heller ikke. Man konstaterede, at en virkelig anvendelse af planen også kræver ændringer af institutionernes og organisationernes indre dynamik, herunder vurderinger, opførsel, regler og rutiner, som skader kvindernes situation.
Da vi i Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder behandlede dette spørgsmål, kunne vi konstatere, at der i samtlige af Den Europæiske Union's institutioner var sket meget små fremskridt, og ingen af dem havde ændret på helheden. Nu skal vi følge op på handlingsplanen fra Beijing. Den Europæiske Union kommer desværre ikke til, ikke engang hvis vi sender parlamentarikere i en delegation, at kunne påvise nogen stor positiv fremgang. Vi kommer til at blive fanget og bekræfte det, som allerede blev bekræftet i 1995 i Beijing. Jeg synes, at dette er meget sørgeligt. Vi fra Parlamentet opfordrede derfor Kommissionen til at prioritere en gennemgang af samtlige strukturer for rådgivning og beslutningsfaser, for at få en jævn kønsfordeling og for at opfordre medlemslandene til fuldt ud at gennemføre Rådets anbefaling af 2. december 1996 om en lige fordeling mellem kvinder og mænd i beslutningsprocessen. Denne opfordring gælder selvfølgelig stadig.
Vi opfordrer også Kommissionen til at følge og intensivere arbejdet med strategien, som har til formål at opnå en jævn kønsfordeling blandt personalet. Denne opfordring gælder selvfølgelig også stadig. Vi opfordrede EU's institutioner til at fremkomme med ligestillingsstrategier for deres virksomhed. Det er også et krav fra Parlamentet, som stadig gælder.
Kort sagt har vi ikke taget mere end et lille skridt fremad. Det er noget, som vi beklager. Men hvis vi kommer til New York, håber vi, at vi dér kan få gode råd af mennesker, søstre fra andre lande, for at se, om der er sket noget positivt andre steder.

Sandbæk
Fru formand, det er beklageligt, at EU's konference først finder sted efter de regionale møder i Europa, især da man på disse desværre kun har valgt at drøfte fire af de 12 temaer, som indgår i Beijing-handlingsprogrammet. De fire temaer er vold, økonomi, beslutningstagning og institutionelle mekanismer, og det vil sige, at et af de allervigtigste temaer, nemlig sundhed, kun vil blive behandlet på EU's konference. Jeg håber derfor, at Kommissionen i sin tilrettelæggelse af konferencen vil fokusere stærkt på dette emne, især den reproduktive sundhed.
I Beijing-handlingsprogrammet blev kvinders sundhed udpeget som et område, hvor der er grund til kritisk bekymring. Man bragte reproduktiv sundhed i sammenhæng med menneskerettigheder, idet det blev fastslået, at kvinders menneskerettigheder inkluderer deres ret til at have kontrol over og frit og ansvarligt at træffe beslutninger om sager relateret til deres seksualitet, det vil sige også seksuel og reproduktiv sundhed. Formuleringen fra Beijing går længere end den, som blev brugt i Cairo med hensyn til reproduktive rettigheder. Og man kan frygte, at denne hårdt tilkæmpede sejr kan blive udfordret under Beijing +5-processen, selvom forberedelseskomitéen har forsikret om, at Beijing-handlingsprogrammet ikke er åbent for genforhandling. Det bør vi fra EU's side være med til at sikre.
Europa-Parlamentets intergruppe om reproduktiv sundhed har gentagne gange gjort opmærksom på den sammenhæng, der er mellem fattigdomsbekæmpelse, kvinders ligestilling og reproduktive sundhed. Vi har understreget, at den reproduktive sundhed faktisk er en forudsætning for fattigdomsbekæmpelsen og skal ses som et holistisk begreb. Spørgsmålet om hiv/aids må nødvendigvis også inddrages. Andelen af hiv-smittede kvinder og dermed også overførelsen fra mor til barn er stadig stigende.
Jeg håber derfor, at Kommissionen i dag kan forsikre mig om, at den reproduktive sundhed vil få en fremtrædende placering på EU's konference, og at Europa-Parlamentet på en eller anden måde kan deltage i New York i lighed med ordningen i anledning af WTO-forhandlingerne, hvor vi jo var repræsenteret.

Martens
Fru formand, Beijing 1995 var en særlig begivenhed. Aldrig tidligere har så mange lande, ngo'er og journalister deltaget i en FN-konference. 192 regeringsdelegationer vedtog Beijing-erklæringen og Beijing-handlingsprogrammet. Beijing-handlingsprogrammet fungerer på verdensplan som en vigtig katalysator, og overalt er politikken skærpet, revideret og fornyet. Alligevel er problemerne endnu ikke løst og ligestillingspolitikken endnu ikke fuldført.
Det Europæiske Fællesskab og De Forenede Nationer har i 1970'erne sat temaet "kvinder" på de nationale regeringers dagsordener. Nu ser vi, at opmærksomheden aftager. Det er derfor Europas opgave på ny at give impulser. Jeg håber, at vi med den samme energi og styrke, som kendetegnede Beijing på Beijing +5-konferencen, kan nå frem til en fremskyndelse af gennemførelsen i juni 2000 i New York. Jeg opfordrer til, at EU gør alt for at fastholde den positive kurs og internationalt tænker på kvinders interesse.
I denne sammenhæng har jeg følgende spørgsmål, fru formand. For det første anser PPE/DE ngo'ers og kvindebevægelsers betydning for overordentlig stor. De har en særlig betydning og styrke gennem det, som de gør for den almindelige befolkning. Beslutninger fungerer ikke automatisk. Der er altid behov for kontrollører, som fører tilsyn med, at beslutninger omsættes til politik, og at politikken også føres ud i livet. Ved mobiliseringen af den politiske vilje til at nå frem til omsættelse af politikken spiller ngo'erne en central rolle. I de fleste lande har myndighederne også dannet nationale ligestillingsstøttestrukturer. Derfor spørger jeg: Hvordan ser Kommissionen på ngo'ernes, herunder kvindebevægelsernes, rolle og samspillet mellem disse og de nationale offentlige strukturer?
Andet spørgsmål. Der var planlagt et europæisk forberedende møde i december 1999. Dette er udsat til februar 2000. I øjeblikket hersker der stor uklarhed derom. Den forvirring, der herskede ved den sidste forberedende konference, skal undgås. Derfor spørger jeg: Kan Kommissionen oplyse, hvilke ngo'er der indbydes, og hvad der forventes af dem?
Tredje spørgsmål. I januar afholdes ECE-konferencen i Genève. Også der vil resultaterne af Beijing blive taget op. Kan Kommissionen sige, hvilket bidrag EU vil yde til denne ECE-konference med hensyn til dens vurdering af, hvor langt vi er kommet, hvilke hindringer der endnu skal overvindes, og hvilke aktioner der er nødvendige?
Endelig det fjerde spørgsmål. Et af resultaterne i Beijing er, at der er indgået aftaler om gender mainstreaming. Dermed menes der optagelse af ligestillingsmålsætninger og gennemførelsen deraf i den almindelige politik. Mit spørgsmål lyder: Kan Kommissionen oplyse, hvad den agter at gøre for at mainstreame resultaterne fra Beijing, og til sin tid også resultaterne fra New York, i en europæisk politik?

Karamanou
Fru formand, hr. kommissær, der hersker ikke tvivl om, at FN's femte kvindekonference i Beijing var en stor milepæl i udviklingen mod kønnenes ligestilling, idet der dér skete det overraskende, at FN-landenes repræsentanter blev enige om et fælles globalt handlingsprogram. Nu fem år efter skal udviklingen evalueres, det skal vurderes, hvor stor en fremgang eller tilbagegang der har været inden for de 12 aktionsområder. Vi skal udfærdige korrigerende foranstaltninger, hvor det også er nødvendigt at opridse politikker, som vil føre til opfyldelse af målene fra Beijing.
EU og Europa-Parlamentet skal ikke kun være til stede i denne proces, men de skal effektivt bidrage såvel til evalueringen af de fem års aktioner som til planlægningen af fremtiden. Det er et faktum, at det er et privilegium at være kvinde i EU i forhold til andre områder i verden, f.eks. Afghanistan og Kuwait, hvor millioner af kvinder stadig ikke har fået de mest fundamentale menneskerettigheder. Der er sandt, at der i Unionen er gjort store fremskridt inden for alle områder, og hvis vi skulle vurdere de ting, som vi har opnået i det 20. århundrede, burde vi fejre kvindernes store sejre. Jeg skal blot nævne en af disse: Uddannelsesområdet. På næsten alle EU's universiteter er kvinderne i overtal, og de får de bedste karakterer.
Europa-Parlamentets og Unionens bidrag til udviklingen af lige muligheder har været afgørende. Den europæiske politik er blevet voldsomt styrket gennem ikrafttrædelsen af Amsterdam-traktaten, handlingsprogrammerne og mainstreaming-politikken. Men til trods for de fremskridt, der er foregået, ligger der stadig nogle alvorlige problemer med forskelsbehandling af kvinder og venter på at blive løst: Højere arbejdsløshedsprocent, vold, seksuel udnyttelse og først og fremmest udelukkelse af kvinder fra beslutningstagningen og det politiske liv.
Da FN's konference i New York er et faktum, må vi i EU fremskynde vores forberedelsesprocesser, hvis vi virkeligt ønsker at få en reel deltagelse, der passer til EU's autoritet, i det forberedende arbejde og i konferencen. Jeg er glad for, at kommissæren i dag til morgen samt formandskabsrepræsentanten har givet udtryk for deres vilje og forpligtelse til at organisere en europæisk konference og at deltage i forberedelsesarbejdet til konferencen Beijing +5 i New York.

Thors
Fru formand, der er en særlig trist stemning. Jeg synes ikke, at det stemmer overens med det gode indtryk, man fik af den ligestillingskonference, som blev afholdt i Finland under Finlands formandskab og under ledelse af min partikollega Eva Biaudet. Hvor er den gode stemning blevet af?
Det lader snarere til, at vi i denne diskussion burde anvende billedet af en cykel. EU er en cykel, som hele tiden skal holdes i bevægelse. Hvis den ikke er i bevægelse, går det ikke fremad. Jeg føler, at man endda kunne anvende dette billede på arbejdet efter Beijing. Der er ikke sket så meget, men på den anden side er det vigtigt, at vi ikke lader os nøjes med det, men sætter mål for fremtiden. Hvad vil vi have gennemført før 2005? Hvilke målsætninger vil vi have nu? Vi er ikke tilfredse med det, som er sket i medlemslandene. Vi er ikke tilfredse med det, som er sket på EU-niveau. Vi er ikke tilfredse med det, der er sket i FN-regi. Vi skal også have ligestillingsperspektivet betydeligt mere med i andre FN-organisationer, i andre FN-konferencer. Jeg var meget glad for, at ansøgerlandene blev inviteret med til den konference, som kommissæren talte om.
Jeg tror, at vi endda er utilfredse med ligestillingen i Parlamentet. Se f.eks. på antallet af næstformænd eller formænd. Den kvindelige repræsentation er overhovedet ikke tilstrækkelig.
Når det gælder ansøgerlandene, er der uendeligt meget at gøre. Kommunismen forrådte ligestillingen. Kvinderne i ansøgerlandene tror ikke på tomme løfter om ligestillingsarbejde, men det skal på mange måder ændres. Fattigdommen har specielt ramt kvinder i ansøgerlandene. Et skræmmende tal, som vi har hørt, er, at der før kommunismens fald fandtes 13 millioner mennesker i Øst- og Centraleuropa, der levede under fattigdomsgrænsen. I dag er det 120 millioner.

Ainardi
Fru formand, jeg skal fremføre følgende bemærkninger på vegne af min kollega Geneviève Fraisse, som i øvrigt tilslutter sig fru Theorins protest, som den kom til udtryk i forbindelse med formiddagens debat.
Det glæder mig, at Europa-Kommissionen er sig sit ansvar bevidst, når det gælder opfølgning af Beijing-konferencen. Skal indsatsen være effektiv, må den imidlertid være præcis. Det drejer sig om kvindernes aktuelle situation, dels hvad angår ligestilling - det gælder i denne forbindelse uddannelse, indfødsret og beskæftigelse - dels hvad angår frihed - det gælder Habeas Corpus-aktens efterlevelse og kampen mod vold mod og handel med kvinder.
Vi må således være præcise. Skal vi sikre, at EU's konference bliver en succes og ikke blot et forum for udveksling af smukke ord, skal følgende betingelser efter min opfattelse være opfyldt. Afholdelse af en EU-konference sideløbende med et FN-møde forudsætter for det første, at EU-konferencen præciserer EU's interne politik på området, og for det andet, at der på EU-konferencen vises vilje til at indgå aktivt i FN's initiativer på området.
Der er under det finske formandskab fastsat ni indikatorer for kvinders adgang til beslutningstagende fora. Jeg vil gerne benytte lejligheden til at takke det finske formandskab for dets indsats. Og jeg vil rejse spørgsmålet, om det ikke ville være fornuftigt at anvende sådanne kvantitative metoder på andre områder? Der bør på alle de relevante områder udarbejdes kønsopdelte statistikker. Der bør således også fastsættes supplerende indikatorer, som gør det muligt at vurdere ligestillingssituationen på andre områder end det rent politiske.
Var det i øvrigt muligt at gøre status og på udtømmende vis opregne de midler, EU gennem flere årtier har anvendt med henblik på at sikre ligestilling mellem kønnene, i særdeleshed når det drejer sig om at forene familieliv og arbejdsliv? Kan vi opsummere de midler, der er taget i anvendelse for at bekæmpe enhver form for overgreb mod kvinder? Uden en fælles indikator er det ikke muligt at foretage en reel vurdering af medlemsstaternes initiativer på dette felt. EU-konferencen i februar 2000 kunne fokusere på disse politiske initiativer, som er både konkrete og strukturgivende.
I forbindelse med den fremtidige udvidelse af EU, der blev vedtaget under topmødet i Helsinki, må vi spørge, om kandidatlandene opfylder kriterierne, når det gælder fremme af ligestilling mellem kønnene, og når det gælder kvindernes frihed. I kandidatlandene såvel som i andre lande spiller ngo'erne en helt afgørende rolle, ikke mindst efter Beijing-konferencen.

Swiebel
Fru formand, Verdenskvindekonferencen i 1995 har givet en enorm impuls til den globale kamp for frihed og lighed for kvinder. Jeg vil kort nævne tre milepæle.
For det første er retten til seksuel selvbestemmelse anerkendt som en del af kvinders menneskerettigheder, der ikke kan tages fra dem. For det andet er det konstateret, at argumentet med kulturel identitet ikke må tjene til at opretholde kvindeundertrykkelsen. For det tredje er det udtalt, at kvindepolitikken ikke er nogle pæne ting til kvinden og en plads i solen, men at kønsperspektivet skal inddrages i al udformning af politik.
Disse resultater, og jeg har kun nævnt de vigtigste, skal omsættes til praktiske handlinger. Nationale regeringer har her den vigtigste opgave, og deres indsats skal evalueres. Men nu kommer det. Hvordan er situationen så i Den Europæiske Union? Hvordan fastsættes en fælles holdning om opfølgningen af Verdenskvindekonferencen der? Hvordan kan Europa-Parlamentet udføre sin opgave i den forbindelse?
Den konference, som Europa-Kommissionen vil indkalde til i februar næste år, kan kun være meningsdannende, ikke afgørende for politikken. I henhold til reglerne for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, ifølge hvilke medlemsstaterne jo koordinerer deres optræden i internationale organisationer, ligger initiativet og beslutningsmagten helt og holdent hos Rådet, i praksis en lille gruppe specialiserede tjenestemænd, som har den naturlige tilbøjelighed til at koncentrere sig om deres egne indbyrdes problemer. Jeg tør sige dette, fordi jeg selv i årevis har været medlem af et sådant selskab, nemlig i Beijing-perioden.
Sådanne forsamlinger bevæger sig i det hemmelige diplomatis tusmørke. Åbenhed og politisk begrundelse bør imidlertid være vigtigst. Derfor anmoder jeg under henvisning til artikel 32 i traktaten om Den Europæiske Union formandskabet om at informere Parlamentet maksimalt, men frem for alt også om at høre det i rette tid. I rette tid betyder i dette tilfælde i hvert fald inden den såkaldte "Prep Con", som holdes i New York fra 3. til 17. marts. For vi er sandsynligvis allerede for sent på den til ECE-konferencen i januar. I arbejdsbeskrivelsen for Parlamentets Udvalg om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder står der udtrykkeligt opfølgning og gennemførelse af internationale aftaler, f.eks. Beijing-handlingsprogrammet. Dette udvalg kan næsten ikke vente med at yde sit bidrag. Det gør det imidlertid helst på grundlag af konkret, aktuel information og i en konstruktiv dialog med Rådet og Kommissionen. At tale for døve ører er jo ikke nogen særlig produktiv beskæftigelse. Derfor beklager jeg også lidt, at vi på grund af den mærkværdige tilrettelæggelse af denne forhandling i øjeblikket må undvære det finske formandskab.

Theorin
Fru formand, her til sidst i debatten vil jeg bare sige, at jeg ikke synes, den har været negativ, men den har været meget realistisk. Den har været fremsynet, og vi har vist, hvad problemet er. Der er klar enighed mellem den ansvarlige kommissær for disse spørgsmål og Parlamentets ligestillingsudvalg. Kommissæren har understreget Parlamentets situation og Parlamentets vigtige rolle og har sagt, at handlingsplanerne ikke er tilstrækkelige, og at de må udvikles mere, samt at der kræves en klar politisk stillingtagen. Det tror jeg, vi skal opfatte som meget vigtigt.
Jeg vil gerne advare om begrænsningen til fire områder, når Kommissionen og Rådet nu involverer sig i det konkrete program for Beijing-konferencen. Jeg siger dette på baggrund af 20 års erfaring i FN. Den dag, man begynder at svække nogle af de 12 punkter, som vi har fastsat i Beijing, begynder man også at ødelægge hele Beijing-dokumentet. Det er derfor meget vigtigt, at EU har en meget klar politik, at det er alle 12 politiske områder, som er gældende. Det er alle 12 områder, der skal fastsættes, og som der skal udarbejdes handlingsplaner for. Man skal ikke kun begrænse sig til tre områder, for så vil hele Beijing-dokumentet være tabt.
Jeg vil også sige, at vi med rette har krav på, at også ligestillingsudvalget og kvinderne i Parlamentet skal kunne deltage i den konference, som finder sted i New York i juni. På samme måde som repræsentanter for Parlamentet deltog i WTO-forhandlingerne, bør også kvinder deltage.
Lad mig til sidst henvende mig til mændene her: Lad være med at betragte dette som noget specielt for kvinderne. Se ikke dette som noget, katten har slæbt med ind, og som I er irriterede over, at kvinderne fremfører disse problemer, som er et problem for alle kvinder rundt om i verden. Anse dette som en vigtig opgave for jer, vores mandlige kolleger her i Parlamentet og vores mandlige kolleger i Kommissionen, at tage jeres ansvar og være med til, at disse spørgsmål løftes op på et så højt niveau, at de også bliver en realitet i de nationale parlamenter og i de nationale regeringer, i Europa-Parlamenet, Kommissionen og Rådet.

Diamantopoulou
Fru formand, jeg vil gerne takke alle de kvindelige parlamentsmedlemmer, som har taget del i denne forhandling. Det er et ubestrideligt faktum, at Beijing-konferencen har været en begivenhed med vid betydning. Det ses år for år. Og jeg er sikker på, at vi ved den første evaluering, som skal foregå til juni, ud over de ubehagelige konstateringer, som vi igen kommer til at se i statistikkerne og i de forskellige tal om kvindernes situation på verdensplan, også vil blive glædeligt overrasket over de mange ting, som har udviklet sig på verdensplan.
Efter alle spørgsmålene skal jeg forsøge at svare så konkret som muligt. Efter Beijing-handlingsprogrammet og de 189 landes forpligtelser over for dette program er der tale om tre forskellige aktionsniveauer for EU's vedkommende, for vores regions vedkommende: Det første er på medlemsstatsniveau, det andet på politisk strateginiveau på EU-plan, og det tredje på EU-politikniveau over for de udviklede lande. På alle tre niveauer findes der allerede et regnskab, og der vil snart blive fremlagt en planlægning. Alle tre er yderst vigtige. Men jeg vil gerne betone, som også nogle af de kvindelige talere nævnte, at anvendelsen af forpligtelserne fra Beijing-handlingsprogrammet især forpligter medlemsstaterne, især forpligter regeringerne. Og EU kommer i anden række i en vandret strategi.
Men hvad gør vi, og hvilke er planlægningsprocesserne? Vi har tre begivenheder foran os inden junimødet: Udvalget om Europæisk Økonomi, der holder møde i januar, den europæiske konference om temaerne i Beijing-programmet, som finder sted til februar, og FN's kvindekomités møde, som finder sted til marts. Vi må kombinere disse begivenheder så godt som muligt, så vores tilstedeværelse til juni kan blive effektiv.
For det første er det i forbindelse med den regionale konference meget vigtigt, at vi når frem til nogle konkrete og enstemmigt vedtagne resultater, der kan blive diskuteret, og som vi kan lægge til grund ved den europæiske konferences møde til februar. Men hvem deltager i den europæiske konference til februar? Først og fremmest Europa-Parlamentet naturligvis og ngo'er, og her må jeg tilføje, eftersom der er stillet et spørgsmål herom, at kvindebevægelsen og ngo'erne har spillet og stadig spiller en overordentlig vigtig rolle og virkeligt har været primus motorer i de politikker, som er skabt på europæisk niveau, og naturligvis vil også Kommissionen deltage med mange af dens tjenester, medlemsstaterne og formandskabet. I forberedelsesfasen - De ved, at der allerede findes den komité, som jeg omtalte før - vil man diskutere de 12 interesseområder, som blev udvalgt i Beijing. Jeg vil gerne til fru Theorins påpegning bemærke, at vi ikke i denne fase har mulighed for at udvælge fire eller fem områder, eftersom vi er underlagt Beijing-handlingsprogrammets befaling om lige prioritering til de 12 områder, men når vi skal forhandle det femte handlingsprogram, kan vi rette vores opmærksomhed på de prioriteringer, som vi udvælger på europæisk niveau. Disse 12 selvstændige interesseområder vil blive behandlet i følgende grupper under den fælles titel "mainstreaming": Kønnets betydning for udviklingspolitikken, det vil sige, hvorledes ligestillingen mellem kønnene griber ind i alle EU's samarbejder med de udviklede lande, kvindernes deltagelse samt menneskerettighederne. Der vil være både en horisontal og en vertikal forbindelse mellem disse grupper, som jeg nævnte før, og de 12 interesseområder fra Beijing. Det har overordentlig stor betydning for konferencen til juni, at vi som EU kan blive enige om en fælles indstilling.
Eftersom nogen har sidestillet det med Seattle, vil jeg gerne erindre om, at det hverken er den samme institutionelle ramme eller den samme rolle, som Kommissionen institutionelt set havde i New York og ved Beijing-konferencen som den, den havde i Seattle. Men - for så vidt den politiske vilje er til stede - er der intet til hindring for, at formandskabet, Kommissionen og Europa-Parlamentet samarbejder i de seks måneder inden juni, at de forener deres kræfter, og jeg forpligter mig selvfølgelig absolut på Kommissionens vegne til ikke kun at fortsætte samarbejdet og fortsætte orienteringen, men også til at strukturere indtil den sidste dag for Europa-Parlamentets forslag og arbejder. Jeg tror på, at vi inden juni kan finde en endelig formel, som, som De ved, ikke kun baserer sig på Kommissionens beslutning - endsige Rådets ville jeg sige - for det er et FN-spørgsmål, og deltagelsen ligger på statsniveau, men, og jeg gentager, den politiske vilje og de politiske forudsætninger er til stede, eftersom der er så stor overensstemmelse i synspunkterne i virkelig mange spørgsmål, så vi kan gå videre.
Endelig vil jeg gerne til sidst nævne endnu en ting: Mange gange kan forskellige træk, politiske initiativer, kampagner spille en utroligt væsentlig rolle. Lad mig fremhæve Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheders sidste initiativ til en kampagne mod vold. Det er interessant, hvordan et enkelt træk, en enkel idé, kan tage så store dimensioner og blive et emne for den offentlige mening. Jeg synes også, at Parlamentet kunne handle inden for dette område, og Kommissionen har alle muligheder for at støtte sådanne kampagner og initiativer på verdensplan, forudsat at det drejer sig om de emner, der allerede er blevet nævnt.

Formanden
Tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 10.00.

Forbuddet mod britisk oksekød
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er Kommissionens redegørelse om opfølgning på den franske regerings beslutning om at fastholde forbuddet mod britisk oksekød.

Monti
Jeg vil gerne starte med at fremsætte en undskyldning på vegne af min kollega David Byrne. Da den tidlige flyvning fra Bruxelles til Strasbourg er aflyst på grund af ekstremt dårlige vejrforhold, kan han ikke selv være til stede. Jeg vil derfor aflægge en redegørelse for ham om Kommissionens indsats i forbindelse med Frankrigs beslutning om at fastholde sit importforbud mod britisk oksekød.
Kommissær Byrne vil imidlertid ankomme til Strasbourg senere i eftermiddag, og han vil kunne besvare spørgsmål, når han taler om udkastet til en forordning om mærkning af oksekødsprodukter. Han vil også gerne diskutere emnet yderligere med parlamentsmedlemmerne - enten individuelt eller i en gruppe. Under disse uundgåelige omstændigheder kan jeg desværre kun læse op af kommissær Byrnes manuskript.
Som De allerede ved, vedtog Kommissionen i går en beslutning om at udstede en formelt begrundet udtalelse til den franske regerings afgørelse om at fastholde embargoen mod britisk oksekød. De franske myndigheder har fem arbejdsdage til at besvare dette brev. Hvis ikke de ophæver embargoen, vil sagen blive indbragt for De Europæiske Fællesskabers Domstol.
Kommissionen er meget skuffet over, at det ikke er lykkedes at finde en mindelig løsning på tvisten. Jeg finder det rimeligt at tilføje, at det er skuffende for alle de berørte parter i lyset af den enorme indsats, der er gjort for at finde en løsning, uden at man skal gå rettens vej. Kommissionen har hele tiden sagt, at den foretrækker en mindelig løsning. Denne fremgangsmåde er i alle parters interesse. Jeg vil tilføje, at det specielt er en fordel for den mest berørte part - de britiske oksekødsproducenter. Realiteten er den, at en retssag om at ophæve embargoen sandsynligvis vil blive langvarig, og at det er den næstbedste løsning i forhold til en mindelig ordning.
Kommissionen koncentrerede sin indsats om at fastslå, at den oprindelige beslutning om at hæve importforbuddet mod britisk oksekød ikke udgjorde nogen trussel mod folkesundheden. Beslutningen blev truffet på baggrund af omfattende sikkerhedsforanstaltninger og i samråd med videnskabsfolk. Sikkerhedsforanstaltningerne levede op til anbefalingerne fra det Europæiske Råd i Firenze i juni 1996 om de nødvendige procedurer, tidsfrister og sikkerhedsforanstaltninger forud for en ophævelse af embargoen.
Desværre har de franske myndigheder på anbefaling af deres nationale agentur for levnedsmiddelsikkerhed, AFSSA, endnu ikke været villige til at hæve deres nationale restriktioner. Kommissionen traf den forholdsregel at lade Den Videnskabelige Styringskomité undersøge tvivlsspørgsmålene og komme med en udtalelse om, hvorvidt der kunne stilles spørgsmålstegn ved beslutningen om at ophæve forbuddet eller ved betingelserne for den datobaserede eksportordning.
Den Videnskabelige Styringskomité udtalte samstemmende og med stor overbevisning, at der ikke er nogen grund til at revidere beslutningen om at ophæve forbuddet mod eksport af britisk oksekød. Desværre var det ikke tilstrækkeligt til at få de franske myndigheder til at ophæve deres importforbud.
Derefter har indsatsen været koncentreret om yderligere at efterprøve og forklare bestemmelserne for den datobaserede eksportordning.
Disse anstrengelser betød, at Det Forenede Kongerige, Frankrig og Kommissionen den 23. november blev enige om et aftalememorandum, der indeholdt de nødvendige forklaringer og efterprøvninger. Det er rimeligt at sige, at der var en forventning om, at denne erklæring kunne være nøglen til en ophævelse af den franske embargo.
AFSSA's udtalelser om aftalememorandummet fik imidlertid ikke de franske myndigheder til at hæve forbuddet. Den 9. december informerede de officielt Kommissionen om denne beslutning. Det fik til gengæld Kommissionen til at vedtage en begrundet udtalelse i går.
Kritikerne siger, at Kommissionens bestræbelser på at løse tvisten på diplomatisk vis har været spild af tid og arbejde, og at Kommissionen i stedet straks skulle have indbragt sagen for EF-Domstolen. Denne kritik er ubegrundet og farlig. Som jeg tidligere påpegede, er den specielt til skade for den mest berørte part, nemlig de britiske oksekødsproducenter. I denne kritik ses der også bort fra Kommissionens meget determinerede indsats for at håndhæve sin traktatfæstede pligt til at sikre overholdelse af fællesskabsretten.
Kommissionen har i realiteten både benyttet sig af gulerod og stok. Guleroden var de store bestræbelser på at bringe parterne sammen og få dem til at nå frem til en forhandlingsløsning. Stokken bestod på den anden side i at skride til handling, da det viste sig, at disse bestræbelser ikke gav det ønskede resultat. Det er vigtigt at huske på, at Kommissionens åbningsskrivelse af 16. november kun gav en svarfrist på to uger i stedet for de normale to måneder. Der er også kun fem dage til at svare på gårsdagens begrundede udtalelse i modsætning til de normale to måneder. Der har således i praksis ikke været nogen forsinkelse i den juridiske kalender i forbindelse med at sikre overholdelse af beslutningen om at hæve forbuddet mod eksport af britisk oksekød.
Den mellemliggende periode er også blevet brugt til at efterprøve og garantere, at den oprindelige beslutning om at hæve forbuddet var baseret på sund fornuft. Det er således blevet påvist, at det videnskabelige grundlag for at hæve forbuddet var uangribeligt.
Jeg er overbevist om, at hvis det lykkes os at finde en mindelig løsning på denne tvist - hvilket jeg stadig håber på - så vil det være på grundlag af indsatsen i de seneste mange uger.
Tak for Deres opmærksomhed. Lad mig endnu en gang undskylde på vegne af kommissær Byrne, at han ikke kunne være til stede, men han vil besvare spørgsmål senere på dagen.

Formanden
Tak, hr. kommissær.

von Wogau
Fru formand, jeg vil gerne sige noget til forretningsordenen og stille et forslag. Europa-Parlamentet har igen og igen stillet det krav, at de debatter, der finder sted her, skal finde sted under den ansvarlige kommissærs tilstedeværelse. Vi har fuld forståelse for, at kommissær Byrne ikke kan være til stede på grund af transportproblemer, og at kommissær Monti har fremført Kommissionens udtalelse. Men jeg mener, at det er absolut nødvendigt, at den ansvarlige kommissær efterfølgende først hører, hvad kollegerne siger, og dernæst får mulighed for at svare på det, fordi den debat, som vi ønsker, jo ellers ikke finder sted. Derfor vil jeg gerne anmode om, at vi afbryder debatten nu og begynder på debatten om konkurrence, som det er blevet foreslået, og at de kolleger, der har med temaet oksekød at gøre, så kan tale under den ansvarlige kommissærs tilstedeværelse. Jeg vil altså gerne stille det forslag, at debatten afbrydes nu, og at vi begynder på det næste punkt på dagsordenen.

Goepel
Fru formand, jeg vil gerne give den en tand til. Tak til hr. von Wogau for hans forslag til forretningsordenen. Det er blevet bekendtgjort, at Rådet traf en beslutning i går aftes. Jeg understreger bevidst: traf en beslutning om at udskyde mærkningen med et år, uden at Parlamentet er kommet frem til en udtalelse eller en afgørelse i den forbindelse. Jeg anmoder om, at repræsentanten for Rådet også er til stede ved denne drøftelse.

Roth-Behrendt
Fru formand, jeg modsiger ikke gerne hr. von Wogau, og næsten endnu mindre hr. Goepel, men lad os lige tage den formelle del først. Den formelle del er, at vi stemte om og vedtog dagsordenen her til morgen. Hr. von Wogau, De er altid meget nøjeregnende med, om der er tale om et korrekt forløb, endnu mere end jeg er. Jeg er måske af og til lidt mere afslappet på det punkt, og derfor lægger jeg også stor vægt på, at vi holder fast ved denne dagsorden.
Det andet argument, bortset fra at hr. Byrne sandsynligvis vil dukke op inden for de næste minutter, er, at vi bør være klar over, hr. Wogau - og det er den virkelighed, som De kender så godt - at intet af det, som vi siger i dag, er en overraskelse for hr. Byrne. Og vi kan efterfølgende sagtens stille spørgsmålene til hr. Byrne. Nu til første del af det, De sagde, hr. von Wogau. Jeg beder også om en smule respekt for kollegernes mødekalender, det vil sige for mødekalenderen for dem af os, som er til stede, og som måske har tilsidesat andre ting til fordel herfor, for mødekalenderen for de kolleger, som endnu ikke er forberedt på at føre en anden debat.
Nu til det, hr. Goepel sagde. Hr. Goepel, hvad Rådet gør, siger jeg Dem helt nøgternt - det er anden del af den debat, der først skal følge, nemlig betænkning af Papayannakis om mærkning af oksekød - hvad Rådet gør, er jeg fuldstændig ligeglad med. Parlamentet har ret til at være med til at tage en beslutning vedrørende dette forslag. Parlamentet har ret til at tage en selvstændig beslutning. Hvis Rådet mener, at det skal være til stede, er det i orden. Hvis Rådet mener, at det ikke skal være der, så meget desto bedre. Så vil vi afgøre, hvad vi anser for rigtigt, om fornødent måske også gå til EF-Domstolen og afgøre det dér. Så må vi se, hvordan vi kommer overens med Rådet. Jeg har ikke brug for repræsentanten for Rådet for at fortælle ham, at jeg synes, at det er udemokratisk. Det kan vi også sige bagefter i debatten. Jeg lægger stor vægt på, at vi fortsætter med dagsordenen, som den er fastsat nu.

Whitehead
Fru formand, jeg er mere ulykkelig over at skulle være uenig med fru Roth-Behrendt, end hun er over at skulle være uenig med hr. von Wogau. Det er ikke første gang, at en forhandling er blevet udskudt. Kommissær Monti vil huske, at han en gang i det forrige Parlament kom ind i mødesalen, efter at forhandlingen var startet, på grund af transportproblemer. Det er problemer, der udelukkende skyldes vores møder i Strasbourg. Det er et godt tidspunkt at gøre opmærksom på dette problem.
Jeg vil gerne støtte forslaget om, at denne fulde forhandling finder sted, når kommissær Byrne er til stede. Jeg respekterer skam fuldt ud kommissær Monti, men kommissær Byrne har været en ærlig mægler i denne frygtelige tvist helt fra starten. Vi har brug for hans tilstedeværelse, når vi skal forsøge at nå frem til en afgørelse.

Cashman
Jeg mener heller ikke, at vi kan afholde denne forhandling uden den relevante kommissærs tilstedeværelse. Hertil er emnet alt for vigtigt. Vi ønsker at få forhandlingen afsluttet, og vi ønsker en indsats fra kommissærens side, men han skal høre hele forhandlingen i stedet for at basere sine beslutninger på anden- eller tredjehåndsoplysninger.
Vi må udsætte forhandlingen, indtil kommissæren kan være til stede.

Sturdy
Hr. Whitehead stjal desværre min replik. Jeg er helt enig med ham i, at hvis en kommissær ikke kan nå rettidigt frem til et møde med vores moderne transportmidler, så bør vi afholde alle mødeperioder i Bruxelles.
Jeg vil imidlertid gerne knytte et par bemærkninger til hr. von Wogaus samt hr. Goebbels' indlæg. Antydningen af, at Rådet allerede kan have truffet en beslutning uden om Parlamentet, er særlig vigtig. Det er jeg ikke sikker på, at det har. Her har jeg konklusionerne fra formandskabet og Rådets møde. Når kommissæren ankommer, vil jeg gerne have en klar tilkendegivelse fra ham om, hvorvidt Rådet allerede har besluttet sig i sagen om mærkning af oksekød. Ellers er der ingen grund til, at vi forhandler om emnet og gør os selv til grin.

Cunha
Fru formand, jeg vil gerne blot sige, at politisk set er spørgsmålet om mærkning af oksekød et af de allermest følsomme inden for landbrugs- og fødevarepolitikken. Det er derfor helt utænkeligt og uden mening at diskutere et så ømtåleligt spørgsmål, uden at den berørte kommissær er til stede. Det er uden mening! Det drejer sig om respekt for sagen og de europæiske forbrugere!

Jackson
Jeg støtter hr. von Wogaus appel, men jeg vil også gerne kommentere hr. Goepels meget interessante forfatningsmæssige forslag om, at Rådets repræsentant skal tale i forbindelse med forhandlingen om betænkningen af Papayannakis. Det vil jeg gerne støtte, og jeg håber, at Rådet, der under det finske formandskab har tilkendegivet, at det vil være så åbent, gennemsigtigt og informativt som muligt over for Parlamentet, vil følge denne opfordring.
Så vidt jeg kan forstå, vedtog Landbrugsudvalget i aftes ikke blot en holdning til resolutionen til betænkningen af Papayannakis på forhånd - det ændrede også retsgrundlaget for den tekst, som betænkningen af Papayannakis er baseret på. Vi vil gerne have en fuld forklaring herpå, men den bør komme fra Rådet, der traf beslutningen, og ikke fra Kommissionen, der vistnok kun var tilskuer hertil. Jeg vil derfor gerne have forhandlingen om den franske øksekødsembargo udskudt samt have en garanti for, at Rådet er til stede under forhandlingen om betænkningen af Papayannakis.

Papayannakis
Fru formand, det er aldrig for sent, som man siger.
Fru formand, der foreligger en beslutning, som er truffet af Rådet (landbrug). Jeg har teksten foran mig. Rådet træffer således en beslutning og synes endog på elegant vis at lægge ansvaret over på Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik. Det er yderst interessant. Emnet har været genstand for en lidt forvirret forhandling i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik. Emnet er nu genstand for forhandling her i plenarforsamlingen. Og så anfører Rådet, at det, såfremt Europa-Parlamentet fremsætter ændringsforslag, vil tage afstand herfra og gå andre veje, i fuld forståelse med Kommissionen. Det anføres endog i beslutningen, at Rådet mener at vide, at Kommissionen har udarbejdet et alternativt forslag. Et forslag, som omgår Europa-Parlamentet og indebærer, at Kommissionen og Rådet egenhændigt afgør sagen. Alt dette står at læse i det dokument, jeg har foran mig.
Fru formand, vi har krav på en forklaring. I sin yderste konsekvens betyder dette, at en forhandling om min betænkning er meningsløs, hvis vi giver Rådet ret til selv at afgøre sagen. Det er derfor afgørende, at Rådet er repræsenteret under forhandlingen. Jeg ved ikke, om vi kan tvinge Rådet til at stille op? Der er vist mulighed for at finde en mindelig løsning, men det kræver, at Rådet er til stede.

Formanden
Lad mig foreslå følgende. Jeg har fået oplyst, at kommissær Byrne tidligst vil være fremme om en halv times tid. Vi har derfor to muligheder. Vi kan fortsætte den igangværende forhandling uden kommissærens tilstedeværelse. Jeg vil imidlertid foreslå, at vi afbryder forhandlingen om dette emne og sætter sagen på dagsordenen for aftenens møde kl. 21.00. Jeg vil sætte dette forslag under afstemning. Lad mig præcisere, at medlemmerne således stemmer om enten at fastholde den foreliggende dagsorden eller at mødes i aften kl. 21.00 for at drøfte Rådets redegørelse. Deres betænkning, hr. Papayannakis, vil selvsagt blive behandlet efterfølgende, altså også i aften.

Papayannakis
Fru formand, det er ganske vist et forslag, som trækker store veksler på min nattero, men i den gode sags interesse tilslutter jeg mig forslaget.

Formanden
Lad mig præcisere, at mit forslag om at udsætte forhandlingen om dette emne til kl. 21.00 er i overensstemmelse med Europa-Parlamentets praksis og i øvrigt i overensstemmelse med forretningsordenen, idet en forhandling under ét altid føres til ende, i det aktuelle tilfælde forhandling under ét om betænkningerne af von Wogau, Rapkay og Jonckheer. Forslaget er således udelukkende et udslag af mine bestræbelser for at overholde reglerne og under ingen omstændigheder udtryk for et ønske om at sabotere forhandlingerne.
Mit forslag giver tydeligvis anledning til mange reaktioner, hvilket også ville være tilfældet, hvis jeg ikke havde stillet noget forslag. Jeg foreslår derfor, at vi hører de øvrige indlæg til forretningsordenen.

Maat
Fru formand, jeg gør indvending imod, at en kommissær ikke kommer til tiden til et møde i Parlamentet, uanset hvor det er. Vi har ikke valgt at holde møde her i Strasbourg. Jeg synes, at forhandlingen skal begynde, hvis han kommer en halv time for sent. Jeg synes under alle omstændigheder, at det er uacceptabelt, at han kommer for sent.
Et andet punkt, henvendt til fru Roth-Behrendt fra Den Socialdemokratiske Gruppe, som siger: Begynd bare, for vi siger alligevel alle sammen det samme. Jeg kommer fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti og De Europæiske Demokrater. Vi er ikke nogen cd, som man sætter i gang igen og igen. Vi har originale holdninger, og vores bidrag vil vidne om, at vores idéer er tydelige, og at vi tager hensyn til aktuelle situationer.

von Wogau
Fru formand, jeg er bange for, at vi mister utroligt meget tid på denne debat om forretningsordenen. Jeg har dog stillet et forslag - som var meget klart - om at afbryde debatten nu og genoptage den efter konkurrencedebatten. Vi har mindst hørt en taler for og en imod. Vi kender argumenterne. Jeg vil nu anmode om, at vi stemmer om det.

Langen
Fru formand, jeg har allerede længe meldt mig til forretningsordenen. På den oprindelige dagsorden burde konkurrencebetænkningerne komme nu. Denne dagsorden blev ændret af selve Formandskonferencen under forløbet, for at kommissær Byrne skulle få mulighed for at være til stede her. Derfor ændrede vi den oprindelige dagsorden i mandags. Hvis han ikke er der nu, beder jeg eftertrykkeligt om, at vi behandler konkurrencebetænkningerne. Kommissær Monti har været der længe. Han kan repræsentere sine betænkninger her. Jeg støtter altså forslaget.

Formanden
Kære kolleger, jeg skylder at oplyse, at det er Formandskonferencen, der har foreslået en ændring af dagsordenen. Ændringsforslaget blev vedtaget af Europa-Parlamentet i forbindelse med mandagens møde. Dagsordenen for dagens møde er således udarbejdet på baggrund af mandagens afstemningsresultat.

Bowis
Jeg tror, at hvis vi fortsætter i nogle få øjeblikke, så vil disse bemærkninger til forretningsordenen gøre, at hr. Byrne når frem i tide til forhandlingen. Hvis vi skal udsætte forhandlingen og begynde på et nyt emne, så bør det være en hasteforhandling om transporten til Strasbourg! Det er helt uacceptabelt, at der skabes forvirring i Parlamentet, fordi kommissærer ikke kan møde op til forhandlinger, der i forvejen er tilrettelagt ud fra deres ønsker. Det er uacceptabelt, og med al mulig respekt for kommissær Monti, så er han ikke i stand til at besvare spørgsmål under denne forhandling. Da jeg f.eks. spurgte kommissær Byrne i Miljøudvalget, om man ikke kunne undgå en masse tidsspilde med juridiske procedurer ved at skride direkte til juridiske pålæg, sagde han, at det var umuligt. Det var ikke med i den redegørelse, vi netop har hørt fra hr. Monti.
Jeg ønsker hr. Byrnes tilstedeværelse, så han kan forklare holdningen til juridiske pålæg. Det er ikke muligt, hvis han ikke er til stede. Vi bør udsætte forhandlingen. Det er udmærket, hvis vi i stedet påbegynder den fælles forhandling om konkurrencepolitikken. Men der er ingen grund til, at vi skal vente til kl. 21.00 på grund af inkompetence hos de ansvarlige for kommissærernes rejseplanlægning.

Martinez
Fru formand, kære kolleger, taler vi om juridisk kompetence, har hr. Monti fuldt ud samme kompetence som hr. Byrne til at fremføre Kommissionens synspunkter, eftersom kommissærerne har et kollektivt ansvar for de beslutninger, Kommissionen træffer. Taler vi om saglig kompetence, har hr. Byrne ikke større kompetence end enhver anden fagmand, som ikke har kendskab til prioner. Vi ved reelt intet herom. Taler vi om sund fornuft, må vi konstatere, at de franske forbrugere nægter at aftage de omhandlede mængder britisk oksekød. Vores drøftelser ændrer intet herved. I virkeligheden taler vi om et psykoanalytisk problem. Vores britiske kolleger er bekymrede. Jo hurtigere de får afløb for deres bekymring, jo hurtigere vi iværksætter psykoterapien og lytter til dem, jo hurtigere vil de falde til ro. Lad os derfor straks gå i gang med drøftelserne og få beroliget vores britiske kolleger.

Donnelly
Hr. Byrne har forladt lufthavnen i Strasbourg og er på vej herhen. I henhold til Forretningsordenens artikel 146 kan 32 medlemmer fastsætte dato og klokkeslæt for forhandlingens genoptagelse. Jeg foreslår derfor, at forhandlingen genoptages kl. 16.45, og jeg vil anmode 32 medlemmer om at støtte dette forslag. Hvis de gør det, er forhandlingen udskudt indtil kl. 16.45.

Formanden
Kære kolleger, jeg foreslår, at Europa-Parlamentet tager stilling til det her fremsatte forslag.
Er der 32 medlemmer, som støtter dette forslag?
(Forslaget vandt tilslutning) (Mødet udsat kl. 16.15 og genoptaget kl. 16.45)

Forbuddet mod britisk oksekød (fortsættelse)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er fortsættelse af forhandlingen om Kommissionens redegørelse om opfølgning på den franske regerings beslutning om at fastholde forbuddet mod britisk oksekød.

Langen
Fru formand, jeg henviser til forretningsordenens artikel 142, stk. 1, ifølge hvilken man kan henlede formandens opmærksomhed på en tilsidesættelse af forretningsordenen. Det handler konkret om forretningsordenens artikel 147. Heri hedder det, at der skal stemmes om et forslag til afbrydelse. De har netop ikke ladet os stemme om det. De har erklæret 32 medlemmers votum for at være en afstemning. Det var en klar tilsidesættelse af forretningsordenen. Sådan kan vi ikke lade os tage ved næsen af Præsidiet ved en presset dagsorden.

Formanden
Kære kolleger, jeg vedkender mig min fejl. Jeg håber, Europa-Parlamentets medlemmer tilgiver, at jeg har begået denne fejl, som må tilskrives den omstændighed, at jeg varetager hvervet som næstformand for første gang. Jeg burde have sat forslaget under afstemning. Jeg har dog en klar formodning om, at afstemningen ville have ført til samme resultat som den her trufne beslutning, men jeg beklager, at jeg på denne måde har krænket forretningsordenen. Jeg skal bestræbe mig for at undgå gentagelser.
Kommissær Byrne har meddelt, at Europa-Parlamentet efter hans opfattelse straks kan gå i gang med forhandlingen om Kommissionens redegørelse, eftersom kommissær Monti har oplæst denne. Kommissær Byrne stiller sig så i øvrigt til rådighed for besvarelse af Europa-Parlamentets spørgsmål ved forhandlingens afslutning.

Stevenson
Fru formand, det er nu 18 uger siden, Europa-Kommissionen beordrede forbuddet mod britisk oksekød hævet. I disse 18 uger har Frankrig og Tyskland svaret undvigende og skamløst trodset loven. I disse 18 uger har Kommissionen og den ulykkelige britiske regering gennemført naive forsøg på at bilægge striden, der er blevet afvist under ydmygende omstændigheder. I disse 18 uger har de britiske oksekødsproducenter fortsat lidt katastrofale tab, der er forværret af den franske regerings store bestræbelser på at tilsmudse det britiske oksekøds gode navn på internationalt plan.
Nu er der ikke tid til mere fjumren og forsinkelse. I lyset af de tydelige beviser på, at den franske regering har foretaget en kringlet kattens leg med musen med Kommissionen og den britiske regering uden nogensinde at have haft til hensigt at fjerne forbuddet mod britisk oksekød, skal den nu stilles til regnskab. Den skal stilles til regnskab over for De Europæiske Fællesskabers Domstol, og der skal indføres hurtige procedurer, så den britiske oksekødsindustri sikres erstatning, ikke kun for den mistede eksport til Frankrig, men også for tab af handel på verdensplan som følge af skaden på vores kvalitetsprodukters omdømme.
Jeg vil også gerne kommentere de friske nyheder, som premierminister Jospin har bragt til torvs. Han hævder, at han i oktober tilbød premierminister Blair at hæve forbuddet mod skotsk græsningskvæg. Jeg vil gerne sige følgende til premierminister Jospin: Alt britisk oksekød er sikkert. Det er dømt sikkert af Europa-Kommissionen og Den Videnskabelige Styringskomité. Med en fransk videnskabsmand som formand vedtog denne komité enstemmigt at godkende sikkerheden vedrørende britisk oksekød samt at forkaste den franske holdning. Det er derfor urimeligt, at hr. Jospin forsøger at pille direktivet og den britiske datobaserede eksportordning fra hinanden ved at indføre sine egne betingelser. Det er hr. Jospin, der er på anklagebænken, og det er ikke op til lovbrydere at forsøge at ændre reglerne.
Jeg vil også gerne spørge Kommissionen, hvad den agter at gøre med Tyskland. Den tyske regering har med stor tilfredshed gemt sig bag de franske frakkeskøder i hele denne tvist og givet deres snørklede føderale regeringssystem skylden for, at forbuddet endnu ikke er blevet hævet i Tyskland. Jeg vil gerne minde Parlamentet om, at det lykkedes den tyske regering at indføre et forbud mod britisk oksekød i løbet af nogle få timer. Det er derfor helt uacceptabelt, at den fortsat opretholder dette ulovlige forbud 18 uger efter ikrafttrædelsen af direktivet om ophævelse af forbuddet.
Til slut vil jeg gerne påpege over for Parlamentet, at der under forhandlingen om dette meget vigtige emne kun er meget få socialdemokrater til stede. Det er skandaløst.

Roth-Behrendt
Fru formand, kære kolleger, til gengæld har de socialdemokratiske kolleger ført debatten om Creutzfeldt-Jakobs sygdom i længere tid end de fleste af Dem på dette tidspunkt og i hvert fald i længere tid end hr. Stevenson, men det er blot et kort svar på den sidste bemærkning.
Som formand for det sidste udvalg om Creutzfeldt-Jakobs sygdom har jeg siden 1996/97 sandsynligvis talt hyppigere om Creutzfeldt-Jakobs sygdom i Parlamentet og i andre organer end de fleste af Dem. Derfor tror jeg også, at mange af Dem allerede har hørt meget af det, som jeg siger i dag. Lad mig alligevel kort komme ind på forhistorien om ophævelsen af eksportforbuddet. Ophævelsen af eksportforbuddet for britisk oksekød er kommet i stand efter lange videnskabelige diskussioner, efter lange rapporter og efter mange kontrolbesøg i Det Forenede Kongerige og er blevet godkendt af Parlamentet. Nu har vi den retssituation, at det indre marked eksisterer, og at varernes frie bevægelighed findes. Men den, der har videnskabeligt begrundede og bevislige betænkeligheder, har ret til at være afvisende over for varernes frie bevægelighed for at beskytte forbrugernes sundhed og til at afbryde denne frie bevægelighed. Det gælder alle medlemslande, i øvrigt også i andre sammenhænge.
Men da dette videnskabelige bevis altid er en aktuel ekspertise, der er baseret på den eksisterende information, er vi alle nødt til at være interesserede i ny videnskabelig viden. Jeg er ikke forsker, hvilket de fleste af Dem heller ikke er. Jeg må støtte mig til forskernes ekspertise, og jeg er interesseret i at erfare noget nyt, hvilket måske får os til at se situationen i et nyt lys. Derfor var jeg meget interesseret og begærlig efter at vide, hvilke nye informationer der eksisterer. Desværre har jeg hverken fået nye informationer fra Frankrig eller fra andre medlemslande - helt tydeligt med adresse til hr. Stevenson - og heller ikke fra Tyskland. Dermed er reaktionen ganske klar og entydig. Kommissær Byrne og Kommissionen har valgt den eneste rigtige reaktion. Alle medlemsstater ønsker igen og igen, at der er retssikkerhed i Den Europæiske Union, alle medlemsstater ønsker igen og igen, at retten respekteres af alle andre, når det drejer sig om deres egne interesser. Så skal der heller ikke være nogen undtagelser for dem selv. I så fald er der heller ingen vilkårlighed i de europæiske retssystemer.
Det ville dog være skønt, hvis Kommissionen allerede nu for alle medlemsstater havde fastsat den test vedrørende Creutzfeldt-Jakobs sygdom, der er blevet evalueret i nogle måneder, som obligatorisk, altså som pligt. Det ville have givet nogle medlemsstater en ekstra sikkerhed og ekstra ro, og vi ville så få et klart og tydeligt billede af alle medlemsstater. Så ville vi vide, hvordan situationen med hensyn til Creutzfeldt-Jakobs sygdom rent faktisk er. Derfor spørger jeg kommissær Byrne: Hvornår får vi et forslag om at indføre test vedrørende Creutzfeldt-Jakobs sygdom som obligatoriske i medlemsstaterne? Ud over test vedrørende Creutzfeldt-Jakobs sygdom har vi brug for en oprindelsesmærkning. Vi skal jo snart diskutere den betænkning af Papayannakis, som handler om mærkning af oksekød. Også dette ville forenkle og forbedre medlemsstaternes situation og tjene forbrugerbeskyttelsen. Også her har medlemsstaterne - det siger jeg klart og tydeligt - sovet i timen. Siden 1997 har de sovet i timen, og heller ikke Kommissionen har gjort det, der var nødvendigt, og det er utilgiveligt.
Til sidst vil jeg gerne sige noget generelt til forbrugerbeskyttelse: Jeg har været i Europa-Parlamentet i 10 år, og i de 10 år har jeg stort set ikke beskæftiget mig med andet end miljøpolitik og forbrugerbeskyttelse. Jeg har ikke altid fået støtte fra medlemsstaterne i den forbindelse, hvorfra jeg nu hører så meget om forbrugerbeskyttelse. Jeg vil gerne minde Dem om lovgivningen vedrørende produktsikkerhed og produktansvar. Her har jeg forsøgt at opnå retssikkerhed. Men jeg har været ladt alene af lande som Tyskland og Frankrig og af andre, da det handlede om at beskytte ofre for Creutzfeldt-Jakobs sygdom i en længere periode. I den forbindelse kunne jeg også have ønsket mig større forbrugerbeskyttelse og større støtte, end jeg fik. Måske er der en ny tendens til forbrugerbeskyttelse nu. Jeg opfordrer Kommissionen og Dem, hr. Byrne, til at formidle de opgaver, som De har fået for som lektie, til medlemsstaterne. Rådet er jo normalt en dødbider. Alle medlemmer af Rådet er normalt dødbidere. Gør test vedrørende Creutzfeldt-Jakobs sygdom obligatoriske og sørg for, at kød forsynes med oprindelsesmærkning, så er vi kommet et langt skridt videre!

Graefe zu Baringdorf
Fru formand, hr. kommissær, den delvise ophævelse af forbuddet er gældende ret. Men det er også gældende ret, at en medlemsstat, hvis folkesundheden er truet, kan træffe foranstaltninger til beskyttelse af befolkningen. Hvad der interesserer mig i denne sammenhæng og i den korte tid, jeg har til rådighed, er, at hvis De i kompromiset i de to overvejelser har tilbudt, at der gennemføres test, og at der er en mærkningsmulighed eller -pligt, skal man ved ophævelse af importforbuddet imidlertid kunne stole på, at disse test virkelig også gennemføres, og at mærkningen finder sted. For begge deles vedkommende er der stadigvæk ikke nogen logistik til rådighed, og der er heller ikke fremlagt nogen resultater af en eventuel anvendelse af disse test i Storbritannien.
Derfor synes jeg, at den tilspidsede diskussion finder sted for tidligt. De burde fra Deres side, fra Kommissionens side, gennemføre og kontrollere de nu aftalte foranstaltninger og dernæst indføre dem i forhandlingerne.

Lynne
Fru formand, det er ikke kun de britiske, men også de franske landbrugere, der oplever en krise. Men det er først og fremmest hele Den Europæiske Union, der oplever en krise. Frankrig skal beslutte, om det er med i EU eller ej. Hvis landet er med i EU, skal det følge reglerne.
I Det Forenede Kongerige var der ved de seneste valg til Europa-Parlamentet en meget lav valgdeltagelse, ligesom det var tilfældet i mange andre medlemsstater. Jeg tror, at valgdeltagelsen ville have været endnu lavere i dag, fordi Frankrig har nægtet at hæve forbuddet, og fordi Den Europæiske Union er bragt det i miskredit.
Resultaterne fra Den Videnskabelige Styringskomité den 1. august viste, at britisk oksekød var lige så sikkert som alt andet oksekød, og komitéen havde en fransk formand. Jeg tror, at det britiske oksekød er mere sikkert end andet kød, fordi vi har fået nogle af de højeste hygiejnestandarder i verden. Det franske fødevareagentur kunne ikke fremlægge nye beviser. Jeg tror, at det udelukkende var en politisk beslutning fra Frankrigs side, men nu må vi se fremad. Jeg ser gerne en hurtig lovgivningsprocedure. Om muligt ser jeg gerne et påbud over for Frankrig, inden den juridiske proces er afsluttet. Jeg ser gerne en midlertidig erstatning, og jeg ser gerne, at Frankrig idømmes en bod, og at der gives stor erstatning til britiske landbrugere.
Britiske landbrugere har fået nok. Den britiske offentlighed er træt af, at Frankrig nægter at hæve forbuddet, og jeg er overbevist om, at Kommissionen også har fået nok. Det er på tide, at Frankrig overholder reglerne.

Ainardi
Fru formand, med beslutningen om at nægte at ophæve importforbuddet mod britisk oksekød har den franske regering valgt konfrontationen i form af en punktuel og momentan krise i forhold til de øvrige EU-medlemslande frem for at løbe den risiko, at der om nogle måneder eller år opstår en skandale i relation til sygdommen Creutzfeld-Jakob. Beslutningen bygger på konklusionerne i en videnskabelig rapport udarbejdet af det franske fødevareagentur. Agenturet anerkender, at der er gjort fremskridt, men fastslår, at der fortsat er en ikke ubetydelig risiko forbundet med britisk oksekød, som også sygdommens fortsatte forekomst vidner om. WTO-topmødet i Seattle pegede i samme retning med styrkelsen af forsigtighedsprincippet og understregningen af, at sundhed har højere prioritet end det frie marked. Det tjener ikke noget formål i forbindelse med den aktuelle debat at kaste ved på bålet eller give næring til fransk- eller engelskfjendtlige holdninger. Lad os anlægge en fornuftig tone. Når Frankrig har truffet denne beslutning, skyldes det de manglende garantier med hensyn til fastlæggelse og gennemførelse af kontrolprogrammer, og ikke mindst skyldes det den manglende lovgivning med hensyn til mærkning og sporbarhed på europæisk plan. På denne baggrund må vi kræve, at de uomtvistelige fremskridt, der er gjort de seneste uger, præciseres og kompletteres, især med hensyn til indførelse af et obligatorisk mærkningssystem og et system, som gør det muligt at spore kødet fra producent til forbruger. Sådanne initiativer vil utvivlsomt bidrage til at genskabe forbrugernes tillid, ligesom de vil bidrage til at bekæmpe misbrug i forbindelse med trepartshandel. Bør vi ikke - også i andre sager end den aktuelle - give forsigtighedsprincippet højeste prioritet i den internationale samhandel, både inden for EU og i forhold til tredjelande? Er det i øvrigt ikke samme holdning, der kommer til udtryk, når Kommissionen og Rådet trods WTO's gentagne påbud nægter at ophæve forbuddet mod import af hormonbehandlet oksekød fra USA?

Martinez
Fru formand, kære britiske kolleger, det foreliggende problem rummer aspekter af såvel videnskabelig som politik, juridisk og moralsk art. Hvad angår det videnskabelige aspekt, kan vi for det første konstatere, at sygdommen skyldes en ukendt faktor. Det drejer sig ikke om en bakterie. Det drejer sig sandsynligvis heller ikke om en virus, selvom den tyske professor Diringer hælder til den forklaring. Sygdommen skyldes en prion af ukendt art. For det andet findes der ikke nogen test, som kan anvendes før dødens indtræden. For det tredje er det ikke lykkedes at udrydde sygdommen trods forbud mod anvendelse af kød- og benmel. For det fjerde har man fundet kreaturfoder, der indeholdt mider, som var fulde af prioner. Sygdommen kan således spredes via kreaturfoder eller græs. I yderste konsekvens kan dette betyde, at der hviler en forbandelse over jorden, og at kvægavl for evigt vil være bandlyst. Videnskaben kender for nærværende ikke svaret.
Bolden spilles tilbage til politikerne. I politisk henseende er det et prioriteringsspørgsmål, hvor valget står mellem handel og sundhed. Hvad prioriterer vi højest, overskud eller overlevelse? Svaret lyder fra de fleste af verdens lande, herunder USA, Canada, Australien og New Zealand, at de primært vil overleve, sekundært se overskud. Der rejses krav om sanktioner, hvilket spiller bolden over i den juridiske lejr.
I juridisk henseende kan der peges på to problemer. For det første et prioriteringsproblem. Hvilket princip prioriterer vi højest, den frie bevægelighed eller forsigtighedsprincippet? Når det gælder BSE, som ikke udgør en fare for menneskers sundhed, har vi imidlertid prioriteret forsigtighedsprincippet højest. Samme budskab lød fra WTO-topmødet i Seattle. Det andet problem af juridisk art vedrører det juridiske ansvar. Kære britiske kolleger, I bærer skylden, I har alene ansvaret for denne sygdom. Økonomisk har EU i to år båret byrden, men vi kan ikke også påtage os ansvaret på det sundhedsmæssige område.
Tilbage står det moralske og, om man vil, teologiske problem. Allerede hos Thomas af Aquinas, hos Antigone og hos Kreon rejses spørgsmålet, om naturlovene rangerer lavere end menneskeskabte love. Menneskeskabte love har forårsaget kvægsygdomme og sygdomme, der overføres fra dyr til mennesker. Lad mig erindre om, at det seneste offer for jeres sygdom er en 13-årig pige, der nu er døende. Vi for vores vedkommende vil ikke dø! Hvad angår det sidste aspekt, det religiøse aspekt, erklærede den britiske landbrugsminister for to år siden under et møde i Landbrugsudvalget, at sygdommen var udtryk for Guds vilje. Lad os, nu hvor vi nærmer os julen, forlade os på Gud. Lad os håbe, at julemanden bringer os en test, der gør det muligt at diagnosticere sygdommen, og bed så Gud om tilgivelse - hvilket imidlertid forudsætter, at der angres ...
(Formanden afbrød taleren)

Maat
Fru formand, allerførst gør jeg indvending imod, at min forgænger citerede Thomas d'Aquin forkert. Hvad vi nu befinder os i, er en 18 uger lang krise og en oksekødskonflikt mellem Frankrig og Det Forenede Kongerige, idet jeg konstaterer, at den får betænkelige nationalistiske træk. Det forholder sig åbenbart nu om dage sådan i Europa, at vi stadig udkæmper nationale konflikter gennem fodbold og oksekød. Navnlig sidstnævnte punkt er meget uheldigt, for det sker på bekostning af landmænd og forbrugere. Det er simpelthen uacceptabelt.
Det andet punkt, som bliver tydeligt, er, at medlemsstaterne åbenbart ikke kan klare den slags problemer. Det er også fuldstændigt klart, hvorfor de ikke kan det, for vi har et fælles indre marked, vi har et åbent marked. I det øjeblik, hvor vi ikke løser den slags konflikter på fællesskabsplan, får vi den slags problemer.
På et tidspunkt, hvor Prodi afgav sin erklæring her, sagde han, at der hurtigst muligt skal oprettes et levnedsmiddelsikkerhedsagentur. Jeg vil gerne have at vide af kommissær Byrne, hvornår vi nu endelig er kommet så vidt, at vi får et stærkt og uafhængigt kontor i Den Europæiske Union, som virkelig kan gribe ind, og som overtager nationale medlemsstaters beføjelser.
Det andet punkt, som jo på dette punkt gør noget indtryk på mig i hele den politiske diskussion, er, at der først søges en løsning mellem to store medlemsstater, og at Kommissionen først derefter måske kan få ordet. Jeg synes, at det er en farlig tendens inden for politikken i Den Europæiske Union. Det kan ikke være sådan, at store medlemsstater i stigende grad selv begynder at løse konflikter indbyrdes. Dette siger jeg også som repræsentant for en mindre medlemsstat.
Vi har valgt et fælles marked, en fælles politik, og deri passer ikke en kultur, hvor store medlemsstater udkæmper tingene indbyrdes. På dette punkt er jeg bekymret over Kommissionens stilling, og jeg vil vide, hvor Kommissionen står, og om den virkelig er i stand til og rede til at gå i spidsen i konflikter som denne. Men jeg gentager, at vi lever i Europa i en tid, hvor levnedsmidler i Europa måske aldrig nogensinde før har været så sikre, og hvor forbrugernes tillid til levnedsmidlerne egentlig aftager for hver dag, ikke blot i Frankrig og Tyskland, men også i andre lande, ved at denne diskussion trækker i langdrag på grund af manglende politisk handlekraft. På dette punkt vil jeg konkret have at vide af Kommissionen, hvad den ønsker at gøre med hensyn til oprettelsen af et levnedsmiddelsikkerhedsagentur på europæisk plan, som skal være uafhængigt, og som skal have vidtgående beføjelser.

Whitehead
Fru formand, jeg vil gerne tale her i dag som medlem af Europa-Parlamentet og ikke som en nationalistisk retoriker. Personligt tror jeg ikke, at britisk brøsighed er en lige så sund og god eksportvare som britisk oksekød. Jeg vil gerne se på de beslutninger, der er truffet i lyset af kommissærens tidligere redegørelse, som meget få hidtil har refereret til.
Kendsgerningerne er enkle. Beslutningen om at hæve forbuddet fulgte efter Det Forenede Kongeriges strenge overholdelse af Firenze-aftalen. Da dette forbud blev udfordret af det franske agentur for levnedsmiddelsikkerhed, sådan som det formentlig havde ret til ifølge den nationale lovgivning, blev sagen henvist til det videnskabelige udvalg, der enstemmigt godkendte sikkerheden i forbindelse med britisk oksekød. Som kommissæren siger i sin redegørelse, var det særdeles opmuntrende.
Hvad gik der galt herefter? Med kommissærens hjælp - og jeg hylder ham og deler hans harme - indledte vi en forhandlingsproces, som mange var imod. Resultatet var memorandummet af 23. november, som nok var starten på enden for denne elendige strid. Hvad var resultatet heraf? Den 9. december besluttede den franske regering at opretholde forbuddet, hvilket kom som en stor overraskelse for de fleste af os.
Jeg vil gerne sige et par ord til hr. Jospin, og det er ikke gjort i en nationalistisk ånd. Jeg tror, at hans efterfølgende kommentarer til denne sag har forværret tvisten alvorligt. Hr. Jospin var med til at vedtage den skriftlige aftale, der accepterede den datobaserede ordning i sin helhed. Nu siger han, at han accepterer - eller ville have tilbudt at acceptere - oksekød fra kvæg i visse egne af Det Forenede Kongerige til trods for den datobaserede ordning. Det er en komplet misforståelse af holdningen, hvilket han også ved.
Han har også sagt, at han hellere vil korsfæstes af den britiske end den franske folkeopinion. Det er en latterlig ting at sige for en statsmand, som jeg altid har respekteret. Den tidligere franske premierminister hr. Mendès-France sagde: "Gouverner, c'est choisir" - du er nødt til at vælge. Du kan ikke altid tage hensyn til folkeopinionen.
Hr. Blair tog en chance - med rette mener jeg - da han gik forhandlingens vej på et tidspunkt, hvor andre gik ind for konfrontation, krise, boykot og forbud. Jeg mener, at han blev forrådt af det, der skete efterfølgende, og jeg mener ikke personligt, at det er den rette fremgangsmåde. Alternativet - hvis man ikke skal træffe et rigtigt, men et populært valg - er at følge en konfrontationsproces mellem to medlemsstater, der er en trussel imod hele denne institution. Vi skal bygge på retsregler og en eller anden form for voldgift, så vi, når dagen er omme, kan sige: "Det er den bedste udtalelse, vi kan nå frem til. Den går i én bestemt retning. Lad os godkende den." Hvis ikke vi gør det, så vender vi tilbage til den type retorik, som vi har hørt fra et eller to medlemmer under dagens forhandling. Europa-Parlamentet og det europæiske kontinent har forhåbentlig udviklet sig siden Henry V og Jeanne d'Arc? Nu er der brug for at finde en fornuftig løsning på problemerne. Afslutningsvis vil jeg gerne stille et direkte spørgsmål til kommissær Byrne. Vi ønsker ikke, at denne tvist skal trække ud i årevis. Det tror jeg ikke, at nogen fornuftige mennesker ønsker. Hvilke midlertidige foranstaltninger kan han derfor foreslå til en midlertidig ophævelse af forbuddet, så problemerne mellem de to regeringer kan løses på venskabelig vis? Det er hans job at være en ærlig mægler, og det tror jeg, at han forsøger at være. Jeg synes, at Europa-Parlamentet bør støtte ham og lukke munden på dem, der ønsker at øge kløften mellem vores to lande.

Hudghton
Jeg er meget ked af, at Frankrig opretholder sit forbud mod import af britisk oksekød, og som sagt under tidligere forhandlinger i Europa-Parlamentet forventer jeg, at Europa-Kommissionen hurtigt griber til tvangsforanstaltninger. Jeg mener imidlertid også, at der fortsat skal udarbejdes politiske erklæringer, og derfor blev jeg og min kollega fra the Scottish National Party, Neil MacCormick, også i mødesalen i går i stedet for at surmule i gangene uden for. Vi benyttede lejligheden til personligt at gøre præsident Chirac opmærksom på kvaliteten af skotsk oksekød. Siden starten på oksekødskrisen har medlemmer af SNP konstant slået til lyd for, at situationen i Skotland skal vurderes særskilt med henblik på en gradvis genoptagelse af eksporten. Jeg opfordrer den skotske landbrugsminister til at gå uden om London og støtte SNP's opfordring - som jeg i går overrakte den franske regering - til de franske myndigheder om en hurtig og grundig gennemgang af de videnskabelige beviser samt identificerings- og mærkningssituationen i Skotland. Jeg opfordrer også mine franske kolleger i Europa-Parlamentet til at anbefale denne fremgangsmåde over for den franske regering.

Cashman
Jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Dette er en meget vigtig forhandling. Vi udsatte den, for at kommissæren kunne være til stede, og nu finder der andre møder sted i mødesalen. Helt ærligt, så er det uacceptabelt.

Formanden
Jeg foreslår, at vi fortsætter forhandlingen og anmoder vores kolleger om at afbryde deres diskussion, som ganske vist drejer sig om problemer i forbindelse med dagsordenen foranlediget af udskydelsen af den igangværende forhandling.

Sturdy
Fru formand, ønsker De at vente, til mødet er slut eller ej? Jeg vil gerne starte med mine bemærkninger til kommissæren. Hr. kommissær, jeg har ved tre lejligheder højrøstet angrebet Dem for ikke at træffe en beslutning, fordi jeg mente, at De var svag. Nu vil jeg først og fremmest takke Dem, fordi De endelig har truffet en beslutning og erkender, at De er på franskmændenes side.
Vi ved, at det er ekstremt vanskeligt. Jeg tror faktisk, at De er blevet udnyttet ikke blot af franskmændene, men også af den britiske regering. Jeg ser frem til en hurtig respons på Deres indsats.
Jeg kan supplere hr. Whitehead med at sige, at jeg ikke blot taler som medlem af det ærværdige Europa-Parlament, men også som landbruger. Det er meget vigtigt, at folk forstår, at denne krise har påvirket alle landbrugere i både Frankrig og resten af Europa. Af hensyn til Dem, hr. Byrne, har jeg medbragt - og jeg risikerer at blive arresteret herfor - to britiske bøffer. De er fra en lokal slagter og landbruger, der bor ved siden af mig, og som sandsynligvis har lukket sin virksomhed, når ugen er omme.
Efter at have hørt på hr. Martinez er jeg nødt til at sige, at jeg finder det meget alarmerende, at BSE nu kan overføres til mennesker. Jeg vil blot tilføje - nu hvor der skal udsendes en hvidbog om levnedsmiddelsikkerhed - at alle europæiske fødevarer aldrig kan være 100% sikre. Jeg vil gøre hr. Martinez opmærksom på, at der i fjor var flere end 20 dødsfald i Frankrig på grund af listeria, og at det er flere, end der fik BSE. Derfor håber jeg, at De vil benytte objektive videnskabelige beviser og ikke blot forsigtighedsprincipper, når det handler om levnedsmiddelsikkerhed, i overensstemmelse med artikel 30 (tidl. artikel 36). Jeg ser frem til at høre Deres svar senere.

Berès
Fru formand, hr. kommissær, hr. Monti påpegede for et øjeblik siden, at den kritik, der rettes mod dem, der har søgt at skabe dialog, er grundløs. Jeg tilslutter mig fuldt ud dette synspunkt.
Jeg vil gerne sige et par ord om de tre parter, der er involveret i denne sag. For det første den britiske regering. Vi bør efter min mening hilse alle bestræbelser for at skabe dialog velkommen, uanset hvem af de involverede der har taget initiativ hertil. Siden kogalskabskrisens start er der fra britisk side taget en række initiativer for at bedre situationen og øge fødevaresikkerheden. Vi må hilse alle disse bestræbelser velkommen. Vi er med disse initiativer nået et stykke af vejen, men endnu ikke hele vejen. Herom vidner eksempelvis rygtet om, at forældrene til britiske skolebørn jævnligt beroliges med, at der ikke serveres oksekød i skolernes kantiner. Det er tydeligvis endnu ikke lykkedes at genvinde forbrugernes tillid. Frankrig har stillet sig i spidsen og har sammen med en række andre lande taget initiativer, som skal bidrage til at bringe denne tillidskrise til ophør.
Den anden part i sagen er den franske regering. Hvilket princip bygger den franske holdning på? Efter min opfattelse vidner den franske holdning om det meget omtalte forsigtighedsprincip, hvis indhold vi i fællesskab søger at definere. Frankrig peger endvidere på fødevaresikkerheden som et centralt krav, der ikke må vige pladsen for markedskræfterne og den frie konkurrence.
Det er ikke svært at træffe beslutninger, som behager den offentlige mening. Den franske regering har imidlertid efter min opfattelse truffet en politisk ansvarlig beslutning og dermed optrådt, som en regering bør optræde. At regere er at træffe valg, og den franske regering har truffet sit valg. Kære kolleger, hvordan ville regeringerne i jeres lande optræde, hvis de af deres nationale fødevareagentur fik forelagt en rapport, som efter sagkyndig vurdering konkluderer, at der foreligger en risiko? Politikerne må træffe et valg, og det har den franske regering gjort. Regeringen har truffet en politisk beslutning på grundlag af en risikovurdering.
Hvad angår det omtalte agentur, vil jeg blot anføre, at det set med mine øjne ville være ønskeligt, at der eksisterede et ekspertpanel og et agentur på EU-niveau, sådan at vi fremover kunne føre vores drøftelser på et ganske andet grundlag.
Henvendt til den foregående taler vil jeg gerne sige følgende: Ja, Frankrig håndhæver forsigtighedsprincippet. De vil måske have bemærket, at vi på anbefaling af det omtalte franske fødevareagentur besluttede at trække en række franske oste ud af handlen på grund af faren for listeriosis. De vil måske også erindre, at vi fremførte fem punkter i forbindelse med forhandlingerne. Vi har opnået tilfredsstillende resultater, hvad tre af punkterne angår, men, hr. kommissær, vi har endnu ikke fået de fornødne garantier, hvad angår to af punkterne.
Lad mig understrege, hvad andre før mig har anført i forbindelse med denne forhandling. Jeg henviser i særdeleshed til hr. Graefe zu Baringdorfs og fru Roth-Berendts indlæg. Giver det mening, at der forefindes testmuligheder, såfremt vi ikke ved, om de reelt tages i anvendelse, og om testresultaterne anvendes? Det er på disse punkter, vi savner garantier, hr. kommissær.
Endelig vil jeg tilføje, at jeg da udmærket er klar over, at sagen ikke kun drejer sig om Frankrigs kamp. Der føres også en kamp for britiske interesser og for EU's samlede interesser.
Hr. kommissær, i forbindelse med denne forhandling er det Dem, vi henvender os til. Vi har fremført fem krav. Først og fremmest beder vi dog om, at De vil påtage Dem det ansvar, der påhviler Dem i denne sag. Det er ikke uden betænkelighed, Frankrig har bragt sig i en situation, der betyder, at landet nu indstævnes for EF-Domstolen.
Vi forstår udmærket, at det har været nødvendigt at tage dette skridt fra EU's side. De har imidlertid ansvaret for at sikre, at de omhandlede kontrolforanstaltninger reelt iværksættes. De har ansvaret for at sikre, at den ønskede mærkningsordning gennemføres, da den er en forudsætning for den frie bevægelighed. De har ansvaret for at sikre, at der oprettes et europæisk fødevareagentur. Hr. Prodi er en varm fortaler herfor, og vi støtter alle initiativer i så henseende.

Byrne
Jeg vil gerne starte med at beklage, at jeg ikke var til stede, da forhandlingen startede. Jeg ved, hvor vigtig den er, og det var absolut min agt at være her. Jeg havde reserveret plads på et fly i morges, men på grund af vejrforholdene i Bruxelles blev denne afgang desværre aflyst, og den efterfølgende afgang var forsinket. Jeg håber, at De vil modtage min undskyldning for forsinkelsen, og fordi jeg har måttet lade min kollega hr. Monti læse min redegørelse op.
Lad mig nu besvare de mange vigtige spørgsmål, der er blevet stillet om dette emne. Først og fremmest har hr. Stevenson og flere andre spurgt til den forsinkede indbringelse af klagen mod Frankrig den 16. november. Der var tale om en officiel frist, den mere faktuelle del af sagen, og i går vedtog Parlamentet så en begrundet udtalelse, der skulle sendes til Frankrig og besvares inden fem dage.
Jeg vil gerne sige, at jeg er helt overbevist om, at jeg har valgt den rette fremgangsmåde i bestræbelserne på at løse denne sag. Det er jeg ikke et øjeblik i tvivl om. Det er der mange grunde til, hvilket jeg tidligere har nævnt i Parlamentets udvalg. En forhandlingsløsning er altid at foretrække frem for en retsafgørelse. Nogen har imidlertid hævdet, at denne fremgangsmåde har betydet en forsinket indbringelse af klagen, og at retssagen derfor starter senere, end det ellers ville have været tilfældet. Det er ikke sandt. Det er et faktum, at Frankrigs holdning ikke blev offentliggjort før den 1. oktober. På det tidspunkt havde jeg blot haft min stilling i to uger. Det var den første mulighed, som Kommissionen - det vil sige jeg - havde for at tage Frankrigs svar op til nærmere overvejelse.
Jeg forsøgte at behandle sagen på en måde, som jeg fandt passende. Da jeg er ansvarlig for forbrugerbeskyttelse, folkesundhed og levnedsmiddelsikkerhed, ønskede jeg i første omgang at se, om der var nogen substans i denne påstand. Var de franske myndigheder i besiddelse af beviser, der skulle undersøges på kommissionsniveau af videnskabsfolkene i Den Videnskabelige Styringskomité? De vil huske, at jeg anmodede de franske myndigheder om at sende alle sådanne beviser til Den Videnskabelige Styringskomité for en mere grundig undersøgelse. Det gjorde de, og Den Videnskabelige Styringskomité bad også de britiske myndigheder om at indsende de seneste relevante oplysninger, hvilket de også gjorde.
Det gav Den Videnskabelige Styringskomité mulighed for en komplet gennemgang af alle relevante dokumenter vedrørende denne ulykkelige sag. Resultatet heraf var den enstemmige beslutning, som vi alle kender til.
Hvad angår mit eget ansvar, så følte jeg, at det var et vigtigt første skridt i sagsbehandlingen.
Det svar, som jeg fik, og som jeg er glad for at kunne handle ud fra, var, at det britiske oksekød, der blev eksporteret under DBES-ordningen, var lige så sikkert som alt andet oksekød i Den Europæiske Union. Derefter fulgte flere forhandlinger. Jeg mener, at de efterfølgende forhandlinger og aftaleprotokollen, der blev vedtaget af alle involverede parter og eksperter, er en yderligere garanti til forbrugerne i Den Europæiske Union - og ikke blot de franske forbrugere - om, at det britiske oksekød, der eksporteres under DBES-ordningen, er lige så sikkert som alt andet oksekød i Den Europæiske Union. Det var også en vigtig øvelse.
Hvad angår spørgsmålet om, hvorvidt der var en forsinkelse, eller om sagen kommer senere for retten end ellers, så skal der normalt svares på Kommissionens åbningsskrivelse inden for to måneder. I dette tilfælde blev svartiden skåret ned til to uger, hvilket efterfølgende blev forlænget med en uge efter anmodning fra de franske myndigheder
Der gives normalt også to måneder til at besvare den begrundede udtalelse, der udsendes to måneder efter åbningsskrivelsen. Disse frister er skåret ned i Kommissionens sagsbehandling. Vi har derfor på mange måder indhentet det forsømte, således at sagsbehandlingen ikke er forsinket i forhold til de normale procedurer. Jeg mener således, at vi ikke blot valgte den rette fremgangsmåde med efterfølgende gode resultater, men også at det ikke har resulteret i forsinkelser.
Hr. Stevenson spørger også til Tysklands holdning. Så vidt jeg ved, behandler det tyske parlament sagen den 17. december. Der er al mulig grund til at tro, at det tyske parlament også beslutter at hæve det tyske embargo.
Jeg vil nu vende mig mod nogle af spørgsmålene fra fru Roth-Behrendt og hr. Graefe zu Baringdorf specielt med hensyn til de prøver, der skal foretages. De vil huske, at det også var et af de spørgsmål, der blev rejst af de franske myndigheder, og som blev behandlet i aftaleprotokollen. Jeg sagde under min høring i september, at jeg agtede at indføre et EU-prøvningssystem for BSE for at fastsætte infektivitetsniveauet i de forskellige medlemsstater. Det agter jeg stadig at gøre. Der er gjort fremskridt. Der er nedsat en arbejdsgruppe i mit generaldirektorat, der samarbejder med medlemsstaterne, og som skal finde frem til de nødvendige procedurer for at få indført dette system. Det agter jeg at arbejde videre med.
Hr. Graefe zu Baringdorf og flere andre nævnte også nødvendigheden af at indføre obligatoriske mærkningssystemer. Det vil blive diskuteret senere i aften. På nuværende tidspunkt vil jeg blot sige, at mærkning handler om forbrugeroplysning og forbrugervalg. Det er ikke et folkesundhedsspørgsmål. Vi skal fokusere på sagens folkesundhedsaspekt. Derfor mener jeg, at prøvningsdelen er vigtig, og at den skal adskilles fra mærkningsdelen.
Andre har stillet spørgsmål vedrørende de faktiske procedurer i Domstolen, hvor hurtigt de kan starte, og hvornår vi kan forvente en afgørelse. Ligesom alle andre retssystemer overalt i verden har også EF-Domstolen sin egen hastighed, fordi det er helt afgørende, at alle parter formulerer skriftlige indlæg. Retstvister ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er ikke kun en sag mellem de umiddelbare parter - i dette tilfælde Kommissionen og Frankrig - idet også andre medlemsstater kan intervenere i sådanne retstvister, f.eks. Det Forenede Kongerige. Konsekvensen heraf er, at der skal udarbejdes flere dokumenter, hvor medlemsstaterne gør rede for deres standpunkter. Alt skal indgives til Domstolen, og det skal oversættes. Det tager alt sammen tid.
Der er blevet spurgt, om der findes en hurtig lovgivningsprocedure, som kan anvendes i dette tilfælde. Der findes en procedure for midlertidige foranstaltninger, og kriterierne for anvendelse af midlertidige foranstaltninger er ret strenge og snævre.
Jeg har nu bedt Kommissionens juridiske tjeneste om at undersøge, om netop denne sag falder inden for disse snævre kriterier. Jeg tror, det bliver en hård kamp, men jeg agter ikke desto mindre at søge vejledning, og hvis jeg får at vide, at det er en passende fremgangsmåde, vil jeg benytte den. Hvis embargoen oppebæres, og sagen starter næste uge, så skal sagen naturligvis i gang, før vi kan iværksætte midlertidige foranstaltninger. Det kan også blive nødvendigt for mig og Den Juridiske Tjeneste at finde et passende svar, der tager hensyn til de franske myndigheders svar på den begrundede udtalelse, som man blev enige om at sende i går, fordi det i det væsentlige er et juridisk dokument, der fastsætter retsstillingen, og jeg forventer, at svaret skal være på lignende betingelser. Der kan ikke træffes nogen endelig afgørelse i spørgsmålet om midlertidige foranstaltninger, før disse papirer er indsendt.
Der findes én anden og meget sjælden procedure, nemlig den fremskyndede procedure. Jeg har undersøgt, om denne procedure kan finde anvendelse. Det er en procedure, der giver Kommissionen mulighed for at pålægge Domstolen at fremskynde sagsbehandlingen. Her skal visse kriterier også være opfyldt. Kommissionen skal f.eks. også opgive retten til at indgive visse dokumenter på afgørende tidspunkter under sagen. Jeg er nødt til at vurdere, om det er umagen værd at prøve på at komme ind under disse kriterier, og om det giver en god balance at søge om en fremskyndet mundtlig procedure, eller om det er bedre at få alle argumenter fremlagt på skrift for Domstolen. Det er en vurdering, som jeg vil foretage, når jeg har læst svaret på den begrundede udtalelse, der er sendt til de franske myndigheder. Føler jeg imidlertid, at det er en passende fremgangsmåde, agter jeg at følge den.
Jeg vil lige vende tilbage til spørgsmålet om tvungen mærkning og sporing, som et af medlemmerne nævnte tidligere. DBES-ordningen giver mulighed for at spore produkternes oprindelse. Den indeholder derfor også bestemmelser om mærkning. Ordningen var ikke blottet for dette krav, og derfor vil det være vildledende at gå ind i denne forhandling med udgangspunkt i, at DBES ikke tog hensyn hertil. Det vil være uretfærdigt over for både de videnskabsfolk, der har fastlagt de bestemmelser, der skal sikre, at eksporten af britisk oksekød er sund og sikker, samt over for Kommissionen og dens hidtidige fremgangsmåde. Denne ordning indeholder bestemmelser om sporing og derfor også om en form for mærkning.
Flere talere har også spurgt til udviklingen i et agentur for levnedsmiddelsikkerhed og hvidbogen om levnedsmiddelsikkerhed. Jeg er enig med de medlemmer, der hævder, at det nok er fremtiden i sådanne spørgsmål. Jeg tror, at de fleste af jer vil give mig ret i, at det er meget utilfredsstillende med en situation, hvor videnskabsfolk er uenige i så vigtige spørgsmål som levnedsmiddelsikkerhed. Det er utilfredsstillende både med hensyn til folkesundheden, men også med hensyn til forbrugernes tillid. Det er på alle måder en uønsket situation.
Fra denne Kommissions begyndelse vil De huske, at formand Prodi fandt dette emne særdeles vigtigt. Han opstillede det som en klar prioritet, inden nogen af os andre blev taget i ed. Han bad mig om at beskæftige mig med dette område, og det har vi arbejdet med i mit generaldirektorat siden da. Der er lavet et udkast til hvidbogen, som er sendt i samråd på tværs af Kommissionens tjenestegrene, og nu skal det snart præsenteres for mine kolleger i kollegiet af kommissærer. Det sker formentlig den 12. januar. Denne hvidbog omhandler mange af de spørgsmål, jeg har taget op her og i Miljøudvalget ved en række lejligheder. Men den indeholder også et kapitel om oprettelse af en myndighed for levnedsmiddelsikkerhed.
I forbindelse med oprettelsen af en myndighed for levnedsmiddelsikkerhed finder jeg det nødvendigt med en fastlæggelse af dens kompetenceområder. Den skal naturligvis have kompetence inden for risikovurdering, og til det formål skal de ansatte videnskabsfolk ikke kun henholde sig til deres egne meninger og vejledninger, men også have mulighed for at samarbejde med videnskabsfolk i medlemsstaterne. Et sådant agentur - agentur, myndighed eller hvad man nu ønsker at kalde det - skal ikke blot være uafhængigt, men også have mulighed for at samarbejde med videnskabsfolk i medlemsstaterne. Det skal ikke udformes på en sådan måde, at dets arbejde tager form som en række diktater fra Bruxelles om, hvad der er en passende fremgangsmåde.
Et sådant agentur vil ikke have medlemsstaternes og forbrugernes tillid, medmindre der er en høj grad af samråd mellem videnskabsfolk i Den Europæiske Union. Men når en sådan samrådsproces har fundet sted, og videnskabsfolkene i medlemsstaterne og agenturet er nået til enighed om en passende fremgangsmåde i en given situation - specielt med hensyn til en levnedsmiddeltrussel - skal agenturets udtalelse have lov at stå uanfægtet, og den skal respekteres og følges. Når der har været en samrådsproces, skulle det ikke være nødvendigt at gøre indsigelser. Det er under sådanne vilkår, at dette agenturs autoritet skal opbygges i Den Europæiske Union, og ud over at være en god autoritet inden for sikkerhed og folkesundhed skal det også styrke forbrugernes tillid, hvilket jeg finder altafgørende og et vigtigt fundament at bygge videre på.
Jeg vil ganske kort vende tilbage til det andet emne, vi talte om for et øjeblik siden - retterne. Med retsprocedurernes hierarkiske opbygning kan man ikke et øjeblik forestille sig, at en appeldomstol i en af medlemsstaterne vil anmode EF-Domstolen i Luxembourg om at afgøre et spørgsmål i henhold til artikel 177 for derefter at sige, at de ikke vil følge Domstolens afgørelse. Det er utænkeligt. En sådan situation findes ikke i den videnskabelige verden.
Her er tale om to ekspertiseområder. Det ene er mere statisk, eller undersøgelsen er af mere statiske kendsgerninger, det vil sige lovgivningen, retsprocessen. Det andet er en undersøgelse af en situation under udvikling. Analogien er ikke særlig præcis, men den er ikke desto mindre værdifuld, i den betydning, at under forhold, hvor det er nødvendigt med en ekspertvurdering inden for jura eller videnskab, skal vi i sidste ende have en autoritativ indflydelse på sagen, og det regner jeg med, at vi vil få med oprettelse af en sådan myndighed for levnedsmiddelsikkerhed.
Jeg finder det opmuntrende, at så mange af jer udtaler jer om dette emne her i eftermiddag og giver udtryk for, at i også mener, at det er den rigtige vej fremad.
Jeg er ved flere lejligheder blevet spurgt om strukturen af dette agentur. Jeg vil ikke gå i detaljer i dag, men jeg vil blot sige, at jeg er opmærksom på, at mange er jer er bekymrede over forholdet mellem uafhængighed på den ene side og oplysningspligt på den anden. En sådan myndighed skal naturligvis have en vis oplysningspligt vedrørende den politiske proces over for de af os, der deltager i lovgivningen gennem den fælles beslutningstagning, idet vi trods alt står til regnskab over for befolkningen, hvilket videnskabsfolkene ikke gør.
Risikovurderingen skal foretages af kvalificerede eksperter på området - det vil sige af videnskabsfolkene. De skal være uafhængige. Når de har foretaget deres risikovurdering, skal de indsende den til Kommissionen, når det er Kommissionen, der skal indlede lovgivningen. Derefter diskuteres vurderingen i den fælles beslutningsprocedure med Europa-Parlamentet og Rådet. På den måde er det vores ansvar at indlede og vedtage love, der afspejler videnskabsfolkenes vurdering.
Til slut vil jeg sige, at jeg finder det nødvendigt med et samspil og et forhold mellem videnskabsfolkene og lovgiverne samt mellem risikovurderingen og risikoforvaltningen, så man er helt sikker på, at lovgiverne forstår videnskabsfolkene, og så videnskabsfolkene er trygge ved, at lovgiverne udformer lovene, så der tages hensyn til deres risikovurdering.
Jeg tror, at det omhandlede alle de stillede spørgsmål, og jeg håber, at jeg har besvaret dem alle på tilfredsstillende vis.

Formanden
Tak for Deres redegørelse, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.

Spørgetid (Rådet)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er spørgetid til Rådet (B5-0036/1999).
Jeg giver ordet til hr. Graefe zu Baringdorf, som har en bemærkning til forretningsordenen.

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, vi udsætter forhandlingen om mærkning af oksekød til sent i aften. Jeg vil gerne have hr. Byrnes tilsagn om, at han så også er til stede.

Formanden
Lad os spørge kommissæren, om han kan forpligte sig til at være til stede i løbet af forhandlingen i aften.
(Kommissæren svarer bekræftende).
Jeg giver ordet til fru Jackson, som har en bemærkning til forretningsordenen.

Jackson
Hr. formand, dette er en bemærkning til forretningsordenen. Den hænger sammen med Graefe zu Baringdorfs bemærkning. Kan vi få en forsikring om, at Rådet vil være til stede kl. 21.00 og deltage i forhandlingen om betænkningen af Papayannakis? Vi påskønner i høj grad det finske formandskabs store bestræbelser på at arbejde tæt sammen med Parlamentet. Vi ser derfor gerne, at Rådet er til stede kl. 21.00, så det kan forklare, hvad der skete på Rådets (landbrug) møde i aftes om det emne, som betænkningen af Papayannakis bygger på. Vil Rådet venligst give os et sådant løfte nu af hensyn til den gennemsigtighed, som Finland utvivlsomt ønsker at gøre til kendemærket for dets formandskab?

Formanden
Jeg giver ordet til hr. MacCormick, som også har en bemærkning til forretningsordenen, og så håber jeg, det bliver den sidste.

MacCormick
Hr. formand, jeg lyttede med interesse til fru Jacksons indlæg. Jeg har hørt, at forhandlingen om andenbehandlingen af direktivet om forsinket betaling også skal finde sted kl. 21.00. Tidsplanen er unægtelig gået helt i opløsning. Mange af os har andre forpligtelser, som vi skal forsøge at overholde i aften. Vil formanden venligst afsige en autoritativ kendelse om planlægningen af begivenhederne senere i dag?

Formanden
Fru Siimes har lyttet opmærksomt til Deres indlæg og Deres ønsker om at kunne regne med Rådets formandskab.
Hr. MacCormick, kunne De gentage Deres udvidede bemærkning til forretningsordenen?

MacCormick
Skal jeg forstå det således, at De enten ikke vil eller ikke kan give os en tidsplan for i aften?

Formanden
Som De ved, er næste punkt på dagsordenen spørgetid til Rådet, og kl. 21.00 genoptages mødet, og så vil de emner, De stiller spørgsmål til, blive meddelt. Hvis De kommer kl. 21.00, vil De få mulighed for at deltage i dette dagsordenspunkt.
Jeg giver ordet til fru Jackson.

Jackson
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Vi vil meget gerne have Dem til at spørge det finske formandskab - der sidder derovre - om det kan være til stede kl. 21.00 i aften for at hjælpe os med forhandlingen om betænkningen af Papayannakis. Rådet og kun Rådet kan oplyse os om baggrunden for det, der skete i aftes i Rådet (landbrug). Vil De venligst for at forsvare parlamentsmedlemmernes interesser stille dette spørgsmål til Rådet?

Langen
Hr. formand, jeg vil også gerne melde mig til forretningsordenen og tilskynde til, at Præsidiet overvejer at udsætte den vigtige debat om konkurrencepolitikken - fire forbundne betænkninger - til tirsdag på januarmødet, den debat, som oprindeligt var fastsat til onsdag morgen, så blev udskudt til onsdag eftermiddag og nu skal udskydes til sent i aften. Jeg anmoder Præsidiet om at prøve forslaget, således at vi kan afvikle de andre punkter inden kl. 24.00 i henhold til reglerne. Det ville være et forslag, som formanden kan prøve.

Formanden
Hr. Langen, dagsordenen er fastlagt. Kl. 21.00 genoptager vi mødet, som begynder med forhandling under ét. Nu vil jeg gentage det spørgsmål, som nogle medlemmer stiller til fru Siimes: Om De kan være til stede kl. 21.00 for at kunne informere og sikre så stor gennemsigtighed som muligt over for Parlamentet.
Hvis De ønsker at besvare medlemmerne, fru Siimes, giver jeg Dem ordet.

Siimes
Hr. formand, fordi Rådet ikke har modtaget anmodning om dette anliggende, er områdets minister ikke til stede, og selv er jeg forhindret i at komme her kl. 21.00.

Formanden
Mine damer og herrer, De har hørt det samme som jeg vedrørende de muligheder, Rådet har. Under alle omstændigheder er kl. ni om aftenen jo et tidspunkt, hvor man falder til ro, og med tanke på julens ånd kan De nok afholde denne forhandling, selvom fru Siimes ikke er til stede.
Og hvis De venligst tillader det, begynder vi nu spørgetiden til Rådet, hvor fru Siimes i hvert fald er til stede med sine gode evner til at besvare spørgsmål.

Ioannis Marinos
Spørgsmål nr. 1 af (H-0668/99):
Om: Økonomiske flygtninge i EU I løbet af de senere år har EU modtaget tusindvis af økonomiske flygtninge fra Central- og Østeuropa. Disse mennesker kan lægges til den strøm af flygtninge fra Tyrkiet og andre mellemøstlige eller asiatiske lande, som i årevis har søgt tilflugt i EU. Denne udvikling skaber omfattende arbejdsløshedsproblemer i EU-landene og belaster de allerede overbebyrdede sociale sikringsordninger yderligere, hvilket især gælder de medlemsstater (såsom f.eks. Grækenland), som grænser op til lande, som for nylig har besluttet sig til at indføre en liberal økonomi og befinder sig i alvorlig krise med enorme hære af arbejdsløse.
Kan Rådet oplyse, om det har rejst disse spørgsmål som led i EU=s kontakter med de lande, som har ytret ønske om at tiltræde Unionen, og hvilke foranstaltninger agter Rådet at foreslå med henblik på at begrænse denne ukontrollable tilstrømning af økonomiske flygtninge til EU, som har klare økonomiske og sociale bivirkninger (f.eks. øgelse af kriminaliteten) for medlemslandene?

Siimes
Hr. formand, forudsætningerne for indrejse og ophold i medlemsstaternes område for ansøgerlandenes borgere er hovedsageligt fastsat ved indvandrerlovgivningen og -procedurer for medlemslandene vedrørende borgere fra tredjelande. De relevante instrumenter, som Rådet godkendte før ikrafttrædelsen af Amsterdam-traktaten i rammerne af den indgåede aftale, afsnit VI, om Den Europæiske Union, udgør den første fase af harmoniseringen af indvandrerlovgivningen og -procedurerne. Yderligere harmonisering gennemføres i medfør af traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, afsnit IV, sådan som det lyder ændret ved Amsterdam-traktaten. På denne baggrund er samarbejdet med ansøgerlandene vigtigt, så kontrol af indvandring samt det, at den svarer til medlemsstaternes krav til indvandring, sikres.
I Rådet udføres dette arbejde på to måder. På den ene side er det altid konsekvent blevet indskærpet medlemsstaterne, at de skal tilpasse deres lovgivning og procedurer i overensstemmelse med EU-regelsæt for asylsager, indvandringssager og grænseovervågning og ligeledes i overensstemmelse med Schengen-reglerne, som efter ikrafttrædelse af Amsterdam-traktaten er blevet en del af Den Europæiske Unions reglement. Rådet meddelte ansøgerlandene sagen med en fortegnelse over områdets EU-bestemmelser allerede i maj 1998. Gennemførelsen af bestemmelserne fører bl.a. til en mere effektiv grænsekontrol og en reduktion af den ulovlige indvandring fra ansøgerlandenes medborgere og medborgere fra tredjelande, som anvender disse lande som transitland. Rådet vil have, at man ikke må ikke glemme, at i forbindelse med partnerskabsaftalen indgået med hvert ansøgerland blev ansøgerlandets specielle behov vedrørende områdets lovgivning og procedurer samt de målsætninger, som hvert land skal opnå, kortlagt. Ud over de regelmæssige kontakter i forbindelse med udvidelsen følger Rådet situationen i ansøgerlandene i arbejdsgruppen vedrørende fælles vurdering, som ved fælles udarbejdelse blev etableret i Rådet den 29. juni 1998. På den anden side deltager medlemsstaterne tæt i arbejde i CIREFI. CIREFI er en arbejdsgruppe i Rådet, hvor medlemsstaterne udveksler de seneste oplysninger om ulovlig indvandring og indvandrerruter enten rutinemæssigt eller på ad hoc-basis. Denne deltagelse har for sin del betydet fremgang for forståelse for virkninger af den ulovlige indvandring og behovet for samarbejde for at bekæmpe den.

Marinos
Jeg vil gerne takke repræsentanten for Rådet for hendes svar på mit spørgsmål, men jeg er bange for, at jeg ikke helt har forstået hendes tilgang til spørgsmålet. Jeg synes ikke, at de økonomiske og sociale følger bliver vurderet eller opfattet seriøst, i det mindste ikke i de forhandlinger, der er foregået indtil nu - jeg er ny i Parlamentet. Jeg tænker på de følger, som den illegale indvandring eller den virkelige indvandring, selv med legal procedure, har på den nutidige strøm af illegale indvandrere og den forestående strøm fra lande, som vil være inden for Fællesskabet efter udvidelsen af EU. Tillad mig at anføre et eksempel, som jeg kender godt til, fra mit eget land: I Grækenland, som har en befolkning på 10 millioner, findes der allerede halvanden million indvandrere, økonomiske flygtninge eller andre former for flygtninge. Det betyder, at landets arbejdsstyrke er blevet 20% større. Det skaber voldsomme problemer, både økonomiske, sociale og med hensyn til kriminalitet, og tænk så på, hvad der kommer til at ske, når også Tyrkiet bliver optaget i EU. Det er et land, hvor der findes mindst 20 millioner arbejdsløse, som vil invadere Europa. På den foranledning vil jeg gerne spørge, om der findes nogle undersøgelser om dette fra Rådets og Kommissionens side.

Siimes
Hr. formand, Rådet er selvfølgelig fuldt ud klar over, at vi i Europa i forhold til medlemsstaterne skal kæmpe for såvel forbedring af beskæftigelsen som sikring af, at de europæiske systemer for social sikkerhed kan bevares. Ét vigtigt aspekt her er, at vi effektivt bekæmper sort arbejde, som delvis neutraliserer eller reducerer virkningen af de anstrengelser, som sigter efter en forbedring af beskæftigelsen. Desuden vil jeg også minde om, at de regler, som i øjeblikket håndhæves vedrørende indvandring af ansøgerlandes eller tredjelandes medborgere i medlemsstaterne i Den Europæiske Union, klart hører hjemme på det nationale plan under de dertil udnævnte myndigheders beføjelser. Ligeledes sorterer navnlig grænseovervågning og grænsepoliti i de lande, som har fælles grænser med tredjelande, udelukkende under medlemsstaternes beføjelser.

Martin, David W
Er Rådet enig i, at men bedst dæmmer op for strømmen af økonomiske flygtninge ved at forbedre de økonomiske betingelser i værtslandet? Med andre ord, hvis udvidelsen fungerer, og hvis Agenda 2000 forbedrer den økonomiske situation i de Central- og Østeuropæiske lande, vil det i sig selv begrænse strømmen af økonomiske flygtninge fra disse lande til de eksisterende medlemsstater i Den Europæiske Union.

Siimes
Hr. formand, det er netop sådan, Rådet tænker. Allerede nu udgør forskellige samarbejdsprogrammer med de lande, som søger medlemskab i Den Europæiske Union, en vigtig del af Den Europæiske Unions udvidelse, og udgangspunktet er netop en forbedring af nationaløkonomier og ad den vej også en etablering af beskæftigelsesmuligheder i netop de områder, så folk ikke skal emigrere på grund af økonomiske vilkår.

Dupuis
Fru formand for Rådet, føler De ikke den mindste tvivl i denne anledning? Vi må dog ud over de argumenter, som min kollega, David Martin, netop har fremført, konstatere, at en forbudspolitik på dette felt vil være medvirkende årsag til tilstrømning af og ulovlig handel med arbejdskraft, hvilket næsten uundgåeligt fører til kriminalitet.

Siimes
Hr. formand, der er to slags indvandring: indvandring, som sker lovligt efter hvert lands bestemmelser og på den anden side indvandring, som sker ulovligt. I Den Europæiske Unions område forholder vi os slet ikke negativt til den lovlige indvandring, men problemet er navnlig det, at der forekommer ulovlig indvandring og endda menneskesmugling fra tredjelande, og der er grund til at gribe ind over for disse problemer, men der har jo ikke været bestræbelser på at vanskeliggøre den lovlige indvandring.

Formanden


Monica Frassoni
Spørgsmål nr. 2 af (H-0671/99):
Om: Overensstemmelse med fællesskabspolitikkerne og adgang til Den Europæiske Investeringsbanks (EIB's) oplysninger I marts 1998 bevilgede Den Europæiske Investeringsbank et beløb på ca. 60 milliarder til aktieselskabet Gardaland med henblik på udvidelse af forlystelsesparken af samme navn. Der kan stilles spørgsmålstegn ved det hensigtsmæssige i at tildele en sådan bevilling til et selskab, der råder over betydelige aktiver og er beliggende i en økonomisk velfungerende region, som er af ganske særlig værdi og har stor miljømæssig betydning. Ved en forespørgsel til Investeringsbanken om arten af de investeringer, som Gardaland havde planlagt, afslog den at udlevere de relevante dokumenter med den begrundelse, at bankens forbindelser med dens kunder var af fortrolig art.
Kan Rådet under henvisning til forbindelserne mellem ØKOFIN-Rådet og EIB's Styrelsesråd oplyse, om det agter at træffe foranstaltninger, der skal lette adgangen til EIB's afgørelser og gøre dem mere gennemskuelige, navnlig når disse afgørelser har stor indflydelse på en regions udvikling, og om det ikke mener, at EIB's virksomhed bør gøres mere effektiv gennem indførelse af finansielle forvaltnings- og regnskabsprocedurer, som sikrer fuld hensyntagen til miljøomkostningerne?

Siimes
Hr. formand, Gardaland-projektet godkendt af Styrelsesrådet i Den Europæiske Investeringsbank i december 1997 har allerede tidligere været fremlagt i Parlamentet ved Kommissionens mundtlige spørgerunde. I de rammer er begrundelser og fordele allerede detaljeret gennemgået. I denne forbindelse er der åbenbart grund til at sige, at miljøhensyn er en vigtig grundlæggende forudsætning ved alle projekter, som Den Europæiske Investeringsbank vurderer og udarbejder, for at projektet kan godkendes, som det også er sket ved Gardaland-projektet. Hvad så angår åbenheden i nævnte Gardaland-projekt, er det lige som ved andre dokumenter, som håndteres i Fællesskabets område, i denne sag væsentligst at huske, at EIB vitterlig er en bank. Derfor er dens dokumenter ikke offentlige på samme måde som dokumenter udarbejdet af Rådets lovgivningsforberedende organer. For at bevare den generelle pålidelighed kan EIB ikke udlevere offentligheden oplysninger om dokumenter og oplysninger, som den er i besiddelse af, for den dels vedkommende, der drejer sig om lånerne eller andre, som er med i udarbejdelse eller realisering af pågældende banks projekter, uden klart samtykke fra disse.
Der er også grund til at huske, at selvom ministrene, som medlemsstaterne har udnævnt som medlemmer af EIB's Styrelsesråd, normalt er de samme som ministrene, som deltager ved mødet i ØKOFIN-Rådet, har ØKOFIN-Rådet som sådan ikke beføjelse til at rådgive Den Europæiske Investeringsbank i dens udlånspolitik eller dertilhørende informationspolitik. Styrelsesrådet har den 26. marts 1997 godkendt reglerne for aktindsigt, som er offentliggjort den 9. august 1997 i De Europæiske Fællesskabers Tidende nr. C 243, side 13. Den Europæiske Investeringsbank gennemfører således offentlighed i forvaltning efter disse regler, selvom målet normalt bør være maksimering af principperne for informationsudveksling og transparens så vidt, som det er muligt uden at røbe forretningshemmeligheder. Hvis Fællesskabet til gengæld giver Den Europæiske Investeringsbank en garanti for Fællesskabets budget med henblik på visse låneforanstaltninger, f.eks. til udlån til projekter i tredjelande, har Rådet fastsat, at EIB herved skal give en årlig redegørelse om foranstaltninger, som er gennemført ved hjælp af lånene med EIB-garanti, både til Europa-Parlamentet og til Rådet.

Frassoni
Fru formand for Rådet, hvis det, De siger, er sandt, har vi været særligt uheldige, for selvom vi har bedt om disse miljømæssige vurderinger, har vi ikke fået noget svar, da vi har fået at vide, at der er tale om fortrolige oplysninger. Det er derfor tydeligt, at der er noget i det, De fortæller os, som ikke stemmer. Vi bad ikke om at få oplyst årsagerne til, at EIB har bevilget finansieringen, vi spurgte bare, hvilke generelle kriterier der lå til grund for denne, og på baggrund af hvilke vurderinger man har godkendt projektet - som i øvrigt vedrører et af de rigeste områder i Italien, der desuden har en fin miljøbalance - og bevilget finansieringen. De siger, at disse vurderinger er offentlige, men ifølge EIB er det ikke tilfældet. Der er således en lille uoverensstemmelse mellem Deres påstande og virkeligheden.

Siimes
Hr. formand, som Rådet i sit svar sagde, er Den Europæiske Investeringsbank en bank, og derfor kan den ikke fungere efter samme offentlighedsregler som de lovgivende institutioner i Den Europæiske Union. Beslutninger om lån indeholder mange informationer, som er forretningshemmeligheder, og som jeg i mit svar konstaterede, kan de kun oplyses til uvedkommende, hvis der foreligger et klart samtykke fra modparten. Hvad angår Den Europæiske Investeringsbank, er sagen vedrørende Gardaland-projektet allerede tidligere behandlet i Parlamentet ved Kommissionens mundtlige spørgetime, og der er efter de oplysninger, Rådet er i besiddelse af, fremlagt detaljerede begrundelser og fordele vedrørende projektet, og derfor tager jeg dem ikke op igen.

Formanden


William Francis Newton Dunn
Spørgsmål nr. 3 af (H-0673/99):
Om: Indførelse af gennemsigtighed i Ministerrådet Hvad er den seneste udvikling i den sag, som svenske journalister indbragte for Domstolen, om uoverensstemmelsen mellem den udemokratiske dokumenthemmelighed i Rådet og den offentlige indsigt i alle dokumenter, som påkræves i medfør af den fortrinlige 200 år gamle svenske lov om retten til oplysning?

Siimes
Hr. formand, domstolen ved den første retsinstans afviste ved dom af 17. juni 1998 i sag nr. 174/95 Rådets beslutning af 6. juli 1995, efter hvilken sagsøgeren ikke havde ret til at få udleveret visse dokumenter vedrørende Europol i medfør af Rådets afgørelse 93/731/EF om offentlig indsigt i alle Rådets dokumenter. Rådet omvurderede sin egen afgørelse på basis af denne dom og konstaterede i den nye afgørelse meddelt til sagsøgeren den 30. juli 1998, at det kan udlevere de pågældende dokumenter bortset fra ét. På grund af denne nye afgørelse blev der ikke rejst anklage mod Rådet, og sagen kan således betragtes som afsluttet. Ifølge traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, artikel 255, skal Rådet under proceduren med fælles beslutningstagning stadfæste generelle principper og begrænsninger med hensyn til offentlig indsigt i dokumenter sammen med Europa-Parlamentet med henblik på hensyntagen til offentlig eller privat fordel to år efter ikrafttrædelsen af Amsterdam-traktaten. Ifølge de oplysninger, der er til rådighed, har Kommissionen til hensigt at fremsætte et forslag til Rådet i januar 2000 i henhold til bestemmelsen i oprettelsestraktaten.

Newton Dunn
Jeg er sikker på, at formanden for Rådet har bemærket, at fem af de første 16 spørgsmål - det foregående spørgsmål fra Frassoni osv. alle handler om gennemsigtighed. Da vi repræsenterer offentligheden - Europas befolkning - håber jeg, at Rådet bemærker, at der er et ønske om gennemsigtighed i Rådet.
Mit spørgsmål lyder således: Er det sandt, at Rådets beslutning om, hvilke dokumenter der skal frigives til offentligheden, og hvilke der skal hemmeligholdes, træffes ved en flertalsafgørelse i et udvalg bestående af de 15 pressesekretærer fra de nationale repræsentationskontorer. De sidder der uden at være valgt og afgør, hvad der skal offentliggøres, og hvad der ikke skal offentliggøres. Kan det virkelig være sandt? Det er meget svært at tro.

Siimes
Hr. formand, jeg konstaterer bare her kort, at Rådets arbejdsgruppe kan repræsentere Rådet. Den er et legalt organ og tager selv sine beslutninger.

Sjöstedt
Den sag, der henvises til her, den såkaldte journalistsag, har stor principiel betydning. Et af hovedpunkterne i sagen er, hvorvidt et medlemsland, i dette tilfælde Sverige, har ret til at følge sin egen grundlov og offentliggøre EU-dokumenter. Jeg vil påpege, at Ministerrådet i sin anklage bestrider denne ret. Nu er forslaget til forordning efter artikel 255 på vej. Jeg har et udkast fra Kommissionen, som er meget bekymrende. Kommissionen vil anvende artikel 255 til at indskrænke netop de nationale myndigheders ret til at offentliggøre EU-dokumenter, som ikke er offentliggjort.
Mit spørgsmål til Rådet er: Mener Rådet, at man med artikel 255 som grundlag kan begrænse medlemsstaternes ret til at offentliggøre dokumenter i overensstemmelse med egen national lovgivning?

Siimes
) Hr. formand, som jeg i mit oprindelige svar konstaterede, har Kommissionen virkelig til hensigt at fremsætte sit forslag om dette til Rådet i januar 2000, og efter at forslaget er kommet tilbage fra Kommissionen, tager Rådet det under behandling og fastlægger sin egen holdning dertil. Fordi forslaget ikke findes endnu, er Rådets holdning heller ikke fastlagt.

Rübig
Hr. formand, det ville først og fremmest interessere mig, hvordan det egentlig ser ud med forholdet til Parlamentet. Ser De en mulighed for, at Parlamentet kan få indsigt i alle dokumenter vedrørende COREPER og Rådet på intranettet?

Siimes
Hr. formand, under det finske formandskab er der taget en beslutning om, at dagsordener til møder i COREPER skal være til rådighed, og dette er et skridt i den retning, som spørgeren ønsker.

Formanden


Manuel Medina Ortega
Spørgsmål nr. 4 af (H-0674/99):
Om: Kontrol med lufttrafikken i Europa Hvilke foranstaltninger agter Rådet at træffe for at afhjælpe den kaotiske situation, som hersker i forbindelse med de europæiske flyvekontroltjenester?
Vil Rådet foreslå, at der oprettes en fælles flyvekontroltjeneste for hele Europa?

Siimes
Hr. formand, Rådet er vel vidende om øgede forsinkelser i den europæiske luftfart. Dette blev debatteret i Rådet den 19. juli 1999, og det blev besluttet at fremkomme med en resolution. Rådet udtrykte sin bekymring med hensyn til de stadig voksende problemer vedrørende de forsinkede flyvninger og mente, at der er brug for foranstaltninger, så der kan findes en løsning på disse problemer og på den måde opfylde de europæiske borgeres krav om bedre service. Rådet anmodede Kommissionen om specielt at udarbejde en meddelelse om de seneste og igangværende foranstaltninger, som der gøres for at reducere forsinkelser i lufttrafikken og flaskehalse i Europa. Behandlingen af problemet fortsatte ved mødet i Rådet den 6. oktober 1999, og der blev besluttet, at ved det næste møde, som afholdes i december i Rådet, vil der blive ført en bred diskussion på baggrund af Kommissionen beretning, som netop nu er under udarbejdelse. Rådet anmodede medlemsstaterne om før dette med alle midler at tilstræbe, at de igangværende forhandlinger om at tilknytte Fællesskabet til EUROCONTROL, Den Europæiske Organisation for Luftfartssikkerhed, kan afsluttes på en positiv måde. EUROCONTROL har en essentiel koordineringsopgave i administrationen af den europæiske luftfart.
På mødet den 9. og 10. december 1999 førte Rådet en bred diskussion om Kommissionens meddelelse om administrationen af luftfarten kaldet Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om sammenhængende europæisk luftfart. I meddelelsen analyseres situationen med forsinkede flyvninger, og der foreslås gennemført nogle kortsigtede foranstaltninger, og der fremlægges tanker om, hvordan problemet kan behandles på langt sigt. Rådet noterede sig med tilfredshed Kommissionens forslag til kortsigtede foranstaltninger, som er et forsøg på at mildne den situation, de forsinkede flyvninger har medført i Europa. Sagen drøftes af EUROCONTROL og de europæiske ministre, som er ansvarlige for civil luftfart, på et møde den 28. januar. Desuden noterede Rådet Kommissionens løsningsmodel vedrørende en større strukturændring af lufttrafikken, der går ud på at skabe et sammenhængende europæisk luftrum, og samtidig noterede det med tilfredshed Kommissionens tanker om at etablere en højniveau arbejdsgruppe, som undersøger spørgsmål i relation til dette og fremlægger en redegørelse om den for Rådet i juni. Derudover anmodede Rådet repræsentanternes stående komité om at undersøge Kommissionens meddelelse og aftalte at vende tilbage til sagen ved næste møde.

Medina Ortega
Mange tak for Deres svar, fru formand for Rådet. Det er klart, at Rådet for indeværende overvejer dette spørgsmål, som bekymrer alle de europæiske borgere. Det, jeg har gjort som parlamentariker, er at stille Dem et spørgsmål, som svarer på mine vælgeres bekymringer.
Jeg kommer fra Spanien, som er et land, der afhænger meget af lufttrafikken, og i de sidste år har der i de spanske lufthavne, helt konkret i Barajas, Madrid og i Barcelona, været de største forsinkelser.
Ville det eventuelt være muligt for Rådet at tildele den nuværende spanske regering og lufthavnsmyndighederne en eller anden form for hastehjælp for at fjerne disse forfærdelige ulemper for vores borgere som følge af, at den spanske flyvekontroltjeneste fungerer så dårligt?

Siimes
Hr. formand, som jeg allerede tidligere sagde, har Rådet for sin del grebet ind over for problemet med forsinkelser i lufttrafikken og krævet, at Kommissionen skal agere med hensyn til sagen, og som jeg fortalte i mit svar, er tingene også her i løbet af efteråret skredet fremad. Flaskehalse og forsinkelser er i nogle dele af Europa større end i andre. Det er selvfølgelig meget beklageligt, og måske er den hurtigste måde at gribe ind i sagen på, at de nationale myndigheder redegør for, hvad der i det enkelte land kan gøres for at afklare situationen.

Formanden
Jeg håber, at de nationale myndigheder i Deres, hr. Medina, og mit fælles hjemland bemærker sig dette råd, som Rådet giver.

Casaca
Hr. formand, ja, der er rigtigt, at der i det centrale Europa er timelange forsinkelser; men i en fjernt beliggende region som Acorerne kan forsinkelserne dreje sig om dage og undertiden også om uger. Det er, fordi der er en betydelig mangel på midler til kontrol af lufttrafikken, på infrastruktur i lufthavne og på flyvepladser i en fjerntliggende region som Acorerne.
Jeg vil gerne spørge Rådet, der med rette er bekymret angående situationen i det centrale Europa, om det også gør sig nogle tanker om de bekymringsvækkende forhold i regioner som Den Autonome Region Acorerne, der i øjeblikket har mange alvorlige problemer, ikke mindst efter flyulykken forrige weekend.

Siimes
Hr. formand, det er sikkert rigtigt, at den slags problemer bliver tilspidset i fjerne, mindre regioner. Hvis jeg nu skal tilføje noget til de tidligere svar, så kan jeg sige, at én af grundene til forsinkelser af flyvninger selvfølgelig er, at i systemet i dag får et luftfartøj først lov til afgang, efter at dets adgang til destinationens lufthavn er sikret. Dette ærgrer naturligvis de mennesker, som sidder i flyet eller i lufthavnen og venter på tilladelse til flyets afgang, men på den anden side er denne metode mere miljøvenlig, end at flyene får lov til at lette til tiden, men ikke vil kunne lande, når de når frem.

Bowis
Hr. formand, jeg vil gerne stille formanden for Rådet et andet spørgsmål om flyvelederkontrol. Jeg er klar over, at hun måske ikke er orienteret herom, så hvis hun ikke kender svaret, vil hun måske være så venlig at sende mig et skriftligt svar, så vi kan offentliggøre det til vores kolleger.
Det handler om en forordning, der om kort tid vil give luftfartsselskabernes piloter på mellem 60 og 65 mulighed for at flyve med godstransport overalt i Europa med én undtagelse. Undtagelsen er Frankrig. På grund af omfanget af det franske luftrum betyder det, at piloter over 60 i realiteten vil være arbejdsløse. Vil formanden venligst fremlægge denne problemstilling for Rådet - specielt hendes franske kolleger - og vende tilbage med et skriftligt svar - medmindre hun er i stand til at svare i dag - om, hvorvidt der kan gøres noget for at sikre disse ældre piloters beskæftigelse.

Formanden
Hr. Bowis, vi er ikke sikre på, om dette er et tillægsspørgsmål. De har selv foreslået det. Der er jo altid mulighed for en interessant brevudveksling mellem Rådet og medlemmerne. Men jeg giver ordet til formanden for Rådet.

Siimes
Hr. formand, dette er nok et af de spørgsmål, som det er klogest at besvare skriftligt.

Formanden


Laura González Álvarez
Spørgsmål nr. 5 af (H-0678/99):
Om: Folkeafstemning om selvbestemmelse i Vestsahara Den marokkanske indenrigsminister, Driss Basri, bekræftede den 3. november 1999 i El Aaiún, at folkeafstemningen om selvbestemmelse i Vestsahara, som er fastsat til den 31. juli 2000 "vil blive udsat 2-3 år", fordi der er indgivet 71.420 klager over den foreløbige liste over stemmeberettigede, der udarbejdes af FN med henblik på denne folkeafstemning. FN har ikke anerkendt disse klagere som stemmeberettigede i den pågældende afstemning.
Hvad mener Rådet om de henholdende udtalelser fra den marokkanske indenrigsminister?
Agter Rådet at rette henvendelse til de marokkanske myndigheder for at få dem til at holde op med at lægge hindringer i vejen for folkeafstemningen?
Med hvilken holdning og hvilke politiske initiativer agter Rådet at bidrage til, at den af FN fastsatte dato for afholdelse af folkeafstemningen, den 31. juli 2000, kan overholdes?

Siimes
Hr. formand, Rådet vil ikke kommentere en udtalelse fra Marokkos tidligere indenrigsminister fremsat i hans eget navn. Med henblik på folkeafstemningen har Rådet dog lagt mærke til rapporten fra De Fornede Nationers Generalsekretær med en henvisning til en grundig overvejelse af følgerne af alle relaterede anliggender, også dem, som drejer sig om tidsplanen for folkeafstemningen. FN's Generalsekretær sagde desuden, at han giver en realistisk vurdering af kommende foranstaltninger i en rapport, som han sender til FN's Sikkerhedsråd i december. FN's Generalsekretær har givet instrukser til sin specialudsending om at fortsætte med forhandlinger med parterne. Hvad angår behandlingen af de 79.000 klager, kan FN's Generalsekretær ikke give nøjagtige oplysninger om tidsplan eller fremskaffelse af ekstra personale til at gennemføre behandlingen af klager. Dette har ingen indvirkning på forpligtelsen underskrevet af alle parter om at overholde FN's fredsplan for Vestsahara. Rådet har tilbudt sin hjælp til ambassadør Igleton, som er FN's Generalsekretærs specialudsending i Vestsahara, og Rådet er parat til at fremme fredelige løsninger baseret på en grundig vurdering af FN's næste rapport. Alle parter bør samarbejde i en atmosfære, som bygger på tillid, og afholde sig fra enhver foranstaltning, som kan bringe en sådan løsning af problemet i Vestsahara, der bygger på respekt for menneskerettighederne og demokratiet, i fare.

González Álvarez
Fru repræsentant for Rådet, vi har lyttet til Kofi Annans rapport om de seneste oplysninger om folkeafstemningen, og vi har deltaget i den 25. konference for europæisk støtte fra de ikkestatslige organisationer til befolkningen i Vestsahara, der blev afholdt for få uger siden på De Kanariske Øer.
Den grundlæggende beklagelse, man hørte dér, var, at Europa ikke involverer sig tilstrækkeligt i dette emne. Det er rigtigt, at vi støtter fredsplanen, og det er rigtigt, at vi sender breve osv., men Europa har et konkret ansvar, for Spanien, hvor jeg kommer fra, og andre lande er meget involveret i den nuværende situation i Sahara.
Vi har lyttet til Abdelaziz, som igen har forklaret os, hvor uholdbar situation er for befolkningen fra Sahara i Tinduf-lejrene. Det er en situation, hvor de gør sig store bestræbelser for at uddanne deres drenge og for at brødføde befolkningen, men som allerede har varet i mere end 20 år. Folkeafstemningen skulle have været afholdt i 1992. Det kan ikke være rigtigt, at man nu, på grund af et krav fra Marokko på baggrund af 79.000 klager, prøver at udsætte det yderligere to år. Man skal ikke give begge parter skylden. Befolkningen i Vestsahara skaber ikke problemer for folkeafstemningen. Det er Marokko, der skaber problemer for folkeafstemningen.
Vi beder om, at Europa skal involvere sig mere.

Siimes
Hr. formand, EU har ikke specielt taget del i behandling af sagen, men drøfter alligevel midler til at påvirke fredsprocessen i Vestsahara til fremskridt på en konstruktiv måde. Derudover har Rådet været i kontakt med ambassadør Igleton for at diskutere EU's deltagelse i forberedelserne til folkeafstemningen og organiseringen af folkeafstemningen. Ambassadør Igleton har selv anmodet om den form for deltagelse, og han har også appelleret til regeringerne i EU's medlemsstater om, at disse vil sende deres repræsentanter til området. Ved et møde med formandsstaten den 14. september bad ambassadør Igleton EU om at formidle et budskab til Marokko og Algeriet om, at det internationale fællesskab stræber efter balance i Maghreb-regionen samt at forklare, at det er svært at yde økonomisk støtte uden en sådan balance. Derudover fremkom formandsstaten med en erklæring den 21. juni 1999, og der blev gentaget, at EU støtter FN's fredsplan og foranstaltninger, som har tilknytning til disse.

Formanden
Mange tak, fru Siimes.

Formanden


Alexandros Alavanos, overtaget af hr. Papayannakis
Spørgsmål nr. 6 af (H-0679/99):
Om: Gennemførelse af en afgørelse fra Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol imod Tyrkiet I sidste måned anklagede De Faste Repræsentanter under Europarådet i en beslutning Tyrkiet, fordi det ikke retter sig efter Menneskerettighedsdomstolens afgørelse i sagen om Titina Loizidou, idet det misligholder sin elementære, traktatmæssige forpligtelse, som er indeholdt i artikel 46 i den europæiske menneskerettighedskonvention, hvori det udtrykkeligt er fastlagt, at Domstolens afgørelser skal gennemføres. Den hårdeste sanktion, der kan iværksættes imod en stat, der har underskrevet konventionen og nægter at rette sig efter Domstolens afgørelser, er udsættelse eller indstilling af denne stats deltagelse i Europarådets organer.
Indtil i dag har de tyrkiske højtstående embedsmænd udtrykkeligt erklæret, at de ikke vil gennemføre Menneskerettighedsdomstolens afgørelse. Der kan således blive tale om, at EU-medlemsstaterne dels ekskluderer Tyrkiet af Europarådet og dels tager landets kandidatur som ansøgerland til EU op til fornyet drøftelse. Har Rådet gjort sig overvejelser i den retning? Vil Rådet inden et hvilket som helst andet forslag om godkendelse af Tyrkiets status som ansøgerland kræve, at Tyrkiet udtrykkeligt forpligter sig til at gennemføre Menneskerettighedsdomstolens afgørelse i Loizidou-sagen?

Siimes
Hr. formand, Rådet følger naturligvis nøje menneskerettighedssituationen i Tyrkiet. Skønt Rådet ikke vil blande sig i aktiviteter, som sorterer under en anden international organisation, følger den nøje, om Tyrkiet overholder afgørelserne fra Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol. Rådet er godt klar over, at i tilfældet Titina Loizidou mente Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, at Tyrkiet krænkede den europæiske menneskerettighedskonvention, da det gjorde sig skyldig i fratagelse af ejendomsret i det nordlige Cypern, og dømte Tyrkiet til at betale erstatninger. Rådet er også klar over, at Tyrkiets frist til gennemførelse af beslutningen udløb allerede i oktober 1998, og at Tyrkiet endnu ikke har betalt de fastlagte erstatninger. Rådet understreger, at alle EU's medlemsstater stemmer for en midlertidig resolution om sagen, som er godkendt af Europarådets Ministerkomité den 6. oktober 1999, og hvori det blev konstateret, at betalingsbetingelserne foreslået af den tyrkiske regering ikke kan betragtes som værende i overensstemmelse med domstolsbeslutningens forpligtelser, og Tyrkiet blev kraftigt anmodet om at ændre sin holdning. Teksten i den midlertidige resolution henviser ikke på nogen måde til de langsigtede påvirkninger, som det ærede parlamentsmedlem nævner i sit spørgsmål, punkt 2.

Papayannakis
Fru formand for Rådet, jeg vil gerne takke mange gange for Deres svar. Problemet er netop lige præcis det: Man har intet sagt om, hvad der vil ske, hvis Tyrkiet ikke retter sig efter sin forpligtelse til at give erstatning til fru Loizidou. Men spørgsmålet, som jeg stillede til Dem - til Dem i Rådet - er følgende: Hvorledes har De, som Råd betragtet, til hensigt at reagere politisk på denne opførsel? For Tyrkiet har flere gange givet udtryk for, at det ikke vil rette sig efter afgørelsen. Eftersom vi nu indleder et nyt forhold til Tyrkiet, burde man måske så ikke inden for dette forhold stille spørgsmålet - og det mener jeg, at vi bør gøre - om respekt for Menneskerettighedsdomstolens afgørelse?

Siimes
Hr. formand, som jeg sagde, er Rådet ikke villig til direkte at involvere sig i andre internationale organers aktiviteter, men Rådet følger naturligvis udviklingen i denne sag efterhånden, som den skrider fremad, og så kan eventuelle følger overvejes. Situationen i sagen i dag beskrev jeg tidligere i mit svar.

Formanden


Mihail Papayannakis
Spørgsmål nr. 7 af (H-0685/99):
Om: Humanitær bistand til Serbien Har Rådet til hensigt at tage initiativ til, at der sendes humanitær bistand til den serbiske befolkning, nu da vinteren står for døren, navnlig fordi opretholdelsen af embargoen, som koordinatoren for stabilitetspagten, Bodo Hombach, også har udtrykt forbehold over for, i langt højere grad skader den serbiske befolkning end Milosovic-regimet?

Siimes
Hr. formand, jeg vil for klarheds skyld først nævne, at humanitær hjælp til Serbiens befolkning leveres gennem Europa-Kommissionens ECHO-program. Alene i 1999 er der til projekter vedrørende humanitær hjælp til Serbien reserveret 62 millioner euro. Desuden drøftes i ECHO i øjeblikket en støttebevilling på 20 millioner euro bl.a. til opvarmning af specielle institutioner som børnehjem og alderdomshjem. Desuden har Rådet besluttet at levere olie til opvarmning til vinter gennem programmet Energi til demokrati. Prøveprojektet omfatter de serbiske byer Nis og Pirot, der som de første har modtaget olieleverancer. Desuden har Rådet meddelt, at det er parat til at overveje at tage flere byer med i initiativet.

Papayannakis
Fru formand for Rådet, undskyld mig! Jeg talte om humanitær bistand, og De svarede med nogle planer, som især har politisk karakter, såsom det berømte program - det sidste De nævnte - i visse byer, og som er et, undskyld mig, typisk politisk program. Jeg har ikke stor viden og bevidsthed om religiøse sager, men jeg skulle da tro, at humanitære programmer ikke henvender sig til venner, men til dem, der lider nød, hvad enten det er venner eller fjender, på et humanitært plan. Politisk set har jeg ikke nogen speciel sympati for Milosevic's styre - tværtimod - men jeg kan ikke forstå, hvad der sker med den humanitære bistand til det serbiske folk, hvis yderste konsekvens naturligvis ville være ophævelse af embargoen. Det svarede De ikke på, fru rådsformand, og jeg beder Dem være mere specifik.

Siimes
Hr. formand, Den Europæiske Union har ydet eller yder i løbet af i år humanitær hjælp til forskellige projekter for i alt 62 millioner euro til Serbien. Det drejer sig altså om hjælp, der når frem. Derudover planlægges der gennem ECHO-programmet en støtte på 20 millioner euro til specialinstitutioner, det vil sige til opvarmningen af børnehjem og alderdomshjem, altså til de mennesker, der er allerdårligst stillet.

Korakas
Hr. formand, fru formand for Rådet, alle os, der er til stede her i Salen, må konstatere, at vi er vidner til en enestående pression mod det jugoslaviske folk, især det serbiske folk. Nærmere bestemt efter at dette folk i 78 dage har været udsat for NATO's ubønhørlige bombardementer med aktiv deltagelse af EU, er det i dag under foregivende af at ville demokratisere Forbundsrepublikken Jugoslavien ude for en umenneskelig pression: Nemlig at den lovlige regering skal fjernes, for at brændstofembargoen kan blive ophævet og for at få udbetalt de bevillinger, som er givet til genopretningen af alt det, som NATO's og EU's bombardementer ødelagde. Det anser vi for en virkelig folkemordspolitik. Spørgsmålet er ikke, om man vil give et par ton olie til børnehjem og alderdomshjem, men om man vil give de nødvendige bevillinger til Jugoslavien, til landets lovligt valgte regering - lad os dog nu respektere international ret - og ikke kun udvalgte områder, så skaderne kan blive genoprettet, og denne folkemordspolitik mod det serbiske folk kan få en ende.

Formanden
Mange tak, hr. Korakas. Jeg ved ikke, om De har stillet et konkret spørgsmål.

Korakas
Hr. formand, jeg spørger, om man vil bevilge de midler, der er nødvendige til genopbygningen af alt det, der er blevet ødelagt, og om man vil ophæve embargoen, og om man vil give pengene til den jugoslaviske regering, den lovligt valgte jugoslaviske regering, med udenlandske observatører osv.

Formanden
Nu er spørgsmålet konkretiseret: Det drejer sig om, hvorvidt pengene kommer, og om man kan hæve embargoen. Jeg giver ordet til formanden for Rådet.

Siimes
Hr. formand, jeg nævnte tidligere, at der anvendes penge til humanitær hjælp. Det er ikke det samme som egentlige genopbygningsbidrag. Derudover støtter Rådet demokratiske kræfter i hele området og konstaterer, at områdets nuværende regering ikke er valgt ad demokratisk vej. Undersøgelsen af embargosagen er stadig ikke afsluttet. Det er endnu ikke klart, hvad der i fremtiden vil blive gjort med hensyn til dette.

Formanden


Elly Plooij-van Gorsel
Spørgsmål nr. 8 af (H-0694/99):
Om: Overlapninger mellem Europa­Parlamentets plenarmøder og Rådets møder Af de 41 møder i Rådet, som var eller er fastlagt for perioden september-december 1999, er der 18, som finder sted på tidspunkter, hvor Europa-Parlamentet holder sine plenarmøder i Strasbourg eller Bruxelles. Navnlig vigtige møder i Rådet (det indre marked, ØKOFIN, almindelige anliggender og JUBI) finder temmelig ofte sted under mødeperioderne.
Deler Rådet den opfattelse, at disse overlapninger af møder er uhensigtsmæssige, eftersom Kommissionen bør være til stede ved både Rådets og Parlamentets møder?
Er Rådet bekendt med, at oplysningen i pressen om resultaterne fra plenarmøderne lider under disse overlapninger, da journalisterne kun kan være et sted ad gangen (og oftest prioriterer Rådets møder i Bruxelles)?
Deler Rådet den opfattelse, at det ville gavne det billede, der dannes af Europa i almindelighed og af Europa-Parlamentet i særdeleshed, hvis institutionerne tog gensidigt hensyn til de andre parters mødekalendre?
Agter Rådet fremover at tage mere hensyn til mødeperioderne i Strasbourg, navnlig fordi det er Rådet, der tvinger Parlamentet til at holde sine møder netop der.

Siimes
Hr. formand, ifølge Rådets forretningsorden, artikel 1, punkt 2, hører det til rådsformandens pligter syv måneder før påbegyndelsen af den pågældende mandatperiode at meddele datoerne for Rådets planlagte møder i mandatperioden. Problemet, som skyldes situationen, der blev fremlagt af det ærede parlamentsmedlem, kan henføres til medlemsstaterne, som følger hinanden som formænd for Rådet. Jeg præciserer så meget, at spillerummet for formandskabet normalt er meget begrænset, når der tages hensyn til, at der i Rådet samles 15 ministre, som alle har en meget travl tidsplan. Desuden kan Rådets arbejdseffektivitet lide stor skade, hvis der ikke bliver afholdt rådsmøder i en uge pr. måned, og mødekoncentrationen i de resterende uger derfor er større.

Plooij-van Gorsel
Hr. formand, jeg kan sige Dem, at dette svar er fuldstændigt utilfredsstillende, for det gælder for mig ikke om at henvende mig til formandskabet. Det gælder for mig om at henvende mig til Rådet. Det nuværende formandskab er nu engang personificeringen af Rådet. Det er også et spørgsmål til Rådet, og det drejer sig om, at der nu meget ofte er møder, som finder sted, når vi er i Strasbourg, og at pressen ikke kan komme til Strasbourg. Jeg tror, at Rådet da også må indse, at det er af stor betydning, hvor stor opbakning der er hos borgerne til Den Europæiske Union. Det har også Finland som en af de 15 medlemsstater med at gøre. Jeg synes altså ikke, at dette er et svar på mit spørgsmål, og jeg håber, at dette engang kan drøftes i en bredere sammenhæng i Rådet.
Hr. formand, dette bekræfter også endnu en gang, at det er vanvittigt, at vi til stadighed forvises til Strasbourg af samme Råd. For hvis det ikke var tilfældet, ville dette problem slet ikke eksistere. Jeg vil gerne anmode den finske formand om hos hendes kolleger i Rådet og hos alle 15 medlemsstater at bringe på bane, om dette for fremtiden kan tages i betragtning.

Siimes
Hr. formand, det er selvfølgelig rigtigt, at formanden repræsenterer Rådet, og at organiseringen af Rådets møder navnlig er Rådets anliggende. I praksis går det alligevel sådan, at hver formandsstat udarbejder en tidsplan for formandskabsperioden. Jeg forstår godt, at Parlamentets arbejde her i Strasbourg er meget vigtigt, og at det er ønskeligt, at overlapning af møder undgås. Fordi der er mange råd med hver 15 medlemmer, der alle skal være til stede, og der er mange sager, er det næsten umuligt, at nogle uger ikke bruges, når rådene nu også har nok at gøre med arbejde og travlhed. Det er dog klart, at man i Rådet tager organiseringen af tidsplanen for møder meget alvorligt. Finland, som snart må sige farvel til opgaven som formandsstat, vil gerne bringe det budskab videre, at overlapning så vidt som muligt altid skal undgås. Det er desværre ikke altid muligt.

Formanden
Mange tak, fru Siimes.

Formanden


Miguel Angel Martínez Martínez
Spørgsmål nr. 9 af (H-0697/99):
Om: 50-årsdagen for Genève-konventionerne Inden for rammerne af 50-årsdagen for Genève-konventionerne og på baggrund af de væbnede konflikter, der har fundet sted i verden i de senere år, især på det europæiske kontinent, hvilke tanker gør Rådet sig da med hensyn til gennemførelsen af de internationale menneskerettighedsbestemmelser, som er indeholdt i disse to Genève-konventioner?

Siimes
Hr. formand, da 50-årsdagen for de fire Genéve-konventioner blev fejret i august 1999, var det for EU en stadfæstning af dens forpligtelser til at fremme de internationale humanitære rettigheder ved alle væbnede konflikter. I denne forbindelse forsikrede formandsstaten, at Den Europæiske Union mener, at overholdelse af de fire Genève-konventioner og de to protokoller, som er de grundlæggende konventioner for de internationale humanitære rettigheder, er vigtig. Den Europæiske Union har opfordret stater, som endnu ikke har tilsluttet sig Genève-konventionerne og andre aftaler inden for det humanitære område, til at underskrive de aftaler. EU har også om nødvendigt på tomandshånd sagt til stater, som har været parter i en konflikt, at konventionernes bestemmelser fuldt ud skal respekteres.
Ved den 27. internationale konference afholdt af Røde Kors og Røde Halvmåne den 30. oktober-16. november 1999 afgav EU for første gang en offentlig erklæring, hvori den understregede, at de seneste og igangværende konflikter har vist, at krigen i højere og højere grad rammer civile, specielt kvinder og børn, eller at disse ligefrem er blevet brugt som midler i krigen. Den Europæiske Union konstaterede, at den var bekymret over situationens alvor, og at den synes, at det er beklageligt med de gentagne internationale krænkelser af humanitære rettigheder. I den forbindelse forholdt EU sig desuden positivt til den for nylig udkomne rapport om beskyttelse af civile under væbnede konflikter udarbejdet af FN's Generalsekretær. De mange essentielle indstillinger fra FN's Generalsekretær skal granskes hurtigt, og de udgør et godt fundament for Sikkerhedsrådets aktive engagement i sagen.
For at effektivisere gennemførelsen af de internationale humanitære rettigheder afgav EU en fælles forsikring vedrørende håndvåben og lette våben samt landminer. Desuden meddelte Rådet for nylig ved mødet den 11. november 1999, at det er bekymret over fortsættelsen af krigshandlingerne i det nordlige Kaukasus. I denne forbindelse fordømte Den Europæiske Union al uforholdsmæssig og meningsløs magtanvendelse i Tjetjenien, hvilket har forvoldt civilbefolkningen svære lidelser. Rådet mindede også alle konfliktens parter om nødvendigheden af overholdelse af de internationale humanitære rettigheder. Derudover anmodede Rådet specielt Ruslands regering om at undgå civile ofre og at sikre, at den internationale humanitære hjælp uden hindringer kan komme frem, også til den stadig voksende skare af personer, som har måttet forlade deres hjemegn Ingustjetien. Genève-konventionerne har i sig selv en forebyggende virkning, og de, som eventuelt overtræder den humanitære lovgivning, er endnu mere klar over, at det ikke mere er en selvfølge at forblive ustraffet. EU har flere gange konstateret, at praksissen med at lade folk gå ustraffet ikke kan accepteres. Hvis de internationale systemer ikke er tilstrækkelig effektive, har det internationale fællesskab i sidste ende ansvaret for, at retfærdigheden sker fyldest.
Rettergange over overtrædelser af konventionerne om de internationale humanitære rettigheder er således et meget vigtigt middel til at fremme overholdelsen af konventionerne. De internationale domstole, som fører sager vedrørende det tidligere Jugoslavien og Rwanda, har fremhævet betydningen af Genève-konventionerne ved at øge troværdigheden af begreber som ansvar for krigsforbrydelser og det personlige ansvar. I denne forbindelse har Den Europæiske Union forholdt sig positivt til godkendelsen af det grundlæggende reglement for den internationale domstol. Det har ingen forbindelse med den snarlige ikrafttrædelse af Rom-konventionen samt realiseringen af en effektiv og troværdig international kriminaldomstol.
EU vil gerne have, at det vigtigste mål i det internationale fællesskab skal være at få den stadig voksende kløft, som der hersker mellem de internationale normer og overholdelsen af dem, til helt at forsvinde. Den Europæiske Union er fast besluttet på at sætte dette særlige aspekt af de humanitære spørgsmål på dagsordenen i internationale fora. Ved FN's 54. Generalsamling krævede formandsstaten, at det internationale fællesskab skal finde de rigtige løsninger og svar på de nye og uventede udfordringer på det humanitære område.

Martínez Martínez
Hr. formand, i mandags forsøgte vi på Den Socialdemokratiske Gruppes vegne at få et punkt tilføjet på dagsordenen for dagens plenarmøde vedrørende et beslutningsforslag, der skulle fremhæve 50-årsdagen for Genève-konventionerne, som klart og tydeligt skulle vise Europa-Parlamentets forpligtelse over for de internationale menneskerettighedsbestemmelser, og som skulle give udtryk for vores støtte til Den Internationale Røde Kors Komité.
På grund af uoverensstemmelser blandt Parlamentets grupper - vi tror, det snarere skyldtes formaliteter end uenighed om forslagets indhold - blev punktet ikke medtaget på dagsordenen for forhandlingen, men ved kommende plenarmøder vil vi insistere på, hvor vigtigt emnet er, hvilket repræsentanten for Rådet også fremhævede i sit svar.
Faktisk er de grundlæggende principper for de internationale menneskerettighedsbestemmelser, som Gèneve-konventionerne indeholder, nogle værdier, som skal danne grundlag for den europæiske opbygning, og som institutionerne skal fremme. Under alle omstændigheder bør Den Europæiske Union repræsentere freden og de internationale menneskerettighedsbestemmelser og følge Den Internationale Røde Kors Komité i sin mission som garant for disse rettigheder. Den Europæiske Union bør endvidere mobilisere så meget hjælp som muligt for at lette ofrenes lidelser, og endelig bør vi bidrage til at opdrage vores borgere til at efterstræbe freden.
På baggrund heraf, og i forbindelse med 50-årsdagen for Genève-konventionerne, hvor vi alle bør forpligte os - Parlamentet, Kommissionen og Rådet - til at fremme kendskabet til de internationale menneskerettighedsbestemmelser og støtte de organisationer, som har til ansvar at forsvare disse rettigheder, vil jeg gerne spørge Rådet, om det har påtænkt noget konkret initiativ for at sprede de internationale menneskerettighedsbestemmelser blandt Unionens borgere?

Formanden
Mange tak, hr. Martínez. Nu håber jeg ikke, der er flere bemærkninger til forretningsordenen, for til sidst kom der et spørgsmål efter en principerklæring. Men hvis hr. Dupuis har en bemærkning til forretningsordenen, er han i sin gode ret til at fremføre den.

Dupuis
Hr. formand, jeg vil blot spørge, om der er tale om et reelt spørgsmål eller blot en spøgefuld bemærkning?

Formanden
Nej, i sidste ende blev det overraskende til et spørgsmål. Men i begyndelsen vidste jeg ikke, om det var et spørgsmål eller ej. Og det var faktisk et spørgsmål. Men først var der en forklaring til spørgsmålet i form af en erklæring. Der blev stillet et spørgsmål, som formanden for Rådet kan besvare. Muligvis har formanden mest hørt erklæringen. Jeg vil bede Dem gentage spørgsmålet, for det var så kort, at det gik lidt upåagtet hen.

Martínez Martínez
Jeg ved ikke, om hr. Dupuis er en parlamentariker eller en falsk parlamentariker, men jeg vil gerne sige, at jeg afsluttede med at stille et klart spørgsmål. Jeg spurgte, om Rådet havde taget et konkret initiativ til at sprede de internationale menneskerettighedsbestemmelser. Det var mit spørgsmål, og jeg retfærdiggjorde det med de grunde, som jeg fandt passende. Som sagt ved jeg ikke, om andre er parlamentarikere eller falske parlamentarikere, men mit spørgsmål var ikke et falsk spørgsmål.

Formanden
Vi er alle sande parlamentarikere, hr. Martínez og hr. Dupuis, men man bruger disse parlamentariske spidsfindigheder, og det er normalt.
Fru formand, der er et konkret og klart spørgsmål, som De kan besvare.

Siimes
Hr. formand, EU mener jo, at denne kløft, som hersker mellem eksisterende normer og overholdelse af dem, i fremtiden skal forsvinde. Én konkret gerning i den retning var, at formandsstaten ved den 54. Generalforsamling i FN krævede, at det internationale fællesskab virkelig vil stræbe efter at finde rigtige løsninger og svar på disse nye, uventede udfordringer på de humanitære rettigheders område, og EU har til hensigt at fremlægge dette spørgsmål i forskellige internationale sammenhænge.

Formanden


John Bowis
Spørgsmål nr. 10 af (H-0699/99):
Om: Transport af levende dyr Kan Rådet tilslutte sig en grænse for den samlede transporttid for levende dyr på maksimalt otte timer?

Siimes
Hr. formand, Rådet vil minde det ærede parlamentsmedlem om, at Rådet har fastsat et direktiv 91/628/EØF om beskyttelse af dyr under transport, sådan som det lyder efter ændring med direktiv 95/29/EF, som allerede omfatter fastsættelsen af regler for dyretransporter i EU-området, inklusive maksimale tidsgrænser tilpasset til forskellige dyrearter. Derudover opfordrer medlemsstaterne Kommissionen til at indgive et forslag til direktiv, hvorved transporten af dyr begrænses til højst otte timer.

Bowis
Hr. formand, ministeren har givet det rigtige svar. Problemet er, at anden del af svaret skulle være en forsikring fra hendes side om, at det implementeres. Er hun enig i, at et civiliseret samfund bl.a. kendetegnes ved en human behandling af dyrene? I Europa er der stadig den dag i dag dyr, der lider og dør under transport på grund af umenneskelige transportbetingelser. Alt for mange dyr transporteres under trange forhold uden tilstrækkelig føde og vand og uden mulighed for at vende sig, bevæge sig og motionere under transporten. Som hun ganske rigtigt siger, bør otte timer være den øvre grænse for den samlede transporttid for levende dyr. Det bør være grænsen i henhold til direktiverne. Det er ikke praksis. Jeg vil gerne bede formanden for Rådet om at tale med Rådet og Kommissionen og forklare mig, hvorfor dette princip ikke håndhæves. Dyr lider, og derfor er Europa ikke et civiliseret samfund i den henseende.

Siimes
Hr. formand, at henvise til Kommissionen vedrørende denne sag er godt begrundet, for i medfør af EU's oprettelsestraktat og regler og bestemmelser fastsat på baggrund af den er det navnlig Kommissionens opgave at overvåge, at Fællesskabets lovgivning håndhæves upåklageligt. I denne egenskab skal Kommissionen også fremkomme med forslag, som den anser som værende nyttige, så eventuelle skævheder kan rettes op. Rådet er for sin egen del parat til at være specielt opmærksom på eventuelle forslag fra Kommissionen, som vedrører det område, som det ærede parlamentsmedlem nævnte. Hvis det ærede parlamentsmedlem vil have mere at vide om de reelle forhold ved disse dyretransporter eller gøre Kommissionen bekendt med disse, vil det måske være godt, at han fremlægger spørgsmålet direkte for Kommissionen, da det netop er Kommissionens opgave at overvåge overholdelsen af de eksisterende direktivers bestemmelser og gribe ind, hvis de ikke bliver overholdt.

Formanden


Ioannis Souladakis
Spørgsmål nr. 11 af (H-0703/99):
Om: EU's foranstaltninger til bekæmpelse af ulovlig handel med nukleart, biologisk og kemisk materiale Trods det alle tegn tyder på, at der foretages ulovlig handel med materiale, der kan anvendes til at producere nukleare, kemiske og biologiske våben, træffes der ikke effektive foranstaltninger til bekæmpelse af problemet. De utallige debatter om spørgsmålet og aftalerne om kontrol med nukleart, biologisk og kemisk materiale har vist sig at være utilstrækkelige. Der tales og skrives meget om, at disse bander navnlig har hjemsted i Ukraine, Tjekkiet og Rusland, og at Istanbul og Budapest er de vigtigste centre for ulovlig handel. En stor del af transporten foretages gennem Balkan og i mange tilfælde gennem Kosovo. Hvorledes forholder Rådet sig til dette alvorlige problem, og hvorledes forholder det sig over for de lande, på hvis territorium denne farlige ulovlige handel foretages? Er der tegn, der tyder på, at visse af disse lande, der oven i købet tilstræber tiltrædelse af eller associering med EU, forsøger at tilsløre disse farlige handlinger?

Siimes
Hr. formand, forebyggelse og bekæmpelse af ulovlig handel med materialer, som kan anvendes til at producere nukleare, bakteriologiske og kemiske våben, er det mål, der med toldsamarbejdet samt det retslige samarbejde og politisamarbejdet ved kriminalsager sigtes efter både direkte og gennem Europol. Da det nævnte problem er internationalt og overskrider unionsgrænser, er der også vedtaget visse internationale bestemmelser i sagen.
Rådet tog i 1996 en beslutning om EU-medlemsstaternes deltagelse i det strategiske arbejde planlagt af den globale overenskomst om told for balkanruten for at gøre det internationale samarbejde hurtigere og for at udvikle bekæmpelsen af ulovlig handel specielt i Balkanområdet. En fælles operation kaldet Roadrunner blev gennemført i 1998, og en lignende operation for balkanruten er planlagt til at blive gennemført i 2000. Derudover udfører EU's toldstyrelse fælles operationer hvert år med henblik på at bekæmpe den ulovlige handel. Tredjelande, specielt Central- og Østeuropæiske lande, indkaldes om nødvendigt til deltagelse i operationerne. Desuden har Rådet aftalt det fælles politiarbejde, som sigter efter bekæmpelse af international kriminalitet, og ved hjælp af hvilket, de ruter, som de kriminelle anvender, kan dækkes mere omfattende. Én af disse foranstaltninger er et ruteovervågningsprojekt til bekæmpelse af våbenhandel.
For at opnå mere præcise mål for overvågning arbejder medlemsstaterne i Den Europæiske Union for at effektivisere metoder til risikovurdering og forebyggende kommunikation. Vi er overbevidst om, at en mere effektiv anvendelse af computersystemer for hurigt at kunne sprede oplysninger vil medvirke til genkendelsen af risikofyldte forsendelser, de handlende samt oprindelses- og destinationslande. EU-medlemsstaterne har bundet sig til at overholde en effektiv våbennedrustningspolitik og deltage i foranstaltninger, der kræves af eksportens overvågningssystem. Dette omfatter arbejde i grupper for det nukleare områdes eksportlande som Zanger-komité, Australien-gruppe og Wassenaar-ordning.

Souladakis
Jeg takker for svaret. Jeg har stillet dette spørgsmål både til Dem, men også til Kommissionen, ene og alene for at vi alle kan blive bevidste om et emne, der indtil videre er blevet behandlet, som om det var et spørgsmål om kriminalitet eller et spørgsmål om international terrorvirksomhed. Derfor vil jeg gerne påpege, at for flere dage siden, da man tog den politiske beslutning i Helsinki om udvidelsen af den Europæiske Union, blev rigtigt nok de 15 EU-landes politiske kriterier medtaget, København-kriterierne, men vi må huske på, at de nye ansøgerlande har problemer, som de 15 lande ikke tidligere har haft. Når spørgsmålet også omfattede punktet om, hvordan EU forholder sig til ansøgerlandene, når der foregår transport af sådanne stoffer i dem, eller når disse farlige handlinger tilsløres, var det netop for at høre, hvilken politik eller hvilke politiske forpligtelser der kræves, for at deres tiltrædelsesproces kan udvikle sig videre. Det er det politiske spørgsmål ud over alle de andre, som har forbindelse med den menneskelige ressource, som har kendskab til tilsvarende spørgsmål, og som er forblevet arbejdsløs, som har forbindelse med laboratorierne i Sovjetunionen og visse andre spørgsmål.
Mit spørgsmål går på dette politiske aspekt, og det er grunden til, at jeg stillede det.

Siimes
) Hr. formand, problemet i slutningen af den ærede spørgers spørgsmål var, at tidligere soldater ofte går arbejdsløse både i ansøgerlande og tredjelande nær EU. Dette problem har EU delvis bestræbt at bidrage til løsning af med egne programmer ved navnlig at støtte modellerne for alternativ beskæftigelse for de personer. Hvad angår smugling og ansøgerlandene, er det sådan som jeg tidligere sagde i mit svar, at allerede nu udfører EU's toldstyrelse fælles operationer for at bekæmpe den ulovlige handel, og tredjelande er også om nødvendigt blevet indkaldt til at deltage i operationerne. Både gennem disse operationer og i almindelighed under processen, som fører til medlemskab, skal både samarbejde og fælles handleevne intensiveres også på de områder, som tilhører EU's arbejdsområde.

Formanden


Piia-Noora Kauppi
Spørgsmål nr. 12 af (H-0706/99):
Om: EF-Domstolens praksis for åbenhed De seneste begivenheder i EU har vist, at der bør være åbenhed omkring beslutningstagningen i EU. Den Europæiske Unions institutioner har imidlertid bestræbt sig på at indføre en praksis med åbenhed i beslutningstagningen. EF-Domstolens praksis er dog i modstrid med den praksis, der findes hos mange af medlemslandenes retsinstanser. Resultaterne fra eventuelle afstemninger registreres ikke, og dommerne fremsætter ikke synspunkter, der afviger fra dommene.
Vil Rådet arbejde for, at der i forbindelse med reformen af EF-Domstolens arbejdsmetoder også sørges for, at EF-Domstolen indfører et mere åbent offentlighedsprincip i beslutningstagningen? Vil Rådet arbejde for, at resultaterne fra eventuelle afstemninger offentliggøres, og at dommerne kan fremsætte synspunkter, der afviger fra dommene?

Siimes
Hr. formand, i medfør af EF's grundlæggende bestemmelser, artikel 321, EURATOM's grundlæggende bestemmelser, artikel 33, og Det Europæiske Kul- og Stålfællesskabs grundlæggende bestemmelser, artikel 29, er Fællesskabernes forhandlinger hemmelige og forbliver hemmelige. I den nuværende praksis anvender Fællesskabernes domstol udelukkende disse bestemmelser. I medfør af traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, artikel 245, og traktaten om oprettelse af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab, artikel 45, og traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskab, artikel 160, kan Rådet kun ændre bestemmelserne om hemmeligholdelse efter domstolens anmodning.
Den tanke, som det ærede parlamentsmedlem fremlagde, er naturligvis én af måderne at takle en teoretisk drøftelse på, hvordan det kan være muligt at løse offentlighed i forhandlingen for et organ, som har den dømmende magt. Men som det ærede parlamentsmedlem helt rigtigt bemærker, her er ikke tale om en praksis, som efterfølges i alle medlemsstaters interne systemer. Løsningsmodellen, som det ærede parlamentsmedlem anbefaler, har både sine fordele og ulemper lige som den løsning, som efterleves i henhold til de eksisterende bestemmelser ved Fællesskabets domstole. Det kan dog tænkes, at ved en sart ligevægt, som man på dette område skal stræbe efter, bliver der taget adækvat hensyn til de forskellige principper, som i dette tilfælde skal overholdes.

Kauppi
Hr. formand, vedrørende Bowis' spørgsmål kan jeg konstatere, at ud over dyrene lider også medlemmerne af Parlamentet i denne sal, når tidsplanerne ændres, og ventetiden indimellem er ganske kedelig. Men tak til Rådets repræsentant for, at De også svarede på dette spørgsmål.
EF-Domstolen anvender magt på en betydningsfuld måde. For at borgerne kan have en reel mulighed for at kontrollere, om lovanvendelsen ved Domstolen opfylder alle uafhængigheds- og objektivitetskriterier, som traditionelt gælder for en retsinstans, skal lovanvendelsen ske åbent. Tak for, at også Rådets formand er enig med mig i dette spørgsmål. Men hvilken betydning vil I tillægge dommenes begrundelser og det, at specielt i tilfælde, som vækker opsigt, forbliver EF-Domstolens dommeres synspunkter og fortolkningsudgangspunkter i situationen i dag for evigt ukendte? Var der ikke grund til også at tage denne kommende status for Det Europæiske Fællesskabers domstol med som et emne på regeringskonferencens dagsorden, hvorved det også var muligt at ændre disse punkter i den grundlæggende traktat, hvad det angår?

Siimes
Hr. formand, jeg starter fra den sidste ende af spørgsmålet. Hvad regeringskonferencens dagsorden angår, så er det en sag, som stadig er levende, og det er selvfølgelig muligt, at man på dagsordenen endnu vender tilbage til spørgsmålet, som det ærede medlem af Europa-Parlamentet fremlagde. Denne forhandlingshemmelighed, som findes i de eksisterende oprettelsestraktater, er imidlertid begrundet i det faktum, at det er en effektiv måde at bevare dommernes uafhængighed, accept af dommene og også en ensartet fortolkning inden for Fællesskabet på. Løsningsmodellen, hvor dommernes afvigende synspunkter er offentlige, passer i hvert fald ikke i dag sammen med strukturen i Fællesskabets retssytem. Denne løsningsmodel, som anvendes i nogle medlemsstater, kan forklares ved hjælp af disse medlemsstaters retshistorie og årsagerne til egenartetheden i deres retssystemer. En løsningsmodel for visse medlemsstater er imidlertid temmelig svær at overføre til Fællesskabets domstol, uden at accepten af dens domme eventuelt vil blive mere vanskelig som følge af denne ændring.

Sjöstedt
Tidligere i aften diskuterede vi i spørgsmål nr. 3 en konkret sag ved Domstolen, den såkaldte journalistsag. Det, som undrede mig, hvis man fulgte med, var, at selve Ministerrådets indlæg - Ministerrådet som jo var anklaget i dette tilfælde - var fortroligt.
Egentlig synes jeg, at det er urimeligt, at man i et politisk spørgsmål gør en institutions holdning fortrolig, hvis der ikke findes helt særlige grunde til dette. Jeg spørger mig selv, om Ministerrådet mener, at den øgede åbenhed, som nu forhåbentlig kommer i EU, også bør omfatte Ministerrådets indlæg ved Domstolen.
Endelig vil jeg sige, at det er specielt glædeligt også at have en minister fra venstrefløjen her.

Formanden
Hr. Sjöstedt, jeg har fundet ud af, at jeg har overtrådt forretningsordenen, for De havde allerede stillet et tillægsspørgsmål, og i spørgetiden til Rådet kan man kun stille ét tillægsspørgsmål. Denne mea culpa viser, at der begås fejl med forretningsordenen. Men det var et meget relevant spørgsmål, som giver anledning til, at Rådet kan svare. Jeg giver ordet til fru Siimes.

Siimes
Hr. formand, jeg synes, at Rådet allerede har besvaret spørgsmålet om ovennævnte journalistsag, og jeg tager hensyn til, at Rådet ved den pågældende sag ændrede sin egen holdning med hensyn til aktindsigt, således at der til sidst kun var ét dokument uden aktindsigt. I den henseende har også Rådet selv - om jeg må bruge det pæne udtryk - rettet på sin handlemåde i retning af åbenhed, som der har været tale om. Med hensyn til det oprindelige spørgsmål vil jeg konstatere, at Domstolens beslutninger og de tilhørende dokumenter selvfølgelig ikke er helt samme sag som beslutningerne fra organer, som udarbejder bestemmelser. I den forstand er også offentlighedskriterierne for, hvis afvigende synspunkter skal offentliggøres og hvis ikke, når dommernes ikke bliver det, selvklart noget helt andet.

Formanden
Mange tak, fru formand for Rådet, for at De kan være til stede og besvare vores spørgsmål.
Da spørgetiden til Rådet er udløbet, vil spørgsmål nr. 13-23 blive besvaret skriftligt.
Hermed er spørgetiden til Rådet afsluttet.
Jeg giver ordet til fru Kauppi, som har en bemærkning til forretningsordenen.

Kauppi
Hr. formand, jeg er helt tilfreds med Rådets svar, men før denne del af plenarmødet slutter, vil jeg spørge formandskabet, hvornår det er meningen at tage en beslutning om, hvornår debatten om de store helheder finder sted, den debat, som er indledt med von Wogaus betænkning om konkurrencepolitikken og statsstøttepolitikken, og som egentlig skulle være ført allerede i morges, men i dag er blevet flyttet flere timer frem. Nu blev der sagt, at den kan blive udskudt endog til januar. Jeg vil gerne vide, hvad tid man tør gå ud herfra, hvis man har lyst til at sige sin mening i denne debat?

Formanden
Nu skal De høre, jeg troede, jeg ville blive nødt til at påkalde mig Helligånden til at orientere mig, men jeg var så heldig, at tjenestemændene kunne fortælle mig, at forhandlingen finder sted i aften. Det vidste jeg ikke, men med fuld tillid til tjenestemandsholdet kan jeg fortælle Dem, at De efter al sandsynlighed kan blive her i aften og drøfte det.
(Mødet udsat kl. 19.10 og genoptaget kl. 21.00)

Statsstøtte og konkurrencepolitik
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0069/1999 af von Wogau for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om Kommissionens hvidbog om modernisering af gennemførelsesbestemmelserne til EF-traktatens artikel 85 og 86 (KOM(1999) 101 - C5-0105/1999 - 1999/2108(COS));
A5-0078/1999 af Rapkay for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om Kommissionens XXVIII. Beretning om Konkurrencepolitikken (1998) (SEK(1999) 743 - C5-0121/1999 - 1999/2124(COS));
A5-0087/1999 af Jonckheer for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om den syvende oversigt over statsstøtte i Den Europæiske Union inden for fremstillingsvirksomhed og visse andre sektorer (KOM(1999) 148 - C5-0107/1999 - 1999/2110(COS));
A5-0073/1999 af Langen for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om rapport fra Kommissionen om gennemførelsen af beslutning nr. 2496/96/EKSF af 18. december 1996 om fællesskabsregler for støtte til jern- og stålindustrien (stålstøttereglerne) i 1998 (KOM(1999) 094 - C5-0104/1999 - 1999/2107(COS)).
Jeg har i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 146, afsnit 1, modtaget en anmodning fra PPE/DE-gruppen om udsættelse af denne forhandling.
Jeg giver ordet til hr. Karas, så han kan forklare baggrunden for denne anmodning.

Karas
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil blot komme med en kort begrundelse for dette forslag. Som De ved, har vi i dag haft flere tidsmæssige problemer og udsættelser, i øvrigt ikke kun i dag, men også op til behandlingen af disse fire betænkninger. Alle, som har deltaget i udvalgsarbejdet om betænkningerne af Wogau, Rapkay, Jonckheer og Langen, ved, hvor stor betydning konkurrencepolitikken, fremtiden for politikken omkring det indre marked har for udviklingen af økonomi, vækst og beskæftigelse i Europa fremover. Vi mener, at alle fire betænkninger på grund af den betydning, som Den Europæiske Unions arbejde og vores forhold til medlemsstaterne, virksomhederne og arbejdstagerne vil få i fremtiden, at alle fire betænkninger altså bør debatteres og begrundes grundigere i Parlamentet og over for offentligheden på et mere fremtrædende tidspunkt.
For alle fire betænkninger gælder det, at de ikke primært afslutter en proces, men at de er vigtige bidrag til den fremtidige diskussion om udviklingen. Derfor, altså på grund af uroen omkring tidspunkterne og de fire betænkningers betydning for konkurrencepolitikken, foreslår jeg, at vi behandler dem i den første mødeuge i det nye år, altså i januar - helst om tirsdagen - i Strasbourg, og på alle ordførernes vegne beder jeg Dem stemme for dette forslag.

Formanden
Mange tak, hr. Karas.
Jeg sætter PPE/DE-gruppens forslag til afstemning.
(Forslaget vedtoges)

Forsinket betaling i handelstransaktioner
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0099/1999) fra Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om Rådets fælles holdning (8790/1999 - C5-0125/1999 - 1998/0099(COD)) med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner (Ordfører: Murphy).

Murphy
Jeg vil gerne rose Parlamentet for denne andenbehandling. Den handler i høj grad om velstand og om at skabe arbejdspladser i Den Europæiske Union, især med henblik på de små og mellemstore virksomheder, ved at skabe et bedre erhvervsmæssigt klima for disse virksomheder.
Paradoksalt nok ønsker jeg ikke, at denne betænkning bliver brugt. Faktisk så jeg helst, at den gik af mode meget hurtigt. Et direktiv af denne art skal ændre klimaet i forretningsmiljøet fra forsinket betaling til rettidig betaling. Vi ønsker virkelig en kultur i Den Europæiske Union, det indre marked, med rettidig betaling, ikke forsinket betaling.
Jeg vil gerne, før jeg tager fat på indholdet i andenbehandlingen, takke dels Parlamentets tjenestegrene for deres hurtige arbejde med denne betænkning, dels Kommissionen for dens støtte og dels det finske formandskab for dets velvillige og omhyggelige rådgivning under denne proces. Også tak til mine kolleger i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi, som jeg har arbejdet tæt sammen med. Jeg ser flere af dem i salen her til aften. Især tak til UEAPME, som i høj grad er talerør for de små virksomheder i Den Europæiske Union, og som har støttet dette forslag helhjertet.
Der skal også lyde en tak til, faktisk et af Parlamentets spøgelser, min tidligere kollega og gode ven, Lyndon Harrison, der var ordfører ved førstebehandlingen, nu lord Harrison af Chester. Det var Lyndon Harrison, der som ordfører den 16. september 1998 sagde til Parlamentet: "Tiden er nu inde til at erklære denne bedrageriske praksis ulovlig og give SMV tillid til dristigt at træde ind på det indre europæiske marked i bevidstheden om, at de vil modtage betaling for deres varer og tjenesteydelser i tide, i sin helhed." Jeg kunne ikke være mere enig.
Jeg må ud fra Parlamentets synspunkt sige, at Rådets fælles holdning var en skuffelse, især når man tager i betragtning, at vi deler det samme mål. Og dog er jeg sikker på, eftersom vi deler det samme mål, og fordi der er velvilje på begge sider, at vi får et effektivt direktiv, som med tiden vedtages.
Det er dog vigtigt at påpege, at vi er uenige på flere områder. De vedrører den obligatoriske rente, som pålægges ved forsinket betaling; den periode, der går, før der pålægges renter, hvis der ikke i kontrakten har været fastsat en betalingsfrist; ejendomsforbehold ved forsinket betaling; den offentlige sektors rolle og behandlingen af offentlige indkøb samt erstatningskrav ved forsinket betaling. Alle disse områder er særdeles vanskelige og kan skabe problemer mellem Parlamentet og Rådet. Ikke desto mindre er jeg sikker på, at de er væsentlige for vores fælles mål og generelt fornuftige, og at de vil bidrage til at skabe et bedre forretningsmiljø for de små og mellemstore virksomheder, efterhånden som de udvikler sig og indser det indre markeds potentiale.
Kort efter at jeg var blevet valgt ind i Parlamentet, hr. formand, havde jeg den fornøjelse at ledsage repræsentanter fra handelskammeret i Dudley, som på daværende tidspunkt lå i min valgkreds, til Parlamentet. De kom til en høring om forsinket betaling, som var arrangeret i Parlamentet, og ydede god ekspertrådgivning, idet man anerkendte, at vi havde problemer med forsinket betaling i det indre marked. De problemer er faktisk forværret, hvorfor vi sidder med et direktiv og et forslag foran os her til aften. Dette direktiv indebærer, at vi får hjælp til at beskæftige os med dette forretningsklima, så vi får en kulturel ændring og bevæger os væk fra forsinket betaling til rettidig betaling som norm i det europæiske indre marked og ikke omvendt, som det er tilfældet nu.
De små og mellemstore virksomheder i Den Europæiske Union holder nøje øje med, hvordan vi reagerer på dette forslag og den fælles holdning. De forventer, at Parlamentet i morgen afholder en stærk afstemning, som bakker op om det enstemmige resultat i Industriudvalget i mandags. Med disse indledende bemærkninger anbefaler jeg Dem, hr. formand, vores holdning.

Folias
Hr. formand, mine damer og herrer, ærede medlemmer, i øjeblikket følger millioner af små og mellemstore virksomheder med i, hvad vi laver, og endnu flere millioner arbejdstagere i EU følger med ængstelse med i, hvad vi laver. Det er et yderst alvorligt spørgsmål, som vi skal behandle. Jeg vil også gerne komplimentere ordføreren, hr. Murphy, for den enestående samarbejdsånd, vi har haft. Jeg vil også gerne komplimentere Udvalget for Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi for den fulde og enstemmige støtte, som det har udvist for den betænkning, som vi i fællesskab har indbragt. Vi bør tænke over det ansvar, som vi alle har: Parlament, Kommission, Råd. Vi bør have in mente, at hver fjerde lille og mellemstore virksomhed, som går fallit, går fallit på grund af forsinkede betalinger. Vi må se i øjnene, at 450.000 arbejdstagere har mistet deres arbejde midt i et klima, hvor det dominerende problem, som EU skulle behandle, er bekæmpelse af arbejdsløsheden. Vi må alle have in mente, at enhver borger i EU skylder 65 euro på grund af forsinkede betalinger. Vi må have in mente, at vi skylder dette samfund og denne virksomhedsånd inden for EU at give dem mulighed for at udvikle sig på et sundt grundlag. Vi må ligeledes se i øjnene, at vi umuligt kan tillade disse ulovlige praksisser, hvor virksomheder finansieres med gratis penge, eller sågar den offentlige sektor, som er den værste af de dårlige betalere inden for EU, idet den dømmer tusindvis af virksomheder, som jeg sagde før, til døden, til stagnation og til virksomhedskastrering.
Det, vi øjeblikkeligt må gøre, er at genoprette vilkårene for sund konkurrence. Vi skal ikke beskytte nogen. Men vi må fastsætte en ramme for lovlige praksisser. Vi forsøger at skabe regler for sund konkurrence på en sådan måde, at enhver ud fra sine muligheder og evner kan gå fremtiden i møde med bedre udsigter. Jeg vil gerne have, at vi alle forstår, at der er endnu andre tusinder arbejdspladser på spil, hvis vi bakker ud i forhold til den betænkning, som vi skal stemme om. Jeg fik i dag en telefonopringning fra en institution, som repræsenterer tusindvis af små og mellemstore virksomheder, og som sagde til mig: På vegne af de europæiske erhvervsdrivende vil vi gerne komplimentere Europa-Parlamentet. Det er faktisk lige præcis det, som vi venter på her i salen. Det er faktisk det, vi prøver at gøre, og faktisk appellerer jeg også til Europa-Parlamentet, som vi har den ære at befinde os i, om med stort flertal at vedtage den tekst, som vi sætter til afstemning i morgen. Jeg appellerer også til Kommissionen om at vurdere den tekst, som vi giver den, i sin virkelige dimension, men især appellerer jeg til Rådet om at forstå, at vi ikke overalt kan proklamere, at vi er for retfærdighed, at vi ikke overalt kan proklamere vores dybe interesse over for de arbejdspladser, der bør skabes, at vi ikke overalt kan proklamere, at rygraden i økonomien er de små og mellemstore virksomheder, hvis vi på den anden side nægter at vedtage og godtage selve Europa-Parlamentets indstillinger.

Cacciari
Hr. formand, den igangværende globaliseringsproces i vores økonomi, som det indre markeds fuldførelse er en del af, består af regionale distrikter og energicentre, der bliver internationale ved at deltage i et netværk. For at gennemføre denne proces fuldstændigt er det nødvendigt med nogle klare, enkle og effektive regler, hvilket vores virksomheder og håndværkerstand endnu ikke har kunnet nyde godt af hidtil, når det gælder et så vanskeligt område som betaling i handelstransaktioner.
Rådets holdning, sådan som den fremlægges under andenbehandlingen, er stadig svag i den henseende, og den beskytter navnlig ikke de små og mellemstore virksomheder samt håndværkerstanden mod det offentlige systems ineffektivitet og de store virksomheders uanede magt. De ændringsforslag, som Parlamentet har fremsat, tager sigte på at udbedre denne alvorlige mangel, og de har en ambitiøs målsætning, nemlig at skabe et lovgivningssystem, hvor man er opmærksom på ikke at skabe unødige administrative vanskeligheder, men som gør det muligt for Unionens store produktionskapaciteter at komme bedst muligt til udtryk i det indre marked, hvilket således også letter deres indsats på verdensmarkedet.
De mest betydningsfulde nyskabelser, som vi ønsker at indføre, er følgende: En opmærksom hensyntagen til betalingsforsinkelsernes konsekvenser, når det gælder letfordærvelige fødevarer, en anerkendelse af retten til også at kræve erstatning for omkostningerne i forbindelse med fordringens inddrivelse, en klausul om sælgerens ejendomsforbehold, en garanti for, at der normalt kan opnås tvangsfuldbyrdelse senest 60 dage efter, at kreditor har indgivet klage, og endelig en større gennemsigtighed i forholdet mellem den ordregivende myndighed og entreprenøren samt i underentrepriseforholdet. Alle disse ændringsforslag kan udgøre begyndelsen til en sand kulturændring i det forhold, der eksisterer i dag mellem debitor og kreditor.
Min sidste bemærkning er af rent politisk karakter. I disse dage, hvor man taler så meget om EU-institutionernes fremtid og rolle, vil jeg gerne minde om, at troværdigheden for et organ som Parlamentet eller Rådet er tæt knyttet til dets evne til at løse de problemer, der optager borgerne i deres dagligdag, eller til at gøre noget ved disse problemer.

MacCormick
Jeg vil gerne lykønske ordføreren, hr. Murphy, og udvalget med det arbejde, de har udført. Selvom vi er få til stede i Parlamentet her til aften, er dette et utroligt vigtigt emne. Det kan ikke siges for ofte, at små virksomheder ikke har dybe lommer, hvorfor de har vanskeligere ved at klare likviditetskriser end større virksomheder. De er ofte nødt til at vente på at modtage penge, før de betaler deres egne leverandører. Forsinkede betalinger har en dominoeffekt. De er sommetider afhængige af én stor kunde. Hvis denne kunde er forsinket med betalingen eller undlader at betale, kan det være ensbetydende med en hel måneds tabt arbejde og katastrofale følger. Endnu værre er det, at der ofte ikke er mulighed for at råde bod på det. Selvom de lovmæssigt har ret til at pålægge renter ved forsinket betaling, f.eks. i Det Forenede Kongerige, er det i praksis næsten umuligt at håndhæve dette, og retsforfølgelse er upraktisk ved inddrivelse af små tilgodehavender. Vi har brug for en eller anden form for håndhævelse. Der er også problemet med forskellige betalingsbetingelser i Den Europæiske Union ­ 30 dage nogle steder, 90 dage andre steder. Et kompromis med 60 dage forekommer mig en fornuftig aftale.
Det er pragtfuldt, at Kommissionen lægger alle kræfter i at fremskynde erhvervsmæssige betalinger, men Kommissionen er langt fra selv hævet over kritik. Ombudsmandens rapport fremhævede adskillige tilfælde af forsinket betaling til leverandører fra Kommissionens side. Dette punkt blev behandlet i kommissær Liikanens og en andens meddelelse om tidsfrister. Det glæder mig, at Kommissionen forsøger at forbedre sine egne procedurer for at mindske antallet af forsinkede betalinger. Jeg så gerne, at der kom styr på egne rækker. Jeg modtog forleden et brev fra en anerkendt akademiker, som påpegede, at de personer, der skal aflægge beretning, ofte får lov at vente på dækningen af deres udgifter i flere måneder. Det er uacceptabelt. Vi er nødt til at sikre, at Kommissionen gør det lige så godt, som den forventer, at andre skal.

Thyssen
Hr. formand, kære kolleger, da den fælles holdning blev fremlagt, følte jeg mig som tidligere skyggeordfører for min gruppe en smule forladt af ordføreren ved førstebehandlingen, der havde forladt Parlamentet. Da det så også viste sig, at sagen fra Økonomiudvalget var flyttet over til Industriudvalget, følte jeg mig helt hjemløs. Men koordinatoren og skyggeordføreren for PPE-gruppen har midlertidigt optaget mig i Industriudvalget, hvilket gør meget godt igen, og det vil jeg gerne takke dem begge to for.
Jeg vil i øvrigt også gerne takke ordføreren, hr. Murphy, der har gjort et godt stykke arbejde.
Hr. formand, den fælles holdning er bedre end det oprindelige forslag. Industriudvalget har alligevel indgivet nogle ændringsforslag, og jeg håber, at forliget kan foregå forholdsvis hurtigt, idet SMV ser frem til ikrafttrædelsen af dette direktiv, men kvalitet kommer naturligvis før hurtighed. Jeg støtter helt betænkningen. Kun til punktet om vekselbrevet, ændringsforslag 18, har jeg nogle spørgsmål. Jeg ved, at vekselbrevet i en af medlemsstaterne bruges som middel til at bekæmpe forsinkede betalinger. Jeg mener dog, at vekselbrevet er et for strengt instrument. Vekselbrevet er en ubetinget ordre om at betale en bestemt sum på en bestemt dag, og selvom der er gode grunde til at bestride fordringen, kan man ikke påberåbe sig dem som vekselskyldner. Hvis det oven i købet skal garanteres, accepteres af en bank, bliver det en dyr sag. Jeg mener, at vi bedre kan begrænse os til retslig afprøvning på grund af urimelige frister. Jeg vil gerne høre kommissærens mening om ændringsforslag 18.

Liikanen
Hr. formand, jeg vil først og fremmest gerne takke Dem. Kun få parlamentsmedlemmer har et indgående kendskab til dokumentet. Kommissionens forslag til direktiv om overskridelse af betalingsfrister indeholder en række foranstaltninger til bekæmpelse af overskridelse af betalingsfrister i handelstransaktioner i Det Europæiske Fællesskab. Direktivet finder anvendelse på overskridelse af betalingsfrister mellem alle virksomheder, herunder den offentlige sektor. Det opstiller de retlige rammer med henblik på at afholde sene betalere fra at betale for sent eller fra at påtvinge deres partnere urimeligt lange betalingsfrister. Det gør desuden procedurerne for inddrivelse af gæld hurtigere og mere effektive.
Den fælles holdning, som Rådet vedtog i juli i år, har skåret antallet af virksomme artikler i vores forslag ned fra seks til to. Jeg er klar over, at det ikke er nemt for medlemsstaterne at acceptere ændringer af deres lovgivning. Men Kommissionen har angivet, at den gerne så en mere ambitiøs holdning til overskridelse af betalingsfrister. Uden ambitiøse bestemmelser når direktivet ikke sit mål. Jeg bifalder derfor den interesse, Parlamentet har udvist over for vores forslag, og jeg lykønsker ordføreren, hr. Murphy, og koordinatorerne i de andre politiske grupper med deres fremragende arbejde.
Nu skal det handle om de fremsatte ændringsforslag. Jeg bifalder størstedelen af dem, da de giver mange af Kommissionens oprindelige forslag nyt liv og forsøger at rette op på manglerne i den fælles holdning. Kommissionen kan i den henseende acceptere ændringsforslag 1, 3, 4, 5, 7-17, 19, 21, 22, 24 og 26. Der er andre ændringsforslag, hvor Kommissionen er enig i det meste af indholdet, men ville foretrække at omformulere dem. Det er tilfældet med ændringsforslag 6, 20 og 25. Vi ville især gerne skære ned på antallet af rapporter, som Kommissionen anmodes om at udarbejde i ændringsforslag 25. Det er bedre at bruge tiden på at betale regningerne hurtigere, som hr. MacCormick sagde.
Endelig er der meget få ændringsforslag, som Kommissionen ikke kan acceptere af særlige årsager, og disse er ændringsforslag 2, 18 og 23. Fru Thyssen har netop talt om ændringsforslag 18. Vi mener ikke, at Rådet vil acceptere ændringsforslag 18 vedrørende debitors pligt til at udstede en veksel i tilfælde af lange kontraktmæssige betalingsfrister. Det ser faktisk ud, som om dette ændringsforslag er inspireret af lovgivningen i en medlemsstat, og at den foreslåede bestemmelse indtil nu ikke har fungeret særligt godt i den medlemsstat. 15 medlemsstater har derfor modsat sig ændringsforslaget.
Vi ville også foretrække ikke at ændre artikel 4 om varigheden af inddrivelsesproceduren. Det var en problemfyldt drøftelse i Rådet. Vi mener, at resultatet er tilfredsstillende. En reduktion af varigheden fra 90 til 60 dage, som foreslået i ændringsforslag 23, ville medføre, at Rådet skulle vende tilbage til den gamle version af Kommissionens forslag og udelukke den periode, debitor har brug for til sit forsvar. Dette ville i de fleste lande betyde yderligere ca. 30 dage, og resultatet ville svare til den nuværende situation.
Som opsummering forventer Kommissionen, at dette forslag medfører betydelige fordele for virksomhederne, især små og mellemstore virksomheder. En reduktion i overskridelser af betalingsfrister ville forbedre virksomhedernes likviditet samt mindske finansieringsomkostningerne som følge af forsinket betaling og de store administrative omkostninger ved inddrivelse af gæld.
Jeg håber, at vi tidligt næste år kan vende tilbage til de bredere spørgsmål i forbindelse med virksomhedspolitikken. Vi har brug for en normændring inden for virksomhedspolitik i Europa og et miljø, som fremmer etablering af små og mellemstore virksomheder og gør det nemmere og billigere. Det er den eneste chance, Europa har for at reducere den alt for høje arbejdsløshed. Vi har brug for en levende SMV-sektor i vækst. Lad dette forslag være en del af denne nye tilgang.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 10.00.

Oksekød og oksekødsprodukter: identifikation, registrering og mærkning
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0101/1999) af Papayannakis for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 820/97 om indførelse af en ordning for identifikation og registrering af kvæg og om mærkning af oksekød og oksekødsprodukter (KOM(1999) 487 - C5-0241/1999 - 1999/0205(COD)).
Jeg giver ordet til hr. Goodwill, som har en bemærkning til forretningsordenen.

Goodwill
Hr. formand, en bemærkning til forretningsordenen, selvom der ikke er en repræsentant fra Rådet til stede her til aften. Jeg vil gerne spørge, om Kommissionen eller en repræsentant for Parlamentets sekretariat er bekendt med de rapporter fra pressekontoret, som jeg har set, der angiver, at beslutningen om at forlænge den frivillige ordning i 12 måneder blev truffet i Rådet i går, hvilket er en omgåelse af proceduren med fælles beslutningstagning og gør denne forhandling og afstemningen i morgen irrelevant?

Formanden
Jeg giver ordet til hr. Graefe zu Baringdorf, som har en bemærkning til forretningsordenen.

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, jeg vil tale om samme emne. Jeg mener ikke, at debatten i dag og dermed også afstemningen i morgen er blevet overflødige, tværtimod. Hvad jeg imidlertid gerne ville have svar på til Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistriker - og eftersom Rådet ikke er til stede, vil jeg gerne have et svar på det fra hr. kommissær Byrne før denne forhandling - er, hvordan disse meldinger og Rådets konklusion, som nu foreligger, skal forstås. Det ser nemlig ud til, at der er truffet en beslutning om, at Rådet, hvis vi reagerer på fremlæggelsen af Kommissionens forordning med ændringsforslag, ikke vil kunne tilslutte sig denne forenklede procedure - nemlig vedtagelsen af denne udsættelsesprocedure, som hører under den fælles beslutningsprocedure. I så fald ville Rådet vedtage et andet forslag fra Kommissionen, som er udformet efter den gamle 820 og som i henhold til artikel 19 indeholder en gennemførelsesbestemmelse, som siger, at der i forbindelse med denne gennemførelsesbestemmelse skal ske en udsættelse på et år. Rådet skal have besluttet at vedtage dette forslag, hvis Kommissionen formelt fremsætter et sådant forslag.
Åbenbart spiller Kommissionen altså på flere strenge i denne sag, og vi er naturligvis interesserede i at vide, hr. kommissær Byrne, når vi befinder os midt i en fælles beslutningsprocedure, om Kommissionen med en flerstrenget fremgangsmåde omgår denne fælles beslutningsprocedure ved at foreslå Rådet en anden fremgangsmåde.
Jeg vil gerne høre fra Dem, om De går ind for denne opførsel fra Rådets side, som indebærer, at man kun kan tilslutte sig en forenklet procedure i den fælles beslutningsprocedure, hvis Parlamentet ikke gør brug af sin ret til at ændre dette forslag fra Kommissionen til Rådet, for så at måtte konstatere, at hvis vi gør brug af denne rettighed, så er vi i praksis udelukket fra den fælles beslutningsprocedure! Det vil vi gerne bede kommissæren om at gøre rede for inden diskussionen. Jeg er ked af, hr. kommissær, at jeg nu må spørge Dem om dette; Rådet er ikke til stede, men vi vil gerne have det afklaret inden diskussionen og afstemningen i morgen. Jeg vil gerne gentage, at jeg anser diskussionen og også afstemningen i morgen, altså vedtagelsen, for absolut nødvendig. På dette punkt er jeg uenig med den foregående taler, men sagen må afklares, det er jeg enig med ham i.

Byrne
Hr. formand, jeg er ikke helt sikker på, hvad det er jeg bliver anmodet om at gøre på nuværende tidspunkt. Hvis De og medlemmerne af Parlamentet er indforstået hermed, vil jeg helst beskæftige mig med de spørgsmål, jeg er kommet for at behandle. Dog vil jeg i det omfang, det er muligt, besvare spørgsmålet fra de to foregående talere vedrørende de spørgsmål, som blev rejst i Rådet i går. Som hr. Graefe zu Baringdorf med rette påpeger, er jeg her ikke for at svare på vegne af Rådet, men i det omfang det er mig muligt, skal jeg med glæde hjælpe Parlamentet.
Jeg har medbragt en kopi af de konklusioner, som formandskabet foreslog i går. Før jeg læser op af dette, vil jeg dog gerne påpege, at det er de politiske retningslinjer, som Rådet udstak i går. Rådet anerkendte, at dette spørgsmål skulle drøftes i Parlamentet i dag. De udsatte derfor enhver beslutning om spørgsmålet, til efter Parlamentet havde drøftet det. Sagen går derefter tilbage til Rådet før årets udgang, og Parlamentets beslutning i dag tages med i betragtning. Men hvis det er til nogen hjælp for Parlamentet, skal jeg med glæde læse dette dokument op. Det er politiske retningslinjer snarere end en konklusion eller beslutning i Rådet i går.
Rådet har, efter en gennemgang af Kommissionens forslag, som har til hensigt at udsætte gennemførelsen af ordningen med obligatorisk mærkning af oksekød et år (fra 1. januar 2000 til 31. december 2000) og i denne periode fastholde den frivillige mærkningsordning som angivet i Rådets forordning (EF) nr. 820/97, vedtaget følgende konklusioner:
(1) Rådet accepterer følgende fælles retningslinjer: Kommissionens forslag accepteres uden yderligere ændringer end tilføjelsen af artikel 37 til artikel 152, stk. 4, litra b, som retsgrundlag;
(2) Såfremt Europa-Parlamentets holdning ved førstebehandlingen af proceduren med fælles beslutningstagning svarer til ovennævnte fælles retningslinjer, accepterer Rådet dette resultat og vedtager derfor den foreslåede lov med ændringer;
(3) Hvis dette ikke er tilfældet, kan den normative retsakt ikke vedtages før den 31. december 1999;
(4) Rådet bemærker, at Kommissionen ved denne hypotese agter at fremsætte et forslag med samme målsætning, men baseret på artikel 19, stk. 1 i Rådets forordning (EF) nr. 820/97;
(5) Rådet har behandlet et arbejdsdokument udarbejdet af Kommissionens tjenestegrene i denne forbindelse ­ 14015/99 ­ og noteret et stort flertal for tekstens indhold;
(6) Såfremt Kommissionen fremsætter et formelt forslag til Rådets forordning svarende til teksten i arbejdsdokumentet, som fik Rådets støtte, vedtager Rådet den foreslåede forordning før den 31. december 1999;
(7) Rådet gør sit yderste for at nå frem til en afgørelse om en mærkningsbestemmelse hurtigst muligt i samråd med Europa-Parlamentet.
Det var Rådets (landbrug) orientering i går. De har afstået fra at træffe en afgørelse af hensyn til Parlamentets drøftelser i dag, og det ligger Parlamentet frit for at træffe en afgørelse i morgen.

Papayannakis
Hr. formand, efter den tekst, som hr. Byrne læste op for os, og som jeg står med her, vil vores forhandling i dag nok give langt mindre mening. Hr. Byrne, det er ikke sandt, at Rådet ikke har truffet nogen beslutninger. Rådet har besluttet et års udsættelse. Det har det selv udtalt. Rådet har besluttet, at det ved, at Kommissionen - altså Dem - vil sende dem en anden løsning, som vi ikke kender. De kender den, de andre ved, at De vil sende den til dem, og at den vil være god, og at den vil godkende den før 31. december, og at den vil godkende den uden samråd. Og det er også Rådets beslutning. Følgelig holder De os for nar.
Ærede medlemmer, til trods for alt dette skal jeg dog fremkomme med min forelæggelse for Dem. I 1997 vedtog vi forordning 820. Den fastsatte den identifikation og registrering af oksekødet - det var under kogalskabskrisen - som blev besluttet, og som har været obligatorisk siden 1. juli 1997. Den fastsatte mærkningen af oksekød og oksekødsprodukter. Valgfrit indtil 31. december 1999, obligatorisk fra 1. januar 2000. For at undgå misforståelser må jeg betone, at hvert enkelt lands eller visse landes frivillige system naturligvis ikke bliver det generelle obligatoriske system for hele Unionen. Overgangen fra det frivillige til det obligatoriske sker gennem en godkendelse af de generelle ikrafttrædelsesregler, som Kommissionen skulle lave, og som skal være godkendt inden 1. januar 2000. Til dags dato er der stadig ikke noget, der er blevet godkendt. Følgelig kommer vi fra 1. januar 2000 til at opleve en slags lovmæssigt tomrum, kaos, forvirring på markedet. Hvorfor? Fordi medlemsstaterne har været for længe om at sende de rapporter, som de skulle sende til Kommissionen, og Kommissionen på sin side ikke har gjort sit arbejde. Kommissionen kommer så 15. november og siger til os: "Vi har ikke kunnet blive færdige, jeg vil gerne bede om et års udsættelse". Men den tilføjer, at dette vil ske ud fra et nyt lovgrundlag, sådan som det bør ske ifølge Amsterdam-traktaten, ifølge artikel 152 i traktaten.
Denne udvikling sætter Parlamentet i en yderst vanskelig situation, hr. formand. Enten må vi acceptere præcis det, som Kommissionen siger: Vi udsætter i et år, og senere går vi i samråd om ikrafttrædelsesreglerne, eller også kan vi komme med ændringsforslag, men i så tilfælde, som Rådet fortæller os, kan disse ændringsforslag ikke accepteres. Sådan fortæller det os allerede nu. Og hvis de ikke kan blive accepteret, har vi igen problemer. Men hvad har vi foretaget os i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik? Vi er naturligvis kommet med den rigtige kritik, tror jeg, som bør være overordentlig alvorlig over for Kommissionen og Rådet. Vi accepterer ikke et års udsættelse. Vi foreslår, at den bliver reduceret til højst otte måneder. Og med de ændringsforslag, som Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik har godkendt, hr. formand, er vi i realiteten enige i forslagene om at tilsidesætte samrådet for ikke at spilde tiden, så den obligatoriske aftale hurtigt kan blive en realitet. Vi har set, hvad Rådet besluttede, og det går ud fra, at dette er umuligt. Det siger allerede, at det går efter en udsættelse på et år og venter på de berømte forslag, som Kommissionen har i lommen, og som skal løse ikrafttrædelsesproblemerne.
Hr. formand, jeg er af den mening, at vi har rodet os ud i noget skidt. Jeg tror ikke, at nogen af de foreslåede procedurer garanterer, at vi hurtigere nærmer os den obligatoriske ikrafttrædelse af mærkningen. Jeg kan forestille mig, at Rådet snart vil holde et ekstraordinært møde - eventuelt inden jul - og gøre et eller andet, så der ikke kommer til at opstå et tomrum og herske kaos og uklarhed. Men samrådet tilsidesættes, måske har vi også en del af ansvaret herfor. Hr. formand, jeg mener, at det er meget logisk, om man forestillede sig, at man sågar kunne gå rettens vej, for der er her tale om tydelige overtrædelser af lovgivningen.
Personligt mener jeg ikke, at der gives nogen garanti for, at vi snart kommer videre. Alligevel fremlægger jeg Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitiks løsning og håber, at vi hurtigere, om end med en tvivlsom metodik, kan opnå den obligatoriske mærkning. Vi har i dag set, hvor stor indflydelse det har på kontroverserne landene indbyrdes. Og især og meget mere hvor vigtigt det er for beskyttelsen af forbrugerne, noget, der ligger os virkeligt på sinde. Hvis vi kan se, at disse hasteløsninger af tvivlsom metodik ikke gør fremskridt, tror jeg, at det er uundgåeligt, at vi ender med at ty til rettens vej, hvis naturligvis der i dette Parlament findes et flertal, som har det politiske mod og beslutsomhed hertil.

Kindermann
Hr. formand, kære kolleger, allerede i februar 1997 behandlede vi her i Parlamentet spørgsmålet om mærkning af oksekød. Dengang gik vi som Parlament ind for øjeblikkeligt at indføre et obligatorisk mærkningssystem. Rådet vedtog imidlertid i første omgang en frivillig mærkning og udsatte det obligatoriske system til januar 2000. Nu opfordres vi til at godkende endnu en udsættelse på et år, fordi der er opstået forsinkelser med gennemførelsen af den gældende forordning 820/97. Ansvaret for disse forsinkelser ligger alene hos medlemsstaterne og hos Kommissionen.
Kommissionen begrunder forsinkelsen med, at rapporterne fra medlemsstaterne, som danner grundlaget for de generelle regler i et obligatorisk system, er kommet for sent. Efter vores opfattelse har Kommissionen og medlemsstaterne ikke arbejdet ihærdigt på at sikre, at det obligatoriske system for mærkning af oksekød kunne træde i kraft som planlagt. Kommissionen må finde sig i at blive spurgt om, hvorfor den ikke har rykket medlemsstaterne noget tidligere. Medlemsstaterne havde trods alt pligt til inden den 31. december i år at skabe forudsætningerne for en sikker oprindelsesdokumentation for kvæget og at gøre deres edb-registre helt funktionsdygtige.
Vi kan heller ikke uden videre acceptere Kommissionens argumentation om, at dens forslag er blevet forsinket, fordi der endnu ikke er faldet dom i den sag om retsgrundlaget for forordning 820/97, som er anlagt ved Domstolen. Selvom dommen allerede havde foreligget, ville det alligevel være blevet meget svært at gennemføre en fælles beslutningsprocedure om dette spørgsmål.
Vi kan ikke uden betingelser tilslutte os endnu et års udsættelse, ellers løber vi risiko for næste år ved samme tid måske endnu en gang at være tvunget til at acceptere endnu en udsættelse, fordi der endnu en gang er nogle medlemsstater, som ikke har gjort deres hjemmearbejde. Vi giver medlemsstaterne otte måneder mere til at indhente det forsømte, men den 1. september 2000 skal det obligatoriske system indføres i alle medlemsstater og for alle, som markedsfører oksekød. Indtil da har Kommissionen tid til at fremlægge gennemførelsesbestemmelser for dette obligatoriske system. Samtidig træffer Europa-Parlamentet og Rådet i en fælles beslutningsprocedure afgørelse om en ny udgave af forordning 820/97. Denne fremgangsmåde gør det muligt at indføre det obligatoriske system tidligere end med Kommissionens forslag, og den giver alle involverede tilstrækkelig tid til at finde en holdbar og tilfredsstillende løsning.
Til slut vil jeg gerne endnu en gang takke alle kollegerne i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, fordi de har indarbejdet de ændringsforslag, som Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter havde stillet, og jeg tror, at det her i dag er særligt vigtigt, at Europa-Parlamentet i dette spørgsmål, som er så væsentligt for forbrugerne, taler med én stemme og sender et umisforståeligt signal. Jeg vil også gerne takke alle medarbejderne og sekretariatet for deres opofrende og hurtige arbejde.

Goodwill
De sidste årtier i det 20. århundrede har været kendetegnet ved en række forskrækkelser i forbindelse med fødevarer. I mange tilfælde kommer fornuftig skepsis fuldstændig ud af proportion, når medierne hengiver sig til komplet vanvid og sjældent lader kendsgerningerne stoppe en god historie. Måske har vi ikke nok journalister med en videnskabelig baggrund, der er i stand til at gøre rede for spørgsmål som f.eks. risiko. Muligvis, hvilket jeg har en formodning om, er en sensationel forsidehistorie, der sælger aviser, vigtigere end at give forbrugerne oplysninger, som deres købsbeslutninger kan vurderes ud fra.
Mærkningen af produkter er én vigtig måde, hvorpå denne misinformation kan imødegås. Det er naturligvis muligt at gå for vidt og oplyse om tekniske data, der forvirrer snarere end informerer. Når detaljerne i dette og andre direktiver overvejes, håber jeg, at vi kan have moderen med 2-3 pirrelige børn på slæb i supermarkedet i baghovedet. Hun har ikke tid til at læse et detaljeret datablad. Hun har brug for med et hurtigt blik at kunne se oplysninger om oprindelse, produktionsmetode og andre detaljer på en enkel og utvetydig måde.
På nuværende tidspunkt er mærkningen af fødevarer i bedste fald vag, i værste fald bevidst vildledende. Man kunne f.eks. forledes til at tro, at bacon mærket "pakket i Det Forenede Kongerige" var produceret i Storbritannien i henhold til de strengeste velfærdsstandarder - det er ikke tilfældet. Og en shepherd's pie mærket "fremstillet i Det Forenede Kongerige" kan indeholde oksekød fra Botswana, Zimbabwe eller andre steder i verden. Det er ikke godt nok. Mærkningsreglerne skal tage højde for disse problemer.
Jeg kommer nu til den utålelige situation, vi befinder os i i dag vedrørende forlængelsen af den frivillige ordning for mærkning af oksekød. Hvordan ville EU forholde sig, hvis det var en virksomhed, og ikke et land, der valgte at ignorere den lovgivning, som andre tilsvarende virksomheder overholdt? Lovens fulde kraft ville naturligvis blive sluppet løs. Vi er i den situation, at 12 ud af 15 medlemsstater ikke har indført en frivillig ordning for mærkning af oksekød og derfor ikke kan gå over til en obligatorisk ordning i januar. Kommissionen bebrejder medlemsstaterne for ikke rettidigt at oplyse om mangelen på handling, så de rette demokratiske procedurer kan følge efter. De burde dog have været bekendt med situationens udvikling, og jeg er sikker på, at et par telefonopringninger hurtigt ville have sat Kommissionen ind i situationen. Trods den kendsgerning at både Landbrugsudvalget og Miljøudvalget blev anmodet om at overveje denne forlængelse, har Rådet i dag besluttet at ignorere Parlamentet og ændre retsgrundlaget for denne afgørelse til trods for, at de fremsatte ændringsforslag var både praktiske og fornuftige og kunne være blevet vedtaget i henhold til den fælles beslutningsprocedure. Det er en fornærmelse mod medlemmerne af Europa-Parlamentet.
Endelig er det især vigtigt, at forbrugerne ved, hvor det oksekød, de spiser, kommer fra. I kølvandet på BSE-krisen må vi gøre det enkelt for borgerne at identificere det mest sikre oksekød på markedet, som naturligvis er britisk.
Jeg vil også gerne opfordre kommissær Byrne til at indføre en kompensationsordning for de britiske oksekødproducenter, som rammes af den franske regerings ulovlige handling. Omkostningerne ved denne ordning kan franskmændene betale, når de med 100% sikkerhed taber retssagen. De britiske landmænd har brug for hjælp nu. Ikke et løfte om kompensation senere, når nogle af dem går konkurs og ikke kan hjælpes.

Whitehead
Hr. formand, vi vender for anden gang i dag tilbage til den alvorlige krise i forbindelse med oksekød, sikkerhed og cirkulation inden for Unionen i henhold til retsstaten. Vi mener alle, at vi har brug for de foranstaltninger, som Kommissionen lovede i 1997. Vi har især brug for dem på grund af den krise, som vi gennemgår nu. Spørgsmålet om identifikation af oksekødprodukter og visheden om, at de er uskadelige, er i lige så høj grad kernen i uoverensstemmelsen mellem Frankrig og Den Europæiske Union, som det er kernen i de bekymringer vedrørende sikkerhed, som har optaget både Landbrugsudvalget og Miljøudvalget i de sidste to år.
Jeg vil gerne lykønske hr. Papayannakis med hans tålmodighed i de sidste par uger. Vi er alle betænkelige ved det tydelige fait accompli i Rådets redegørelse. Denne forhandling holdes i et lovgivningsmæssigt vakuum, hvis vi ikke har fleksibilitet til ændringer. Forordning nr. 820/97 er ved at slippe fra os i et morads af delvist overholdt praksis uden umiddelbar udsigt til den obligatoriske ordning, som ethvert parlamentsmedlem ved er nødvendig. Det skyldes delvis trægheden i medlemsstaterne. Men jeg kan ikke fritage Kommissionen fra dens ansvar. Det ligger langt forud for hr. Byrnes embedsstart. Men nu hvor han skal rydde op i dette rod, bør vi høre ham, hvordan han har tænkt sig at gøre dette.
Ændringsforslagene fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik søger at råde bod på dette med en lempelse på højst otte måneder. Nogle af vores ændringsforslag præciserede og styrkede artikel 152 som retsgrundlag.
I dag henstiller Rådet indtrængende til, at artikel 37 tilføjes som retsgrundlag. Det er forhåbentlig et spørgsmål om sundhed og forbrugerbeskyttelse. Jeg ønsker at høre fra kommissær Byrne, at han vil forsvare alt, hvad artikel 152 indebar, da den blev føjet til traktaten. Hele idéen med dette er, at det giver os ret til at skride ind, ret til at blive hørt og til at deltage i den fælles beslutningsprocedure. Den ret, som Parlamentet for nylig fik overdraget efter Amsterdam, inddrages nu igen. Det har været hr. Papayannakis' nødråb under drøftelserne i Miljøudvalget. Det er helt og aldeles skandaløst, at vi sidder her i en så godt som tom sal, en uge før jul, med en forordning, som ingen ved, hvornår eller hvordan skal træde i kraft, og et Råd som behandler os med afmålt foragt. Det, mener jeg ikke, er godt nok. Det tror jeg heller ikke, hr. Byrne mener.

Busk
Hr. formand, det er moralsk forkasteligt, og det er aldeles uacceptabelt, at EU-Kommissionen vil sylte forbrugernes berettigede krav om at kende oprindelsen af de fødevarer, som vi alle spiser. EU-Parlamentet bør sætte tommelskruerne på og sikre, at mærkningen af oksekød og registreringen af kvæg bliver gennemført i samtlige EU-lande. EU-landenes regeringer har allerede i 1997 i Rådet besluttet at gennemføre en mærkning og en registrering. Det er desværre kun sket i nogle ganske få lande, mens det kniber gevaldigt med at få beslutningen gennemført i en række andre lande. Her er man end ikke begyndt at opbygge et mærkningssystem.
For Den Liberale Gruppe er det afgørende, at forbrugernes tillid ikke blot bevares, men også øges, at folkesundheden beskyttes, og at fødevarekvaliteten er høj. Derfor er det aldeles uacceptabelt, at Kommissionen ikke har bragt dette vigtige område i orden. Forbrugerne skal kunne stole på, at kvaliteten af det oksekød, de køber, er i orden, og det kan man kun, når man kan følge kreaturet fra dets fødsel, til oksekødet ender på middagsbordet. Det vil sige, at såvel oprindelseslandet, slagtelandet, slagteriet og opskæringsvirksomheden skal være kendt.
Kommissionens forslag om at udskyde en obligatorisk mærkning og registrering er helt uantageligt. Vi kan støtte hr. Heinz Kindermanns udtalelse, og derudover forventer vi, at der bliver afsat mindst 15 millioner til formålet, for det haster med at få disse forhold på plads.

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, hr. Byrne, De har meddelt os Rådets beslutning. Jeg er enig med Dem i, at det egentlig er Rådets opgave, men jeg henviser til det syvende punkt. Her står, at der hurtigst muligt skal indføres en mærkning i samarbejde med Europa-Parlamentet. Denne passus finder jeg kynisk, for i dette dokument er Europa-Parlamentet netop endnu en gang udelukket fra medbestemmelse og fælles beslutningsprocedure. Det er den samme fremgangsmåde, som vi oplevede i 1997. Dengang havde Kommissionen foreslået fælles beslutningsprocedure. Parlamentet og Kommissionen fremsatte et forslag. Vi gjorde os også stor umage dengang, hvorefter Rådet enstemmigt forkastede dette forslag og traf beslutning uden Parlamentet.
Nu havde Rådet overtaget ansvaret. Rådet levede ikke op til sit ansvar for at gennemføre det, som det selv havde besluttet i artikel 19, nemlig at udstede gennemførelsesbestemmelser pr. 1.1.2000. Nu blev Parlamentet inddraget igen. Endnu en gang levede vi op til vores ansvar. Vi mukkede ikke, vi satte os ned og arbejdede - i denne forbindelse, hr. Papayannakis, hjertelig tak til Dem som ordfører, også til hr. Kindermann, ordfører for Landbrugsudvalget, men også til administrationen og den juridiske tjeneste. Alle har gjort sig umage! Vi har haft en god koordination mellem Landbrugsudvalget og Miljøudvalget. Vi har forhandlet med Kommissionen. Vi har hele tiden spillet med åbne kort, og vi har sagt, godt, vi går ind i denne proces. Resultatet er, at man siger: Æd eller dø! Hvis I vil være med i processen, så betyder det, at I indholdsmæssigt skal holde jer uden for processen, ellers accepterer vi ikke jeres bidrag!
Hr. Byrne, De sagde før, at afgørelsen nu lå hos Parlamentet. At afgørelsen ligger hos Parlamentet betyder, at vi accepterer det, som De har fremlagt, så går det igennem. Hvis vi stiller ændringsforslag, som virkelig er begrundede, som vi har gjort os umage med, så træffer De afgørelse uden os. Det er en fornærmelse af Parlamentet fra Rådets side, som vi ikke har i sinde at acceptere.
Så er der Kommissionens rolle. Kommissionen har sagt til os: Vi har ikke tid til gennemførelsesbestemmelser mere. Vær venlig at give os plads! Vi giver plads, og hvad er resultatet? Fordi den måde, vi har ændret det på, åbenbart ikke passer Dem, stiller De det næste forslag, idet De i henhold til artikel 19 indfører det obligatoriske system, men samtidig siger, at frivilligheden forlænges med et år. Og dermed udelukker De Parlamentet fra denne proces. Også dette er en fornærmelse mod Parlamentet, som vi ikke kan acceptere! Efter vores opfattelse er der ikke i artikel 19 retligt grundlag for denne udsættelse. Vi kører en retssag efter 1997-beslutningen, og efter al sandsynlighed kommer vi til at køre en retssag igen efter denne beslutning. Set fra forbrugernes synspunkt ville det være langt vigtigere at opstille en køreplan i samarbejde med os, så dette obligatoriske mærkningssystem kan komme i gang på en fornuftig måde til rette tid!

Hyland
Hr. formand, jeg er glad for denne mulighed for at komme med et kort bidrag til forhandlingen og vil gerne starte med at sige, at en snarlig og tilfredsstillende løsning på kontroversen om fødevaresikkerhed er af afgørende betydning for forbrugerne, landmændene og så sandelig for levnedsmiddelindustrien.
Følgevirkningerne efter BSE har allerede kostet landmændene millioner af pund og efterladt forbrugerne forvirret og i vildrede. Selvom man ikke skal forklejne situationens alvor, har indvirkningen på forbrugertilliden efter min mening været betydeligt større end den faktiske trussel mod folkesundheden. Derfor skal vi hurtigt have hævet sikkerheden ved alle fødevarer, herunder oksekød, over enhver tvivl gennem et troværdigt og fuldstændigt gennemsigtigt program for sporbarhed. Der kan ikke accepteres forsinkelser på nuværende tidspunkt, og Parlamentet må fastholde presset på Rådet og medlemsstaterne, så de fuldt ud overholder den reviderede fødevarelovgivning.
Der er opnået enighed om at godkende Den Videnskabelige Komités henstillinger som basis for alle afgørelser om folkesundhedsaspektet ved produktion af fødevarer. Alt andet ville efter min mening være en unødvendig politisering af det, der nu er en prioritet på EU's dagsorden, og ville bestemt ikke genskabe tilliden blandt forbrugerne og landmændene. Jeg overhørte en forhandling tidligere, som vedrørte dagens debat, og man kan undre sig over, hvorvidt Parlamentet står sammen om at godkende grundprincippet i Den Videnskabelige Komités henstillinger.
Ud fra et forbrugersynspunkt er mærkning naturligvis en del af løsningen på dette problem. Den skal være klar, den skal være forståelig. Noget der er lagt vægt på her ved mange lejligheder. Men det er ikke svaret på folkesundhedsaspektet ved produktion af fødevarer.
Jeg er sikker på, at landmændene ­ og måske især de irske landmænd ­ ikke har problemer med at fremstille et produkt af højeste kvalitet og sikkerhed. De har i mange henseender været syndebuk i den nuværende kontrovers og betaler så afgjort en høj prise for en krise, som ikke direkte var deres skyld.
Jeg bifalder i høj grad den nye kommissærs, hr. Byrnes, lederskab og hans tilsagn om at oprette et EU-agentur for fødevaresikkerhed. Jeg er klar over, hr. kommissær, at De gør Deres yderste for at virkeliggøre dette forslag hurtigst muligt, og det er meget vigtigt, at De gør dette.
Den europæiske landbrugsmodel, baseret på familielandbrug, opstiller efter min mening den nødvendige infrastruktur, så borgerne får kvalitet og valgmuligheder. Landbrugsudvalget og også Parlamentet har drøftet og opnået enighed om dette aspekt af landbrugsmodellen, hvilket afspejles i Agenda 2000-forslagene.
Jeg vil gerne lægge vægt på, at vi i vores iver efter at beskytte forbrugerne skal være lige så omhyggelige med ikke at lovgive for meget i en sektor, som har kapacitet til at producere et bredt udvalg af kvalitetsfødevarer. Der er efter min mening ingen erstatning for kvaliteten af det oksekød, lammekød eller svinekød, som de europæiske landmænd producerer. Det skal afspejles i handelsrunderne, som stadig mangler at komme rigtigt i gang i Seattle, hvor vores konkurrenter inden for verdenshandlen har kapitalinteresser i at forpurre vores bestræbelser på at give landbruget og levnedsmiddelsektoren et sundt og konkurrencedygtigt grundlag.

Keppelhoff-Wiechert
Hr. formand, hr. kommissær, hvad angår mærkningen af oksekød, er det ikke indholdet, vi diskuterer, men den tidsplan, der skal lægges. Helt aktuelt diskuterer vi også Rådets fremgangsmåde og Kommissionens måde at forholde sig på. Kommissionen har forelagt os to forslag om mærkningen af oksekød. Dels, at mærkning af oksekød i medlemsstaterne bliver pligt fra 1.1.2001, og det andet forslag lyder, at vi har at gøre med en overgangsordning frem til 31.12.2000, altså den frivillige mærkning.
Den tidsplan, som Kommissionen har fremlagt, må afvises af hensyn til forbrugerne. Hr. Kindermann har efter min opfattelse fremlagt en overbevisende tidsplan. Europa-Parlamentet bør tilslutte sig den frivillige mærkning frem til 31. august 2000, og den obligatoriske bør indføres så hurtigt som muligt. Kun på denne måde kan vi sende et entydigt signal til de bekymrede forbrugere. Det kan ikke gå an, at det fortsat skal være det langsomste led i kæden, som bestemmer den videre køreplan. Det kan heller ikke gå an, at den nye Kommission, som jeg ser det, fortsætter med at gemme sig bag den gamle forhalingstaktik. Forsinkelsen med gennemførelsen af forordningen skyldes ikke kun Kommissionen og enkelte medlemsstater. Med andre ord: Denne fremgangsmåde ville slet ikke have været nødvendig, hvis Kommissionen allerede dengang havde handlet rettidigt. Hertil kommer, at der i henhold til den gældende forordning 820/97 fortsat eksisterer en pligt til at indføre det obligatoriske system senest den 1.1.2000. Som undskyldning for forsinkelserne påstår Kommissionen, at medlemsstaterne har indleveret de nødvendige rapporter om gennemførelsen af mærkningssystemer for sent. Jeg må virkelig spørge mig selv, om det endnu en gang er mønstereleverne blandt medlemsstaterne, der skal straffes.
Vi må ikke længere tolerere dette katten efter musen-spil fra Kommissionens side! De burde vide, hr. Byrne, at ingen af os kan tillade os den slags manerer. De bør tage højde for, at vi virkelig vil træffe afgørelse om dette forslag i en fælles beslutningsprocedure. Det bør være forbrugernes interesser, der har førsteprioritet i denne sag. Derfor bør vi efter min mening også ved afstemningen i morgen støtte den tidsplan, som hr. Kindermann har foreslået. Med den tidsplan, der her er foreslået, kan vi virkelig sende et signal til de usikre forbrugere, og vi bør alle gøre os det klart, at vi sidder her som repræsentanter for folket og dermed også vælges af forbrugere, og netop vi parlamentsmedlemmer skal stå til regnskab over for borgerne i diskussionerne ude i landet. Jeg har indtryk af, at Rådet allerede har fjernet sig et pænt stykke fra det aspekt.

Izquierdo Rojo
Hr. formand, Europa-Parlamentet støtter disse foranstaltninger, og det har også vist, at det går ind for fleksibilitet, så disse foranstaltninger kan blive anvendt effektivt. Men Europa-Parlamentet er imod, at man bruger tidsfristerne som alibi for, at de aldrig når at blive brugt.
Den holdning, Rådet udviser, og dets hemmelighedsfuldhed over for Parlamentet, hr. formand, styrker mistanken herom, ja, det afslører det ligefrem.
Jeg deler hverken euforien hos dem, der finder, at mærkningerne vil gøre en ende på fødevaresvindelen, eller frygten hos dem, der finder, at dette betyder en renationalisering. Det er simpelthen en foranstaltning, som vil give forbrugerne mere information. Og det er, hr. formand, meget på et tidspunkt, hvor tilliden til fødevaresikkerheden i Den Europæiske Union er blevet undergravet.
Vi konstaterer derfor, at Rådet har taget fuldstændig fejl og snarest bør rette op på dette.

Staes
Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, i sidste uge fandt den årlige studiedag for BAMST sted på universitetet i Gent. BAMST står for Belgian Association for Meat Science and Technology. Emnet var denne gang muligheden for opsporing som kvalitetsgaranti for kød. Professor Jan Van Hoof gav en klar oversigt over situationen i Belgien på opsporingsområdet, og det må siges, at der nu for en gangs skyld kommer gode nyheder fra Belgien. Sammen med Frankrig og Finland er Belgien det eneste land, som er færdig med gennemførelsen af det foreliggende direktiv. Det, som Rådet og Kommissionen i dag forsøger at præsentere os for, overstiger enhver fantasi. Jeg støtter bemærkningerne fra alle dem, der allerede har deltaget i debatten. Landbrugs- og miljøudvalgenes fælles modstand sørger med rette for, at vi sætter en stopper for Kommissionens forslag. Tre års udsættelse af et obligatorisk direktiv er uacceptabelt, og det er et år også. Det skal være klart, at Parlamentet vil have det obligatoriske direktiv pr. 1. september. Rådet er advaret. Om nødvendigt går vi til Domstolen. Det er en krænkelse af fællesskabsretten og groft stødende. Jeg anmoder alle kolleger om at vedtage betænkningen af ordfører Papayannakis. Vi er hårde i denne sag. Vi vil bruge den obligatoriske mærkning som et af midlerne til at genoprette forbrugernes tillid til kød. Det bør hellere ske før end senere.

Daul
Hr. formand, jeg er den sidste, der får ordet, så jeg vil ikke gentage alt, hvad de andre har sagt. Jeg vil først og fremmest i aften, hvor vi ikke er ret mange, hvor vi er os selv, svare min engelske kollega uden ønske om at skabe polemik.
Jeg har allerede i denne forsamling sagt, at britiske og irske opdrættere er i en vanskelig situation - vi må hjælpe dem. Vi bliver nødt til at identificere den, der skal betale, og vi må gøre regnskabet op sammen. Hvis det er Frankrig, der skal betale - og det skal Domstolen, måske, udtale sig om - må politikerne bære deres ansvar. Men vi må heller ikke glemme, at dem, der ikke har overholdt reglerne for behandling af kød- og benmel, og som har bragt os i denne situation, også skal betale. Dem skal man under ingen omstændigheder glemme.
Hr. kommissær, jeg så ganske enkelt helst, at der ikke blev pillet ved det politiske løfte fra 1997. Hvorfor foretager Rådet nu en retræte? Hvem er pressionsgrupperne? Når man ved, hvad der er foregået i kødsektoren i hele Europa, og hvad der endnu i dag foregår i andre lande, så må jeg undre mig højlydt. Er der pressionsgrupper, som vil have et tilbagetog, tilbage til hvad der fandt sted i branchen, i forbindelse med etikettering, og også på forbrugerniveau for at kaste lys over tingene?
Kan De sige os, hr. kommissær, hvilke forslag De har fremsat over for Rådet? For hvis jeg ikke tager meget fejl, er det normalt Kommissionen, der fremsætter forslag til Rådet, når der er diskussioner, som tilfældet var i går.
Hvordan vil De have, at den forbrugende borger skal forstå dette tilbagetog? Hvorfor afviser Rådet Parlamentets forslag? Det er næppe af hensyn til budgettet. Angivelsen af slagtestedet og koden til eftersporing - jeg tror, at Rådet imødekommer disse ting og alene påtager sig ansvaret. Jeg er enig med mine kolleger i dag i, at Parlamentet bør gøre opmærksom på disse ting. Så jeg regner alligevel med, at De, hr. kommissær, meget hurtigt - og det kan passende være en nytårsgave, altså i forbindelse med nytåret 1999-2000 - at De forhåbentlig ikke giver Parlamentet en sådan skuffelse her på vej ind i år 2000. De kan stadig nå at gribe ind, og De kan stadig få Rådet til at skifte mening.
Det andet, som jeg gerne vil gøre Dem opmærksom på, før år 2000 begynder, er dette: Lad os ikke, som i år, vente til det bliver november-december med at få den endelige forordning på bordet, lad os få den gennemført så hurtigt som muligt, som det også er forudset i hr. Papayannakis' udmærkede betænkning.

Byrne
Lad mig starte med at undskylde min sene ankomst her til eftermiddag. Desværre førte vejrforholdene i Bruxelles til, at flyet her til morgen blev aflyst, og jeg var derfor ikke i stand til personligt at være til stede for at ajourføre Parlamentet om BSE-krisen. Jeg ved, at dette har ført til en ændring i Parlamentets tidsplan, således at denne vigtige forhandling nu finder sted sent på aftenen. Jeg er blevet informeret om det arbejde, Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik og Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har udført i forbindelse med dette forslag. Jeg vil gerne takke hr. Papayannakis, ordføreren, og hr. Kindermann, ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter.
Det drejer sig om Kommissionens forslag om at forlænge de eksisterende frivillige mærkningskrav i henhold til forordning (EF) nr. 820/97 yderligere et år. Jeg er klar over, at Parlamentet er meget utilfreds med, at en obligatorisk mærkningsordning ikke er på plads som forudset med virkning fra 1. januar 2000. Jeg bemærker, at der er fremsat et ændringsforslag, som kritiserer Kommissionen og visse medlemsstater for denne forsinkelse. Der var dog gode og berettigede årsager til denne forsinkelse. For det første indsendte medlemsstaterne ikke de krævede beretninger om de eksisterende ordninger i tide. For det andet er ikke alle medlemsstater i stand til at oprette troværdige registrerings- og identifikationsordninger for alle dyr. Endelig besluttede den forrige Kommission, efter dens fratrædelse, ikke at fremsætte store nye politiske initiativer, og det er min opfattelse, at Parlamentet var enig i dette forslag.
Kommissionen stod derfor i en meget vanskelig situation. Der forelå en meget stram tidsfrist, den 1. januar 2000, før hvilken der skulle opnås enighed om et forslag, som fastlagde de generelle regler for en obligatorisk ordning, der skulle gælde fra denne dato. Det er ganske enkelt, selv med den bedste vilje i verden, umuligt at overholde denne tidsfrist. Forslaget er fremsat i henhold til den fælles beslutningsprocedure, men vi kan først forvente fuld enighed mellem institutionerne i Fællesskabet om adskillige måneder. Det er den tid, der som minimum kræves for at opnå enighed om så vigtige spørgsmål.
Under disse omstændigheder fremsatte Kommissionen også et yderligere forslag for at forlænge den eksisterende frivillige ordning som fastlagt i forordning (EF) nr. 820/97. Dette er også i overensstemmelse med den fælles beslutningsprocedure. Det stilles derfor også over for den meget stramme tidsfrist 1. januar 2000. Udfordringen består i at opnå fuld enighed inden for den næste uges tid.
Rådet drøftede i går Kommissionens andet forslag om en forlængelse af den eksisterende ordning. Rådet enedes om retningslinjerne for dette forslag med kun én ændring ­ tilføjelsen af artikel 37 ved siden af artikel 152 ­ til retsgrundlaget. Det er naturligvis en stor ændring, som efter min mening ikke fremmer en hurtig afslutning på den fælles beslutningsprocedure. Ændringsforslag fra Parlamentets side til Kommissionens forslag, der strider imod Rådets retningslinjer fra i går, blokerer ligeledes med sikkerhed ethvert skridt mod enighed før udgangen af dette år.
Det placerer både Parlamentet og Kommissionen i en meget vanskelig situation. De må være klar over følgerne. Under disse omstændigheder er det Kommissionens ansvar at handle. Som allerede angivet ville Kommissionen være forpligtet til at fremsætte et tredje forslag for at undgå et retligt tomrum. Dette tredje forslag skulle baseres på artikel 19 i den eksisterende forordning (EF) nr. 820/97 og ville forlænge de eksisterende ordninger med frivillig mærkning.
Jeg agter at gennemgå Deres ændringsforslag omhyggeligt med henblik på at se, i hvilken grad de kan overvejes. Jeg må i den henseende påpege, at visse ændringsforslag, som søger at begrænse forsinkelser, går i retning af forbedret forbrugerbeskyttelse, hvilket naturligvis ligger mig stærkt på sinde. Jeg kan i den sammenhæng acceptere ændringsforslag, som stræber efter at afkorte den periode, hvor de eksisterende ordninger kan fortsætte, til otte måneder.
Jeg kan dog ikke acceptere Deres ændringsforslag om at angive slagtested med virkning fra 1. januar 2000. Jeg har stor sympati for dette ændringsforslag og opfordrer kraftigt Rådet til at tage højde for det i den fælles holdning. I går i Rådet henledte jeg dets opmærksomhed på den kendsgerning, at Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik i mandags havde fremsat et ændringsforslag. Det fik dog stort set ingen støtte. Det er desuden en bestemmelse, som muligvis bedre kan behandles i hovedforslaget om de almindelige regler. Dette forslag er også på nuværende tidspunkt til behandling i Rådet og Parlamentet.
Kommissionen kan ikke acceptere det fremsatte ændringsforslag om at opgive kravet om virkelig forhandling mellem Parlamentet, Rådet og Kommissionen om hovedforslaget baseret på artikel 152 i traktaten. Det ville være konsekvensen, hvis dette ændringsforslag vedtages: Parlamentet ville opgive sin vigtige forpligtelse til at deltage i denne forhandling.
Jeg vil gerne tilføje, at forhandlingen stadig er åben, hvad angår Kommissionens forslag om de almindelige regler for en obligatorisk ordning. Det er i den sammenhæng, at den primære forhandling bør finde sted. Det er uheldigt, at drøftelser om disse meget komplekse og vigtige spørgsmål skal finde sted i forbindelse med en hasteafgørelse med en noget nær umulig tidsfrist.
Kommissionen er af den opfattelse, at artikel 152 er det rette retsgrundlag. Det er et særdeles vigtigt og omstridt spørgsmål, som på nuværende tidspunkt er for domstolen. Hvad angår dette spørgsmål, kan Kommissionen ikke acceptere tilføjelsen af artikel 37.
Medlemsstaterne har kun lidt eller ingen lyst til en fuld obligatorisk ordning fra 1. januar 2000. Vi kan ikke ignorere dette, og vi kan heller ikke antage, at vi har en bedre forestilling om forpligtelserne end medlemsstaterne. Medlemsstaterne kan vælge at indføre obligatorisk mærkning for kødkvæg, der er født, opvokset og slagtet på deres område. Kun tre har valgt at gøre dette.
Kommissionen går ind for fuld obligatorisk mærkning. Det er derfor blevet foreslået, at dette sker fra 1. januar 2001 for slagtested og desuden fra 1. januar 2003 for fødested og opfedning. Jeg kan forsikre Dem for, at jeg er engageret i dette særlige forslag og i spørgsmålet om obligatorisk mærkning. Jeg agter at gå videre med dette i min embedsperiode, og jeg agter at gøre det hurtigt.
Jeg vil nu vende mig mod nogle af de spørgsmål, De har stillet, og forsøge at give Dem nogle svar på disse.
Hvad angår hr. Papayannakis' spørgsmål, da han sagde: "De forsøger at narre os". Jeg ved ikke, om tolkene lavede en fejl. Jeg vil gerne tolke disse ord positivt snarere end negativt, for de er åbne for den fortolkning, at jeg forsøger at vildlede Parlamentet. Som De ved, hr. Papayannakis, er det en af de mest alvorlige anklager, man kan fremsætte over for en anden person. Hvis det var Deres hensigt, afviser jeg det og føler mig krænket. Jeg har altid været åben over for Parlamentet. Da jeg kom hertil den første dag, da jeg talte ved høringerne af mig i september, gjorde jeg det fuldstændig klart, at jeg agtede at være åben og gennemsigtig over for Parlamentet. Jeg har givet møde i Parlamentet ved plenarmøder ved mange lejligheder i den korte tid, jeg har været kommissær. Jeg har også givet møde for Parlamentets udvalg adskillige gange. Ikke en eneste gang i den periode er noget sådant blevet antydet over for mig. Jeg accepterer det ikke.

Papayannakis
Hr. kommissær, det ville være den letteste ting i verden for mig straks at sige undskyld. Jeg tror ikke, at De rigtigt har forstået, hvad jeg sagde. Jeg plejer aldrig at være uforskammet, når vi diskuterer politik. Jeg ved ikke, hvordan man har oversat det til Dem, men jeg havde i hvert fald ikke i sinde at fornærme Dem, på ingen måde.
Hr. kommissær, der er dog stadig et punkt tilbage, som er selve kernen i mit politiske spørgsmål, og jeg beder Dem om igen at komme ind på det, om forlov. Besluttede Rådet i går, ja eller nej, en udsættelse på et år uden først at høre, hvad vi mener? Besluttede Rådet i går, ja eller nej, at gå uden om Parlamentets mening? Disse spørgsmål, hr. kommissær, er ikke grovheder. Det er seriøse konstateringer af det, som Rådet laver. Når alt kommer til alt, har De tydeligvis ikke nogen grund til at være Rådets advokat.
Jeg gentager altså, at jeg på ingen måde har haft til hensigt at fornærme Deres ære og anseelse, og hvis De mener, at det er sket, eller at der har været anledning til det af nogen som helst grund, beder jeg Dem undskylde mig. Men jeg må gentage, problemet er, hvordan vi skal fortolke det, som Rådet foretog sig i går. De har ikke nogen grund til at forsøge at forsvare det.

Byrne
Jeg skal med glæde acceptere hr. Papayannakis' forklaring og undskyldning og hans imødekommende måde at gøre det på. Lad os tillægge det problemer med tolkningen.
Som svar på hans spørgsmål har han fuldstændig ret. Jeg er her ikke for at svare for Rådet, og det eneste, jeg kan sige, er, at jeg læste Rådets konklusioner op i går. Jeg bør sige, at Rådet ikke vedtog dette som sin afgørelse, men snarere sagde, at det var Rådets synspunkt, dets retningslinjer, og gjorde det klart, at det ville afvente resultatet i Parlamentet i morgen før endelig afstemning og vedtagelse af en holdning. Jeg kan derfor forstå, at spørgsmålet skal retur til Rådet før udgangen af året med henblik på færdigbehandling under hensyntagen til det, Parlamentet siger i dag, og det, Parlamentet stemmer om og beslutter i morgen.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 10.00.

BST
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0098/1999) af Keppelhoff-Wiechert for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets beslutning om markedsføring og indgift af bovin somatotropin (BST) og om ophævelse af beslutning 90/218/EØF (KOM(1999) 544 - C5-0250/1999 - 1999/0219(CNS)).

Keppelhoff-Wiechert
Hr. formand, hr. kommissær, forbuddet mod markedsføring og salg af BST udløber med udgangen af 1999. Derfor er denne sag blevet til et uopsætteligt spørgsmål for os. Med det foreliggende forslag fra Kommissionen skal markedsføring og salg af BST til malkekøer nu forbydes endeligt. Kommissionen henviser til videnskabelige undersøgelser, som bekræfter, at anvendelse af BST påfører dyrene smerter, som kan undgås. Derfor afviser jeg, som det er formuleret i betænkningen, markedsføring og anvendelse af BST i Den Europæiske Union af dyreværnsmæssige årsager. Jeg vil gerne minde om, at alle medlemsstater har vedtaget en konvention om beskyttelse af dyr i landbruget, og de har også ratificeret denne konvention.
Ved anvendelse af BST får dyrene øget forekomst af yverbetændelse og læsioner på fødder og ben samt reproduktionsforstyrrelser. Der er også dokumenteret rentabilitetstab, for tidlig nedslidning og dødsfald. Tallene taler for sig selv. BST forhøjer risikoen for mastitis med 25%, risikoen for ufrugtbarhed med 18% og for lammelser sågar med 50%. Det er imidlertid ikke kun dyreetiske aspekter, der taler imod anvendelse og markedsføring af BST, men også sundhedspolitiske og økonomiske aspekter.
BST afvises også af forbrugerne. Ændring af forbrugernes konsumvaner i forbindelse med BST-anvendelse er altså nærliggende. Uligevægten i sektorerne mælk, mælkeprodukter og oksekød ville blive endnu større. Endnu mere vanvittigt er det, at der allerede under normale betingelser produceres overskud. BST er jo ikke noget terapeutisk middel, det bruges udelukkende for at øge mælkeproduktionen. Mælkekvotesystemet blev netop indført for at reducere mælkeproduktionen, og nu skulle vi så føre det ud i absurditeterne med BST. Det kan vel ikke være rigtigt!
Også eksporten ville lide under det. På verdensplan, undtagen i USA, findes der ikke nogen stor aftager eller producent af mælk og mælkeprodukter, som har tilladt anvendelsen af dette hormon. Vi er valgt som borgernes og dermed forbrugernes repræsentanter. Derfor bør vi også tage vores opgave tilsvarende alvorligt og gøre en indsats for vælgerne. BST er et hormon, som udvindes ved hjælp af genteknologi. Endnu er der ingen af medlemsstaterne, som har gennemført feltforsøg med BST. Potentielle ændringer i mælkens sammensætning er ikke afklaret, og det er fortsat helt umuligt at sige noget om genteknologiens indvirkning på den menneskelige sundhed.
Det forhold, at et begrænset antal lande har tilladt anvendelsen af dette hormon, må ikke føre til, at sundhedsnormerne på internationalt niveau bliver svækket. Det er imidlertid meget mere afgørende, at forbrugerne afviser BST. Det er ikke nogen tilfældighed, at førende supermarkedskæder efter en forbrugerundersøgelse allerede i 1994 erklærede, at de under ingen omstændigheder ville sælge mælk fra køer, som var behandlet med BST, selv hvis EU's moratorium blev ophævet.
Hvad vi imidlertid ikke kan forklare forbrugerne er, at samtlige medlemsstater i Den Europæiske Union allerede i dag importerer BST-mælkeprodukter - mange fra USA, Tjekkiet, Slovakiet eller fra Bulgarien - og at disse dermed længe er landet på bordene hos vores forbrugere, altså f.eks. ost lavet af mælk, der er produceret på denne måde. Da tredjelande, hvor dette hormon er tilladt, ikke har pligt til at meddele dette officielt, har Kommissionen ikke nogen komplet liste over disse lande. Her er der efter min mening igen bud efter Kommissionen. Kommissionen bør undersøge, for det første om BST skader menneskers sundhed, og for det andet hvilke muligheder der er for virkelig at gøre import af BST-produkter gennemsigtig. Kommissionens forslag rører ikke ved produktion af BST i medlemsstaterne eller import af stoffet, hvis formålet er eksport til tredjelande.
Lad mig afslutningsvis som ordfører sige, at vi naturligvis alle sammen har vanskeligheder, når vi skal forklare vores vælgere, at BST allerede fremstilles i nogle få medlemslande, men at det ikke bruges her hos os. Jeg ved ikke, om man alene på baggrund af hensynet til at bevare arbejdspladser skulle bore kritisk i dette punkt i al offentlighed. Jeg håber, at vi - vi er jo enige med Kommissionen om kursen - kan tilslutte os denne uopsættelige debat og afslutte det hele i morgen. Mange tak til alle, som har deltaget!

McCartin
Hr. formand, jeg taler ikke på vegne af min gruppe. Jeg stemmer med flertallet i min gruppe, som jeg altid har gjort, når de træffer en demokratisk beslutning, men jeg er bange for, at jeg ikke deler fru Keppelhoff-Wiecherts synspunkt. Hun talte godt for sig, og hun kom med en ordentlig opsang. Hun påberåbte sig ethvert tænkeligt argument mod brug eller om de mulige risici, der kunne opstå.
Jeg finder mig selv i samme position, som jeg befandt mig i for mange år siden, da vi, på initiativ af Parlamentet, forbød naturlige hormoner i produktionen af oksekød. Vi kostede de europæiske oksekødproducenter mellem 12 og 15 milliarder euro. Vi fremmede imidlertid ikke sikkerheden ved oksekød. Vi baserede vores beslutning på politisk ideologi snarere end videnskabelige undersøgelser. Sandheden er, at vi i dag forbyder amerikansk oksekød på grund af tilstedeværelsen af disse hormoner, men sandheden er også, at vi ved, at hvis vi tillod amerikanerne at sælge deres oksekød på vores markeder til en god pris for forbrugerne, og hvis vi skulle sætte en mærkat på, der sagde, at de hormoner var i kødet, så ville de stadig købe det. Vi ved det. Hvis vi ikke vidste det, hvorfor skulle vi så forbyde det? Lad dem komme med deres oksekød, og hvis forbrugerne er så bekymrede, spiser de det ikke. Men jeg tror ikke, at de er så bekymrede.
Det er det samme med det produkt, vi i dag foreslår at forbyde. Det er motiveret af ideologi snarere end videnskab. Jeg mener, vi har et udvalg kaldet CVMP. Dette Udvalg for Veterinærmedicinske Præparater, som arbejder inden for Det Europæiske Agentur for Lægemiddelvurdering, konkluderede, at BST var sikkert, virkningsfuldt og af passende kvalitet. De anbefalede som sådan, at produktet var egnet til frigivelse. De afgjorde, at det ikke påvirkede dyrenes sundhed, og at det var et naturligt produkt, som ikke påvirkede menneskers sundhed.
Et andet udvalg gav udtryk for et andet synspunkt. Det er min opfattelse, at det er det udvalg, som gav grønt lys, vi henholder os til. Det eneste, jeg ønsker at sige til kommissæren, er, om han venligst vil fortælle os, hvilket råd han følger. Betragter han det udvalg, hvis råd han afviser, som inkompetent, ude af stand til at vurdere, hvad der er godt for dyr eller farligt for folkesundheden? Afviser han dem og nægter at tage imod deres råd eller meninger fremover?

Kindermann
Hr. formand, i dag diskuterer vi endelig det endelige forbud mod at anvende og markedsføre BST i Den Europæiske Union, og forhåbentligt er dette afslutningen på den 10 år lange proces, hvor den endelige beslutning igen og igen er blevet udsat, naturligvis med den begrundelse, at der ikke forelå nogen endelige videnskabelige resultater, som kunne begrunde dette definitive forbud. Nuvel, i dag har vi disse resultater, og de bekræfter, at anvendelsen af dette hormon permanent driver køerne til grænsen for deres fysiske formåen. Og følgerne er læsioner på ekstremiteterne, mave-tarmforstyrrelser og påvirket frugtbarhed, for slet ikke at tale om den øgede forekomst af yverbetændelser!
Det betyder, at køerne påføres smerter, som kunne undgås. Af dyreværnsmæssige grunde er dette ikke acceptabelt. Men er enhver risiko for den menneskelige sundhed nu også helt udelukket? Her tænker jeg ikke på ophobede BST-rester i organismen, men også på en eventuel ændring af mælkens sammensætning for slet ikke at tale om øget anvendelse af antibiotika i behandlingen af de syge køer. Derfor vil jeg støtte ordførerens opfordring til at styrke anstrengelserne for at nå frem til en endelig afklaring af BST's indflydelse på den menneskelige sundhed. På vegne af De Europæiske Socialdemokraters Gruppe takker jeg fru Keppelhoff-Wiechert som ordfører for hendes hurtige arbejde, og vi støtter naturligvis udtrykkeligt hendes betænkning.

Busk
Hr. formand, vi kan støtte ordførerens udtalelse, men jeg vil gerne fremsætte nogle få kommentarer. Vi er enige i, at de undersøgelser, der er gennemført om dyrenes sundhed, er afgørende for vores beslutning og dermed også er afgørende for, at BST ikke bør bruges her i EU. Det vil sige, at vi støtter artikel 1. Men når vi taler om folkesundhed, må jeg dog sige, at vi fortsat har en række problemer med resultatet af de 17 videnskabelige undersøgelser, som ikke har kunnet adskille de naturligt producerede BST-hormoner fra de kunstigt fremstillede. Vi bør ikke drive disse scenarier videre, end de videnskabelige beviser kan bære.
Artikel 2 og artikel 3 omhandler en fortsat tilladelse til at producere BST-hormonet her i EU. Her er vi efter min mening tæt på dobbeltmoral. Når jeg tænker på alt det, der er sagt her i aften og igennem de seneste måneder om BST-hormoner, om handelskonflikten med USA, om det amerikanske hormonoksekød, føler jeg, at vi er ved at nærme os dobbeltmoralen, når disse hormonpræparater bliver fremstillet her i Europa og derefter bliver solgt til USA, som så bruger BST-hormonet. Derfor kan jeg ikke støtte formuleringerne i artikel 2 og artikel 3.

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, jeg tilslutter mig ordførerens og hr. Kindermanns udtalelser. Jeg behøver ikke gentage dem. Jeg vil gerne give udtryk for min glæde over, at vi nu efter årelange diskussioner er nået til dette punkt og kan sætte punktum. Jeg vil gerne endnu en gang gøre det klart, at vi også ved anvendelse af genteknologisk fremstillede lægemidler må være meget forsigtige, hvis de skal anvendes profylaktisk. Til forskel fra sundhedsområdet kan man i landbruget ikke acceptere bivirkninger ved sådanne anvendelser.
Som formand for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter vil jeg gerne komme med en supplerende oplysning. Vi har stemt om ændringsforslag 3. I denne forbindelse var der et mundtligt ændringsforslag, som var aftalt med Kommissionen. Jeg vil gerne have det ønske ført til protokols, at dette bliver afklaret, og at vi i morgen ved afstemningen har den udgave, som vi faktisk har stemt om. Som sagt er det sket efter aftale med Kommissionen.

Redondo Jiménez
Hr. formand, først vil jeg gerne lykønske fru Keppelhoff med den betænkning, hun har udarbejdet, og for hendes hurtighed i forbindelse med arbejdet. Jeg vil gerne påpege over for Kommissionen - som først nu sender os et dokument, der blev udarbejdet i slutningen af oktober - at Parlamentet har været nødt til at arbejde under tidspres. Der er faktisk kun et par dage tilbage til udløbet af den sidste udvidelse af forlængelsen af forordningen, og vi skal nu til at stemme om Rådets forslag til ophævelse heraf. Fristen udløber den 1. januar. Jeg vil derfor gerne anmode Kommissionen - idet jeg ikke ønsker at gentage de argumenter, som de foregående talere har fremlagt - at den sender os dokumenterne hurtigere, så vi ikke skal arbejde om kap med tiden.
Jeg vil gerne endnu en gang understrege og påpege, at forbrugerne ikke ønsker BST. Forbrugerne vil ikke være med til, at køerne producerer mere mælk med BST. Dette hormon bruges aldrig i behandlingsøjemed, men udelukkende til at producere mere mælk, og det kan gøre det svært for os, for vi har en overskudsproduktion af mælkeprodukter, og der kan ydermere opstå problemer og negative reaktioner for vores landbrugssektor, idet det kan give anledning til selvmodsigelser i de nye retningslinjer for vores fælles landbrugspolitik.
Jeg vil også gerne påpege over for Kommissionen, at den bør blive ved med at undersøge, hvilke følger BST kan få for forbrugernes sundhed. Det er på nuværende tidspunkt ikke blevet påvist, at det er skadeligt, men heller ikke at det er uskadeligt.
Hr. kommissær, Parlamentet, som arbejder så nøgternt og tager sit arbejde mere og mere alvorligt, beder Dem om, at De ikke får os til at arbejde om kap med tiden, og at De ydermere tager hensyn til de reaktioner og de forslag, som kommer herfra, og som ofte ender i papirkurven.

Izquierdo Rojo
Hr. formand, for mig ligger det største problem i den tekst, som vi skal stemme om i morgen - jeg har netop modtaget den ved omdelingen - i artikel 3 i Kommissionens forslag, i henhold til hvilket vi skal forbyde disse stoffer inden for Den Europæiske Union - jeg beder Kommissionen om at lytte til mig, for jeg vil gerne bede om en opklaring. I henhold hertil er det, vi skal stemme om at forbyde disse stoffer inden for Den Europæiske Union, men vi tillader, at dette forbud ikke omfatter fremstilling og markedsføring inden for Den Europæiske Union, idet vi kan sende dem til en anden medlemsstat med henblik på eksport til tredjelande.
Hr. formand, dette er utilstedeligt for mig, for hvis vi forbyder disse stoffer og markedsføring heraf inden for Den Europæiske Union, som det står i aftalen, ville det heller ikke være rimeligt, hvis vi inden for Den Europæiske Union kunne sende dem til en anden medlemsstat. Jeg beder Dem derfor oplyse, om det forholder sig således, for i henhold til teksten og i henhold til Kommissionen vil dette forbud ikke berøre markedsføringen eller eksporten til tredjelande.
Hr. formand, jeg finder, at dette ville være yderst hyklerisk. Det, vi ikke ønsker for os selv, tillader vi for andre, når det drejer sig om at tjene penge. Jeg finder, at der må være en grænse, og hvis vi har principper for os selv, så bør vi også have dem i solidaritet med tredjelandene, og så kan vi naturligvis ikke inden for Den Europæiske Unions territorium producere, fremstille og markedsføre disse stoffer.

Byrne
Jeg vil gerne takke Parlamentet for at have anerkendt dette forslag som en hastesag, så det blev behandlet før årets udgang. Som De ved, forbød Rådet allerede i 1990 markedsføring og brug af BST til malkekøer i henhold til Rådets beslutning 90/218/EØF. Rådet forlængede i 1994 fredningsperioden indtil 31. december 1999 ved Rådets beslutning 94/936/EF.
Artikel 2 i Rådets beslutning 94/936/EF angav, at Kommissionen skulle give en gruppe uafhængige videnskabsmænd mandat til at vurdere virkningerne af anvendelsen af BST. Før fremlæggelse af et nyt forslag for Rådet afventede Kommissionen de to videnskabelige udvalgs holdning, som blev overbragt den 18. marts 1999. Den Videnskabelige Veterinærkomité erkendte, at der muligvis var en forbindelse med prostata- og brystkræft og tilkendegav, i lyset af manglende beviser, at yderligere undersøgelser var påkrævet.
Der er muligvis sekundære risici i form af allergiske reaktioner og øget brug af antimikrobielle substanser. Mangelen på beviser forpligter Kommissionen til meget nøje at følge den videnskabelige forskning i den mulige skadelige virkning på folkesundheden i kraft af udsættelse via kosten for produkter, som stammer fra køer behandlet med BST, og om nødvendigt henstille til yderligere forebyggende foranstaltninger. Den Videnskabelige Komité for Dyrs Sundhed og Trivsel vedtog den 10. marts 1999 sin rapport om dyrevelfærdsaspekter ved brugen af bovin somatotropin og angav, at BST øger risikoen for klinisk mastitis samt behandlingstiden for mastitis, det øger tilfældene af klov- og benproblemer, og det kan have en negativ virkning på reproduktionsevnen og føre til adskillige alvorlige reaktioner omkring injektionsstedet. Som følge af holdningen i Den Videnskabelige Komité for Dyrs Sundhed og Trivsel bør BST derfor ikke indgives i malkekvæg.
Protokollen om dyrebeskyttelse og dyrevelfærd knyttet til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab tilskynder Fællesskabet og medlemsstaterne til ved udarbejdelsen og gennemførelsen af Fællesskabets landbrugspolitik at tage fuldt hensyn til dyrs krav på sundhed og velfærd. Fællesskabet godkendte ved afgørelse 78/923/EØF Den europæiske konvention om beskyttelse af dyr under opdræt. Samtlige medlemsstater har desuden ratificeret denne konvention. Rådets direktiv 98/58/EF om beskyttelse af dyr, der holdes til landbrugsformål, angiver, at et dyr ikke må indgives andre stoffer end de stoffer, der gives med terapeutiske eller profylaktiske formål, medmindre det er blevet påvist ved videnskabelige studier af dyrs velfærd eller på grundlag af de erfaringer, der er gjort, at det pågældende stof ikke er skadeligt for dyrets sundhed eller velfærd.
BST bruges ikke til kvæg med terapeutisk formål, men kun for at fremme mælkeproduktionen, og har skadelige virkninger på dyrene. I lyset af holdningen i Den Videnskabelige Komité for Dyrs Sundhed og Trivsel vedtog Kommissionen ­ på mit forslag på mødet den 28. oktober ­ en beslutning om at foreslå et permanent forbud mod markedsføring og brug af BST i Fællesskabet fra 1. januar 2000 i overensstemmelse med bestemmelserne i Rådets direktiv 98/58/EF om beskyttelse af dyr, der holdes til landbrugsformål.
Af hensyn til præciseringen bør jeg sige, at BST ikke sælges i Europa, men produceres her. Der er én virksomhed, som producerer BST i Den Europæiske Union. Det er kun tilladt til eksport til tredjelande. Det er ikke tilladt at sælge BST i Den Europæiske Union. Jeg bør også sige, at yderligere skridt med henblik på at forbyde produktionen til salg uden for Den Europæiske Union ikke ville have et retsgrundlag og ville ligge uden for Kommissionens beføjelser.

Izquierdo Rojo
Hr. formand, jeg beder om, at kommissæren oplyser mig om, hvorvidt den oplysning, jeg har, er korrekt, og det er, at dette stof bliver fremstillet i Østrig, hvorfra det sendes til Holland, og fra Holland eksporteres det til tredjelande.
Hr. kommissær, er det rigtigt, at vi fremstiller det i Østrig, og at det derfra sendes til Holland, og at det eksporteres fra Holland?
Kommissærens ord bekræfter ydermere, at det forholder sig således, at vi fremstiller det og markedsfører det inden for Den Europæiske Union.

Byrne
Ja, af hensyn til præciseringen kan jeg sige, at det produceres på en fabrik i Østrig, at det, har jeg fået at vide, hældes på flasker i Nederlandene med henblik på eksport til tredjelande, men sælges ikke i Den Europæiske Union. Jeg bør sige, at der ikke er noget retsgrundlag for at forhindre produktionen eller videreforsendelsen gennem Nederlandene med henblik på salg i tredjelande.

Formanden
Mange tak, hr. Byrne.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 10.00.
(Mødet hævet kl. 22.55)

Overrækkelse af Sakharov-prisen til Xanana Gusmão
Formanden
Hr. Gusmão, det er mig en stor ære og glæde på egne og på Europa-Parlamentets vegne at byde Dem velkommen her i Parlamentet.
Vi var dybt bevægede, da vi fik underretning om Deres frigivelse for blot tre måneder siden, den 7. september 1999. De blev fængslet den 20. november 1992 og har i den tid, De har været fængslet, vist et beundringsværdigt mod. De har bevaret den indre frihed til trods for den behandling, De har været udsat for, ikke mindst det psykiske pres for at få Dem til at opgive Deres forsvar.
Under domsafsigelsen viste De både handlekraft og styrke, da De over for den samlede internationale presse gjorde opmærksom på, at besættelsen af Østtimor antog karakter af folkemord. Til trods for de belastende forhold under fængselsopholdet har De haft kræfter til at udarbejde strategier for modstandsinitiativer, studere sprog og jura samt producere fremragende digte og malerier - endnu en gang tak, fordi De så venligt har betænkt mig med et af disse værker, som jeg fik overrakt for et øjeblik siden.
Tillad mig af hensyn til Europa-Parlamentets medlemmer endnu et kort tilbageblik, som vil føje andre aspekter til portrættet. De er født i Østtimor, Deres forældre var lærere, og De var ældste søn i familien. De studerede bl.a. ved den katolske mission Nossa Senhora di Fatima. De begyndte i en ung alder at arbejde som underviser. Endnu inden De fyldte 30, blev De tilknyttet dagbladet A vos de Timor. Samtidig gik De aktivt ind i centralkomitéen i modstandsbevægelsen, Fretilin, der arbejdede for Østtimors uafhængighed. Da Deres land blev besat af Indonesien, gik De under jorden. Efter tre års arbejde stod De i spidsen for guerillabevægelsen Falintin, der var modstandsbevægelsens væbnede fløj. I henhold til pressens oplysninger mistede omkring 200.000 mennesker, eller en tredjedel af befolkningen, livet under besættelsen.
Hr. Gusmão, De søgte utrætteligt en fredelig løsning på situationen. De forelagde en fredsplan for den indonesiske regering. De foreslog forhandlinger inden for FN's rammer. De ønskede at hæve kampen for et frit Østtimor over partipolitiske hensyn, og De samlede de forskellige fløje i en fælles bevægelse, det nationale råd for Østtimors befrielse.
Europa-Parlamentet er stolt over at have medvirket til det internationale pres mod den indonesiske præsident, Habibi, hvilket fik denne til at frigive Dem den 7. september, kort tid efter folkeafstemningen den 30. august. Ved den lejlighed stemte 70,5% af Østtimors befolkning for landets uafhængighed.
Europa-Parlamentets delegation under ledelse af næstformand Pacheco Pereira glædede sig i denne forbindelse, som verdenssamfundet i øvrigt, over befolkningens mod.
I lighed med hr. Mandela i Sydafrika er De en fortaler for fred, retfærdighed og frihed for Deres land. Deres landsmænd og verdenssamfundet ved, at De ved løsladelsen med stor overbevisning udtalte: "Jeg er nu en fri mand og vil som sådan gøre alt, hvad der står i min magt for at sikre freden for Østtimor og for Østtimors befolkning." For øjeblikket er situationen i Østtimor den, som De også præciserede over for mig for et øjeblik siden, at alt skal opbygges eller genopbygges. Det gælder områder som logistik og uddannelse. Det gælder sundhedssektoren og retsvæsenet. Det gælder statsadministrationen. Overgangsstyret, der indsættes af FN, vil danne udgangspunkt for dette arbejde.
Hr. Gusmão, De har udtrykt ønske om et pluralistisk demokrati med åbne institutioner. De har udtrykt ønske om et nuanceret samfund, hvor også pressen og ngo'erne spiller en rolle. Vi håber, at Deres folk efter 25 års lidelser må få mulighed for at virkeliggøre denne drøm.
Det er mig en stor glæde at kunne pege på den positive betydning, Sakharov-prisen har haft for flere af kandidaterne. Jeg tænker bl.a. på hr. Ksila fra Tunesien og hr. Birdal fra Tyrkiet, som begge blev løsladt få dage efter, at de var blevet nomineret til prisen. Jeg tænker også på hr. Mandela i Sydafrika og hr. Dubcek i Tjekkiet. Hvad angår fru Suu Kyi og fru Zana, har jeg på ny henvendt mig til myndighederne i deres lande og protesteret mod de overordentlig strenge betingelser, der stilles for deres frigivelse. Alle disse personer har løftet arven efter Andrej Sakharov og har gjort kampen for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder til deres livs mål.
Hr. Gusmão, det glæder mig på denne baggrund på vegne af Europa-Parlamentet at kunne tildele Dem denne pris, som har så stor symbolværdi.
(Kraftigt bifald)

Xanana Gusmão
Ærede formand for Europa-Parlamentet, fru Nicole Fontaine, ærede medlemmer af Europa-Parlamentet, det er en meget stor ære og rører mig dybt at stå her i dag over for jer, de valgte repræsentanter for Europas borgere.
Jeg må erkende, at da jeg igen vendte tilbage til Østtimor, blev jeg chokeret over ruinerne efter den systematiske ødelæggelse, og jeg kunne på ingen måde forestille mig, at jeg skulle komme til Strasbourg og få denne enestående lejlighed til at lære det europæiske folkestyres centrum at kende, til at bevæge mig rundt i dets gange og sale, et Europa, der har delt folkemordets smerte og lidelse med os, men også modet og styrken til at gøre modstand mod ødelæggelse og myrderier. Jeg vil på mit folks vegne gerne benytte lejligheden til at takke for den opmærksomhed og solidaritet, som Europa-Parlamentets medlemmer har vist ved at vedtage utallige beslutningsforslag, der støttede mit folk i dets ret til at udøve selvbestemmelse.
Ved at bære navnet Sakharov hylder denne pris et menneske, der kraftfuldt kæmpede for tankefriheden. Der er intet, der kendetegner mennesket som evnen til at tænke. At forhindre et menneske i at tænke frit og give udtryk for sine tanker er at tage dets menneskeværdighed fra det. Tankefriheden er således en grundlæggende rettighed for ethvert menneske, og i Europa er den blevet en af borgerrettighedernes grundpiller.
I de totalitære regimer indskrænker og kvæler undertrykkerne tankefriheden. I Indonesien har vi oplevet, hvordan undertrykkelsessystemet i det regime, der kaldte sig Orde Baru (Ny Orden), ledet af Suharto og hans generaler, som holdt mit fædreland besat i mere end to årtier, blev indført gennem påtvingelse af en doktrin, Pancasila, der ensrettede tænkningen og følgelig også menneskets handlinger for at nedbryde evnen til at tænke individuelt, kollektivt og - ikke mindst - tænke frit. Denne doktrin gennemtrængte hele det indonesiske samfund og blev også overført til Østtimor, og den blev ihærdigt fulgt op af fysisk tortur og hjernevask.
Ironisk nok fik alt dette den modsatte effekt, thi det forstærkede det timoresiske folks identitet og beslutsomhed. Efter Suhartos fald i maj 1998 blev der åbnet mulighed for en løsning på konflikten i Østtimor og for Indonesiens demokratisering.
Jeg vil gerne benytte denne lejlighed til overbringe min varme hyldest til alle modtagere af Sakharov-prisen, ikke mindst Aung Sang Suu Kyi, en af de store forkæmpere for frihed og demokrati i hele verden.
(Kraftigt bifald) Fru formand, ærede medlemmer, mine damer og herrer, udøvelsen af vores mest grundlæggende rettighed, retten til at vælge vores egen fremtid, som et frit og uafhængigt land, lod ane, at den ville få tragiske følger, men det østimoresiske folk tøvede ikke med endnu en gang at vise, at det er fast besluttet på at forsvare sin frihed.
Efter forfærdelige måneders smerte og lidelse, påført os med en usædvanlig brutalitet, myrderier og tøjlesløs ødelæggelse af vores fædreland, forbereder mauberefolket sig nu på dets genopbygning. Opgaverne er mange, og vi står alle med et meget stort ansvar for, at de bliver løst. Overgangsperioden indledes af en første fase, hvor den fuldstændig ødelagte infrastruktur skal genoprettes, i et år, som vi benævner "nødsituationsåret", år 2000. Genopbygningen bliver ikke kun fysisk, den bliver ikke kun materiel. Genopbygningen skal også ske på det sociale, det politiske, økonomiske og frem for alt det mellemmenneskelige og psykologiske plan. Kun et samspil mellem disse områder kan sikre en gradvis genopretning på alle niveauer som den konkrete og samordnede forberedelse af det timoresiske samfund til uafhængigheden.
Uafhængigheden bør ikke blot betyde, at vi får en præsident, et flag og en nationalsang. Uafhængigheden bør sikre det folk, der har kæmpet og lidt så meget, frihedens goder. Den massive deltagelse den 30. august bør videreføres, så det timoresiske folk føler, at det selv styrer udviklingen. Der kan ikke være udvikling uden demokrati.
(Kraftigt bifald)Sideløbende med den materielle genopbygning er det vores agt at lægge vægt på udvikling af det civile samfund, uddannelse i menneskerettigheder, uddannelse i demokrati og en utvetydig retsopfattelse. Dertil har vi brug for jeres støtte.
Østtimor får ikke kun brug for økonomisk støtte. Vi befinder os i en vanskelig, ja, helt afgørende, fase, for vi er i øjeblikket, eller vi føler os i øjeblikket, meget skrøbelige og meget svage til at opbygge den uafhængighed, der vil betyde et nyt liv for vores befolkning. Det er på dette punkt, vi vedblivende stoler på Europas støtte, en støtte til at hjælpe timoreserne på vej, men på grundlag af universelle værdier, så vi netop ikke gør dette folks lidelser til skamme.
Vi indleder overgangen til uafhængighed sammen med UNTAET. Efter at den særlige udsending fra FN's Generalsekretær er kommet, har vi været optaget af at befæste de mekanismer, der skal sørge for, at timoreserne selv har indflydelse på, hvordan overgangsprocessen skal foregå. Jeg må imidlertid sige, at vi føler os usikre. Vi føler os stadig svage, og det er på dette punkt, at Europa-Parlamentet og alle de andre institutioner kan hjælpe os med støtte af anden art end den rent økonomiske. Vi vil lære at være ansvarlige over for det internationale samfund i udviklingen af vores land, men efter en lang periode med politisk aktivisme og kamp føler vi i dag, at der ligger en stor byrde på vores skuldre, fordi vi har ansvaret for den lykke og frihed, som vi har lovet vores befolkning.
I denne pris ser jeg Europa-Parlamentets anerkendelse af mit folks mod til at kæmpe for et frit fædreland, hvor tankefriheden sikres som en rettighed, der udspringer af selve det at være et menneske. Mit folk fortjener denne anerkendelse, og det er i dets navn, jeg gerne vil takke for den ære, der er blevet mig til del.
(Vedvarende bifald)
Formanden
Hr. Gusmão, mine kollegers kraftige bifald vidner om, at de har værdsat Deres tale, som bar vidnesbyrd om både styrke og ansvarlighed.
Det kraftige bifald er også endnu et vidnesbyrd om Europa-Parlamentets støtte og solidaritet, når det gælder Østtimor. De kan være overbevist om, at Europa-Parlamentet nu som før og også fremover vil støtte Dem. Vi vil følge Dem på den videre vej, som bliver uafhængighedens vej, en spændende vej, og - som De selv påpeger - langtfra nogen let og problemfri vej.
Tak fordi De kom og deltog i dette møde. Også tak til Europa-Parlamentets medlemmer.

