Paziņojums par vienošanos attiecībā uz humāno palīdzību - Eiropas Savienība un humānā palīdzība (debates)
Priekšsēdētājs
Nākamais jautājums ir kopējās debates par:
Komisijas paziņojumu par vienošanos attiecībā uz humāno palīdzību un
Cornillet kunga ziņojumu Attīstības komitejas vārdā par Eiropas Savienību un humāno palīdzību.
Louis Michel
Komisijas loceklis. - (FR) Priekšsēdētāja kungs, referent, dāmas un kungi, es gribētu iesākumā izteikt pateicību Cornillet kungam un apsveikt viņu ar viņa ziņojumu, kurā precīzi noteiktas problēmas, ar ko saskaras humānie centieni un konkrēti par to, ka viņš lieliski nosaka arī tās pieejas, kas nepieciešamas Eiropas humānajā darbībā. Šis ziņojums ir būtisks ieguldījuma kopīgajā Parlamenta, Padomes un Komisijas darbā ar mērķi ieviest Eiropas vienošanos par humānās palīdzības sniegšanu nākotnē. Mūsu kopīgais mērķis ir noformēt vienotā trīs institūciju deklarācijā mūsu redzējumu un vienoto pieeju humānās palīdzības politikai. Es nešaubos, ka Eiropas Parlamenta aktīva iesaistīšanās ir būtiski svarīga šīs deklarācijas pieņemšanai.
Ļaujiet man ļoti īsi atkārtot šīs politiskās iniciatīvas nepieciešamības iemeslus: būtībā humānais konteksts pēdējo gadu laikā ir mainījies, un mums jāpielāgojas tam, ja vēlamies, lai mūsu humānā darbība arī turpmāk būtu saskaņota un efektīva.
Kādas ir galvenās pārmaiņas un lielākie izaicinājumi? Es uzskatu, ka tos var apkopot šādi. Pirmkārt, konfliktu un dabas katastrofu skaits aizvien pieaug, pieaug arī nāves gadījumu skaits. Dabas katastrofas bieži izraisa klimata pārmaiņas: nesenie plūdi Meksikā atspoguļo šīs satraucošās tendences realitāti un apjomu.
Otrkārt, mēs redzam arī, ka pieaug sarežģītu krīžu skaits un izmainās arī konfliktu raksturs. Piemēram, metodes un paņēmieni, kas tiek izmantoti bruņotu konfliktu risināšanai, padara humānās palīdzības organizāciju darbu aizvien sarežģītāku. Diemžēl ikdienas realitāte ir arī uzbrukumi palīdzības sniedzējiem un to aplaupīšana, vai tas būtu Darfūrā vai Somālijā, Šrilankā vai Majnmā, Kolumbijā vai Kongo Demokrātiskās Republikas austrumos. Mēs arī aizvien biežāk kļūstam par sistemātisku starptautiskās humānās palīdzības likumdošanas pārkāpumu un attiecīgi arī humāno vērtību ierobežojumu lieciniekiem.
Starp politisko un humāno darba kārtību pastāv pastāvīgs neskaidrību rašanās risks. Esmu stingri pārliecināts, ka Eiropas Savienībai kā lielākajam palīdzības sniedzējam pasaulē - es domāju, ka ir svarīgi uzsvērt, ka mēs kopumā sniedzam 40% humānās palīdzības pasaulē - un arī kā politiskajam starptautiskās likumdošanas un daudzpusīguma pīlāram, cik man zināms, ir pienākums nodrošināt efektīvu un adekvātu humānās palīdzības sniegšanu. Mēs varam darboties kā politisks katalizators un arī būt politisks etalons un paraugs, tam mums ir jābūt. Šajā kontekstā mēs gandrīz pirms gada izlēmām uzsākt iniciatīvu, lai sasniegtu vienošanos par humāno palīdzību ES līmenī.
Šīs bažas ir skaidri atspoguļotas Cornillet kunga ziņojumā, un, dabiski, es atbalstu galvenos elementus, ko Eiropas Parlaments vēlas pasvītrot un aizstāvēt, sagatavojot Eiropas vienošanos par humānās palīdzības sniegšanu. Šī vienošanās un atbilstoša uzraudzība, kurā būs iesaistītas visas 27 ES dalībvalstis un Kopiena, pirmo reizi veidos kopīgu politisko kodolu dalībvalstu un Komisijas atbalstītajām vērtībām, mērķiem un principiem, kas palīdzēs uzlabot dalībvalstu un Komisijas papildināmību un koordināciju.
Kādi ir vienošanās projekta galvenie elementi? Pirmais ir humānisma principu - cilvēcības, taisnīguma, neitralitātes, neatkarības - ievērošana. Protams, jūs zināt, kas ar tiem ir saistīts.
Otrais ir nepieciešamība stiprināt starptautiskās humānās likumdošanas ievērošanu starptautiskā līmenī. Ļaujiet man šajā sakarībā izstāstīt īsu anekdoti. Nenosaukšu valsti, bet es atceros, ka ne pārāk sen es pieredzēju īpaši dramatisku rīcību no humānā viedokļa raugoties. Es uzdevu jautājumus vienai no valsts vadošajām amatpersonām, kas bija atbildīga par to, kas valstī norisinājās, un es viņam teicu: "Jūs neievērojat starptautiskās humānās tiesības”. Viņa atbilde bija patiešām briesmīga: "Tā ir, bet notiek karš”. Ir skaidrs, ka starptautiskās humānās tiesības ir izveidotas tieši kara apstākļiem. Tāpēc jūs varat iztēloties, cik lielā mērā mēs patiesībā no tās zināmā mērā attālināmies, tam nesekojot nekādai reakcijai vai aizvien vairāk attālināmies no būtiskākajiem standartiem šajā sakarībā.
Treškārt, mums jāuzlabo palīdzības sniedzēju prakse un metodes, kā arī partnerības kvalitāte ar humānajām organizācijām, lai padarītu sniegto palīdzību efektīvāku.
Ceturtkārt, ir nepieciešama brīvprātīga dalībvalstu vēlēšanās stiprināt mūsu humānās palīdzības aktivitāšu koordināciju un apjomus un, protams, šī nepieciešamība aizvien pieaug, mums paplašinoties līdz 27 dalībvalstīm. Nākotnes vienošanās uzdevums ir arī nodrošināt vispārīgu satvaru attiecību noteikšanai starp humāno palīdzību un citām ES ārpolitikas jomām. Galvenais mērķis ir padarīt ES humānās palīdzības sniegšanu saskaņotāku un efektīvāku. Tas viss dos ievērojamu ieguldījumu starptautiskās sistēmas stiprināšanai ANO aizgādībā, un šo punktu es vēlētos uzsvērt. Soļi Eiropas pieejas sekmēšanas virzienā acīmredzami netiek sperti ar mērķi vājināt ANO vadošo lomu vai sacensties ar to. Gluži pretēji: tie kalpos šīs centrālās lomas nostiprināšanai, un ir skumji noskatīties, kā reizēm tiek uzskatīts, ka šī Eiropas vienošanās izvērtīsies par sacensību ar ANO. Par to pilnīgi nav runa. Patiesībā ir gluži pretēji: tās mērķis ir stiprināt Eiropas pozīciju ANO struktūras ietvaros, tas ir pats par sevi saprotams.
Vienošanās deklarācijas teksta uzmetums nepārprotami atsaucas uz vienošanās elementiem, kas zināmā mērā veidos Eiropas Savienības nākotnes humāno doktrīnu. Es vēlētos pateikties Parlamentam un Portugāles prezidentūrai par viņu darbu laikā, kad notika pārrunas par šo tekstu. Pašlaik mēs esam nonākuši šīs trīspusējās procedūras nobeiguma stadijā, kurai būtu jāļauj mums realizēt mūsu vēlmi, lai visas trīs institūcijas 18. decembrī parakstītu vienoto deklarāciju.
Šī vienošanās deklarācija ir procesa sākums. Pati par sevi tā nav nobeigums, tā ir procesa sākums. Mēs zinām, ka šajā procedūrā būs jāiegulda ievērojams darbs, lai nodrošinātu, ka mūsu vārdi kļūst par rīcību. Nākamā gada sākumā mēs piedāvāsim rīcības plānu, lai ieviestu nākotnes vienošanos par humānās palīdzības sniegšanu. Šajos mēnešos, kamēr norisinās diskusijas par vienošanās sagatavošanu, Eiropas Parlaments ir izvirzījis vairākus ļoti konkrētus priekšlikumus, un mēs uzskatām, ka ir pilnīgi atbilstoši iestrādāt tos rīcības plānā, piemēram, jūsu piedāvājumu sastādīt humānās palīdzības atlantu, kas balstīts uz attīstības atlanta modeli.
Ļaujiet man piemetināt vēl dažus komentārus par diviem jautājumiem, kas sevišķi interesē Parlamenta deputātus. Tie ir saistīti ar humānās palīdzības kvazifilosofiskajiem elementiem, kas šodien ir noteiktu diskusiju centrā, un kas, turklāt, ir pašas humānās palīdzības mērķa elementi.
Pirmais ir jautājums par "pienākumu aizsargāt”. Sekojot Parlamenta ieteikumam mēs vienošanās teksta uzmetumā izcēlām apņemšanos, ko šajā sakarībā paudušas valstis ANO un starptautiskās kopienas ietvaros. Man jānorāda, ka humānā palīdzība un pienākums aizsargāt balstās uz divām atšķirīgām pieejām, lai gan tiem ir nozīmīgs kopsaucējs, tas ir, darīt galu cilvēku ciešanām. Mums jāizvairās sajaukt šīs divas pieejas, jo tas varētu sabojāt priekšstatu par humānās palīdzības darboņiem kā par neitrāliem un neatkarīgiem, bet tieši tas ir būtiski svarīgi, lai mēs varētu palīdzēt cilvēkiem, kurus piemeklējusi humānā krīze.
Pienākums aizsargāt joprojām ir relatīvi neskaidrs jēdziens. Pagātnē un pat šodien šis jēdziens ir bijis ļoti cieši saistīts ar ideju par tiesībām iejaukties un tiesībām uz militāru iejaukšanos humānu mērķu vārdā ekstremālos apstākļos, piemēram, lai novērstu genocīdu. Tomēr tieši šāda interpretācija ir iemesls tam, kāpēc daži režīmi noraida koncepciju par pienākumu aizsargāt: viņi to uzskata par rietumnieku politisko aizsegu, lai attaisnotu viņu imperiālismu, lai attaisnotu iejaukšanos, kas balstīta nevis uz humānām interesēm, bet gan uz tiekšanos pēc varas. Reizēm šī doktrīna par pienākumu aizsargāt tiek sajaukta ar aizsargājošu humānu rīcību, kas cita starpā tradicionāli ir SSKK mandāta sastāvdaļa. Ar savu humāno palīdzību mēs pilnībā atbalstām šo pēdējo aktivitāti.
Arī Cornillet kunga ziņojums liek uzdot ļoti atbilstošu jautājumu par humānās politikas diskusiju institucionālo ietvaru. Parlaments ir iecēlis Pastāvīgo humānās palīdzības referentu, un mēs apsveicam Parlamentu ar to. Ziņojums taisnīgi liek rasties jautājumam par šādiem pārstāvjiem Padomē. Komisijas vārdā mēs ar pateicību atzīstam Portugāles prezidentūras ievērojamos centienus dot Padomei nepieciešamo laiku vienošanās sagatavošanai attīstības darba grupā. Oficiālais lēmums izveidot Padomes grupu, kas koncentrētos uz humāno politiku, protams, attiecas uz dalībvalstīm, bet es pilnībā piekrītu Cornillet kungam, ka ir būtiski svarīgi izveidot atbilstošu organizāciju, kas sistemātiski nodarbotos ar humānajiem jautājumiem līdzvērtīgā līmenī kā tas notiek ar citām Savienības ārpolitikas jomām.
Humānā palīdzība ir neitrāla un neatkarīga no politiskajiem vai jebkādiem citiem mērķiem, bet tas nenozīmē, ka politika nekādā ziņā nebūtu iesaistīta. Gluži pretēji, elementi un darboņi, kas apdraud humānās vērtības, savā būtībā ir politiski. Lisabonas līgums skaidri atzīst, ka humānā palīdzība ir mūsu starptautiskās darbības atsevišķa joma, un es uzskatu, ka tam jātiek atspoguļotam institucionālajā struktūrā.
Šajā sakarībā man jāsaka, ka es uzskatu, ka pieaug tendence - kuru es vēl nenosodu, jo pagaidām, kamēr nenotiek nekas apšaubāms, vēl nav iemesla to nosodīt - uzskatīt, ka, piemēram, armiju loģistiskās iespējas zināmā mērā varētu gluži vienkārši ciešāk iesaistīt humānajā palīdzībā.
Es neko nenoliegšu bez iemesla, tomēr pateikšu, ka mums jānoraida tāda sektora iesaistīšanās, kura uzdevums nav humāns. Es varu saprast, ka atsevišķos specifiskos gadījumos militārā loģistika tiek izmantota humāno pasākumu atbalstam. Tomēr nenoliegšu, ka personiski es vēlētos, lai šādi pasākumi būtu ārvalstu ministru politiskais pienākums, kā tas ir atsevišķu valstu gadījumā, nevis lai tās notiktu viena vai vairāku aizsardzības ministru aizbildniecībā.
Šīs debates turpināsies, bet es uzskatu, ka aizvien vairāk ir pierasts redzēt humānajos sektoros vai loģistikas jomā tādas lietas, kas nenoliedzami var izraisīt apjukumu.
Priekšsēdētāja kungs, Cornillet kungs, dāmas un kungi, nobeigumā gribu teikt, ka mani iepriecina Eiropas kopienas ievērojamais ieguldījums humānisma jomā un it sevišķi es izsaku cieņu visiem tiem cilvēkiem, kas strādā ļoti grūtos apstākļos, lai sniegtu humāno palīdzību tiem, kam tā nepieciešama.
Esmu stingri pārliecināts, ka šī vienošanās ļaus rīcību padarīt sistemātiskāku un labāk koordinētu. Zināmā mērā tā ir doktrīnas, pamatprincipu pamats, un tā patiešām piedāvā struktūru pastāvīgai koordinācijai Eiropas līmenī. Pamatojoties uz šo nākotnes vienošanos, mēs varam sasniegt lielāku efektivitāti, kas, galu galā, ir mūsu mērķis.
Thierry Cornillet
referents. - (FR) Priekšsēdētāja kungs, komisār, dāmas un kungi, es centīšos neatkārtot nevainojamos jautājumus, ko tikko izteica komisārs.
Mēs attīstāmies, radīdami pilnīgi atšķirīgu ainavu. Ciktāl to atļauj Konstitūcija un ciktāl tas tiks iestrādāts vienkāršotajā līgumā, mēs grasāmies izveidot pilnīgu Savienības politiku, humanitārās palīdzības politiku, un, kā teica komisārs, mēs esam pasaules lielākais palīdzības avots.
Šis ziņojums jāizpēta šajā kontekstā. Tā nav tikai reakcija uz Komisāra paziņojumu; tas ir darba dokuments par vienošanos, kas tika panākta ar maniem kolēģiem. Pirmo reizi trīs institūcijas grasās publicēt vienotu dokumentu. Tā ir pirmā reize kopš 1996. gada, kad tika pieņemti noteikumi par humānās palīdzības sniegšanu. Mūsu trim institūcijām bija pienācis laiks izstrādāt rūpīgi pārdomātu tekstu, kas būtu vispārējā politiskā deklarācija par humāno palīdzību.
Es vēlētos uzsvērt lielisko sadarbību šīs diskusijas laikā gan ar Attīstības Komiteju, kur mans ziņojums tika vienprātīgi pieņemts, gan ar Eiropas Komisiju un Portugāles prezidentūru.
Tāpat es vēlos uzsvērt to, ka Parlamenta deputāti atbalstīja 12 konkrētus jautājumus, kā arī budžeta jautājumu. Vēlos šeit ieskicēt minētos jautājumus, lai paskaidrotu vispirms jau to, cik lielā mērā un kāpēc mēs tos atbalstām un sevišķi lai pateiktu, ka šie jautājumi tika iestrādāti vienošanās tekstā un ka Eiropas Parlaments bija apmierināts ar visiem jautājumiem, kas tika prasīti.
Kas attiecas uz pirmo punktu, kas cieši saistīts ar iepriekšējo jautājumu par dabas katastrofām, mēs vēlējāmies izveidot jaunu humānas rīcības definīciju tāpēc, ka, protams, pastāv bruņoti konflikti, kurus pēc būtības nevar droši paredzēt, un ir katastrofas, kas paradoksāli kļūst iepriekš paredzamas, kas galvenokārt notiek klimata pārmaiņu rezultātā. Mēs zinām, ka atsevišķās valstīs atgadīsies katastrofas, pat ja nezinām, kad tieši tas notiks: plūdi Dienvidaustrumāzijā ir viens šāds piemērs. Tādējādi mēs ceram, ka humānas rīcības robežas ir iespējams noteikt daudz agrāk, sagatavojot personālu un jau iepriekš to izvietojot. Tad, vēlākā stadijā, mēs varam skaidri saskatīt pelēko zonu, kas var eksistēt starp to, kas joprojām ir daļa no humānās rīcības, bet jau kļūst par atjaunošanas darbiem un ar laiku kļūs par attīstības palīdzību.
Mēs bijām ļoti stingri pārliecināti, ka šīs robežas jāpaplašina, un tas iespaidotu budžetu; to es aplūkošu vēlāk. Ciktāl tas attiecas uz Parlamentu, vēl viens svarīgs šo robežu elements ir aizmirstās krīzes, ko ir aizmirsusi sabiedrība, bet ko nav aizmirsuši tie, kas tajās dzīvo. Piemēram, Kolumbijā ir gandrīz tikpat daudz bēgļu kā Darfūrā, un tas saasina mūsu uzmanību.
Otrais punkts, protams, ir humānās palīdzības un tās principu definīcija, komisārs tos jau uzskaitīja: humānisms, neitralitāte, taisnīgums, neatkarība. Vienošanās nosaka šīs rīcības principus, uz kuriem balstās mūsu iestāžu humānā rīcība.
Visbeidzot, mēs izcēlām visneaizsargātākās grupas, īpaši ņemot vērā sieviešu dzimumu un īpašo lomu, kāda ir sievietēm humānās rīcības jomā. Tāpat mēs vēlējāmies uzsvērt vietējo amatpersonu un pilsoniskās sabiedrības lomu. Es atgriezīšos pie šī jautājuma, kad aplūkošu palīdzību pārtikas jomā.
Kas attiecas uz militāro resursu izmantošanu - un komisārs šajā jautājumā izteicās ļoti skaidri - militāro resursu, it sevišķi loģistikas resursu - protams, es domāju par lidmašīnām, kas var būt vitāli svarīgas intervences priekšējā līnijā dabas katastrofas gadījumā - var tikt izmantoti tikai kā pēdējā iespēja un mandāta ietvaros, lai to izmantošana būtu ārkārtīgi precīzi noteikta. Vienmēr pastāv risks, ka tie ir konflikta līdzdalībnieki vai tiek uzskatīti par bruņota konflikta līdzdalībniekiem, un tāpēc ir ļoti svarīgi to rūpīgi uzmanīt. Tas pats attiecas uz civilo aizsardzību: arī šajā gadījumā mēs ceram, ka civilās aizsardzības līdzekļu izmantošana vienmēr būs izņēmums un notiks skaidras struktūras ietvaros, lai pārliecinātos, ka humanitārā rīcība nekļūst neskaidra, iesaistoties dalībniekiem, kas nav priekšējo līniju dalībnieki.
Šeit, Eiropas Parlamentā, mēs acīmredzami atbalstām reformas ANO, ar vienu noteikumu, komisār. Mēs ceram, ka līdzekļi, kas tiks piešķirti CERF, ir papildus līdzekļi. Nav konkrēta iemesla, kāpēc mūsu iestādēm būtu jāatņem spēja būt par virzītājspēku, jo īpaši Humānās palīdzības biroja ģenerāldirektorātam. Ja dalībvalstis vai citi sniedzēji vēlas dot ieguldījumus Apvienoto Nāciju Organizācijas fondiem, kas paredzēti priekšējās līnijas intervencei, tam nav jākaitē tam, kas jau tiek darīts, tam ir jānotiek papildu šiem pasākumiem.
Vēl viens ļoti svarīgs aspekts ir palīdzība pārtikas jomā. Tā ir dabiski tikusi iestrādāta humānās palīdzības ietvaros, bet mēs vēlējāmies uzsvērt, ka tās ietekme reizēm var būt graujoša, jo tā sagraujot vietējos tirgus. Ja palīdzība pārtikas jomā tiek piedāvāta, bet nav rūpīgi pārdomāta, tā var pārkāpt principu primo non nocere: "nedari ļaunu”. Ir svarīgi mācīties no citu valstu piemēra, kurās, kā mēs labi zinām, tas ir noticis humānās palīdzības jomā, lai mēs neatkārtotu tās pašas kļūdas.
Visbeidzot, es vēlētos runāt par pienākumu aizsargāt. Komisāra teiktais bija ārkārtīgi svarīgs, un mēs pilnībā atbalstām jūsu komentārus par tiesībām iejaukties un nepieciešamību apstāties un padomāt, kā arī par absolūtu humāno centienu respektu, kā rezultātā sankcijas būtu jāizskata ES līmenī. Mēs vismaz esam nodrošinājuši savu pārstāvi, un pateicamies jums, ka norādījāt uz to.
Mēs vienkārši vēlamies, lai šī vienošanās ietvertu ne vien principu kopumu, bet arī ceļu karti, ar kuras palīdzību mums notiktu - un par to jau ir panākta vienošanās - ikgadēja tikšanās, lai arī Parlaments varētu pilntiesīgi pildīt savu lomu.
Vittorio Agnoletto
Ārlietu komitejas atzinuma sagatavotājs. - (IT) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, Ārlietu komiteja atbalsta komisāra Michel priekšlikumu par starpinstitucionālo deklarāciju par Eiropas vienošanos par humāno palīdzību, bet 27 dalībvalstu atsevišķās valdības joprojām tiecas pēc valsts politikas mērķu sasniegšanas humānās palīdzības jomā; reizēm tie būtiski atšķiras no Eiropas Savienības mērķiem.
Padomei un dalībvalstīm jāpadara humānā palīdzība par morālu un politisku noteikumu, vairāk vadoties no šīs palīdzības efektivitātes, nekā no postkoloniālām interesēm. Mēs nevaram aprobežoties ar rīsu un maizes sadalīšanu, lai arī cik nepieciešami tie varētu būt. ES humānā palīdzība jāpapildina ar politiskām un diplomātiskām aktivitātēm, kas atbilst starptautiskajai likumdošanai, ir sevišķi starptautiskajai humānajai likumdošanai, tā ir tā saucamās saņēmējvalsts prioritāte. Humānisma, neitralitātes, taisnīguma un neatkarības principi jāsargā un jānošķir no jebkādas aktīvas militāras iejaukšanās humānās palīdzības jomā.
Neatbilstība šiem principiem var kaitēt gan humānās palīdzības darbiniekiem, gan arī sabiedrībai, kurai tiek sniegta palīdzība. Ir svarīgi atcerēties arī to, ka humanitārās palīdzības operāciju laikā īpaša uzmanība jāpievērš visneaizsargātākajām grupām, tādām kā sievietes un bērni.
Filip Kaczmarek
PPE-DE grupas vārdā. - (PL) Prezidenta kungs, Eiropas Tautas partijas frakcijas pārstāvji (Kristīgie Demokrāti) un Eiropas demokrāti gaidīja Eiropas Komisijas, Eiropas Parlamenta un Eiropas Savienības Padomes paziņojumu ar nosaukumu "Virzoties uz Eiropas vienošanos par humāno palīdzību”.
Mums jāpatur prātā, ka Eiropas Savienība ir lielākais humānās palīdzības sniedzējs pasaulē. 2006. gadā tā humānajai palīdzībai novirzīja 2 miljardus eiro. Šie līdzekļi sniedza palīdzību vairāk kā 100 miljoniem cilvēku 75 valstīs visā pasaulē.
Taisnība ir arī tas, ka Eiropas Savienības potenciāls netiek pilnībā izmantots. To apliecina pēdējais ESAO ziņojums, kurā norādīts uz strukturālajām neatbilstībām un uz zināmiem paradoksiem, kas saistīti ar Eiropas Savienības aktivitātēm. Vienota un skaidra trīs lielāko Eiropas Savienības institūciju deklarācija ir unikāla iespēja panākt politisku vienošanos, kurā Eiropas Savienībai jāreaģē uz aizvien komplicētāko krīzi, kas izplatās visā pasaulē.
Deklarācija ļaus mums izveidot humānās palīdzības struktūru un definīciju un izveidot Eiropas Savienības principus un stratēģijas, kas attiecas uz palīdzības sniegšanu tiem, kam tā visvairāk nepieciešama. Pie tam, deklarācija palīdzēs arī izveidot vienotu Eiropas Savienības nostāju, lai iesaistītu virkni humānās palīdzības organizāciju. Pie tam tā ļaus mums pievērst uzmanību tam, ka Eiropas Savienība nekoncentrējas vienīgi uz humānās palīdzības sniegšanu, bet iesaistās arī to iemeslu analizēšanā, kuru dēļ šāda palīdzība ir nepieciešama.
Kad vien tas ir iespējams, mēs cenšamies palīdzēt atrast politiskus risinājumus, ar kuru palīdzību novērst iepriekš minētos iemeslus. Es uzskatu, ka referents Cornillet kungs ir sniedzis izcilu analīzi par komplekso un sarežģīto situāciju, kādā tikusi piešķirta humanitārā palīdzība pēdējo 15 gadu laikā. Arī Komisārs Michel atsaucās uz šiem sarežģījumiem šodien.
Apstākļi mainās un tā rezultātā pašlaik Eiropas Savienība un starptautiskā kopiena saskaras ar jauniem izaicinājumiem. Pārmaiņās ietilpst arī milzīgā bruņoto konfliktu rakstura atšķirība un tas, ka aizvien biežāk atgadās dabas katastrofas, kuru sekas kļūst aizvien smagākas. Palielinās arī iekšējo konfliktu skaits; tā rezultātā palielinās bēgļu skaits. Daudzās vietās tiek ignorēta vai tīši pārkāpta starptautiskās humānās tiesības. Pieaug draudi starptautisko humānās palīdzības organizāciju darbiniekiem. Aizvien lielāks skaits vienību tiek iesaistītas humānās palīdzības sniegšanā.
Tāpēc esmu vienosprātis ar referentu, ka humānās palīdzības papildinošais raksturs, saskaņotība, efektivitāte un koordinācija tehniskā un politiskā līmenī 25 dalībvalstu starpā ir būtiski svarīga. Patiešām, tas ir obligāts priekšnoteikums Eiropas Savienības lielākā starptautiskā humānās palīdzības sniedzēja statusa paaugstināšanai. Tā ir nepieciešama arī spēcīgas Eiropas politikas izveidei starptautisko institūciju kontekstā, tādas politikas, kas būtu vairāk piemērota budžeta resursiem, ko Savienība padarījusi pieejamus.
Es gribētu atsaukties arī uz tā dēvēto pienākumu aizsargāt. Es atbalstu referenta viedokli, ka Eiropas Saveinībai jāuzņemas vadība, padarot uzskatu par šo pienākumu par realitāti. Tas nozīmē piešķirt prioritātes statusu diplomātiskai un preventīvai rīcībai, atbalstot valdības to pienākumu pildīšanā, aizsargājot savas tautas un pielietojot atbilstošu spiedienu, kad tāds nepieciešams. Pēdējais punkts ietver diplomātiskas un ekonomiskas sankcijas. Šādas militāras iejaukšanās izmantošanai jābūt pēdējais iespējai, tā jāizmanto vienīgi ārkārtas gadījumos, pilnībā ievērojot starptautisko likumdošanu.
Alain Hutchinson
PSE grupas vārdā. - (FR) Priekšsēdētāja kungs, komisār, dāmas un kungi, vispirms es vēlētos pateikties mūsu kolēģim Cornillet kungam par viņa darbu pie šī ziņojuma un par diskusijām, ko viņš vadīja mūsu Attīstības komitejā. Vēlos pateikties arī komisāram par viņa noderīgo analīzi šo debašu sākumā.
Ziņojums par humāno palīdzību pievērš uzmanību humāno resursu aizsardzībai un pieejamību upuriem; tās ir divas galvenās problēmas, ar ko pašlaik jāsaskaras humānajai palīdzībai un ar ko nākotnē tai būs jāsaskaras vēl biežāk. Šajā sakarībā es tāpat kā Komisārs vēlos norādīt, ka izmaiņas bruņoto spēku izmantošanas veidā var padarīt neskaidru humānās palīdzības darboņu tēlu. Neskaidrību rezultātā, ko reizumis izraisa militāro resursu izmantošana, lai palīdzētu humānās palīdzības darboņiem, NVO neizbēgami nākas zaudēt imunitāti, kas viņiem līdz tam bijusi šajā jomā.
Turklāt, lai sasniegtu upurus un pieprasītu zināmu vārda brīvību, ir ārkārtīgi svarīgi neiesaistīties šajos konfliktos un nebūt atkarīgiem no to izcelsmes valstu organizāciju politikas. Konfliktu reģionos nesenās pārmaiņas ir padarījušas NVO situācijas uztveršanu vēl sarežģītāku. It sevišķi Darfūrā vairākas starptautiskās NVO, tostarp Médecins du Monde, apgalvo, ka tām kļūst aizvien grūtāk sasniegt upurus, kas atrodas ārpus bēgļu nometnēm un ka atkal uzliesmojusi vardarbība pret cilvēkiem un humānās palīdzības sniedzējiem. Viņu rīcības iespējas ir atkarīgas no atkārtotas savas neatkarības apliecināšanas attiecībā pret iesaistītajiem bruņotajiem spēkiem un jebkādiem politiskajiem iestatījumiem.
Svarīgi ir piebilst arī to, ka aizvien lielāka humānās palīdzības NVO finansiālo resursu daļa nāk no finanšu iestādēm, galvenokārt no Eiropas iestādēm. Šī situācija var pastiprināt arī neuzticību šīm NVO, kuru rīcība reizēm var tikt sajaukta ar Savienības donoru valstu ģeostratēģisko pozīciju. Šī iemesla dēļ es vēlos uzsvērt, ka publiskā finansējuma palielināšanas dēļ, ko mēs apsveicam un kas ir lieliska lieta, tomēr nevajadzētu sākt izmantot NVO kā instrumentus.
Pēdējos 10 gados civilās palīdzības operāciju laikā vairāk kā 500 uzbrukumos ir nogalināti vairāk kā 1 000 humānās palīdzības darbinieku. Ja mēs nepieliekam visas iespējamās pūles, lai nodrošinātu NVO neatkarību, to rīcības iespējas neapšaubāmi samazināsies un attiecīgi ievērojami samazināsies arī to reģionu skaits, kuros tiek ievērotas starptautiskās humānās tiesības.
Plašsaziņas līdzekļu pieeja nozīmē, ka šodien visa pasaule koncentrējas uz Zoe's Ark, kas ir ārkārtīgi neliela amatieru asociācija salīdzinājumā ar lielo humāno operāciju daudzumu, ko veic atzītas struktūras, kuru darbinieki uzrāda lielu drosmi un humānās un profesionālās īpašības. Tāpēc nevajadzētu ļaut šim atsevišķajam gadījumam diskreditēt visus humānās palīdzības darboņus. Gluži pretēji, tas mums atgādina, ka ir būtiski svarīgi, lai humānās operācijas norisinātos ciešā saskaņā ar starptautisko humāno likumdošanu un Apvienoto Nāciju Drošības padomes rezolūcijām.
Tāpēc mēs apsveicam, ka šī Eiropas vienošanās, kas tiks noslēgta nākamajā sanāksmē, ietver mūsu lūgumu izveidot Padomē formālu struktūru, kas būtu konkrēti atbildīga par humānajiem jautājumiem un sastādīt ikgadēju pārskatu par vienošanos un to pavadošo rīcības plānu.
Toomas Savi
ALDE grupas vārdā. - Priekšsēdētāja kungs, vispirms es vēlētos atsaukties uz T. Cornillet ziņojuma 21. punktu, kurā norādīts, ka konsensā ir jāatzīst un jāturpina definēt dažādu humānās palīdzības organizāciju atšķirīgie uzdevumi, pilnvaras un salīdzinošās priekšrocības.
Starp jaunajām dalībvalstīm ir tādas valstis, arī mana valsts, kas varētu efektīvāk sadarboties ar citām valstīm, apvienojot savas prasmes un resursus un daloties savā zinātībā. Praksē tas varētu nākt par labu daudziem ES humānās palīdzības pasākumiem un ļaut jaunajām dalībvalstīm vairāk iesaistīties Eiropas politikā. Tomēr Eiropas Savienībai jābūt gatavai uzsākt savu aģentūru centralizēšanu, lai iespējami efektīvāk koordinētu savu darbību.
Otrs jautājums, ko es vēlētos pieminēt, attiecas uz jauno dalībvalstu ieguldījumu humānās palīdzības jomā - tam ir tendence būt diezgan nelielam. Jaunās dalībvalstis, kas apmēram pirms divdesmit gadiem paļāvās uz palīdzību attīstībai un humāno palīdzību, tagad izbauda strauju ekonomisko izaugsmi. Es mudinu šīs valstis enerģiski palielināt savu ieguldījumu un atcerēties, ka šī ir izdevība palīdzēt mazāk attīstītām valstīm tādā pašā veidā, kā savu atbalstu tām ne tik sen sniedza attīstītās valstis.
Ewa Tomaszewska
UEN grupas vārdā. - (PL) Priekšsēdētāja kungs, Eiropas sabiedrībā šobrīd ir plaši izplatīts uzskats, ka sniegt humāno palīdzību krīzes situāciju upuriem ir morāls pienākums. Mums jābūt lepniem par to, ka Eiropas Savienība ir lielākais palīdzības sniedzējs.
Tomēr dabas katastrofu un citu krīzes situāciju mēroga dēļ reizēm gadās, ka palīdzība ir nepiemērota vai ka tās sniegšana notiek ar nokavēšanos. Reizēm palīdzība nenonāk pie tiem, kam tā ir visvairāk nepieciešama. Ar labas organizētības palīdzību palīdzības efektivitāti varētu ievērojami uzlabot, tajā ietilpst arī sadarbība ar citiem palīdzības sniedzējiem, skaidri principi un nepārprotami kritēriji. Ir būtiski koordinēt humāno palīdzību ar attīstības palīdzību. Tas saņēmējiem dod iespēju kļūt spējīgiem par sevi parūpēties pašiem, tas nozīmē, ka nākotnē viņi vairs nebūtu atkarīgi no palīdzības. Tāpēc Eiropas vienošanās par humānās palīdzības sniegšanu ir tik nozīmīga. Vēl viens svarīgs apsvērums ir nepieciešamība aizsargāt brīvprātīgos pret vardarbību.
Kyriacos Triantaphyllides
Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, ziņojumā, ko mēs šodien apspriežam, uzsvērts tas, ka ES humānās darbības jānosaka principiem, ko nosaka humānās palīdzības noteikumi un labā prakse. Kad lasām ko šādu, mēs varam būt pārsteigti par ES divējādo lomu, ka tā ar vienu roku dod, bet ar otru ņem atpakaļ. Piemērs ir Palestīna. Šajā gadījumā mēs dodam naudu, lai palielītos ar savu humānismu, bet tajā pašā laikā mūsu ārpolitika ekonomiski un sociāli atstumj 1,5 miljonus cilvēku, nedodot viņiem cerību uz uzlabojumiem nākotnē. Šajā gadījumā morālajai mācībai vajadzētu būt tādai, ka humānā palīdzība bez patiesas ārpolitikas ir bezjēdzīga: tās abas iet roku rokā. Komisijai ir pienācis laiks to saprast.
Kathy Sinnott
IND/DEM grupas vārdā. - Priekšsēdētāja kungs, pēdējos gados ir notikušas daudzas humanitārās krīzes un īstenotas tikpat daudzas ārkārtas palīdzības programmas. Katru dienu cilvēki cieš no pārtikas trūkuma un slimībām; katru gadu notiek vairākas dabas katastrofas, kas tūkstošiem cilvēku atstāj bez pajumtes un iespējām atgriezties normālā dzīvē.
Šādās krīzēs galvenie jautājumi attiecas uz reģiona un cilvēku drošības, medicīniskās palīdzības, kā arī pārtikas, ūdens un pajumtes nodrošināšanu. Šie steidzami risināmie jautājumi ir primāri, un jāveic viss iespējamais, lai tos atrisinātu. Diemžēl upuriem ir ierobežotas iespējas izmantot humāno palīdzību, un palīdzības organizāciju darbinieku dzīvības tiek apdraudētas, jo dažās valstīs rodas iekšējie konflikti.
Reizēm pēc tam, kad krīzes kulminācija ir garām un palīdzība ir beigusies, ciešanas atkal var saasināties, jo nekas nav dots vietā, lai cilvēki varētu no jauna uzcelt savus mājokļus un ilgtermiņā dzīvot neatkarīgi. Tas ir mūsu galvenais pienākums - palīdzēt citiem, kad viņiem tas ir vajadzīgs visvairāk. Nedrīkst pieļaut, ka šādas problēmas turpinās, un mums ir jāatrod cits veids, kā palīdzēt gan īstermiņā, gan ilgtermiņā.
Zuzana Roithová
(CS) Priekšsēdētāja kungs, es apsveicu Cornillet kungu ar viņa ārkārtīgi profesionālo ziņojumu par humāno palīdzību. Nepieciešamība pēc šāda veida palīdzības nesamazinās, gluži pretēji, dabas katastrofu skaits un apjomi pieaug. Bruņoto konfliktu skaits attīstības valstīs nav samazinājies; ir mainījies tikai to raksturs. Humānās palīdzības darbinieki bieži saskaras ar uzbrukumiem vai cita veida rīcību, kas pārkāpj starptautiskās tiesības. Eiropieši nepastarpināti caur dalībvalstīm vai ES kopumā snieguši 40% humānās palīdzības visā pasaulē. Tikai iepriekšējā gadā šīs palīdzības apjoms bija2 miljardi eiro. Nepietiek ar to, ka mēs tiecamies pēc efektīvākas palīdzības sniegšanas. Mēs zinām, ka tai jābūt sistemātiskai un rūpīgi saskaņotai ar citiem dalībniekiem.
Es piekrītu, ka humānajai palīdzībai jābūt saistītai arī ar attīstības palīdzību. Tai jāiet roku rokā arī ar politiskajām un diplomātiskajām aktivitātēm, īpaši lai pasargātu humānās palīdzības darbiniekus un lai pārliecinātos par to, ka viņi sasniedz intervences zonas.
Interesants aprēķins par humānās palīdzības sniegšanu atklāj, ka to atbalsta deviņi no desmit eiropiešiem. Puse no tiem uzskata, ka humānā palīdzība ir efektīvāka, ja tiek sniegta ES, nevis valstu līmenī. Tāpēc ir loģiski, ka šogad humānā palīdzība ir kļuvusi par atsevišķu ES politikas jomu. Protams, tās ir arī nopietnas saistības. Mums jāzina, ka humānā palīdzība nav krīzes pārvaldības instruments: tai jāizvairās iespaidot vietējo politiku vai tirgus un jāsaglabā neatkarība no politiskiem apstākļiem. Tāpēc es pilnībā piekrītu principam, ka tai jābūt humānai, taisnīgai, neitrālai, tūlītējai un efektīvai. Es atbalstu arī domu par Centrālo Ārkārtas reaģēšanas fondu, jo katastrofu gadījumā vienmēr nepieciešama steidzama iejaukšanās. Atbalstu arī vienotu ES satvaru vajadzību apzināšanai.
Corina Creţu
Priekšsēdētāja kungs, vispirms es vēlētos pievienoties mūsu referentam T. Cornillet veltītajiem apsveikumiem sakarā ar viņa smago un vērtīgo darbu šajā ļoti sarežģītajā jautājumā. Es vēlētos arī izteikt atzinību komisāram L. Michel un uzsvērt viņa aicinājumu īstenot efektīvu sadarbību ar Attīstības komiteju.
Eiropas konsensam par humāno palīdzību būs ļoti svarīga nozīme humānās palīdzības politikas izstrādē. Manuprāt, ļoti būtiski ir tas, ka Padome, Parlaments un Komisija par to ir kopīgi vienojušies. Šādā veidā mēs mēģinām apliecināt savas saistības ievērot humānās palīdzības principus un izveidot pamatu ciešākai kopējai sadarbībai, lai nodrošinātu, ka nākamo gadu laikā ES humānā palīdzība tiek īstenota visefektīvākajā veidā, un palīdzētu tiem daudzajiem cilvēkiem, kas kļuvuši par humanitāro krīžu upuriem.
Kā Attīstības komitejas locekle es priecājos, ka galīgajā dokumentā ir ietverti galvenie aspekti, piemēram, skaidra atsauce uz ANO rezolūciju par pienākumu aizsargāt, un tajā ir ņemtas vērā vismazāk aizsargāto grupu īpašās vajadzības, sevišķu uzmanību pievēršot bērniem, sievietēm, vecāka gadagājuma cilvēkiem, slimiem cilvēkiem un invalīdiem. Dokumentā ir minēta arī iespēja reizi gadā pārskatīt humānās palīdzības noteikumus - tas ir ļoti svarīgi, jo ļauj sniegt humāno palīdzību, kuras pamatā ir vajadzībām atbilstošs finansējums. Turklāt dokumentā ir minēta ideja par vietējo atbalsta resursu un to NVO izmantošanu, kas darbojas šajā jomā; tas ļauj izmantot kompetenci un zināšanas par vietējiem apstākļiem, lai ātrāk un efektīvāk reaģētu uz steidzami risināmajiem humanitārās krīzes jautājumiem.
Mēs nedrīkstam aizmirst, ka visvairāk no dabas vai cilvēku izraisītām katastrofām cieš tie, kuri jau atrodas nestabilā situācijā nabadzības dēļ. Šādi cilvēki galvenokārt dzīvo jaunattīstības valstīs, un viņiem ir maz iespēju uzlabot savus dzīves apstākļus. Tādēļ ir svarīgi, lai Eiropas Savienība izrādītu solidaritāti un sniegtu atbalstu. Lai tas tā notiktu, humanitārās krīzes situācijās ir būtiski reaģēt atbilstīgi, ātri un efektīvi. Svarīga ir arī labāka koordinācija, tādā veidā efektīvāk sasaistot palīdzību, rehabilitāciju un attīstību, lai nodrošinātu, ka katastrofu sekas skar iespējami mazāk cilvēku.
Olle Schmidt
(SV) Priekšsēdētāja kungs, komisār, es vēlētos pateikties referentam par līdzsvaroto ziņojumu par tik svarīgu jautājumu. Kad izceļas karš vai atgadās dabas katastrofas, Eiropas Savienībai ir svarīgi pārāk daudzi jautājumi, lai tā spētu reaģēt uz tiem visiem un reaģēt pietiekami nozīmīgi. ES ir vēlēšanās un iespējas, bet ir nepieciešams kas vairāk.
Ļaujiet man aplūkot divus jūtīgus jautājumus. Pirmkārt, es uzskatu, ka dažos gadījumos ir lietderīgi spēt likt lietā militāru rīcību, lai aizsargātu humānos centienus. Darfūrā ir nepieciešama tieša bruņota aizsardzība, lai garantētu humāno centienu realizāciju. Šajā gadījumā mums vispirms jāņem vērā rezultāts - dzīvību glābšana.
Otrkārt, palīdzību var izmantot, lai veicinātu demokrātijas attīstību. Arī šeit mums jāņem vērā rezultāti. Ļaujiet man minēt konkrētu piemēru, kas komisāram ir labi pazīstams. Eritrejā zviedru žurnālists pavadīja cietumā vairāk kā sešus gadus vienkārši tāpēc, ka izmantoja savu vārda brīvību. Trīsdesmit zviedru atbildīgo redaktoru patlaban pieprasa, lai Zviedrijas palīdzība tiktu saistīta ar David Isaak - tāds ir žurnālista vārds - apcietinājumu. Es sliecos viņiem piekrist. Eritrejai jāzina, ka vēlēšanās sniegt palīdzību var pazust, ja demokrātiskie principi tiek pārkāpti tik uzkrītoši, kā tas šodien notiek Eritrejā.
Jaromír Kohlíček
(CS) Komisār Michel un Cornillet kungs, pateicos par jūsu darbu. Dāmas un kungi, tik ļoti nepieciešamais un vērtīgais teksts ir ko pazaudējis jau pašā nosaukumā: ģeogrāfiski ES ir tikai viena Eiropas daļa, ja vien pārrunas par Komisijas priekšlikumu nebūtu notikušas ar valstīm ārpus ES, piemēram, ar Krieviju, Ukrainu, Turciju, Kazahstānu, Serbiju, Baltkrieviju un citām; šis gan, protams, nav tas gadījums. Es atbalstu šīs lieliskās un ļoti nepieciešamās rezolūcijas pieņemšanu. Tomēr, kā mēs nodrošināsim to, lai tā tiktu ievērota mūsu transatlantisko kaimiņu Gvantanamo vai Afganistānas cietumos? Vai arī mēs atbalstām viņu praksi Transatlantiskās partnerības padziļināšanās kontekstā? Jā, rezolūcija ir nepieciešama un pareiza. Tomēr padomāsim par veidiem, kā mēs varētu pamudināt mūsu transatlantiskos partnerus atzīt un ievērot humānos principus. Pretējā gadījumā mēs centīsimies atrisināt citu izraisītas problēmas.
Luis Yañez-Barnuevo García
(ES) Priekšsēdētāja kungs, es šovakar aiztaupīšu savu runu un aprobežošos ar apsveikumiem referentam Cornillet kungam, kā arī komisāram par viņa priekšlikumu un viņa runu, atbalstot manas grupas runātāja Hutchinson kunga vārdus, un atvēlēšu savu ietaupītu minūti jums, komisār.
Starp citu, Borrell kungs man pastāstīja, ka komisārs Michel ir lieliski uzstājies Lisabonas sanāksmē iepriekšējā nedēļas nogalē.
Priekšsēdētāja kungs, es esmu ietaupījis vienu minūti.
Louis Michel
Komisijas loceklis. - (FR) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, es gribētu īsi jums pateikties par plašo atbalstu Cornillet kunga ziņojumiem un Komisijas nostājai.
Reakcija uz aizmirstajām krīzēm ir tieši labāka darba dalīšana. Ir skaidrs, ka, ja nenotiek darba dalīšana un ja humānā palīdzība vai attīstība ir atkarīgas no politiskām iespējām, no valsts ārpolitikas, dabiski būs aizmirstas krīzes un pamestas valstis, jo darba dalīšana ir vienīgā reakcija.
Piemēram, ideja par humāno atlantu, tādu kā attīstības atlants, kas lieliski progresē un jau ir ticis ieviests, noteikti ir labs risinājums. Es piekrītu arī daudzajiem runātājiem, kuri atsaucās uz nepieciešamību uzsvērt ārkārtīgi svarīgo vietējo dalībnieku lomu un to, cik svarīgi ir iesaistīt pilsonisko sabiedrību.
Kas attiecas uz CERF, es pilnībā piekrītu - es vairākas reizes to esmu teicis Apvienoto Nāciju Organizācijai, OCHA, visiem, un jūs zināt manu nostāju šajā jautājumā - ECHO nesadarbosies ar CERF, kamēr nebūs pieejams papildu finansējums. Ik gadu ECHO iztērē visus tās rīcībā esošos līdzekļus humānajām darbībām un, ja ir nepieciešama ECHO līdzdarbība, tai jābūt papildinošai.
Otrkārt, realitātē ECHO ir Eiropas CERF. Ir svarīgi paturēt to prātā. Tādējādi pēc tās nav lielas vajadzības. ECHO ir tieši tikpat elastīga - es sapņoju par to, lai attīstības sektors būtu tikpat elastīgs - un, iespējams, pat elastīgāka par CERF. Treškārt, es vēlētos, lai ANO koncentrētos uz savu pamatnodarbošanos saistībā ar humāno palīdzību, kas būtībā ir humānās palīdzības koordinēšana, šajā jautājumā iesaistās OCHA. Arī šajā sakarībā jāpaveic nopietns darbs.
Hutchinson kungs uzdeva ļoti svarīgu jautājumu par to, kāds raksturojums vai pat zināmā mērā nosaukums - pat ja tas ir bīstams vārds - tiks piešķirts NVO un pilsoniskās sabiedrības dalībniekiem. Es viņam piekrītu, ka mēs, protams, nevaram padarīt NVO par publisku apsmieklu vienas vai otras asociācijas dēļ. Man garāmejot jāpiemin, ka Komisija nekad nav līdzdarbojusies organizācijai Zoe's Ark, kā arī nav to finansējusi vai izmantojusi kā izpildītāju, un es vēlos, lai jūs to zinātu un lai tādējādi nerastos pārpratumi.
Ievērojot to, jūsu uzdotais jautājums liek man domāt par jautājumu, ko mums, iespējams, vajadzētu apspriest ar NVO - un man jau ir bijusi izdevība par to runāt - tas ir, par augstākas institūcijas izveidi, kas kontrolētu NVO un pilsoniskās sabiedrības dalībniekus, kas sastāvētu vienīgi no NVO un pilsoniskās sabiedrības pārstāvjiem. Tāpēc nav valsts iestāžu, kas varētu būt šī augstākā institūcija, un es redzēju, ka Bernard Kouchner reaģēja uz šo priekšlikumu. To zināmā mērā varētu veidot, piemēram, uz medicīnisko vai profesionālo asociāciju bāzes, kas pašas atrisina virkni problēmu, kas citādi varētu rasties, balstoties uz prakses un ētikas kodu. Tas ir viens priekšlikums, ko es izvirzu, lai gan būtu vērts to aplūkot rūpīgāk.
Kas attiecas uz jaunajām dalībvalstīm, es ļoti priecājos, ka to vidū, īpaši dažās valstīs - šajā sakarībā nāk prātā Čehijas Republika - ir liela vēlme demonstrēt starptautisko solidaritāti, nākotnē palielinot humānās palīdzības apjomu.
Svarīgi arī norādīt, ka tikai sešas dalībvalstis (no ES 25) sastāda 49% Eiropas Savienības kopējās palīdzības un ka pārējo 19 dalībvalstu palīdzības apjoms ir 18% no kopējā. Tādējādi iesaistīšanās humānajā jomā ne tuvu nav līdzsvarota.
Attiecībā uz Palestīnu, es nedomāju, ka Eiropas Savienība ar vienu roku dod un ar otru ņem. Protams, ir jautājumi saistībā ar to, ka situācija Palestīnā bieži liek mūsu palīdzībai attīstībai un, precīzāk, mūsu humānajai palīdzībai līdzināties izpirkuma maksai, tomēr es neuzskatu, ka Eiropas Savienība - un noteikti ne Komisija - būtu pelnījusi apvainojumus par to, ka tā paņem atpakaļ tikpat, cik devusi.
Schmidt kungs, es vēlētos īsi komentēt humāno palīdzību Eritrejā. Eritrejā nav humānās palīdzības, tur mēs ne centa netērējam humānajai palīdzībai. Es pieņemu, ka jūs to jaucat ar palīdzību attīstībai. Mūsu politiskajā dialogā ar Eritreju jautājums par jūsu pieminēto žurnālistu vienmēr ir darba kārtībā. Patiesībā es zvanīju un sastapos ar Issaias un runāju ar viņu par šo jautājumu. Viņš slēpjas norādot, ka šī problēma ir strikti Eritrejas likumdošanas jautājums.
Es noteikti atbalstu jūsu viedokli un nostāju šajā jautājumā, bet ir ārkārtīgi bīstami sasaistīt palīdzību attīstībai ar šo problēmu. Kurš īstu būs cietējs, ja sasaistīsiet žurnālista atbrīvošanu, piemēram, ar politisku lēmumu, ja sasaistīsiet palīdzību attīstībā ar šo jautājumu? Ne jau Eritrejas varas iestādes, bet gan cilvēki, kuriem vēlaties palīdzēt, citiem vārdiem sakot, sabiedrība.
Tas ir nedaudz sarežģītāk, nekā jūs domājat. Mēs nevaram viennozīmīgi sasaistīt šādus jautājumus. Lai gan tie ir ārkārtīgi satraucoši jautājumi, par kuriem es uztraucos un kas pastāvīgi tiek aplūkoti mūsu dialogā - un es pastāvīgi uzstāju uz to, lai šī problēma tiktu atrisināta - mēs nevaram tos saistīt ar palīdzību attīstībai.
Jebkurā gadījumā, kas attiecas uz humāno palīdzību, es varu pateikt, ka Eritrejā netiek sniegta Eiropas humanitārā palīdzība, lai gan mēs finansējam Eritrejas attīstības projektus.
Priekšsēdētājs
Debates ir slēgtas.
Man jāvērš jūsu uzmanība, ka balsošana par Komisijas paziņojumu notiks Briselē 2007. gada 29. novembrī un ka balsošana par Cornillet kunga ziņojumu notiks rīt.
Rakstiskie paziņojumi (Reglamenta 142. pants)
Gay Mitchell  
rakstiski. - Es atzinīgi vērtēju šo iestāžu iniciatīvu izveidot ES konsensu par humāno palīdzību. Pirmo reizi tajā tiks skaidri formulēta ES politika saistībā ar humāno palīdzību.
Vide, kurā jāveic humānās palīdzības pasākumi, strauji paplašinās un nepārtraukti rada jaunas problēmas.
Palielinās krīzes situācijās nonākušo un dabas katastrofās cietušo vismazāk aizsargāto cilvēku skaits. 2003. gadā tas attiecās uz 200 miljoniem cilvēku; 45 miljoniem cilvēku bija vajadzīga dzīvības glābšana. Kopš tā laika mēs esam saskārušies ar cunami Āzijā, vairākām zemestrīcēm, plūdiem un viesuļvētrām, kas skārušas Centrālameriku, kā arī ar baismo situāciju Dārfūrā.
Konsensā tiks uzsvērti humānās palīdzības principi - cilvēcības, neitralitātes, objektivitātes un neatkarības princips.
Attīstības palīdzība ir būtiska, lai izvairītos no humanitārās krīzes situācijām. Būtiska ir katastrofu apdraudējuma samazināšana un skaidra apņemšanās sasaistīt humāno palīdzību, rehabilitāciju un attīstību.
Palīdzības sniegšanā un rekonstrukcijas pasākumos, sniedzot atbalstu civilajiem iedzīvotājiem, arvien vairāk ir iesaistīti militārie spēki. Šāda iejaukšanās jomā, kas tradicionāli uzskatīta par humanitāru vai attīstības jomu, liek uzdot svarīgus jautājumus.
Daudzus humānās palīdzības jomā strādājošos satrauc civilo un militāro dalībnieku nodalīšanas jautājums. Dažādo iesaistīto pušu pilnvarām jābūt skaidri noteiktām.
