

Talmannen.
   Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionsordförandes uttalande om kommissionens riktlinjer för den politiska strategin. 
Barroso,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Under de fyra veckor som har gått sedan min grupp fick ert stöd har vi kavlat upp skjortärmarna och börjat jobba. Vårt huvudmål har varit att utarbeta förslag till en gemensam vision för att reglera parlamentets, rådets och kommissionens verksamhet de kommande åren. Som jag tillkännagav här i juli förra året innebär denna vision att partnerskapet för välfärd, solidaritet och säkerhet byggs ut. De huvudsakliga ekonomiska, sociala och miljömässiga utmaningarna som vår framgång kommer att bero på kommer att fastställas inom ramen för denna vision, och prioriteringar och lösningar kommer att läggas fram. Projektet kan emellertid inte vara ensidigt.
Det är därför denna debatt är viktig. Det är därför jag är här i dag för att lyssna på er. Jag vill höra parlamentets förslag eftersom de kommer att vara ett viktigt bidrag till vårt gemensamma tänkesätt. Jag vill höra alla bekymmer och genom er få reda på åsikterna hos de miljontals européer som ni representerar. Varför är det så viktigt? Därför att jag är säker på att framgången för denna kommission, detta parlament och det europeiska projekt som vi delar beror på vårt sätt att visa att Europeiska unionen innebär förändring, både inom våra gränser och utanför.
När vi nu förbereder oss för att ratificera den europeiska konstitutionen får vi inte glömma bort de beaktansvärda prestationerna som har utförts i Europa: ett halvt sekel av fred och social och ekonomisk utveckling samt den senaste utvidgningen som representerar vår kontinents återförening.
Vi får emellertid inte underskatta de utmaningar vi står inför, och detta kräver gensvar från hela Europa: vår åldrande befolkning, miljöskador och klimatförändringseffekter, behovet att anpassa vår ekonomi till globaliseringens konkurrenskraftiga kontext och hoten mot vår fred och säkerhet. 

 Jag tänker i dag inte lämna en detaljerad redogörelse för vårt pågående arbete innan jag har lyssnat på er; jag skulle dock vilja ange huvuddragen i vår linje.
För att föra Europeiska unionen närmare medborgarna måste vi dagligen vinna européernas förtroende genom att ge svar på deras problem. Det de oroar sig mest för är det ekonomiska läget och arbetsmarknadsläget. Det finns ingen frihet, ingen framtid, om du inte kan tjäna ihop till ett anständigt liv och trygga dina barns framtid. Vi behöver en stark, stabil och dynamisk ekonomi för att generera fler arbetstillfällen och fler möjligheter. Den viktigaste frågan är: Hur? Vi behöver inte ytterligare en mängd uttömmande undersökningar för att besvara den frågan. Arbetet har redan gjorts. Lissabonstrategin är både en diagnos och en förteckning över uppgifter att utföra. Som jag sade i kammaren i juli och november tänker jag göra den till en huvudprioritering i kommissionens verksamhet. En kunskapsbaserad ekonomi kommer att utgöra själva kärnan i en sådan strategi.
För närvarande liknar den kanske alltför mycket en katalog över hedervärda mål, men kommissionen vill omforma den och förvandla den till en vägkarta för välstånd och fastställa tydliga mål och en krävande tidsplan. Detta måste göras tillsammans med medlemsstaterna, som delar ansvaret för genomförandet, och i en konstruktiv dialog med arbetsmarknadens parter.
Ekonomisk tillväxt är inte ett självändamål. Européerna oroar sig över hållbarheten för vår sociala modell – våra solidaritetsmekanismer, sjukvårds- och pensionssystem. De bryr sig om livskvaliteten och sin miljö. Det enda sättet att trygga dessa nyttigheter är att generera de nödvändiga resurserna för detta ändamål och därför att trygga den ekonomiska tillväxten. Detta förblir annars en lyxvara som bara några av våra medborgare har råd med.
Européerna oroar sig också över sin personliga säkerhet. Brottsligheten håller sig inte inom våra medlemsstaters gränser. Terrorism är globaliseringens fula ansikte. Vi behöver säkrare gator och en säkrare kontinent. Kommissionen kommer aktivt att främja initiativ som ger våra medborgare bättre personlig säkerhet och därför större personlig frihet. Vilka är våra medel? Vi måste understödja vår ambition med de nödvändiga ekonomiska resurserna på EU-nivå och nationell nivå. Vi är ingen riktig union utan en kraftfull sammanhållningspolitik. Vi måste fullborda den inre marknaden på grundval av tydliga och enkla bestämmelser. Vi behöver bättre lagstiftning och måste vara beredda att avveckla onödig byråkrati.
Vi kan även göra detta genom att stödja våra strategiska målsättningar med ett nytt arbetssätt, inspirerat av konstitutionen. Allt detta måste vara liktydigt med en positiv dagordning för reform. Men allt detta kan inte uppnås i ett vakuum. Unionen är ingen isolerad enhet. Den är ingen fästing. Ett antal stater vill ansluta sig till vår union. Vi bör göra oss redo att välkomna dem på samma sätt som de gör ansträngningar att motsvara våra högt ställda krav.
Vi har även grannar och måste bättre strukturera vårt förhållande till dem för att angripa gemensamma problem och främja stabilitet. Vi har partner i hela världen som vi är förenade med genom starka kulturella och ekonomiska band. Europa kan inte vara själviskt. Vi har en solidarisk plikt mot de fattigaste regionerna, särskilt Afrika. Våra värderingar när det gäller demokrati, frihet och respekt för mänskliga rättigheter ålägger oss en skyldighet att främja dem över hela världen. Bara genom att stärka våra värderingar kommer vi att kunna försvara våra intressen i världen. 

 Herr talman, mina damer och herrar! Kommissionen är närvarande här i dag för att lyssna på er. Kommissionens överväganden kommer att utarbetas med hjälp av dagens debatt, som utan tvekan kommer att vara till stor hjälp för oss när vi föreslår strategiska prioriteringar för hela unionen och när vi färdigställer vårt arbetsprogram för denna kommissions första år. Jag kommer att presentera förslagen för er under den andra sammanträdesperioden i januari. Förslagen måste sedan diskuteras i parlamentet och i rådet så att en överenskommelse kan nås om målen och prioriteringarna för unionen under det första halvåret 2005.
Jag skulle vilja säga några ord om mitt initiativ till att utveckla gemensamma strategiska mål. Å ena sidan har principen om flerårig planering nu skrivits in i konstitutionen. Den har faktiskt redan börjat tillämpas av rådet och det förra parlamentet. För närvarande är vi dock endast engagerade i att samordna planeringen för de tre institutionerna, utan att gå så långt som att samordna våra strategiska visioner för framtiden på medellång och lång sikt.
Även om det stämmer att den föregående kommissionen presenterade sin vision motsvarades den å andra sidan inte alltid av ett riktigt partnerskap med parlamentet eller med rådet. Det faktiska resultatet var att Europa styrdes utan en tillräckligt tydlig plan. Som en konsekvens blev vi ibland avledda från vår plan i samband med externa internationella händelser, och som ett resultat av de olika ordförandeskapens politiska dagordningar ändrades våra prioriteringar för mycket.
Därför är det i alla händelser vår plikt att göra vårt bästa för att fastställa prioriteringar på medellång och lång sikt för hela unionen. Då menar jag inte bara vår institutions prioriteringar, utan också de ansträngningar vi måste göra för att fastställa prioriteringar för hela Europa.
Våra gemensamma strategiska mål måste fungera som ett globalt navigeringssystem för Europa de kommande fem åren. Det är uppenbart att vi måste uppvisa flexibilitet och visa oss själva vara i stånd att anpassa oss till förändring. Inte desto mindre kommer säkerligen våra gemensamma mål att hjälpa oss att definiera prioriteringarna som skall användas senare för att bedöma våra institutioners arbete: kommissionens, parlamentets och rådets.
Jag ser verkligen fram mot att lyssna på era bidrag och att samarbeta med er för att fastställa ett ambitiöst program för Europas framtid.
Poettering (PPE-DE ),
   . – Herr talman, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! Vi kavlar upp skjortärmarna. De svåra och ibland dramatiska veckorna när kommissionen skulle bekräftas ligger bakom oss. Den fick till sist ett rungande förtroende, och vår grupp röstade för den med ett stort mått av enhällighet. Nu är det dags att skrida till verket. Dagens debatt är en relativt ny erfarenhet, och det beror på att kommissionen först lyssnar på parlamentet. Herr kommissionsordförande! Det gläder mig när ni säger att ni vill lyssna på vad parlamentet har att säga om det arbete kommissionen skall utföra de kommande fem åren. Det gläder mig när ni säger att ni kommer att presentera ert program den 26 januari och i samband med det vill beakta så mycket som möjligt av det som parlamentet har att säga. Till och med i denna stund som jag talar anstränger vi oss för att sammanställa parlamentets gemensamma ståndpunkt.
Vår grupp har lagt fram ett förslag till en resolution som för närvarande diskuteras med de andra grupperna. Jag hoppas att parlamentet kommer att kunna avge ett yttrande och på så sätt göra det möjligt för kommissionen och – förhoppningsvis – rådet att nå en överenskommelse om ett femårigt program. Vår grupp anser att det finns fem huvudfrågor. Om vi själva kunde genomföra dem skulle vi göra det, men det kan vi inte och det är därför vi alltid måste vara villiga att kompromissa. Den första handlar om ekonomiska reformer i Europeiska unionen för mer konkurrens och ökat välstånd till allmänheten. Den andra handlar om att öka säkerheten genom att bekämpa terrorism och kriminalitet, säkra Europeiska unionens yttre gränser, förhindra missbruk av asylsystemen och bekämpa illegal invandring. Jag kan också tillägga att detta är något som även berör människor som kommer in i EU illegalt, eftersom det som sker i Medelhavet, med tusentals människor som dör på grund av att situationen där förblir olöst, är ett grundläggande brott mot mänskliga rättigheter. Vi måste samarbeta för att hitta lösningar så att människor inte längre mister sina liv i Medelhavet.
Den tredje huvudfrågan är ett starkare Europa i en säkrare värld, vilket skapar ökad stabilitet och främjar demokrati och mänskliga rättigheter. För det fjärde finns det behov av att utforma en politik som möjliggör ren miljö och erbjuder människor bättre livskvalitet. Den femte och sista frågan handlar om att göra Europeiska unionen öppnare, mer mottaglig för nya idéer och mer demokratisk, så att unionen fungerar bättre och har mindre byråkrati. Herr kommissionsordförande! När ni lägger fram ett förslag ber jag er fråga er själv om det skapar mer byråkrati, om det strider mot subsidiaritetsprincipen och hur mycket det kostar. Det jag ber er om är med andra ord att allt detta bör tas med i beräkningen i kommissionens administrativa arbete så snart som förslagen presenteras.
Det finns tre aspekter jag skulle vilja fokusera närmare på. Det är Europas konkurrenskraft som bestämmer om människor i Europeiska unionen har jobb och ekonomiska resurser till att leva. Vårt huvudmål måste vara att bibehålla och skapa jobb, och det kan vi bara göra om vi gör Europa mer konkurrenskraftigt. Herr kommissionsordförande! Jag uppmanar er att vara försiktig med ert språk eftersom språket som användes i Lissabonförklaringen, enligt vilken Europeiska unionen skulle bli det mest dynamiska kunskapsbaserade ekonomiska området i världen, påminner mig om Nikita Chrusjtjov som på 1950- och 1960-talet ville gå om Förenta staterna. Och vi vet hur det slutade! Låt oss vara modesta i det vi säger, men ambitiösa i det vi gör. Om ni följer det rådet kommer ni att vara på rätt spår.
Den överlägset största delen av vår grupp anser att vi inte får äventyra stabilitetskriteriet som ligger till grund för stabilitets- och tillväxtpakten. Nya skulder måste nämligen betalas i morgon av dem som i dag tillhör den unga generationen, något som varken är ekonomiskt förnuftigt eller förenligt med politikens moraliska grunder.
En annan sak som är viktig är grannskapspolitik. Jag skulle vilja uppmuntra er att under ert ordförandeskap ta initiativ i Mellanöstern, eftersom ni som vi ser att amerikanerna inte klarar det på egen hand. Mellanöstern är en av Europeiska unionens grannregioner, och det är värt all ansträngning från vår sida att etablera stabilitet och fred i den för både Israel och Palestina. Vi vet vilken betydelse allt detta har för fred och med tanke på bra förbindelser med arabvärlden och den muslimska världen. Vår prioritering måste vara antagandet av konstitutionen, som Europeiska unionens fredliga och demokratiska agerande på tjugohundratalet är beroende av.
Schulz (PSE ),
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Det gläder mig att se José Manuel Barroso igen denna morgon. Herr Barroso! Jag har inte haft möjlighet att tala med er på en månad, har faktiskt längtat efter att träffa er och det är bra att ni är här för att lyssna på idéer som ni sedan tar med er. Det gläder mig också att se att Neelie Kroes sitter bakom er. Jag erkänner villigt att det var med glädje jag såg att det första hon gjorde, efter allt som har hänt här, var att lägga fram ett av besluten som togs av Portugals regering under ledning av José Manuel Barroso för kritisk granskning – ett positivt tecken på hennes självständighet.
Hans-Gert Poetterings hänvisningar till Nikita Chrusjtjov blir allt vanligare. Jag kan avslöja för kammaren att orsaken är att Poetterings avhandling handlade om Konrad Adenauers säkerhetspolitik. Som så mycket annat i hans politik var mottot ”inga experiment” en ledstjärna i Adenauers säkerhetspolitik. Jag kan säga till herr Poettering att ”inga experiment” inte leder Europeiska unionen särskilt långt på vägen. Herr Barroso! Låt mig uppmuntra er att vara försiktig enbart med de ord ni använder, men var djärv i det er kommission föreslår och i initiativen kommissionen tar.
Jag vill nu ta tillfället i akt och från Socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet ge er tre viktiga budskap att ta med er på vägen. I tidigare debatter har jag kallat dem för de tre huvuddelarna i vår politik i parlamentet. Innan jag upprepar dem, och eftersom ni är här för att lyssna, vill jag ge er några fler goda råd som innebär att vilka initiativ ni än tar kommer ni att behöva stöd av en bred majoritet i denna kammare. Jag tar därför för givet att ni lyssnar på vad den socialdemokratiska gruppen har att säga och att det också avspeglar sig i de initiativ ni lägger fram. Naturligtvis förstår ni att program från kommissionen som är felfritt utarbetade och bygger på nyliberalism och konservativt tänkande utan några socialdemokratiska delar inte får något stöd från oss. Det måste stå fullkomligt klart.
Om vi som Hans-Gert Poettering uttrycker det vill att ekonomisk politik i Europeiska unionen skall vägledas av ekonomiska reformer så skall jag, bara så att vi förstår var de bristfälligheter ligger som skiljer samförstånd från konflikt, tala om för er – herr Poettering och herr Barroso – att sådana ekonomiska reformer alltid och framför allt leder till en och samma sak. Reformerna måste verkligen hjälpa Europeiska unionen att bli mer konkurrenskraftig, men de måste också och framför allt hjälpa till att främja social sammanhållning i Europa. De två reformerna är olika sidor av samma mynt. De som tror att konkurrens kräver att arbetare i Europa skall ha färre rättigheter kommer att möta kraftigt motstånd från vår grupp. För att ta ett exempel, tjänstedirektivet kommer att ge er ett tidigt tillfälle att visa oss om denna kommission är villig att sammanföra de två. Konkurrens måste betonas så mycket som möjligt, men social sammanhållning är absolut nödvändigt och ligger till grund för allt vi gör.
Hans-Gert Poetterings andra punkt, där han nämner bekämpning av terrorism i samma andetag som asyl och invandring, frapperade mig på ett skrämmande sätt som en kombination av två helt skilda fenomen. Bekämpning av terrorism är en av Europeiska unionens kärnuppgifter, men var snäll och bunta inte ihop det med illegal invandring och asylpolitik. Jag är övertygad om att det inte var avsiktligt, men var snäll och gör åtskillnad! Kampen mot terrorism har inte mycket gemensamt med asyl och invandring, men asyl och invandring utgör en enda uppgift, en av den europeiska politikens brådskande angelägenheter.
Herr Barroso! Av den anledningen tror jag att de goda förslagen som lades fram redan för många år sedan av kommissionär António Vitorino som en del av Tammerforsprocessen återigen borde finnas med på ert program. Det Europa vi förväntar oss – och det är detta vår grupp strävar efter – är både mänskligt och bryr sig om att skydda sina invånare, ett Europa vars yttre gränser är säkrade så konsekvent som möjligt, men som också behandlar dem som behöver vårt skydd på ett mänskligt sätt.
Vi talar om ren miljö och behovet av en hållbar politik för den, men vi måste också i begripliga ordalag fastställa det som återigen har uppenbarats i Buenos Aires de sista veckorna: att misslyckandet att få till stånd en hållbar världsomfattande miljöpolitik inte är Europeiska unionens fel. En av kommissionens kärnuppgifter måste vara att tydligt förklara att så länge Förenta staterna inte ratificerar Kyotoprotokollet, så länge de inte gör något för att minska produktionen av koldioxid, måste vi européer vara outtröttliga i vårt krav på att de skall göra det. Det är en av era huvuduppgifter som kommissionsordförande.
Herr Barroso! Min tredje punkt är ett annat budskap till er inför utarbetandet av ert program. Det handlar om att Europa skall kunna slå rot och etablera sin plats i världen. En demokratimodell som grundas på multinationalitet och multietniska strukturer, vilket är det som kännetecknar Europeiska unionen, kan vara en vinnare när det gäller att förse världen med fred. Det är balans och acceptans som är Europeiska unionens hjärta – balansen mellan stort och litet och särskilt acceptansen av minoriteter. Om ni grundar Europas internationella politik på budskapet att vi strävar efter inre balans – som vi för närvarande hjälper till att göra i Ukraina – och att vi föredrar politiska lösningar framför militära lösningar på etniska konflikter, då kommer ni alltid att ha den socialdemokratiska gruppen på er sida.
Ek (ALDE ),
   . – ) Herr talman! ALDE-gruppen stöder Lissabonprocessen som det bästa sättet att uppnå en konkurrenskraftig europeisk ekonomi och hävdar att hållbar ekonomisk utveckling måste vara en vägledande princip i alla framtida lagstiftningsinitiativ.
Sammanhållning och social utveckling är nödvändigt, men saknas i dag i Europa. Ett kunskapsbaserat samhälle är nödvändigt, men är i dag inte en realitet i Europa. Vi måste öka anslagen till forskning och utveckling och även göra mycket mer när det gäller livslångt lärande. Teknisk utveckling på miljöområdet är nödvändigt, men äger i dag inte rum i Europa – åtminstone inte i den utsträckning som skulle kunna och borde vara fallet.
Grundläggande mänskliga rättigheter, rättssäkerhet och jämställdhet är vad EU-medborgarna vill uppnå; det är den rätta grunden för ekonomisk tillväxt. Jag uppmanar er därför, herr kommissionär, att inte förväxla kampen mot terrorismen med mänskliga rättigheter och intresset för mänskliga rättigheter.
Vidare lämnar aktivt deltagande på arbetsmarknaden ett väsentligt bidrag till en anständig levnadsstandard, regional utveckling och social sammanhållning, även om såväl investeringar i utbildning och forskning som statliga ingripanden vid allvarliga marknadsmisslyckanden också måste spela en central roll.
Varje finansminister i EU måste i dag stålsätta sig mot frestelsen att undergräva stabilitets- och tillväxtpakten. Reaktionen är ibland densamma som hos den berömda svenska skådespelerska som en gång sade: ”Jag behöver inte ledas in i frestelse; jag kan gå själv.” ALDE-gruppen tror fullt och fast att en robust och dynamisk ekonomisk miljö i Europeiska unionen kan bli verklighet endast om den nya kommissionen åtar sig att revidera stabilitets- och tillväxtpakten så att denna utgör ett starkt bålverk mot fiskal ansvarslöshet samtidigt som den nödvändiga flexibiliteten bevaras, så att Europa maximerar sin tillväxtpotential utan att äventyra prisstabiliteten.
ALDE-gruppen är fullt beredd att samarbeta med kommissionen längs den mycket steniga väg som vi måste vandra tillsammans, men detta måste bygga på hållbar utveckling.
Frassoni (Verts/ALE ),
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Det gläder mig att många kolleger från olika politiska grupper, ganska oväntat från vissa av dem, har talat utförligt om hållbarhet under dagens debatt. Jag tror att ett sådant intresse är viktigt eftersom jag är säker på att den här frågan också kommer att vara en verklig prioritet för kommissionen.
I en tid då många medborgare känner ökad misstro mot det europeiska projektet borde det främsta strategiska syftet för den nya kommissionen och övriga gemenskapsinstitutioner vara att återgå till att vara synligt effektiva i förbättringen av medborgarnas livskvalitet, att bli ett positivt instrument för demokratisk utveckling både inom och utom Europeiska unionen och att omdana unionen till ett område som präglas av teknisk innovation med fokus på ekologisk och social hållbarhet.
Vi anser att det behövs tre åtgärder för att uppnå dessa syften. Den första relaterar till enhetligheten när det gäller de fastställda målen och förmågan att säkerställa att de uppnås. Därför uppmanar vi kommissionen starkt att i alla politiska förslag mer bestämt ta hänsyn till EU:s huvudåtaganden, såsom hållbarhet, social sammanhållning och jämställdhet mellan könen, och vidare att visa ett riktigt engagemang för att återställa balansen mellan Lissabonmålens tre stöttepelare – ekonomiska, sociala och miljömässiga aspekter – för att förhindra främjandet av rigida ekonomiska mål på bekostnad av våra invånares individuella livskvalitet.
Vi uppmanar kommissionen att lägga fram djärva förslag till en samordnad insats för att ge ny kraft till investeringar i miljöteknik och åtgärder för att främja sysselsättning. Vad gäller konkurrenskraften skulle vi vilja se att de relevanta indikatorerna också inkluderar kvalitativa, sociala och miljömässiga indikatorer, såsom inkomstfördelning, fattigdom och energieffektivitet.
Vi anser att överensstämmelse också kan mätas i kapaciteten att säkerställa att utlovade åtaganden uppfylls. Vi vet att ett mycket stort antal medlemsstater inte iakttar Kyotoprotokollets mål och anser därför att kommissionens tillvägagångssätt för att hjälpa dessa länder att iaktta protokollet är en viktig del för att uppnå överensstämmelse. På den här punkten skulle vi vilja återlansera vårt gamla förslag om en klimatstabilitetspakt. Detta skulle fastställa ett gemensamt förvaltningssystem för Kyotoåtagandena som inte bara skulle vara repressivt utan också positivt.
Det andra åtagandet som vi verkligen måste omvärdera handlar om att ha modet att förkasta en bekväm konformism som ignorerar Europeiska unionens ansvar i världen. I stället måste vi göra Europa till en referenspunkt och en modell för dem i resten av världen som kämpar för att försvara mänskliga rättigheter och frihet. Den här punkten är oerhört viktig för oss. Vi kan inte avhålla oss från att uttrycka våra tankar om mänskliga rättigheter i Kina och Ryssland eller om kriget i Tjetjenien på grund av handelsmässiga och ekonomiska skäl. Vi kommer snart att återuppta diskussionen om Daytonöverenskommelsen, som snart firar sitt tioårsjubileum. Även på denna punkt måste vi vidta åtgärder, och vi hoppas att kommissionen kommer att lägga fram några positiva initiativ.
Det tredje och sista åtagandet handlar om förmågan att verkligen representera Europeiska unionens intressen som union, genom att inte bli alltför påverkad av maktförhållandena mellan enskilda länder och med rådet i allmänhet, och genom att hitta riktiga allianser mellan de personer i Europaparlamentet, den frivilliga sektorn och näringslivet som delar åsikten att Europeiska unionen är mycket mer än summan av EU:s regeringar. I detta syfte uppmanar vi Barrosokommissionen att ompröva och kanske dra tillbaka Bolkesteindirektivet, att försvara REACH-direktivet med näbbar och klor, att lägga fram ett nytt direktiv om tjänster i allmänhetens intresse, att överge eller åtminstone granska föregående kommissions politik när det gäller genetiskt modifierade organismer och att anta ett praktiskt och modigt tillvägagångssätt för att öppna lagliga kanaler för invandring.
Herr talman! Avslutningsvis skulle jag vilja nämna åtminstone fyra grundläggande punkter i det interinstitutionella avtalet som vi skulle vilja ta upp med er.
Den första handlar naturligtvis om uppförandekoden för kommissionsledamöter och om ett seriöst tillvägagångssätt när det gäller frågan om intressekonflikter.
Den andra berör frågan om konsekvensbedömning. Nya lagar bör inte utvärderas godtyckligt utan på ett sätt som grundas på enhetligt gällande kriterier. Europaparlamentet arbetar långsamt på denna front. Vi vet att företag och den ekonomiska världen i allmänhet är mycket mer aktiva på detta område. Vi måste uppmuntra kommissionen och parlamentet att granska nya lagar om hållbarhetskriteriet och även de sociala konsekvenserna.
Den tredje punkten handlar om återupptagandet av frågan om tillgång till handlingar. Vi är oerhört missnöjda med den nuvarande situationen och hoppas verkligen på att vi de kommande åren kommer att nå ett positivt resultat.
Den fjärde och sista punkten berör en mycket invecklad fråga, som vi otvivelaktigt kommer att få tillfälle att tala om igen. Det handlar om kommissionens attityd till medlemsstaters överträdelser av gemenskapsrätten. Vi är mycket bekymrade över de förseningar som har byggts upp och över att kommissionen nu praktiskt taget verkar ha övergivit denna prioritering, särskilt på miljöområdet. Vi hoppas mycket på att kommissionen i framtiden har denna prioritering i åtanke, eftersom Europeiska unionens trovärdighet också beror på dess förmåga att säkerställa att dess lagar följs. 
Wurtz (GUE/NGL ),
   . – Herr talman, herr kommissionsordförande! Mot bakgrund av den nya kommissionens dominanta politiska profil skulle det vara dumdristigt av min grupp att be den genomföra en rad strategiska riktlinjer som motsvarar vår syn på Europa. Med tanke på motvindens oväntade styrka vid tidpunkten för José Manuel Barrosos installation skulle jag inte desto mindre vilja rekommendera att han ger sina något mindre lyckligt lottade medborgare tydliga signaler på att han också har hört vad de har att säga.
Den första signalen skulle kunna handla om förslaget till direktivet om avreglering av tjänster, mer känt som Bolkesteindirektivet, som Martin Schultz och Monica Frassoni har hänvisat till. Detta dokument bekräftar alla reservationer mot den europeiska liberala modellen som den socialistiska rörelsen står för, inklusive Europeiska fackliga samorganisationen – och det av goda skäl. I förslagets kärna finns den ökända principen om ursprungsland som syftar till att låta tjänsteleverantörer tillämpa den sociala lagstiftningen som är i kraft i deras hemländer i alla medlemsstater. Detta skulle bestå av en social dumpningsmaskin, ett slags bekvämlighetsflagg som täcker alla tjänster. Jag är övertygad om att en sådan åtgärd inte kommer att godkännas av våra medborgare. Herr Barroso! Min begäran är därför enkel: dra tillbaka Bolkesteindirektivet och inled en bred debatt i ämnet.
En andra signal skulle kunna avse planen att inrätta uppehållsanläggningar för flyktingar och invandrare vid Medelhavets sydkust eller i andra länder utanför unionen. Detta är en skrämmande plan. Den förra kommissionen legitimerade emellertid detta steg genom att inleda och finansiera pilotprojekt. Min begäran är även här enkel: sätt ett fullständigt stopp för de här planerna.
Den tredje signalen skulle enligt vår åsikt involvera den ändlösa och dramatiska konflikten i Mellanöstern. Unionen var gemensamt ansvarig för den färdplan som skulle göra det möjligt att skapa en palestinsk stat 2005. Vi är nu i slutet av 2004, och genomförandet av våra åtaganden har inte ens påbörjats. Det största hindret är Ariel Sharon. Utan tvivel skulle ingen annan ledare förutom George Bush kunna bryta mot FN-resolutioner, håna domstolen i Haag och nonchalera unionen som han gör utan vedergällning. Kommissionen har precis föreslagit att han borde utgöra en del av vad en kommissionär har kallat ”vänskapskrets” och dra nytta av fördelarna med dess nya grannskapspolitik. Man borde inse att denna åtgärd löper risken att misstolkas djupt av människor som inte längre stöder en politik som utgörs av dubbelmoral. Herr Barroso! I det här fallet skulle jag vilja begära av er att ni undanröjer all dubbeltydighet inom detta område genom att svara på en dubbelfråga: vad kommer ni att kräva av Ariel Sharon, och vilka åtgärder rekommenderar ni om han fortsätter att ignorera er?
Era svar på dessa tre punkter kommer sannerligen att följas upp mycket noggrant. 
Farage (IND/DEM ),
   . – Herr talman, herr Barroso! Det är trevligt att vi kan fortsätta vårt samtal, som avbröts så abrupt för bara en månad sedan. 
Ni talade i förmiddags om ledning i Europa, och det talas mycket om femårsplaner, om era storslagna visioner; men det tycks mig som om ni har ett eller ett par problem. Först finns legitimitetsproblemet, och kommissionen har ett trovärdighetsproblem. På vems uppdrag tillsätter ni Europas regering? Jag har minsann aldrig tillfrågats om det är vad jag vill. Det kapitala misslyckandet vid utfrågningarna av kommissionärerna här i parlamentet har kastat en mycket mörk skugga över er kommission. Ni vet lika väl som jag att gapet mellan vad ni vill och vad de vanliga väljarna vill blir större. Därför blev valdeltagandet i valet till Europaparlamentet i juni rekordlågt. Folk vet att Lissabonmålen bara är ett skämt och att den ekonomiska modellen i Europeiska unionen helt enkelt inte fungerar.
Kanske kan konstitutionen och de folkomröstningar som vi kommer att hålla erbjuda oss båda en möjlighet till en lösning; men folkomröstningarna måste vara fria och rättvisa. Jag skulle vilja be er försäkra att all information som utgår till medlemsstater där folkomröstningar kommer att hållas speglar båda sidors argument, så att resultatet blir fritt och rättvist. Vi riskerar annars allmänt förakt under lång tid framöver. 
Libicki (UEN ),
   . Herr talman, mina damer och herrar! Jag skulle kort vilja kommentera ett antal punkter i den ordning José Manuel Barroso nämnde dem.
Jag börjar med de ekonomiska frågorna. Lissabonstrategin är en lysande idé, men man måste komma ihåg att om Europa skall kunna tävla med resten av världen måste ekonomin vara ordentligt grundad på frihet. Mycket har sagts i denna kammare om behovet av en kunskapsbaserad ekonomi och av en ekonomi som baseras på sociala värderingar, och det med rätta. Om inte Europas ekonomi baseras på frihet kommer den inte att kunna konkurrera framgångsrikt med resten av världen. Hans-Gert Poettering verkar ha tänkt i samma banor, och jag stöder de åsikter han uttryckte. Nigel Farage tog orden ur mun på mig, och det var också sunt förnuft i det han sade. Vi måste säga ja till ekonomisk frihet, och det måste prioriteras över allt annat.
Ni hänvisade till miljön, herr Barroso. Det är sannerligen ytterst viktigt att skydda miljön. Vi måste säga ja till miljöskydd, men nej till ideologiska diktat. Det är inte godtagbart att omringas av avskärmningar längs vägbanan när man kör genom ett vackert tyskt landskap, ändå utsätts jag för det två gånger i veckan. Avskärmningarna har inte satts upp till förmån för den mänskliga befolkningen utan för att hindra att djuren eventuellt störs. Resultatet är att jag hindras från att njuta av landskapet, och det är inte acceptabelt. Ett liknande fall är de vindgeneratorer som man inte kan undgå att missa när man reser genom det vackra landskapet i Schwarzwaldområdet. Tysklands regering och Europeiska unionen stöder faktiskt dessa meningslösa monster som går med förlust. De är helt enkelt till skada för miljön. Det är viktigt att ta hänsyn till miljöns visuella aspekt och inte likställa miljöfrågor med att försvara alla möjliga djurrättigheter.
Vad gäller de sociala frågorna måste man komma ihåg att de inbegriper mer än bara demokrati och tolerans. Moraliska värderingar har också stor betydelse. Herr Barroso! Jag måste säga att ni gav efter för påtryckningar från vänstern när ni åtog er att göra en ommöblering för att presentera förslag till en ny kommissionen. Ert agerande bådar inte gott för framtida moraliska värderingar i Europa.
Vad gäller utrikespolitiken måste räckvidden sträcka sig längre än till Turkiet och Nordafrika, herr Barroso. Jag är väl medveten om att medborgare i den gamla unionen semestrar i de länderna. Jag är också medveten om att medborgare i den gamla unionen möter människor från de länderna när de kommer tillbaka till vardagen i Europa. Man måste dock förstå att utrikespolitik också involverar det som ligger utanför unionens östgräns. Ända tills helt nyligen ansågs det vara ett enda enormt område i Ryssland. Så är inte fallet. Det finns andra länder än Ryssland på andra sidan den gränsen, och jag tänker särskilt på Ukraina. Ukraina är en fri nation och vill fortsätta att vara det. Herr Barroso! Ni talade om att visa solidaritet med Afrika. Subventioner är inte det bästa tillvägagångssättet i det sammanhanget eftersom det inte är någonting annat än droppar i havet. Det bästa sättet att visa solidaritet är genom att dra in subventioner från EU:s jordbruk. Afrikanska länder skulle på så sätt kunna konkurrera och skapa sig en bättre framtid.
Herr Barroso! Det är viktigt att vägledas av moraliska principer och sunt förnuft om vi skall komma fram till mer än bara tomma ord. Jag litar på att ni kommer att hålla detta i minnet. 
Bobošíková (NI ).
    Herr Barroso, mina damer och herrar! Vi diskuterar för närvarande er kommissions strategiska riktlinjer. Jag vill därför be er kommission, kanske i samarbete med rådet, att snarast ge samtliga medborgare i Europeiska unionen ett tydligt budskap om vad som kommer att hända om den europeiska konstitutionen inte ratificeras de kommande två åren i ett enstaka land. Jag inser att de politiska huvudströmningarna i detta parlament anser att det är en självklarhet att den europeiska konstitutionen kommer att ratificeras i alla 25 länder, men jag kan försäkra er om att verkligheten ser annorlunda ut i mitt land. Jag säger inte att konstitutionen inte kommer att ratificeras, men det är ingen där som ser det som en förutbestämd slutsats att den kommer att ratificeras.
I likhet med den situation som uppstod när de ursprungliga förslagen till sammansättningen av er kommission inte ratificerades råder det för närvarande ett sorts rättsligt vakuum här, och ingen kan ge ett klart besked om vad som kommer att hända. Det har sagts att om konstitutionen inte godkänns i de femton gamla länderna kommer processen att börja om från början igen. Det har sagts att om den inte godkänns i de tio nya länderna kommer samma process som i Nice att följas, vilket med andra ord innebär att folkomröstningarna i de länderna kommer att upprepas ett år senare. Jag tycker inte att de nya länderna är så underlägsna att det skall leda till två olika resultat, och jag tycker att medborgarna i Europeiska unionen förtjänar ett tydligt svar på vad som händer om den europeiska konstitutionen inte kommer att bli antagen i ett enskilt land.
Jag skulle vilja påpeka ytterligare en sak. Just nu innehåller den antagna europeiska konstitutionen också en tydlig fastställd budgetplan som utarbetats av Europeiska kommissionen för perioden 2007–2013. Därför anser jag det vara ytterst viktigt att både medborgarna och parlamentet skall få ett svar på vad som kommer att hända om den europeiska konstitutionen inte träder i kraft. 
Szájer (PPE-DE ).
    I ett av kapitlen i det förslag till beslut som lagts fram av gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater behandlas hur Europa skall komma närmare sina medborgare. Jag tror bestämt att själva upprättandet av kommissionen är ett steg mot att föra EU-institutionerna närmare medborgarna. Europaparlamentet är det enda direktvalda organet i Europeiska unionen. I och med valet till Europaparlamentet och inrättandet av kommissionen har en tydlig och otvetydig direktkoppling för första gången etablerats i den meningen att partierna med flest röster har mycket mer att säga till om i kommissionens beslut om de frågor som berör Europas medborgare som mest.
Enligt gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater finns det tre frågor av grundläggande betydelse som skulle kunna tas upp av den nya kommissionen de kommande fem åren: konkurrenskraft, sammanhållning och säkerhet, vilka alla har nämnts av vår partiordförande. Jag anser att tillväxt, uppmuntran till små och medelstora företag och följaktligen ökning av antalet arbetstillfällen, forskning och utveckling är grundläggande mål för ett Europa som främjar europeiska medborgares välfärd. Vad gäller forskning och utveckling vill jag tillägga att det är Europeiska folkpartiets bestämda politik att främja etisk forskning. Vad beträffar säkerhet skulle jag också vilja påpeka för kommissionsordföranden att om vi undersöker frågan om säkerhet ur europeiska medborgares synvinkel hänger faktiskt frågorna om kriminalitet, gränsöverskridande kriminalitet, illegal invandring och terrorism ihop. Det är inte av en händelse som begreppen frihet, säkerhet och rättvisa är så beroende av varandra, och ur medborgarnas synvinkel är de formligen oskiljaktiga.
Den tredje och kanske viktigaste uppgiften är sammanhållning, skapandet av en europeisk enighet. Den nyligen inrättade Europeiska kommissionen ärvde den tidigare situationen med ett utvidgat Europa, och om man kommer från en av de nya medlemsstaterna får man här i parlamentet och även i andra EU-institutioner intrycket av att Europa och Europeiska unionen inte riktigt har förstått utvidgningens omfattning ännu. Det måste skapas nya möjligheter för ett enat Europa, och fler steg måste tas för att garantera att detta företag, Europeiska unionens största utvidgning hittills, blir en framgång. Detta är inte bara av stort intresse för medborgare från nya medlemsstater utan också för dem som redan är medlemmar. Därför måste sammanhållningspolitiken förbättras, och utvidgningen måste befästas. Utvidgningen har bara slutförts i rättsligt avseende. Det finns fortfarande mycket kvar att göra på den sociala och ekonomiska fronten, och Europeiska unionen måste hjälpa nya stater att hinna i kapp och tillhandahålla de medel som behövs för att skapa enighet inom unionen. I och med utvidgningen har Europeiska unionen blivit en mycket mer mångskiftande plats, och problemen har också blivit mer mångskiftande. Dessa problem måste lösas, och nya frågor, såsom minoriteternas rättigheter, är berättigade till gemensamma europeiska svar. Jag vill lyfta fram frågan om den romska minoriteten och alla andra frågor som kan tas upp med hjälp av kommissionen, samarbete från EU-institutionernas sida och genom att beakta parlamentets direktvalda ledamöters åsikter. 
Rasmussen (PSE ).
   – Herr talman, herr Barroso! För en stund sedan presenterade vårt partis ordförande, Martin Schulz, sin vision och en lista på praktiska förslag. Jag skulle i dag vilja föreslå er, som ordförande i socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet, tio praktiska punkter.
För det första, och som ni själv har sagt, är Europa i behov av att Lissabonstrategin förverkligas. Det måste ske på ett praktiskt och fokuserat sätt. Vi föreslår er ett femårigt program i vilket EU:s utveckling av Lissabonstrategin placeras i en så specifik tidsram som den vi utformade när vi i vederbörlig ordning skapade den inre marknaden 1992. För det andra behöver vi ett ny flerårig tillväxtstrategi för EU med starkare samordning av de nationella regeringarnas offentliga investeringsprogram. Genom att göra olika saker samtidigt åstadkommer vi mycket mer. För det tredje behöver vi ett kommissionsförslag som kan förstärka företagens sociala ansvar, särskilt vad gäller utläggning på entreprenad och de större problem som förekommer i samband med den europeiska omvandlingen. För det fjärde behöver vi stärka jämställdheten mellan könen på arbetsplatsen. För det femte måste vi fördubbla de hållbara energimålen för 2020 från sex till tolv procent. Om vi agerar på ett målmedvetet sätt kan vi faktiskt göra detta. För det sjätte är det viktigt att kommissionens program ger högre prioritering till forskning, utveckling och utbildning inom den ekonomiska kalkylen. För det sjunde behöver vi en EU-byrå för grundläggande rättigheter. För det åttonde behöver vi en stadga för tjänster i allmänhetens intresse som kan etablera de principer som styr medborgarnas rättigheter i den moderna välfärdsstaten. För det nionde, herr Barroso, måste vi göra en lista på gemensamma principer som styr de bästa metoderna vad gäller utbyte av information om integrering av invandrare i vårt samhälle. För det tionde och sista behöver vi som ni själv sade visa mer solidaritet. Före juni 2005 måste kommissionen presentera en ambitiös plan för Europeiska rådet för att öka EU:s bistånd till utvecklingsländer, en plan som garanterar att biståndet 2009 uppgår till 0,5 procent av BNP och att vi fastställer en färdplan för att kunna uppnå 0,7 procent 2015.
Herr Barroso! Jag har mycket kort nämnt ett antal viktiga punkter som jag tror är grundläggande för att kommissionens arbete skall bli en framgång. Vi behöver duktiga talare, men vi behöver också praktiskt agerande. När jag i dag lyssnar till ert bidrag i kammaren ser jag att en sådan ambition finns. Vi kommer att bedöma ert arbete på grundval av det genomförda praktiska agerandet. Jag ser fram emot förnuftigt samarbete i folkets intresse. 
Alvaro (ALDE ).
   – Herr talman, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! Det är inte lätt att ge er en uppskattning av kommissionens strategiska politiska mål på två och en halv minut, men eftersom vi är på ett sådant gott humör skulle jag i sammanhanget vilja nämna följande. Vi föreställer oss att kommissionen är jultomten och jag den lille pojken. Jag måste tänka lite mer på den roll som skall spelas av rådet och låter er föreställa er det som renen Rudolf eller jultomtens små tomtenissar.
Jag har nu den svåra uppgiften att utforma min önskelista, och högst upp på listan står att jag tillsammans med de andra ledamöterna inte längre nekas rätten till medbeslutande när det gäller rättsliga och inrikes frågor. Detta är ett viktigt område för EU, och det är ett område som parlamentet från och med 2005 förväntar sig vara fullt delaktigt i. Eftersom vårt europeiska samhälle grundar sig på rättsstatsprincipen och alla medborgare låter sig vägledas av de standarder som har fastställts av gemenskapen, tror medborgarna att de har granskats och godkänts av majoriteten av deras legitima företrädare. Min önskan är att den övertygelsen skall besannas.
Min andra önskan är att vi alla skulle följa samma spelregler – regler som vi själva har utformat åt oss. Jag anser att vi inte längre kan tolerera att nationella regeringar, förälskade i sin egen storhet, kringgår de institutioner de själva har skapat. När en handfull europeiska ministrar för inrikes frågor tar beslut i ett kotteri behandlar de europeisk demokrati med förakt. Både Tammerforsprogrammet och Haagprogrammet är bra exempel på gemenskapsstrategier som involverar alla. Min önskan är att vi skall gå vidare med denna öppna dialog i stället för att sluta oss i små klubbar.
Min tredje önskan är att vederbörlig hänsyn skall tas till behovet av skydd av uppgifter. Det är på tiden att den tredje pelaren inkluderar ett instrument som är jämförbart med direktiv 95/46/EG om skydd av uppgifter. Jag skulle vilja påminna kommissionär Franco Frattini om att han har antytt att han går med på detta.
Min fjärde och sista önskan för i dag är att Europeiska unionen rakt på sak borde konfrontera terrorism och att det borde synas att demokrati också innebär försvar för demokrati. Europeiska unionen måste visa att den verkligen inte kommer att se genom fingrarna med dem som försöker förgöra frihet. En seger för terrorism innebär undergång för det fria samhället, och det är något vi varken får hjälpa eller understödja. Jag skulle vilja se att kommissionen värdesätter och upprätthåller grundläggande demokratiska principer, individens frihet och lägger vederbörlig vikt vid skydd av uppgifter.
De flesta önskelistor jag har sett och hört hittills är inte så korta som denna, men för alla som har skrivit listorna uttrycker de hopp. Mitt hopp är att det jag vill ha i julklapp inte kommer att begravas under en snödriva som uppstått på grund av politiska villfarelser. 

Smith, Alyn (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Jag vill vädja om en sak på Europas statslösa nationers vägnar. I likhet med Alexander Nuno Alvaro är jag tagen av närheten till jul. Alla de snälla pojkarna och flickorna har skrivit sina önskelistor, men i stället för att skicka dem till Lappland skickar vi dem till Berlaymontbyggnaden. Herr Barroso! Det är upp till er att i januari utröna om ni har varit jultomten eller Scrooge. Jag hoppas dock att ni kommer att göra alla våra jular goda och ljusa. 
Jag syftar på punkt 3 i önskelistan i Monica Frassonis och Daniel Marc Cohn-Bendits namn och hänvisningen till subsidiaritetsprotokollet, som är det bästa tillfälle er kommission har att ge mening åt de ofta tomma orden om subsidiaritet och om att föra Europa närmare folket. Subsidiaritetsprotokollet erbjuder kommissionen ett tillfälle att göra något modigt och nytt. Det är fullt möjligt för kommissionen att handla som om protokollet vore i kraft från i eftermiddag. Utan hänsyn till eventuella beslut om själva konstitutionen skulle denna kommission kunna handla helt olikt sina föregångare och göra rätt institutioner delaktiga vid rätt tidpunkt, utan hänsyn till om det rör sig om nationalstatsparlament eller ej.
Till exempel hade mitt eget land, Skottland, inget parlament fram till för fem år sedan. Nu har vi ett parlament, en regering och en civilförvaltning med nära nog total makt över sjuk- och hälsovård, utbildning, rättvisa, inrikes frågor, miljön och många andra områden. Det enda vi inte styr över är pengarna, som, vilket kollegerna säkert känner till, är något som ligger varje skotte varmt och hjärtat. Vi är dock större än Irland och har fler invånare än Danmark. Rätt motpartsinstitutioner för kommissionen i skotska angelägenheter som rör Skottland är Europaparlamentet och det skotska parlamentet, men vår flagga är likväl inte där. Vi sitter ohjälpligt fast i andra klass när det gäller förbindelserna med Europa, men vi skulle likväl kunna bidra med så mycket.
Jag skulle vilja uppmana er, herr Barroso, att göra vår jul god och ljus och att använda er kommission och subsidiaritetsprotokollet till att ge mening åt orden om subsidiaritet, om att göra Europa levande, eftersom ni, vi och Europa skulle vinna på det. 
Markov (GUE/NGL ).
   – Herr talman, herr kommissionsordförande! De allmänna ekonomiska riktlinjerna för Europeiska unionens strategi har fastställts i det konstitutionella fördraget.
Jag skall nu nämna tre exempel från del III: artikel 177/78 som fastställer principen om en öppen marknadsekonomi med fri konkurrens, artikel 147/48 som nedgraderar de tjänster i allmänhetens intresse som garanterats av enskilda stater och artikel 203 som gör sysselsättningspolitiken underordnad den ekonomiska politiken. Resultaten av detta är skoningslös konkurrens som leder till underminering i social och miljömässig bemärkelse och när det gäller skydd på arbetsplatser. Allt kommissionen gör görs enligt samma planritning. Ni frågar efter ett navigeringssystem, men ni har redan ett i form av tjänstedirektivet, direktivet om hamnar och det tredje järnvägspaketet.
Om ni verkligen vill få råd om hur Europeiska kommissionen borde ställa in sitt navigeringssystem kan jag kortfattat ge er lite råd: gör det i social bemärkelse i stället för att radikalt tillämpa den fria marknadens taktik! 
Bonde (IND/DEM ).
   – Herr talman! Vi är alla skattebetalare, och vi betalar alla en avgift till EU. Vi är också medborgare med olika syn på konstitutionen. Enligt både EG-fördraget och konstitutionen är vi alla lika inför lagen. Ändå föreslår nu alla EU-organ att vi som är mot konstitutionen borde betala bidrag till dem som är för den. Större utfrågningar hålls där inga konstitutionsmotståndare är inbjudna. Stora bidrag går till den europeiska rörelsen och idékläckare som delar åsikt, och nu går miljoner euro till propaganda. Det är odemokratiskt, opassande och strider mot principen om jämlikhet, och därför olagligt. Jag förstår inte hur kommissionens intelligenta svenska vice ordförande kan skriva på en kommunikationsstrategi som tvingar på folk en speciell syn på konstitutionen.
De offentliga myndigheterna har bara en uppgift: att publicera utkastet till konstitution och alternativet som konventet framställt, helst i läsarvänliga utgåvor till alla tänkbara målgrupper. Åsikter borde överlåtas åt den fria pressen, politiska organisationer och partier, medborgares initiativ och intresserade parter. Stater borde inte ha åsikter, och konstitutioner borde inte ha något uttryckligt politiskt budskap. En stat är ett redskap för alla medborgare. En konstitution bör endast utforma grundregler för att skapa lagar. Det är upp till folket att bestämma lagarnas politiska färg och om de skall antas i Bryssel eller i de nationella parlamenten och om de är bra eller dåliga. Det är diktatoriskt att vilja tilldela staten en särskild åsikt och låsa in folk i en särskild politik. Margot Wallström kan knappast sälja det projektet till väljarna. Det vore bättre om hon höll sig till sitt eget förslag som påminner mer om Grundtvigs budskap om Lokes och Tors frihet. 
Angelilli (UEN ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag är övertygad om att en av kommissionens prioriteringar borde vara att inleda en konstruktiv debatt om stabilitetspakten och tänkbara reformer till den.
Låt oss snabbt undanröja eventuella missförstånd. Ingen har för avsikt att tänka ut en reform för att kringgå Maastrichtkriterierna, och den ansvarige kommissionären har gjort rätt i att bekräfta detta med eftertryck. Stränghet i efterlevnad av fördraget och engagemang för att åstadkomma en fortskridande minskning av underskottet är fortfarande de mål som krävs för att Europa skall bli ekonomiskt trovärdigt och stabilt. Jag tror emellertid att det är möjligt att ha en debatt om verksamhetskriteriet för att uppnå målet att minska underskottet och att inte fokusera så mycket på en reform utan mer på en omvandling av pakten, en omvandling som kan förena stränghet i budgeten och flexibilitet för att ge en förnyad skjuts framåt för tillväxt, utveckling, sysselsättning och slutligen för Lissabonstrategin.
Den italienska regeringen har yttrat sina åsikter och har inte förklingat ohörd. När vi nu står inför en kännbar oro över eurons mycket höga växelkurs och minskningen av Europas konkurrenskraft jämfört med Förenta staterna och tillväxtländer skulle förslaget kunna vara att ta bort investeringar i infrastruktur och forskning när man beräknar statsbudgetar. Detta innebär helt enkelt en introduktion av den gyllene regeln för att uppnå budgetkonsolideringsmålet utan att kompromissa med återvinningen.
Sammanfattningsvis kan vi inte längre nöja oss med att pakten endast är en stabilitetspakt och dessvärre också en pakt som leder till ekonomisk stagnation, utan den måste bli en pakt för konkurrenskraft, för strukturella reformer och framför allt en pakt som garanterar våra barn en framtid. 
Belohorská (NI ).
   – Tack, herr talman! Herr kommissionsordförande! Ni har en mycket viktig uppgift, och i slutändan är det svårt att bygga upp något men lätt att kritisera, vilket framgår av denna diskussion. Jag försäkrar er att debatten efter presentationen av ert program kommer att vara mycket mer dramatisk än dagens, när det är vår uppgift att presentera våra syften och drömmar för er. Först och främst uppmanar jag er att ta upp framtiden i era program, och då menar jag att visa intresse för den kommande generationen, ungdomar och utbildning. Jag vill också uppmana er att prioritera det förflutna och ta hänsyn till den åldrande generationen, ta hänsyn till äldre människor. Det första experimentella och mycket tydliga målet kommer att vara den konstitutionella överenskommelse som nämndes av min kollega, Paní Jana Bobošíková. Jag är övertygad om att ni kommer att kunna försäkra Europeiska gemenskapen att detta är ett modernt dokument som förenklar alla tidigare historiska och omoderna spelregler. För första gången är ni kommissionsordförande för den utvidgade gemenskapen. Jag ber er använda er av de möjligheter de nya tio medlemsstaterna erbjuder i form av sina kommissionärer så att ni också kan rasera den faktiska gränsen som existerar mellan det gamla och det nya Europa. Ni har en mycket viktig period framför er: uppfyllandet av era mål, uppfyllandet av det förtroende vi gav er när vi röstade på er. Men självklart gäller detta oss också eftersom allt detta kräver vårt stöd. Jag kan inte tala på alla ledamöters vägnar, men jag kan säga att de som är här för Slovakiens räkning och från mitt politiska parti alltid är redo att engagera sig i konstruktiva diskussioner och att delta i ert program. Jag kommer att rösta för det, och jag försäkrar er att jag skall övervaka hälso- och sjukvårdsområdet grundligt och noggrant. Den fria rörligheten för personer är bara tomma ord om den inte åtföljs av matchande bestämmelser för hälso- och sjukvårdsskydd. Jag håller tummarna för er, herr kommissionsordförande, och jag tror att ni i januari kommer att lyckas utforma ett program som stämmer överens med era mål. Tack så mycket. 
Itälä (PPE-DE ).
   – Herr talman! Den politiska strategin bör framför allt vara inriktad på de stora frågorna. Att mixtra med småfrågor minskar både kommissionens och rådets trovärdighet. Ett viktigt politikområde att ta upp är utan tvekan säkerheten. Vi måste ta ett samlat grepp på säkerhetsfrågan, i paritet med frågan om fred i Europa eller fred i världen. Viktigare än något annat är ändå att vi måste itu med säkerhetsfrågan på individnivå. EU-medborgarna måste kunna känna att deras liv och levnadsförhållanden är säkra. 
Ett annat viktigt område att koncentrera sig på tas ofta upp här i kammaren: konkurrenskraften. Lissabonstrategin har i sammanhanget en nyckelroll. Kommissionens ordförande lade fram en lista på arbetsuppgifter som hör samman med Lissabon, och den måste faktiskt genomföras. Den får inte tillåtas bara förbli en ”önskelista”. 
En viktig aspekt av konkurrenskraften är att vi måste skapa förutsättningar som stimulerar nyföretagandet i Europa, vilket i sin tur skapar nya arbetstillfällen. Vi behöver dem för att kunna uppnå en livskraftig ekonomisk tillväxt. En stabil, sund och växande ekonomi kräver dock instrument som stabilitets- och tillväxtpakten. Vi måste till varje pris och utan att låta oss avskräckas hålla fast vid denna, och alla länder, stora som små, borde rätta sig efter den. 
Slutligen vill jag hänvisa till gårdagens debatt om Turkiet. Om utvidgningen sker för snabbt kan det minska våra möjligheter att uppnå de resultat vi vill uppnå inom ekonomin och med hänsyn till säkerheten. Detta skulle i sin tur leda till ökat EU-motstånd hos allmänheten. Utvidgningen bör därför ske i rimlig, kontrollerad takt.
Swoboda (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! En stor klyfta håller på att blottläggas i Europa. Vi måste alla ta itu med detta, även om det självfallet är kommissionen som måste göra något för att se till att klyftan blir mindre påtaglig. Å ena sidan är EU lockande för omvärlden – tänk bara på Ukraina, södra Kaukasus eller Turkiet, som nyligen nämndes, men även på den in- och utvandring som pågår, det faktum att EU är ett mål för alla, eller i alla fall många, stater och personer. Å andra sidan möter vi avoghet, besvikelse och dålig stämning inom själva EU. I många fall är detta en uppgift för kommissionens vice ordförande och hennes PR-verksamhet, men kommissionen som helhet måste i samverkan med parlamentet arbeta för att lösa denna motsättning. Detta ligger förstås i linje med vad tidigare talare tagit upp, nämligen att många människor anser att inga framsteg görs för att förstärka och förnya den europeiska modellen – vilket vi ville få fram i den resolution vi skall rösta om – utan snarare att denna modell nedrustas. 
Jag tänker inte reflektera över om detta stämmer eller inte, men människor upplever att de sociala rättigheterna minskas, liksom valfriheten i samhället, och att det inte finns tillräckligt många arbetstillfällen för att människor skall kunna tjäna tillräckligt mycket pengar och få ihop tillräckliga ekonomiska medel för att försörja sig och sina familjer. Jag anser att allmänhetens uppfattning att den sociala modellen eller den europeiska modellen är hotad äventyrar EU som helhet. Även om det råkar vara globalisering eller nya konkurrensformer – som saknar direkt samband med EU – som framkallar denna situation som hotar människors levnadsförhållanden, skyller man ändå ofta på EU. Därför måste vi göra allt vi kan för att Lissabonstrategin skall lyckas, så att människor kan identifiera sig med den europeiska modellen. Detta är inte abstrakta begrepp, utan realiteter. 
Eftersom tjänstedirektivet redan har nämnts vill jag gärna påpeka vad jag tycker om det. I den form direktivet lagts fram kan det mycket väl fungera som exempel på hur vanligt folk får den uppfattning de har. Många människor är inte bara oroliga över att deras sociala rättigheter eller rättigheter som anställda naggas i kanten; de är också rädda för att samma sak händer med deras rättigheter som konsumenter, och detta helt enkelt på grund av att principen att lägsta konsumentstandard skall gälla i framtiden har godtagits och blivit normgivande i hela Europa i stället för högre, eller till och med högsta, möjliga konsumentstandard.
Så även om det är vårt ansvar att arbeta med detta ber jag er att fundera över om vi kan driva en annan linje i framtiden, en som inte utgår från tjänstedirektivets principer. Låt mig till sist säga att vi alla är överens om att minska byråkratin och överregleringen, men om ni tittar närmare på de juridiska synpunkterna på hur tjänstedirektivet skall tolkas kommer ni att upptäcka att sådana uttalanden mest liknar skenheliga plattityder och att realiteterna är tämligen annorlunda. Med tanke på detta uppmanar jag er, herr Barroso, och er kommission att återgå till att stödja och förstärka den europeiska modellen för den sociala och ekonomiska politiken.
Neyts-Uyttebroeck, Annemie (ALDE ).
   – Herr talman, herr kommissionsordförande, ledamöter av kommissionen, mina damer och herrar! Min grupp förväntar sig att kommissionen lyckas minst lika väl som sina föregångare när det gäller den yttre politiken och säkerhetspolitiken. Benita Ferrero-Waldner och Peter Mandelson står inför den svåra uppgiften att fortsätta driva samma politik som Chris Patten och Pascal Lamy och samtidigt behålla de goda relationerna från tidigare med Javier Solana. Vi förväntar oss att Louis Michel gjuter nytt liv i unionens utvecklingspolitik. Konsekvens är av yttersta vikt om EU skall kunna få samma tyngd i världspolitiken som i den globala ekonomin. Vi förväntar oss att kommissionen förbereder och leder de anslutningar som är på väg, däribland Turkiets, och att den driver en politik med djupgående samarbete med våra nya grannländer.
Detta är relativt vanliga klagomål, men vi förväntar oss mer av er. Vi förväntar oss att ni intar en mer aktiv roll i Mellanöstern, och att ni för en bred dialog på lika villkor med Förenta staterna. Vi förväntar oss att ni vidareutvecklar Afrikapolitiken utan att glömma bort aspekter som främjande av demokratin, rättsväsendet och mänskliga rättigheter. Vi förväntar oss även att kommissionen fortsätter att driva samma politik som Pascal Lamy och Franz Fischler på världshandelsområdet. Ja, unionens insatser är verkligen avgörande för att lyfta fram Dohaagendan för utveckling. 
Sist men inte minst förväntar vi oss att kommissionen främjar multilateralismen för att på så sätt bidra till en mer jämlik, och därmed även säkrare, värld.
Manolakou (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Den nya kommissionens programförklaringar kanske inte kan anföras som bevis, men de har i alla fall lagts fram. Om Lissabonstrategin genomförs snabbare – vilket innebär en ökning av arbetstiden, lägre löner, pensioner och arbetslöshetsstöd, en ökning av antalet deltidsarbeten och tillfälliga anställningar, avskaffade kollektivavtal och privatiserad hälsovård, utbildning och omsorg – leder det till högre vinster för kapitalet och ökad fattigdom och arbetslöshet för arbetstagarna.
Den så kallade konstitutionen för Europa och Haagprogrammet kommer att leda till en fortsatt militarisering av Europa, med utvecklade vapenprogram och, med terrorismen som förevändning, slakt av människors individuella och kollektiva rättigheter. Det är en politik som ger de europeiska monopolen nya privilegier och ny makt.
Finansieringen av ockupationsregeringen och samarbetet med Iraks erövrare skadar freden och oppositionen i Irak, medan man genom förhandlingar med WTO ser till att massvis med människor blir arbetslösa och små och medelstora jordbruk slås ut.
Folken i Europa borde vara oroade och, samtidigt, trappa upp kampen mot detta. Deras kamp kan skapa svårigheter. Vi ledamöter från det grekiska kommunistpartiet kommer att kämpa vid deras sida för att få ett slut på detta nya angrepp mot gräsrötterna som tar form. 
Blokland (IND/DEM ).
   – Herr talman! Europaparlamentet diskuterar i dag kommissionens strategiska och politiska mål, och vi minns fortfarande konfrontationen mellan dessa EU-institutioner nyligen. På olika sätt påminner vi i denna kammare ordförande José Manuel Barroso om att han på grund av Europaparlamentets påtryckningar vid olika tillfällen har lovat en hel del. Jag vill särskilt göra er uppmärksamma på en av dessa utfästelser, nämligen löftet att engagera sig aktivt i skyddet och främjandet av grundläggande rättigheter, jämställdhet och i kampen mot diskriminering. Vi anser att kommissionen borde utforma denna politik så att EU inte gör avkall på några moraliska gränslinjer. Kampen mot diskriminering får inte leda till att man pressar fram ett bibliskt synsätt på äktenskap och en hållning att livet är värt att skydda.
Jag ber dessutom den nya kommissionen att ta det lugnt i fråga om ratificeringen av konstitutionen för Europa. Denna ratificering är och förblir de nationella staternas ansvar. Kommissionen bör verkligen avhålla sig från att driva en ensidig kampanj för konstitutionen för Europa. Självfallet bör kommissionens insatser för att öka deltagandet vid nationella folkomröstningar också gynna dem som röstar emot. I sann demokratisk anda måste även dessa människor tas på yttersta allvar. 
Claeys (NI ).
   – Herr talman! När vi pratar om EU:s strategiska och politiska riktlinjer är det oundvikligt att ta upp frågan om Turkiet. Även om parlamentet, kommissionen och rådet har misslyckats med att ens inleda en diskussion om EU:s gränser kommer förhandlingar om anslutning med största sannolikhet att inledas med Turkiet, ett icke-europeiskt land, och ett land som vid tidpunkten för anslutning har över 80 miljoner invånare. Vilket underbart strategiskt tänkande!
Vi har fortfarande ingen aning om hur mycket denna anslutning kommer att kosta, oavsett som står för räkningen. Det är talande att ett land som Förenade kungariket stöder Turkiets anslutning fullt ut, men samtidigt är orubbligt när det gäller sin egen rabatt. Det samma gäller faktiskt även ett antal andra nettobidragsgivare.
Några större undersökningar har ännu inte gjorts om konsekvenserna av invandring från Turkiet. EU fjärmar sig alltmer från sina medborgare. Vi får höra till leda att vi måste föra EU närmare medborgarna, men när det kommer till kritan görs ingenting. Turkietfrågan är ett perfekt exempel på detta. Frågan utgör ett utmärkt tillfälle att fråga vad allmänheten tycker, och ändå är det inte sannolikt att någon folkomröstning hålls i någon av medlemsstaterna. Kommissionsledamoten Louis Michel förklarade varför det förhåller sig på det viset när han var belgisk utrikesminister. Han menade att en sådan folkomröstning skulle öppna upp för en hätsk diskussion om bland annat islam, som bara skulle gynna partier på högerkanten. Enligt honom skulle inte våra demokratier i väst mäkta med att kontrollera och forma en debatt om dylika ämnen.
En sådan antidemokratisk övertygelse är helt enkelt förbryllande. Vi borde i vilket fall tacka Louis Michel för hans uppriktighet. Han har öppet uppgett vad många av hans kolleger inom kommissionen tänker för sig själva. När det gäller dess demokratiska legitimitet och ansvarsskyldighet har EU stora problem, och det verkar inte finnas några tecken på förbättringar inom en snar framtid – tvärtom faktiskt.
Silva Peneda (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Kommissionens ordförande har redan visat att han med beslutsamhet och entusiasm tar sig an uppgiften att leda Europeiska unionens verkställande organ med ett program som omfattar förnyelse av metoder, politik och förfaranden. Det är min förhoppning, herr ordförande, att kommissionen som helhet lyckas hitta det som de personer vilka med liv och lust och reformiver blivit en del av en institutions arbete haft svårt att upptäcka: rätt balans mellan verklighet och utopi. 
Det är sökandet efter denna jämvikt – vissa kallar den sunt förnuft – som bidragit till att EU under de senaste femtio åren kunnat utvecklat en social modell som är drivkraften bakom Europas identitet. Modellens viktigaste delar har bestått av fred, välstånd och kulturell samverkan, och det har visat sig vara en framgångsrik modell.
I dag står vi emellertid inför en verklighet som nyligen uppvisat ett antal okända faktorer: en oroande demografisk situation i kombination med en oöverträffad teknisk utveckling, en av de viktigaste faktorerna som befäst den företeelse som förminskat världen: globaliseringen.
Om Europa vill fortsätta att vara ett område som lever upp till sitt vinnande koncept måste vi under dessa förhållanden helhjärtat acceptera att inte kan undvika de reformer som framför allt ökar vår konkurrenskraft. Detta innebär att vi öppnar 
marknader, ökar produktiviteten, ökar och förbättrar forskningen, ökar innovationerna och ökar satsningen på mänskliga resurser och idéer. 
De reformer som behövs i Europa behöver dock inte betraktas som enbart kommissionens ansvar. Som jag ser det är det medlemsstaternas engagemang och risktagande som är viktigast när det gäller att omsätta de pågående reformerna i praktiken. Enbart genom medlemsstaternas starka engagemang kan samhällets mest dynamiska sektorer och myndigheter på mellannivå förmås att medverka; utan deras delaktighet kan inga reformer genomföras. Jag anser att även detta är ett område där parlamentet bör vidta åtgärder.
Désir (PSE ).
   – Herr talman! I början av ert tal, herr kommissionsordförande, sade ni att det var viktigt att visa att Europa kan göra skillnad.
Vi har samma mål, särskilt vad gäller tillväxt och sysselsättning, och om unionen skall kunna bygga upp EU-medborgarnas förtroende på nytt måste den tydligt visa sin förmåga till ekonomisk återhämtning. Debatten kommer givetvis att kretsa kring strategin och på vilket sätt vår konkurrenskraft skall kunna återhämta sig. När ni lägger fram era förslag i januari kommer vår grupp att titta särskilt noga på kommissionens val av ekonomisk strategi. I ett antal inlägg i ämnet har talarna hänvisat till en koppling mellan ekonomiska aspekter, den sociala dimensionen och miljön, vilket jag enbart uppfattar som retorik och som täckmantel för helt andra förhållningssätt. 
Vi anser att Lissabonstrategin är den väg vi måste gå. Ni nämnde att en konkurrenskraftig, kunskapsbaserad ekonomi är målet, och vi håller med om det. Vi anser att vi genom att välja en ekonomisk strategi även väljer en social modell, och om vi väljer en ekonomisk strategi som enbart bygger på avreglering kommer detta att ske på bekostnad av den sociala modellen. Vi skriver inte under på uppfattningen att den sociala dimensionen följer av sig självt. 
Jag måste förstås nämna tjänstedirektivet som exempel. Om utvecklingen av tjänstesidan på den inre marknaden sker på bekostnad av att våra sociala tjänster – vår hälso- och sjukvård – avregleras, att ett antal tjänster av allmänt intresse äventyras och arbetsrätten hotas till följd av bestämmelserna om ursprungsland, då anser jag inte att den återvunna konkurrenskraften i sig gör det möjligt för oss att behålla delar av den europeiska samhällsmodellen.
Under president Bill Clintons tid visade Förenta staterna att det är möjligt att skapa ekonomisk tillväxt som vilar på satsningar på den kunskapsbaserade ekonomin och ny teknik utan att samtidigt ändra den sociala modellen, eftersom presidenten vid denna tid varken hade majoritet i kongressen eller politiskt stöd för att genomföra en socialpolitik som skulle kunna åstadkomma denna balans. Vi anser däremot att satsningar på sociala aspekter, investeringar i allmänna tjänster och infrastruktur och höga miljökrav kan generera produktion och konkurrenskraft och bidra till framgångar för EU:s del i den internationella konkurrensen.
Vi ser därför allvarligt på detta ömsesidiga beroende mellan ekonomi, sociala förhållanden och miljön. Vi skulle kunna ge exempel på detta och skall så göra under diskussionen med er i januari. Behovet av att öka sysselsättningen och andelen sysselsatta i aktiv tjänst kommer i enlighet med detta att vara ett av de ämnen som tas upp. Låt oss studera de samhällsområden som drabbas mest. Kvinnor utgör en sådan kategori. Andelen arbetslösa kvinnor tenderar vara högre i de länder som har satsat på allmänna tjänster, såsom barnomsorg och yrkesutbildning. 
Vi kunde också nämna andra sårbara delar av samhället, såsom barn med bakgrund i missgynnade grupper, särskilt invandrargrupper, som inte bara ställs inför rasism och diskriminering utan också lider av bristande utbildning. Vi måste också komma ihåg behovet av att minska friktionsskapande arbetslöshet och det faktum att viss framgång uppnåtts, till exempel i Skandinavien, tack vare utbildningssatsningar. 
Jag anser också att ni måste visa att ni kan förbättra den sociala dialogen, som garanterar att de anställda blir mer delaktiga i företagens utveckling. Mot denna bakgrund förväntar vi oss även ett initiativ gällande direktivet om europeiska företagsråd, som drabbats av avsevärda förseningar jämfört med andra direktiv om information och samråd.
Duff (ALDE ).
   – Herr talman! Jag ber om ursäkt för att jag utökar José Manuel Barrosos katalog över strategiska prioriteringar – som redan har växt under debatten – men jag hoppas att kommissionen kommer att inrikta sig på nödvändigheten av att förhindra ett sammanbrott i det transatlantiska partnerskapet. För närvarande märks en farlig och exempellös reaktion på den europeiska integrationen. Europa och Amerika går åt olika håll i en rad viktiga frågor: handel, vetenskap, grundläggande rättigheter, klimatförändring, penningpolitik, konkurrenspolitik, utrikes-, säkerhets- och försvarspolitik samt konstitutionen. Det är en prioritering för oss alla att konstitutionen träder i kraft. Vi måste kämpa för den såväl över Atlanten som inom våra medlemsstater.
Det åligger kommissionen att tydligt förklara vad konstitutionen säger, varför den säger det och vilka följderna blir om den inte sätts i kraft. Det är verkligen fullt förnuftigt att medborgarna frågar sig: ”Vad händer om jag röstar nej?” Vi behöver några seriösa svar på den frågan. Kommissionen bör inte dra sig för att förolämpa några av de regeringar som har sökt sin tillflykt i folkomröstningar, men som inte visar några tecken på att vilja göra en ansträngning att vinna dem.
Allmänheten bör upplysas om det rent dåraktiga i att förkasta konstitutionen och om vilka följderna skulle bli för en försvagad europeisk union. 
Guidoni (GUE/NGL ).
   – Herr talman, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! Genom att anta Lissabonstrategin satte EU upp det ambitiösa målet att bli det mest avancerade kunskapssamhället i världen.
Ett sådant mål kan emellertid inte uppnås utan att stimulera grundforskning och innovation, vilket i sin tur innebär att vi måste ge ökade resurser till anläggningar, infrastruktur och europeiska forskningscentrum och inrikta förbättringen av humankapitalet mot att ta in tusentals unga forskare. Denna ändring av åtgärder kräver att satsningen på forskning ökas till tre procent för såväl enskilda medlemsstater som EU som helhet. Prodikommissionens förslag siktade på ett kostnadstak på 1,24 procent av BNP, men en del större EU-länder har redan offentliggjort en högsta gräns på en procent.
En sådan allvarlig begränsning av gemenskapens ekonomiska medel innebär i praktiken troligen att ett flertal högprioriterade politikområden drabbas, däribland sammanhållningspolitiken, landsbygdsutvecklingspolitiken och finansieringen av utbildnings- och forskningsprogrammen, som ligger allt närmare utvecklingspolitiken. Med denna begränsade budget skulle det verkligen vara en dröm att fortsätta diskutera förnyad stimulans till forskningen inom EU och att bli det mest utvecklade samhället.
Giertych (IND/DEM ).
    Herr talman! Jag är mycket nöjd över att José Manuel Barroso vill ta reda på vad parlamentet anser i fråga om kommissionens arbete. Jag skall nu ge mina synpunkter.
Inte ett enda av EU:s behörighetsområden har överlåtits till medlemsstaterna sedan subsidiaritetsprincipen infördes. Det är hög tid att ta subsidiariteten på allvar och även ta medlemsstaterna på allvar. Det är dags att inse att medlemsstaterna inte behöver några påbud i frågor de kan ta hand om själva. Ja, överreglering är det jag vill ta upp härnäst. Vi måste sluta reglera allt. Detta är ett socialistiskt synsätt, och socialismen har visat sig svika människorna. Medlemsstaterna måste återfå sin frihet. Min tredje synpunkt är att den värsta sortens reglering finns inom den gemensamma jordbrukspolitiken, vilken skulle avskaffas. Den slår orättvist mot de fattigare medlemsstaterna, i synnerhet de länder som tidigare ingick i Sovjetblocket. Det finns dock ett anmärkningsvärt undantag. Den forna Tyska Demokratiska Republiken, eller Östtyskland, behandlades på samma sätt som medlemmarna i det ”gamla femton” från den dag landet anslöts till unionen. Liknande orättvis behandling måste upphöra. Varför skall en polsk lantbrukare behandlas sämre än en i det forna Östtyskland? Den gemensamma jordbrukspolitiken slår också orättvist mot länder utanför unionen, vilket vi kan vara utan. Lantbrukare inom och utanför unionen borde garanteras frihet och jämlikhet. Till sist vill jag ta upp de kommande folkomröstningarna om konstitutionen. Vi måste se till att de blir demokratiska, och att lika rättigheter och samma tillgång till allmänna medier ges till både dem som är positiva och till dem som är negativa till konstitutionen. Det är rätt och riktigt att stödja demokratins införande i Ukraina, Irak och Palestina, men vi måste först och främst värna om demokratin hos oss själva.
Karas (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! Jag har sex punkter att ta upp. För det första, återskapa EU-medborgarnas förtroende för ett Europa med fred, frihet och rättvisa. Vad menar jag med det? Jag menar att alla måste följa gemensamma regler, att alla måste följa fördragen, att alla måste genomföra besluten, att kommissionen oftare måste utnyttja sin initiativrätt och övervaka mer. Regelverket räcker bra, men den politiska viljan och beslutsamheten saknas. Begrepp som ”överträdelseförfaranden”, ”stabilitets- och tillväxtpakt”, ”Lissabon” och ”Barcelona” gör sig påminda. 
Jag uppmanar er, herr kommissionsordförande, att dra tillbaka kommissionären Joaquín Almunias förslag beträffande stabilitets- och tillväxtpakten som försvagar kommissionen och gemenskapsrätten. Det gemensamma regelverket måste förstärkas.
För det andra, låt inte ert arbete påverkas av dem som bryter mot reglerna, utan ta initiativ till att avskaffa de enhälliga besluten i rådet, så att er framgång eller ert misslyckande inte avgörs av dem som vill förhindra framsteg.
För det tredje, se till att EU blir mer konkurrenskraftigt i linje med riktlinjerna från Lissabon och Barcelona och ta initiativ till att ta bort alla inre handelshinder, blockader och konkurrensstörningar. Vi behöver en kommission som är starkare, vi behöver mer EU, och vi behöver fler initiativ från kommissionen.
För det fjärde, låt oss inte enbart utbilda forskare, utan även se till att de kan forska på nyttiga områden!
För det femte, se till att Europa intar en säkrare och starkare roll på världsarenan, genom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, den gemensamma försvarspolitiken, en gemensam asyl- och invandringspolitik samt ett starkare FN. Det som krävs är inte att Tyskland får vetorätt i säkerhetsrådet, utan att Europeiska unionen blir en ständig medlem av säkerhetsrådet.
För det sjätte förespråkar jag att vi måste göra Europas medborgare till välinformerade medspelare. Kunskapen om EU är otillräcklig i medlemsstaterna, som genom dubbelspel försvagar den. Låt oss se till att det i framtiden inte går att skylla på EU. Detta innebär att ni, herr kommissionsordförande, lägger fram en EU-strategi för information och kommunikation efter varje toppmöte så att medlemsstaterna inte kan göra anspråk på det ni uppnått. 
Wiersma (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionsordförande! Jag vill ta upp några punkter angående den yttre politiken. Jag tvivlar inte på att vi under ett antal möten de närmaste åren kommer att diskutera EU:s yttre politik och säkerhetspolitik. Som jag ser det har kommissionen, och även dess ordförande, ett stort ansvar för att kontrollera konsekvensen i politiken att kommissionens arbetsuppgifter samordnas med rådets ansvarsområden på ett effektivt sätt. Viktigt i detta sammanhang är självfallet att på ett korrekt sätt använda de instrument som står till EU:s förfogande.
Hittills har vi kunnat lita på den utmärkta relationen mellan kommissionsledamoten Chris Patten och den höge representanten Javier Solana. Men vi närmar oss nu ett annat scenario, ett som konstitutionen lagt grunden till. Det vi framför allt förväntar oss och begär av kommissionen är att den inför antagandet och ratificeringen av konstitutionen fortsätter arbeta i samma anda och nu försöker hitta en integrationsmodell där de olika pelarnas räckvidd, det vill säga första, andra och tredje pelaren, kan kombineras. 
För det andra är EU:s åtagande att främja en verkningsfull multilateralism av största vikt. Detta handlar om kommissionens bidrag till EU:s internationella förbindelser. Vi ser också gärna att kommissionen fokuserar på att ge de civila aspekterna av EU:s säkerhetspolitik en mer konkret innebörd. Jag ser också gärna att kommissionen återgår till de utfästelser den tidigare gjort beträffande stärkandet av EU:s konfliktförebyggande åtgärder. Dessutom anser jag att det är viktigt att inleda en debatt med företrädare för Förenta staterna om FN:s framtid. Detta är en mycket aktuell fråga, till vilken kommissionen kan förväntas bidra aktivt. Det skulle kunna bli ett nytt inslag i den transatlantiska dialogen. Att skapa en mer demokratisk värld – självfallet med början i Europa – är ledmotivet för vårt vidkommande.
Jag kan fatta mig kort beträffande den tredje punkten. Utvidgningen av EU och kommissionens åtagande att förhandla med Turkiet, vilket vi diskuterade i veckan, blir viktiga uppgifter under de kommande åren.
Min fjärde kommentar gäller förbindelserna med Ryssland, där en resolution antas senare i veckan. Hur kan vi utveckla förbindelserna med detta land längs två linjer, å ena sidan ekonomiskt samarbete och arbete för en gemensam energipolitik, och å andra sidan en öppen debatt om värderingar, demokrati och utvecklingen i Ryssland på området? Vi anser att det inte går att undvika att föra en levande debatt om förbindelserna mellan EU och Ryssland, inte heller en debatt om våra gemensamma grannar, vilket borde gälla Ryssland, Moldavien, Kaukasus och Ukraina. 
Jag vill avslutningsvis kommentera de nya grannarna. Vi anser att folket i Ukraina har gett en tydlig signal. Hur kommer EU att reagera efter den tredje presidentvalsomgången? Vi menar att den nya grannlandspolitiken i sin nuvarande utformning inte är anpassad till utvecklingen där borta. Jag anser att EU:s åtgärdsplaner inom ramen för den nya grannlandspolitiken måste få en starkare koppling till EU:s ambitioner, som var mycket tydliga i fråga om Ukraina. Jag anser att detta kräver en ny diskussion i parlamentet. I korthet behövs ett mer mångfasetterat synsätt i fråga om de nya grannländerna, en EU-politik i öst.
Lax (ALDE ).
    Herr talman! Bakom oss har vi en historisk utvidgning och de första valen till Europaparlamentet efter denna utvidgning. Det är rimligt att kommissionens tyngdpunkter återspeglar det budskap som framkommit i samband med dessa händelser. Därför önskar jag att riktlinjerna skulle ge en klar politisk signal värdig den helt unika situation Europa befinner sig i.
Vi har lovat att det tudelade Europa skall växa samman. Därför borde den viktigaste tyngdpunkten vara att överbrygga klyftan. Skillnaderna i hälsa måste jämnas ut. Vi vill ha företag som verkar över gränserna och jämnar ut de ekonomiska skillnaderna.
För att uppnå detta måste vi till fullo utnyttja de möjligheter som struktur- och forskningspolitiken ger. Östersjön skall bli världens renaste hav, vilket bland annat kräver att det blir slut på utsläppen från Sankt Petersburg. Vi vill ha ett högklassigt och dynamiskt forskningssamfund i Östersjöregionen, och längre söderut finns säkert också motsvarande förväntningar. Vi skall bygga upp ett rättsligt område där alla skall känna att de skyddas av lag, oberoende av var de rör sig på unionens område.
Slutligen behöver vi en konsekvent och kraftfull politik också gentemot unionens östra grannar. Krisen i Ukraina har visat på svagheterna i vår grannskapspolitik. EU måste också skärpa sin strategi och vara konsekvent i sin politik gentemot de kaukasiska länderna, Moldavien och Ryssland. Detta är frågor som just också berördes av Jan Marinus Wiersma.
Det är lätt för mig att instämma i kommissionsordförande Barrosos ord i den franska delen av hans tal: 
Musacchio (GUE/NGL ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag har redan vid ett antal tidigare tillfällen påpekat att ett visst förhållningssätt till EU-projektet nu nått en mycket kritisk punkt i socialt och politiskt hänseende. 
Medan moderniseringen av Lissabonstrategin diskuteras fattas emellertid konkreta beslut som ger en fingervisning om en viss inriktning. Jag vill i det avseendet nämna två aktuella exempel. Det första är ett förslag till direktiv, det så kallade Bolkesteindirektivet, som enligt vår mening borde förkastas. Dess innehåll består av en fullständigt negativ mix som skulle leda till en total djungel där både arbetstagarnas och medborgarnas grundläggande rätt till högkvalitativa tjänster skulle kränkas samtidigt, och har därför med all rätt kritiserats av fackförbund och ett stort antal arbetsmarknadsparter. Vi förordar att det dras tillbaka. 
Det andra exemplet är förslaget till REACH-förordningen som utformats för att reformera vår kemiska industri gällande kvalitets-, hälso- och säkerhetsfrågor, och vi uppmanar med eftertryck till att den antas snabbt. Dessa exempel är två konkreta alternativ som speglar två olika uppfattningar om EU. 
Harbour (PPE-DE ).
   – Herr talman! Debatten handlar om strategiska prioriteringar. Som samordnare för min grupp i utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd vill jag inrikta mig på en central prioritering: den inre marknaden. Som svar på tidigare yttranden – det är synd att några talare redan har gått – vill jag säga att kommissionens stöd för direktivet om tjänster på den inre marknaden är mycket välkommet, eftersom det är en grundläggande del i den inre marknadens fullbordande. Sextio procent av den europeiska ekonomin utgörs av tjänster, och det finns ett heltäckande nät av konkurrensbegränsande restriktioner bland medlemsstaterna. 
Herr Barroso! Dra inte tillbaka direktivet; gör det bättre. Jag drar mig för att säga att några av mina kolleger fortfarande lever i det förflutna och kallar det Bolkesteindirektivet. Jag hoppas, först och främst, att de skulle kunna följa med sin tid och överväga att kalla det McCreevydirektivet, men med ert stöd skulle det kanske kunna bli Barrosodirektivet. Vem vet?
Jag vill säga en andra viktig sak om strategin för den inre marknaden. Vi måste få resten av regelverket för den inre marknaden att fungera bättre för konsumenter och företag. Förutom direktivet om tjänster på den inre marknaden vill vi under er kommission inte ha en massa mer lagstiftning på den inre marknadens område. Vad vi vill att ni gör är att på allvar se till att genomföra och förenkla befintliga inre-marknadsdirektiv. I praktiken tycker företagen att många av EU:s direktiv är alltför komplicerade; det finns i många fall inkonsekvenser mellan dem. Målen för miljön och socialpolitiken uppfylls i många fall inte, men vi har likväl de kostnader och inkonsekvenser som är förknippade med dem. Konsumenterna är oroliga för att de inte åtnjuter fullständiga rättigheter när det gäller tillgång på produkter, gemensamma priser eller rättsskydd om de får problem i en värld utan gränser.
Jag hoppas att temat i er strategi för den inre marknaden blir att konsumenter och företag skall få större utbyte av den inre marknaden och att ni under er ämbetstid kommer att införa bestämmelser som garanterar att vi verkligen når detta väsentliga mål. 
Kósáné Kovács (PSE ).
    Herr kommissionsordförande! För sex månader sedan beskrev ni er personliga vision när vi för första gången hörde er tala här i Strasbourg. Sedan dess har er personliga vision byggts ut och omstrukturerats. Eftersom ni även leder EU:s regering fastställs era mål gemensamt, och vi kommer att kommentera dessa mål och deras utförande från ett annat perspektiv. Låt mig nämna ert första tal till oss då ni lovade att parallella processer i politiken gynnar båda sidor. Ni utlovade en sorts euklidisk politisk organisation för verksamheten där parallella synsätt inte stör eller utesluter varandra, även om detta är en stor utmaning.
Låt mig nämna två exempel som har tagits upp flera gånger under dagens debatt. I Lissabonstrategin utlovas ett konkurrenskraftigt EU med tillväxt och god sysselsättning. Jag skulle vilja lyfta fram mina kollegers synpunkter: konkurrenskraft, tillväxt och ökad sysselsättning får inte stå i motsättning till intresset av och värdet i ett socialt erkännande. Det måste betonas om och om igen att ett socialt erkännande enbart blir samma sak som solidaritet på EU-nivå om det lyckas överskrida nationsgränser och kan skapa solidaritet inom hela det enade Europa, liksom stater emellan, så att svaga och sårbara länder kan få stöd, växa och komma ikapp. För att åstadkomma detta krävs det avancerade program för att ge stöd åt dem som befinner sig utanför vårt blickfång (liksom till dem som inte kan ta sig in på arbetsmarknaden) och för att på samma gång återskapa människors resurser och miljö. Vi behöver sammansatta program som skapar lika möjligheter för befintliga och nya medlemsstater på arbetsmarknaden.
Den andra stora uppgiften rör utövandet av frihet säkerhet såväl som säkerhet rättvisa. Begrepp som frihet säkerhet, eller säkerhet rättvisa, existerar inte. Martin Schulz påpekade – och detta har jag även hört från en högt uppsatt EU-tjänsteman – att flyktingar för med sig faran för terrorism till EU. Jag hoppas att ni avvisar detta synsätt. Det är också oacceptabelt att grunda någon sorts misstanke på skillnader i kulturell bakgrund eller ett icke-kristet, religiöst perspektiv. Särskilda rättsliga åtgärder krävs för att motverka diskriminering, och jag uppmanar er att stå fast vid ert löfte om personligt engagemang och organisatoriskt arbetssätt så att lämpliga rättsliga åtgärder kan antas. 
Schierhuber (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsordförande, fru vice ordförande, mina damer och herrar! Riktlinjerna för den strategiska planeringen måste även omfatta den gemensamma jordbrukspolitiken, eftersom de beslut som fattats under det luxemburgska ordförandeskapet även gäller detta område. I juni 2003 togs beslut om en omfattande reform av den gemensamma jordbrukspolitiken, och denna reform, som vissa medlemsstater ännu inte genomfört, har inneburit stora förändringar: den har gett upphov till, och fortsätter att ge upphov till, många diskussioner och stor osäkerhet.
Nästa stora steg är reformen av EU:s sockerordning, men därefter måste vi ta det lite lugnt igen. Utan detta lugn kan vi inte ge våra lantbrukare den trygghet som krävs för att planera framåt. Detta måste också tydligt anges i den strategiska planeringen. Inom jordbruket behövs tidsperioder som det går att basera kalkyler på; för att vara trovärdig måste också politiken ge ett visst mått av säkerhet. 
När det gäller budgetplanen för åren 2010–2013 måste vi själva, herr kommissionsordförande, vara helt på det klara med vad vi vill med detta vårt EU. Genom utvidgningen ökar som aldrig förr betydelsen av en balanserad sammanhållnings- och strukturpolitik som ett medel för att motverka strukturella skillnader. Den kommande landsbygdsutvecklingen handlar om den samlade finansieringen av andra pelaren och därmed om värnandet av en levande och attraktiv landsbygd, som inte kan överleva utan aktiva lantbrukare. Så denna modulering är en källa till en del av stödet till andra pelaren. Vi bryr oss också om våra regioner, byar och städer. Europa behöver tydliga mål och strategier. Allmänheten förväntar sig också att vi kan utarbeta praktiska lösningar på känsliga frågor om invandring, asyl och säkerhet. När alla dessa frågor tagits upp måste vi även se till att de kan finansieras. Att agera annorlunda vore knappast trovärdigt, och det skulle inte föra oss ett dugg närmare folken i Europa. 
Martínez Martínez (PSE ).
   – Herr talman! Vi i den socialdemokratiska gruppen har många önskemål beträffande områdena utvecklingssamarbete och humanitära insatser och vill att dessa infogas i parlamentets rekommendationer till kommissionen och dess ordförande.
Den drivkraft vi efterlyser hos unionen finns i den europeiska konstitutionen, och det är mycket uppmuntrande att konstitutionens tankegångar och budget tillämpas inom detta och andra områden även innan den har ratificerats.
Socialdemokraternas främsta bidrag till den europeiska integrationsprocessen var att införa solidariteten som en av grundpelarna, solidaritet inte bara som en tungt vägande moralisk och politisk värdering, utan även som en garant för fred, stabilitet och välstånd i Europa.
Vi har på ett sätt som visar en avsevärd konsekvens lyckats förnya denna princip i konstitutionen och överfört den till realiteterna i vår globaliserade värld. Under dessa nya förhållanden är solidaritet enbart inom EU inte nog, åtminstone inte för oss socialdemokrater.
Vi kan inte längre nöja oss med en solidaritet som är begränsad till EU:s territorier och medborgare. Denna solidaritet måste snarare vara kännetecknande för EU även på den internationella arenan, i synnerhet solidaritet med människor i underutvecklade områden som kämpar för att behålla sin värdighet och för att skapa välstånd. Vår solidaritet måste därför inom ramen för den nya globaliseringen bli en vägledning för EU:s aktiviteter i världen, men också tillämpas horisontellt inom all gemenskapspolitik.
Bland kommissionens grundläggande prioriteringar ingår att bidra till att utvecklingsmålen i FN:s millenniedeklaration uppnås, med särskild tonvikt på att utrota fattigdom och svält, vidta åtgärder både i de minst utvecklade länderna och för de minst gynnade befolkningsgrupperna i mer utvecklade länder.
Bekämpningen av aids och andra sjukdomar som hör samman med fattigdom och underutveckling, såsom malaria och tuberkulos, måste också prioriteras, såväl som stödet till kvinnor i de länder vi samarbetar med för att garantera deras utveckling och en dialog mellan civilisationer, som införts av den spanske regeringschefen.
Kommissionen har ett stort ansvar på hela detta område när det gäller att verka för och samordna sina insatser med EU:s medlemsstater i syfte att föra en kompletterande och konsekvent linje, särskilt gällande vår närvaro och vårt inflytande i FN:s utvecklingsorgan.
För att kunna uppnå allt detta är det av yttersta vikt att vi bibehåller, och även ökar, stödet till våra insatser för utveckling och humanitär hjälp, så att vi uppfyller de åtaganden och den tidsplan som vi lade fast i Barcelona och Monterrey, och inte heller bara nöjer oss med detta, utan sätter upp alltmer ambitiösa mål. 
Olbrycht (PPE-DE ).
    Herr talman, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! Den nya kommissionen inleder sitt arbete vid en tidpunkt som kommer att gå till historien som en vändpunkt för EU. Ett antal viktiga frågor har sammanfallit: jag tänker på den preliminära bedömningsrapporten om den senaste utvidgningsetappen, förberedelserna inför kommande utvidgningar, vilket omfattar den mångfasetterade diskussionen om Turkiets medlemskap, den första bedömningen av åtgärder inom Lissabonstrategin samt det förberedande arbetet med den nya budgetplanen för 2007–2013.
Den nya kommissionen tvingas fatta beslut om vilka strategiska åtgärder som den anser vara viktigast, med sikte på att lyckas uppnå både de mål som fastställs i fördragen och de som tvingas på oss på grund av nuvarande förhållanden i EU och angränsande områden. Denna fråga är av stor vikt för Europaparlamentet och de nationella parlamenten. Olika medlemsstater befinner sig helt klart på olika ekonomiska utvecklingsnivåer. I medlemsstaternas intresse är det därför mycket viktigt att vidta alla de åtgärder som krävs för att minska sådana skillnader, vilket underlättar utvecklingen av EU som helhet. 
Under många års tid har en aktiv sammanhållningspolitik varit avgörande för att kunna minska skillnaderna i utveckling, och den har följts av en fördjupad ekonomisk integrering och anslutningen av nya medlemsstater, som får relativt svaga värden i fråga om utvecklingsindikatorer. Detta förhållande visar tydligt att fördragens regelverk är lämpliga och giltiga. I fördragen slås det fast att ett av unionens viktigaste mål är att uppnå social och ekonomisk sammanhållning. I fördragen konstateras även att sammanhållningspolitiken är ett av unionens viktigaste politikområden. Sammanhållningspolitiken anses därtill inte vara en kortsiktig politik som anpassas efter den för tillfället rådande situationen, utan en varaktig och orubblig del av gemenskapens verksamhet. All erfarenhet hittills visar att sammanhållningspolitiken är lika viktig som förr, vilket har bekräftats i ett antal på varandra följande rapporter från kommissionen. Det är också uppenbart att även om sammanhållningspolitiken kräver avsevärda ekonomiska resurser behöver den mer än allt annat nödvändig vilja och beslutsamhet från dem som ansvarar för dess genomförande. 
Avslutningsvis, och jag talar här för ett stort antal ledamöter, vill jag säga att vi är övertygade om att den nya kommissionen kommer att leva upp till förväntningarna. Vi förlitar oss på att den inte börjar sitt arbete på den falska premissen att den måste välja mellan sammanhållningspolitiken och tillväxtpolitiken.

Paasilinna (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Vi har två tydliga mål. Dessa är den europeiska ekonomiska och sociala modellen som vi förespråkar samt utveckling av området med frihet, säkerhet och rättvisa. För att kunna åstadkomma detta måste vi tillämpa principerna om hållbar utveckling.
Enligt Lissabonstrategin kan vi emellertid inte bli konkurrenskraftiga om medlemsstaterna inte börjar med att genomföra beslut på ett effektivt sätt. En slags icke-solidarisk rörelse har börjat utvecklas i unionen, en rörelse som leds av de länder som är långsamma när det gäller att genomföra beslut. Detta är tydligt inom t.ex. telekommunikations- och energiområdena. Kommissionen bör snabbt ingripa, eftersom detta kostar oss miljarder.
Vad är hållbar utveckling? Är det miljömässig, social eller intellektuell utveckling? Naturligtvis består den av alla dessa delar, men i synnerhet den intellektuella. Om det grundläggande utbildningssystemet i våra länder inte fungerar kommer det inte att bli någon hållbar utveckling. I mitt hemland har 15 procent av tonårspojkarna hoppat av skolan. Kopplingen mellan hem och skola är inte längre stark, trots att mitt hemland i åratal har varit bäst i världen inom grundläggande utbildning.
Vad håller vi på med i Europa? Resultatet kommer att bli ett Europa med åldrande och dåligt utbildade medborgare. Vad är detta för slags hållbar utveckling? Vi måste investera i forskning och produktutveckling. Det är inte möjligt att uppnå ett tak på 3 procent, förutom i två länder. Ta en titt på all statistik. De länder som har åstadkommit detta ligger i topp i all tillgänglig statistik. Detta är ett bra exempel på vad vi bör göra. Det är under detta århundrade som revolutionen inom information och teknik kommer att äga rum. Sedan mitten på 1990-talet har 40 procent av vår konkurrenskraft grundats på ny teknik, och i Förenta staterna är denna siffra 60 procent. Vi kan bara vinna på detta. Jag uppmanar José Manuel Barroso och kommissionen att dra fördel av detta; i annat fall kommer vi att bli överkörda av andra. 
Ferber (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! För att svara på frågan om vad som behöver göras under de kommande fem åren skulle jag vilja ta upp tre punkter. Den första är att vår största uppgift i efterdyningarna av den 1 maj 2004 är att stabilisera den europeiska integrationsprocessen. Vi får inte ta i för mycket genom att acceptera för många nya medlemsstater i EU. Vi måste i stället tillsammans med våra tio nya medlemsstater förbättra det som vi har åstadkommit, därför att de vill det och är beredda att hjälpa till på ett aktivt sätt.
För det andra måste vi göra EU mer konkurrenskraftigt, och det finns många frågor som inte är lika brådskande. Låt mig ta tillfället i akt och ställa den mycket raka frågan – och det gläder mig att vice ordföranden är här – om det är förnuftigt att använda REACH-projektet för att förbättra industrins konkurrenskraft utanför EU, samtidigt som man inleder ett avindustrialiseringsprogram inom EU? Jag instämmer i det som Agnes Schierhuber sade om systemet för sockermarknaden. Finns det någon rim och reson i att vi släpper in socker i EU som har producerats i Brasilien utan någon hänsyn till miljön och hälsan, samtidigt som vi gör livet svårt för dem som lever på landsbygden med fler och fler pålagor? Gör detta EU mer konkurrenskraftigt? Det är denna typ av frågor som kommissionen måste besvara under de kommande fem åren.
Den tredje punkten är följande. Vi måste skapa förtroende för euron. Detta är något vi kan göra tillsammans. Folk har följt detta projekt med en gemensam valuta på ett synnerligen kritiskt sätt. Vår uppgift måste vara att skapa de gynnsamma möjligheter som denna unga valuta förtjänar. Rent praktiskt innebär detta att stabilitetspakten naturligtvis inte bör ifrågasättas eller bli ämne för intelligent tolkning; i stället är det så att EU inte kommer att kunna få fram en hållbar lösning på problemen med en ständigt åldrande befolkning och minskande möjligheter för ungdomarna om alla medlemsstater inte hittar en väg ut ur skuldfällan. För att kunna göra det har stabilitetspakten en mycket disciplinär effekt. Den får inte överges, utan måste försvaras. 
Xenogiannakopoulou (PSE ).
   – Herr kommissionsordförande! Det program för de kommande fem åren som kommissionen skall lägga fram måste ha följande som grundläggande mål: hållbar utveckling, full sysselsättning samt ekonomisk och social sammanhållning. EU:s medborgare förväntar sig specifika strategier som kan skapa nya arbetstillfällen och verkligen förbättra deras levnadsstandard. Det är en trovärdighetsfråga för EU att säkra den nödvändiga och lämpliga finansiering som krävs för att kunna genomföra dessa strategier. Kommissionens ståndpunkt när det gäller budgetplanen måste vara fast grundad på Prodiförslagen, och vi förväntar oss att ni engagerar er i denna fråga.
Strategin för den europeiska ekonomins konkurrenskraft förutsätter att det sker en samtidig förstärkning av sammanhållningen, solidariteten och det sociala Europa. Man måste dessutom prioritera utbildning, fortbildning, innovation samt forskning och teknik, och man måste också lägga lika stor vikt vid att modernisera tjänster och infrastrukturer i Europas olika regioner.
Vi förväntar oss specifika åtaganden och specifika förslag från Europeiska kommissionen i denna riktning när den lägger fram sitt förslag i januari. 
Bushill-Matthews (PPE-DE ).
   – Herr talman! I början av debatten hänvisade Hans-Gert Poettering till en resolution från PPE-DE-gruppen. Det rör sig om en utmärkt handling, som jag rekommenderar er, herr Barroso. Prioriteringen i resolutionen är er prioritering: att göra Europa mer konkurrenskraftigt och välmående. Man konstaterar däri att detta bara kan ske genom ekonomiska reformer och uppmanar kommissionen att som en del av reformprogrammet erbjuda kraftfullare ledarskap för att göra arbetsmarknaderna flexiblare. Detta betyder inte att kommissionen bara skulle leda enskilda medlemsstater mot det förlovade landet; den skulle även leda varje enskild kommissionär.
Vad som oroade mig särskilt under den förra mandatperioden var hur vissa kommissionärer skötte sina personliga imperier. Till exempel väntade jag, på det område jag intresserar mig särskilt för, sysselsättning och sociala frågor, förgäves på att kommissionen skulle uppträda som ett kollegium och att Romano Prodi skulle belysa hur vissa sociala direktiv hämmade konkurrenskraften och höll tillbaka sysselsättningen. Detta tycktes dock vara ett förbjudet område för kommissionen som helhet, liksom för att säga att det skulle kunna tolkas som att den inte brydde sig om social rättvisa och social sammanhållning om den vågade bestrida föreslagen social lagstiftning.
Vi tror alla starkt på vikten av social rättvisa och social sammanhållning, men den största sociala orättvisan är arbetslöshet: en av de största orsakerna till social utslagning är arbetslöshet. Martin Schulz talade tidigare om arbetstagares rättigheter, som naturligtvis är viktiga, men vi måste även ägna uppmärksamhet åt icke-arbetande personers rättigheter, åt rättigheterna för dem som är villiga och ivriga att arbeta men som inte har något arbete. Kommissionen som helhet måste därför ha mod att ompröva och ombalansera den sociala dagordningen och att främja sysselsättning som en prioritering, med flexibilitet på arbetsmarknaderna som ledstjärna. Herr Barroso! Ni kommer inte att lyckas såvida ni inte gör detta. Europa kommer inte att lyckas såvida ni inte gör detta. Ni måste lyckas, och vi önskar er lycka till. 
Saryusz-Wolski (PPE-DE ).
    Herr Barroso! Det har fallit på er att leda en förändrad union. Förändringarna har skett p.g.a. anslutningen av tio nya medlemsstater och p.g.a. den nya gränsen mot öster. Kammaren tror verkligen att ni vill uppfylla den nya kommissionens historiska uppdrag. Om den nya kommissionen arbetar för långsamt och om den genom sitt strategiska politiska tillvägagångssätt inte lyckas ta hänsyn till dessa två nya parametrar kommer emellertid uppdraget inte att kunna slutföras, herr kommissionsordförande.
Detta uppdrag går ut på att föra samman ett Europa som slets sönder i Jalta. Det handlar också om att skapa en ny, östlig dimension för EU. Det första målet måste vara återföreningen av Europa och att se till att den teoretiska utvidgningen stärks genom större sammanhållning, och den ekonomiska solidariteten bör bli ett av Barrosokommissionens viktigaste och ständigt aktuella mål. Det måste vara ett självständigt mål som inte kommer i andra hand efter Lissabonstrategin och som inordnas under denna. Om den nya unionen skall kunna förvaltas på ett bra sätt måste sammanhållningen uppnås genom en utjämning av skillnaderna i den ekonomiska utvecklingen.
Herr Barroso! I ert tal i kammaren sade ni att man inte kan få mer Europa för mindre pengar. Ni måste därför bemöta nettobidragsgivarnas själviska inställning och inställningen hos de medlemsstater som inte längre kan få medel från Sammanhållningsfonden p.g.a. sin goda ekonomiska utveckling. Genom den nya konstitutionen krävs större politisk solidaritet, och det är omöjligt att säkra ett trovärdigt stärkande av unionen på grundval av denna nya konstitution om man samtidigt vägrar att stödja eller faktiskt minskar den ekonomiska solidariteten. En sådan politik skulle vara inkonsekvent och därmed ineffektiv. Herr Barroso! Jag vädjar till er att försvara det ursprungliga budgetförslaget som har lagts fram av kommissionen. Jag uppmanar er att föra en djupgående diskussion med kommissionär Dalia Grybauskaitė. Såvitt vi förstår intog hon ett synsätt i parlamentet som strider mot ert.
Det andra målet måste vara den nya, östliga dimensionen. Unionen är en värdegemenskap, och vi bör vara glada att dessa värderingar sprider sig utanför våra gränser. Vi bör exportera demokrati och mänskliga rättigheter. Å ena sidan bör kommissionens östinriktade politik vara mer bestämd, mer krävande och effektivare, och å andra sidan bör den vara mer öppen och generös mot unga demokratier. Det måste vara en mångfasetterad politik genom vilken man ställer krav. Den bör uppmuntra till demokratiska val, som i Ukraina. Ukraina behöver handling, inte bara ord. Landets strävanden att närma sig EU bör välkomnas, och det bör erbjudas något annat än den gamla handlingsplanen som utarbetades före den stora demokratiska omvandlingen. Landet bör erbjudas ett associeringsavtal. Den nya östinriktade politiken kräver nya instrument. Unionen löper risk att låta sig ledas av gamla mål. Nya utmaningar kräver nya tillvägagångssätt. Vi hoppas att ni kommer att utveckla det sistnämnda, herr Barroso. 
Queiró (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsordförande! När det handlar om att fastställa strategiska inriktningar är det bäst att tala tydligt, så att vi kan uttrycka våra mål på ett bättre sätt. EU måste vara frihetens Europa, och frihet finns bara i en sund ekonomisk miljö där det finns en verklig och fungerande säkerhet. Vi behöver en konkurrenskraftig ekonomi för att möta utmaningarna när det rör tillväxt och full sysselsättning i samband med globaliseringen, vars fördelar vi måste lära oss att utnyttja.
Utmaningen vi står inför handlar om att få en ekonomi som tillvaratar naturresurserna på ett välavvägt sätt och som är effektiv p.g.a. att den är modern, och inte p.g.a. att den godtar alla former av överträdelser av de åtaganden som de viktigaste delarna av dess sociala modell grundas på. Välstånd kan inte skapas utan arbete, och mer välstånd kan inte skapas genom att arbeta mindre. Det finns inga sådana mirakel, och de som fortsätter att frammana denna hägring kommer att bära ansvaret för mindre utveckling och mindre sammanhållning på både den ekonomiska och den sociala fronten.
Vi behöver dessutom säkerhet. Inte den säkerhet hos samtal som utnyttjar folks rädslor eller som nonchalerar hoten, utan den som uppkommer ur bestämda strategier som garanterar fungerande gränser och inre säkerhet.
Europa måste också dela med våra traditionella allierade en internationell strategi som stöder demokrati och fred i våra grannländer, och som bidrar till en säkrare och mer utvecklad värld.
Herr talman! Under de kommande åren måste Barrosokommissionen visa sin kompetens och hålla en stadig kurs under en period som genomsyras av osäkerhet som härrör från ratificeringen av det konstitutionella fördraget och de ekonomiska begränsningar som medlemsstaterna måste ta hänsyn till p.g.a. bestämmelserna i stabilitets- och tillväxtpakten. Vi kan å ena sidan inte ha en union med större behörighet, fler strategier, fler åtaganden och fler medlemsstater, och å andra sidan en mindre budget och mindre resurser. Det är en omöjlig ekvation som, i det långa loppet, kommer att hindra oss att få det vi alla vill ha, dvs. en fri, utvecklad ekonomi i ett säkert område. Detta är den verkliga nyckeln till vår modell och till de politiska inriktningar som den måste grundas på under de kommande åren. 
Papastamkos (PPE-DE ).
   – Herr talman! Som ledamot i utskottet för internationell handel skulle jag i mitt inlägg vilja koncentrera mig på stärkandet av EU:s roll när det gäller att få ett öppnare, mer demokratiskt legitimt och effektivt världshandelssystem, ett system som befinner sig på ett avgörande stadium i sin fortsatta utveckling.
Vi bevittnar just nu ett ökat ömsesidigt handelsmässigt beroende och en integration av marknaderna. Vi bevittnar också en konstant ökning av det antal stater som deltar i det multilaterala samarbetssystemet. Denna utveckling är ett gott skäl till att anpassa WTO:s bestämmelser och inriktning, till att öppna varu- och tjänstemarknaderna ytterligare och till att skapa en starkare koppling mellan internationell handel och utveckling. Denna trend färgar tydligt dagordningen från Doha. Förhandlingsutvecklingen till dags dato visar emellertid att det finns svårigheter. EU, den viktigaste faktorn i den internationella ekonomin och inom kommersiell diplomati, uppmanas att ta en ännu mer aktiv – jag skulle vilja säga ledande – roll när det gäller att stärka och ständigt anpassa WTO-systemet.
För att den nya, globaliserade miljön skall kunna optimera fördelningen av resurser, stabilitet, förutsebarhet och solidaritet måste den stärkas med nya, kraftfulla förvaltningsinstitutioner och mekanismer. Det är endast på detta sätt vi kan undvika effekter som t.ex. dem som drabbat textil- och klädindustrin och sockersystemet.
Mitt förslag handlar om ekonomiskt och politiskt samarbete mellan finansmarknaderna och internationellt utvecklingssamarbete på grundval av en standard för en ny, internationell, social och ekologisk marknadsekonomi. I dagens värld behöver vi ett nytt, sammanhållet och globalt ekonomiskt system av ömsesidigt stödjande institutionella och driftsmässiga arrangemang. Jag anser att Europa bör utvecklas i denna riktning, och jag uppmanar kommissionen – jag riktar mig till er, herr kommissionsordförande – att utveckla kreativa initiativ och åtgärder genom vilka man också beaktar detta. 
Thyssen (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag ber om ursäkt för att jag lämnade debatten för ett ögonblick, men jag deltog i ett trepartsmöte om orättvis handelspraxis som naturligtvis också är viktigt. Herr kommissionsordförande! Ni har tillkännagett att ni och er kommission kommer att prioritera den socioekonomiska dimensionen i er politik, och det säger sig självt att gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater stöder detta. Vi känner alla till att vi ligger lite efter när det gäller Lissabonprocessen, och vi är glada att höra att ni vill öka farten för tåget som går till Lissabon.
Tillsammans med Wim Kok uppmanar vi er att vara mer fokuserad och samordna Lissabonprocessen på ett effektivare sätt, både när det gäller inhemska mål och andra mål, däribland riktlinjerna för sysselsättningen, de allmänna ekonomiska riktlinjerna och den makroekonomiska dialogen. Vi vill slutföra Lissabonprocessen, eftersom vi anser det vara mycket viktigt att kunna leva i en framtida social marknadsekonomi där effektivitet går hand i hand med rättvisa, och eget ansvar går hand i hand med solidaritet. Vi är i högsta grad medvetna om att man inte kan ha det ena utan det andra.
Vi uppmanar er därför, herr kommissionsordförande, att lägga fram konkreta förslag som skapar ett tryck på medlemsstaterna och regionerna, så att de kan göra sin del av arbetet inom utbildning, fortbildning och investeringar i vetenskaplig forskning, men även när det gäller strukturella reformer. Nationella Lissabonplaner, ett antal strukturella indikatorer som inbegriper nationella parlament i övervakning och bedömning av processen, och förvisso även en klassificering av medlemsstaterna i enlighet med deras resultat, skulle kunna utgöra möjliga stöd.
Vi vill dessutom uppmana er att se till att själva kärnan i stabilitets- och tillväxtpakten förblir orörd. Detta är något som ett antal ledamöter har haft mycket att säga om.
Till sist vill vi uppmana er att hjälpa oss att slutföra den inre marknaden för tjänster, men vi vill att det sker på rätt sätt, med stöd från allmänheten och det civila samhället. Vi förväntar oss också förslag som syftar till att förbättra investeringsklimatet, även för de små och medelstora företag som fortfarande är drivkraften för vår ekonomiska tillväxt. Vi vet alla att utan tillväxt blir det inga arbetstillfällen, och utan några arbetstillfällen finns det ingen grund för social trygghet, som vi alla verkligen vill skydda.
Herr ordförande! Ni har en krävande uppgift som inte blir lättare av att konstitutionen ännu inte har godkänts och att budgetplanen ännu inte är offentliggjord. Vi ber er ju egentligen att presentera en meny utan att ni har ett kök att laga maten i och utan att ni känner till budgetens omfattning. Vi räknar emellertid med er kreativitet och med en bra gruppkänsla bland era kolleger. Om ni i januari föreslår en vederhäftig politik och serverar en följdriktig måltid kommer gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater att bli er allierade för en lång tid framöver. 
Barroso,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Jag har lyssnat mycket uppmärksamt på var och en av er. Jag tackar er för era inlägg, vilka återspeglar de många olika åsikter som finns i parlamentet. Jag väntar också ivrigt på resultatet av er omröstning som kommer att hållas på torsdag. Den resolution som då antas kommer verkligen att bli viktig för den gemensamma strategiska vision som vi vill arbeta för inom EU.
Jag tror att jag redan nu kan dra tre preliminära slutsatser. För det första har jag uppmärksammat att de allra flesta talare instämmer i behovet att fastställa prioriteringar som motsvarar allmänhetens förväntningar och anser det vara viktigt att EU och dess institutioner reagerar på de frågor som EU:s medborgare sätter främst.
För det andra angav de allra flesta talarna tre grundläggande områden inom vilka åtgärder behöver vidtas: området vi kan kalla Lissabon, Lissabonstrategin (ekonomiska reformer med en social och miljömässig dimension), områdena som har samband med säkerhet och rättvisa samt Europas roll i världen.
För det tredje ser jag att det även finns ett brett samförstånd när det gäller behovet av en aktiv sammanhållningspolitik, en verklig solidaritetspolitik i Europa. Jag hoppas att regeringarna i medlemsstaterna verkligen har uppmärksammat detta. Som en följd av detta anser jag att vi kan dra slutsatsen att det råder samförstånd när det gäller Europas behov av tillväxt och sysselsättning. Utan tillväxt, utan nya arbetstillfällen och utan en större dynamik i vår ekonomi kan vi inte bevara det goda sociala skydd och de stränga miljöstandarder som vi betraktar som en del av det som vanligtvis kallas den europeiska modellen.
Det som står på spel är inte – vilket det aldrig har gjort – förstörandet av den europeiska modellen. Det som verkligen står på spel är behovet att anpassa och modernisera denna europeiska modell och att ta hänsyn till en rad nya utmaningar som nu ger sig tillkänna i hela Europa och världen. Vår allt äldre befolkning, globaliseringseffekterna – allt detta kräver att Europa anpassas och förändras inom denna mer konkurrensbetonade ram. Jag är glad att kunna säga att jag anser att en fungerande ekonomisk effektivitet och en fungerande social rättvisa går att kombinera. Dessa mål – större konkurrenskraft tillsammans med hållbar utveckling och socialt ansvar – kan inte på något sätt vara oförenliga. Vi måste arbeta för att göra dem förenliga. Detta är mål som definierar en av våra prioriteringar.
Jag anser därför att vi måste arbeta för att uppnå största möjliga samförstånd, men ett dynamiskt samförstånd som inte är ett resultat av att man har förkastat olika åsikter. Vi måste alltså uppmärksamma att det finns en del motstridiga prioriteringar här i parlamentet. Till följd av detta måste vi fastställa den största gemensamma nämnaren för ett dynamiskt samförstånd. Jag anser att ett samförstånd som tydligt har vuxit fram är behovet att stärka vår solidaritet vid denna tidpunkt då vi har fått ett utvidgat EU. Vi har ett Europa som håller på att återförenas. Vår utvidgning befinner sig bara i inledningsfasen. Vi har undertecknat fördragen och har fått tio nya medlemsstater, men vi måste göra allt vi kan för att så snart som möjligt sluta tala om gamla och nya medlemsstater och bli en riktig union. För att kunna åstadkomma detta behöver vi en aktiv sammanhållningspolitik.
Det är därför jag ständigt återkommer till idén med en värderingsplan, och solidaritet är förvisso en värdering som kan förena oss. Det är därför jag säger detta nu, när jag ser att den europeiska identiteten diskuteras så ofta i Europa måste jag betona att den är grundad med respekt för våra olika nationella, regionala och lokala identiteter. Den europeiska mångfalden är det som verkligen definierar vår identitet, och om vi vill definiera identitet måste vi definiera den med hänsyn till de värderingar som finns i konstitutionen för Europa och stadgan för de grundläggande rättigheterna, dvs. respekt för människans värdighet, för de mänskliga rättigheterna, rättvisa, för rättsstatsprincipen och för principerna om frihet och jämlikhet. Det är dessa värderingar som definierar vår identitet. Respekt för principen om icke-diskriminering och tolerans mot alla som kommer in i EU. Det är därför på grundval av dessa värderingar som vi kan främja den europeiska idén över hela världen.
Jag sade i mitt första tal att det är på grundval av dessa värderingar som vi bäst kan ta till vara våra intressen. Vi tar till vara våra intressen genom en mer ambitiös grannskapspolitik: en politik för våra grannar i öster eller i Medelhavsområdet som främjar stabilitet och fred, på samma sätt som vi har gjort t.ex. i Ukraina.
Jag skulle vilja betona något som inte alltid uttrycks i ord. De signaler som EU har skickat ut under den rådande krisen i Ukraina har varit mycket positiva. Utan någon konkurrens om medieutrymmet har rådets ordförandeskap, Europeiska rådet, Europeiska kommissionen och vissa medlemsstater varit med och försökt att hitta en fredlig, demokratisk lösning för Ukraina. Detta ger en mycket bra bild av vårt Europa. Vi måste emellertid också ha en generös utvecklingspolitik. Som jag redan har sagt kan inte EU vara själviskt. Politiken måste återspegla utåt det vi vill göra inom EU, nu när vi har klarat av många historiska konflikter genom samarbete mellan medlemsstater som ofta låg i krig med varandra tidigare.
Det är därför jag anser att det är vår plikt att förespråka en effektiv multilateralism. Genom att samarbeta på en grund av jämlikhet och respekt med våra huvudpartner strävar vi efter att gjuta nytt liv i den transatlantiska alliansen och förena alla våra partner omkring värderingar som t.ex. frihet, fred och demokrati. Det är på detta sätt som Europa gör framsteg – genom att berika sitt arv, genom att skapa och förnya ett dynamiskt samförstånd och genom att sträva efter att visa omvärlden dessa kvaliteter som gör Europa så annorlunda. 
Mina damer och herrar! Jag skulle vilja avsluta med att försäkra er om att kommissionen kommer att ta hänsyn till parlamentets ståndpunkter och införliva dessa i det som vi hoppas kommer att bli en strategisk vision för inte bara en specifik institution, utan för hela EU under de kommande fem åren. 
Talmannen.
   Jag har avslutningsvis mottagit sju resolutionsförslag, som ingivits i enlighet med artikel 103i arbetsordningen.(1)
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag.
Debatten är avslutad.


 Vi fortsätter med det högtidliga mötet i samband med utdelandet av Sacharovpriset till det vitryska journalistförbundet.
Det är en stor ära och glädje för mig att välkomna vinnarna av 2004 års Sacharovpris, ett pris som Europaparlamentet delar ut till det vitryska journalistförbundet, företrätt av sin ordförande Zhanna Litvina.
Låt mig välkomna er på ert språk: , fru Litvina.
Jag måste informera parlamentet att företrädarna för det vitryska journalistförbundet inbegriper Svetlana Zavadskaja, vars make har varit saknad sedan juli 2000. Vi vill uttrycka vår sympati och solidaritet med Svetlana Zavadskaja och hennes familj i denna svåra tid.
Genom detta pris uppmärksammas en grupp yrkespersoner som dagligen riskerar sina liv när de försöker berätta sanningen och förmedla den till medborgarna. Under 2004 har fler än 50 journalister mördats i världen, tillsammans med 14 medieassistenter. Omkring 200 har fängslats, och vi bör komma ihåg att två franska journalister har hållits fångna i Irak i över 100 dagar.
År 2004 har inte varit ett bra år för Vitryssland. Myndigheternas påtryckningar på de oberoende medierna har ökat avsevärt. Staten har fortsatt att tysta ned kritiska röster, förelägga böter, systematiskt stänga nyhetsredaktioner, trakassera journalister och begå brottsliga handlingar som riktas mot dem.
Frihet är vad samhället har rätt att göra och känna till, och vad staten inte har rätt att hindra. I Vitryssland hindrar emellertid staten detta.
Inom Vitrysslands diktatoriska system innebär det en risk att försöka få tag på resultat av val som inte erkänns av världssamfundet och information som inte censurerats av myndigheterna, och det vitryska journalistförbundet med dess 1 000 medlemmar – som i dag mottar detta pris – löper denna risk varje dag.
Efter att ha drabbats av olika traditionella censurmetoder har förbundet modigt nog lyckats förmedla sin information genom Internet. Myndigheterna fortsätter att förfölja er, men trots detta fortsätter ni att försöka hålla allmänheten medveten om rätten att få uttrycka sin åsikt och behovet av denna rätt.
Angreppen på ert förbund är angrepp på de mänskliga rättigheter som skrivits in i stadgan om grundläggande mänskliga rättigheter och i utkastet till konstitutionen för Europa.
Fru ordförande! Jag vill informera er om att vi i Europaparlamentet har beslutat att vår delegation för förbindelserna med Vitryssland inte kommer att upprätthålla förbindelserna med regeringen och dess myndigheter, och att den endast kommer att upprätthålla dem och främja dem med icke-statliga organisationer och med det civila samhället.
Vi blir alla sorgsna och frustrerade när vi ser att spår av den konstgjorda delningen av Europa fortfarande finns kvar, 15 år efter Berlinmurens fall.
Det är frustrerande att man fortfarande använder dödsstraffet i Vitryssland och att det är det enda landet på denna kontinent där man tillämpar det. Det pris som vi delar ut i dag påminner oss om att det finns gränser i Europa som begränsar tillämpningen av våra värderingar.
Slutligen, mina damer och herrar, skulle jag vilja påminna er om att vårt parlament vanligtvis håller kontakten med tidigare vinnare av Sacharovpriset, och att det innevarande månad är 14 år sedan vi gav priset till Aung San Suu Kyi, som fortfarande hålls i husarrest i Myanmar, och vars omedelbara frigivande vi kommer att fortsätta att kräva.
Fru ordförande! Kanske jag borde förtydliga att vi kommer att fortsätta att stödja er med alla till buds stående medel när ni har återvänt till ert hemland, och vi uppmanar de vitryska myndigheterna att respektera era rättigheter och friheter.
Jag vill gratulera er till det arbete ni utför på vitryska: , fru Litvina. Ni har ordet.
Litvina,
   .(1)  Herr talman, ledamöter av Europaparlamentet, mina damer och herrar! Det är ett väldigt känsloladdat ögonblick för mig, eftersom det är ett oerhört viktigt och betydelsefullt ögonblick för mina kolleger och mig. Att vi får detta pris som organisation är ett tecken på solidaritet med och stöd för hela den vitryska demokratirörelsen och på stöd för de politiska krafter som i slutändan kommer att se till att det i framtiden finns en förbindelselänk mellan Vitryssland och Europeiska unionen. Att två vitryska organisationer ursprungligen nominerades för priset – den andra organisationen var ungdomsorganisationen ZUBR – är förmodligen ett tecken på att Vitryssland står i centrum för den internationella uppmärksamheten och att mitt land, som en av mina kolleger har beskrivit som en schackpjäs som fallit ned från schackbrädet, återigen kommer att bli en självständig enhet i europeisk politik och en dag kommer att inta en värdig plats bland de andra nationerna runt det europeiska bordet.
Priset är en så viktig signal för oss eftersom vi inser våra problem, men det är inte bara en fråga om att hävda våra egna yrkesprinciper. Det handlar också om att försvara alla våra medborgares rätt till saklig och ocensurerad information. Det är oerhört viktigt att ni och europeiska politiker inser våra problem.
Tyvärr har de vitryska myndigheterna lyckats skapa ett slutet samhälle som bygger på isolering och förakt för demokratiska värden. De skyddar sin stabilitet och fortlevnad genom en fullständig kontroll över informationsflödet. De elektroniska medierna är nästan helt monopoliserade av myndigheterna. Läget förvärras av att dessa monopoliserade mediers arbete är inriktat på att diskreditera eventuella politiska motståndare, och de monopoliserade medierna försöker förstärka stereotyper och myter. En sådan utbredd myt i Vitryssland är att ingen i Europa ser åt vårt håll, att ingen räknar med att vi kommer att ansluta oss till dem och att Europa är fientligt och aggressivt mot oss, att den enda garantin för stabilitet i vårt land är statschefen och så vidare och så vidare.
Trots våra konstitutionella bestämmelser finns det nu bara en obligatorisk ideologi i Vitryssland. I Vitryssland har en process nu slutförts – skapandet av en ny statsstruktur som är känd som den ideologiska ”vertikalen”. Intoleransen mot kritik är total, och vi får inte opponera oss eller uttrycka våra åsikter.
Mina kolleger vet att vi riskerar straffrättsliga påföljder om vi kritiserar presidenten. För två år sedan ådömdes Pavel Mazjeika, en ung journalist, ett fängelsestraff med stöd av strafflagen.
Under politiska kampanjer sätts den icke-statliga pressen under ännu större tryck; folkomröstningen och parlamentsvalet nyligen är ett typexempel. Kort före folkomröstningen publicerade min kollega Elena Ravbetskaja, redaktör på tidningen , en artikel där hon sade att det var ”en utmaning mot samhället” att utlysa folkomröstningen och att det krävdes fullständig avsaknad av samvete och fullständig nonchalans inför folkopinionen att genomföra den. Som en följd ställdes även min kollega inför rätta och bötfälldes. Hennes tidning har också straffats och stängts i tre månader till följd av artikeln.
Vidare dömdes för två veckor sedan även en mycket välkänd person, Garrij Pahaniajla, vice ordförande i den vitryska Helsingforskommittén, för förtal av staten. Skälet till detta var en kassett som en svensk TV-journalist spelat in och som beslagtagits från honom vid gränsen. Pahaniajla hade gett en intervju och namngett de misstänkta för inblandning i vitryska oppositionspolitikers försvinnande. Det var tillräckligt för att de skulle ställa honom inför rätta, med följden att han mycket väl kan sättas i fängelse i fem år.
Vi är djupt bekymrade över att de vitryska myndigheterna, trots de slutsatser som Europarådets särskilda rapportör Christos Pourgourides drar i rapporten om vitryska politikers och journalisters försvinnanden och trots världssamfundets stora uppmärksammande av saken, fortfarande inte tycks vara intresserade av en fullständig och djuplodande utredning av försvinnandena eller av att offentliggöra en sådan utredning.
Vi vet fortfarande inte vad som har hänt Dmitrij Zavadskij, som försvann för fyra år sedan. Han är journalist och medlem av vår organisation, och myndigheterna har aldrig berättat för oss vad som hänt honom. Hans fru, Svetlana Zavadskaja, ingår i vår delegation.
Frågan om de försvunna cirkulerar fortfarande i tidningarna. För tre år sedan, under presidentvalskampanjen, straffades vi för att vi nämnde saken. Direktcensur tillämpades. I början av detta år, under den sista kampanjen inför parlamentsvalet och folkomröstningen, bevittnade vi för första gången hur tidningar stängdes summariskt på informationsministeriets order. I 19 fall stoppade man oberoende mediekanalers verksamhet.
Vår kollega Andrej Sjantarovich inledde rentav en hungerstrejk till följd av att hans tidning slogs igen. Efter hungerstrejken åtalades han för att ha genomfört en otillåten protest. Detta var absurt. Nyheten om hans hungerstrejk hade offentliggjorts över hela staden, och som en följd bötfälldes han för hungerstrejken.
Att stoppa tidningars verksamhet syftar i första hand till att slå mot tidningarna ekonomiskt. Ekonomisk diskriminering har blivit ett av sätten att inskränka den oberoende pressens verksamhet. Mina kolleger inom pressen stöter på stora hinder i samband med distribueringen av sina tidningar. Spridningen av alternativ, riktig information till medborgarna är ett av de stora problem vårt samhälle står inför. Om man i en publikation kritiserar myndigheterna leder det automatiskt till problem med tryckerierna. Enligt informationsministeriet finns det hundratals oberoende tryckpressar, men redan nu kan fem oberoende publikationer inte längre tryckas i vårt land; de måste tryckas i Smolensk i Ryssland, eftersom de inte kan använda tryckpressar på vitryskt territorium.
Jag kan alldeles bestämt säga att journalisterna – mina kolleger från den oberoende pressen – förblir trogna mot sina yrkesprinciper. Den oberoende pressen, som fortfarande är synlig i Vitryssland, är praktiskt taget den enda institution som utför någon granskning av staten, och den är den enda källan till fri information för medborgarna. Vi skulle inte kunna överleva utan det kollektiva stödet från internationella och europeiska organisationer. Jag skulle vilja ta tillfället i akt att uttrycka min tacksamhet mot Article 19, Internationella journalistfederationen (IFJ), Reportrar utan gränser, International League for Human Rights, de danska organisationerna, Helsingforskommittén från Sverige och Norge, Centre of Extreme Journalism, som den kallas – en rysk organisation –, och Glasnost Defence Foundation (GDF). De är alla partnerorganisationer som hjälper oss, och vår styrka ligger i detta partnerskap och samarbete.
Det är väldigt viktigt för oss att det europeiskt samhället och EU-institutionerna inte försvagar sin ståndpunkt när det gäller principerna om yttrandefrihet och mänskliga rättigheter. Om dessa ståndpunkter försvagades på något sätt, då skulle den repressiva apparaten inom Vitryssland lägga i överväxeln, och vi skulle hamna under ännu större tryck. På internationell nivå har på sista tiden många politiker från östeuropeiska länder uttryckt oro över läget i Vitryssland, och de är beredda att arbeta med sikte på att formulera en strategi för Vitryssland på EU-nivå. Jag skulle vilja uttrycka vårt stöd för det och vissheten om att en gemensam europeisk strategi för Vitryssland kommer att växa fram och bidra starkt till att underlätta vår belägenhet.
Vi kan bekämpa en totalitär regim endast genom att skapa ett öppet informationssamhälle, ett samhälle som uppmuntrar debatt, ett forum – som är en plats där människor får riktig information. Vi har ett omfattande program som vi anser kommer att bidra till att förbättra läget i vårt land. Vi är beredda att diskutera det med er. Jag skall bara nämna några av prioriteringarna.
Vi behöver stöd för vad som är lagligt och vad som fortfarande fungerar i Vitryssland. Vad jag syftar på är i grund och botten den oberoende pressen och de icke-statliga organisationer som fortfarande verkar i vårt land. Vad som också är mycket viktigt för oss är inverkan av Europeiska unionens ökade närvaro i Vitryssland – något som vi skulle vilja uppmuntra. Kanske finns det ett sätt att inrätta en särskild EU-företrädare för Vitryssland. Vi anser att det är mycket viktigt att vårt folk får ett budskap från Europeiska unionen. Dess innebörd skulle vara att vår återkomst till Europa beror på oss, det vitryska folket. Vi inser att det i dag står Lukasjenkoregimen på Vitrysslands visitkort. I själva verket finns det tio miljoner människor i vårt land, och åtminstone hälften av dem förknippar vårt lands framtid med en återkomst till Europa.
Jag skulle vilja ta tillfället i akt att uppmana Europaparlamentets ledamöter – särskilt ledamöterna av delegationen för förbindelserna med Vitryssland – att stödja våra förslag om att anordna utfrågningar om mediesituationen i Vitryssland. Sådana utfrågningar skulle kunna leda till rekommendationer om att anpassa vår lagstiftning till europeiska normer och skulle hjälpa oss att avmonopolisera massmedierna.
Jag tackar er återigen för detta pris.
Talmannen.
   Mina damer och herrar! Det högtidliga mötet är avslutat. 

Pęk (IND/DEM ).
    Herr talman! Enligt artikel 166 i Europaparlamentets arbetsordning skulle jag vilja fråga på vilken rättslig grund man har tagit bort miniatyrflaggorna från de stolar som tilldelats de polska ledamöterna från förbundet polska familjer (Liga Polskich Rodzin)? Finns det någon rättslig grund som stöder borttagandet av någon annans egendom, och på vems order avlägsnades flaggorna? Vi kräver att de återlämnas omedelbart. Vi anser att de är heliga. Jag kan för övrigt inte förstå hur de kan vara skadliga för Europaparlamentet.
Talmannen.
   Detta är en viktig fråga, mina damer och herrar. Något som ni kommer att bli medvetna om är att vi följer stadgan om grundläggande rättigheter när det gäller att fullständigt försvara äganderätten. I morse informerades kammarens personal om att ett antal flaggor som hade suttit i kammaren inte längre fanns kvar. Inte ens efter omfattande undersökningar kunde man fastställa vem som hade tagit bort dem och var de fanns. Jag vill be de polska ledamöterna och övriga ledamöter att ha överseende med detta. Vi kommer att fortsätta våra undersökningar och hoppas att flaggorna dyker upp någonstans, men för ögonblicket har de helt enkelt försvunnit.
Mina damer och herrar! Jag måste emellertid påpeka att det hittills inte har varit rådande praxis i kammaren att enskilda delegationer använder flaggor för att markera var de sitter.
Låt mig dessutom påpeka att presidiet, på begäran av parlamentets vice talmän, beaktade denna fråga i går och att denna flaggfråga finns på föredragningslistan för presidiets nästa sammanträde, då man kommer att behandla ärendet. 

Talmannen.
   Omröstningen kommer nu att äga rum.
Hudghton (Verts/ALE ),
   . – Herr talman! I enlighet med arbetsordningen hade jag begärt att få kommentera betänkandet, och jag beklagar att jag inte fick ordet före omröstningen. Jag talar inte därför att det är ett kontroversiellt betänkande för parlamentet, tvärtom: utskottet för ekonomi och valutafrågor antog det med överväldigande majoritet, och jag är glad att parlamentet har gjort detsamma, för det handlar om rättvisa och om att garantera lika möjligheter för alla 25 medlemsstater. Allt betänkandet syftar till är att låta de tio nya medlemsstaterna utnyttja en försöksordning som medger att reducerade mervärdesskattesatser tillämpas för arbetsintensiva tjänster, vilket nio av de tidigare femton länderna har gjort sedan 1999. Ordningen förlängdes oväntat och togs därför inte upp i samband med anslutningsförhandlingarna. Det gläder mig mycket att utfallet av dagens omröstning blev positivt. 
Detta dock en kontroversiell fråga i rådet. Det krävs faktiskt enhällighet även för att betänkandet skall genomföras av rådet. Tyvärr måste jag säga att min egen medlemsstat, Förenade kungariket, är en av de som har ”reservationer” om detta, och några ledamöter av utskottet för ekonomi och valutafrågor var oroliga för att Förenade kungariket eller andra kanske skulle stjälpa betänkandet. Parlamentet har i alla händelser ställt sig helhjärtat bakom principen sedan försökets början. Jag hoppas att dagens beslut kommer att uppmuntra rådet att garantera rättvisa mellan alla 25 medlemsstater under återstoden av det pågående försöket, och jag säger också, med fullt stöd från ordföranden i utskottet för ekonomi och valutafrågor, Pervenche Berès, att vi bör försöka förmå rådet att göra detta till ett stående inslag i vår strävan att förverkliga Lissabonstrategin. Jag hoppas att parlamentet kommer att stödja det. 

 Omröstningen är avslutad. 

Queiró (PPE-DE ),
   .– Jag röstade för förslaget till samråd med Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om förslaget till rådets förordning om stöd för landsbygdsutveckling från Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU).
Jag bedömer att vi bör samråda med Europeiska ekonomiska och sociala kommittén med hänsyn till den strategiska betydelsen av de strategiska reformer som ägde rum 2003 och 2004 inom den gemensamma jordbrukspolitiken. Eftersom man har dragit slutsatsen att landsbygdsutveckling bör vara det viktigaste målet för de strategiska reformerna under den nya budgetperioden måste man också betona att över hälften av befolkningen i EU-25 bor på landsbygden, som omfattar 90 procent av vårt territorium. 
Glesbygdsutveckling är därför ett viktigt politiskt område. Detta är ett faktum som upprepades i slutsatserna från Europeiska rådets möten i Lissabon (mars 2000) och Göteborg (juni 2001). Jag anser därför att det är nödvändigt att vi, tillsammans med de olika institutionella aktörerna, hittar åtgärder för att hjälpa till med att övervaka och komplettera reformerna inom den gemensamma jordbrukspolitiken och för att se till att de är förenliga med de instrument och den politik som är aktuell inom den första pelaren. Detta kommer även att bidra till andra politiska prioriteringar i EU, som t.ex. hållbar förvaltning av naturresurser, innovation och konkurrenskraft i landsbygdsområden, såväl som ekonomisk och social sammanhållning. 

Queiró (PPE-DE ),
   .– Jag röstade för förslaget till samråd med Regionkommittén om förslaget till rådets förordning om allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden och Sammanhållningsfonden. Jag anser att ett av de grundläggande instrumenten bakom den solidaritet som definierar EU är dess sammanhållningspolitik – en politik som måste vara ambitiös och ha förmågan att ta itu med utmaningarna i samband med den senaste utvidgningen och de nya möjligheterna till ekonomisk tillväxt i Europa.
Det är nödvändigt att samråda med Regionkommittén med tanke på den strategiska betydelse dessa fonder har. Unionens sammanhållningspolitik skapar viktiga insatser för att vi skall kunna nå våra tillväxt- och sammanhållningsmål p.g.a. att unionen – genom att minska de ekonomiska och sociala skillnaderna – hjälper till med att se till att alla regioner och socialgrupper kan bidra. 

Queiró (PPE-DE ),
   .– Jag röstade för förslaget till samråd med Regionkommittén om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om Europeiska regionala utvecklingsfonden. Jag anser att detta samråd är nödvändigt med hänsyn till ERUF:s betydelse när det gäller att justera regionala obalanser. De regionala skillnaderna i EU har förvärrats efter den senaste utvidgningen, eftersom det har skett en enorm ökning av antalet underutvecklade regioner.
Jag anser att skapandet av en harmonisk utveckling av EU:s olika regioner är en ständig utmaning som vi måste ta itu med genom tydliga mål och bestämda politiska beslut. Utvecklingen av gemenskapens territorium, som har ökat i och med utvidgningen, kräver ett större territoriellt samarbete som grundas på gemensamma lokala utvecklingsprojekt inom ramen för gränsöverskridande samarbete och på åtgärder som leder till en integrerad territoriell utveckling. Detta kräver att alla regionala aktörer deltar. 

Queiró (PPE-DE ),
   .– Jag röstade för begäran om samråd med Regionkommittén om förslag till rådets förordning om inrättandet av Sammanhållningsfonden. Regionkommitténs bidrag till granskningen av sammanhållningsfonden är oumbärligt, eftersom man ur denna fond finansierar projekt som rör miljön och de transeuropeiska näten som ingår i transportinfrastrukturen.
Vid denna granskning anser jag att man bör bibehålla de grundläggande principer som definierar denna politik och söka en jämvikt mellan att å ena sidan stärka den strategiska dimensionen och å andra sidan förenkla systemet för genomförandet, utan att skapa en situation som minskar solidariteten mellan medlemsstaterna, vilket är både en princip och ett kännetecken för denna union av medlemsstater. 

Queiró (PPE-DE ),
   .– Jag röstade för begäran om samråd med Regionkommittén – Europeiska grupperingar för gränsöverskridande samarbete (EGGS). Det gäller förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om europeiska grupperingar för gränsöverskridande samarbete (EGGS).
Regionkommittén bör höras med tanke på de viktiga befogenheter som organ med lokal och regional makt har i sin egenskap som offentliga myndigheter.
Med tanke på de allvarliga svårigheter som både medlemsstaterna och de regionala och lokala myndigheterna haft när de genomfört de gränsöverskridande, transnationella och interregionala åtgärderna, där problemen berott på olikheterna i nationell lagstiftning och nationella förfaranden, är det viktigt att fastslå lämpliga åtgärder på gemenskapsnivå för att mildra sådana svårigheter. Detta nya samarbetsinstrument inom EU kommer att göra det möjligt att skapa ett område inom gemenskapen med grupperingar för samarbete som har sin egen juridiska status och kallas ”europeiska grupperingar för gränsöverskridande samarbete” (EGGS).
Den harmoniska utvecklingen av gemenskapen som helhet och stärkandet av ekonomisk, social och territoriell sammanhållning kräver att det gränsöverskridande samarbetet stärks och att man vidtar åtgärder som gör det möjligt att avlägsna hinder mot gränsöverskridande samarbete. 

Queiró (PPE-DE ),
   .– Den fullständiga, harmoniska integrationen av de tio nya medlemsstaterna kräver en anpassning av alla protokoll som tidigare enbart gällde de 15 medlemsstaterna, och denna anpassning måste göras så snart som möjligt. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   .– Detta förslag är resultatet av att Europeiska rådet den 26 januari 2004 bemyndigade kommissionen att åta sig och slutföra förhandlingar med Mexiko, i syfte att ingå ett tilläggsprotokoll till avtalet om ekonomiskt partnerskap, politisk samordning och samarbete mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater å ena sidan, och Mexikos förenta stater å andra sidan, till följd av anslutningen av de nya medlemsstaterna till EU.
Anslutningen av ovannämnda nya medlemsstater kräver i själva verket en rad justeringar av rättslig art för att dessa stater skall jämställas när det gäller tull-, ekonomi- och konkurrensfrågor.
Jag röstade för förslaget. 

Queiró (PPE-DE ),
   .– Den fullständiga, harmoniska integrationen av de tio nya medlemsstaterna kräver en anpassning av alla protokoll som tidigare enbart gällt de 15 medlemsstaterna, och denna anpassning måste göras så snart som möjligt. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   .– Detta förslag är resultatet av att Europeiska rådet den 23 februari 2004 bemyndigade kommissionen att åta sig och slutföra förhandlingar med Republiken San Marino i syfte att ingå ett protokoll till avtalet om samarbete och tullunion mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Republiken San Marino, rörande Republiken Tjeckiens, Republiken Estlands, Republiken Cyperns, Republiken Lettlands, Republiken Litauens, Republiken Ungerns, Republiken Maltas, Republiken Polens, Republiken Sloveniens och Republiken Slovakiens deltagande som avtalsslutande parter till följd av deras anslutning till Europeiska unionen.
Anslutningen av de ovannämnda nya medlemsstaterna kräver i själva verket en rad justeringar av rättslig art för att staterna skall jämställas med övriga medlemsstater när det gäller tull-, ekonomi- och konkurrensfrågor. Jag röstade för förslaget. 

Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   – Jag röstade för förslaget till rådets direktiv eftersom jag anser att förslaget redan har granskats tillräckligt och behandlats positivt i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, där det helt välförtjänt godkändes enhälligt.
Ändå undrar jag om det är nödvändigt och värt besväret att frågor där lagstiftningen enbart ändras eller aktualiseras måste följa samma förfarande (även om det är förenklat) som andra betänkanden, vilka behandlar avsevärt viktigare ämnen.
I själva verket anser jag att den ändring som gjorts av direktiv 87/328/EEG endast kan förstås som en överdrivet positiv tolkning av gemenskapsrätten, eftersom den lagring av frusen nötkreaturssperma som görs vid anläggningarna för insamling av sperma (med egen produktion) med tillämpning av normala bestämmelser om tolkning av lagstiftningen även skulle kunna omfatta anläggningarna för lagring av sperma (utan egen produktion), utan att någon formell ändring vore nödvändig.
Det kanske verkar vara en bagatell, men ibland kan också det löjliga behandlas seriöst, och ibland kan något som är seriöst förefalla löjligt. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Jag välkomnar förslaget om ändring av rådets förordning om stöd till landsbygdens utveckling från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) i syfte att undvika ojämlik behandling mellan dels medlemsstaterna i EU i dess sammansättning före utvidgningen, dels de nuvarande 25 länderna. Det bör noteras att denna åtgärd dyker upp i samband med en debatt om budgeten, där finansieringen kommer att minska avsevärt jämfört med perioden före utvidgningen.
Det innebär att man fortsätter med en politik där stöd till landsbygdens utveckling utnyttjas som del av en strategi för att styra gemensamma kostnader för jordbrukspolitiken, avreglera jordbruksmarknaderna och förhandla med WTO.
Men sådana åtgärder är inte inriktade på behovet av att ändra de djupa orättvisor som är inbakade i EU:s jordbrukspolitik och gynnar inte heller den nödvändiga och brådskande satsningen på ekonomisk och social sammanhållning mellan medlemsstaterna.
För att effektivt främja landsbygdens utveckling krävs det jordbrukare, jordbruksproduktion samt en modell för hållbar utveckling för människorna som grundar sig på en förbättring av den ekonomiska, sociala och kulturella särarten och mångfalden. 
Goudin, Lundgren och Wohlin (IND/DEM ),
   . Junilistans tre ledamöter röstade nej då betänkandet ingår i bestämmelserna för den gemensamma jordbrukspolitiken som vi vill avskaffa. Den gemensamma jordbrukspolitiken behöver i grunden reformeras och den diskussionen måste starta snarast. Vi anser att EU redan 2005 bör inleda en nedskärning av jordbruksstödet.
Därför kan i regel inte Junilistans ledamöter rösta för de olika betänkandena inom jordbruksområdet som kommer på EU-parlamentets bord. 
Manolakou (GUE/NGL ),
   . – Vi anser att det principiellt är rätt att nivån för deltagandet i program som stöder landsbygdens utveckling bland de länder som anslöts till EU den 1 maj 2004 bör bringas i jämvikt med den som de tidigare medlemsstaterna har.
Men vi har ändå noterat att man försäkrat att dessa ansträngningar för att åstadkomma jämvikt inte kommer att innebära några kostnader för gemenskapens budget, mot bakgrund av att de tio nya ländernas deltagande i programmen ökar från 80 procent till 85 procent och på grund av att det endast gäller mål 1-områden, medan situationen för övriga regioner förblir oklar.
Ovannämnda avsiktliga ”oklarheter” beror på att de vilseledande uppgifterna om stöd för jordbruket döljer ett försök att genom särskilda program strukturera gemenskapens jordbruk enligt de krav som omfattas av den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP), WTO och de multinationella företagen och monopolen, och ett försök att omfördela resurser mellan den första och andra pelaren i syfte att dölja och mildra konsekvenserna och förhindra samhälleligt rabalder, med tanke på att syftet med att differentiera olika ekonomisk verksamhet på landsbygden i praktiken innebär en drastisk minskning av den större delen av jordbruksverksamheten och ett sökande efter ”smärtstillande medel” för jordbrukare i de nya och gamla medlemsstaterna, vars jordbruk har raderats ut.
Det som i sista hand är viktigt är inte storleken på anslagen eller antalet program, utan inriktningen, som är intensivt negativ till jordbruk och fientligt inställd till all verklig utveckling av landsbygden. 
Queiró (PPE-DE ),
   .– Eftersom detta förslag gäller en ändring av förordningen i syfte att förhindra olika behandling av de gamla medlemsstaterna och de stater som anslöts under utvidgningen i år, och eftersom ändringen inte medför någon ändring av budgeten, är jag positiv till den. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   .– Jag erkänner att de medlemsstater som anslöts till gemenskapen den 1 maj 2004 åtminstone har rätt till samma behandling från institutionernas sida som de gamla medlemsstaterna får.
Jag röstade därför för den föreslagna ändringen, eftersom den syftar till att förhindra att det uppstår obalans med tanke på gränsen för de ekonomiska bidragen enligt förordning (EG) nr 1257/1999, och därför att det är mest fördelaktigt att tillämpa den tredje strecksatsen i andra stycket i artikel 47.2 på de nya medlemsstaterna. 

Queiró (PPE-DE ),
   .– Detta är en ordningsfråga, men den är relevant när det gäller att redovisa praxis, eftersom den råder bot på den situation som var i sin ordning innan Österrike anslöts till unionen, men som det inte längre är någon mening med. Jag är därför positiv till detta betänkande. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   .– Den mjölk som produceras i de österrikiska områdena Kleinwalsertal och Jungholz kan bara de tyska konsumenterna komma i åtnjutande av, eftersom dessa områden bara kan nås landvägen från Tyskland.
I förordning (EG) nr 1782/2003, där direktstöd inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter infördes, lämnades emellertid förvaltningen av de aktuella producenternas individuella referenskvantiteter åt de tyska myndigheterna. Samtidigt fastställdes det att mjölkbidragen skulle betalas ut av de österrikiska myndigheterna inom ramen för deras nationella referenskvantiteter och deras budgettak. Detta gav en mycket orimlig situation till följd, vilket inte är svårt att föreställa sig.
Det är mycket viktigt att mjölkbidragen förvaltas på ett rättvist och jämlikt sätt. Därför är det nödvändigt att omvandla de tyska referenskvantiteterna för dessa producenter till österrikiska referenskvantiteter i enlighet med mjölkkvoterna 2004/2005.
Jag röstade för förslaget. 

Queiró (PPE-DE ),
   .– Jag röstade för betänkandet eftersom jag anser att det är mycket viktigt att våra rättsakter ändras i enlighet med rådets beslut i juni 2004, så att förfarandet kan fortlöpa och så att alla mål nås, vilket endast blir möjligt – och verkligt effektivt – tillsammans med de ändringar som rådet föreslår här. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   .– Jag är medborgare i en medlemsstat som har dragit och fortfarande drar nytta av finansiella instrument som stöder utveckling och sammanhållning i EU och märker de verkliga förbättringar som de har fört med sig i mitt land, och kanske är det därför jag anser att jag kan förstå hur ytterligt viktigt det är för de nya medlemsstaterna att ha tillgång till dessa instrument, och även för kandidatländerna, till exempel Kroatien.
Jag anser därför att det är fördelaktigt att ändra de förordningar som dessa instrument grundar sig på så att detta land kan få tillfredsställande tillgång till dem, som en del av det föranslutningsförfarande som landet ger sig in i.
Redan i samband med den nuvarande budgetplanen kommer de aktuella instrumenten (Phare, ISPA, Sapard) att kunna bidra till strukturförbättringar när det gäller förvaltnings-, rätts- och miljöfrågor samt inom jordbruks- och transportsektorerna, och programmen kommer att förbereda Kroatien för att anta det enhetliga instrumentet för stöd inför anslutningen, som blir tillgängligt för landet från och med 2007. 

Queiró (PPE-DE ),
   . Det är mycket viktigt att statistiken är tillförlitlig. Därför måste det finnas avtal mellan olika länder så att de uppgifter som används som indikatorer är giltiga, eftersom de är erkända och ömsesidigt godkända. I det särskilda fallet med Schweiz är frågan ännu viktigare, med tanke på landets närhet till EU. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   . Detta betänkande är en uppföljning till rådets beslut om ingående av avtal mellan EU och Schweiz på statistikområdet.
Som vi vet har förbindelserna mellan EU och Schweiz utvecklats under åren både på ekonomisk, social och politisk nivå. Denna plan syftar till att utvidga förbindelserna när det gäller samarbetet kring statistik.
Personligen stöder jag helt och fullt detta förslag, vilket vi anser borde ha genomförts för länge sedan. Schweiz var faktiskt en av parterna i avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet – ett avtal som gällde statistiskt samarbete – men kunde inte ratificera det på grund av att detta avslogs i en folkomröstning i frågan 1992.
Efter olika bilaterala avtal, varav vissa var mer formella än andra, är det därför tid att dra ett slutligt streck under motgången 1992 och slutföra de förhandlingar som övergavs 2000, och därmed inrätta en fullständig samarbetsram med Schweiz som utsträcks till statistikområdet. 

Goudin, Lundgren och Wohlin (IND/DEM ),
   . Syftet med den förordning som betänkandet avser är att genom stödåtgärder förbättra sociala förhållanden, sysselsättning och fullbordandet av en frihandelszon för Europa-Medelhavsområdet.
Inrättandet av ett frihandelsområde sker dock lämpligast genom att EU avskaffar tullar, subventioner och exportbidrag. Stödåtgärder i form av bistånd och investeringar är det upp till varje medlemsland att besluta om, utan att gå omvägen via EU:s budget.
Junilistan kan därför inte rösta för betänkandet. 
Queiró (PPE-DE ),
   . Jag röstade för Giuseppe Garganis betänkande (A6-0045/2004) om förslaget till rådets förordning om finansiella och tekniska stödåtgärder (Meda) för reformering av ekonomiska och sociala strukturer inom ramen för partnerskapet mellan Europa och Medelhavsområdet (kodifierad version).
Det är viktigt att förenkla och förtydliga gemenskapsrätten för att föra institutionerna närmare medborgarna. Den diffusa beskaffenheten i många villkor och ändringarna av dem får en negativ effekt på den öppenhet som krävs för att medborgarna skall kunna förstå gemenskapens texter. Kodifiering är ett berömvärt och absolut nödvändigt arbete. EU måste tjäna sina medlemsstater och sina medborgare, och får därför inte framställa lagtexter som är höljda i dunkel. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   . Jag röstade för rådets nya förordning om kodifiering (EG) nr 1488/96 och de följande ändringarna av den, som fullständigt bevarar kontentan av de kodifierade akterna.
Detta är i linje med avsikten att fortsätta förenklingen och förtydligandet av gemenskapsrätten för att det skall bli lättare för alla att få tillgång till den, att förstå den och att genomföra den. Det är ett område som jag alltid har ansett vara mycket viktigt för EU:s framtid, nämligen att göra EU:s rättsmekanismer och förordningar lättare att förstå, öka medvetandet om dem och föra dem närmare EU:s medborgare.
När det gäller denna särskilda fråga vill jag också påpeka att man vid olika möten nyligen med Europeiska rådet (Lissabon, Korfu och Essen) konstaterade att Medelhavsområdet är en av EU:s prioriterade regioner, och man har beslutat att inrätta ett äkta och effektivt partnerskap mellan Europa och Medelhavsområdet. 

Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   . Jag röstade för detta förslag som syftar till att kodifiera rådets beslut nr 73/391/EEG och de följande ändringarna och tilläggen rörande samråds- och informationsförfaranden i fråga om kreditförsäkring, kreditgarantier och finansiella krediter. Det handlar enbart om formella ändringar som krävs på grund av kodifieringsförfarandet.
I detta fall är kodifieringen mycket viktig eftersom frågan är av särskild gränsöverskridande natur.
Jag vill påpeka en sista sak, som överensstämmer med Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs åsikt: man bör noga se till att översättningarna blir exakta, eftersom varje oriktighet skulle kunna leda till rättslig osäkerhet, vilket i sin tur kan medföra att texten genomförs på felaktigt sätt. 

Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   . Förslaget handlar helt enkelt om att kodifiera all gemenskapsrätt som finns på detta område, för att skapa större klarhet och ökad förståelse för lagstiftningen. Det är viktigt att så är fallet.
Det har funnits många direktiv där miniminivåer av råolja och/eller petroleumprodukter regleras. I stort sett betonas i alla dessa direktiv produkternas stora betydelse för gemenskapens förråd av energiprodukter. Produkterna kommer från tredjeland, och en minskning av förråden skulle kunna få allvarliga effekter för gemenskapens ekonomiska verksamhet.
Mot denna bakgrund vill man i förslaget göra EU:s medborgare medvetna om och förstå bestämmelserna samt, vilket är ännu viktigare, skapa de erforderliga förutsättningarna för att avhjälpa alla eventuella brister i denna viktiga energikälla.
Jag röstade därför för förslaget. 

Goudin, Lundgren och Wohlin (IND/DEM ),
   . Vi anser att det är de länder som ligger runt Östersjön som skall sköta frågan om den framtida förvaltningen av fiskeresurserna i Östersjön. Vi anser att Europeiska gemenskaperna inte skall ha denna kompetens.
Frågan om förvaltning av fiskeresurserna i världen skall dels skötas via Förenta Nationerna och för Östersjöns del mellan Östersjöländerna.
Vi har därför valt att rösta nej till detta betänkande. 
Martin, David (PSE ),
   . Detta är en förnuftig överenskommelse om den bilaterala förvaltningen av fiskeresurserna i Östersjön, och den innebär att de befintliga bilaterala avtalen mellan Ryssland och Estland, Finland, Lettland, Litauen, Polen och Sverige förs samman i ett enda bilateralt avtal.
Det är givetvis viktigt att ge bevarandet av fiskbestånd hög prioritet. Man bör också komma ihåg att det största hotet mot levande resurser i Östersjön kommer från land, inte från havet, och att det bästa sättet att begränsa föroreningen av havet är att integrera miljöskyddskrav i fiskepolitiken. Denna aspekt bör vara en av huvudprioriteringarna i förhandlingarna om ett bilateralt avtal mellan gemenskapen och Ryssland. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   . Denna fråga gäller ett förslag från kommissionen om den kommande hanteringen av fiskeresurserna i Östersjön och Bälten. I förslaget vill man ändra arten av förbindelser mellan EU och tredjeland som tidigare ingått avtal om ovannämnda havsområden, efter att Estland, Lettland, Litauen och Polen nyligen anslutits till EU.
För närvarande och fram till december 2005 regleras den framtida hanteringen av fiskeresurserna i Östersjön och Bälten av 1973 års konvention som slöts mellan Europeiska gemenskapen, de baltiska staterna, Polen och Ryssland, och är känd som Gdanskkonventionen. En direkt följd av anslutningen till EU var ovannämnda medlemsstaters utträde ur avtalet. Följaktligen gäller avtalet nu endast mellan EU och Ryssland.
Kommissionen föreslår därför att gemenskapen skall häva avtalet. Om detta inte sker skulle förbindelserna mellan EU och Ryssland regleras av ett instrument som inrättats för multilateralt samarbete, och detta skulle kunna få negativa konsekvenser.
Jag stöder föredraganden och välkomnar detta förslag, men samtidigt förstår jag den oro som målet att skydda ...

Goudin, Lundgren och Wohlin (IND/DEM ),
   . Vi anser att Europeiska konventet skall få ansvarsfrihet för 2003, eftersom det inte finns några skäl för att ifrågasätta den ekonomiska redovisningen. Vi vänder oss dock emot konventets bristande representativitet och odemokratiska arbetsmetoder. Bland konventets drygt hundra ledamöter var EU-kritiker, kvinnor samt ungdomar gravt underrepresenterade. Konventet kan därför inte göra anspråk på att representera Europas medborgare.
Dessutom formade konventets president Valéry Giscard d'Estaing och hans presidium politiken efter eget huvud. Förslag infördes som inte förankras i arbetsgrupperna eller i plenum. Inga omröstningar skedde i plenum och Giscard avgjorde själv hur majoriteterna såg ut. Vi delar den analys som Gisela Stuart, brittisk ledamot av konventets presidium, gör i sin bok ”The Making of Europe's Constitution” (Fabian Society 2003): ”Arbetet i konventet formades av en oansvarig politisk elit, som hade bestämt slutresultatet redan från början”. 
Queiró (PPE-DE ),
   . Med tanke på att dessa utgifter godkänts av revisionsrätten, där man ansåg att man hade fått en rimlig försäkran om att redovisningen för bokföringsåret fram till den 31 december 2003 var tillförlitlig och att de underliggande transaktionerna på det hela taget var lagliga och regelrätta, röstar jag för denna rekommendation. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   . Jag delar föredragandens slutsatser att det i ljuset av rådets bifall den 8 juli 2004 och kommissionens bifall den 19 oktober 2004 samt revisionsrättens bekräftelse den 13 maj 2004 av att redovisningen uppfyllde bestämmelserna inte finns någon anledning för parlamentet att förhala godkännandet av att ansvarsfrihet beviljas konventets generalsekreterare för räkenskapsåret 2003. 
Jag välkomnar naturligtvis öppenheten, och, för att använda revisionsrättens ord, tillförlitligheten i redovisningen för räkenskapsåret.
Jag håller också med om att överskottet bör fördelas mellan de tre institutioner som bidrog till konventets budget.
Jag röstade för förslaget. 

Goudin, Lundgren och Wohlin (IND/DEM ),
   . Junilistans ledamöter har valt att rösta nej till betänkandet eftersom budgetutskottets föreslagna förändringar öppnar upp för ytterligare EU-åtaganden, utan krav på samordning med andra internationella finansiella institutioner.
Junilistan vänder sig emot kommissionens förslag och menar att EIB inte skall utställa den föreslagna lånegarantin. Junilistan förordar istället att de länder som berörs och gynnas av en lånegaranti själva, eller genom att hitta andra aktörer på den fria marknaden, bör stå som garant för detta lån.
Detta är enligt Junilistan inget gemenskapsintresse utan riskerar att bli ett kostsamt misslyckande ifall lånegarantier ges utan att i sedvanlig ordning prövas av marknaden.
Junilistan skulle helst se att det även gick att rösta nej till kommissionens förslag men finner här att deras ursprungliga förslag är mindre dåligt än det förslag som budgetutskottet presenterat! 
Queiró (PPE-DE ),
   . Beträffande förslaget till rådets beslut om beviljande av en gemenskapsgaranti till Europeiska investeringsbanken mot förluster vid lån till vissa typer av projekt i Ryssland och de västra nya oberoende staterna (WNIS).
EU:s utrikespolitik syftar i detta fall till en grannskapspolitik som skall göra det möjligt för dessa länder att fortsätta på vägen mot ekonomisk, social och politisk utveckling. Jag anser att det är viktigt att påpeka att EU:s möjlighet att ge lån åt länder utanför EU är ett viktigt instrument för att utveckla utrikespolitiken, och ett kraftfullt verktyg för EU:s övergripande förmåga att bidra till utveckling och säkerhet i vårt omedelbara grannskap. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   . Jag röstade för detta förslag, som faller inom ramen för kommissionens meddelande från mars 2003 med titeln ”Ett vidare Europa – Nya grannländer: en ny ram för förbindelser med våra östra och södra grannländer”, där man gjort upp en strategi för att inrätta en ”vänkrets” – ett område med delade värderingar, stabilitet och välstånd, där det är möjligt att åstadkomma en djupare ekonomisk integration.
Jag ställer mig positiv till att beslutet skall garantera Europeiska investeringsbankens lån fram till slutet av januari 2007, som är öronmärkta för områden som till exempel miljö, transporter, telekommunikationer och energiinfrastruktur.
Ett ytterligare skäl till att välkomna detta förslag är att det överensstämmer med det som överenskoms vid toppmötet mellan EU och Ryssland som hölls i Haag den 25 november 2004, och som syftade till att främja strategiska partnerskap och fördjupa det som kallas de fyra gemensamma områdena, nämligen gemensamma områden för ekonomi, för frihet, säkerhet och rättvisa, för yttre säkerhet och för forskning, utbildning och kultur. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Denna fråga är det tredje avtalet om återtagande mellan Europeiska gemenskapen och ett tredjeland, vilket ingår i den så kallade kampen mot olaglig invandring.
Föredraganden påpekar, och jag citerar, ”det är endast med svårighet som förhandlingarna om återtagandeavtal fortskrider, främst på grund av de svårigheter parlamentet har att finna något att erbjuda i gengäld för ett avtal”.
Detta inskränker sig i huvudsak till att jaga bort alla arbetstagare som, ivriga att börja ett nytt liv, emigrerar till ett annat land, men som råkar ut för ”hantering” av humanresurser som sållar bort dem som bedöms som överflödiga, och detta är något som vi flera gånger har fördömt.
Förfarandet ingår i en tendens i riktning mot att utnyttja arbetskraften ”globalt”, och dessa avtal är inte något annat än en av de uppenbara sidorna av denna tendens.
Därför har vi röstat mot förslaget. 
Goudin, Lundgren och Wohlin (IND/DEM ),
   . Återtagandeavtalet med Sri Lanka utgör en del av införandet av en gemensam invandringspolitik. Junilistan vill dock inte medverka till någon Fästning Europa. Åtgärder som avser olaglig invandring och bosättning, inbegripet återsändande av olagliga invandrare, skall vara en fråga för medlemsländernas nationella parlament. Följaktligen röstar vi nej till betänkandet. 
Queiró (PPE-DE ),
   . Avtal av detta slag som har undertecknats av olika länder är mycket viktiga i kampen mot olaglig invandring. De handlar också om att garantera respekten för de mänskliga rättigheterna, med tanke på att vi måste vara vaksamma och se till att lagen efterlevs strikt. Jag förespråkar därför att de antas. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   . När det gäller hanteringen av invandrarströmmarna, vilken grundar sig på Amsterdamfördraget, efterlyste man vid toppmötet i Tammerfors stöd till ursprungsländer och utveckling av transitering för att främja frivilligt återvändande samt hjälpa myndigheterna i dessa länder att stärka sin förmåga att effektivt bekämpa människohandel och klara av sina åtaganden gentemot EU och medlemsstaterna (IV.26) när det gäller återtagande.
Syftet med detta förslag till beslut är att reglera de villkor enligt vilka EU och myndigheterna i Sri Lanka kan återta personer som inte har någon laglig bosättning på varandras territorium. Gemenskapen skulle önska att detta innefattades i alla kommande avtal med tredjeländer. Jag anser att det är helt rätt.
Oaktat behovet av sträng kontroll av inresa till gemenskapen, som måste bibehållas, delar jag den önskan som utskottet för utrikesfrågor hyser om en garanti för att respekten för de mänskliga rättigheterna aldrig får förbises.
Jag röstade för förslaget. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Kommissionen lyckades inte få till stånd ett enhälligt beslut i rådet om sitt förslag till direktiv om förenkling och effektivisering av minskade mervärdesskattesatser. Den period då medlemsstaterna hade rätt att enligt direktiv 1999/85/EG på experimentbasis ansöka om reducerade mervärdesskattesatser för arbetsintensiva tjänster har flera gånger förlängts, och avslutas nu den 31 december 2005. Syftet med omarbetningen av direktivet är att göra det möjligt att tillämpa det för de nya medlemsstaterna efter utvidgningen, och detta är något som vi är positiva till.
Medan det i kommissionens utvärderingsrapport sägs att effekterna av denna åtgärd är försumbara och att förhållandet mellan kostnader och fördelar är ogynnsamt, hänger kommissionens huvudsakliga syfte samman med svårigheten att harmonisera mervärdesskatten, även om man uppger att denna åtgärd inte inverkar menligt på bestämmelserna om den inre marknaden.
Även om vi har vissa reservationer när det gäller denna åtgärd och tar hänsyn till att den inte kommer att lösa problemen med hög arbetslöshet i EU, anser vi att godkännandet bör bibehållas för medlemsstater som önskar tillämpa det permanent. Det kommer att bidra till att skapa arbetstillfällen och bekämpa den parallella ekonomin. Vi hoppas att de nya medlemsstaterna kommer att bidra till att uppnå detta mål. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   . Rådets antagande av direktiv 1999/85/EG den 22 oktober 1999 om ändring av direktiv 77/88/EEG syftade till att främja experimentet med minskade mervärdesskattesatser för arbetsintensiva tjänster, och därigenom göra det möjligt för de medlemsstater som så önskar att pröva effekterna av minskad mervärdesskatt inom dessa områden när det gäller att skapa arbetstillfällen och bekämpa den parallella ekonomin. Experimentet blev slutligen föremål för en utvärderingsrapport där det framgick att man inte kunde konstatera något direkt samband mellan minskade mervärdesskattesatser och bekämpning av arbetslöshet och den parallella ekonomin.
Minskning av mervärdesskattesatserna förefaller enligt min åsikt inte vara det bästa eller lämpligaste sättet för att ge arbetsmarknaden ett uppsving och minska den parallella ekonomin. Med tanke på att ingenting emellertid föreskrevs – experimentet skulle avslutas den 31 december 2003 – om möjligheten för de nya medlemsstaterna att tillämpa minskade mervärdesskattesatser hade läget blivit orättvist.
Eftersom jag anser att de nya medlemsstaterna bör ha samma möjlighet, röstade jag för förslaget. 

De Rossa (PSE ),
   . Det gläder mig att markera mitt stöd för betänkandet och för en förlängning av Peaceprogrammet. Programmet har lämnat ett självständigt och väsentligt bidrag till försoningen genom att återuppbygga förtroendet mellan grannar och föra samman befolkningsgrupper från båda sidor av gränsen.
Peaceprojekten har bidragit avsevärt till att främja ömsesidig förståelse och bättre förbindelser mellan befolkningsgrupper, och det gläder mig att finansieringen nu har förlängts till slutet av 2006.
Det råder ingen tvekan om att våra förhoppningar om en fredlig framtid är beroende av att de olika gränsöverskridande och nord-sydöverbryggande initiativ som finansieras genom detta program fungerar bra. 
Goudin, Lundgren och Wohlin (IND/DEM ),
   . Vi har röstat nej till detta betänkande. Vi anser att de medlemsländer som önskar bidra till Internationella fonden för Irland skall göra det genom att besluta i sina respektive nationella parlament om att ge ett sådant bidrag. Medlemsländerna får finansiera detta bidrag direkt ur sina respektive statsbudgetar och pengarna skall inte behöva gå en omväg via EU:s budget. 
Queiró (PPE-DE ),
   . Beträffande förslaget till rådets förordning om gemenskapens finansiella bidrag till Internationella fonden för Irland (2005-2006). Denna fond har fortfarande stor betydelse för återuppbyggnaden av områden som förstördes genom den instabilitet som decennier av terrorism orsakade. Fonden är fortfarande mycket angelägen, och vid denna historiska tidpunkt med förhandlingar om varaktig fred måste EU visa solidaritet med det irländska folket. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   . Genom Internationella fonden för Irland, som inrättades 1986 i syfte att bidra till att genomföra det brittisk-irländska avtalet för att främja ekonomiska och sociala framsteg och uppmuntra till kontakt, dialog och försoning mellan nationalister och unionister i hela Irland, har extremt nyttigt och positivt arbete kunnat utföras för att främja ekonomisk och social utveckling i riktning mot fred och försoning i regionen.
Förfarandet för att befästa freden i Nordirland och i det irländska gränsområdet omges nu återigen av hot och osäkerhet. Nordirlands församling har i själva verket avskaffats. Mot denna bakgrund är det extra viktigt att främja freden med hjälp av ekonomisk och social utveckling i regionerna i båda delarna av Irland. Det är en process som har genomförts på gräsrotsnivå på ett exemplariskt sätt av Internationella fonden för Irland.
Jag anser därför att kommissionen bör anta förslaget om rådets förordning om gemenskapens finansiella bidrag till Internationella fonden för Irland. Följaktligen röstar jag för förslaget. 

Queiró (PPE-DE ),
   . En av kärnpunkterna när det gäller att driva en representativ demokratisk institution är att hålla sig till de principer som på ett skäligt sätt styr bestämmelserna om parlamentarisk immunitet. Beslutet att upphäva immuniteten för en ledamot av parlamentet måste följaktligen bemötas med vederbörlig försiktighet.
Detta fall gäller en rättsprocess angående ett uppträdande som inte har någonting med politisk verksamhet att göra. Med tanke på innehållet i betänkandet har jag därför röstat ”ja”. 

Martin, David (PSE ),
   . Jag välkomnar betänkandet, som tillgodoser Europaparlamentets krav när det gäller valprövning av ledamöter (enligt villkoren i artikel 12 i akten om allmänna direkta val av företrädare i Europaparlamentet, ändrad genom rådets beslut av den 25 juni 2002 och av den 22 september 2002) som arbetar på EU- och medlemsstatsnivå.
I betänkandet lyfter man fram behovet av att uppdatera de gällande bestämmelserna i arbetsordningen för att öka deras överensstämmelse med de nya bestämmelserna i 1976 års akt. I betänkandet betonar man särskilt behovet av att motverka vissa kryphål som uppstår i övergången från ett parlament till nästa, till exempel frågor om dubbla parlamentsmandat. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Denna fråga handlar om att inrätta ett instrument för att underlätta rörligheten för arbetstagare i EU och, med föredragandens ord, bidra till att de strategiska Lissabonmålen kan uppnås.
Som vi tidigare sagt är kärnpunkten här vilket syfte ett sådant instrument skall ha. Kommer det att regenerera ett lands humanresurser, eller kommer det endast att hjälpa de mest ekonomiskt utvecklade länderna att utnyttja andra länders humanresurser genom att arbetstagarnas ”rörlighet” ökas?
Vi har god anledning att befara att det kommer att öka antalet tekniker och vetenskapsmän som emigrerar till de mest ekonomiskt utvecklade länderna, och att syftet är att skapa en europeisk arbetsmarknad, eller till och med en europeisk ”börs” med specialiserad personal.
Låt mig än en gång påpeka att de föreslagna dokumenten redan finns som ett resultat av samarbetet med rådet och/eller Unesco. Därför har vi röstat ”ja”, även om vi kritiserar försöken att fördärva uppenbarligen positiva syften. 
Goudin, Lundgren och Wohlin (IND/DEM ),
   . Vi anser inte att det är nödvändigt att EU skapar en enhetlig dokumentportfölj som unionens medborgare skall kunna använda vid arbetsansökningar. EU-institutionerna kan naturligtvis ha en enhetlig dokumentportfölj för dem som söker anställning hos dessa institutioner. En sådan dokumentportfölj bör dock inte göras till en påtvingande norm utan detta är ett område där medlemsstaterna själva skall kunna fatta beslut. 
Marques (PPE-DE ),
   . Jag gratulerar Ljudmila Novak till hennes utmärkta arbete om inrättandet av en enhetlig gemenskapsram för tydlighet i kvalifikationer och meriter (Europass).
Syftet med detta förslag är att inrätta en enhetlig ”portfölj” med dokument som gör det möjligt för medborgare som söker arbete eller anmäler sig till en utbildning att lämna uppgifter om sina personliga kvalifikationer på ett sätt som är jämförbart i hela EU.
Europass kommer att underlätta yrkesmässig rörlighet och uppmuntra till utbildning i EU, och det kommer att bidra till att uppnå målen i Lissabonstrategin.
Jag godkänner inrättandet av Europass eftersom rörligheten är en viktig faktor när man vill skapa bättre arbetstillfällen och minska bristen på erfaren arbetskraft på EU:s arbetsmarknad. Jag är övertygad om att det kommer att ge nödvändig stimulans för att bryta ned de hinder som EU:s medborgare råkar ut för på detta område.
Jag vill också understryka att det är nödvändigt att undvika ett utdraget lagstiftningsförfarande, och jag röstade därför för Europass, så att det kan börja gälla redan i januari 2005.
Queiró (PPE-DE ),
   . I syfte att skapa större samordning, effektivitet och öppenhet i fråga om kvalifikationer och färdigheter måste vi stödja att åtgärder när det gäller certifiering av kvalifikationer infogas i en enda ram. Det är inte en fråga om att erkänna examensintyg, utan om att förenkla förfarandet för att lämna besked om kvalifikationer och färdigheter. Jag röstade därför för denna rekommendation. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   . Detta lagstiftningsförslag syftar till att inrätta en enda ”portfölj” med dokument, som gör det möjligt för medborgarna att lämna uppgifter om sin förmåga, sina färdigheter och kvalifikationer och underlätta att utbildningskurser och arbetslivserfarenheter från utlandet erkänns på arbetsmarknaden. Det kommer därför att gynna rörligheten i EU när det gäller yrkesliv och utbildning.
Förutom att göra kvalifikationerna och färdigheterna jämförbara bidrar detta förslag också till att uppnå Lissabonmålen om att göra EU till ”världens mest dynamiska och konkurrenskraftiga område” fram till 2010.
Därför kommer Europass – som omfattar dokument som hänvisar till utbildningskurser i olika länder, högre utbildning, språkkunskaper och yrkesutbildning – att i hög grad bidra inte bara till dessa mål utan också till att öka kvaliteten på utbildningen och yrkesutbildningen i EU. Detta är en välkommen och mycket viktig åtgärd för ungdomarna. Som sådan måste den träda i kraft så snart som möjligt.
Jag har röstat ”ja”. 
Toussas (GUE/NGL ),
   . – Europasset är ytterligare en metod för att ersätta systematisk och integrerad utbildning med fragmentariska kunskaper och omodern utbildning som är anpassad till de aktuella marknadsbehoven, i syfte att exploatera arbetstagarna, i full harmoni med Lissabonstrategin.
Därigenom faller ansvaret uteslutande på arbetsgivarna när det gäller att bedöma utbildningen och yrkesutbildningen, så att de kan välja den mest ”passande” arbetstagaren för sina exploaterande krav, och därigenom beröva utbildningssystemet denna roll.
Det är möjligt att förnya Europass och inkludera fler nya krav från arbetsgivarna. Det tenderar också till att omvandlas till ett verktyg för att föra register över arbetstagare, med beskrivningar inte bara över deras färdigheter och kunskaper, utan också över deras synpunkter, övertygelse och uppförande.
Talet om att underlätta rörligheten när det gäller yrkesverksamhet och utbildning är en rökridå. Policyn om ”livslångt lärande” och utbytbara individuella utbildningsmoduler hindrar snarare än underlättar rörligheten, och visar på att människan måste vara absolut tillgänglig för arbetslivets varierande krav.
Vi uppmanar till att man avskaffar Europasset och i stället antar: 1) ett enda, kostnadsfritt utbildningssystem som kommer att skapa en integrerad grund för utbildning och grundläggande yrkesutbildning som resulterar i fullständig yrkesmässig kompetens och 2) en hög levnadsstandard och jämlik sysselsättning, utbildning och levnadsvillkor för flyttande arbetstagare. 

Talmannen.
   Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om
– betänkande (A6-0068/2004) av Salvador Garriga Polledo och Anne Elisabet Jensen för budgetutskottet om rådets ändrade förslag till Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 2005 (alla avsnitt) (11445/2004 – C6-0123/2004 – 2004/2001(BUD) – 2004/2002(BUD)) och ändringsskrivelser 1/2005, 2/2005 och 3/2005 (15180/2004 – C6-0216/2004, 15181/2004 – C6-0217/2004, 15182/2004 – C6-0218/2004) till förslaget till Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 2005
Avsnitt I, Europaparlamentet
Avsnitt II, rådet
Avsnitt III, kommissionen
Avsnitt IV, EG-domstolen
Avsnitt V, revisionsrätten
Avsnitt VI, Ekonomiska och sociala kommittén
Avsnitt VII, Regionkommittén
Avsnitt VIII (A), Europeiska ombudsmannen
Avsnitt VIII (B) Europeiska datatillsynsmannen
– betänkande (A6-0069/2004) av Reimer Böge för budgetutskottet om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om användning av flexibilitetsmekanismen enligt punkt 24 i det interinstitutionella avtalet av den 6 maj 1999 (KOM(2004)0402 – C6-0213/2004 – 2004/2087 (ACI))
Garriga Polledo (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Trots att vi varje år frestas att försöka finansiera parlamentets intressen och ge rådet skulden för allting annat, anser jag att vi lägger fram en bra överenskommelse i dag.
Det årliga budgetförfarandet är ett perfekt exempel på hur det interinstitutionella samarbetet bör vara. Jag har varit ledamot av budgetutskottet i tio år, och jag har aldrig trott att interinstitutionell konfrontation är rätt sätt att besluta om budgetprioriteringar. Jag menar att tiden har visat dem av oss som föredrar överenskommelser att vi har rätt.
Den bästa slutsatsen när det gäller förslaget till budget för 2005 vore om de tre institutionerna vore något så när nöjda med det slutliga resultatet. Det skulle vara löjligt att presentera denna överenskommelse som en seger för en institution över en annan, för jag anser att EU består av de tre institutionerna.
Det har varit ett mycket komplicerat år från budgetsynpunkt. Vi började med att minska taken för utgiftskategorierna 3, 4 och 5, vilket gjorde det mycket svårt att uppfylla parlamentets prioriteringar.
Medlemsstaterna har tillämpat stränga budgetar till följd av stabilitetspakten, och detta måste fortsätta i framtiden.
Vi har haft val till Europaparlamentet: nya parlamentsledamöter, en ny ordförande i budgetutskottet som har arbetat mycket bra, och jag gratulerar honom till det, en ny kommission och en ny kommissionsledamot som också har arbetat mycket bra, och jag vill gratulera även henne till det, och jag gratulerar också den tidigare kommissionsledamoten Michaele Schreyer.
Mina damer och herrar! Sedan september i år har jag förespråkat följande budgetstrategi: att försvara Europaparlamentets prioriteringar med hänsyn till Lissabonmålen, informationspolitiken och områdena för säkerhet och rättvisa. Vi försvarar dessa prioriteringar eftersom vi är ett politiskt parlament, och vi har lovat våra medborgare ett EU med ekonomisk tillväxt, nya arbetstillfällen, bättre information om unionens nuvarande tillstånd och om dess framtid, bättre kontroll av invandrarströmmarna och ökad säkerhet mot brottslighet och terrorism.
Vårt bidrag för att skapa en verklig gemenskapsrespons på terrorismen är parlamentets bästa möjliga hyllning till de närmare 200 européer som mördades i Madrid den 11 mars. Jag vill tacka er alla för ert stöd.
Det var väsentligt för vår strategi att de europeiska decentraliserade enheterna inte skulle finansieras unilateralt på bekostnad av parlamentets andra prioriteringar. Om vi vill ha fler decentraliserade enheter måste vi skaffa fram nya resurser. Det var vår ståndpunkt, och jag anser, mina damer och herrar, att parlamentet har uppnått nästan 100 procent av den strategi som vi fastslog.
Vi har lyckats använda 185 miljoner euro ur flexibilitetsinstrumentet, och detta är en ny resurs som är större än taket på budgetplanen. Med dessa nya resurser har vi finansierat de decentraliserade enheterna med 40 miljoner euro, vilket innebär att rådet för första gången erkänner behovet av att skapa nya resurser för att kunna uppfylla de nya åtagandena.
Vi har också använt 100 miljoner euro från flexibilitetsinstrumentet för att finansiera återuppbyggnaden av Irak, och därvid lämnat en tillräcklig marginal i budgeten för att finansiera bland annat Latinamerika, Asien, Medelhavspolicyn, kampen mot sjukdomar och fattigdom och initiativet för demokrati och mänskliga rättigheter.
Vi är fortfarande oroade när det gäller betalningsåtagandena, trots att vi har ett uttalande från de tre institutionerna att man åtar sig att lägga fram en ändringsbudget 2005 om det visar sig nödvändigt. Den stränghet som vi alla tillämpar – alla tre institutionerna – är en sak, men den godtyckliga besparingen när det gäller betalningsåtaganden, vilket skulle kunna äventyra genomförandet av budgeten 2005, är en helt annan sak. Parlamentet kommer att bli särskilt försiktigt nästa år. Budgetbesparingar får aldrig göras på bekostnad av unionens behov.
Rådet har skurit ned betalningsåtaganden inom jordbruksområdet med 1 miljard euro, vilket från budgetsynpunkt är ovanligt, och vi väntar på ytterligare förklaringar från rådet.
Mina damer och herrar! Till slut tackar vi det nederländska ordförandeskapet för dess pragmatism vid förhandlingarna, vilket vi förväntade oss, och dess beredskap att uppnå samförstånd tillsammans med parlamentet, vilket blev en överraskning. I vilket fall som helst tackar jag er, herr minister, för den roll som ni spelat. Fru kommissionär! Tack för er medling. Jag hoppas kunna samarbeta närmare med er under 2005. Jag vill också tacka samordnarna, parlamentsledamöterna, ledamöterna i budgetsekretariatet och min egen personliga assistent.
Det har varit ett nöje att arbeta tillsammans med er alla för att sammanställa förslaget till budget för 2005, och jag hoppas att omröstning om det kan ske på torsdag utan alltför många problem. 
Jensen (ALDE ),
   – Herr talman! Utgifterna för förvaltningen har naturligtvis inte varit den svåraste aspekten i årets budgetförhandlingar, särskilt som tjänstemännens löneökningar klart skulle ligga under 1 procent i år i stället för 2,6 procent, som ursprungligen föreslagits. Med siffrorna från parlamentets första behandling har vi följaktligen en lämplig marginal under taket för förvaltningsutgifterna. Här kan tillfogas att vissa institutioner har kunnat påskynda sina betalningar i år och alltså har gjort det möjligt att spara pengar i 2005 års budget. Allt som allt har vi därför lyckats se till att de andra institutionerna – det vill säga förutom parlamentet och rådet även EG-domstolen, revisionsrätten, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén, Regionkommittén, Europeiska ombudsmannen och Europeiska datatillsynsmannen – kan tillsätta de planerade tjänster som utvidgningen medfört, för att få personal till reformerna och reformen av den finansiella förvaltningen.
I praktiken kommer besparingarna på grund av de minskade löneökningarna nu att genomföras med hjälp av en ändringsbudget under 2005. Det var den överenskommelse som vi gjorde med rådet. Vi röstar därför inte för dessa besparingar vid parlamentets andra behandling, utan genom att göra besparingar med hjälp av en andra ändringsbudget gör vi också besparingar i rådets och parlamentets budgetar, vilka naturligtvis har sammanställts i ljuset av den förlikning med rådet som uppnåddes vid första behandlingen.
Så långt är allt väl. Det är viktigt att alla institutionerna fortsätter att se till att förvaltningen är så effektiv och så lite kostsam som möjligt. Dessutom är det särskilt viktigt att vi sparar genom att institutionerna samarbetar med varandra. Därför anser jag också att det är viktigt att vi tidigt nästa år – före den 1 april – får en aktualiserad rapport från generalsekreterarna om hur tillsättningarna fortskrider. Vi har sett vilka fördröjningar som har förekommit när man har rekryterat personal efter utvidgningen, och jag anser att det är viktigt att vi noga följer upp hur dessa ärenden handläggs så att vi får se om det kan tänkas finnas några problem.
Även på andra områden finns det ett verkligt behov av att institutionerna samarbetar när de överlägger. Här skulle jag vilja begränsa fokuseringen lite grand och även komma med en utmaning till parlamentets ledarskap. Ett praktiskt exempel är Regionkommitténs önskan att kunna använda parlamentets sammanträdesrum i Bryssel för sina möten. Vi anser att det verkar förnuftigt att ställa utrymmen till förfogande så länge som detta inte stör parlamentets arbetsrutiner. Det är ett beslut som parlamentets ledarskap måste fatta. Det måste bli ett beslut som passar vårt arbete, men också är lönsamt.
Parlamentets budget uppgår till 20 procent av förvaltningsutgifterna och förefaller rimlig i förhållande till behoven. Jag vill emellertid påpeka – som jag tidigare gjort – att vi under de senaste åren har kunnat sprida större utlägg genom att utgifterna för byggnaderna legat under dessa 20 procent, och vi kommer alltså att spara in på hyran i budgetarna för de närmaste åren. Det kommer också att ske i år när mer än 130 miljoner euro kommer att betalas ut för de två nya byggnaderna – D4 och D5 – i Bryssel.
När allt är klart kommer det att finnas ett visst manöverutrymme i parlamentets budget för 2005, och jag vill därför uppmana parlamentets ledarskap att titta på kvaliteten på det stöd som vi som parlamentsledamöter får, till exempel när det gäller översättning och rättshjälp. Vi måste ofta göra kompromisser, även sådana som kanske inte alltid är tillfredsställande, till exempel när det gäller den språkliga delen. Mot bakgrund av utvidgningen och den ökande juridiska verksamheten behöver vi tillgång till rådgivning, och även till undersökningar, samråd och analyser. Det är parlamentet som nu är medborgarnas fönster mot gemenskapens lagstiftning, och vi måste därför begära sådana förhållanden att vi kan åstadkomma en anständig kvalitet på det rättsliga arbetet. I 2005 års budget anslås 17,5 miljoner euro för att öka ersättningen till parlamentsledamöter, i syfte att tillsätta tjänster. Parlamentsledamöterna upplever en ökande arbetsbörda som ett resultat inte bara av det tilltagande lagstiftningsarbetet utan också på grund av utvidgningen. Den lagstiftning vi arbetar med utgörs mycket ofta av tekniskt komplicerad och kommersiell lagstiftning, och vi behöver därför stöd för vårt arbete. Därför är det också enbart rättvist med ökad ersättning för parlamentsledamöter så att vi kan tillsätta tjänster och, vilket är lika viktigt, göra detta under rimliga arbetsförhållanden. Det aktuella beloppet placerades i reserven medan vi väntade på ett beslut. Beslutet har nu fattats. Klara bestämmelser har antagits på en rad områden, och budgetutskottet kommer följaktligen att nästa år kunna anta en ståndpunkt om att överföra reserven efter en begäran från parlamentets talman.
Slutligen vill jag tacka er för ert konstruktiva samarbete under detta budgetförfarande. Jag vill särskilt tacka Dalia Grybauskaitė, vår kommissionsledamot, som var mycket aktiv när det gällde att ta fram en kompromiss om budgeten. Jag vill också tacka rådets förhandlare, Atzo Nicolaï och föredraganden Garriga Polledo, som jag anser har bidragit på ett fantastiskt sätt till budgetförfarandet. Sist men inte minst vill jag tacka mina kolleger och samordnarna för deras konstruktiva samarbete i fråga om budgeten. 
Böge (PPE-DE ),
   . – Herr talman, fru kommissionär, herr rådsordförande, mina damer och herrar! Användningen under året av flexibilitetsinstrumentet hänger nära samman med framgången i budgetsamråden och den överenskommelse som institutionerna kommit fram till – vilket vi verkligen behövde göra. Herr rådsordförande! Låt mig i efterhand säga hur bra det var att parlamentet på sin tid säkerställde denna flexibilitetsmekanism efter mödosamma förhandlingar, för den har i hög utsträckning gynnat rådets prioriteringar när föregående års budgetar har genomförts.
Låt mig än en gång påminna er om att flexibilitetsinstrumentet, vars årliga övre gräns i maj 1999 överenskoms till 200 miljoner euro, är avsedd för oförutsedda händelser, och även att det i artikel 24 i det interinstitutionella avtalet står att denna flexibilitetsmekanism som regel inte bör användas för ett och samma syfte under två på varandra följande budgetår. Innan denna flexibilitetsmekanism tillämpas måste naturligtvis ett förslag om detta läggas fram, och man måste undersöka huruvida nya oförutsedda åtgärder skall finansieras inom en utgiftskategori eller, om detta inte låter sig göras, genom överföringar mellan två utgiftskategorier, vilket skall följas av en diskussion om huruvida flexibilitetsinstrumentet skall tillämpas.
Vi går igenom detta förfarande nästan varje år, och det vi faktiskt har lärt oss av erfarenheterna är att tolkningen av denna flexibilitet ibland har ansträngt förfarandet i mycket hög grad. Jag vill påpeka årets resultat, nämligen att vi har 185 miljoner euro till förfogande, 45 miljoner euro för Peace II-programmet, 40 miljoner euro för de decentraliserade enheterna – som uppenbarligen finns bland rådets verkligt viktiga prioriteringar och alltid hotar att tränga undan viktiga program under utgiftskategori III, som ger EU ett mervärde – och 100 miljoner euro för återuppbyggnaden av Irak.
Jag vill särskilt hänvisa till detta och påpeka att i 2004 års budget har redan 74 miljoner euro – vad jag kan minnas – av totalt 90 miljoner euro för Irak finansierats under 2004 med hjälp av flexibilitetsmekanismen. Detta gränsar uppenbarligen till det oförsvarbara. Som regel bör det inte göras. Därför anser jag att det vore klokt om vi i debatten om den nya budgetplanen och den flexibilitet som krävs i samband med den drar nytta av våra erfarenheter av användningen av flexibilitetsinstrumentet under de senaste åren. Låt mig utnyttja detta tillfälle att säga att vi här på det hela taget talar om betalningar ur 2005 års budget om 106,3 miljarder euro, och 200 miljoner euro som avsatts för flexibilitetsinstrumentet.
Det intressanta med detta år är att inte bara utgiftskategori 4 – externa åtgärder – för första gången drar nytta av användningen av flexibilitetsinstrumentet, utan att även utgiftskategorierna 2 och 3 med nödvändighet drar nytta av det som vi förhandlade fram. Det slutliga resultatet av detta, vilket skulle kunna kallas ett extra resultat, är att överenskommelsen också har gjort det möjligt – i ett sorts rättsligt och budgetmässigt förfarande – att under utgiftskategori 7 införliva en finansiering om 120 miljoner euro för norra Cypern och göra ett tillägg om 10 miljoner euro till finansieringen av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, vilket ger den 62,5 miljoner euro.
Herr talman! Låt mig göra en slutlig kommentar: vår erfarenhet och den praktiskt taget årliga debatten om användningen av flexibilitetsinstrumentet måste helt visst göra det klart för både rådet och parlamentet, när de diskuterar den nya budgetplanen, att ju längre tid budgetplanen omfattar – vare sig den löper från 2007 till 2013 eller vad det nu gäller – och ju längre period beloppen slås fast för, desto mer sannolikt är det att vi kommer att behöva en utökad flexibilitetsmekanism för att hantera oförväntade händelser under de kommande åren, och vi måste begära detta hos rådet i förhandlingarna om budgetplanen. 
Nicolaï,
   .  Herr talman! Det gläder mig att våra två institutioner träffade en övergripande överenskommelse om unionens budget för nästa år under förlikningssammanträdet den 25 november. Låt mig, efter era överläggningar i dag, fälla några kommentarer i detta sammanhang.
Som ni vet hade rådet först inte tänkt använda flexibilitetsinstrumentet. I vår övergripande kompromiss var rådet tvunget att godta dess användning till ett ansenligt belopp – 185 miljoner euro –, vilket inte hälsades med entusiasm av alla medlemsstater. Av budgetdisciplinära skäl menar rådet att man måste välja, precis som man på nationell nivå inte bara kan lägga ihop alla prioriteringar och förvänta sig att räkningen skall bli betald.
Samtidigt lyssnade rådet noga till parlamentets argument inför förlikningssammanträdet. Parlamentet klargjorde från början att det inte skulle kunna finansiera sina traditionella prioriteringar och sina nya prioriteringar i utgiftskategorierna 3 och 4 – inre och yttre politik – under de befintliga taken. Med överenskommelserna om användningen av flexibilitetsinstrumentet i utgiftskategori 3 kan parlamentet återställa anslagen till byråerna. Samtidigt har parlamentet säkrat tillräckliga anslag för sina prioriteringar.
När det gäller användningen av flexibilitetsinstrumentet i utgiftskategori 4 kan jag hålla med föredraganden för yttrandet från parlamentets utskott för utrikesfrågor om att utfallet kan ses som mycket positivt för parlamentet.
Jag vill också nämna fredsprocessen i Nordirland. Det gläder mig att vi kunde enas om Peace II-programmets finansiering för 2005–2006. Vi lämnar ett värdefullt bidrag till en långsiktig lösning.
Slutligen gjorde parlamentets delegation det möjligt att komma överens genom att sänka kraven i fråga om betalningsbemyndiganden. Vi har ett balanserat resultat, som kommissionen säger är genomförbart. Jag ser fram emot undertecknandeceremonin på torsdag. 
Grybauskaitė,
   .  Herr talman! Jag är mycket glad över att tala inför er i dag, och det är den nya kommissionens första framträdande inom ramen för detta mycket viktiga arbete, som inleddes den 22 november och som direkt berör förhandlingarna om 2005 års budget: en mycket viktig fråga för parlamentet och för Europa.
Efter rätt tuffa förhandlingar den 25 november, där budgetmyndighetens båda parter visade skicklighet och flexibilitet, träffade vi en slutlig överenskommelse om en stram budget för 2005. Genom sin solidaritet och beslutsamhet kunde parlamentet nå alla de viktiga mål det hade föresatt sig. Budgetutskottets ordförande Janusz Lewandowski, budgetföredraganden Salvador Garriga Polledo, Anne Elisabet Jensen, föredragande av flexibilitetsinstrumentet, Reimer Böge och andra ledamöter av budgetutskottet som deltog mycket aktivt i heldags- och helnattsförhandlingar förtjänar tack från oss alla för de tillkämpade resultaten. Även rådsordföranden, Atzo Nicolaï, förtjänar vårt beröm för att ha förmått medlemsstaterna att godta överenskommelsen – ingen lätt uppgift.
Det finns naturligtvis viss risk att alla obligatoriska utgifter i enlighet med det beslutade paketet inte täcks inom ramen för den slutliga överenskommelsen. Enligt uppdaterade beräkningar från jordbruksutskottet, till exempel, bortsåg rådet från vissa utgifter: extra krav på betalningar till strukturfonderna eller för strukturåtgärder under året skulle kunna bli nödvändiga. Men jag är säker på att vi enades om en gemensam förklaring om betalningsbemyndiganden för strukturåtgärder som kan medge ett snabbt beslut i en behandling om en eventuell ändringsbudget för extra betalningar, om kommissionen anser att behovet föreligger i mitten av 2005.
Jag uppmanar budgetmyndigheten – både rådet och parlamentet – att reagera snabbt om det tycks finnas ett behov av att föreslå detta. Detsamma gäller även obligatoriska utgifter till jordbruket. Vi vill också betona att flexibilitetsinstrumentet, såsom nämnts tidigare, för första gången används över taken i tre utgiftskategorier, och vi kom överens om att utnyttja instrumentet till ett totalbelopp av 185 miljoner euro.
Jag tänker inte betona detaljerna i det övergripande paketet, som har beskrivits mycket bra, eller de huvudsakliga överenskommelser vi träffade. Jag skulle vilja fästa uppmärksamheten på något som är viktigt för oss och som alltid är viktigt för parlamentet, nämligen att förbättra utdelningen.
Varje år försöker parlamentet genom budgetprocessen stödja kommissionens ansträngningar att förbättra utdelningen, vilket vi mer än gärna godtar. Kommissionens skrivelse om genomförbarheten har samma syfte. Vi har uppfyllt den begäran som framställdes i den första behandlingen, och ni har följaktligen frigjort många av reserverna. Jag tackar er för det.
Parlamentet oroar sig över hur icke-statliga aktörer och internationella organisationer använder Europeiska unionens medel. Kommissionen kommer senast i april 2005 att lägga fram en rapport där dessa frågor granskas.
Ni har avsatt en reserv för finansieringen av femtio ny tjänster, av de flera hundra begärda. Jag hoppas kunna framställa en begäran om överföring i januari, i avsikt att lyfta reserven för dessa tjänster, eftersom jag anser att villkoren har uppfyllts.
När det gäller budgetförordningen begär ni att bestämmelserna skall ändras. Jag lovar att kommissionen kommer att lägga fram förslag om att ändra budgetförordningen senast våren 2005, och kommissionen har redan lagt fram förslag om anpassning av tillämpningsföreskrifterna. Rådet är redo att avge ett utlåtande. Vi emotser parlamentets synpunkter.
Jag skall på nytt pröva er begäran om stöd för evenemang och pilotåtgärder. Alla är inte genomförbara, men det nya politiska läget kan erbjuda nya öppningar, och jag kommer att delge er mina tankar om detta i januari.
Kommissionen tackar er återigen för ert ärliga och bestämda uppträdande i förhandlingarna och för er villighet att söka en kompromiss. Jag gratulerar er alla till den stora framgång ni har nått. Jag tar tillfället i akt att framföra mina jul- och nyårshälsningar till er och ser fram emot den slutliga omröstningen på torsdag. 
Talmannen.
   Jag tackar kommissionsledamoten och vill ta tillfället i akt att önska henne lycka till i hennes arbete som en del av kommissionen. 
Deprez (ALDE ),
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Inrättandet av ett verkligt EU-område för frihet, säkerhet och rättvisa utgör helt klart en av EU:s grundläggande politiska prioriteringar och är något som i hög grad angår alla EU-medborgare. Därför önskar jag först av allt tacka mina kolleger i budgetutskottet, och särskilt vår huvudföredragande Salvador Garriga Polledo, för att han stött de flesta av ändringsförslagen från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, och lagt fram dem för omröstning i parlamentet. Av dessa förslag syftar flera särskilt till att stärka EU:s förmåga att bekämpa terrorismen. Detta omfattar bland annat en ökning av anslagen till Eurojusts verksamhet och inkluderandet av ett pilotprojekt i budgeten för att i hela EU förbättra samordningen av resurserna och åtgärderna för att förhindra och bekämpa terrorhot. Vi har också föreslagit åtgärder för att stärka de sätt på vilket alla européer visar solidaritet med offren för terrorangrepp.
Jag vill än en gång belysa två av de andra prioriteringarna, vilka enligt vår åsikt är av särskild betydelse. Fru kommissionär! Vi föreslår att huvuddelen av de anslag som begärts när det gäller passagerarnas rättigheter behålls i reserven. Vi är medvetna om meningsskiljaktigheterna mellan parlamentet och kommissionen när det gäller skyddsnivån för de personuppgifter som flygbolagen måste lämna till de amerikanska tullmyndigheterna. Om vi röstar för ändringsförslaget kommer anslagen att förbli frusna så länge som kommissionen misslyckas med att föreslå ett aktivt snarare än ett passivt system för överföring av uppgifter, vilket den har åtagit sig att göra flera gånger och vilket parlamentet har ombett den att göra.
För det andra, och jag riktar dessa påpekanden särskilt till rådets ordförande, föreslår vi att alla anslag som öronmärkts för gränsförvaltningsbyrån skall överföras till reserven. Herr rådsordförande! För att kunna agera och vara effektiv behöver enheten ett huvudkontor – ett permanent huvudkontor. Vi ber rådet att snabbt ordna ett sådant huvudkontor, helst före slutet av detta år. Herr rådsordförande! Ni har redan löst många problem, och jag menar att ni kan lösa detta problem innan ni avgår. Tack på förhand. 
Ferber (PPE-DE ),
   . – Herr talman, herr rådsordförande, fru kommissionär, mina damer och herrar! Jag vill börja med att tacka våra tre föredragande för deras utmärkta arbete, och där vill jag också inkludera ordföranden i vårt utskott och naturligtvis personalen i utskottets sekretariat, som har försett oss ledamöter med den information vi behövde för att hävda oss mot det smarta rådet.
Herr rådsordförande! Våra förhandlingar har naturligtvis också lämnat en eftersmak, och här skulle jag vilja tala klarspråk. Det behöver inte sägas att EU behöver spara pengar. Vi måste göra upp en snäv budget, och vi måste ta vårt ansvar när vi hanterar de skattepengar som allmänheten har betalat, men den fråga jag ställer mig är om en av uppgifterna vid det årliga budgetförfarandet är att lägga fram ännu mer svårbegripliga förslag till en budget, när man redan vet att det kommer en tilläggsbudget nästa år? Det är inte en trovärdig metod. Låt mig göra det fullständigt klart att inget nationellt parlament i någon av de 25 medlemsstaterna skulle tolerera ett sådant sätt att agera.
För det andra ber jag er försöka hålla era ministerkolleger i utrikesministerierna och i alla övriga specialiserade enheter i strama tyglar. Jag emotser de förhandlingar som Reimer Böge har hänvisat till när jag säger att det inte är särskilt tillfredsställande att fastslå övre gränser i budgetplanen när det står helt klart för alla inblandade att siffrorna är symboliska och förhoppningsvis aldrig kommer att uppnås. Jag vill ber er att vara mer ärliga här. Nästan 5 miljarder euro skiljer oss från den övre gränsen i Agenda 2000 – åt fel håll! Låt oss när vi behandlar jordbrukspolitiken tala om hur mycket pengar vi faktiskt behöver, snarare än – eftersom kommissionären just har sagt att hon kommer att behöva en ändrings- och tilläggsbudget – slå fast beloppen vid budgetförfarandet.
Låt oss inte lova oss själva någonting med avseende på de tio nya länderna, och sedan, om vi vill vi ha den 1-procentsbudget som vi är besatta av, kommer vi att kunna spara. Det är inte bara vad jag ber om, utan också den lärdom jag dragit av dessa förhandlingar. Även om vi har åstadkommit mycket tillsammans måste man nu ta itu med alla dessa förhandlingar med lite mer allvar.
Guy-Quint (PSE ),
   . – Fru kommissionär, herr talman, herr rådsordförande, mina damer och herrar! Det är nu min tur att tacka alla dem som engagerat sig i den budget som vi skall rösta om inom två dagar: Anne Elisabet Jensen, Salvador Garriga Polledo, Reimer Böge och även alla dem som har arbetat tillsammans med oss.
Jag vill upprepa hur förbryllad jag är över den metod som använts för att framställa budgeten, och vid denna andra behandling särskilt över det sätt på vilket vår dialog med rådet skedde i november.
Det stämmer att vi har nått en överenskommelse och åstadkommit resultat, men behövdes det verkligen tolv timmar för att komma fram till det som skulle ha kunnat uppnås genom verkliga metoder för dialog snarare än genom ett antal personer som åstadkom verklig skada på innehållet i budgeten? Vi har nu uppnått betalningsbemyndiganden för 1,05 procent av BNP, vilket ligger över målet med 1 procent. I gengäld har vi emellertid nått ett oväntat resultat i fråga om flexibilitetsinstrumentet, och tack vare en överenskommelse om utgiftskategori 2 blir det möjligt för oss att finansiera våra prioriteringar på kort sikt. Vi känner verkligen att det var mycket viktigt att nå detta resultat, även om det är högst otillfredsställande i det långa loppet.
Vid en tidpunkt när vi förhandlar om nästa budgetplan anser vi att denna metod inte ger oss en verklig budget för verklig EU-politik, och rådets förbehållsamhet under dessa förhandlingar får mig att tro att parlamentet, om vi talar om ett tak i förhandlingarna, också bör lägga fram ett koncept om ett golv, under vilket det inte är någon mening med en EU-budget.
Att rista betalningsbemyndiganden i sten och samtidigt fjärma sig från åtagandebemyndiganden är en strategi som rådet ofta använder sig av, men det är ett underligt sätt att agera vid en tidpunkt när alla – vare sig det gäller den privata eller den offentliga sektorn – ombeds se till att skapa öppenhet, tillförlitlighet och sanning i samband med budgetsiffrorna. Detta får inte fortgå, och EU måste vara lika strängt mot sig själv som mot andra. Denna situation gjorde det möjligt för oss att frigöra de investeringar vi önskade på mycket kort sikt, och mina kolleger kommer att tala om detta.
Vi hoppas också – och här riktar jag mig till kommissionen – att vi kommer att få uppleva ett mycket bra genomförande av budgeten detta år, särskilt när det gäller information och kommunikation med medborgarna.
Liksom ni, fru kommissionär, hoppas jag att vi i år kommer att göra framsteg när det gäller problemet med att inrätta och genomföra pilotprojekt, så att vi kan motsvara samhällets förväntningar på ett bättre sätt. 
Slutligen vill jag ta ett par minuter i anspråk för att säga att vi blev förvånade över en utgiftskategori i budgeten. Nu vänder jag mig till mina kolleger för att säga att vi, när vi kom överens om att rösta för paketet för särskilda händelser, var helt överens om att konceptet med europeisk sekularism skulle genomföras fullt ut. Ni gav oss ert ord på att världsungdomsdagen i Köln skall kännetecknas av respekt för andra kulturer och filosofier och att EU-medel skall användas på ett fullständigt sekulariserat sätt. Ni vet lika väl som jag att vi kommer att hålla noggrann uppsikt över det.
Antagandet av de andra institutionernas budgetar som ägde rum utan några problem får mig helt enkelt att säga att vi måste granska våra utgifter här eftersom vi, genom att lägga på oss själva stränga restriktioner när det gäller utgifterna, till slut har skapat begränsningar för oss och förnekat oss själva resurser för att arbeta och utöva vår makt och våra privilegier av hänsyn till de andra institutionerna.
Sammanfattningsvis vill jag helt enkelt säga att denna budget säkert kommer att genomföras utan några större problem under 2005, men att det är en övergångsbudget som inte erbjuder några verkliga medel för att säkra kontinuiteten, och det är detta som oroar oss djupt. Icke desto mindre menar jag att Giovanni Pittella kommer att kunna ta upp handsken även om denna metod inte kan stå sig, utan skulle kunna hindra oss i framtiden från att skapa budgetar som motsvarar våra politiska projekt. 
Virrankoski (ALDE ),
   . – Herr talman! EU:s budget för 2005 är nu föremål för en andra behandling i parlamentet. Jag vill tacka föredragandena Salvador Garriga Polledo och Anne Elisabet Jensen för deras utmärkta arbete. Jag vill också tacka ordföranden för budgetutskottet, Janusz Lewandowski, för hans fullödiga ledarskap i utskottet, och kommissionär Dalia Grybauskaitė och rådets företrädare Atzo Nicolaï för deras konstruktiva samarbete.
EU:s budget för 2005 kan mycket väl motsvara nästa års behov, men där finns frågetecken. Det grälades mycket över betalningsbemyndiganden, och det såg ut som om de skulle bli alltför låga. Utestående åtagandebemyndiganden uppgår för närvarande till närmare 100 miljarder euro, varav cirka 70 miljarder euro representerar strukturfonderna. Att budgeten genomförts dåligt under de senaste åren innebär nu en eftersläpning. Ända fram till slutet av förhandlingarna ville rådet begränsa betalningsbemyndigandena. Det krävdes stora ansträngningar för att få upp betalningsbemyndigandena till nivån 106,3 miljarder euro, vilket fortfarande ligger 7,9 miljarder under budgetplanen. Det omfattar emellertid 500 miljarder euro, eller mer än 1 procent av EU:s BNP. Detta budgettak, som föreslagits av sex medlemsstater, spökade följaktligen under hela förlikningssammanträdet.
Till och med rådet tvekade om huruvida finansieringen var adekvat genom att anta den gemensamma resolutionen, där det föreslogs att varje tilläggsbudget som gäller strukturfonderna om möjligt bör antas under en enda behandling. Uttalandet går tvärt emot god budgetpolicy, eftersom budgeten måste innefatta alla kända utgifter för budgetåret. Det bör nämnas att man vid samma förlikningssammanträde kom överens om att öka betalningsbemyndigandena i strukturfonderna i år med 3,7 miljarder euro, eftersom tillgångarna har tagit slut. Av detta var 2 miljarder euro nya pengar.
I budgetdebatten togs frågan om den snabba ökningen av antalet decentraliserade enheter i EU upp. Nästa år kommer det att finnas 23 sådana, varav fem nya. 40 miljoner euro från flexibilitetsinstrumentet måste användas för dessa enheters förvaltningskostnader, eftersom de i annat fall inte hade kunnat finansieras. Under den senaste tiden har flera decentraliserade enheter inrättats som resultat av handeln mellan medlemsstaterna. År 2000 fanns det fortfarande bara sju decentraliserade enheter. Vi bör därför snabbt undersöka om de decentraliserade enheterna är det mest effektiva sättet att utveckla EU:s förvaltning. Det kan hända att vi på detta sätt inrättar enheter som är svåra att övervaka och som delvis inte skapar något annat än en dubbel byråkrati.
En annan fråga gäller de olika förbund och organisationer som får anslag direkt från budgeten. Att på detta sätt öronmärka belopp är faktiskt mot budgetförordningen. Vi anser att systemet grundar sig på ett gunstlingssystem, som grumlar förutsättningarna för ekonomiskt stöd, och gör dem otydliga. Parlamentet bör fortsätta att vara ett lagstiftande organ och lämna genomförandet till kommissionen, vilket skulle vara det bästa sättet att kontrollera opartiskheten. 
Trüpel (Verts/ALE ),
   . – Herr talman, kommissionär Grybauskaitė, herr Nicolaï, mina damer och herrar! Vi kanske i dag diskuterar överenskommelsen med rådet om 2005 års budget, men vi ser naturligtvis fram emot att få veta hur saker och ting går med 2006 års budget och vad som kan förväntas under de kommande åren i förhållande till budgetplanen för 2007–2013.
Jag vill därför klart och tydligt säga er att min politiska bedömning av det resultat som vi har uppnått för 2005 gör att jag både vill skratta och gråta. Det jag betraktar som positivt är flexibilitetsinstrumentet. Jag vill säga här och nu att jag håller med Reimer Böge, som tydligt klargjorde att vi har lyckats få fram dessa medel nu – inte bara för inrikespolitik och för de decentraliserade enheterna, utan också för utrikespolitiken, och framför allt för stöd till valet i Irak. Det är en framgång, och det var något som vi här i kammaren betraktade som brådskande och nödvändigt om vi skulle kunna motsvara alla uppgifter vi ålagts.
Jag anser att det är absolut nödvändigt att vi som en del av Lissabonstrategin kan fortsätta att prioritera en aktualisering av informationspolitiken, så att vi på ett bättre sätt kan nå medborgarna och väljarna i EU. Vi gröna ser det också som ett viktigt framsteg att man har förhindrat att Lifeprogrammet och programmet för miljöskydd slås ut.
Men jag vill lika tydligt och klart säga att det jag anser är negativt är formen för betalningsbemyndigandena för 2005. Vi drar emellertid den slutsatsen att denna förhandlingsrunda inte gav något ytterligare manöverutrymme. Det är anledningen till att vi kommer att rösta för denna budget. Jag stöder Markus Ferber när han kritiserar rådet och när han beskriver 1-procentskriteriet som omdömeslös fetischism från rådets sida. Jag vill göra detta helt klart för er, eftersom jag gladde mig mycket över att höra honom säga detta, och det är sällan som Markus Ferber och jag har samma åsikt.
Faktum är att jag anser – och här riktar jag mig till er, herr Nicolaï – att ni uppgav, inte bara vid våra förhandlingar under förlikningsförfarandet, utan också i parlamentet i dag, att parlamentet på exakt samma sätt som de nationella regeringarna måste vara villigt att göra prioriteringar. Så är det faktiskt. Mina parlamentskolleger har också redan sagt att vi alla har ett stort intresse av budgetdisciplin och ett seriöst synsätt när det gäller budgeten. Men på samma sätt kan ni inte undvika vår fråga, för om vi måste göra prioriteringar, så måste samma sak också sägas om de nationella regeringarna. Er tro på att ni måste göra ensidiga nedskärningar, där EU:s politik förlorar, betraktar jag som en felaktig metod. Politiken riskerar att åternationaliseras, och för ett utvidgat EU – för första gången behandlar vi en budget för 25 medlemsstater – med nya uppgifter och nya utmaningar skulle detta vara ett misstag. Om ni vill utforma en verklig EU-politik måste ni ha det politiska modet att se till att budgeten återspeglar detta. För närvarande kan jag inte se att det är så med tanke på de nettobetalande länderna och den fixa idén med 1 procent. Jag betraktar det som ett politiskt misstag. Om vi gemensamt vill utveckla vår underbara kontinent ytterligare, om vi vill göra mer för att förnya ekonomin, använda medel till utbildning, ungdom och nya talanger, då måste vi gemensamt och tillsammans med er, rådet och de nettobetalande länderna – och det är här som jag är kritisk mot den röd-gröna regeringen i Tyskland – sätta i gång att åstadkomma mer som gagnar EU.
Låt mig sammanfattningsvis uttrycka min tacksamhet mot budgetutskottets hela personal och samtliga ledamöter. Jag hoppas att vi kommer att fortsätta att arbeta tillsammans med samma effektivitet under de år som kommer för att utföra stora saker för EU. 
Wurtz (GUE/NGL ),
   . – Herr talman! Min grupp har lämnat in ett förslag om att avvisa 2005 års budget, och jag vill förklara anledningen till detta initiativ. Min grupp har aldrig argumenterat för en snabb ökning av unionens budget. Vår ståndpunkt är att man skall hantera offentliga medel rigoröst, och framför allt anser vi inte att budgeten är EU:s enda instrument för att genomföra sina ambitioner. I detta avseende vill vi exempelvis belysa behovet av en grundläggande omorientering av Europeiska centralbankens uppgifter och verksamhet. Det stämmer emellertid att EU:s budget återspeglar en politisk vilja. De angivna målen måste motsvaras av tillräckliga ekonomiska medel, eftersom EU:s trovärdighet i annat fall hamnar i riskzonen.
Det ökande trycket om att till varje pris minska de offentliga utgifterna i enlighet med andan i stabilitets- och tillväxtpakten gav oss redan 2004 den lägsta budgeten i förhållande till BNP sedan 1987. År efter år har parlamentet kritiserat denna återhållsamma tendens, tillsammans med det mödosamma budgetarbete som den åtföljs av, till exempel det ökande antalet överföringar och tilläggsbudgetar, minskningen av viktiga anslag, bland annat de som var avsedda för utvecklingsländer och som syftade till att finansiera nya krav, exempelvis bidraget till återuppbyggnaden av svårt krigsdrabbade länder, till exempel länderna på Balkan, Afghanistan och Irak. Dessutom missbrukades flexibilitetsinstrumentet. Varje år kritiserar parlamentet denna trend, och vi har återigen just hört Markus Ferber, Catherine Guy-Quint och Helga Trüpel återge detta missnöje. Jag föreslår helt enkelt att detta i år bör återspeglas inte bara i ord utan också i klara och tydliga ansträngningar.
I själva verket är i 2005 års budget den kompromiss som uppnåddes vid samråden den 25 november, nämligen 106,3 miljarder – med andra ord inte 1,05 procent, fru Guy-Quint, utan 1,005 procent av BNP – mindre än kommissionens preliminära förslag, nämligen 109 miljarder, vilket i sig var mindre än parlamentets begäran vid första behandlingen, nämligen 111 miljarder, en begäran som i sin tur var mindre än de åtagandebemyndiganden som rådet, kommissionen och parlamentet lade fram som en del av den budgetplan som gemensamt fastslogs 2000, där siffran var 114 miljarder. Den första anledningen till vårt förslag om att avvisa 2005 års budget är att peka på att vi slutligen vill få ett slut på denna systematiskt restriktiva och kortsynta politik från rådets sida.
Den andra anledningen till vårt beslut är att nästa år blir det första hela året med 25 medlemsstater. För att denna utvidgning skall lyckas krävs det enligt vår åsikt att vi åstadkommer en budget som är tillräcklig för att bära de oundvikliga kostnader för ömsesidigt beroende som hänger samman med detta stora projekt, och samtidigt garanterar att detta inte medför att vi överger regioner eller befolkningar som har det svårt i de gamla medlemsstaterna. Jag bör tillägga att de nya ansträngningarna, och alla erkänner behovet av dem, att stödja sysselsättning, utbildning, yrkesutbildning, forskning och miljö kräver en motsvarande finansiering, såvida det inte anses att sådana nya ansträngningar skall begränsas till bara några få vinstgivande nischer och till en privilegierad elit. Vi önskar en framgångsrik utvidgning som inte får befolkningen i de nya och gamla medlemsstaterna att konkurrera med varandra – det är den andra anledningen till att vi lade fram vårt förslag om att avvisa det dåliga förslaget till budget.
Slutligen kommer 2005 att bli det avgörande året när vi försöker nå enighet mellan de 25 medlemsstaterna om budgetplanen för 2007–2013. Som det redan flera gånger har sagts har vi för närvarande en tung kvarnsten som väger ned dessa förhandlingar: behovet av att de sex länder som är nettobetalare till EU:s budget får sina betalningar minskade till 1 procent eller 0,9 procent av BNP. Kommissionen har helt riktigt påpekat att detta faktiskt skulle innebära en kännbar nedskärning om mer än 9 miljarder euro i 2007 års budget, i förhållande till det föregående budgetåret. Var skulle sådana drastiska minskningar göras? I de stora projekt som tillkännagivits med stor pompa och ceremoni? Eller i strukturfonderna? Lite grand överallt? Kommer vi att vara redo för handling när vi står inför sådana ansvarslösa utsikter?
Om vi utan kamp skulle godta en budget för 2005 med denna 1 procent av BNP, skulle vi då inte på sätt och vis ansluta oss till det tänkesätt som uttrycks i de sex nettobetalarnas skrivelse? Om vi utan kamp skulle godta en budget för 2005 med denna 1 procent av BNP, skulle vi då inte på vissa sätt närma oss det tänkesätt som uttrycks i de sex ländernas skrivelse? 
Whittaker (IND/DEM ),
   . – Herr talman! Ungefär en fyrtiondel av skatteintäkterna i EU:s länder används av EU-institutionerna. I Storbritannien säger man oss att detta är ett lågt pris att betala för privilegiet att handla med våra grannar och för det välstånd EU har gett oss. Vi börjar dock inse, som den före detta kommissionären Neil Kinnock hade vänligheten att framhålla, att vi inte behöver vara med i EU för att handla och samarbeta med EU:s länder och att vårt välstånd mycket väl skulle kunna vara högre om vi inte vore med i EU. 
Man säger oss också att EU-budgeten är liten jämfört med nationella budgetar. Nationella budgetar bekostar dock vissa nyttiga saker, såsom försvar, utbildning, sjuk- och hälsovård samt pensioner. EU-budgeten bekostar subventioner till jordbruket – subventioner som jordbruket skulle klara sig bättre utan. Den bekostar regionala projekt som annars inte skulle ha ansetts värda att genomföra. Den bekostar dåligt riktat utvecklingsbistånd till utomeuropeiska länder. Den bekostar revisorer som upptäcker att 93 procent av de rapporterade utgifterna är osäkra och behäftade med otaliga fel. Den bekostar parlamentet.
Låt oss sluta gräla om hur mycket som bör satsas på det ena eller andra projektet eller initiativet i fåfäng strävan efter Lissabonmålen. Låt oss se på bilden i stort. Som den senaste talaren just har sagt vill flera länder med egna budgetproblem ha en gräns på en procent av BNI. Kommissionen påpekar med rätta att siffran måste vara mycket högre om de nya anslutningsländernas förväntningar skall infrias. Hur mycket högre – två procent, fyra procent? Om EU verkligen inriktade sig på de ideal det ständigt basunerar ut – fred, välstånd, starka ekonomier – skulle det uppträda helt annorlunda. EU skulle då inte ägna sig åt dessa olika projekt, utan öppna sina marknader ordentligt, upphöra med att utrota våra företag genom tusentals omdömeslösa tvingande bestämmelser, och dess budget skulle kunna utgöra en bråkdel av en procent av BNP. 
Roszkowski (UEN ),
    Herr talman, mina damer och herrar! Arbetet med Europeiska unionens budget 2005 är snart avslutat. Kommissionen föreslog en budget på 109 miljarder euro, rådet föreslog siffran 105 miljarder euro och Europaparlamentet föreslog 111 miljarder euro. Den slutliga siffran är 106 miljarder euro. Föredragandena skall självklart ha ett stort tack för sitt arbete, men frågan är om resultatet kan betecknas som en framgång och en bra kompromiss. Men det är inte den viktigaste frågan i sammanhanget. Betydligt viktigare är att resultatet ligger under förväntningarna. Jag ser att andra ledamöter i kammaren delar min åsikt. Nedskärningspolitiken segrade, trots att EU utvidgats med tio nya medlemsstater. Önsketänkandet segrade, nämligen att det är möjligt att få en större union för mindre pengar. Den beslutade utgiftsnivån kan komma att påverka budgetplanen 2007-2013, och det är ännu mer oroande. Vår ståndpunkt inom gruppen Unionen för nationernas Europa är att budgeten för 2005 inte är någonting vi för närvarande kan protestera mot, men vi ser heller ingen anledning att fira.
Detta är även ett tillfälle till bredare diskussion. George Kennan påpekade tidigare att Sovjetunionens utvidgning berodde på en oförmåga att lösa interna problem. Jag hoppas att detsamma inte kommer att gälla Europeiska unionen. Tyvärr finns det ett par oroväckande likheter när det gäller två frågor. Den första är den ekonomiska politiken. Hittills har Europeiska unionen bedrivit en politik präglad av sammanhållning och ekonomisk solidaritet med mindre utvecklade medlemsstater för att främja utvecklingen i samtliga medlemsstater. Just nu är man i färd med skriva bort idén om sammanhållning och ekonomisk solidaritet ur Europeiska unionens avtal. En försvagad eller helt avskaffad sammanhållningspolitik kan leda till att skillnaderna blir ännu tydligare i framtiden. Sannolikheten för det ökar dessutom om Lissabonstrategin medför att vi ger upp när det gäller den ekonomiska politiken, det vill säga att uppnå högsta möjliga kvalitet till lägsta möjliga kostnad, till förmån för socialpolitiken som bedrivs i de mer utvecklade staterna. Det jag menar är att man måste skydda sysselsättningen i de länder som tyngs ned av orimligt höga sociala kostnader. Den andra frågan som jag skulle vilja ta upp är att Europeiska unionen har svårt att hitta sin egen identitet. Turerna kring Rocco Buttiglione och misslyckandet med att integrera muslimska grupper i det västeuropeiska samhället, som nyligen togs upp i , är båda viktiga exempel liksom frågan om konstitutionens ingress. Vi håller också på att diskutera en utvidgning med Turkiet utan att ta någon hänsyn till de grundläggande värderingar som skiljer Europeiska unionen från Turkiet. Det första exemplet gäller sociala, ekonomiska, politiska och kulturella problem. Lösningen på konflikten mellan teorin om allmänt accepterade värderingar och enskilda värderingar har varit att göra sig av med alla typer av värderingar. De som är fast beslutna att till varje pris uppnå ett federalt Europa utan gränser, ett Europa som saknar ideologisk identitet och sammanhållningspolitik, handlar på ett sätt som skadar Europeiska unionen. De arbetar sakta men säkert mot unionens intressen, säkrare än de som för närvarande önskar skada Europeiska unionen med sina extrema åsikter. Det finns bara en lösning, nämligen att Europeiska unionen i framtiden skaffar sig en bredare ideologisk bas och ställer större resurser till förfogande, så att sammanhållnings- och solidaritetspolitiken kan genomföras effektivt.
Kozlík (NI ).
    Tack. Herr talman, mina damer och herrar! Låt mig fortsätta där min kollega Wojciech Roszkowski slutade och presentera en del fakta och siffror. Kommissionen har lagt fram ett budgetförslag för 2005 som omfattar utgifter på 109 miljarder euro. Vid den första behandlingen kom rådet fram till 105 miljarder euro och Europaparlamentet har beräknat utgifterna till 111 miljarder euro. Detta skapar ett intryck av kompetent aktivitet. I andra behandlingen kom rådet till oss med ett förslag på utgifter som återigen låg på 105,3 miljarder euro, medan Europaparlamentet föreslog 106,3 miljarder euro, vilket är cirka 5 miljarder lägre än vid första behandlingen. Det står helt klart vem det är som leder denna bordtennismatch om budgeten, men det står också klart att budgetförfarandena ännu inte är klart definierade.
Om den föreslagna utgiftsnivån godkänns av Europaparlamentet så kommer det att innebära en ökning på 6,5 procent jämfört med 2004. I jämförelse med den beräknade inflationsnivån i eurozonen är det en blygsam ökning, men jämför man med behovet av att finansiera Europeiska unionens politiska mål och prioriteringar så verkar det finnas färre skäl till optimism. Så länge kvalitetskriteriet för Europeiska unionens budgetprocess är att jämka samman nivån på intäkter och utgifter, så ger det snarare anledning till pessimism. För ett par dagar sedan godkände Europaparlamentet revisionsrättens årsrapport för budgetåret 2003. I Europaparlamentets diskussion om den rapporten var man överens om en av de viktigaste slutsatserna, nämligen att utnyttjandenivån när det gällde krediter eller utbetalningar var ganska låg och att den under en lång period hade legat på mellan 80 och 90 procent. I det avseendet innebär budgetförslaget för 2005 inte någon vändpunkt, eftersom man där föreslår en genomförandenivå för betalningar på 90 procent. När det gäller strukturfonderna ligger initiativet hos medlemsstaternas egna regeringar när det gäller att utnyttja budgetresurser i form av utbetalningar. En viktig roll för Europaparlamentet är därför att utnyttja sina politiska verktyg och vinna stöd hos medierna för att pressa på regeringarna och rådet när det gäller att utnyttja tillgängliga resurser för att finansiera Europeiska unionens gemensamma politik effektivare. Sker inte detta, så kommer Europaparlamentets budgetförfarande även i fortsättningen att vara ett sätt att testa ledamöternas lojalitet mot sina egna länders regeringar, snarare än ett sätt att testa budgetprocessens effektivitet och nå fram till ett konkurrenskraftigt utnyttjande av Europeiska unionens resurser. Tack. 
Talmannen.
   Vi kommer nu att höra de övriga talarna på dagens talarlista. José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra kommer att tala först. Jag vill be honom om ursäkt för ett litet misstag i talarlistan som vi lyckades rätta till med hans och Janusz Lewandowskis hjälp. 
Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Det anges faktiskt i Europaparlamentets arbetsordning att efter föredragandena för de utskott som är ansvariga för huvudbetänkandet, så är det vanligtvis föredragandena för yttrandena från de relevanta utskotten som får ordet.
Efter att ha sagt detta, herr talman, så skulle jag vilja tacka för er vänlighet och gratulera budgetens huvudföredragande, Salvador Garriga Polledo, till hans utmärkta arbete och även till hans sätt att hantera förhandlingarna med rådet och kommissionen.
När det gäller rubrik 4 har vi haft de problem som vanligtvis uppstår i det kapitlet. I år gällde det 200 miljoner euro till Irak, som rådets ordförande påpekade. Vi lyckades hitta en tillfredsställande lösning, men vi menar ändå att den lösning som kommissionen föreslog skulle ha varit bättre, eftersom vi då skulle ha sluppit nedskärningar på 15 miljoner euro under rubrik 4.
Jag anser att Reimer Böge har alldeles rätt, det vill säga vi kan inte ta på oss fler åtaganden varje år på bekostnad av Europeiska unionens traditionella, prioriterade externa åtgärder.
Vi måste rationalisera användningen av flexibilitetsverktyget, som styrs av vissa regler som måste respekteras för att projektet Europeiska unionen inte skall förlora sin trovärdighet. När det gäller granskningen av kommande budgetplaner kommer vi säkert att kunna nå fram till en lösning på denna fråga.
Herr talman! Jag skulle även vilja tacka föredraganden för yttrandet från utskottet för utveckling, Anders Wijkman, för hans goda samarbete och hans vilja att alltid försöka hitta lösningar som är förenliga med prioriteringarna i hans utskott och i utskottet för utrikesfrågor. Jag skulle även vilja ta detta tillfälle i akt och önska kommissionären lycka till i sitt arbete och be henne förenkla vårt arbete genom att inte göra åtaganden som inte har stöd i budgeten. Med en sådan inställning kommer vi att kunna samarbeta effektivare mot det mål som inspirerar oss alla. 

Pittella (PSE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Svåra förhandlingar har avslutats med ett hedrande resultat. För detta bör vi tacka föredragandena Salvador Garriga Polledo och Anne Elisabet Jensen, de politiska grupperna och den nya kommissionären, som har gett oss värdefull hjälp och vars varma välgångsönskningar jag returnerar.
Överenskommelsen är tillfredsställande för Europaparlamentet, eftersom den ger många positiva resultat. Det har varit en svår resa, men vi har klarat den och fått resurser för återuppbyggnaden av Irak och för att bedriva en traditionell regionalpolitik, medel för små och medelstora företag, resurser till information och forskning och till byråerna. I budgeten finns även resurser till strukturfonderna och pilotprojekten, varav några är mycket intressanta, till exempel Erasmus för lärlingar och pilotprojekten om konfliktförebyggande och om minskning av antalet handeldvapen.
Vi kan däremot inte säga att vi är nöjda över sättet att avsluta kapitlet om betalningsbemyndiganden. Jag vet att vi varken kan skylla på Europaparlamentet eller på kommissionen, som faktiskt hjälpte oss och pressade på så gott det gick. Den stenhårda orubblighet med vilken rådet höll fast vid en procent hade förtjänat ett värdigare föremål, och den bådar illa för såväl förhandlingarna om budgetplanen som nästa budget, där jag hoppas det blir möjligt att nå mer ambitiösa och tillfredsställande mål, vilket även Catherine Guy-Quint påpekade.
Vi har gått lite utöver enprocentsmålet. Det var rätt att ge denna signal, eftersom Europaparlamentet inte kommer att acceptera en budgetplan som tvingar Europeiska unionen att avstå från sina egna uppgifter, de uppgifter som finns inskrivna i fördragen. Besynnerliga idéer cirkulerar, och ibland används ett slags psykologisk mobbning mot de nya medlemsstaterna för att se till att de håller fast vid den så kallade strikta linjen.
Mina damer och herrar! En strikt linje innebär en öppen, effektiv och kompetent förvaltning, men den innebär inte att vägra agera i enlighet med det ledarskap som EU:s medborgare förväntar sig. Artikel 158 i fördraget bekräftar att ekonomisk och social sammanhållningspolitik är en av Europeiska unionens huvuduppgifter. Alla som funderar på att skära i budgetar, minska strukturfonderna och koncentrera dem till ett fåtal områden, förstatliga sammanhållningspolitiken och beröva Lissabonstrategin nödvändiga resurser bör här och nu inse att de kommer att möta starkt motstånd från parlamentet. 
Seppänen (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Som representant för min politiska grupp har jag följt budgetdebatten i budgetutskottet sedan i våras. Jag är säker på att båda föredragandena har gjort sitt bästa, men trots det föreslår min grupp att budgeten skall förkastas på grund av de politiska skäl som vår ordförande, Francis Wurtz, nämnde i början av denna debatt.
Problemet om man ser det ur Europaparlamentets synvinkel är en budgetdisciplin som inte medger flexibilitet i tillräcklig omfattning. Strikt budgetdisciplin ersätts av ett interinstitutionellt avtal som smugglades igenom i Europaparlamentet i maj 1999. Det tidigare parlamentet var oförmöget, liksom det nuvarande är det, att påverka de anslagstak som anges i det interinstitutionella avtalet.
Enda sättet att öka flexibiliteten skulle ha varit att riva upp det interinstitutionella avtal som tillkom under så besynnerliga omständigheter, men Europaparlamentet har inte varit berett att göra det, trots att bristen på flexibilitet i budgeten har varit allmänt känd. Denna brist på flexibilitet ligger i rådets intresse, men inte i Europaparlamentets. Även om min grupp alltså har beslutat att föreslå att budgeten förkastas, vill jag trots allt tacka ordföranden för budgetutskottet, föredragandena och samordnarna för deras utmärkta samarbete. 
Kristovskis (UEN ).
    Herr talman! I mitt anförande skulle jag vilja ta upp frågan om de medel som avsatts för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Redan för ett par decennier sedan fanns det de som sade att 2000-talet skulle bli en tid av ökade risker och hot. Mot bakgrund av detta är Europeiska unionens önskan att främja stabiliteten, inte bara i Europa utan även genom att få ett större och mer allmänt inflytande i säkerhetsprocesser runtom i världen, mycket viktig. Detta bekräftas av Europeiska unionens uttalade önskan och växande förmåga att delta i konfliktförebyggande och krishantering – och självklart minskar inte utmaningarna.
Man förväntar att antalet civila krishanteringsoperationer kommer att fördubblas inom den närmaste framtiden. Experter talar om möjliga operationer i Irak, Sudan och Kongo. Att bibehålla en stabil situation i Europeiska unionens grannländer är inte mindre viktigt. Det kan vara på sin plats att nämna Georgien och operationerna i länderna på Balkan. Låt oss heller inte glömma att terroristhotet inom Europeiska unionen är en realitet. Åtgärder för att bekämpa spridningen av massförstörelsevapen är fortfarande viktiga. Europas institutionella resurser inom krishantering måste utvecklas.
Därför står det klart att trenden för antalet aktiviteter inom ramen för Europeiska unionens gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik pekar uppåt. Men när man ser storleken på de resurser som avsatts för dessa åtgärder i budgeten för 2005 blir man lätt oroad över bristen på överensstämmelse mellan Europeiska unionens politiska ambitioner och de ekonomiska resurser som är tillgängliga för att genomföra dem. Avsaknaden av de resurser som krävs för att genomföra Europeiska unionens säkerhetsstrategi med framgång diskuteras ofta bland experter i de berörda institutionerna. Självklart skall man välkomna det faktum att Europaparlamentet vid en andra behandling avsatte 10 miljoner mer för behoven inom GUSP än vid första behandlingen. Men trots det är det omöjligt att förstå de taktiska skäl som ledde till att Europaparlamentets budgetkontrollutskott avsatte 10 miljoner euro mindre vid första behandlingen till att samordna dessa viktiga mål. För att stoppa detta felaktiga beslut i Europaparlamentet blev det tyvärr nödvändigt att tillgripa förlikningsförfarandet. 
Martin, Hans-Peter (NI ).
   – Herr talman! Om ni lyssnar på denna debatt hör ni rop på ”mer”, ”mer”, ”mer” från alla håll. Jag är också för ”mer”, men mer effektivitet och insyn, oavsett om vi talar om Lissabonstrategin eller säkerhetspolitiken. När allt kommer omkring skulle vi ju ha de ekonomiska resurserna om vi en gång för alla tog itu med de kolossala heliga kor som gömmer sig i Europaparlamentets budget och, självklart, speciellt i denna enorma budget som uppgår till hundratals miljarder euro.
Låt mig bara påpeka två saker. Insyn borde också innebära att man klargör hur de politiska partierna skall finansieras, en fråga som vid första behandlingen inte fick något entydigt svar. Insyn borde även innebära en ny omröstning om sekretariatsersättningen, som än en gång skall höjas i smyg. Dessvärre kommer det dock inte att bli någon sådan omröstning. Så överraskas inte av uppfattningen att budgeten handlar om köpslående och att ni, fru kommissionär, beskrivs som någon som gav bort en miljard euro i timmen. Ingen riktig budget kan utarbetas på det här sättet. Vad som behövs är förtydliganden och förändring. 
Lewandowski, Janusz (PPE-DE ).
    Herr talman! Jag har lärt mig något mycket nyttigt i budgetutskottet, något som har gjort livet mycket lättare för mig, nämligen att det är bäst att börja med att tacka de berörda personerna om man vill hinna med att göra det. Jag skulle därför vilja tacka föredraganden Salvador Garriga Polledo och även Anne Elisabet Jensen. Det är värt att påpeka att samordnarna och vice ordförandena är ansvariga för det samarbetsklimat som utmärker budgetarbetet i Europaparlamentet, vilket utgör en kontrast mot liknande arbete i de nationella parlamenten. Därför vill jag tacka Markus Ferber, Catherine Guy-Quint, Helga Trüpel, Esko Seppänen, Wojciech Roszkowski och viceordförandena Ralf Walter, Reimer Böge och Jan Mulder. Jag hoppas att samma samarbetsklimat kommer att råda på torsdag när vi fyller i de sista siffrorna i budgeten för 2005. Den slutliga versionen av budgeten var resultatet av väldigt svåra förhandlingar med rådet. Vi uppskattar den önskan om samarbete och den kompromissvilja som vi fann hos det nederländska ordförandeskapet och i synnerhet hos Atzo Nicolaļ och även hos kommissionär Dalia Grybauskaitė, som fungerade som medlare under mötets spända timmar.
Det är sant att Europaparlamentet försvarade sina prioriteringar. Vi utnyttjade flexibilitetsinstrumentet, speciellt inom områdena för inrikes- och utrikespolitik som är väldigt viktiga för oss. Men ändå framhöll de som talade i kammaren i dag att situationen kommer att försämras. Om vi tänker framåt till nästa fleråriga budgetplan så ser sakerna dystrare ut. En minskning av strukturfonderna, tillsammans med ett trepartsuttalande som föregriper en ändring av budgeten, kan enligt min mening inte beskrivas som sund finansiell planering.
När det gäller budgetförfarandet var 2005 ett år av nystarter. Följaktligen var administrationens kvalitet speciellt viktig. Jag skulle därför vilja avsluta med att tacka Maria Fialho, Alfredo De Feo och hela teamet. Det är äkta tjänstemän av den typ som fortfarande i hög grad saknas i det efterkommunistiska Europa. Tjänstemän som de ökar chanserna för att det framtida budgetarbetet skall bli en framgång. 
Maňka (PSE ).
    Herr talman, mina damer och herrar! Investeringsvillkoren i EU:s medlemsstater är gynnsamma för närvarande. Vi har låg ränta, det finns inget inflationstryck och vi har tillräckligt med reserver. Om vi jämför Europeiska unionens ekonomi med Förenta staternas, så måste vi dock säga att investerarna gör en större vinst och får snabbare avkastning på sina investeringar i Förenta staterna vid samma investeringsnivå. Europeiska unionen måste därför inrikta sig på strukturella reformer på alla nivåer och i alla sina institutioner. Det är inte lämpligt att mäta effektiviteten för de finansiella resurser som investerats i speciella områden och industrier enbart genom storleken. I brist på feedback som gör det möjligt för oss att utvärdera olika kvantitativa indikatorer måste vi integrera och förbättra metoderna för att mäta kvalitet och förädlingsvärde. Detta gäller även för vetenskap och forskning, som Francis Wurtz sade i dag. Medlemsstaterna måste engageras i den processen. Varje stat borde utarbeta sin egen Lissabonstrategi, sin egen budgetplan och basera sina inkomster och utgifter på dem. Vi vet alla att det viktigaste slagfältet för Lissabonmålen är reformer på nationell nivå. Jag nämner allt detta eftersom vi alltid talar om gemensamma resurser när vi talar om årliga budgetar, budgetplaner och Lissabonstrategin. Vi har äntligen nått en kompromiss i våra diskussioner om budgeten för 2005. Jag menar att vi gemensamt kan godkänna budgeten. Jag skulle vilja tacka alla ledamöter i budgetutskottet för deras konstruktiva inställning. Vi vet alla att 2005 års budget är en övergångsbudget. Arbetet med att utarbeta nya budgetplaner ligger framför oss. Med deras hjälp kommer vi att ha en chans att skapa en bättre start för Lissabonstrategin, som då skulle få en helt annan kvalitet. 
Martinez (NI ).
   – Jag skulle vilja börja med att tacka vår föredragande Salvador Garriga Polledo, trots att han inte kunde vara här i dag, eftersom det helt klart är en mastodontuppgift att granska budgeten.
Herr rådsordförande, fru kommissionär! Förra året passerade budgeten den symboliska gränsen 100 miljarder euro. I år känns det som om nyhetens behag har försvunnit. Vi har nått slutet på två viktiga budgetcykler och kanske slutet på två politiska världar.
Först och främst har vi nu nått slutet på Prodicykeln, planeringen för 2000-2006, och redan nu, med en tillfällig kommission, har vi arbetet med och håller fortfarande på att arbeta med perioden 2007-2013. Samtidigt har vi även nått slutet när det gäller europeisk blygsamhet i budgetsammanhang. Även vid 106 miljarder euro är EU:s budget faktiskt mindre än Spaniens (117 miljarder euro för Spanien).
Vi förstår alla att om Turkiet ansluter sig så är det inte bara 277 miljoner euro som kommer att behöva läggas till i föranslutningsfasen, utan 33 miljarder euro varje år. Följaktligen kommer EU:s budget att ha dubblerats om tio år, och vi måste ta tag i frågan om beskattning på EU-nivå. Vi kommer inte längre att kunna tala om 1 eller 1,24 procent av bruttonationalinkomsten.
Vi kommer då att ha nått slutet på två politiska världar, först och främst den värld som utgjordes av förbindelserna mellan Europaparlamentet och rådet, eftersom skillnaden mellan obligatoriska och icke-obligatoriska utgifter kommer att ha försvunnit 2009, och den icke jordbrukande majoriteten i detta parlament kommer att styra över jordbruks- och landsbygdsvärlden. Detta kommer att innebära slutet för den andra världen, något som för övrigt redan är på väg, eftersom jordbruksanslagen kommer att skäras ned med en miljard euro enligt 2005 års budget. Följaktligen kommer de anslagen att plundras för att finansiera andra saker med förevändningen att det rör sig om landsbygdsutveckling. Men nedläggningen av postkontor, järnvägsstationer, lokala skattekontor och offentlig service i byarna visar klart och tydligt vart vi är på väg.
Därför hade jag gärna sett att vi, med hjälp av vår föredragande och våra kolleger, kunde skapa utrymme för en europeisk helgdag i 2006 års budget för att hedra borgmästare på landsbygden och för att hylla det arbete som utförs av de 90 000 borgmästarna i olika byar på den europeiska landsbygden. I annat fall kommer budgeten för 2005 att tillhöra den mysiga lilla värld som utgörs av ett Europa med globala ambitioner och provinsiell budget. 
Talmannen.
   – Herr Martinez! Jag var själv inte medveten om att vi diskuterade alla dessa saker samtidigt i denna budgetdiskussion. Kanske kommer Valdis Dombrovskis att säga något annat. 
Dombrovskis (PPE-DE ).
    Herr talman, mina damer och herrar! PPE-DE-gruppen står för insyn och ett optimalt utnyttjande av EU:s budgetresurser. PPE-DE-gruppen beklagar att majoriteten av Europaparlamentet har tillbakavisat vår grupps förslag gällande minskningen av Europaparlamentets utgifter under den traditionella gränsen 20 procent av totala administrativa utgifter. Det måste erkännas att vi detta år överförde cirka 150 miljoner euro av oförbrukade medel till förskottsbetalningar av nästa års utgifter. Det visar klart och tydligt hur välfinansierat PPE-DE-gruppens förslag var.
När det gällde de övriga institutionerna hade Europaparlamentet redan före första behandlingen granskat de extra budgetkraven från EU:s institutioner, och vid första behandlingen godkände parlamentet kraven, som bedömdes som motiverade. Vi skall då komma ihåg att största delen av budgetkraven från EU:s institutioner avser Europeiska unionens utvidgning samt EU:s nya ekonomiska regler och tjänsteföreskrifter. Följaktligen förnyade vi i princip vid andra behandlingen de krav på extra budgettilldelningar från EU-institutionerna som Europaparlamentet redan hade godkänt, men som ministerrådet hade avslagit. För att garantera ökad insyn i EU-budgeten och en lämplig användning av budgetresurserna har Europaparlamentet lagt fram två nya initiativ. Först ber vi kommissionen informera om officiella tjänster som är lediga eller har omorganiserats under årets gång, samtidigt som den lägger fram sitt årliga förslag till EU:s preliminära budget. Detta ger Europaparlamentet ett bättre underlag när det gäller att bedöma begäran om nya tjänster. Sedan uppmanar vi alla EU:s institutioner att samarbeta och tillåta att deras lokaler används av andra institutioner för att garantera ett bättre utnyttjande av EU:s budgetresurser när det gäller behovet av extra kontorsrum, framför allt i samband med Europeiska unionens utvidgning. Detta gör det möjligt att garantera tillgången på lokaler för olika möten och andra händelser utan onödiga extrakostnader för att bygga eller hyra lokaler.
Slutligen några ord om regionalpolitiken. Europaparlamentet välkomnar förbättringarna under 2004 när det gäller att utnyttja strukturfonder och förstår inte Ekofinrådets strategi för att minska utgiftsanslagen för 2005. Europaparlamentet anser det nödvändigt att i tid göra de utbetalningar som anges i budgetplanen och inte skjuta upp betalningarna till budgetplanens sista år. 
Kilroy-Silk (NI ).
   – Herr talman! Dessa människor är verkligen fräcka, och jag häpnar över att de är dumdristiga nog att dyka upp här. De har inte fått sina räkenskaper godkända på de senaste tio åren, och de vill ha mer pengar att slösa bort, att slarva med, att lämna till bedrägeri och korruption. Om de hade drivit ett småföretag i mitt land skulle de inte bara ha åtalats – de skulle sannolikt ha fängslats!
Varför skulle jag rösta för detta? Tala om det för mig! Varför skulle någon av mina väljare? Varför skulle någon av mina landsmän? I mitt land finns det 2,6 miljoner pensionärer som lever i fattigdom på behovsprövade bidrag, det finns 3,6 miljoner barn under fattigdomströskeln, det finns 3,9 miljoner barnlösa vuxna som lever i fattigdom – och vi är ett rikt land! Vi är den fjärde största ekonomin i världen.
Varför lever så många av mina väljare i fattigdom? Därför att sådana som ni tar pengarna! Därför att 19 miljarder brittiska pund av dem går till den ineffektiva jordbrukspolitiken för att stödja ineffektiva franska, italienska och grekiska jordbrukare. Varför skall mina väljare lida för deras bedrägeri, korruption och ineffektivitet? Det borde de inte. Bara genom att ta tillbaka våra pengar från den gemensamma jordbrukspolitiken skulle vi öka pensionerna med 30 pund i veckan. Tillfrågades mina väljare om de ville ge pengarna till Frankrike, Italien och Grekland? Nej! Rådfrågades de? Nej! Gavs de en röst? Nej! Och skulle de ha röstat för det om så hade varit fallet? Nej, det skulle de inte; och det tänker inte jag heller göra.
Ni kan lägga ned er ordförandeklubba nu, herr talman, för jag har avslutat i tid. 
Talmannen.
   – Absolut! Jag beklagar det också eftersom vi gärna skulle ha låtit er fortsätta. Jag vet faktiskt inte vad ni talade om, om det verkligen handlade om Europeiska unionen, men det råder ingen tvekan om att budgeten var ämnet. 
Grosch (PPE-DE ).
   – Herr talman! Det kan vara så att den bästa tjänst man kan göra demokratin är att förbli objektiv när det gäller saker som man inte håller med om, och det är vad jag skall försöka att göra nu, eftersom utskottet för transport och turism inte var enigt när det gäller alla delar av förslagen. Det var två punkter som framhölls: den första hade att göra med de transeuropeiska näten, där åtagandebemyndigandena ökades i en önskan att skicka en signal om utvidgningen. Jag ser det som ett positivt tecken, för kostnaderna måste trots allt stå i proportion till projekten.
Den andra frågan där vi inte höll med gällde byråerna, där situationen som vi ser det är väldigt mycket svårare. Oavsett om det gäller säkerhet eller transporter via väg, luft, sjö eller järnväg, så finns det finns många områden där en politisk överenskommelse har nåtts mellan rådet, Europaparlamentet och kommissionen. Men när man kommer till att avsätta de nödvändiga resurserna, så gäller inte alltid detta – häpnadsväckande nog. När det gäller byråerna uppkommer därför frågan om personalkostnader verkligen hör hemma där, eftersom de tar av driftsanslagen, eller om personalanslagen borde tas någon annanstans ifrån. Jag tänker inte gå närmare in på de tekniska detaljerna just nu.
Den andra punkten som jag vill ta upp handlar om väldigt viktiga områden. Självklart gläder vi oss över att man nu verkligen har avsatt medel till att bekämpa föroreningarna i havet. Detta skulle enligt rådets förslag vara en nollpost, en symbolisk post, men nu kan vi visa för omvärlden att vi inte bara har den politiska viljan utan även medlen för att ingripa på detta område. Framtiden får utvisa om de 17 miljoner euro som avsatts, sedan vi föreslagit över 20 miljoner euro, kommer att vara tillräckliga. Detsamma gäller järnvägs- och lufttransporter. Byråerna har bevisat att de inte kan göra sitt jobb ordentligt med de medel som tilldelats dem, och därför är varningen från utskottet för transport och turism att vi inte kan vänta på nästa katastrof innan vi anpassar resurserna till den faktiska situationen. 
Bowis (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill ta upp två aspekter av debatten. Den första är hänvisningarna till byråer och till bioterrorism, och jag kopplar samman de två, eftersom bioterrorismarbetet delvis utförs genom det nya europeiska centrumet för förebyggande och kontroll av sjukdomar, som nu har inrättats i Sverige. Ett av klagomålen i handlingen är att byråerna inte har tilldelats tillräckliga medel, med följden att det är osäkert hur de kommer att fungera. 
Våra medborgare anser att Europa väldigt ofta är upptaget med att göra av med pengar på verksamheter som inte är helt nödvändiga. Det finns vissa verksamheter som de anser är absolut nödvändiga. Deras säkerhet är själva kärnan i detta, och det ligger i vårt intresse och är vårt ansvar att se till att dessa verksamheter tilldelas tillräckliga medel. Jag hoppas därför att kommissionen och mina kolleger i kammaren kommer att se till att byråer som ägnar sig åt frågor såsom livsmedelssäkerhet, kontroll och utvärdering av läkemedel samt kontroll och förebyggande av sjukdomar behandlas som sig bör i framtiden.
Den andra aspekten avser det arbete som ligger framför oss när det gäller vacciner och stöd till utvecklingsländer. Vi vet hur viktiga vaccinerna är – jag har själv utarbetat ett betänkande om hälsohoten mot länderna i tredje världen. Vi vet att vaccinationskampanjer har varit effektiva, men mycket mer kan göras. Under de senaste fyra åren har omkring 35 miljoner barn vaccinerats – till exempel mot hepatit B –, men miljoner barn riskerar att dö på grund av att medlen inte räcker till. Jag välkomnar verkligen vad som görs för att tillföra vaccinfonderna pengar och hoppas att vi kan fortsätta i den riktningen, eftersom det, återigen, är en viktig insats som vi kan vara stolta över. 
Maat (PPE-DE ).
   – Herr talman! Först och främst vill jag rikta ett varmt tack till föredraganden Salvador Garriga Polledo för ett utmärkt samarbete. Även om jag endast är måttligt förtjust i slutresultatet, så anser jag att han har gjort vad han kunnat för att ge oss rätt perspektiv på Europaparlamentets position, och än mer på den europeiska landsbygdens position.
Samma sak gäller det nederländska ordförandeskapet, och det leder mig direkt in på min största besvikelse med den här budgeten. Med denna överenskommelse ligger vi nästan en miljard under en rimlig nivå och kommissionens förslag om vad som krävs. Jag vet att det nederländska ordförandeskapet i sig har spelat en positiv roll för att till viss del förhindra detta, men jag är mycket besviken på resten av rådet, där det senaste förslaget från kommissionen till slut inte accepterades.
Detta förvånar mig om jag tänker på Europeiska unionens landsbygd, om jag betraktar den stora jordbruksreform som nu har inletts och som i vissa fall kommer att medföra drastiska sänkningar av inkomsterna, men det förvånar mig dessutom om jag ser på det enorma program för landsbygdsutveckling som vi fortfarande måste genomföra i de tio nya medlemsstaterna. Under dessa omständigheter är sparsamhet i en sådan omfattning oacceptabel, framför allt om vi inser att jordbrukskostnaderna kommer att ligga runt 0,4 procent av BNP nästa år. Det är exceptionellt lågt om vi tänker på att Europeiska unionens jordbruk och trädgårdsnäring uppfyller världens strängaste krav när det gäller miljö, djurskydd, landskapsskydd, livsmedelsförsörjning och livsmedelssäkerhet. Den som vill komma billigt undan kan råka ut för en otrevlig överraskning.
Vi kan inte fortsätta så här. Jag hoppas att detta inte kommer att leda till ytterligare nedskärningar i jordbruksbudgeten, utan att vi kommer att fortsätta att slåss för ett konkurrenskraftigt jordbruk även i Europa. I det avseendet skulle jag vilja säga två saker till ledamöterna från det brittiska Independence Party och grupplösa ledamöter som svar på deras kritiska anmärkningar riktade mot Europeiska unionens jordbrukspolitik. Jag kan berätta för dem att Förenade kungariket får en oproportionellt stor andel av jordbruksbudgeten. Mitt eget land står för 7 procent av produktionen, men får endast 2 procent av pengarna. I Förenade kungariket gäller raka motsatsen. Utan Europaparlamentet skulle inte krisen med mul- och klövsjukan i Förenade kungariket kunnat få en tillfredsställande lösning. Om dessa herrar inte kan göra annat än att fälla nedsättande kommentarer så har de inte lyckats förstå budskapet, inklusive budskapet från den brittiska landsbygden, och de lämnar den brittiska landsbygden i sticket. Europaparlamentet och gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater kommer däremot att hålla ett öga på den brittiska landsbygden.
Surján (PPE-DE ).
    Europeiska unionens medborgare dömer våra handlingar. Jag menar att denna budgetkompromiss gör att vi lugnt kan se dem i ögonen, eftersom den ger oss medlen för att nå våra mål. Men kommer resurserna som anges i budgeten 2005 att vara tillräckliga på lång sikt? Vi inser att ett statligt budgetunderskott gör att regeringarna försöker minimera sina utgifter. Men om utgifterna faller under en viss nivå blir det meningslöst: om målen förblir drömmar kommer varje spenderad euro att ha kastats i sjön. Den nuvarande budgeten är inte sådan än, men vi bör anstränga oss mer inom vissa områden för att våra företag skall bli konkurrenskraftiga i global skala och för att hjälpa sammanhållningsstaterna komma ikapp de andra staterna tidigare.
Tänk på att denna kompromiss, som jag stöder, kostar betydligt mindre än vad som var planerat inför 1990 års budgetcykel. Frågan uppstår nu när vi skall planera en ny cykel: vad är det för mening med att ställa upp mål för en avlägsen framtid, eller ge siffror för flera år framåt, om vi inte uppfyller dem? Vi som levde under Sovjetunionens välde fick uppleva vad det innebär att göra upp femårsplaner utifrån godtyckliga siffror. Jag hoppas Europeiska unionen undviker sådana fallgropar. Jag tror vi klarar det, och jag stöder nästa års budget.
Dover (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag skulle än en gång vilja be om ursäkt för att jag inte var på förlikningssammanträdet, som blev en mycket utdragen och häftig affär. Jag gratulerar den nya kommissionären och särskilt ministern, som ledde förhandlingarna.
Jag har hört att ministerrådet var enhälligt i sin syn på vilken utgiftsnivå som är lämplig. Som ledamot från Förenade kungariket – fastän inte från samma politiska parti som regeringen – välkomnar jag varmt dess uttalande, jämte det av fem andra länder, om att utgiftsnivån inte bör överskrida 1 procent av BNI eller BNP. Det gläder mig att utfallet av förlikningen blev precis det.
När det gäller byråerna måste större uppmärksamhet ägnas åt frågan om deras intäkter i framtiden. Jag välkomnar rörelsen bort från intern verksamhet, bort från kommissionen, och mot byråer på armlängds avstånd, men deras antal har växt lavinartat, vilket är ett tecken på deras framgång. Vi måste nu se på hur mycket mer intäkter de kan uppbringa från yttre källor i stället för att bara tilldelas bidrag eller anslag av parlamentet. Jag talar här som tidigare verkställande direktör på i Förenade kungariket. Vi blev tvungna att mycket snabbt övergå från att till 85 procent ha stötts av bidrag och anslag till att stå helt på egna ben. Det kan göras. Jag säger dock inte att förändringen behöver bli så brutal.
När det gäller strukturmedel, slutligen, betyder den mycket förnuftiga överenskommelse som träffades – nämligen att minska utgifterna 2005 men att ha en uppgörelse i beredskap som alla parter samtyckt till om att en tilläggs- och ändringsbudget när som helst kan upprättas – både att vi har kontroll över vad som händer 2005 och att vi måste kunna motivera varför vi behöver faktiska resurser 2006. 
Herranz García (PPE-DE ).
   – Herr talman! I egenskap av föredragande för yttrandet till jordbruksutskottets betänkande beklagar jag de godtyckliga nedskärningar som ministerrådet beslutade om när det gäller bidragen till den gemensamma jordbrukspolitiken för 2005.
Detta är en nedskärning på varken mer eller mindre än 1 miljard euro jämfört med Europeiska kommissionens preliminära budgetförslag, ett aldrig tidigare skådat beslut, dessutom taget i samband med den viktiga debatten om Europeiska unionens framtida budgetplan.
Jag fördömer den nonchalans med vilken ministerrådet godkände beslutet, eftersom det äventyrar finansieringen av nästa års jordbrukssubventioner, som är följden av ett formellt åtagande hos medlemsstaterna för Europeiska unionens jordbrukare.
På grund av rådets beslut hamnar den gemensamma jordbrukspolitikens subventioner i en prekär situation. Det kommer att tvinga kommissionen att tillämpa en utgiftsdisciplin som kan leda till att den begår mer än en orättvisa.
Det har talats om möjligheten att lägga fram en ändringsbudget för att senare täppa till hålen i 2005 års jordbruksbudget, fast än så länge vet vi inte varifrån de nödvändiga medlen skulle komma. Det står klart att de medlemsstater som vill minska avgifterna till gemenskapens budget har vunnit det första slaget, för ministerrådet har enhälligt stött denna nedskärning.
Denna samsyn omfattar även mitt hemland. Ingen har vågat ifrågasätta detta beslut, som dessutom inte tar någon hänsyn till Europaparlamentets åsikt. Vid första behandlingen återintroducerade Europaparlamentet kommissionens preliminära budgetförslag, ett initiativ som har ignorerats totalt av ministerrådet, det enda organet med makt att fatta beslut när det gäller obligatoriska utgifter.
Nedskärningarna i jordbrukskostnaderna för 2005 är endast en förelöpare till vad som skulle kunna hända från och med 2007, när Europeiska kommissionen kommer att behöva lägga fram en rapport för att avgöra om det är nödvändigt att introducera nedskärningar i enhetsbeloppen i det direkta stödet till Europeiska unionens jordbrukare. Tyvärr har man här inte tagit hänsyn till Europaparlamentets röst. Jag vill därför uppmana kammaren att försöka förhindra att samma situation uppstår igen nästa år. 
Wijkman (PPE-DE ).
    Herr talman! Precis som José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra är jag något konfunderad över talarordningen. Jag talar här som föredragande av utvecklingsutskottets yttrande över budgeten och borde rimligen ha fått komma in i början.
Jag vill gratulera Salvador Garriga Polledo för ett mycket skickligt utfört arbete, stor lyhördhet för synpunkter från de olika utskotten och över huvud taget en skickligt skött förhandling. Som representant för utvecklingsutskottet idag är jag hyggligt nöjd med resultatet. Genom att flexibilitetsmekanismen har utnyttjats har vi kunnat undvika att skära hårt i långsiktiga utvecklingsprogram för att få utrymme för Irak.
Jag håller verkligen med José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra om att vi måste hitta en långsiktig lösning på det problem som i stort sett varje år uppstår i samband med större katastrofer och kriser. Vi måste skydda våra långsiktiga utvecklingsprogram om vi skall ha en chans att ge ett konstruktivt bidrag till arbetet med att uppnå millenniemålen.
När det gäller den specifika inriktningen i kategori 4 är jag mycket nöjd med att ha fått gehör för kravet att ge budgeten en tydligare fattigdomsinriktning. Det sker genom att anslaget till insatser inom Asien, där de allra flesta fattiga i världen bor, ökas med 30 miljoner euro. Det sker också genom att insatserna på hälsoområdet ökas. Det avsätts mer resurser för arbetet med att minska spridningen av hiv, malaria och tbc. Dessutom inrättas, som John Bowis alldeles nyss underströk, ett nytt program på tio miljoner euro för andra fattigdomsrelaterade sjukdomar med särskild inriktning på vaccinationer av små barn.
Långt större resurser behövs på hälsoområdet, inte minst i Afrika. De tillskott vi nu beslutar om innebär att vi fortsätter att målmedvetet arbeta för att öka stödet till hälsosektorn inom biståndet och det är en helt riktig väg att gå. 
Nicolaï,
   .  Herr talman! Låt mig börja med att tacka parlamentsledamöterna för deras intressanta kommentarer.
Min första kommentar är ett svar till Helga Trüpel och Francis Wurtz. Självklart talar jag här inte på nettobidragsgivarnas – ”enprocentgruppens” – eller den nederländska regeringens vägnar, utan på rådets vägnar. Rådet var enhälligt för budgetdisciplin. Det var också enhälligt för endast en liten ökning av betalningsbemyndigandena, för att ta hänsyn till behoven i en utvidgad union.
Detta leder in mig på den oro som Markus Ferber, Francis Wurtz och Albert Jan Maat uttryckt för att nivån på betalningsbemyndigandena inte är tillräckligt hög för alla behov 2005. Rådets andra behandling grundar sig på principen om budgetdisciplin. Rådet var enigt om att nivån på betalningsbemyndigandena är av största vikt. Rådet föregick därför med gott exempel genom att minska de obligatoriska utgifterna på jordbruksområdet. I vår övergripande överenskommelse är betalningsbemyndigandena 1 miljard högre än rådets uppskattning av vad som är nödvändigt för att fullgöra förpliktelserna 2005. Enligt kommissionen, som skall genomföra budgeten, är det överenskomna maximibeloppet tillräckligt.
Lika viktigt är att rådet kommer att axla sitt ansvar om det framkommer att betalningsbemyndigandena är otillräckliga. Rådet har visat att detta inte är tomma ord: det ordnade med ytterligare betalningar för strukturåtgärder i år, som ni vet. Vi har åtagit oss att göra detta i bara en behandling för eventuella ytterligare behövliga anslag, som kommissionär Dalia Grybauskaitė nämnde.
Det var intressant att höra Markus Ferbers fråga om resultaten i förlikningen när det gäller de ytterligare medlen för 2005. Han glömde att nämna de 10 miljarder euro som vi fick tillbaka oanvända 2003.
Till sist håller jag med kommissionär Dalia Grybauskaitė om att förhandlingarna var tuffa. Jag skulle vilja tacka henne, föredragandena och budgetutskottets ordförande för deras konstruktiva roll i förhandlingarna. Vad som räknas är resultatet, och detta är en bra kompromiss. Jag håller verkligen med Salvador Garriga Polledo, som sade att det inte är en situation med vinnare och förlorare, utan en situation med enbart vinnare: det finns utrymme för både budgetdisciplin och politiska prioriteringar. När allt kommer omkring är det en situation där Europas medborgare är vinnare. 
Talmannen.
   – Jag tror inte kommissionen vill göra någon ytterligare kommentar.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag kl. 11.30. 
Talmannen.
   –Nästa punkt på föredragningslistan är en muntlig fråga till kommissionen från Josep Borrell Fontelles för tillfälliga utskottet för politiska utmaningar och budgetmedel i ett utvidgat EU om arbetet med att förbereda nästa finansieringsram. 
Borrell Fontelles (PSE ).
   – Herr talman, fru kommissionär! Prodikommissionen efterlämnade två meddelanden, ett om de allmänna ramarna för budgeten 2007-2015 och ett om de rättsliga grunderna för de politikområden som måste finansieras.
Ministerrådet har redan börjat arbeta på en tillfällig kommitté, som dess företrädare Atzo Nicolaï har berättat för oss, och vi i Europaparlamentet har inrättat ett tillfälligt utskott som jag har äran att vara ordförande för. Utskottet har redan utarbetat en rad dokument, på vars områden Reimer Böge uträttar ett avsevärt arbete med att enhetliggöra parlamentets ståndpunkt.
Vi är därför alla medvetna om vikten av denna uppgift, som skall tjäna till att fastställa de politiska prioriteringarna och definiera de budgetmässiga resurserna som är tillgängliga för unionen under 2007-2013.
Trots att alla vet det måste jag påminna er om att det inte blir några budgetplaner utan parlamentets stöd. Utan parlamentets stöd går det inte att nå ett interinstitutionellt avtal som inte ingår i fördraget.
Parlamentet önskar nå en överenskommelse inom den tidsgräns som fastställs i tidtabellen, men vill ha en bra överenskommelse. För att nå en sådan måste vissa aspekter klargöras omedelbart. För det första behöver vi veta om den nuvarande kommissionen officiellt antar förslagen från den avgående kommissionen.
Det stämmer att ni, fru kommissionär, redan har meddelat oss i sammanträdet i det tillfälliga utskottet för politiska utmaningar och budgetmedel i ett utvidgat EU 2007–2013 att kommissionen under ledning av José Manuel Barroso omedelbart tar över den avgående kommissionens förslag. Men kort därefter dök det upp läckor och kommentarer i medierna som gjorde gällande att kommissionen avser, eller åtminstone accepterar, att inte gå lika långt som i förslagen från Prodikommissionen.
Nu är tiden inne för er, fru kommissionär, att här i parlamentet i frånvaro av kommissionens ordförande formellt berätta för oss vilken nivå av resurser ni anser att Europa behöver för att förverkliga sina ambitioner. Det vore även önskvärt om ni kunde förklara för oss vilka inkomststrukturer ni anser vara mest lämpliga för att unionen skall kunna möta sina nuvarande och framtida behov.
Sedan vore det också väldigt bra om vi kunde få reda på vad som skulle hända om vissa medlemsstater hindrar ett avtal från att nås inom den relevanta tidsgränsen. Skulle kommissionen då vara redo att inrymma möjligheter för övergångsbestämmelser som är nödvändiga för att garantera de fleråriga programmens kontinuitet i frånvaro av ett ramavtal om budgetplanerna?
Som ni vet har parlamentet redan uttryckt hur länge vi anser att dessa budgetplaner bör vara. Vi anser att fem år vore att föredra eftersom det bättre överensstämmer med parlamentets och kommissionens mandatperioder.
Fru kommissionär, herr talman! Genom att inrätta ett tillfälligt utskott för politiska utmaningar och budgetmedel i ett utvidgat EU 2007–2013 och att göra något så ovanligt som att utse den egna ordföranden som officiell ordförande för det utskottet ville parlamentet manifestera sitt intresse och politiska engagemang för en process som är så känslig och väsentlig för Europas framtid.
Vi vet att vi står inför några mycket stora utmaningar. Hur skall vi finansiera den utvidgning vi just har genomfört? Hur skall vi möta de förutsedda utvidgningarna som utan tvivel kommer att äga rum inom ramen för de framtida budgetplanerna? Hur skall vi se till att Europas växande roll i världen understöds av tillräckliga ekonomiska resurser? Hur skall vi förverkliga de politikområden som, när vi talar om Lissabon, skall göra Europa till den mest dynamiska och konkurrenskraftiga ekonomin i världen som vi alltid talar om?
Allt detta måste ingå i budgeten. Det som inte finns i budgeten existerar inte, som finansministrar uttrycker det. Uttrycket är kanske en lätt överdrift, men vi vet att om vi vill att vissa saker skall existera måste de först återfinnas i budgetarna.
Parlamentet har genom en förtroendeomröstning uttryckt ett mycket brett stöd för Barrosokommissionen. Det är tid för er att visa att ni inte bara är medlare mellan parlamentet och rådet utan också kan visa starkt politiskt ledarskap. Budgetplanen erbjuder ett utmärkt tillfälle att visa det.
Böge (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Vi skred till verket på grundval av kommissionens meddelande och förslag. För att vårt arbete skall kunna fortskrida behöver vi förstås svar på de frågor som parlamentets talman just tog upp. Det finns faktiskt gott om diskussioner och rykten som surrar, fru kommissionär, och dagens debatt kanske kan sprida lite ljus över frågorna. Ni sade t.ex. under ett av det tillfälliga utskottets sammanträden att jordbrukspolitiken är en kvarleva från artonhundratalet. Om så är fallet, varför finns det inget förslag från kommissionen om att ändra på det? Bidrar den ändå inte med något till Lissabonstrategin och hållbarheten med tanke på situationen för dagen då beslut skall fattas om jordbruksreformen? Kommissionär Günter Verheugen har sagt att om Lissabon skall bli en framgång behöver vi mer ansvarstagande och större engagemang från medlemsstaterna. Men vi anser att det också handlar om frågan om ett mervärde för Europa, om Lissabon är avsett att genomföra budgeten med mera kraft, särskilt när det gäller program som ger Europa mervärde, i forskning och de fleråriga utbildningsprogrammen. Sedan får vi rapporter om interna diskussioner redan i detta tidiga stadium om möjligheten att frångå de 1,14 procenten, och någon framkastar tanken att 1,06 procent eller 1,07 procent kunde vara en genomförbar kompromiss. Låt mig då bara som föredragande klart och tydligt säga att ingen i de andra institutionerna skall inbilla sig att parlamentet är redo att förhandla under de marginaler i nätverket som inrättats genom artikel 272 i fördraget. Låt mig även säga att siffran ännu inte omfattar Europeiska utvecklingsfonden, med ett tillägg på ytterligare 0,03 procent, som för första gången har inkluderats i siffran 1,14 procent i kommissionens förslag och därmed även i budgeten.
Fru kommissionär! Ni beskrev en krissituation som involverar allt som kan hända om det inte går att nå ett avtal. Vi vill ha ett avtal. Därför insisterar vi i dag igen på en månatlig trialog för att se till att svåra kapitel inte sparas för att avhandlas i slutet av förfarandet, utan i stället att frågor om flexibilitet, budgetplanernas varaktighet och många sådana som gäller innehållet kan diskuteras i god tid och beaktas gemensamt som en del av en permanent dialog mellan institutionerna.
Grybauskaitė,
   .  Herr talman! Jag förmodas säga att jag officiellt besvarar fyra frågor från parlamentet på kommissionens vägnar, men jag har fått många fler. Jag skall försöka besvara dem och även ge det ”officiella” svaret.
Jag måste redan i början säga att det i kommissionen inte förekommer några interna diskussioner om andra tak än dem i det officiella förslag som lades fram för er och för rådet. Trots rykten i medierna är detta inte ett diskussionsämne i kommissionen.
Nu det ”officiella” svaret på den första frågan: Stöder den nya kommissionen den nya budgetplanens uppbyggnad? Ja, den utvidgade europeiska unionen står inför nya utmaningar och behöver infria nya förväntningar. Vi behöver modernisera våra budgetplaners uppbyggnad för att bättre återspegla de nya prioriteringarna. Detta innebär en ny klassificering av utgifter för att ge en ny profil åt unionens finanser. Det mer begränsade antalet utgiftsrubriker återspeglar unionens huvudprioriteringar, gör dessa synligare för EU:s medborgare och rationaliserar utgifterna därefter. Denna kommission stöder samma prioriteringar, dvs. att omvandla Europeiska unionen till en dynamisk kunskapsbaserad ekonomi, att eftersträva starkare sammanhållning inom ramen för Europeiska unionens utvidgning, att bevara och förvalta Europeiska unionens naturresurser – däribland jordbruket, fisket och miljön – och att utveckla området med frihet, säkerhet och rättvisa samt unionens roll som global partner.
De föreliggande förslagen återspeglar unionens behov, för det första därför att dessa prioriteringar urskiljer och betecknar ett gemensamt samförstånd om var Europa måste intensifiera sina insatser. För det andra erbjuder den föreslagna uppbyggnaden även ett verkligt steg mot förenkling och rationalisering, vilket parlamentet välkomnade i sin resolution av den 22 april. Slutligen har tack vare förslagen både rådet och parlamentet redan kunnat föra konkreta diskussioner och bereda marken för en överenskommelse nästa år.
Den andra frågan: Stöder den nya kommissionen längden på de budgetprogram som kommer att binda upp nästa kommission och nästa Europaparlament? Låt mig försäkra er om att kommissionen är fullt medveten om parlamentets ståndpunkt – som även uttrycktes i resolutionen av den 22 april –, där parlamentet begär att en budgetram skall upprättas för en period av endast fem år. Vi har dock undersökt saken och kommit fram till att sju år blir den bästa lösningen för nästa programperiod, eftersom Europeiska rådet redan har fastställt taket för marknadsrelaterade utgifter och direktbetalningar – inom jordbruket, till exempel – fram till 2013. Med en sjuårig tidsplan maximeras dessutom fördelarna med en långsiktig planering, särskilt inom sammanhållningspolitiken.
Den tredje frågan: Stöder den nya kommissionen alla förslagen i vad som är känt som ”Prodipaketet” eller anser den att det bör ändras och i så fall på vilka punkter? Som jag sade tidigare stöder vi alla förslagen. Kommissionen står fast vid det paket som föreslogs tidigare i år. Vi använder inte det namnet: det är kommissionens förslag, och vi stöder förslaget, nämligen den föreslagna budgetramen kompletterad med en rad lagstiftningsförslag och andra förslag antagna mellan februari och september 2004. De har lagts fram för rådet och olika parlamentsutskott. Kommissionen räknar med att de återstående nödvändiga förslagen kommer att antas i början av nästa år.
Det politiska projekt som ligger bakom budgetplanen grundar sig på ett antal väletablerade prioriteringar om vilka det redan råder samförstånd mellan EU-institutionerna när det gäller de åtaganden som redan gjorts, till exempel jordbruket, utvidgningen, Lissabonmålen osv. Kommissionen bygger vidare på detta och utarbetar nu även sina strategiska målsättningar, som kommer att läggas fram för parlamentet senast i slutet av januari 2005. Kommissionen anser att förslagen utgör en bra grund för en överenskommelse om nästa budgetplan. I avsikt att träffa en sådan överenskommelse kommer kommissionen att ta aktiv del i de diskussioner och förhandlingar som kommer att äga rum med Europaparlamentet och rådet. I detta sammanhang kommer kommissionen att ta full hänsyn till diskussionens centrala punkter och sträva efter att träffa en politisk överenskommelse senast i slutet av juni 2005.
Den fjärde frågan: Är kommissionen beredd att ta hänsyn till andra institutioners prioriteringar? Svaret är ja. Kommissionen kommer givetvis att ta stor hänsyn till parlamentets ståndpunkt både när det gäller de initiativ som redan föreslagits och de som kommer under 2005. Paketet grundar sig redan på ett mycket brett samförstånd om var det krävs åtgärder, mot bakgrund av Europaparlamentets resolutioner, Europeiska rådets slutsatser och, för den delen, diskussioner inom kommissionen.
De förestående diskussionerna om kommissionens strategiska målsättningar står i direkt samband med detta, och kommissionen fäster betydande vikt vid att fastställa gemensamma prioriteringar. Konstitutionen kommer att betyda en kodifierad flerårig budgetram, och jag skulle önska att en gemensam vision för nästa programperiod blev vårt första steg på denna väg.
Jag skulle helt kort vilja säga två saker för att avsluta det officiella svaret på den fråga som ställts. För det första vill jag påminna er om vad ordförande José Manuel Barroso har sagt i kammaren: att Europeiska unionen måste anpassa sina politiska ambitioner efter sina budgetresurser. Ökade utgifter har föreslagits, eftersom det var oundvikligt med utvidgningen och med ett behov av åtgärder inom nya områden. Vi kan inte få en större europeisk union med mindre pengar. För det andra understryker jag att kommissionen verkligen anser att målet om en politisk överenskommelse senast i juni 2005 måste respekteras och att lagstiftningsförslag måste antas senast i slutet av det året.
Det irländska och det nederländska ordförandeskapet har åstadkommit betydande framsteg under sina respektive halvår i rådet. Vi måste alla bidra till att hålla farten uppe och aktivt stödja det luxemburgska ordförandeskapets ansträngningar att nå politisk enighet före slutet av sitt halvår. Kommissionen önskar ordförandeskapet lycka till med uppgiften att nå målen, som kommer att tjäna alla EU:s medborgare.
Lamassoure (PPE-DE ),
   . – Tack, herr talman och tack, fru kommissionär för de första reaktionerna ni just gav oss. När ni gjorde det bekräftade ni vad ni sade i vårt tillfälliga utskott och i budgetutskottet. Sammanfattningsvis är ert svar på det hela taget inte tillfredsställande för oss. Det är nämligen samma sak som att säga att den nya kommissionen antar den tidigare kommissionens förslag utan att detaljgranska dem och att man anser att bollen nu ligger på parlamentets och Europeiska rådets planhalva.
Vi förväntar oss faktiskt att kommissionen inte visar upp den passiva hållning som en medlare intar utan ett ledarskap värdigt ett politiskt verkställande organ som lever upp till det förtroende som manifesterades av parlamentet för lite mindre än en månad sedan, för att citera talman Josep Borrell Fontelles. Det är än viktigare och mer brådskande att den nya kommissionen intar en fast ståndpunkt, nu när de första sonderingarna som gjorts av alla berörda i rådet har avslöjat att medlemsstaterna för första gången föreslår nedskärningar i det relativa beloppet av den nuvarande budgeten, som Reimer Böge sade.
Industrikommissionären anför sålunda offentligt att det för närvarande finns 27 prioriteringar i Lissabonstrategin och att de skall kombineras i en. Kommer inte det att återspeglas i budgeten?
Ni hävdar att det inte har förts någon debatt i kommissionen om det föreslagna beloppet för taket för egna medel. När kommer då den debatten att äga rum? På vilka områden skulle ekonomiska offer vara oundvikliga för kommissionen om detta resurstak inte nås?
Kan Romano Prodis förslag rimligen finansieras på grundval av EU:s nuvarande finansieringssystem, eller anser kommissionen att förhandlingar bör omfatta såväl intäkter som utgifter?
Vilka tillfälliga åtgärder bör vidtas, och när, om rådet misslyckas att nå samsyn innan processen med att ratificera konstitutionen är fullbordad, vilket verkar högst sannolikt? Som ni påminde oss, så säger ordförande Barroso att vi inte kan få mer Europa för mindre pengar. Hur mycket pengar krävs för den politik som ordförande Barroso föreslår? 
Krehl (PSE ),
   . – Herr talman, fru kommissionär! Jag talar i dag i egenskap av min grupps samordnare i utskottet för regional utveckling. Det har den näst största individuella budgeten att ta itu med, eftersom budgeten för sammanhållning och strukturpolitik, med en andel av 35 procent, bara kommer efter budgeten för jordbruk i storlek. Förutom de uppgifter vi skall fullgöra i behandlingen av budgetplanen kommer det an på fackutskotten och framför allt utskottet för regional utveckling att förbereda de relevanta förordningarna för varje fond för den nya budgetperioden 2007 till 2013. Jag ser förankringen av denna sammanhållnings- och strukturpolitik, även i vår konstitution på grundval av Lissabon- och Köpenhamnslutsatserna, som att vi skapar mycket moderna politiska angreppssätt för genomförandet av en europeisk politik till allmänhetens fromma.
Det vi i utskottet för regional utveckling behöver för vårt arbete är ett tillförlitligt uttalande och en trygg grund, och både jag och min grupp tror att endast Prodiförslaget kan uppfylla den rollen. Jag tillåter mig att inskjuta att jag får intrycket att alla verkar använda regionalpolitiken som någon sorts spargris. Rådet gör det genom att försöka få igenom en procentsats medan en majoritet av dess medlemmar vill göra nedskärningar eftersom jordbruket redan har gjort halt. Efter att ha sett hur ni, fru kommissionär, behandlar budgetutskottet och det tillfälliga utskottet för politiska utmaningar och budgetmedel i ett utvidgat EU 2007–2013 kan jag säga att även kommissionen oftare än någonsin förr efterlyser en budgetplan. Jag får intrycket att den andra delen av den meningen saknas: ”oavsett om planen är bra eller dålig”. Det kan vi inte kosta på oss.
Man försöker allt oftare använda strukturpolitiska åtgärder för att finansiera andra saker. Ett exempel på detta är hur finansieringen av Natura 2000 har flyttats från miljösektorn till strukturpolitiken. Men jag vill framhålla att regionalpolitik behövdes i den tidigare unionen med 15 medlemsstater och att den behövs i den nya med 25 medlemsstater. Vi behöver effektivitet, men vi har inte råd att låta det ske genom att drastiska nedskärningar straffar en stor del av befolkningen för något vi alla ville och som EU alltid har materialiserat och tillgängliggjort för miljontals medborgare.
Fru kommissionär! Ni menade att tidningarna bara skriver om misslyckanden. I Tyskland har vi ett talesätt som lyder: ”ingen rök utan eld”. Därför är debatter om 1,05 eller 1,06 procent inte till någon hjälp. Jag vill påminna er om att EU alltid har fungerat väl när kommissionen har stärkt parlamentet och tvärtom. Vi förhandlar väl ihop, oavsett om rådet eller vår opponent är på samma sida. 
Jensen (ALDE ),
   – Herr talman! Vi i gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa är mycket glada att Prodikommissionen fäste så stort avseende vid Lissabonmålen när den presenterade sitt utkast till finansiella prognoser. Vi noterar också att den förbättrade konkurrenskraften och ökade tillväxten i Europa tillhör sådant som står mycket högt på Barrosokommissionens dagordning och så har gjort sedan starten. Det framgick även av José Manuel Barrosos klara iakttagelser i dag här i plenum.
Därför är det helt naturligt att fråga kommissionen om den tänker ta konsekvenserna av att tydligt fokusera på Lissabonmålen och ändra Prodikommissionens förslag. Är det någonstans vi kommer att fördela mer resurser för att förbättra konkurrenskraften och skapa ökad tillväxt och fler arbetstillfällen? Finns det några förändringar i strukturen för de ekonomiska ramarna? Skall det bli mer fokus på tillväxtorienterade politikområden? Finns det något vi kan undvara?
Vi har här ett stort komplex av lagstiftning och förslag. Jag inser att det vi har i dag utgör själva starten, men det vore ändå intressant att höra om det finns något som skall tillskrivas större vikt och om det finns några negativa prioriteringar. Om det skall finnas prioriteringar, var skall vi skära ned först?
När vi i parlamentet debatterar de finansiella uppskattningarna riktar vi inte in oss på ett utgiftstak, som vissa länder i rådet gör. Vi vill inte bli låsta i rådets trångsynta diskussioner om 1 procent eller vad det nu är. Jag är glad att i dag höra er säga här att procentsatser inte diskuteras i kommissionen heller, åtminstone inte för ögonblicket.
Vi skall inte tala om kvantitet, men kvalitet. Parlamentet måste därför mana kommissionen att behålla ett stoiskt lugn och först av allt diskutera innehållet i EU-politiken. Vi kan diskutera budgettak senare. Vi har nu en unik möjlighet att överväga vad vi vill och hur vi vill att det framtida EU skall se ut mellan 2007 och 2013. Det är ett tillfälle vi inte får slösa bort.
Vad min egen grupp anbelangar är det viktigt att fokusera på forskning, stärka de gemensamma forskningsprogrammen och kanske även överväga att skapa en fond för grundforskning som kan stärka forskningen i framtida tekniker, t.ex. nanoteknik, så att EU även kan vara en nyckelspelare. Vi behöver överväga att få till stånd mer riktmärkning mellan våra europeiska universitet så att vi får en rättvis jämförelse av vem som är bäst på vad på en gränsöverskridande grund. Vi måste även skapa sund konkurrens. Vi måste titta på våra utbildningsprogram och se om de tar hänsyn till behov i de nya medlemsstaterna, där många studenter t.ex. inte har råd att resa och lära sig nya saker.
Frågan kan alltså ställas igen: ”Har vi nått rätt fokus på vad vi nu har?” Detta är utan vidare den debatt vi i parlamentet skall ägna oss åt och arbeta utifrån. Det stora slaget kommer alltså helt klart att stå om regionalpolitiken. Det är regionalpolitik som är det svåra området. När ni närvarade under utfrågningarna här i parlamentet hade ni modet att uttrycka åsikten att några av de nya länderna förmodligen skulle kunna absorbera mer än 4 procent av BNI. Det skall bli intressant att höra om ni fortfarande är av den åsikten nu när ni är kommissionär, Dalia Grybauskaitė. Vi skall på det här området naturligtvis se hur pengarna kan användas på mest effektiva sätt och hur vi kan skapa kvalitet snarare än att bara se på kvantitet. Det vi kan komma fram till när det gäller regionalpolitik är därför avgörande, och vi är förstås medvetna om att detta är en mycket besvärlig fråga, även för rådet.
Jag hoppas att vi kan föra en konstruktiv dialog och ha en månatlig trialog, för det är viktigt för oss att fortsätta diskutera dessa frågor. Det är inget litet paket vi har att göra med. 
Buitenweg (Verts/ALE ),
   . – Herr talman! Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen anser att kommissionsförslagen utgör en god grund för förhandlingar mellan parlamentet och rådet. Jag förstår att ni nu hellre vill referera till det som Barrosopaketet än som Prodipaketet. Det har jag ingenting emot. Innehållet är ju ändå det som intresserar mig. Jag välkomnar verkligen 1,14 procent av BNI för investeringar i Lissabonstrategin, för satsningar på ett ekonomiskt incitament i de fattigare regionerna och för att stärka EU:s roll i världen.
Men min grupp har också kritik mot era planer. De framtida generationerna, våra barn, verkar trots allt dra det kortaste strået. Investeringar i förnybara, hållbara energikällor är otillräckliga. Det är till förfång för miljön och gör oss än mer beroende av alla sorters tvivelaktiga regimer i länder där oljan ymnigt flödar. Det finns ingen separat fond för Natura 2000, det finns inte tillräckliga resurser för att förbättra mottagandet av flyktingar i regionen och ökningen av anslagen till kultur och utbytesprogram för unga är för liten. Vi skulle vilja marknadsföra Europa lite mindre och se till att folk får uppleva lite mer av Europa.
För min grupps vidkommande handlar det alltså om 1,14 procent ”plus”. Det är verkligen något annat än vad många medlemsstater anför. Vissa av dessa medlemsstater upprepar fortfarande sitt mantra med 1 procent. Under mellantiden har de i smyg blivit mer radikala. Jag har nämligen lagt märke till att de tillämpar 1 procent på åtagandena i stället för utbetalningarna, som traditionellt alltid har legat något lägre. Det innebär att vi fram till 2013 skulle ha en budget som är mindre än i dag, samtidigt som EU har utvidgats. Vi håller hela tiden på att göra listor över ambitioner.
Medlemsstaterna är inte alla av samma åsikt. Nedskärningarna i jordbruk och strukturfonderna är faktiskt mycket kontroversiella. Ett barn kan därför inse att de kommer att förbli i stort sett oförändrade under huvudförhandlingarna. Var kommer nedskärningarna att göras? I medlen för forskning, utveckling, mänskliga rättigheter, miljön, utrikespolitik och kultur. Det är precis de områden som ligger folk varmast om hjärtat och som får ett synligt mervärde om de genomförs på EU-nivå. En budget som är formad av euroskepsis kommer bara att öka på den euroskepsisen ännu mer. På så vis håller vi fast vid ett Europa som främst fokuserar på marknaden och valutan och är på väg åt precis fel håll.
Jag håller med Alain Lamassoure som menar att vi behöver ett mer aktivt ledarskap från kommissionen. Om vi verkligen vill det som vi trots allt värnar om, att Europa är ett Europa som är enat i sin mångfald, kommer vi att behöva investera aktivt i det. Jag vill också uppfordra kommissionen att använda oss, eftersom den ännu inte känner till vår ståndpunkt. Vi kan argumentera för 1,5 procent eftersom vi har mycket högre ställda ambitioner än medlemsstaterna. Med 1,14 procent går kommissionen därför en medelväg.
Därför hoppas jag att ni når den strategiska insikten att skingra all rök som skapas hela tiden och som vi tror kan avslöja en liten brasa – ni kan ju trots allt ha trillat ned på 1,07 procent någonstans i hemlighet. Vi yrkar på att ni lägger fram en tydlig ståndpunkt om vart ni vill föra detta Europa. Visa ert ledarskap. Bevisa det i förhandlingarna. Det är nämligen enda sättet att skapa ett Europa som inte är det gamla marknadens och valutans Europa, utan ett Europa som lägger människor och miljö på hjärtat. 
Grabowski (IND/DEM ),
    Herr talman, mina damer och herrar! Debatten om unionens budgetplan borde vara en debatt om Europas framtid. Decenniet 2004–2013 kommer att kännetecknas av tillträdet av tolv nya länder. Unionen måste komma fram till om den skall fortsätta att främja Europas enande och lika möjligheter, eller om den skall skapa oenighet och öka ojämlikhet. Forskningsinstitutioner, det civila samhället, entreprenörer och andra bör delta i debatten om Europas framtid, inte bara politiker. Tyvärr uppmuntrar inte unionen en sådan allmän debatt. Europas framtid bestäms i stället på kontor långt borta. Byråkrater och politiker fattar besluten om uppgifter och resurser och beslutar också hur medel skall fördelas och vilka belopp det skall handla om. Under tiden arbetar parlamentet med att debattera mindre frågor och möjligheten att utöka sina behörigheter. Även om parlamentet skulle få behörigheter kommer det inte att ges tid till att förbereda vårt eget förslag till budget och ta itu med två större frågor, nämligen hur den ekonomiska utvecklingen skall skyndas på och hur skillnaderna mellan fattigare och rikare regioner i Europa skall minskas.
Men det krävs en ny budget, eftersom kommissionens förslag går tvärt emot begreppet solidaritet och inte bidrar till att skynda på Europas utveckling. Det gäller både förslagen och de belopp som ingår i dem. Det bästa exempel jag kan komma på är det faktum att länderna i det tidigare EU med 15 medlemsstater, som alla är rika, kommer att få mer än 194 miljarder euro från sammanhållningsfonden medan de tio nya medlemsstaterna jämte Rumänien och Bulgarien bara kommer att få 180 miljarder euro. Man bör också komma ihåg att en avsevärd del av det andra beloppet kommer att hamna i de rikare länderna i form av order och utbetalningar till rådgivare och experter.
Vi anser att Europaparlamentet borde ta fram sitt eget förslag till budget. Det bör ske antingen i opposition till kommissionen och rådet eller i samarbete med dem. Denna budget skulle bygga på tre principer. Den första är ju större union, desto större budget. Den andra är ju större skillnader i utveckling, desto större medel till mindre utvecklade regioner och medlemsstater. Den tredje principen är att skatte- och investeringseftergifter krävs, liksom andra lämpliga åtgärder till förmån för mindre utvecklade regioner och länder. 
Martin, Hans-Peter (NI ).
   – Herr talman! Kan ni förklara för en ung kvinnlig medborgare i EU och en medelålders manlig medborgare vad det här handlar om? Resulterar inte det i jämförelser med Sovjetunionen och att man talar om för dem att vi arbetar med en sjuårsplan i stället för en femårsplan? Är det inte så att maskineriet för beslutsfattande är mycket jämförbart med det som fanns förut i Moskva, med den skillnaden att lobbyister nu också är inblandade? Om man vänder på det och talar om för dem att man förstår den europeiska allmänhetens behov av pengar, överväger prioriteringarna och säger: Visst, jag vill verkligen fördubbla utbildningsbudgeten, jag vill fördubbla forskningsbudgeten. Hur gör ni då så att detta präglas av öppenhet och insyn, min kära kommissionär? Hur beskriver ni det? Om ni inte kan klargöra för dem vad vi behöver alla dessa pengar till får ni definitivt inte allmänhetens stöd, och Europa glider ännu närmare katastrofens rand. 
Galeote Quecedo (PPE-DE ).
   – Ordföranden för Europeiska kommissionen gjorde vissa kommentarer förra veckan, och som en kollega påpekade i dag handlade de om att det inte går att skapa mer Europa med mindre pengar. I dag har ni, fru kommissionär, bekräftat att den nuvarande kommissionen håller fast vid förslaget från den tidigare kommissionen. Jag vill då tillägga, för dem som ständigt hävdar att de är Europaanhängare, att mindre pengar betyder åternationalisering av sammanhållningspolitiken, vilket är det samma som mindre Europa.
Kommissionen lägger trots detta förmodligen snart fram ändringsförslag, beroende på hur förhandlingarna utvecklas. Jag är då säker på att kommissionens förslag kommer att bygga på principen om balans. Därför vill jag be kommissionen att se över de aspekter i förslaget som skulle kunna leda till orättvisa resultat till följd av bristande balans, fru kommissionär. Jag tror nämligen att det är det som nu i viss utsträckning sker i förhandlingarna.
För att få underlag att antingen stödja eller avvisa i den här debatten uppmanar jag kommissionen att tillhandahålla parlamentet den information man har om vilka kostnader utvidgningen resulterar i för de femton medlemsstaterna. Sådan är ju absolut nödvändig, eftersom avsikten att betala för sammanhållningskraven för våra nya partner på bekostnad av solidariteten med länderna och regionerna i de befintliga staterna i grunden vore antieuropeisk och skadlig för vår delade framtid.
Jag skall avsluta genom att uttrycka mitt stöd för Europeiska kommissionen, förutsatt att den behåller sammanhållningspolitiken som en bärande pelare i den europeiska integrationen. 
Van den Berg (PSE ).
   – Herr talman! Romano Prodis fleråriga finansiella paket kallas nu José Manuel Barrosos fleråriga finansiella paket så länge det bygger på 1,14 procent. För mig är det inte väsentligt om det är 1 procent, 1,14 procent eller 1,24 procent. Den verkliga debatten handlar om frågan om vi är beredda att faktiskt betala för de politiska prioriteringar som ingår i den nya europeiska konstitutionen. Det handlar därför om att faktiskt göra något. Det är precis där våra medborgare har sett europeiskt ledarskap misslyckas alltför ofta. Jag har sex kommentarer.
För det första måste Europa vara ett socialt Europa, men i de flesta länder släpar privata och offentliga investeringar i utbildning och forskning efter. Nedskärningarna på 3 procent är kännbara, men det finns inte tillräckligt med utrymme för extra investeringar i forskning och utveckling. Den gyllene regeln är inte ett alternativ i stabilitetspakten.
För det andra är vi inte förberedda på ett verkligt skifte från jordbruksstöd till landsbygds- och miljöpolitik till gagn för den inre sociala sammanhållningen och vår prioritet, som är kunskap. Detta skulle skapa ett verkligt utrymme för kunskapsbaserade innovationer på landsbygden och i stadsområdena med tyngdpunkt på att prioritera de tio nya länder som tillträder. I Europa säger vi i konstitutionen att vi vill att Europa skall spela en central roll i världen.
I dag saknar en av fem människor i världen tillgång till utbildning eller hälsovård. Vi talar om millenniemål och om 2015, men det vi ser är faktiskt utgiftsnivåer för EU-medlemsstaterna och EU självt som ligger långt under vad som behövs, trots resolutioner från parlamentet. Vi vill att kommissionens nya planer och kommissionens meddelande om utvecklingspolitik prioriteras i januari med brett stöd av parlamentet för dessa millenniemål i rubrik 4: 35 procent för millenniemålen och 20 procent för grundläggande utbildning och grundläggande hälsovård. Josep Borrell Fontelles hade rätt i att om det inte finns i budgeten så existerar det inte. Det är därför vi vill ha det.
För det fjärde är dåligt europeiskt ledarskap som mest framträdande i utrikespolitiken, med stora beslut men ingen finansiering. Vi vill ha en Mellanösternpolitik över en natt, och finansieringen hämtar vi från budgeten för kampen mot fattigdomen i Afrika. Vi vill ha en ny grannskapspolitik. Det är ju bra, men pengarna hämtas återigen från budgeten för att bekämpa fattigdomen i Asien och Centralamerika. Varje mål förtjänar sin egen budget. Vi skall inte behöva flytta runt på finansieringen.
För det femte vill vi ha nationella kontor för bedrägeribekämpning och för certifiering av revisorer för att garantera ett smidigt och bedrägerifritt genomförande och efterföljande antagande i varje land. Vi är fortfarande alldeles för sårbara på den punkten.
För det sjätte och slutligen vill allmänheten se att varje land lämnar ett rättvist bidrag till EU:s kombinerade budget efter individuell förmåga. Om det är 1 procent eller 1,15 procent så må det vara hänt, så länge det görs i förhållande till varje lands förmåga och medel. Lika andelar. Det gäller såväl för Nederländerna som för andra länder. Det är bara då som vi får stöd av våra EU-medborgare för en verkligt seriös politik. 
Virrankoski (ALDE ).
   – Herr talman! EU:s nya ekonomiska ram är förmodligen den största frågan parlamentet har att lösa under den här perioden. Det är inte bara fråga om storleken på EU-finansieringen, utan om vad framtida åtgärder skall bestå i rent allmänt. Den första stora oenigheten mellan medlemsstaterna gäller finansieringens omfattning. Kommissionens förslag bygger på utbetalningarna som i genomsnitt skulle uppgå till 1,14 procent av BNI. Det förslag som lagts fram av sex länder om ett tak för utgifterna på 1 procent är ett stramt förslag. Det återspeglar inte ens omfattningen av nästa års budget, trots att övergångsfasen för de nya medlemsstaterna bara har börjat. Nu har man efterlyst gemensamt ansvar. Kommer det att upphöra när det handlar om pengar?
Ett annat problem är kravet på en bidragsrabatt från de största nettobetalarna, känt som ”mekanismerna för finansiell korrigering”. Det verkar inte rättvist eftersom dessa medlemsstater också drar störst fördelar av den inre marknaden.
I kommissionens förslag läggs tonvikten vid att förbättra sysselsättning och konkurrenskraft. Jag anser att det är absolut rätt fokus. Det har redan avgivits tillräckligt med resolutioner. Industrin och företagen kan inte lyckas om det inte bedrivs något seriöst forsknings- och utvecklingsarbete. Men forskningen är också så dyr att ingen medlemsstat ensam kan konkurrera med t.ex. Förenta staterna eller Japan. Därför behövs europeiskt samarbete. Vi har redan sett exempel på detta på rymdteknologins och partikelforskningens områden.
Skapandet av nya forskningsprogram måste ha som utgångspunkt att de skall koncentreras till projekt som kräver Europaomspännande samarbete. De får inte tillåtas bli byråkratiska strukturfondsprogram som de vi har nu. Det behöver också tas fram mer verkliga utbildningskurser i samband med forskningsprogram. Det är mycket viktigt att vi bör enas om den framtida ekonomiska ramen nästa år. Då skulle vi undvika den typen av röra vi såg i början av Agenda 2000-programmet som fördröjdes, vilket ledde till allvarliga förseningar i utformningen av flera program. 
Smith, Alyn (Verts/ALE ).
   – Herr talman! På min minut skall jag inrikta mig på regionalpolitik, närmare bestämt på risken att det kanske inte kommer att finnas någon regionalpolitik för vissa stater när förhandlingarna om budgetplanen är avslutade.
Fru kommissionär! Jag välkomnar ert ställningstagande för kommissionens ursprungliga förslag, även om vi har hört från andra källor att kommissionen – någonstans – förbereder sig på alternativa utfall. Jag skulle vilja be er att överväga att offentliggöra de analyser ni har utfört av alternativa utfall för budgetplanen. Det skulle vara synnerligen nyttigt för debatten inom våra nationalstater.
Mitt land, Förenade kungariket – i motsats till min nation, Skottland –, framför en ståndpunkt som är lika destruktiv som otydlig. En objektiv analys av vad Förenade kungarikets ståndpunkt skulle betyda uttryckt i siffror och politiska följdverkningar skulle vara ett enormt nyttigt bidrag till debatten. Förenade kungarikets bidrag till debatten hittills, med landets ståndpunkt i fråga om Förenade kungarikets rabatt, den statistiska effekten, nationaliseringen av strukturfonder och EU-budgetens begränsning till en procent av BNI, är inget annat än en kumulativ vandaliseringshandling. En objektiv analys av detta bidrag från kommissionens sida skulle vara ett mycket nyttigt debattverktyg för oss i Förenade kungariket. 

Wohlin (IND/DEM ).
    Fru talman! Den långsiktiga budgetplanen är ett viktigt dokument. Den kommer att lägga en restriktion på de årliga budgetarna ända fram till 2013. Den kommer att vara avgörande för val av områden och hur stora engagemang EU kan åta sig under de kommande 7-8 åren.
Kommissionen har i dagarna lagt fram sin syn på långtidsbudgeten. Den nya kommissionen har tagit över den gamla kommissionens förslag, det så kallade Prodi-paketet. Det betyder en kraftig expansion av utgifterna. För en del länder är det fråga om en 50-procentig realökning. Jag finner inte detta acceptabelt.
Min uppfattning är att den nya kommissionen skulle ha lyssnat bättre på vad de sex största nettobidragsgivarna har framfört. De har krävt att budgetplanen skall innehålla ett utgiftstak på 1 procent av bruttonationalinkomsten. Det bör inte bara finnas ett tak för utbetalningar utan även för åtaganden. Det går inte, som kommissionen föreslår, att låta åtagandena skena iväg till 1,27 procent av BNI. Det är den övre gräns som medlemmarna har förpliktat sig att betala. Efter 2013 finns ingen väg att expandera utöver den allmänna ekonomiska tillväxten såvida inte alla länder enas om att släppa sin vetorätt. Det tror jag inte att de kommer att göra.
Kommissionen föreslår därför att EU skall införa någon form av EU-beskattning. Vi är definitivt och starkt emot att ge EU egen beskattningsrätt. Utan kontroll från de enskilda medlemsländerna finns det ingen begränsning av EU:s ambition att växa till en federal superstat. Varje medlemsland bör låta sina parlament rösta om EU:s budgetplan innan ministerrådet fattar sitt beslut, så att det inte sker i det fördolda utan öppet och tydligt så att folk vet vilka finansiella åtaganden de kommer att ha.
För att de nationella parlamenten skall få ett bra beslutsunderlag borde kommissionen utarbeta ett förslag till alternativ plan som ryms inom det utgiftstak på 1 procent som vi har föreslagit. Risken är annars påtaglig att kommissionen i slutändan tvingas till ogenomtänkta nedskärningar av utgifter och åtaganden istället för en väl avvägd prioritering som gör det möjligt att hålla löftena till de nya länderna. 
Talmannen.
   Debatten avbryts nu och återupptas kl. 21.00. 
Talmannen.
   Nästa punkt på föredragningslistan är frågestunden med frågor till kommissionen (B6-136/2004).
Talmannen.
Bara några år efter problemen i den europeiska näringskedjan i samband med dioxin- och BSE-skandalerna håller ett nytt fall på att sprida oro bland de europeiska medborgarna. Upptäckten av det cancerframkallande ämnet dioxin i nederländska mjölkprodukter väcker liv i mardrömmarna från ett nära förflutet. Europa har inte lyckats få kontroll över dessa företeelser, som drabbar basala konsumtionsvaror och som utgör en stor fara för folkhälsan.
Vilka ytterligare åtgärder tänker kommissionen vidta för att bekämpa detta nya hot och definitivt trygga den framtida livsmedelssäkerheten i EU? 
Kyprianou,
   . Det fall av kontaminering som nyligen inträffade visade att gemenskapen redan har den erforderliga integrerade lagstiftningen för att hantera sådana situationer på ett lämpligt sätt. Därför tas frågan om ytterligare åtgärder inte upp, åtminstone inte i dagsläget. Frågan gäller behovet av att tillämpa befintliga åtgärder på rätt sätt.
Program för övervakning av dioxiner och PCB i livsmedel och foder tillämpas i hela Europeiska unionen. Dessa program har gjort det möjligt för de nederländska myndigheterna att identifiera kontamineringen och vidta lämpliga åtgärder för att utrota källan. Det finns övervaknings- och identifikationssystem för identifiering av de företag och djurenheter som kan ha kontaminerats.
För att förhindra att eventuellt kontaminerade livsmedel och foder kommer in i livsmedelskedjan har de nödvändiga inneslutningsåtgärderna vidtagits för dessa installationer. Förvarningssystemet för livsmedel och foder fungerade särskilt effektivt när det gäller informationsutbytet mellan de behöriga myndigheterna.
Antagandet av EU:s övre gränsvärden för dioxiner spelade en framskjuten roll i hanteringen av detta fall av kontaminering. Det är verkligen ett rättsligt instrument för att fatta beslut som garanterar skyddet av folkhälsan. Men vi måste medge att det inte är möjligt att fullständigt utesluta möjligheten av kontaminering i livsmedelskedjan. Risken kommer alltid att kvarstå, varför vi har antagit åtgärderna som vi behöver för att identifiera och bekämpa sådana risker. Men det är av oerhörd betydelse för skyddet av folkhälsan att kontamineringen identifieras i ett tidigt skede genom övervakning och att vi har regler som förebygger och förhindrar ytterligare kontaminering av livsmedelskedjan. 
Den nuvarande gemenskapslagstiftningen innehåller redan sådana bestämmelser. Det fall av kontaminering som vi diskuterar i dag visar ändå behovet av att utvärdera säkerheten, inte bara för ingredienserna i livsmedel och foder utan också produkterna som används direkt eller indirekt i beredningen av livsmedel och foder. Lagstiftning för livsmedelssäkerhet fastslår att livsmedels- och foderproducenter är ansvariga för produktsäkerhet. Kommissionen fortsätter att betona denna skyldighet som producenterna har och fortsätter att övervaka de kontroller som genomförs under ansvar av de behöriga nationella instanserna för att garantera att de gällande kraven efterlevs.
Slutligen, när det gäller deponier, har gemenskapslagstiftning antagits för att se till att deponier utformas och drivs på ett sätt som inte äventyrar människors hälsa eller miljön. 
Tzampazi (PSE ).
   – Fru talman, herr kommissionär! De nödvändiga verktygen för riskhantering och skydd av folkhälsan är å ena sidan antagandet av högsta tillåtna halter för dioxiner i livsmedelsämnen, foder och livsmedel på strikta men uppnåbara nivåer som kommer att bli striktare allt eftersom tiden går, och å andra sidan ansvarsfördelning i alla stadier av livsmedelskedjan där dioxiner upptäcks.
Men den svaga länken i kedjan för att denna ansträngning skall lyckas är kontrollmekanismerna, särskilt i fodersektorn, där medborgare inte gör en omedelbar koppling till folkhälsan och medvetenheten på produktionsnivå ofta är lägre än för livsmedel. Detta har också bevisats av att den bakomliggande orsaken till större livsmedelsproblem på senare tid har varit dioxiner i foder.
Vilka åtgärder tänker ni vidta för att stärka och befästa den befintliga modellen för kontrollmekanismer för foder så att kontroller på både EU- och medlemsstatsnivå blir effektivare? 
Kyprianou,
   . Jag vill tillägga att det redan har fastställts övre gränsvärden för dioxiner, och normerna är stränga. Samtidigt har tonvikten i hela livsmedelskedjan, inte bara på slutprodukten foder, lagts på produktionsmekanismen, och därför kommer även de instrument som används för produktion att kontrolleras.
Jag vill också informera ledamoten om att vi snart skall anta en förordning om foderhygien med syftet att fastställa strikta regler och de kritiska steg i produktionsprocessen där samtliga hygienregler måste antas, och jag tror att detta kan minska ledamotens farhågor. 
Talmannen.
Vid handeln med utsläppsrätter i Tyskland uppbärs på sina håll administrativa avgifter på flera hundratusen euro för ansökan om tillstånd till utsläpp av koldioxid. På vilka grunder beräknas dessa avgifter? Är avgifterna enhetliga överallt i EU och, om så inte är fallet, hur tänker kommissionen jämna ut dessa skillnader? Anser kommissionen överlag att sådana avgifter bör tas ut? Hur stor total belastning kan dessa avgifter förväntas komma att innebära för dem som gör utsläppen?
Michel,
   .  Fru talman! Direktivet om handel med utsläppsrätter innehåller inga bestämmelser om administrativa avgifter. De nationella regeringarna måste därför själva fastställa hur sådana avgifter skall tillämpas och hur höga de skall vara. Vi vet att medlemsstaterna antagit skilda tillvägagångssätt för avgifter för utfärdande av tillstånd inom ramen för direktiv 96/61/EG om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar.
De myndigheter som är ansvariga för att utfärda tillstånd drar på sig kostnader, och varje medlemsstat kan välja hur den vill finansiera dessa kostnader. Kommissionen har därför inga uppgifter om den totala nivån på de administrativa avgifter som tas ut för utsläpp av koldioxid.
Jag skulle också vilja säga att jag ersätter Stavros Dimas, som ber mig framföra sina ursäkter eftersom han deltar i konferensen mellan parterna i FN:s ramkonvention om klimatförändringar. Som ni vet är det en mycket viktig konferens, och han har bett mig ersätta honom. 
Caspary (PPE-DE ).
   – Tack, herr kommissionär! Håller ni dock inte med om att skillnaderna i administrativa avgifter innebär en avsevärd störning av den inre marknaden och att detta leder till skilda konkurrensvillkor i enskilda medlemsstater? Håller ni också med om att de administrativa avgifterna i vissa medlemsstater är betydligt högre än de administrativa kostnader som verkligen uppstår och att det kan bli nödvändigt för kommissionen att införa förbättringar i det avseendet för att skydda den inre marknaden? 
Michel,
   .  Dessa avgifter kan variera mellan medlemsstaterna och i vissa fall saknas helt. Men detta skiljer sig inte från andra skatter och avgifter som varierar mellan medlemsstaterna och som påverkar företagen. I slutändan är det ett politiskt beslut för varje medlemsstat att fatta om den vill finansiera administrativa kostnader som dessa genom den allmänna budgeten eller via direkta avgifter. Eftersom frågan om avgifter för att utfärda tillstånd för utsläpp av växthusgaser inte ligger under kommissionens behörighet, har kommissionen ingen överblick över hur mycket varje medlemsstat för närvarande tar betalt för att utfärda tillstånd för utsläpp av växthusgaser enligt direktivet om handel med utsläppsrätter.
Översynen av direktivet om handel med utsläppsrätter kommer att inledas i början av 2005. Den kommer att medföra en stor granskning av berörda parter och omfatta många olika frågor, däribland systemets inverkan på europeiska företags konkurrenskraft utanför gemenskapen. 
Martin, David (PSE ).
   – Herr kommissionär! Intyg för handel med utsläppsrätter är ett mycket viktigt inslag för att Europeiska unionen skall nå sina Kyotomål. Jag anser att det är högst otillfredsställande att ni inte kan upplysa ledamoten om det nuvarande läget i varje enskild medlemsstat. Avser kommissionen, inför översynen 2005, att granska de 25 medlemsstaterna för att utröna vad som är gällande praxis och se till att villkoren efter 2005 blir lika? 
Michel,
   .  Som jag sade kommer översynen av direktivet om handel med utsläppsrätter att inledas i början av 2005. Den kommer att medföra en stor granskning av berörda parter och omfatta många olika frågor. Jag kan vidarebefordra er fråga till mina kolleger och kanske be dem att utföra en undersökning, så att vi kan jämföra situationen i varje land.
Jag tycker att det verkar rimligt att ha dessa upplysningar, men jag upprepar att skatter och avgifter inte ingår i kommissionens behörighet. Det är upp till varje medlemsstat att bestämma nivån på avgifter och skatter, som fallet är för andra produkter. 
Talmannen.
Den olagliga kopieringen är ett klart brott mot immaterialrätten och får förödande effekter för finansieringen av kulturindustrin och i synnerhet för produktionen och distributionen av ljudverk och audiovisuella verk.
I informationssamhället är det de audiovisuella upphovsmakarna som skapar innehåll för Internet samtidigt som de söker nya tekniska former för spridningen av detta innehåll. Samtidigt som den nya tekniken underlättar denna kulturspridning kan den allvarligt äventyra ersättningen till upphovsmakarna själva om inte fenomenet med piratkopiering rättas till.
Förutom att bekämpas på politisk och rättslig väg verkar det som om ett av de främsta slagen mot detta fenomen måste utkämpas med hjälp av samhällspedagogik. Medborgarna är inte medvetna om de immateriella tillgångarnas värde i informationssamhället och följaktligen förstår de inte varför sådan verksamhet är brottslig.
Kommissionen kan spela en betydande roll för att utbilda och göra allmänheten, i synnerhet ungdomar, uppmärksam på riskerna med piratkopiering i informationssamhället. Vilka åtgärder föreslår kommissionen för att sprida detta budskap och bidra till skyddet av den europeiska audiovisuella industrin? 
McCreevy,
   .  Kommissionen är väl medveten om problemet med olaglig kopiering, särskilt i dess senaste och allvarligaste form via Internet. Jag delar helt ledamotens åsikt att företeelsen är mycket skadlig för kulturbranschen, och jag är fast besluten att göra mitt yttersta för att få ned den olagliga kopieringen till så låga nivåer som möjligt.
I mars 2004 inrättade kommissionen en högnivågrupp för förvaltning av digitala rättigheter, som en del av handlingsplanen e-Europa 2005. Högnivågruppens slutrapport, som lades fram den 8 juli, återspeglar ett samförstånd om grundprinciper och innehåller rekommendationer om framtida åtgärder på tre områden, varav ett är övergången till lagliga tjänster. Att förmå konsumenterna att använda lagliga onlinetjänster är grundläggande för att skapa en blomstrande marknad för elektroniskt innehåll. Systemen för förvaltning av digitala rättigheter kommer att spela en väsentlig roll genom att möjliggöra nya affärsmodeller och förhindra obehörig användning. Rekommendationerna omfattade att aktivt främja medvetenheten bland konsumenterna om lagliga alternativa erbjudanden samt behovet av att skapa förtroende bland konsumenterna.
När det gäller situationen utanför EU:s gränser, som ledamoten också tar upp, antog kommissionen den 10 november 2004 en strategi för skydd av immaterialrätter i tredjeland. I strategin anges riktlinjerna för de kommande åren för att minska det antal kränkningar av immaterialrätter som äger rum utanför EU:s gränser. Utöver tekniskt samarbete och bistånd, skydd, genomförande av bestämmelser samt bilateral och multilateral övervakning tänker kommissionen verka för ökad medvetenhet bland användare och konsumenter i tredjeland samt stödja inrättandet av offentlig-privata partnerskap för skydd. Det finns ett antal program som även avser immaterialrätter och omfattar medvetenhet och utbildning: till exempel ECAP, som är ett immaterialrättsligt program för länderna i Sydostasiatiska nationers förbund (Asean), Cotonouavtalet för länderna i Afrika, Västindien och Stilla havet samt gemenskapens biståndsprogram för återuppbyggnad, utveckling och stabilisering (Cards), för länderna på Balkan. 
Guardans Cambó (ALDE ).
   – Tack för svaret, herr kommissionär! Saken är den att alla dessa åtgärder är fullkomligt meningsfulla och, som ni förklarade, omfattar alla de olika aspekterna av skyddet för immateriella rättigheter. Det bestämda problem jag försökte ta upp är om kommissionen tänker inrikta sig särskilt på det område där medlemsstaterna har färre instrument för att ta itu med detta, i syfte att visa vad som ligger bakom skyddet för immateriella rättigheter och öka medvetenheten bland medborgarna?
Detta är sannolikt ett av de få fall då medborgare bryter mot strafflagarna utan att veta att de gör det, och till och med tycker att det är bra att göra det. Så vad tänker ni göra för att visa, genom allmänna kampanjer eller vad det nu kan vara, att detta är en mycket viktig fråga och att den audiovisuella industrins framtid i Europa står på spel? 
McCreevy,
   .  Kommissionen tänker fortsätta att följa utvecklingen i enskilda medlemsstater. Flera medlemsstater, däribland Förenade kungariket, Frankrike och Tyskland, har redan satt i gång storskaliga utbildnings- och medvetenhetsprogram. Kommissionen har inte större resurser än medlemsstaterna. Det är i första hand en sak för medlemsstaterna att se till att den fråga ni med fog har tagit upp blir mer allmänt bekant, jämte de problem som härrör från otillåten och olaglig kopiering. Jag har fått veta att den svarta marknaden för olagliga cd- och dvd-skivor omsätter tre gånger så mycket som cannabismarknaden och att vinstmarginalerna är åtta gånger högre. Det är därför en mycket lukrativare verksamhet, med mindre risker att åka fast samt lägre straff. Det är således i medlemsstaternas intresse att se till att medvetenhetsåtgärder vidtas i ett försök att stoppa verksamheten. 

Talmannen.
Det är en stor kostnad att flytta ett parlament med 732 ledamöter minst en gång i månaden. Papper, kontorsmaterial, bilar och människor skall transporteras, vilket leder till ineffektivitet och onödig byråkrati. Det låga valdeltagandet i Europaparlamentsvalet i våras visar att människor inte bryr sig om den Europeiska Unionen i tillräckligt hög grad. Det är ett allvarligt politiskt problem. Men lösningen på detta problem är inte att flytta institutionerna mellan två europeiska stater. Det får bara fler människor att vända EU ryggen. Vi politiker måste finnas nära de medborgare vi företräder och ta deras vardagsproblem på allvar. Det skulle vi kunna göra även om Europaparlamentet hade sitt säte i ett land.
Det är inte rätt emot Europas medborgare att använda så stora resurser till att flytta fram och tillbaka. Kan kommissionen svara på vad det kostar unionen att ha två säten för Europaparlamentet och kan det rimliga i denna ordning försvaras inför Europas medborgare? 
Kallas,
   .  Allra först skulle jag vilja säga att frågan om Europaparlamentets säte behandlas i protokoll nr 8 om lokalisering av säten för Europeiska gemenskapernas institutioner och vissa av deras organ och enheter samt för Europol, ett protokoll som är en bilaga till Amsterdamfördraget. Frågan om institutionernas placering har haft mycket hög prioritet och gäller en hög nivå av beslutsfattande. Den avser inte bara våra institutioners placering i Bryssel och Strasbourg, utan även Luxemburg. Detta gäller ett politiskt beslut på mycket hög nivå.
För kommissionen uppgick totalkostnaden för tjänstemännens tjänsteresor till Strasbourg 2003 till 1,7 miljoner euro. Här ingår alla kostnaderna i samband med tjänsteresor, även dem som är hänförliga till kommissionens tjänstemän och medlemmar av kommissionärernas kanslier. Det rör sig alltså inte om en stor summa pengar. Beloppet beräknas bli något högre i framtiden.
Ni frågade om samtliga kostnader för unionen. Vi har ingen helt exakt översikt över alla kostnader, men vet att kostnaderna för Europaparlamentet är mycket högre. Enligt parlamentsledamot Michiel van Hultens betänkande från mars 2004 uppgår totalkostnaden för att ha sammanträdesperioder i både Bryssel och Strasbourg till ungefär 200 miljoner euro årligen.
Michiel van Hulten förordade Bryssel som parlamentets enda säte, och han fick stöd av parlamentets budgetkontrollutskott. Kommissionen är inte i stånd att bedöma Europaparlamentets funktion. 
Hedh (PSE ).
    Fru talman! Herr kommissionär, jag förstår att det är svårt med siffrorna eftersom vi är så många som skall flyttas mellan dessa två säten. Det är inte bara en kostnad i pengar utan också en kostnad för miljön, som jag tycker är oerhört viktig.
Jag har väldigt svårt att försvara dessa resor inför Europas och Sveriges medborgare när de ställer frågor om detta. Det handlar om mycket pengar, som vi skulle kunna använda till många andra viktiga frågor inom EU. Jag tycker att denna fråga är viktig, och vi bör ta upp den så ofta som möjligt tills vi får möjlighet att ha ett enda säte för vårt arbete, förhoppningsvis i Bryssel. 
Kallas,
   . Det är er åsikt. Som jag sade beslutades EU-institutionernas placering 1957, och beslut i den frågan ligger fortfarande på mycket hög politisk nivå. Kommissionen är beredd att diskutera alla dessa frågor. Det är mycket svårt att uppskatta miljökostnaderna, men anslaget i vår budget för 2003 var 1,7 miljoner euro. 
Caspary (PPE-DE ).
   – Fru talman! Herr kommissionär, håller ni med mig om att Strasbourg är parlamentets säte, att det bara är som en eftergift för att minska byråkratin i samarbetet med de övriga EU-institutionerna som det flyttar till Bryssel och att dess huvudsäte är här i Strasbourg? Håller ni också med mig om att det belopp på 200 miljoner euro som ni angivit för årliga utgifter inte gäller extrakostnaderna utan den totala kostnaden för att driva denna kammare? 
Kallas,
   . Det går inte att bedöma EU-institutionernas placering enbart utifrån kostnaderna. Det här är en mycket viktig politisk fråga. Michiel van Hulten uppskattade i sitt betänkande dessa kostnader till 200 miljoner euro, varav merparten berodde på resor fram och tillbaka mellan Bryssel och Strasbourg. Jag har inga mer exakta siffror, men parlamentets totala kostnader är högre än så, vilket framgår av budgeten. 
Isler Béguin (Verts/ALE ).
   – Fru talman, herr kommissionär! Ja, den här frågan har verkligen tagits upp regelbundet hela tiden vi varit i denna storslagna kammare, och jag tror att vi alla skulle vilja ha en enda plats att arbeta på; det är riktigt. Vi vill alla sänka kostnaderna; vi vill alla stoppa föroreningar, men jag tror att frågan i dag gäller Europaparlamentets placering. I dag är det Strasbourg, och jag tror att Frankrike och Strasbourgs invånare är glada att välkomna det och gör allt de kan för att vi skall känna oss hemma.
Jag skulle vilja veta om det gjorts någon undersökning för att ta reda på om det verkligen är någon skillnad, eftersom varje resa till Bryssel eller Strasbourg innebär en kostnad som är samma för alla. Vare sig nu ledamöterna reser till Strasbourg eller till Bryssel så tror jag inte det är värt att bråka om sätet varje gång. Det är verkligen en politisk fråga för våra politiska myndigheter. 
Kallas,
   . Detta är en politisk fråga, och jag har inga kommentarer om detta. Detta beslut fattades 1957. Jag kan försäkra er att kommissionen inte har för avsikt att föreslå några ändringar i denna komplexa fråga. 
Talmannen.
Anser kommissionen att den förbisett artikel 50 i parlamentets betänkande A5-0393/03, enligt vilken ”den nuvarande direktörens mandattid löper ut i mars 2005” samt varigenom parlamentet uppmanar kommissionen att ”utlysa tjänsten som direktör i EUT under våren 2004 så att parlamentets ansvariga utskott hösten 2004 kan höra de kandidater som övervakningskommittén ansett vara lämpade”? Om så inte är fallet, varför inte? Om så är fallet, varför?
För att främja öppenhet och insyn, kan kommissionen i detalj redogöra för samtliga de steg som tagits och de beslut som fattats, sedan detta betänkande antogs, för att utse en efterträdare till Franz Brüner?
Har kommissionen för avsikt att utlysa tjänsten som direktör för OLAF? 
Kallas,
   . Det gläder mig att få svara på den här frågan, därför att omedelbart efter det att jag utsetts till kommissionär med ansvar för flera områden, däribland OLAF, fick jag frågan om hur man skulle gå vidare med olika projekt och förslag om OLAF:s framtid, bland annat i fråga om olika ledningsbeslut. Flera olika lösningar föreslogs. Den ena var att tillsätta tjänsten genom ett öppet uttagningsförfarande. Jag lovade att säga vad jag tyckte efter det att formaliteterna var avklarade. Formaliteterna var klara den 22 november, och så snart den nya kommissionen hade tillträtt beslutade vi oss för att utlysa den här tjänsten och tillsätta den genom ett öppet uttagningsförfarande. I dag fick vi in rättstjänstens slutliga yttrande om vissa finjusteringar i utlysningen. För några dagar sedan fick jag den första versionen av arbetsbeskrivningen, så tjänsten kommer att utlysas mycket snart. Sedan kommer det att hållas ett öppet uttagningsförfarande. 
van Buitenen (Verts/ALE ).
   – Jag skulle vilja veta hur den nya tidsplanen ser ut och hur mycket tid som avsatts för parlamentets utfrågning av kandidaterna. 
Kallas,
   . Kommissionen förstår mycket väl att detta är en speciell tjänst och att parlamentet och rådet måste få säga sitt vid tillsättningen av direktören. Tidsfristen går ut den 1 mars, när förordnandet går ut.
Om vi utlyser den nu kommer uttagningsförfarandet att bli ganska kort. Jag hoppas att vi i början av nästa år kommer att ha tillräckligt med tid för att samråda med det berörda parlamentsutskottet och rådet i fråga om de föreslagna kandidaterna. Vi kommer att försöka välja ut kandidaterna så fort som möjligt och sedan inleda samrådet med parlamentet. Kommissionen har inte för avsikt att förminska parlamentets roll i den här mycket känsliga frågan. 
Talmannen.
   Eftersom frågeställaren är frånvarande, utgår fråga 37. 

Talmannen.
Public service har ett vitalt uppdrag i ett demokratiskt samhälle; att vara en arena för granskning, att låta olika röster höras och olika åsikter komma till tals, tillhandahålla opartisk och djupgående information. Marknaden har inget sådant uppdrag och kan inte heller fullt ut tillgodose behovet av program som riktar sig till minoritetsgrupper i samhället.
Public service driver utvecklingen framåt på medieområdet. Massmedia arbetar allt mer med nya tekniker. Men det nya medielandskapet i kunskaps- och informationssamhället minskar inte behovet av public service – tvärtom. Med bakgrund av teknikutvecklingen på medieområdet och det ökade behovet av en oberoende finansierad mediesektor undrar jag: Hur kommer kommissionen säkerställa att public service i Europeiska unionen kan vidmakthålla sin ställning när nya medietekniker får allt större användning? 
Reding,
   . Den ärade ledamotens fråga omfattade två områden: För det första kulturell mångfald, pluralism och oberoende och för det andra att skapa en kunskapsbaserad ekonomi.
Den kulturella mångfalden skyddas genom gemenskapsrätten, framför allt Amsterdamprotokollet. Den andra aspekten är en strategi som uppmuntrar innovationer och som är öppen för teknik. Båda dessa mål har en mycket viktig roll att spela i framtidens EU. Gemenskapsrätten utesluter inte möjligheten att definiera nya medietjänster som tjänst av allmänt intresse. Men ny teknik måste accepteras av alla aktörer – såväl offentliga som privata – för att skapa ett framgångsrikt informationssamhälle för alla. Det betyder att det kan behövas lämpliga skyldigheter för tjänster i allmänhetens intresse som tillhandahålls med hjälp av ny teknik.
I kommissionens meddelande 2001 om tillämpningen av reglerna om statligt stöd på radio och TV i allmänhetens tjänst bekräftas att medlemsstaterna är ansvariga för att finansiera och definiera radio och TV i allmänhetens tjänst. I det meddelandet utesluter kommissionen inte möjligheten att vissa aktiviteter via Internet kan bedrivas i allmänhetens tjänst. Det betyder att medlemsstaterna får vidta lämpliga åtgärder för att uppnå de här målen. Däremot vill jag påminna er om att andra medieaktörer – såväl befintliga operatörer som nya – har en roll att spela när det gäller att bidra till pluralism, kulturell mångfald, innovationer, konkurrenskraft och konsumentens val. 
Westlund (PSE ).
    Fru talman! Tack så mycket för svaret. Min fråga grundar sig i att det finns många som vill begränsa möjligheterna för public service att verka. Att begränsa public service genom att förbjuda användningen av viss teknik är bara ett sådant sätt. Det finns också de som ser det nya tv-direktivet, men även det föreslagna tjänstedirektivet, som ett sätt att begränsa public service.
Hur skall kommissionen se till att just dessa direktiv inte inkräktar på medlemsstaternas rätt att själva definiera vad som är public service och vilka villkor som skall gälla för public service-bolagen? 
Reding,
   .  Fru talman! Det finns en hierarki av direktiv, och det direktiv som gäller television är direktivet ”Television utan gränser”. Fördraget är också viktigt, och Amsterdamprotokollet är mycket tydligt i den här frågan. Det är därför, för att betona säkerheten om den rättsliga grunden, som kommissionen offentliggjorde sitt meddelande om tillämpningen av reglerna om statligt stöd på radio och TV i allmänhetens tjänst 2001 och som den avsiktligen gav medlemsstaterna möjligheten att bland annat behandla Internet på samma sätt som offentlig television, under förutsättning att Internet utgör en del av den offentliga sektorn och att samma skyldigheter gäller. 
Talmannen.
Hittills har kommissionen slagit dövörat till när privatägda tv-bolag klagat på den illojal konkurrens som de drabbas av.
Många gånger överstiger den obegränsade garanti som staten ger de offentligägda tv-bolagen med råge nettokostnaderna för public service-uppdraget. Dessutom använder många offentliga bolag de stöd de erhåller (som i vissa fall ligger på mer än 92 procent av intäkterna) till att erbjuda program som liknar de privatägda bolagens, vilket inte har något att göra med deras public service-uppdrag.
Det faktum att varje enskild stat fritt får upprätta sin egen definition av ”public service-uppdrag” gör att många av dem väljer en definition som innebär ett slags ”katastroflåda” där alla program kan betraktas som en del av public service-uppdraget.
Anser inte kommissionen att man trots bestämmelserna i protokollet om systemet för radio och tv i allmänhetens tjänst i medlemsstaterna borde upprätta en enhetlig definition av termen ”public service-uppdrag” på gemenskapsnivå, i syfte att uppnå ökad insyn och större respekt för rätten till konkurrens? Skulle kommissionen kunna tänka sig att ta ett initiativ i detta hänseende? 
Reding,
   .  Fru talman! I det här sammanhanget måste jag också säga att kommissionen är fördragens väktare och att den alltid gjort vad som behövts för att se till att konkurrensreglerna följs, speciellt när det gäller statligt stöd till radio och television.
När det gäller den här frågan skulle jag även vilja tillägga att det i meddelandet om tillämpningen av reglerna om statligt stöd på radio och TV i allmänhetens tjänst 2001 klargörs hur de gällande reglerna skall tillämpas. Där förklaras tydligt, om det fortfarande skulle finnas behov av det, att medlemsstaterna har ansvaret för att finansiera denna public service och för att definiera uppdraget samt att det inte är kommissionens uppgift att besluta huruvida ett program skall sändas i allmänt ekonomiskt intresse eller vilken definitionen av uppdraget nu skulle vara. Kommissionen ser endast till huruvida definitionen av uppdraget och finansieringen motsvarar verkligheten ute på fältet.
Det viktiga är i kommissionens ögon därför att uppdraget definieras så tydligt och exakt som möjligt och att om ett radio- och TV-programföretag som verkar i allmänhetens tjänst överskrider sitt uppdrag så skall det föra skilda räkenskaper för kommersiell verksamhet såsom till exempel reklamförsäljning. 
Herrero-Tejedor (PPE-DE ).
   – Tack för ert svar, fru Reding! Tack för att ni så tydligt klargjort det som vi redan vet kommer att fastställas i gemenskapslagstiftningen. Syftet med min fråga, fru kommissionär, var att försöka gå lite längre.
I alla länder i Europeiska unionen ser vi att det ofta, i överensstämmelse med den tolkningen av våra regler som ni så tydligt klargjort, förekommer vad vi kan kalla förvända beteenden som bryter mot den fria konkurrensen.
Tror ni att vi kan försöka få fram en ny formulering, en ny text, som på ett tydligare sätt kan sammanföra kriterierna för public service? 
Reding,
   .  Ledamoten vet mycket väl att kommissionen inte kan gå längre än de befintliga texterna. För närvarande pågår dock samtal med näringslivet om en eventuell översyn av direktivet ”Television utan gränser”, och därför är det nu rätt tillfälle att lägga fram en annan definition om så behövs. Därför väntar jag för att se vad de offentliga och privata sektorerna har att säga i frågan.
Jag skulle också vilja säga till ledamoten att om den privata sektorn lämnar in ett klagomål om orättvis konkurrens tar kommissionen upp det klagomålet, granskar huruvida den offentliga sektorn har rätt eller fel och bifaller eller förkastar den begäran som gjorts. Man skulle kunna nämna flera intressanta tillstånd som faller inom dessa ramar. Till exempel gavs statligt stöd till och till samt stöd till och andra program av samma slag, eftersom de uppfyllde regelkraven. Andra ändrades eller vägrades.
Vi har fortfarande fall under granskning, och ni kan vara säker på, herr Herrero-Tejedor, att kommissionen alltid försöker tillämpa reglerna för att se till att konkurrensen är fri mellan en offentlig sektor och en privat sektor som inte får kvävas. 
Talmannen.
Vilka ytterligare åtgärder kommer kommissionen att vidta för att skydda och förbättra textningen och syntolkningen av program vid övergången till digitala TV-tjänster? 
Reding,
   . Den ärade parlamentsledamoten tog upp frågan om programtextning och ljudbeskrivning. Digitala sändningar ger med säkerhet bättre programtextning och ljudbeskrivningar än det analoga systemet. Det finns redan standarder för de här nya tjänsterna. Jag ser övergången till digital-TV som en möjlighet till förbättrade tjänster av det här slaget. Den är inte ett hot.
Som jag sade till parlamentet vid min utfrågning i september anser jag att utvecklingen av ny teknik måste vara till nytta för medborgarna och deras välfärd. Därför kommer mina tjänsteavdelningar inom kort att offentliggöra ett meddelande om upphandling av en undersökning av tillgängligheten till digital-TV. Denna undersökning kommer att inriktas på utveckling av modeller för politiska åtgärder för att bistå medlemsstaterna i att införa stödtjänster.
Jag vill också säga att det inte finns något krav enligt europeisk lag på TV-programföretag att tillhandahålla programtextning och ljudbeskrivningar. Tillhandahållande av stödtjänster omfattas av subsidiaritetsprincipen, men det finns förstås vissa områden som samordnas på gemenskapsnivå genom direktivet om television utan gränser. Inom ramen för detta direktiv har jag uppmanat kontaktkommittén att samla information om vilka åtgärder som medlemsstaterna har vidtagit för att förbättra syn- eller hörselskadades möjligheter att få tillgång till TV-program.
Vi håller nu på att samla in och analysera medlemsstaternas svar. Vårt mål är att stödja de bästa metoderna bland regleringsorgan och industrigrupper, och vi kommer att arbeta med medlemsstaterna för att främja tillgången till stödtjänster och skapa en ekonomiskt hållbar marknad för utrustning som förbättrar tillgängligheten. 
Howitt (PSE ).
   –Kommissionären kommer inte att bli förvånad över att vi tar upp dessa frågor på nytt med en ny kommission. Hon skulle förmodligen bli förvånad om vi inte gjorde det.
Jag accepterar det hon säger när det gäller direktivet om television utan gränser, men vill be henne att följa denna fråga mycket noga. Subsidiaritet är bra, men hon måste känna till att EU har finansierat konferenser om programtextning i mer än 20 år och att förekomsten av programtextning bland programföretagen har ökat mycket litet.
Kommer hon till exempel att se till att en riktmärkningsprocess kommer till stånd så att vi får se en successiv ökning från år till år? Kan hon i dag ge någon kommentar om när hon kommer att lägga fram resultaten av den analys hon har inlett i fråga om kontaktgruppen och i vilken form hon kommer att göra det, och kan hon skänka hopp åt döva och blinda i hela Europa om att bättre televisionstjänster kommer att bli allmänt förekommande? 
Reding,
   . Jag försäkrar den ärade parlamentsledamoten att jag mycket väl kommer ihåg hans brev från den 25 november 2003. Nu när jag inte bara är ansvarig för direktivet om television utan gränser utan också för de nya medierna i allmänhet kommer jag absolut att lägga ännu större vikt vid den här frågan än jag gjorde tidigare.
Svaret på den ärade ledamotens fråga är att undersökningen av modeller för politiska åtgärder kommer att påbörjas i början av 2005 och kommer att vara klar ungefär ett år senare, någon gång i början eller mitten av 2006. När det gäller kontaktkommittén fortsätter dess arbete, och resultaten kommer att offentliggöras på Internet i början av 2005. 
Mitchell (PPE-DE ).
   – Kommissionären måste vara medveten om att jag har tagit upp frågan om utsändning av den engelska elitserien i television. Kommissionären svarade att Internet via bredband kan vara en möjlighet att sända detta utan begränsningar.
Om Internet via bredband skall användas som ett nytt sätt att tillhandahålla bredare kommunikation, får jag då fråga kommissionären om hon också skulle vilja överväga att införa bestämmelser i de nya förslag hon kommer att lägga fram för att se till att utsändningar på Internet via bredband också skall innehålla textremsor som är anpassade för de människor som nämns i frågan? 
Reding,
   .  Fru talman! Kommissionen har en tydlig skyldighet att vara neutral i tekniska frågor. Det som gäller för en teknik måste även gälla en annan, och vi måste visa de personer som har svårigheter att vara helt delaktiga i informationssamhället samma respekt oavsett teknik. I grunden ändras därför ingenting men formen gör det naturligtvis, och där vi uppmuntrar bredbandstekniken måste naturligtvis personer med syn- eller hörselproblem få stöd.
Vi upplever förresten att tredje generationens telefoner verkligen gör det möjligt för oss att uppfylla dessa personers behov. De gör det möjligt för personer med nedsatt hörsel att använda telefonen genom att sända bilder av läpparna. 
Talmannen.
Man har på senaste tiden kunnat fastställa att TV-programföretag i samband med diskussionen om TV-direktivet försöker sudda ut skiljelinjen mellan redaktionellt innehåll och reklam. Tillverkarna av märkesvaror är nämligen missnöjda med att TV-reklamen sänds i form av block och anstränger sig därför alltmer för att marknadsföra sina produkter med hjälp av förtäckt reklam och produktplacering (”product placement”).
Hur ser kommissionen på den ökande produktplaceringen i TV-program? Anser kommissionen att det ökande bruket av produktplacering i TV-program skapar ett behov av rättsregler? 
Reding,
   .  Fru talman! Jag skulle vilja säga till Michl Ebner att i direktivet ”Television utan gränser” fastställs principen att TV-reklam och teleshopping måste skiljas från andra delar av programmet genom bild och ljud. I direktivet fastslås dessutom att förtäckt reklam och teleshopping är förbjuden.
Som jag redan sagt som svar på tidigare frågor så är direktivet under omprövning, och det offentliga samråd som genomfördes 2003 gav de olika berörda parterna möjlighet att uttrycka sina åsikter. Vissa operatörer förespråkar faktiskt att regeln om reklam görs mer flexibel så att hänsyn tas till ändrad teknik genom att möjliggöra till exempel dubbla skärmbilder eller marknadsföring av utrustning som skulle göra det möjligt för tittare att dölja reklammeddelanden. År 2003 var man dock eniga om att reklam skulle vara tydligt angiven som sådan för att inte vilseföra publiken.
Av det samrådet framkom det inga uppgifter om att det skulle förekomma någon s.k. produktplacering i Europa som strider mot villkoren i direktivet. Därför klargjordes denna sak i kommissionens tolkningsmeddelande om vissa aspekter på bestämmelserna om TV-reklam i direktivet ”Television utan gränser” 2003. Jag är naturligtvis beredd att gå igenom alla dessa frågor igen i samband med en eventuell översyn av direktivet, vilken jag avser lägga fram under 2005. 
Ebner (PPE-DE ).
   – Tack, fru talman! Jag är glad över att höra kommissionären säga att hon kommer att prioritera konsumentskydd i det här fallet om det sker någon åsiktsändring 2005. Faktum är att det nuvarande förhållandet inte varit särskilt lyckat, med införande av metoder som inte skyddar konsumenten, och något måste göras åt det. 
Reding,
   .  Fru talman! Jag skall försöka följa det goda exemplet och vara lika kortfattad. Konsumentskydd står naturligtvis högt på dagordningen, och det kommer vi att ta hänsyn till. Kommissionen är villig att i samband med översynen av detta direktiv ha ett nära samarbete inte bara med de parlamentsledamöter som är engagerade i konsumentskyddsfrågor, utan även med konsumentskyddsorganisationer. 
Talmannen.
Enligt bestämmelserna om integritet och elektronisk kommunikation från 2003 (som genomför direktiv 2002/58/EG(1)) och särskilt punkt 14 däri om begränsningar för behandlingen av lokaliseringsuppgifter, skall en användare som samtycker till att utgöra föremål för en passiv lokaliseringstjänst informeras om att leverantören försöker fastställa dennes position innan leverantören vidtar någon som helst åtgärd för att lokalisera användaren, och leverantören måste ansöka om och erhålla användarens tillstånd innan dessa uppgifter vidarebefordras. Håller kommissionen med om detta? 
Reding,
   . Den ärade ledamoten frågade om kommissionären håller med om den ändrade tolkningen av artikel 14 i Förenade kungarikets förordningar om integritet och elektronisk kommunikation (EG-direktiv) 2003, där användning av lokaliseringsuppgifter behandlas. Eftersom den här frågan berör en tolkning av nationell lagstiftning vill jag hänvisa den ärade ledamoten till Richard Thomas, informationsombudsman i Förenade kungariket och ansvarig för att genomdriva förordningarna om integritet och elektronisk kommunikation. Förordningarna införlivar EU-direktivet om integritet och elektronisk kommunikation.
Eftersom jag är den ledamot av kommissionen som har ansvar för detta direktiv vill jag gärna peka på följande till stöd för eventuella nationella tolkningsövningar: Enligt EU-direktivet om integritet och elektronisk kommunikation får lokaliseringsuppgifter användas, men enbart om prenumeranten eller användaren godkänner detta. Före det godkännandet måste användaren eller prenumeranten bli informerad om vilka slags uppgifter som behandlas, behandlingens syfte och längd och om uppgifterna kommer att vidarebefordras till tredje part i samband med tjänsten.
Kommissionen anser emellertid inte att det enligt direktivet krävs att användaren eller prenumeranten informeras om eller godkänner lokaliseringen före varje enskilt lokaliseringsförsök. Det krävs ändå enligt direktivet att prenumeranter och användare tillfälligt skall kunna blockera lokaliseringsfunktionen även om de har anslutit sig till en lokaliseringsbaserad tjänst. 
Honeyball (PSE ).
   – Tack, fru kommissionär! Jag godtar era kommentarer om att återföra detta till Förenade kungariket. Men jag vill följa upp det här. Även om det bör finnas ett godkännande enligt de nuvarande bestämmelserna finns det inga garantier för att så är fallet. Om någon kan spåras utan att själv vara medveten om det har det mycket allvarliga konsekvenser. Den personliga säkerheten hotas för den som spåras – han eller hon kanske utsätts för hot om våld till exempel. Detta berör en rad frågor om de medborgerliga fri- och rättigheterna. Jag uppmanar er att ta detta på största allvar. Jag kommer att ta upp den här frågan i Förenade kungariket och hoppas att ni kommer att driva den här. 
Reding,
   . Jag vill säga till den ärade ledamoten att om det skulle uppstå ett problem av det slaget, eller om information inte gjorts tillgänglig för konsumenterna, så skulle den rätta vägen att gå vara att klaga hos den nationella ansvariga myndigheten. 

Talmannen.
Den 26 oktober 2004 offentliggjordes en rapport från Amnesty International om massvåldtäkter i Demokratiska republiken Kongo. Detta är något som det talas om även i EU:s strategidokument för Demokratiska republiken Kongo (”Stratégie de cooperation et programme indicatif 2003–2007”). Den sociala, politiska och ekonomiska situationen i Demokratiska republiken Kongo sägs ha en ytterst negativ inverkan på läget för de mänskliga rättigheterna i landet.
Kan kommissionen ge besked om vilka varaktiga resultat kommissionen rent konkret fått till stånd genom sina ekonomiska insatser till förmån för folkhälsan och återställandet av rättsstaten i Demokratiska republiken Kongo, såsom det beskrivits i kommissionens strategidokument och kan kommissionen också ge besked om huruvida kommissionen anser att ytterligare medel i brådskande ordning måste ställas till förfogande ur driftsbudgeten för ingripanden, enkom för omhändertagande för både fysisk och psykisk vård av de tusentals våldtäktsoffren? 
Michel,
   .  Fru talman! Europeiska kommissionen är naturligtvis väldigt bekymrad över de många kränkningar av de mänskliga rättigheterna, inbegripet massvåldtäkter, som äger rum i Demokratiska republiken Kongo till följd av en lång period av konflikter. Kommissionen har faktiskt tagit upp stöd till hälsovårdssektorn och institutionellt stöd för övergången till demokrati som en del av sin strategi för samarbete med Demokratiska republiken Kongo 2003–2007. Det här stödet är ett varierat och kompletterande svar på problemet med massvåldtäkter i landet.
Gemenskapen har lång erfarenhet av samarbete inom hälsovårdssektorn, med 70 miljoner euro som givits ut på stödprogram sedan 1992. Dessa program stimulerar tillgång till grundläggande hälsovård och tillhandahållande av läkemedel till priser som är anpassade efter situationen ute på fältet. Ett nytt stödprogram för hälsovården uppgående till cirka 70 miljoner euro kommer att införas för att befästa det som uppnåtts genom tidigare program och för att utvidga verksamheten till andra områden med anknytning till hälsovård.
I sin övergripande plan för 2005 bekräftar ECHO sitt stöd till områden med hög förekomst av sexuellt våld, särskilt i Kivus och Maniema. Projekt som utformats för att återställa rättssäkerheten och främja kvinnors rättigheter finansieras också inom det europeiska initiativet för demokrati och mänskliga rättigheter.
Kommissionen är även mycket aktiv inom området institutionellt stöd. Sedan början av året har den faktiskt stöttat Bunias förstainstansdomstol i Ituri, som behandlar våldtäktsfall. Syftet med detta stöd är att bekämpa straffriheten och återställa freden i området.
På ett mer strukturellt plan inför kommissionen ett system för partnerskap med och stöd till den kongolesiska regeringen i syfte att reformera rättssystemet. Det kommer i slutändan att göra det möjligt för de nationella domstolarna att effektivt behandla fall som inbegriper åtgärder mot våldtäkt.
Slutligen så anslås det i den driftsbudget för ingripanden som ledamoten hänvisar till i sin fråga cirka 27 miljoner euro för akut återuppbyggnadsarbete i Kongos östra provinser, vilka är värst drabbade av konflikten och alltså av brott mot de mänskliga rättigheterna. 
Staes (Verts/ALE ).
   – Fru talman! Jag är mycket tacksam för kommissionärens detaljerade svar, men jag har dock fortfarande känslan av att vi på något sätt befinner oss på reträtt i den här kampen. För bara några veckor sedan slöt Rwandas och Demokratiska republiken Kongos presidenter ett nytt fredsavtal, bara för att några dagar senare flyga på varandra igen. Mina egna källor i det landet – ett antal katolska präster – har rapporterat till mig att många gruppvåldtäkter ägt rum. Återigen har tusentals till tiotusentals kvinnor blivit våldtagna.
Kommissionen finansierar mycket riktigt ett program i regionen, men borde vi inte ta oss an de verkliga orsakerna till konflikten? Vi vet alla att det finns stora vinster att göra på mineralresurserna – diamanter, coltan och guld. Borde inte kommissionen, tillsammans med rådet och dess ordförandeskap, vidta några åtgärder angående detta? Det här har pågått i åratal. Jag tror verkligen, herr kommissionär, att alla förväntar sig av er, med ert personliga engagemang och er personliga kunskap om regionen, att ni tillsammans med er kollega Benita Ferrero-Waldner är kraftigare och mer effektivt närvarande i regionen. Det skulle jag vilja höra era åsikter om. 
Michel,
   .  Fru talman! Jag håller i hög grad med den ärade ledamoten. Som ni vet så är jag mycket känslig för och mycket bekymrad över situationen i länderna kring de afrikanska stora sjöarna och mer specifikt över vad som sker i östra Kongo. Det är därför som jag i morgon bitti, när jag lämnar er, kommer att flyga dit för att göra ett nytt besök i alla dessa länder och gå igenom situationen med deras ledare.
Jag är också medveten om de nya missförhållandena och de nya väldigt allvarliga våldsdåd som regionen återigen upplever. Problemet är inte bara ex-FAR/Interahamwe; det finns också grupper av brottslingar och andra som är riktigt organiserade och som verkligen parasiterar på befolkningen och står bakom något som endast kan betecknas som skändliga illdåd.
Jag skall därför resa runt i huvudstäderna mellan den 15 och 20 december. Jag skall träffa de här ländernas presidenter och diverse personer i ansvarsställning, inbegripet Förenta nationernas representanter, för att se vad den internationella gemenskapen verkligen kan göra och särskilt vad den internationella gemenskapen när allt kommer omkring är beredd att göra. Vi är mycket medvetna om att problemet inte kommer att lösas av den kongolesiska armén och polisen. De befinner sig för närvarande inte i en sådan ställning att de kan göra det, och det vore bättre att Förenta nationernas uppdrag i Demokratiska republiken Kongo (MONUC) får förnyat mandat: det behöver mer resurser när det gäller förmågan att agera ute på fältet.
Som ni även vet så ger FN-uppdragets nuvarande mandat ingen behörighet att till exempel avväpna personer med våld utan endast att samla in vapen från dem som är villiga att lämna in dem. Därför handlar det här även om en frivillighetsprincip, och jag skall försöka övertyga dem som jag pratar med. Först av allt skall jag försöka övertyga rwandierna och kongoleserna att hålla sig lugna och inte förhasta sig och riskera att konflikten blossar upp igen medan övergångsprocessen är i full gång. Därför skall jag först försöka övertyga dem om nödvändigheten av att hålla i gång övergångsprocessen. Sedan skall jag göra mitt bästa för att övertyga den internationella gemenskapen, vilken i landet är representerad genom organ som Förenta nationerna, om behovet av att fatta de beslut som behövs för att avgöra den här frågan en gång för alla. Rättsstatsprincipen är ju som ni mycket riktigt påpekade inte längre särskilt påtaglig i den delen av världen.
Mot bakgrund av detta är beviset på att jag håller med er helt och hållet att jag reser till området igen i morgon för att skaffa mig en uppfattning om läget ute på fältet. Vi har frågan om valet i Kongo, om tidsplanen för det valet och den lag som parlamentet fortfarande måste anta för att valet skall kunna hållas. Ni är medvetna om, eftersom jag redan sagt det offentligt, att tidsplanen för valet borde lämnas oförändrad för att behålla pressen på myndigheterna. I Kigali skall jag också anföra att inga trupper från Kigali skall göra några räder in på fientligt territorium. Som ni ser planerar jag därför att göra ytterligare en komplett bedömning av situationen.
Tyvärr, herr Staes, har jag inga befogenheter att lösa problemet själv, och jag kan bara hoppas att min övertygelseförmåga kommer att göra verkan den här gången. Tro mig i alla fall när jag säger att jag kommer att ge uttryck för er oro eftersom jag hyser samma oro själv. 
Talmannen.
EU lämnar humanitärt bistånd till flera av världens länder. Det ökade medvetandet bland regeringarna i de 25 medlemsstaterna och deras omedelbara mobilisering och reaktion på den humanitära utmaningen från världens nödlidande har nått oanade dimensioner i våra dagar. Tyvärr är de budskap som når oss från vissa håll i världen, som nu senast från Elfenbenskusten, inte ägnade att skapa idealiska förhållanden. Inbördeskrig som utbryter och som många gånger sprider sig till andra länder, exempelvis i Asien, Afrika och Centralamerika, är ett gissel för mänskligheten.
Det är ett faktum att EU lämnar humanitärt bistånd till dessa länder.
Hur säkras emellertid biståndet och hjälpsändningarna till de nödlidande exempelvis i Elfenbenskusten eller Darfur, där pågående strider skördar otaliga offer och där anarki och laglöshet råder?
Vilka förebyggande åtgärder vidtar EU för att bemöta liknande situationer i dag och i framtiden?
Michel,
   .  Fru talman, mina damer och herrar! Under de senaste årtiondena har de humanitära biståndsarbetarna arbetat under osäkra och oförutsägbara villkor. Jag är säker på att vi alla känner till att de risker som de tar för att ge bistånd i instabila situationer har ökat markant. Ta särskilt exemplen från Irak, Elfenbenskusten och Darfur. Hjälparbetare har mycket ofta, faktiskt för ofta, hamnat under attack från de väpnade styrkorna och miliserna.
Med tanke på de svåra arbetsvillkoren för kommissionen, genom kontoret för humanitärt bistånd, ECHO, och dess partner, blir det allt svårare att få fram relevant bistånd och stöd till de nödlidande. Det måste också sägas att det växande engagemanget i humanitära aktiviteter bland aktörer som inte är strikt humanitära, exempelvis militären, ibland har lett till att roller har blandats samman, med de risker för hjälparbetarnas säkerhet som det medför.
För att bevara det humanitära utrymmets existens och därmed se till att bistånd och utrustning når fram till offren grundar sig kommissionens beslut på humanitära värderingar och principer och på en önskan att erbjuda bistånd av hög kvalitet genom sitt partnerskap med humanitära organisationer. I enlighet med rådets regler om humanitärt bistånd dikteras kommissionens beslut därför helt av grundläggande humanitära behov och principer, nämligen neutralitet, opartiskhet och självständighet. Uppfyllandet av dessa principer bör bidra till att skydda hjälparbetare och ge dem tillgång till offren vid konflikter.
För att fortsätta att skilja mellan rollerna för militären och hjälparbetarna stöder kommissionen de civila organisationernas nyckelroll när den inför humanitära åtgärder i situationer där militärens kapacitet och resurser utnyttjas. För att göra det vidhåller kommissionen att denna utväg måste uppfylla riktlinjerna för användning av militära och civila försvarsresurser i komplexa humanitära nödoperationer av Förenta nationerna.
ECHO är ingen operativ organisation. Dess uppgift är att finansiera ett samordnat humanitärt bistånd genom partnerorganisationer, exempelvis internationella frivilligorganisationer, andra internationella organisationer eller Förenta nationerna. Kvaliteten och effektiviteten i ECHO:s bistånd beror till stor del på den yrkesmässiga förmågan hos dessa partner. Alla organisationer som undertecknar det partnerskapsavtal genom vilket de samarbetar med ECHO förpliktar sig därmed att upprätthålla de grundläggande humanitära värderingar och principer som jag just har nämnt.
Det grundläggande syftet med humanitärt bistånd är varken att förhindra eller lösa konflikter, utan att lindra det mänskliga lidande som de orsakar. I samråd med andra sponsorer och partner söker ECHO aktivt sätt att hantera de växande problemen med tillgången till offren och hjälparbetarnas säkerhet, vilket syftar till förbättra den rådande situationen.
Regeringar, väpnade styrkor och icke-statliga aktörer måste göras mer medvetna om sina skyldigheter enligt internationell humanitär rätt. Enligt denna rätt måste parterna i en konflikt se till att hjälpkonvojer kan komma fram och neutralt bistånd kan ges till civilpersoner som påverkas av konflikten. Som ett exempel på detta ur verkliga livet kan jag nämna att jag reste till Sudan, Darfur för att vara mer exakt. Jag påminde de statliga myndigheterna och rebellerna om att det var absolut nödvändigt att de gav internationella humanitära organisationer fri tillgång till offren och de människor som behövde hjälp. Detta är en grundläggande princip, och när jag nämner detta exempel betonar jag även vikten av den politiska dialogen mellan kommissionen och dessa länders myndigheter. 
Mavrommatis (PPE-DE ).
   – Fru talman! Jag vill tacka kommissionsledamot Louis Michel för att han är så analytisk i hela denna mycket viktiga fråga, särskilt eftersom det i Elfenbenskusten alldeles nyligen också har funnits styrkor från ett land i Europeiska unionen.
Min fråga är emellertid en följdfråga: har er kommission tänkt på att minska det humanitära biståndet när det inte är uppenbart eller säkert att det kommer att användas av de behövande och det finns en risk att det hamnar i händerna på rebellerna? Jag tar upp detta mot bakgrund av de inbördeskrig som pågår i åratal och gör det omöjligt att få fram detta finansiella och materiella bistånd till civilpersoner, särskilt sjukvård och läkemedel till små barn och äldre personer. 
Michel,
   .  Om det är helt säkert att biståndet inte kommer att nå fram är det självklart att vi säger till om att det skall dras in. Samtidigt medger jag att det är extremt svårt eftersom vi behöver information i realtid.
Vi får vanligen denna information från operatörerna på plats, antingen frivilligorganisationer eller internationella organisationer och så vidare. Allt detta sker under extremt knepiga och känsliga omständigheter. Vi måste därför göra en ordentlig analys innan vi drar in det humanitära biståndet eller slutar att skicka eller försöka att skicka det. Ni nämner Elfenbenskusten. Vi måste även undvika att oreda och fullständigt armod drabbar befolkningen om det humanitära biståndet dras in.
Varje fall bedöms naturligtvis för sig på grundval av information från våra egna delegationer. Jag måste säga att den höga decentraliseringsnivå som vi har i dag är till stor hjälp. Information når oss snabbare och med större pålitlighet, och utifrån denna information kan vi antingen fortsätta vårt arbete, göra upp om att försöka få fram biståndet där det behövs eller helt enkelt dra in det. Jag kan dock inte ge mitt stöd till någon åtgärd som inte tar hänsyn till allt detta.
Jag upprepar emellertid att allt detta är extremt svårt, extremt känsligt och extremt bräckligt, och vi måste därför varje gång titta på varje fall för sig. 
Talmannen.
EU: s biståndspolitik har genom åren varit förknippad med bedrägeriproblem och dessutom kritiserats för att gynna nationella särintressen inom unionen. Detta har allvarligt skadat trovärdigheten i unionens biståndspolitik.
Anser kommissionen att ytterligare åtgärder är nödvändiga från kommissionens sida för att förhindra nya bedrägeriskandaler inom biståndsområdet? Erkänner ni att EU:s biståndspolitik i hög grad styrs av nationella särintressen? 
Michel,
   .  Fru talman, mina damer och herrar! Inom alla sina verksamhetsområden ökar kommissionen hela tiden skyddet för Europeiska unionens finansiella intressen, särskilt förhindrandet av bedrägerier.
Utvecklingsbistånd är inget undantag, och det bör noteras att revisionsrätten har lämnat en positiv revisionsförklaring avseende förvaltningen av Europeiska utvecklingsfonden för 2003.
Som revisionsrätten och OLAF har bekräftat rör riskerna inte regelbundenheten i de transaktioner som sköts av delegationens tjänster utan mycket ofta de transaktioner som sköts av de införlivande organen, vare sig de är lokala föreningar i utvecklingsländerna, frivilligorganisationer eller projektledningsstrukturer. Det är därför som kommissionen 2003 antog en strängare syn på förenklade förfaranden och externa revisioner, så att sådana transaktioner kan övervakas bättre.
Vad gäller den roll som nationella intressen spelar i utvecklingsbiståndet är anbudsförfaranden den bästa garantin för öppenhet och konkurrens, och därför även för skäliga priser.
Vidare definieras Europeiska unionens utvecklingspolitik i rådets och kommissionens gemensamma förklaring av november 2000 och genom partnerskapsavtal med olika regioner och länder, exempelvis Cotonouavtalet och slutligen genom internationella åtaganden, exempelvis millenniedeklarationen och Monterreyöverenskommelsen. Detta är ramen för Europeiska unionens utvecklingspolitik, och det handlar inte om någon medlemsstats specifika nationella intressen.
Tvärtom är detta konkurrensfördelen hos en utvecklingspolitik som drivs av gemenskapen – den står för europeiska värderingar, principer och målsättningar, våra partner uppfattar den som neutral i förhållande till nationell politik och den grundar sig på ett genuint partnerskapskoncept med dessa länder, vilket införs på ett genuint sätt. 
Goudin (IND/DEM ).
    Fru talman! Herr kommissionär! Jag skulle vilja ha konkreta förslag på åtgärder. Nyligen har OLAF avslöjat att ekonomiskt stöd till Lesotho inte kom fram och att resurserna därmed inte användes i det syfte som var avsett. Jag vill höra mera konkreta förslag från kommissionären. 
Michel,
   .  Fru talman, mina damer och herrar! Ursäkta, men det verkar som att de mekanismer som används för närvarande är tillräckliga. Beviset är att ni hänvisar till ett fall som faktiskt rapporterades av vår delegation. Jag tror därför att alla nödvändiga förfaranden sattes i gång genast, klagomål framfördes och så vidare. Hela mekanismen svarade på rätt sätt.
Allt som är möjligt skall givetvis göras för att förhindra bedrägerier. Allt måste dock även göras för att förhindra att hela vårt system kör fast i processen. Jag anser att de kontroller vi har i dag är tillfredsställande, och de finansiella reglerna är tillräckligt exakta och restriktiva. Jag ifrågasätter inte dem. Vi är naturligtvis för och jag är för nolltolerans, men om ni ursäktar mig vill jag å andra sidan påpeka att det inte finns någonting som heter nollrisk.
Vi kan inte heller fortsätta att öka antalet kontroller, utvärderingar och revisioner om och om igen för att till slut upptäcka att inga fler projekt införlivas. Både humanitära och utvecklingsrelaterade nödsituationer uppstår. Ni ber mig om konkreta åtgärder, men ni vet vilka åtgärder som utnyttjas, och jag anser, på grundval av den information som jag har, inte att vi skall skapa ytterligare åtgärder.
OLAF-mekanismen är helt oberoende och fungerar väl. Våra delegationer på plats skickar hem mycket viktig information, och även om vi bara har hört rykten sätts en mekanism för snabba varningar genast i gång. Jag tror att det vore svårt att göra mer. Vad vi ändå kan göra, om ni vill ha en konkret åtgärd, skulle vara att hålla våra delegationer välunderrättade och utbilda dem väl, så att de kan svara mycket snabbt, vara i ständig beredskap och få ut så mycket som möjligt av den information som de kan få.
Så ligger det till. Jag diskuterar naturligtvis gärna frågan och är villig att ändra åsikt, men jag anser att det redan finns tillräckliga kontroller, särskilt vad gäller min portfölj. Alla dessa kontroller, utvärderingar, revisioner och hinderbanor verkar tillräckliga för mig, och jag är därför ganska motvillig till att hitta på något nytt. 
Talmannen.
I Mauretanien verkar inte spänningen ha minskat efter presidentvalet 2003. I brist på en samförståndslösning när det gäller vallagen, blir embryona till konflikt allt fler: straffrihet för brott med etniska motiv begångna mellan 1989 och 1991, återkommande påståenden om tortyr, slavliknande förhållanden och den kommande exploateringen av oljan.
Eftersom EU är Mauretaniens främsta ekonomiska partner, har det blivit absolut nödvändigt för EU att skapa förutsättningar för och därefter agera skiljedomare i en öppenhjärtig dialog mellan den mauretanska regeringen, dess civila och militära motståndare samt organisationerna till försvar för de mänskliga rättigheterna.
Avser kommissionen ta ett kraftfullt initiativ för att finna en förhandlad utväg för krisen i Mauretanien? Att inget göra skulle vara att man tar på sitt ansvar att ”inte bistå människor i nöd”. 
Michel,
   . Fru talman, mina damer och herrar! Rent politiskt kännetecknades 2003 i Mauretanien av två större händelser. Den första var ett försök till statskupp den 8 och 9 juni, och den andra var presidentvalet den 7 november, då den sittande presidenten Maaouya Ould Sid’Ahmed Taya, som har haft makten sedan 1984, omvaldes. Detta presidentval föregicks och följdes av arresteringar, troligen ganska godtyckliga, av ledande politiska personer.
Med tanke på begränsningarna i utövandet av medborgerliga rättigheter i samband med kampen mot terrorism och de åtgärder som har vidtagits till följd av försöket till statskupp kan 2003 betraktas som ett år av tillbakagång på den demokratiska fronten. Försämringstakten verkar inte ha ökat 2004.
Mauretanien är trots detta fortfarande ett land där dialogen är möjlig mellan maktstrukturens olika beståndsdelar, även om denna dialog utan undantag är laddad. Kommissionen är medveten om att denna situation är bräcklig. Det var därför som ett belopp på tio miljoner euro, eller med andra ord 10 procent av de totala anslagen vid den nionde Europeiska utvecklingsfonden tilldelades uppgifterna att stärka kapaciteten och inrätta rättsstatliga principer. Kommissionen anser naturligtvis att det är mycket viktigt att fortsätta att vara försiktig. Det förefaller mig emellertid som att bakslaget i demokratiseringsprocessen ännu inte garanterar ett kraftfullt initiativ för att säkerställa en uppgjord lösning på den mauretanska krisen.
Låt mig tillägga att Mauretaniens regering underrättades om att dess tilldelning enligt den nionde EUF skulle sänkas med tio miljoner euro, främst för att ta hänsyn till otillräckliga resultat inom just de områden som rör stärkt kapacitet och inrättande av rättsstatliga principer, i enlighet med 2004 års halvtidsutvärdering. Trots att den sänkta finansieringen har mer att göra med absorptionsförmågan än den politiska situationen skulle det ge de mauretanska myndigheterna en signal om hur viktigt det är att stödja rättsstatsprincipen.
I alla händelser för Europeiska unionen en intensifierad politisk dialog med de mauretanska myndigheterna, och håller ett mycket vaksamt öga på utvecklingen. Vidare skall jag ta personlig kontakt med presidentämbetet och med ett antal av våra kontakter i Mauretanien för att diskutera situationen. Det främsta syftet med denna dialog är att främja en god politisk och ekonomisk ledning. Därför syftar den till att stödja den demokratiseringsprocess som började med valet 2001 genom att belysa behovet av att respektera rättsstatsprincipen och dess instrument.
För att sammanfatta mitt svar på er fråga anser jag inte att det finns tillräckliga skäl att i en omedelbar framtid sätta i gång ett kraftfullt initiativ för att säkerställa en uppgjord lösning på krisen i Mauretanien. Det förefaller inte vara motiverat just nu. 
Isler Béguin (Verts/ALE ).
   – Tack, herr kommissionsledamot, för ert svar, som visar att ni erkänner att situationen försämrades 2003 och bekräftar att Mauretanien verkligen har varit i kris. Det är sant att det inte är många som vet särskilt mycket om Mauretanien. Det är faktiskt praktiskt taget ett glömt land. Vi är inte helt säkra på om det kommer att ingå i Cotonouavtalen med AVS-länderna, eller om det kommer att omfattas av Europa-Medelhavsramen.
Slutligen vill vi, nu när Europeiska unionen är en av Mauretaniens största biståndsgivare, veta om landet kommer att vara beroende av AVS-finansiering eller av den nya delegation som har skapats. I detta sammanhang vill jag även be er se till att övervakningen blir bättre. Mot bakgrund av de aktuella händelserna och om vi bara fokuserar på det som har tilldelats Mauretanien i fiskerisektorn måste vi faktiskt slå fast att en ordentlig övervakning och kontroll är önskvärd och att vi bör kunna se till att denna kontroll utövas. 
Michel,
   .  Jag delar naturligtvis er oro. Det problem som fanns 2003 har inte alls blivit mer akut 2004. Jag kan bara lova att se till att den politiska dialogen med myndigheterna sätter i gång snabbt igen, och att den kommer att fokusera på den oro som ni tydligt har uttryckt och som jag delar med er. Under de kommande veckorna, i början av det nya året, skall jag upprätta en mer regelbunden kontakt med myndigheterna – som jag för övrigt är väl bekant med. I mitt tidigare liv som utrikesminister besökte jag Mauretanien och slogs av att Mauretanien, trots att större delen av dess befolkning är muslimer, är ett av de få muslimska länder som upprätthåller förbindelser med Israel och därmed försöker vara opartiskt.
Jag beundrade Mauretanien för det, eftersom ett muslimskt lands förmåga att ha en opartisk syn på en konflikt som den i Mellanöstern verkade tyda på intelligens och en önskan att undvika att utsätta landets politiska liv för fundamentalism eller våldsamheter av något slag.
Därför tror jag inte att det blir svårt för mig att blåsa nytt liv i denna politiska dialog. Ni kan absolut räkna med att jag sätter i gång den igen i början av det nya året. 
Talmannen.
   Tack, herr kommissionsledamot.
Frågorna 48–87 kommer att besvaras skriftligen.

Talmannen.
   Debatten kommer nu att återupptas, med en fortsättning av diskussionen om utarbetandet av nästa budgetplan. José Albino Silva Peneda har ordet i två minuter. 
Silva Peneda (PPE-DE ).
   – Herr talman, fru Grybauskaitė! Sju år är en lång tid i vår värld. Sedan den senaste budgetplanen har EU genomfört den största utvidgningen i sin historia och blivit ännu mer integrerat med Nicefördragets ikraftträdande och undertecknandet av det konstitutionella fördraget.
Under de senaste sju åren har världen blivit mer globaliserad, och samhällen har blivit mer komplexa och mångskiftande. Attityder, vanor, beteenden och till och med värderingar har förändrats. Budgetplanen måste därför kunna anpassas till det aktuella politiska sammanhanget och till de nya realiteterna i den värld vi lever i. Med beslutet om budgetplanen har vi ett unikt tillfälle att visa att vi har en mer ambitiös vision för Europa, en vinnande vision, som jag tror att kommissionen delar.
Vi måste därför till varje pris förhindra varje sänkning av målsättningarna i budgetplanen och varje enkel åtgärd för konsolidering av budgeten, vilket en del verkar vilja ha. I detta sammanhang vill jag be Dalia Grybauskaitė att kommentera de tre nödvändiga förutsättningar som jag anser att budgetplanen bör grunda sig på.
Den första av dessa är trovärdighet. De politiska prioriteringarna att öka konkurrenskraften i både ekonomin och det europeiska sammanhanget måste gå hand i hand. För det andra måste vi tydligt frångå tidigare seder, och med detta menar jag att vi måste börja reformera EU:s egna resurser. För det tredje måste påhittiga lösningar skapas, till exempel att se till att medel som är öronmärkta i EU:s budgetar också fungerar som verktyg för att mobilisera andra resurser i den finansiella sektorn, vare sig de kommer från den offentliga eller den privata sektorn. 
Lax (ALDE ).
    Herr talman! De nya finansiella ramarna blir de första efter unionens utvidgning. De måste kunna godtas av alla, såväl nya som gamla medlemmar. Detta gäller också stater som har det ganska bra. I norra Europa finns betungande särförhållanden som inte har försvunnit. Det kan inte vara rättvist att låta permanent missgynnade områden, till exempel med kallt klimat och långa avstånd, så att säga betala för att de av statistiska orsaker ser ut att vara rika.
Det finns också en förväntning att vissa projekt som inte är direkt knutna till EU-budgeten skall förverkligas. Ett exempel: i Östersjöregionen finns det ett odelat stöd för att förbättra havets vattenkvalitet. Det kräver bland annat att allt avloppsvatten, också från Sankt Petersburg, skall kunna renas. Forskningsprioriteringarna måste stödja en utveckling av hela regioner som har levat isär av historiska orsaker, som Östersjöregionen och Centraleuropa.
Till sist vill jag konstatera att det finns starka förväntningar på större klarhet i unionens utrikespolitik. Vi står inför utmaningar i Ukraina, Kaukasus, Vitryssland och kanske också Ryssland. 
Schroedter (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Jag vill återkomma till debatten i eftermiddags. Det är verkligen synd att rådet inte är närvarande nu för att lyssna på vår debatt om de problem som vi ställs inför med budgetplanen, för som regionalpolitiker – och som ledamot i parlamentets utskott för regional utveckling – anser jag att det är tydligt att vi behöver tillräcklig säkerhet för att planera framåt. Det betyder att vi behöver enighet, och vi behöver det mycket snart, eftersom 2005 är den slutliga fristen om planeringsstadiet inte skall visa sig otillräckligt för de lokala myndigheterna. Vad det också betyder är att förlusten bärs av de lokala intressenter som vill bli involverade i planeringen, eftersom planeringsreglerna kommer att införas alltför sent på denna nivå.
Jag håller också med kommissionsledamoten i det han sade om att det vore klokt att detta första år med tio nya medlemsstater förlänga tidsperioden till sju år, för att ha ett långt planeringsskede för strukturfonderna. Det är klokt ur praktisk synvinkel.
Jag vill också betona att strukturfonderna inte får förvandlas till en spargris, för sammanhållningen finns i Europeiska unionens hjärta. I det land som jag känner till bäst skapar detta motsägelser, när politikerna vädjar till massorna med tal om enprocentsfrågan för att sedan resa till Bryssel och begära pengar för att lösa de strukturella problemen i sin egen region.
Vi vill ha en verkligt europeisk politik, och det är inte detta! 
Dover (PPE-DE ).
   – Herr talman! När det gäller Europaparlamentets finansiering i framtiden håller jag med om att det är mycket viktigt att kommissionen och ministerrådet – och parlamentet – efter de första sju åren försöker tänka på rationaliseringar under parlamentets femåriga mandatperiod. Vi har fördelen att ha en fast mandatperiod; vi borde använda den i de kommande budgetplanerna. 
Jag höll verkligen med Margrietus van den Berg nu i eftermiddags när han sade att vi måste göra något i nationalstaterna för att kräva större ansvarstagande. I den brittiska konservativa gruppen har vi den filosofin att vi bör försöka göra vad vi kan i EU och göra det effektivt. Om det betyder att vi skall göra mindre, låt oss då göra det bättre. Alltför ofta försöker vi öka makten i EU och hantera alla slags frågor. Det kostar inte bara pengar; det minskar koncentrationen och ansvarstagandet ytterligare, och det är mycket viktigt.
Den andra frågan jag vill ta upp handlar om egna medel. Vi måste överväga metoden med egna resurser. Vi har en fullt acceptabel metod som fungerar riktigt bra, och vi bör inte göra några grundläggande förändringar i den. Jag vill aldrig uppleva införandet av en EU-skatt, något som har övervägts för perioden från 2013 och framåt. Det skulle vara ett steg tillbaka. Vi måste ha ett allsmäktigt ministerråd enligt mitt sätt att se det, trots att jag är ledamot av Europaparlamentet. I grund och botten är det det som betalar räkningarna, och det är bra tycker jag, under förutsättning att vi kan kontrollera vad vi gör och tar tillräckligt ansvar i framtiden. 
Grossetête (PPE-DE ).
   – Herr talman! Denna fråga om Europeiska unionens finansiella ramar är avgörande. Den är avgörande eftersom Europeiska unionen måste möta mycket stora utmaningar – att framgångsrikt slutföra utvidgningsprocessen, uppnå målsättningen med sammanhållning, symbolen för vår solidaritetspolitik, utan att glömma de mindre gynnade regionerna i den gamla unionen med 15 medlemsstater, uppfylla åtaganden enligt den gemensamma jordbrukspolitiken och Natura 2000 och, framför allt, uppnå Lissabonmålen för konkurrenskraft, forskning, sysselsättning, utbildning, miljöpolitik och offentlig hälsa samtidigt som hänsyn tas till befolkningens åldrande. Denna sista punkt har inte tagits upp i eftermiddag, trots att en åldrande befolkning har tydliga ekonomiska och sociala konsekvenser för vår framtid.
Vilken ställning har kommissionen för avsikt att ta i förhållande till dessa utmaningar och den explosiva tillväxten för den kinesiska konkurrenskraften? Kan vi i en tid då kommissionen och rådet förbereder sig för att än en gång öppna portarna till Europa fortsätta att arbeta med en budget som inte har utvecklats sedan 1990-talet, även om Europeiska unionen har tagit in många nya medlemsstater och tilldelats större befogenheter enligt en rad nya fördrag?
Fru Grybauskaitė! Vi känner oss inte lugna. Frågor måste ställas om kommissionens önskan att lämna konkreta förslag. Rusta er med parlamentets stöd och gör vad ni kan för att påverka enprocentarna, för att förklara för dem, som José Manuel Barroso sade, att mer Europa inte kan uppnås utan mer pengar. Redan när vi skapar förutsättningarna för enighet om den gemensamma jordbrukspolitiken vet vi att det blir omöjligt att finansiera unionens regionala politik från och med i dag och fram till 2013 om vi håller oss till enprocentstaket.
Europeiska unionen håller på att förflytta sig – den har utvidgats, den är ambitiös, men är ni säker, fru Grybauskaitė, på att ni har medlen för att uppfylla denna ambition? Det vi ber er göra är att tala om för oss vilka resurser som behövs för att finansiera våra målsättningar. Ni vet också att de måste ökas. Var beredd, fru kommissionsledamot, på att försvara nyckelpositionerna kraftfullt. Ni måste var medveten om att detta skulle vara ett illa valt tillfälle att göra inte bara parlamentet utan hela EU:s befolkning besviken. 
Karas (PPE-DE ).
   – Herr talman, fru kommissionsledamot! Jag vill inleda mitt anförande med att plädera för ett större allvar och en mer objektiv infallsvinkel. I vår debatt i morse om 2005 års budget vädjade ett mycket stort antal talare till rådet om att ta budgeten på större allvar. Om vi däremot har som mål att uppnå en överenskommelse med rådet i en tid då vi redan talar om ett förslag om budgetunderskott är de siffror som vi redan har enats om inte trovärdiga, och många misstänker redan att det är mycket möjligt att vi inte klarar oss med dem. Efter att ha läst om budgetplanen i medierna de senaste dagarna börjar jag frukta detsamma.
Jag fruktar också att en likadan brist på allvar uppstår i debatten om Turkiet och andra aktuella frågor, och jag ber er, fru kommissionsledamot, att inte vara åskådare, utan att vara mer politiskt proaktiv.
Budgeten och budgetplanen är arbetsprogram i form av siffror, och i dag har vi börjat diskutera det politiska programmet för de kommande fem åren. Vad vi kräver är större konkurrenskraft – Lissabon och Barcelona har högsta prioritet och måste införas precis lika mycket som en förbättrad roll i ungdomarnas värld, kampen mot terrorism, utvidgningen av EU till att även omfatta Kroatien, Bulgarien och Rumänien, en ny grannskapspolitik och förbättrad informations- and kommunikationspolitik.
Det jag vill att ni skall berätta för oss är om allt som vi har debatterat i dag vad gäller ytterligare ansvar och åtgärder faktiskt ingår i den gamla kommissionens förslag, eller om den nya kommissionen måste sätta sin stämpel på det och kräva politiska projekt? Hittills har det bara viskats bakom ridån att det förekommer ständiga diskussioner om den övre gränsen. Låt oss sluta jonglera med antal och tala om vad vi måste göra och hur mycket det kommer att kosta, så kommer vi att kunna tala om egna resurser och fördelningen av uppgifter och om vem som måste göra vad. 
Hatzidakis (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill lämna tre kommentarer till den fråga som vi debatterar. För det första välkomnar jag det faktum att nästan alla de ärade ledamöter som har talat anser att Europeiska unionens budget bör stå i proportion till de ambitioner som anges från tid till annan av både kommissionen och parlamentet, för det är sant att politik utan pengar inte är möjlig. Det som jag anser är särskilt negativt är att budgetens storlek diskuteras, och det finns tendenser att göra nedskärningar i en tid då detta, även om kommissionens förslag skulle godtas, skulle innebära att Europeiska unionen spenderar totalt 2,5 procent av alla årliga offentliga utgifter i Europa, för det är det som vi talar om i en tid då vi, som sagt, har ambitioner som rör viktiga och allvarliga saker.
För det andra skulle jag vilja ha ett klargörande från kommissionsledamoten om vad som kommer att hända med strukturfondernas framtid om inget beslut har fattats före årets slut, för det finns en flerårig aspekt på strukturfondspolitiken, nämligen problemet med att skapa något som kan bli en lucka i lagen, som hindrar programmen från att starta den 1 januari 2007. Hur kan vi lösa detta, fru kommissionsledamot?
Den tredje fråga som jag vill kommentera rör kostnaden för utvidgningen, med tanke på att utvidgningen medför ett pris som vi måste betala, eftersom det är ett viktigt historiskt val för Europeiska unionen. Å andra sidan måste dock detta pris fördelas rättvist. Jag vet att detta rent tekniskt inte omfattas av den fråga som vi diskuterar nu men den tangerar den allmänna frågan, och jag skulle vilja att kommissionsledamoten talade om för mig om kommissionen har tillgång till studier som visar hur kostnaden för utvidgningen i slutändan kommer att fördelas. Jag hänvisar till frågan om egna resurser, fru kommissionsledamot, men jag anser att dessa frågor har ett direkt samband. 
Olbrycht (PPE-DE ).
    Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Arbetet med den nya budgetplanen utförs under mycket svåra omständigheter, och har därför ansetts vara mycket kontroversiellt. Alla frågor som skall tas under övervägande diskuteras inte. Det kan ha varit fallet tidigare, men det har kommit som en överraskning för några av unionens nya medlemmar.
Den första punkt som jag vill ta upp är att förslaget om att begränsa budgeten till en procent inte har inspirerats av en önskan att vara ekonomisk, och inte heller av en önskan att rationalisera utgifterna. Det är en följd av planen att ifrågasätta fördelningen av finansiella resurser och åsikten att dessa resurser kan utnyttjas mer effektivt i den nationella politiken. Det vi bevittnar är därför en minskning av gemenskapens politiska omfattning. Detta kommer inte som någon överraskning för förespråkarna av en samordnande union, men det är oroväckande för förespråkarna av en stark union. En begränsning av inkomster och utgifter har en direkt effekt på alla länder, eftersom det kräver förändringar av den finansiella sammanhållningspolitikens struktur och begränsar dess omfattning. Naturligtvis påverkas de svagaste länderna mest, när det borde vara de som gynnas mest av denna politik.
Min andra punkt är att sammanhållningspolitiken tolkas om framför näsan på oss. Denna politik rör sig allt längre från sin bas, det vill säga principen att dela problemen med underutveckling, i en anda av solidaritet, och ge gemensamma svar på de uttalade orättvisor som blir en oundviklig följd av ekonomisk integration. Det är därför nödvändigt att stödja ansträngningarna i Europeiska unionens råd av de regeringar som kraftfullt motsätter sig en ändring av de relevanta bestämmelserna och borttagandet av principen att stödja de mindre utvecklade länderna.
Jag kommer att tänka på ett exempel ur idrottens värld. Mina damer och herrar, tänk er en situation där ett antal spelare rekryteras till ett fotbollslag. De är ivriga att spela, beredda att gå igenom en krävande träningsperiod och fulla av kämpaglöd och en vilja att vinna. Tänk er sedan att de när de kommer ut på fotbollsplanen informeras om att reglerna har ändrats och att de måste spela rugby i stället. Jag är säker på att ni förstår att spelarna i detta fall skulle se det som en obehaglig överraskning och bli förbluffade. Vi får hoppas att kommissionsledamoten och kommissionen som helhet kommer att agera konsekvent för att se till att reglerna inte ändras. 
Kuźmiuk (PPE-DE ).
    Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Det är i min egenskap av företrädare för den största nya medlemsstaten, Polen, som jag tar till orda i dagens frågestund till kommissionen om budgetplanen för 2007–2013. Jag betonar detta eftersom de flesta av de ärade ledamöter som har talat i denna debatt kommer från de femton gamla medlemsstaterna, och deras åsikter om budgetplanen för 2007–2013 skiljer sig mycket från de nya medlemsstaternas.
Det första problem som jag vill belysa är storleken på budgeten för perioden i fråga. De sex så kallade nettobidragsgivarna argumenterar för en procent av BNP, medan Prodikommissionen föreslog 1,14 procent av BNP. Enligt beräkningar ger detta en differens på omkring 180 miljarder euro, vilket innebär cirka 25 miljarder euro mindre för varje år i budgetplanen. Detta är ett enormt belopp ur de nya medlemsstaternas perspektiv. Det är ett belopp som är helt nödvändigt för att minska skillnaderna i utveckling mellan gamla och nya medlemsstater och se till att uppdelningen i ett första och andra klassens Europa inte blir permanent inrotad.
Det andra problem som jag vill ta upp rör strukturfondernas och sammanhållningsfondens resurser. Jag talar särskilt om deras fördelning till regioner i den gamla unionen som påverkas av den ”statistiska effekten”. Kommissionen visar en anmärkningsvärd generositet mot dessa regioner. Det finns planer på att avsätta inte mindre än 194 miljarder euro till dem under dessa kommande sju år, men bara 181 miljarder euro till regioner i den nya unionen. Man bör komma ihåg att under denna tidsperiod kommer minst två nya medlemsstater att ansluta sig, och att hela det territorium som tillhör de tolv nya medlemsstaterna har rätt till stöd.
Det tredje problem som jag vill nämna rör en begränsning av resurserna från strukturfonderna och sammanhållningsfonden till fyra procent av den aktuella medlemsstatens BNP. För de tio nya medlemsstaterna innebär det ett årligt belopp på mindre än 20 miljarder euro. Jag anser att det vore lämpligt att höja tröskeln till minst fem procent av medlemsstatens BNP.
Jag hoppas verkligen att kommissionsledamoten tar hänsyn till de tre punkter som jag har nämnt. 
Andrikienė (PPE-DE ).
   – Herr talman! Låt mig ta upp några frågor från en ny medlemsstats perspektiv.
För det första bör den nya budgetramen styras av de politiska prioriteringarna i den utvidgade unionen och principen om solidaritet mellan medlemsstaterna.
För det andra bör taket för egna medel fastställas på en nivå som kan garantera en framgångsrik integrering av de nya medlemsstaterna i EU och ta hänsyn till de åtaganden som gjorts under anslutningsförhandlingarna.
För det tredje är det min fasta övertygelse att vi, Europaparlamentet, måste stödja höga anslag till kommissionens budget för åtgärder inom ramen för Lissabonstrategin. Det bör utformas en tydlig mekanism som garanterar en viss andel medel för varje medlemsstat för att finansiera denna prioriterade fråga. Jag vill också påpeka att finansieringen av genomförandet av målen i Lissabonstrategin inte bör ske på bekostnad av EU:s sammanhållningspolitik. Det stöd som planerats för att genomföra målen i Lissabonstrategin bör läggas till, snarare än ersätta, stödet inom sammanhållningspolitiken, eftersom konkurrenskraft och sammanhållning förstärker varandra.
För det fjärde, med hänsyn till de mindre utvecklade ekonomierna i EU bör det finansiella stödet ges i proportion till landets nuvarande ekonomiska utvecklingsnivå. I vilket fall som helst bör stödnivån per capita inte vara högre i de rikare medlemsstaterna än i de mindre utvecklade.
För det femte bör vi också ta hänsyn till att om strukturstödet begränsas genom begränsningsregeln kan detta i vissa fall fördröja den sociala och ekonomiska inhämtningen i de minst utvecklade medlemsstaterna genom att sammanhållningsresurser styrs till de mer utvecklade medlemsstaterna och regionerna.
Sist men inte minst påpekade kommissionen med rätta att det krävs mer pengar i ett utvidgat EU. Det är omöjligt att möta utmaningarna med ett utvidgat och växande EU med mindre pengar. 
Van Nistelrooij (PPE-DE ).
   – Herr talman! Det är viktigt att vi får möjlighet att diskutera de finansiella ramarna i god tid och regelbundet rösta om dem i parlamentsutskotten. Det gäller särskilt sammanhållningspolitiken och regionalpolitiken.
Regionalpolitiken har faktiskt tidigare varit mycket effektiv. Skillnaderna i Europa har till stor del utjämnats, och denna politik bör, mot bakgrund av nya nyckelinitiativ, särskilt Lissabonmålen, absolut fortsätta. Det kan dock bara ske om parlamentet, i samråd med kommissionen och rådet, lägger fram de nya förordningarna i god tid. Konkret innebär det att vi bör kunna fatta beslut om detta i mitten av nästa år, 2005, för om vi inte lyckas med det kommer det att bli en upprepning av det som hände 1999 då debatterna var för långdragna och införandet måste avbrytas.
Enligt Lissabonmålen krävs att de nationella regeringarna och de som är involverade i regionerna är ihärdiga. Det innebär att vi måste vara redo i tid, och att ur detta perspektiv föra över hela frågan till andra halvåret 2006, under det brittiska ordförandeskapet, skulle vara skadligt för politiken. Kort sagt vill jag betona vikten av regionalpolitik i samband med Lissabonmålen, innovation, främjande av konkurrens och den nya andra budgetmålsättningen, delvis för att detta kan främja samarbetet i regioner och samarbetet mellan partner.
Om vi ser på budgetplanerna vill jag säga att enprocentsgränsen naturligtvis inte gör dem omöjliga. En annan faktor som spelar en roll i detta är att vi har lärt oss att införandet låg närmare människorna i en decentraliserad miljö i samverkan med provinser, regioner, städer, sociala partner i Europas regioner, och resultatet blev ett större engagemang. Om enprocentsgränsen skulle medföra att politiken åter nationaliserades skulle vi förlora det europeiska mervärdet, och jag skulle tycka att det var mycket beklagligt. 
Talmannen.
   Tack så mycket. Därmed har vi nått slutet på talarlistan. Jag har förstått att kommissionsledamoten inte har för avsikt att göra något anförande. Debatten är därför avslutad.
Ribeiro (GUE/NGL ).
   – Vi anser att kommissionens förslag för nästa budgetplan är klart otillräckligt för att hantera de nuvarande sociala, ekonomiska och miljörelaterade utmaningarna, behovet av ekonomisk och social sammanhållning – vilket har ökat i och med utvidgningen – och de höga nivåerna på arbetslöshet och fattigdom i EU. Kvantitativt är det som föreslås faktiskt i genomsnitt 1,09 procent av gemenskapens BNI, vilket är mindre än Agenda 2000 (1,10 procent) och tidigare riktmärken. Kvalitativt är prioriteringarna ”konkurrenskraft”, ”företagaranda” och ”säkerhet och försvar” på bekostnad av utveckling, samarbete och sammanhållning.
Man kan i denna debatt fråga sig om José Manuel Barroso förstärker och förvärrar Romano Prodi, med tanke på att kommissionsledamöternas anföranden banar väg för förhandlingar eller omförhandlingar, under det redan otillräckliga paketet, i linje med de sex länder som undertecknade en skrivelse, i syfte att införa ett tak på en procent av gemenskapens BNI på budgeten, något som vi alltid har varit emot. Vi vill därför göra klart att vi förkastar budgetplanen, där de årliga utgifterna hamnar mellan kommissionens förslag och taket i den skrivelse som undertecknats av sex länder, som jag nämnde tidigare, och rör sig allt närmare detta tak. Slutligen stöder vi tanken på att behålla den sjuåriga budgetramen mot bakgrund av att tendensen även inom detta område är att ”förhandla” nedåt. 
Talmannen.
   Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A6-0051/2004) av Jean Denise Lambert för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor (2004/2121(INI)). Debatten är öppen. Jean Denise Lambert har ordet. 
Lambert (Verts/ALE ),
   . – Herr talman! Jag vill inleda med att tacka alla skuggföredragande och föredraganden för yttrandet från utskottet för utrikesfrågor för deras intresse och engagemang för det här betänkandet. Jag är säker på att vi alla hade velat ha mer tid i utskottet, särskilt för att diskutera mer ingående de ändringsförslag som kom fram i utskottet och det övergripande innehållet, eftersom jag är medveten om att det fortfarande kvarstår vissa svårigheter. Men vi i utskottet är överens om många delar, och jag litar på att rådet och kommissionen kommer att komma ihåg det.
Vi välkomnar kommissionens två meddelanden som är ett viktigt steg i utvecklingen av en gemensam asylpolitik. Vi stöder den tonvikt som läggs vid åtgärder som vidarebosättningsprogrammen, skyddade inreseförfaranden och stöd i regionen som komplement till den nuvarande rätten att söka asyl inom EU och håller med om att de interna asylsystemen bör hålla hög kvalitet.
Vi är överens om att det inte är någon hållbar lösning, ens på kort sikt, för de asylsökande att det interna EU-ansvaret läggs ut till läger i länder som Libyen. När det gäller förslaget om ett enda förfarande är vi överens om att det är bättre för både den asylsökande och myndigheterna om all relevant information granskas på en gång, och vi välkomnar att kommissionen har lagt fram ett gemensamt underlag för beslutsfattande. Vi erkänner emellertid också det eventuella bristande skyddet i de medlemsstater som enbart tillämpar fullständig flyktingstatus och inte har någon praxis med subsidiärt skydd, jämfört med medlemsstater som använder båda kategorierna.
Jag erkänner att detta är en svår fråga för vissa ledamöter och att punkterna 37 och 38 i betänkandet kan tyckas föregripa det förnyade samrådsförfarandet om förfarandedirektivet som vi hoppas att parlamentet kommer att få delta i snart. Jag välkomnar ledamöternas åsikter om att eventuellt ta bort dessa punkter. Parlamentet är däremot helt överens om att det finns ett behov av att effektivisera beslutsprocessen på ett tidigt stadium. Vi stöder behovet av bättre användning av information om det berörda landet av personal som har bättre utbildning. Det är förfärande att en människas liv kan hänga på ett påstående som aldrig kontrollerats. Så är läget för Ramzi Isalam, en homosexuell algerisk man som kan komma att utvisas från Förenade kungariket till Algeriet eftersom han inte anses behöva subsidiärt skydd. Det beror på en rad i en rapport från en kanadensisk diplomat för några år sedan och som fortfarande finns med i den information om landet som Förenade kungariket använder. Alla andra påståenden från den diplomaten har tagits bort med tiden. EU måste göra bättre ifrån sig än så när det gäller kvaliteten på den information som vi använder för fatta beslut som handlar om människors liv.
En mer kontroversiell punkt är att majoriteten i utskottet ansåg att vi behöver något slags övervaknings- eller rapportsystem om vad som händer med dem som skickas tillbaka efter att ha fått avslag på sin ansökan. Då skulle vi kunna få reda på om det verkligen är säkert att skicka tillbaka andra.
Utskottet ger sitt fulla stöd till bättre samordning av stöd på plats för den stora majoritet av flyktingar i världen som aldrig ens försöker ta sig till EU, i motsats till vad många tidningar rapporterar och vissa politiker anser. Vi erkänner att en sådan samordning är svår att åstadkomma, men ett splittrat angreppssätt skapar förvirring. Vi vill veta vad kommissionen föreslår för att förbättra en sådan samordning i framtiden. Vi är också överens om att vi behöver nya medel, inte en omfördelning av den befintliga biståndsbudgeten, för att kunna ge långsiktigt stöd för att öka kapaciteten och kvaliteten i ursprungsområdena i samarbete med de berörda länderna.
Vad mer är vi överens om? Vi är överens om att vidarebosättningsprogram kan vara mycket värdefulla, särskilt när de riktar sig till dem som är mest utsatta i en mycket svår situation, att dessa program kan användas inom EU för att hjälpa till att utveckla en allmän förståelse för varför flyktingar söker skydd, och att denna förståelse kan bidra till att bekämpa alla former av diskriminering, inte minst rasism och främlingsfientlighet.
Vi är också överens om att vi behöver en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik som i första hand innebär ett åtagande för EU när det gäller att förebygga konflikter och lösa långvariga konflikter. I det sammanhanget välkomnar vi förslaget om regionala skyddsprogram i EU och vill få delta i utarbetandet och utvärderingen av programmen.
Som ni ser är det mycket som vi är överens om och som inte ifrågasätts i den här debatten. Oavsett hur omröstningen går i morgon är det detta budskap jag vill att vi skall förmedla till både rådet och kommissionen. Vi är överens om att kommissionens dubbla strategi – att ställa allmänt höga krav på tillämpningen av de nuvarande direktiven inom EU och att förbättra situationen för det stora flertalet flyktingar som stannar i sina ursprungsregioner – är både rimlig och ambitiös. Parlamentet vill hållas fullt underrättat om hur dessa initiativ fortlöper. 
Frattini,
   . Herr talman! Jean Lambert tar i sitt betänkande upp de två meddelandena inom ramen för upprättandet av ett gemensamt europeiskt asylsystem. I asylavsnittet i Haagprogrammet bekräftas målet med ett gemensamt europeiskt asylsystem, och en ambitiös tidsfrist har satts till 2010 för att förverkliga detta mål.
Kommissionen kommer att se till att tidsfristen hålls och att Europaparlamentet kommer att få spela en avgörande roll i den uppgiften. Från och med våren 2005 kommer Europaparlamentet att vara medlagstiftare i den process som krävs för att åstadkomma detta. Haagprogrammet visar också att den externa aspekten på asyl erkänns som allt viktigare inom EU. En förbättring av det globala skyddssystemet skulle komma flyktingar till godo över hela världen och kan bidra till en bättre delning av ansvaret för flyktingarna med de länder som tar emot flertalet av världens flyktingar. Det ligger också i EU:s intresse. Jag tackar föredraganden för att hon erkänner vikten av detta arbete och de finansiella konsekvenserna. Vi behöver Europaparlamentets fulla stöd.
I meddelandet om hållbara lösningar utreds hur EU kan öka skyddskapaciteten i ursprungsregionerna och också bidra till att säkerställa en mer reglerad och styrd inresa till EU för personer i behov av internationellt skydd genom att inrätta ett EU-omfattande vidarebosättningssystem. Flyktingar bör kunna få skydd så snabbt som möjligt och så nära deras behov som möjligt. Här ligger tonvikten på att dela bördan snarare än att flytta den, och att tillsammans med tredjeländer undersöka hur vi kan samarbeta för att lösa ett gemensamt problem. Dessa planer måste helt och hållet fungera som komplement till, inte ersättning för, medlemsstaternas skyldigheter enligt de mänskliga rättigheterna och folkrätten och framför allt enligt 1951 års flyktingkonvention och rätten till asyl i Europeiska unionen.
I Haagprogrammet anges tydligt att genomförandet av det andra steget i det gemensamma asylsystemet måste bygga på en utförlig utvärdering av konsekvenserna av de åtgärder som vidtagits i medlemsstaterna. I vårt meddelande anges en metod för att genomföra denna utvärdering och för hur det praktiska samarbetet bör utvecklas. Denna metod som bygger på samverkan och samförstånd kan också tillämpas på andra områden inom regelverket för asyl och migration. På längre sikt bör vi arbeta för ett ökat samarbete mellan medlemsstaterna på det här området. Det är vad kommissionen har för avsikt att göra. 
Kasoulides (PPE-DE ),
   – Herr talman! Samarbete med tredjeländer är avgörande för den här integrerade och omfattande metoden. Vi kommer att erbjuda dem att arbeta i partnerskap och dela ansvar med oss för att se till att denna genomtänkta politik lyckas. Vi bör försöka skapa detta samarbete med hjälp av befintliga instrument, framför allt genom den europeiska grannskapspolitiken.
Tredjeländer får inte uppfatta det som att EU – och här har ni rätt, herr Frattini – försöker lämpa över sitt eget ansvar på dem. Därför måste vi tydligt visa vår vilja att bistå dessa länder genom att öka deras skyddsförmåga, vara bättre förberedda på att ge nödhjälp till länder i kris och att se till att det finns nödvändiga budgetmedel utöver de som redan avsatts för utvecklingsbistånd. Vi måste i samma utsträckning som tredjeländer visa oss redo att ta vårt ansvar: Skapa ett gemensamt europeiskt asylsystem enligt vad som beslutades i Tammerfors, ett färdigt regionalt skyddsprogram till december 2005 och ett vidarebosättningssystem som bygger på de enskilda medlemsstaternas upptagningsförmåga.
Slutligen betyder en ökad skyddskapacitet genom skyddade inreseförfaranden inte att den nuvarande rätten att söka asyl vid spontan ankomst till en EU-medlemsstat skall avskaffas. Jag anser bestämt att ju bättre EU lyckas med att förbättra ursprungsregionernas skyddskapacitet och ju mer EU stöder tredjeländer i att höja kvaliteten på sin skyddskapacitet, ju bättre de skyddade inreseförfarandena från länder utanför EU blir, desto färre spontana asylsökanden kommer vi att få direkt till medlemsstaterna och desto mindre lönsam kommer människosmugglingen att bli. 
Díaz de Mera García Consuegra (PPE-DE ),
   . –Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Ända sedan Europeiska rådet vid sitt möte i Tammerfors satte upp som mål att skapa ett gemensamt asylsystem har parlamentet – inklusive gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater – helt och hållet anslutit sig till det målet och till EU:s avsikt att hjälpa dem som av legitima skäl kommer till våra länder för att skapa sig ett bättre liv och en bättre framtid.
I dag, med siktet inställt på 2010, då den andra etappen av det gemensamma asylsystemet skall ha fullgjorts enligt Haagprogrammet, kan vi med tillfredsställelse konstatera att EU redan har antagit viktiga bestämmelser, men det är fortfarande långt kvar och vi är fast beslutna att gå vidare. Vi bör handla ansvarsfullt och obevekligt. När det handlar om människor som behöver vår hjälp kan vi inte agera på något annat sätt.
Det här är ett viktigt betänkande som har den stora förtjänsten att det ger klara och tydliga besked i vissa frågor: för det första säger parlamentet bestämt nej till förslaget om att upprätta mottagningsläger i länder utanför EU. Vi kan inte fly från det ansvar jag talade om alldeles nyss; vi kan inte bemöta dessa människor som vänder sig till oss med sin förtvivlan genom att titta bort. Att hålla asylsökande utanför våra gränser är inte det bästa sättet att visa att vi erkänner de värden som ligger till grund för Europeiska unionen.
För det andra vill vi att flyktinghjälpen skall grundas på solidaritetsprincipen och en rättvis ansvarsfördelning. Vi ser återigen att det endast är genom solidaritet och gemensamma insatser som EU kan nå realistiska och hållbara lösningar. EU har nu på nytt möjlighet att visa sitt engagemang för ett verkligt gemensamt asylsystem.
Slutligen vill vi uttrycka vårt stöd för ett system för vidarebosättning på EU-nivå, men ett system där hänsyn alltid tas till både statens och den berörda individens vilja. Även om vi har ett problem att lösa med föredraganden, vars förmåga att jämka ihop ståndpunkter vi verkligen uppskattar och som vi vill tacka, kommer vi av alla dessa skäl – bara vår meningsskiljaktighet när det gäller så kallade säkra tredjeländer kan lösas – att kunna rösta för detta betänkande. 
Moraes (PSE ).
   – Herr talman! Min grupp stöder detta betänkande helhjärtat eftersom vi anser att ett gemensamt asylförfarande är något som många här i kammaren talar om, men om något verkligen skall hända måste vi stödja Lambertbetänkandet.
Det är svårt att ta steget från att säga att vi vill dela bördan, ha en gemensam asylpolitik och stödja dagordningen från Tammerfors, till att i praktiken tillämpa detta i ett betänkande som tar fram några av de saker vi vill se. Jag har arbetat med asylfall i många år och ser Lambertbetänkandet som ett framåtsyftande betänkande, men ett betänkande som kan få stöd av hela kammaren.
Vi talar om goda asylbeslut. Det är ett problem i alla medlemsstater att beslutsfattandet i asylfrågor är så dåligt att människor med verkliga asylskäl inte får lägga fram sin sak och faktiskt resa in i ett land. Det är dåligt för oss alla. Dåligt beslutsfattande i asylfrågor behandlas i betänkandet.
Vi vill öka skyddskapaciteten i ursprungsområdena, och vi definierar skillnaden mellan genomgångsläger och att lägga ut vårt ansvar till tredjeländer och regionalt skydd. Jag vill att vårt stöd för betänkandet tas till protokollet. 
Özdemir (Verts/ALE ),
   . – Herr talman! Först och främst vill jag tacka Jean Lambert för hennes betänkande. Jag håller med Claude Moraes. Min grupp ger sitt fulla stöd till betänkandet. Det mesta av vad jag ville säga har redan tagits upp på ett utmärkt sätt av Jean Lambert. Jag skulle dock vilja påpeka att det finns spänningar mellan de två direktiven. I direktivet om erkännande anges kriterier för flyktingstatus och subsidiärt skydd. Direktivet om miniminormer för förfaranden som skall antas måste vara samstämt med det andra direktivet. Så är inte fallet nu.
För det andra bör frågan om vidarebosättning få stöd eftersom det handlar om de mest utsatta. Det är inte en ny väg för ekonomisk migration. Det ger hopp. Just nu är det bara sex medlemsstater som använder sig av möjligheten att ta in flyktingar genom vidarebosättningsprogram, men frivilliga överenskommelser med flyktingarna skulle hjälpa såväl dem som UNHCR, som helt och hållet stöder vidarebosättning.
Slutligen bör vi vara klara över att vidarebosättning och skyddade inreseförfaranden inte är någon ursäkt för att dra in rätten att söka asyl för dem som anländer spontant till EU:s medlemsstater. 
Henin (GUE/NGL ),
   . – Herr talman! Under de senaste åren har tusentals personer – män, kvinnor och barn – passerat genom min hemstad Calais, eller genom det ökända lägret i Sangatte, sedan de övertygats om att de kommer att finna sitt El Dorado i Förenade kungariket: kosovaner, afghaner, irakier, sudaneser, kurder – människor som söker frihet och trygghet, enkla världsmedborgare som av misären drivits från sina hem, och som bara, precis som alla andra, önskar sig lite lycka. Jag vill försäkra dem om vår solidaritet.
Även om jag ställer mig bakom det mesta i Lambertbetänkandet är det min skyldighet att påpeka för kammaren att förbättringar, förenklingar och standardisering av ansökningsförfaranden för asylsökande visserligen är ett klart framsteg, men om vi inte anstränger oss för att föra en verklig, övergripande diskussion om den typ av invandring som Europa behöver och den ekonomiska utvecklingspolitik som måste bedrivas gentemot fattiga länder kommer vi inte att åstadkomma någonting, och kammaren blir bara en scen för regelbundna diskussioner om dessa nutida nomaders svåra belägenhet.
Européerna är givetvis medvetna om att levnadsstandarden är högre här än i Afrika och, framför allt, att det är möjligt att arbeta olagligt här för människor som är beredda att tjäna mindre och hålla tyst. I Europa finns det de som lockar hit och utnyttjar dessa människor och blir förmögna på denna slavhandel.
Ja, vi måste återupprätta Europas heder, som alltför ofta fläckas, och vi måste uppmana EU att sluta stoppa huvudet i sanden under förevändning att diskussioner om invandring underblåser nationalistiska stämningar. Vi kan emellertid inte begränsa oss till Europa i det här avseendet. Internationella valutafonden, vars rekommendationer ofta ligger bakom massutvandring, FN och dess flyktingkommissariat har också en roll att spela.
Ja, EU måste ha en asylpolitik som är förenlig med principerna i Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Ja, EU måste granska migrationsfrågan grundligt. Ja, EU måste komma ihåg att det finns barn på dess eget territorium som också går hungriga. 
Borghezio (IND/DEM ),
   . – Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Detta betänkande säger kategoriskt nej på förhand till alla tankar på att upprätta så kallade mottagningscentrer i slutliga transitländer, såsom flera parter föreslagit. Man menar att det skulle vara svårt att uppfylla internationella skyldigheter i fråga om mänskliga rättigheter om sådana centrer upprättades, men jag förstår inte vilka antaganden det påståendet grundas på. Jag frågar mig om föredraganden redan har förvissat sig om att ledarna för dessa länder eller de icke-statliga organisationer, även europeiska, som verkar i ursprungs- och transitländerna inte är villiga att samarbeta.
Jag tror att denna förutfattade mening endast är ideologiskt grundad, eftersom mottagningscentrerna definitivt skulle kunna spela en viktig roll när det gäller att tillfredsställa både behovet av kontroller och behovet av att ge invandrarna en mänsklig behandling. Oviljan att upprätta sådana centrer innebär i själva verket att situationen förblir oförändrad och hindrar den angelägna medverkan från transitländernas sida i hanteringen av migrationsprocessen.
Det center som nyligen upprättades i Afrika, tack vare viktiga insatser från mitt lands sida genom Tripoliavtalen, har redan lyckats förhindra, åtminstone så här långt, att desperata människor försöker ta sig över Medelhavet i smugglarnas gamla skorvar med tragiska förlisningar som följd. Genom upprättandet av detta center har därmed positiva resultat kunnat nås i kampen mot den avskyvärda handeln med människor. 
Czarnecki, Ryszard (NI ).
    Herr talman, mina damer och herrar! Asyl är inte en teknisk fråga. Asyl måste erkännas för vad det är, nämligen en politisk och en social fråga. Under de senaste årtiondena har EU:s medlemsstater inte ägnat många tankar åt asylpolitiken, särskilt i fråga om personer från andra världsdelar. De förödande konsekvenserna av denna inställning är nu uppenbara. Rasism och politisk extremism breder ut sig och påverkar både de nyanlända och den lokala befolkningen. Den olämpliga asylpolitiken har dessutom lett till att förtroendet för den europeiska integrationen minskat i många samhällsgrupper. Denna integration är, med rätt eller orätt, kopplad till en alltför liberal asylpolitik. Detta kan givetvis inte få fortgå. Den rätta balansen mellan mänskliga rättigheter, demokrati och medborgarnas säkerhet måste upprätthållas. Det gläder mig att Europaparlamentet i punkt 2 i resolutionen framhåller behovet av ”åtgärder […] för att öka ursprungsregionernas skyddskapacitet [för potentiella asylsökande]”. Detta är helt riktigt. Sammanfattningsvis, herr talman, vill jag betona att asylproblemet kommer att bli större med tanke på Europas relativa välstånd. 
Zappalà (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Såsom ledamöter av Europaparlamentet representerar vi i denna kammare medborgarna i de 25 nationer som utgör Europeiska unionen. Parlamentet är EU:s enda folkvalda institution. Eftersom vi utgör verktygen för direkt samförstånd och har mandat från folket, måste vi i vissa frågor lägga våra politiska ideologier åt sidan. Invandringen borde vara en av dessa frågor.
Historien har visat att den största olycka som drabbar människor är att tvingas lämna sin hemort, och att invandring har oändligt många orsaker och inte alltid är frivillig. Ett utvecklat socialt system – och EU är en samling utvecklade stater – kan inte utan vidare bortse från vissa aspekter av denna företeelse och enbart inriktas på den känslomässiga delen. EU måste skydda de principer som ligger till grund för dess existens, men det måste ske på ett sätt som gynnar alla, både de egna medborgarna och medborgare i tredjeländer. Det måste ske genom en gemensam politik, där man gemensamt gör val som upprätthålls, och inte genom ineffektiva initiativ som isolerar vissa medlemsstater.
Om vi skall ha en gemensam invandringspolitik måste alla dess konsekvenser godtas, framför allt i tider som dessa när det råder stor oro för den inre säkerheten. Bland annat är det viktigt att inte på förhand utesluta inrättandet av ett system för information och beredning av invandringsfrågor i ursprungs- och transitländer. Ett sådant system bör inrättas i samförstånd och skulle, som ett komplement till ekonomiskt stöd och stimulansåtgärder i ursprungsområdena, kunna vara till fördel för alla.
Förslaget utgår inte från det här synsättet, inte ens i praktiskt hänseende, och vi kan därför inte stödja det om inte lämpliga ändringar görs. 
Roure (PSE ).
   – Herr talman! Låt mig börja med att tacka vår föredragande, Jean Denise Lambert, för detta utmärkta betänkande, som vi stöder. Vi har i själva verket kommit till ett kritiskt ögonblick i utarbetandet av en europeisk asylpolitik. Vi kan konstatera att den första etappen av europeisk harmonisering av medlemsstaternas asylpolitik har lett till att standarden sänkts.
I november i år antog rådet genom Haagprogrammet nya prioriteringar för en europeisk asylpolitik. Bestämmelserna om den andra etappen av harmonisering enligt detta program gäller bland annat utarbetande av ett gemensamt asylförfarande, och vi vill i det sammanhanget framför allt betona att Europa är en tillflyktsort och att vi måste upprätthålla den humanitära traditionen.
I detta avseende är det aktuella betänkandets främsta syfte att påminna medlemsstaterna om att Genèvekonventionen och flyktingkommissariens roll måste fortsätta att utgöra kärnan i vår asylpolitik. För att bevara Europas humanitära tradition vill vi än en gång formellt bekräfta vårt motstånd mot alla försök att flytta ut ansökningsprocessen och upprätta transitläger utanför EU:s gränser.
Den europeiska asylpolitiken måste grundas på principen om solidaritet och delade bördor och ansvar, inte bara inom EU utan även med länder utanför EU. En europeisk asylpolitik måste också stärka de asylsökandes grundläggande rättigheter. Det främsta målet med det gemensamma asylförfarandet måste vara att garantera en hög skyddsnivå för flyktingar. Det måste också ge utrymme för ett förbättrat beslutsfattande. Europaparlamentet, demokratiskt valt och ansvarigt inför Europas folk, måste bekräfta asylsökandes rätt till ett värdigt mottagande. Vi vill ha mer lättillgängliga, rättvisare och bättre organiserade asylsystem, och vi måste rätta till bristerna i dagens system. Vi måste skydda flyktingarna, och vi måste också arbeta med våra egna befolkningar, förklara vilken nöd som driver människor på flykt till Europa och därigenom åstadkomma en bättre förståelse för situationen. Det är naturligtvis önskvärt att flyktingar återvänder till sina egna länder. För att så skall kunna ske måste vi ta itu med orsakerna till deras svårigheter. Under tiden är det emellertid vår skyldighet att inrikta oss på att integrera flyktingarna lokalt och ta emot dem i värdländerna, samtidigt som vi förbättrar skyddsförmågan och utarbetar ett program för utveckling och antagande av hållbara lösningar.
Slutligen verkar tolkningen av ändringsförslag 1 ge upphov till problem på flera språk. Jag vill därför klargöra att ordet ”grundas” syftar på flyktingars alltför tidiga återvändande och inte på de säkerhetsåtgärder som utarbetats för att stärka skyddsprogrammen. Det var väsentligt att klargöra detta. 
In 't Veld (ALDE ).
   – Herr talman! Jag instämmer med de många uppskattande ord som sagts av ett antal ledamöter, och även jag vill be om ert stöd för detta utmärkta betänkande.
Vi står inför ett mycket upprörande problem som snarast måste lösas. Lösningen bör dock vara verklig och permanent och inte en nödlösning. Vad som krävs på lång sikt är givetvis laglig invandring till EU; i det hänseendet har rådet missat tillfället genom att medvetet undanta laglig invandring från omröstning med kvalificerad majoritet. Det verkar enklare för medlemsstaterna att komma överens om hur folk skall hållas utanför EU än om hur de skulle kunna släppas in. Under de senaste veckorna och månaderna har EU och Europaparlamentet ägnat mycket tid åt att diskutera europeiska värderingar och mänskliga rättigheter, särskilt i samband med debatten om kommissionen, men även i dag i frågan om Turkiet.
Vårt sätt att behandla våra medmänniskor och omsätta våra värderingar i praktiken är ett mått på vår civilisations standard. Asylsökande är inte brottslingar; de är medmänniskor och bör därför tas emot under mänskliga förhållanden. De förtjänar vårt stöd, och jag ställer mig därför bakom detta betänkande. 
de Brún (GUE/NGL ).
 Världen bedömer EU:s engagemang för likabehandling och rättvisa genom hur vi behandlar dem som flyr från krig och förföljelse.
Jean Lambert skall ha stort tack för sitt betänkande och för det fokus det sätter på de humanitära och folkrättsliga frågor som bildar kärnan i asyldebatten. Jag återupprepar hennes uppmaning om att EU:s politik skall styras av högsta möjliga internationella kvalitet och mänskliga rättigheter. Hennes avvisande av de så kallade ”uppsamlingslägren”, också som en kortsiktig lösning på problemet med de asylsökande, måste välkomnas och stödjas.
I betänkandet betonas att behandlingen av asylärenden måste skyndas på och att beslutsprocessen skall vara effektiv och lätt att förstå, vilket också är bra. Konflikter, fattigdom och sociala och politiska oroligheter påverkar miljontals människor över hela världen. Därför måste vi lägga större vikt vid att främja konfliktlösning och förebyggande av konflikter inom FN:s överinseende.
Den långsiktiga lösningen på asylfrågan är att minska konflikterna och fattigdomen globalt. Här har EU en stor roll att spela. Vi måste föra rätt politik. Vi måste visa världen att när det handlar om mänskliga rättigheter, rättvisa och likabehandling är EU:s politiska handlande lika bra som vår retorik. Jag ger också mitt starka stöd till ändringsförslagen.
Santoro (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Jag känner igen mig i Lambertbetänkandet, för om det finns en fiende som hindrar Europa från att växa så är det rädslan. Ett sätt att bekämpa den är förstås att lära sig hur vi känner igen dem som förtjänar vår hjälp bland dem som vänder sig till oss.
För inte så länge sedan greps 75 eritreaner av de libyska myndigheterna; de var länge frihetsberövade och utsattes för omänsklig behandling. De sattes sedan på ett flygplan tillbaka till sitt ursprungsland. Gripna av förtvivlan kapade de flygplanet och tvingade det att landa i Sudan. FN:s flyktingkommissarie fick träffa 60 av de 75 eritreanerna eftersom de andra satt i fängelse för kapningen. Alla dessa 60 personer beviljades asyl, men Libyen erkänner inte denna rättighet i sin lagstiftning, har inte undertecknat Genèvekonventionen och garanterar inte att mänskliga rättigheter respekteras i fängelserna.
Å andra sidan finns det inte ens i länder som mitt – Italien – lagstiftning om rätten till asyl, och därför avvisas invandrare godtyckligt, utan att deras ansökningar granskas och utan rättvisa och individuella bedömningar. Till och med lagliga invandrare förödmjukas och tvingas att vänta i åratal på en regelrätt förlängning av sina uppehållstillstånd. Det är uppenbart att dessa personer betraktas som inhemska fiender, som skall behandlas illa och kastas ut.
EU bör dock självt behandla asylansökningar och samtidigt hjälpa Maghrebländerna att bli bättre på att respektera rättigheter. Vi bör se till att Europa, genom att tillämpa högsta standard när det gäller att bedöma och skydda flyktingar, omvandlar dessa mängder av människor till lagliga invandrare, något som skulle vara både fördelaktigt och möjligt. För att så skall kunna ske måste en gemensam europeisk flyktingbyrå och europeiska mottagningscentrer inrättas, som kan granska enskilda ansökningar och ge rättslig och språklig assistans.
Flyktingarna kommer att vara våra främsta allierade när det gäller att främja ekonomisk, civil och demokratisk tillväxt i deras ursprungsländer, eftersom världen kommer att bli säkrare först när den inte längre är så orättvis. 
Talmannen.
   Tack så mycket. Därmed har samtliga talare på talarlistan tilldelats ordet. Kommissionären vill tydligen inte tala. Debatten är därför avslutad. Omröstningen äger rum på onsdag kl. 12.00. 
Talmannen.
   Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A6-0067/2004) av Giusto Catania för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om ett förslag till Europaparlamentets rekommendation till rådet om EU:s strategi för narkotikabekämpning (2005–2012) (2004/2221(INI)). Jag vill ge ordet till föredraganden Giusto Catania. 
Catania (GUE/NGL ),
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Jag anser att EU:s strategi för narkotikabekämpning, som vi nu skall diskutera, bör fungera uteslutande på vetenskapliga grunder genom en analys av den rådande situationen och av senare års erfarenheter på detta område. Tyvärr präglas dock debatten alltför ofta av ideologi och dogmatiska eller känslomässiga argument.
De uppgifter vi har tillgång till gör att vi kan inta ett praktiskt förhållningssätt. Jag tänker framför allt på uppgifterna från Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk i Lissabon. Som vi vet har dessa uppgifter inte bara ett högt vetenskapligt värde utan även en bevisad tillförlitlighet. Centrumets rapport för 2004 visar att situationen när det gäller dödsfall till följd av heroinmissbruk i Europa i stort sett är stabil men att ingen nedgång har konstaterats när det gäller spridningen av hiv, som till och med ökar i vissa nya medlemsstater, att kokainmissbruket ökar i de flesta medlemsstater, att cannabis är det ämne som missbrukas i störst utsträckning och som mer än 20 procent av EU:s medborgare använt eller använder, och att ecstasy nyttjas i lika stor, om inte större, utsträckning som amfetamin. Allt detta visar otvetydigt att de strategier som hittills tillämpats inte har varit framgångsrika.
När det gäller användningen av narkotika i fängelserna konstaterar centrumet att narkotikamissbrukare är överrepresenterade i fängelserna, att narkotikaanvändningen bland interner varierar mellan 22 och 86 procent, beroende på fängelsets population, fängelset och landet, och att fängelser är en högriskmiljö när det gäller spridning av smittsamma sjukdomar.
När det gäller kriminalisering av narkotikaanvändning förklarar centrumet att kriminaliseringen har lett till en ökad narkotikaanvändning i många medlemsstater. Jag bör påpeka för mina svenska kolleger i parlamentet att centrumets rapport innehåller en särskild hänvisning till situationen i Sverige, där en undersökning visar att Sveriges repressiva strategi har lett till en intensifierad narkotikahandel; det konstateras sammanfattningsvis att det inte finns några bevis för att kriminalisering av narkotikaanvändning har någon avskräckande effekt på unga människor.
När det gäller narkotikahandeln, slutligen, uppger Europol att den står för uppskattningsvis 2–5 procent av världens sammanlagda BNP, pengar som direkt tillfaller narkotikahandlare och stora kriminella organisationer över hela världen. Förenta staternas narkotikamyndighet uppskattar att mer än femtusen ton opium kommer att exporteras från Afghanistan under 2005, varav 95 procent kommer att hamna i Europa. Detta tyder på att den handlingsplan som FN antog 1998 inte har varit framgångsrik, något som också visas av narkotikans betydelse när det gäller att finansiera organiserad brottslighet och terrorism. Den framstående åklagaren Gerardo D’Ambrosio har förklarat att al-Qaida-terroristerna bytte 250 kg hasch mot sprängmedel för att finansiera Madridattacken.
Vårt betänkande, som antagits av utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, utgår därför från behovet av att bekämpa narkotikahandel, organiserad brottslighet och terrorism, och att prioritera att rädda liv och skydda folkhälsan. Vi kan inte behandla detta som en fråga om allmän ordning eller bekämpning, utan enbart som en social och ekonomisk fråga. Vi har därför i betänkandet inriktat oss på en strategi som går ut på att minska skadorna och införa ersättningsbehandling i fängelserna, och på behovet av att tillämpa vetenskapliga fakta när det gäller narkotikans konsekvenser, att genomföra vetenskapliga undersökningar av kostnader och fördelar med dagens strategier för narkotikabekämpning, att hjälpa producentländerna att omvandla sitt jordbruk, att undersöka vilka effekter cannabis, opium och kokablad kan ha på det medicinska området och, slutligen, att vidta åtgärder för konfiskering av brottslingars och terroristers tillgångar från penningtvätt och narkotikahandel.
Jag vill därför uppmana Europaparlamentet att anta detta betänkande; jag vill be kommissionen att stödja det och rådet – som tyvärr inte är här och tydligen redan har bestämt sig – att överväga att ta med denna rekommendation på dagordningen för det möte som skall hållas om tre dagar. Jag vill också nämna att rekommendationen utarbetades med stöd från många organisationer. 
Frattini,
   . Herr talman, herr Catania! Som ni vet är den nya strategin för narkotikabekämpning för 2005-2012, som skall godkännas av Europeiska rådet, den första strategin av det slaget för det utvidgade EU. Den bygger på en utvärdering av den tidigare strategin som kommissionen genomförde i oktober.
EU:s strategi, som syftar till att åstadkomma balans mellan åtgärder för att minska efterfrågan respektive utbud, omfattar därför 25 länder. Strategin är ett tydligt svar på behovet av att stärka samordningen inom EU och höja profilen för EU:s insatser i andra länder. Dess främsta målsättningar kommer att omsättas i specifika åtgärder i de två fyraåriga handlingsplanerna, som, det vet ni redan, kommer att föreslås av kommissionen i början av 2005 respektive början av 2009.
Kommissionen har för avsikt att anta sitt förslag till handlingsplan i februari 2005. Vi anser att parlamentets insatser på ett område som narkotikafrågan på ett väsentligt sätt bidrar till att föra EU:s politik närmare folket. Vad vi behöver är med andra ord en gemensam politisk strategi på EU-nivå. Ni kan vara lugna för att kommissionen inte kommer att tveka i sitt engagemang för denna strategi. 
Brepoels (PPE-DE ),
   . – Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Jag kan meddela att gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater inte kan stödja det förslag till rekommendation som vi diskuterar i dag, för det ger inga svar på de stora frågor som EU bör inrikta sig på i sin framtida strategi för narkotikabekämpning.
De senaste siffrorna över ungdomars narkotikaanvändning är alarmerande. Allt fler ungdomar börjar vid allt lägre ålder experimentera med främst lätta droger, som blir allt lättare att få tag på i och med att priserna sjunker. Jag anser att föredraganden i sitt betänkande förringar problemet, vilket jag tycker är mycket olämpligt i det här läget. Situationen kräver tvärtom en djärv och övergripande strategi med ett enda mål: att minska narkotikaanvändningen och alla dess negativa följder. Kommissionens utvärdering och den årliga rapporten från Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk visar att mycket ännu återstår att göra, även på EU-nivå.
EU:s strategi bör, som kommissionären påpekade, bidra till medlemsstaternas olika strategier när det gäller samordning, information, vetenskaplig forskning och hanteringen av den gränsöverskridande narkotikahandeln och den brottslighet den för med sig. Om en sådan strategi antas anser vi att det bör skapas en särskild budgetpost för att stödja nya initiativ och främja utbyte av värdefulla erfarenheter mellan medlemsstaterna.
Inget av detta finns med i betänkandet. Tvärtom, det är osammanhängande och fullt av motsägelser. Det talas till exempel om en strategi baserad på fakta och vetenskaplig forskning – något vi givetvis stöder – medan man i samma andetag drar slutsatser som till största delen är felaktiga. Det hävdas att bekämpning inte har några fördelar och att tidigare åtgärder inte har gett några resultat. Dessutom dras förhastade slutsatser om vad som bör göras.
Slutligen vill jag påpeka att Europeiska rådet kommer att fastställa strategin den här veckan, och parlamentet …
Moraes (PSE ),
   . – Herr talman! Detta är ett utmärkt betänkande som vi på den här sidan av kammaren stöder. Vi stöder det av flera av de skäl som föregående talare nämnde, bland annat vad beträffar de vetenskapliga och pragmatiska inslagen i denna debatt. Vi intar inte någon öppet ideologisk ståndpunkt, men det finns en viss ideologi i debatten som säger att om vi inte arbetar med skademinskning, om vi inte förstår beroende och om vi inte förstår den brottsexplosion som narkotikan leder till i den inhemska kriminalitet vi lider av i alla våra EU-medlemsstater, så kan vi inte arbeta effektivt med problemet.
Av betänkandet – som ändrades mycket, med omkring 106 ändringsförslag i utskottet – framgår två saker. För det första finns det ett stort intresse i kammaren för en EU-strategi för narkotika. För det andra känner vi som ledamöter av Europaparlamentet alla till att det finns en mycket stark önskan hos allmänheten att en EU-strategi skall skapas. Så vad skall den strategin gå ut på? Svaret på den frågan finns till stor del i betänkandet. I betänkandet talar vi till exempel inte om att slå hårt mot narkotika eller inte, utan om att faktiskt titta på intelligenta skademinskningsstrategier. Vi känner till sambandet mellan narkotikaanvändning och hiv. Om vi struntar i det här i kammaren kommer det att bli större skador, ökad kriminalitet och ökat lidande.
Vi vill lägga mycket större tonvikt vid skademinskning, men även på rehabilitering. Vi vill ge tillräckliga medel för informationsverksamhet och inte låtsas att allmänheten har tillräckligt med information om detta problem. Vi vill också vidta lämpliga åtgärder för att förhindra att vinster från narkotikasmuggling används för att finansiera allt från internationell terrorism till andra former av brott. Det här betänkandet är alltså inte ”hårt” eller ”mjukt”. Det är effektivt. I betänkandet behandlas kriminalitet såväl som de skador som enskilda drabbas av.
I betänkandet uppmanar vi också regeringar och nationella parlament att vidta effektiva åtgärder för att förhindra att narkotika kommer in i fängelserna. Guisto Catania betonade hela tiden denna fråga eftersom den alltför ofta ignoreras i medlemsstaterna. Det är upp till oss i EU att ta itu med en del av de svåra frågor som gäller alla medlemsstater och som en del enskilda medlemsstater inte betonar i tillräckligt hög grad. I dag förvärras narkotikaskadorna i fängelserna. Man kommer ut ur fängelset och begår fler brott. Detta är en allvarlig fråga för EU. Det finns en stark önskan hos allmänheten att vi som ledamöter av Europaparlamentet och kommissionen tar itu med narkotikan med en effektiv narkotikastrategi.
Den gamla stilen med klichéer och information om narkotika är föråldrad sedan länge. Nu måste vi ha en effektivare strategi. I betänkandet läggs tonvikten mycket riktigt på skademinskning, hantering av beroende och källan till narkotikaproblem i stället för att återupprepa klichéer om effekterna. Det är ett bra betänkande som vi kommer att stödja. Det har genomgått många ändringar, och därför anser jag att det är ett betänkande som hela kammaren bör stödja. Vi på den här sidan kommer att göra det. 
In 't Veld (ALDE ),
   . – Herr talman! Om jag kunde minska narkotikaanvändningen genom att rösta emot detta betänkande skulle jag göra det direkt, men det är tyvärr inte möjligt. Jag vill därför uppmana kammaren att stödja betänkandet, för det är utmärkt och det är modigt. Vad är syftet? Jag tror vi alla står bakom det. Jag har också lyssnat på Frederika M.J. Brepoels, och vi har uttryckt vårt stöd för en stor del av hennes ändringsförslag.
Syftet är att minska skadorna för både användarna och miljön. Vi måste komma fram till det bästa sättet att göra det. Vi måste undersöka vilken strategi som kan ge resultat, för det är det som räknas. Det här handlar inte om ideologi, utan om resultat. Vi måste anta en strategi som bygger på fakta, forskning och utbyte av kunskap och erfarenhet i stället för på ideologi. Det är därför olyckligt att utvärderingen av den tidigare strategin inte blev klar i tid. Dessutom hörde vi alldeles nyss att rådet inom de närmaste dagarna kommer att besluta sig för att trots allt anta denna strategi. Det vore högst beklagligt om rådet gjorde det utan att parlamentet fått möjlighet att säga sitt.
Betänkandet intar en pragmatisk, realistisk hållning, och jag har uppriktigt sagt tolkat det på ett helt annat sätt än Frederika M.J. Brepoels. Jag tycker inte alls att det utesluter bekämpning som ett alternativ. Det är givetvis så – och det gäller också den nederländska politiken, som är mycket missförstådd – att denna bekämpning måste vara riktad och effektiv. Se på det hårda krig mot narkotikan som förs av Förenta staterna; jag menar att det inte på något sätt har bidragit till att minska narkotikaanvändningen utan enbart till att fylla drogbaronernas fickor.
Förebyggande och pragmatism måste utgöra kärnan i vår strategi. Jag skall ge er ett par exempel som är kontroversiella, till och med i Nederländerna. Alla har svårt att godta dem, och det är inga beslut vi skall ta lätt på. Skall vi exempelvis förse hemlösa narkotikamissbrukare med nålar? Innebär det att vi överser med deras användning av narkotika? Nej, naturligtvis inte, men om vi ger dem nålar vet vi säkert att inga smutsiga nålar är i omlopp eller används. På stora housefester, där ungdomar tar alla möjliga tabletter, även ecstasy och liknande, skall vi kvalitetstesta tabletterna? Skall vi informera? Skall vi se till att ungdomarna inte blandar alkohol och andra droger? Innebär det att vi förmedlar budskapet att det är okej att använda narkotika? Risken finns. Å andra sidan inser jag att om vi inte gör det, dör ungdomar på dessa fester. Så länge de fortsätter att använda narkotika, vilket de gör, anser jag att det är viktigt att förebygga och informera.
Slutligen har vi lagt fram två ändringsförslag gällande informationsutbyte och övervägande av alternativa metoder. 
Agnoletto (GUE/NGL ),
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Förbudssträvan har över hela världen alltid lett till två saker: å ena sidan, en stor ökning av antalet dödsfall och fängslanden bland dem som använder narkotika, vilka bland annat utgör den del av fängelsepopulationen som oftast återfaller i brott, å andra sidan, obegränsade vinstmöjligheter för alla slags narkotikahandlare.
Denna plan är dock främst inriktad på att skydda allas hälsa. Därför är strategier för att minska skadorna av helt grundläggande betydelse. Det är bara om vi lyckas hålla liv i människor som i dag inte kan eller vill sluta använda narkotika som vi kan hoppas att de skall bli fria från beroende i framtiden. Vi får inte glömma att de flesta dödsfallen beror på aids och hjärtsvikt, dvs. sjukdomstillstånd som hänger samman med intaget av narkotika.
Skademinskning måste därför innefatta åtgärder på gatan och på centrer med låg tröskel. Dessutom måste vi göra tydlig åtskillnad mellan narkotikalangare och narkotikaanvändare, även om de i bekämpningsstrategier ofta placeras i samma kategori. Till sist är det väsentligt att få med sociala åtgärder och åtgärder som involverar farmakologiska ersättningsmedel. Vi måste undvika moralistiska förhållningssätt som motsätter sig sådana. 
Blokland (IND/DEM ),
   . – Herr talman! Vi diskuterar i dag Giusto Catanias kontroversiella betänkande om EU:s strategi för narkotikabekämpning, vars centrala tema är bekämpning av narkotika, inte främjande. Att döma av betänkandets titel tycks vi vara eniga om detta.
Narkotika har ingen plats i ett friskt samhälle. Om vi i EU menar allvar med att bekämpa narkotikahandeln måste vi införa påföljder. Vi kan inte längre tolerera dem som förstör liv genom att tjäna pengar på missbrukare. Vi kan dock tvingas att strida under reträtt om vi inte gör allt som står i vår makt för att bekämpa narkotikaanvändningen. Vid sidan av de förebyggande åtgärderna måste vi också ha möjlighet att bestraffa användning av narkotika.
På min grupps vägnar har jag därför lagt fram två ändringsförslag som gör det möjligt att fortsätta att tillämpa påföljder för narkotikabrott, vid sidan av de förebyggande åtgärderna. Jag ber er att stödja dessa ändringsförslag. De innebär dock inte alls att det blir ett bra betänkande. Jag måste få det sagt: betänkandet är fullt av ideologi, trots att motsatsen hävdas.
Jag slutar här. Tack för att jag fick tillfälle att säga min mening. 
Crowley (UEN ),
   . – Herr talman! Även om jag inte kommer att stödja betänkandet vill jag tacka föredraganden för hans arbete. Oavsett vad han har att säga om behovet av att avlägsna sig från ideologier finns det väldigt mycket ideologi i betänkandet. Om vi har olika åsikter kommer det att bli svårt för oss att hitta den gemensamma plattform vi alla bör sträva efter. 
Jag måste säga redan från början att när man läser betänkandet kan man tro att kriminaliseringen av narkotika och narkotikaanvändning har lett till en ökad narkotikaanvändning. Underförstått måste man alltså hålla med om att en avkriminalisering skulle leda till en minskad och säkrare narkotikaanvändning.
Hänvisningarna till ”skademinskningsmetoder” och så vidare är ett missbruk av det engelska språket. Det är bara ett underlättande. Oavsett vad folk kan ha att säga och trots deras eventuella goda avsikter är det fel att säga att dödligheten i aids kan minskas genom utdelning av sprutor. Missbrukare kommer alltid att använda flera sprutor och lämna dem vidare till andra missbrukare.
Vi måste vara realistiska när vi ser på det här problemet. Först och främst talar vi om människors liv här – människor som alltid är bland de mest sårbara i vårt samhälle. Det finns de som hävdar att vi kan göra deras narkotikamissbruk säkrare genom att ge dem tillgång till ställen där de kan ta sina silar, ge dem rena nålar eller genom medicinsk användning av heroin – som anges i betänkandet – och att detta skulle göra livet bättre för dessa människor. I verkligheten är beroendet ett helvete; beroendet förintar.
Det enda sättet att hindra folk från att vara beroende är att hindra dem från att använda narkotika. Det enda sättet att hindra folk från att falla tillbaka i beroende är att ta bort deras behov av drogen. Om ni tvivlar på det jag säger, strunta i att titta på de så kallade ”olagliga drogerna”. Titta på de lagliga droger som är tillgängliga i Europa – alkohol och cigaretter – och se vilka skador de orsakar. Claude Moraes talade tidigare om den ödeläggelse som orsakas av den narkotikarelaterade brottsligheten. Titta på den ödeläggelse som orsakas av alkohol – en laglig drog på gatorna i varenda stad i Västeuropa. Om vi slår in på vägen med legalisering och skademinskning, som föreslås i betänkandet, skulle problemet förvärras hundrafalt i alla våra städer.
Frågan handlar inte om att mixa och matcha fram den bästa politiken. Frågan handlar om information för att visa människor vilka skador och faror de riskerar om de börjar använda narkotika. Frågan handlar om stränga straff för att se till att de som handlar med narkotika träffas där det är som mest kännbart: I sin plånbok. Det innebär beslag av tillgångar och frysta tillgångar; en stark politik för att se till att de som är beroende och de som hamnar i narkotikaproblem får tillräckligt stöd för att bli kvitt sitt beroende. Jag har arbetat med unga vuxna som är narkotikaberoende och alkoholister, och jag har sett att det enda sättet för människor att bli kvitt sitt beroende är att sluta. Det borde vara den yttersta målsättningen, inte att underlätta narkotikaanvändningen. 
Cederschiöld (PPE-DE ).
    Herr talman! Här står två synsätt verkligen emot varandra: Ett där man mer har accepterat narkotikan som en naturlig del av vår vardag och ett annat där man vill göra allt för att stoppa utbud och konsumtion av all narkotika.
De flesta svenska medborgare, inte minst föräldrar, står för den senare linjen. Den innebär att brottsbekämpning av narkotika och prevention har högsta prioritet. Att påstå, som Giusto Catania, att dagens narkotikapolitik skulle kunna vara ett brott mot mänskliga rättigheter är helt främmande för oss. Att inta illegal narkotika ser vi inte som en mänsklig rättighet. Straffsatser som förmår narkomaner att välja vård i stället för fängelse är inte ett brott mot mänskliga rättigheter. Det är en väg till hjälp ut ur narkotikaberoende. Det europeiska centrumet för övervakning av narkotika och narkotikamissbruk i Lissabon påpekar också detta i slutet av den inledande sammanfattningen i sin rapport, som jag tycker att Giusto Catania skall läsa.
Vi vill inte avkriminalisera narkotikamissbruk. Vi vill istället ge klara och tydliga signaler som säger nej till narkotika. Förslag om att ge läkarledd hjälp att inta narkotika eller, än värre, att dela ut heroin är oss lika främmande. Centralt för oss är att vårdinnehåll och rehabilitering av narkomaner är och förblir nationell kompetens.
PPE-DE-gruppen, liksom vi svenska moderater, kommer att rösta emot Giusto Catanias betänkande just för att vi står upp i kampen mot denna farsot. Vår väg går mot att ta sig ut ur drogberoende, inte att fastna i det. 
Meijer (GUE/NGL ).
   – Herr talman! På sextiotalet upptäckte rebelliska och kritiska unga människor de droger som dittills endast använts bakom stängda dörrar av samhällets förmögna. De såg användningen av lätta droger som en del av frihetskampen. Sedan dess har politiken i ett antal länder varit inriktad på att isolera, kriminalisera, bestraffa och eliminera narkotikaanvändarna. Denna repressiva strategi har inte hindrat narkotikaanvändningen från att breda ut sig.
Alternativet till denna strategi är inte att bli likgiltig och därmed ge upp inför de skador som narkotikan orsakar på användarnas hälsa och de olägenheter den ger upphov till för andra, i likhet med alkohol och nikotin. Vi får inte skygga för konflikten med langarna, som lever gott på andra människors svårigheter. I detta betänkande har min kollega Giusto Catania visat det rätta sättet att minska problemen så mycket som möjligt. Han ställer sig bakom det förhållningssätt som utvecklats i Nederländerna, Belgien, Schweiz och delar av Tyskland och som går ut på tolerans, förebyggande och hjälp till användare och på att skilja mellan olika drogers beroendeframkallande egenskaper. Jag vet att denna strategi möter känslomässigt motstånd bland dem som svävade i villfarelsen att narkotika skulle kunna utrotas genom att man bestraffar användarna, men detta har bara lett till protester mot inskränkningarna i friheten. Därför behövs ett brett stöd för alternativet. 
Goudin (IND/DEM ).
    Herr talman! Svenska Junilistan är starkt kritisk till det betänkande som vi diskuterar i dag. Enligt förslaget skall en verklig EU-politik mot narkotika införas. En gemensam narkotikapolitik inom EU innebär en drogliberal kompromisspolitik.
I Sverige är all hantering av narkotika förbjuden, förutom av medicinska skäl. För oss är det viktigt att Sveriges restriktiva drogpolitik kommer att bestå även i framtiden. Vi förordar förebyggande arbete, behandling, social träning och återanpassning.
Betänkandet betonar en skadereducerande narkotikapolitik. Vi vill arbeta för ett narkotikafritt samhälle i stället för att acceptera bruk av droger. Vi vänder oss emot att droger klassificeras som lätta respektive tunga, samt påståendet om att så kallade lätta droger inte är beroendeframkallande.
Avsaknaden av inre gränskontroller som kan förhindra handeln av narkotika mellan medlemsländerna är ett problem i detta sammanhang. Respektive medlemsland i EU måste kunna kontrollera de nationella gränserna för att förhindra att droger kommer in i landet. De inre gränskontrollerna i EU är i dagsläget praktiskt taget obefintliga.
Avslutningsvis vill jag konstatera att drogproblem i EU i hög grad är en konsekvens av den fattigdom som råder i många länder i världen. EU:s osolidariska handelspolitik med tullar, licenser och kvoter bidrar till de globala fattigdomsproblemen. Det är viktigt att FN – och inte EU – arbetar för att det skall bli lönsamt att odla alternativa grödor i världens fattiga länder. 
Coelho (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr Frattini, mina damer och herrar! I det betänkande som Giusto Catania lagt fram för oss i dag ifrågasätts den nolltolerans- och förbudspolitik som medlemsstaterna tillämpar. Föredragandens syfte är att ändra den gällande strategin, och det kommer inte att förvåna någon att vi röstat emot detta betänkande.
Giusto Catania nämnde rapporten från Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk. Georges Estievenart besökte oss i förra månaden och påpekade, jag citerar, att ”det finns positiva tecken som tyder på att det har gjorts framsteg i strävan att minska en del av narkotikamissbrukets värsta skadeverkningar”. Han sade att antalet narkotikarelaterade dödsfall har börjat sjunka, att heroinanvändningen har minskat i ett antal länder, att hiv-epidemin bland missbrukare avtar och, jag citerar, att ”åtgärderna för att minska narkotikans skadeverkningar nu intensifieras och narkotikamissbrukarna i stora delar av Europa nu har bättre tillgång till behandling och vård”. Detta visar tydligt att allt inte har varit negativt.
Mycket återstår att göra, och trots alla strategier vi har drivit finns det fortfarande enorma problem när det gäller narkotikaproduktionen, narkotikahandeln och narkotikaanvändningen, som fortsätter att nå extremt höga nivåer i alla medlemsstater. Efter de tio nya medlemsstaternas anslutning är det väsentligt att vi utökar samarbetet med de länder som nu gränsar till EU.
Herr talman, mina damer och herrar! Det finns utrymme för en europeisk strategi för narkotikabekämpning som innebär att vi slår tillbaka mot narkotikarelaterad brottslighet och som, enligt programmet, uppfyller de fyra målsättningarna att förebygga narkotikaanvändning och beroende, minska utbudet av och efterfrågan på olagliga droger, begränsa skadorna i socialt hänseende och på hälsan samt minska brottsligheten. Det är denna väg vi måste gå – den väg som innebär strid och inte den som innebär undfallenhet. 
Carlshamre (ALDE ).
    Herr talman! Vissa fakta är enkla: Europa är världens största marknad för hasch. Går det att stoppa knarket? Skall vi ge upp och bara begränsa skadorna? Nej! Vi vet att det flesta som hamnar i missbruk av heroin, kokain och amfetamin börjar just med hasch. Därför är det avgörande att vi får ner nyrekryteringen av haschmissbrukare.
Enligt Giusto Catanias betänkande har den restriktiva politiken misslyckats. Siffrorna från det europeiska centrumet för övervakning av narkotika och narkotikamissbruk i Lissabon, som kom för ett par veckor sedan, talar sitt tydliga språk. I länder som Sverige, med en restriktiv syn på narkotika, är andelen 15-åringar som har använt hasch 7 procent. I Storbritannien har 42,5 procent av alla 15-åriga pojkar använt hasch. Den restriktiva politiken har lett till dramatiska minskningar i just nyrekryteringen av missbrukare.
Enligt Giusto Catania är ”lätta” droger inte farliga. Enligt övervakningscentrumets nya data finns en förhöjd risk för en rad fysiska och psykiska problem, såsom depression, psykoser och schizofreni.
Just nu pågår en översyn av den europeiska narkotikapolitiken. Även i länder som Nederländerna har attityden förändrats de senaste tio åren. Idag återstår bara en tredjedel av landets så kallade coffee-shops. Nederländernas justitieminister har meddelat att man troligen kommer att tvingas lägga om sin politik. Det finns gott hopp om att vända utvecklingen. Den som vill ha mindre knark i Europa bör rösta nej till Giusto Catanias betänkande. 
Svensson (GUE/NGL ).
    Herr talman! Jag vill varna för beteckningarna lätta respektive tunga droger. Talet om lätta droger ger helt fel signaler. Det verkar som om de vore harmlösa, men det finns inga lätta droger. Däremot är dessa droger, till exempel cannabis, ofta inkörsporten till andra droger.
Jag har besökt en mängd olika behandlingshem för narkomaner. I stort sett samtliga missbrukare har varit överens om att det som felaktigt kallas lätta droger har varit deras start på det drogmissbruk som har förstört deras liv och tagit framtiden ifrån dem. Dessa missbrukare känner ilska och frustration över att samhället inte tillräckligt tydligt har visat på faran med cannabis, hasch och dylika droger.
I mitt hemland Sverige har vi kombinerat en restriktiv drogpolitik och kriminalisering av droger med vård och behandling av missbruket. Denna kombination har visat sig vara det bästa sättet att hejda missbruket. Den lilla ökning som vi har sett i Sverige under senare år har berott dels på de öppna gränserna, dels på influenser från den legaliseringsdebatt som pågår på andra ställen i EU. 
Talmannen.
   Tack så mycket. Därmed har samtliga talare på talarlistan tilldelats ordet. Kommissionären vill tydligen inte tala, så debatten är avslutad.
Omröstningen äger rum på onsdag kl. 12.00. 
Talmannen.
   Nästa punkt på föredragningslistan är en andrabehandlingsrekommendation (A6-0049/2004) av Robert Sturdy för utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning om gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i eller på livsmedel och foder av vegetabiliskt och animaliskt ursprung och om ändring av rådets direktiv 91/414/EEG (9262/1/2004 – C6-0110/2004 – 2003/0052(COD)). Jag vill ge ordet till föredraganden Robert Sturdy. 
Sturdy (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Låt mig inleda med att säga hur glad jag är över att vara här igen, och jag hoppas att vi skall ha nått en överenskommelse i morgon när omröstningen sker. Jag ser att Dan Jørgensen är här, och jag vill göra några kommentarer om hur parlamentet har arbetat. Dan Jørgensen kom in väldigt sent eftersom han är ny ledamot. Mina liberala, socialistiska och gröna kolleger har arbetat mycket nära varandra med det här betänkandet. Jag tackar dem för det eftersom det har gett mig en mycket stark position i förhandlingarna med rådet, och det är en position som vi alla i denna vördade kammare strävar efter för att kunna få igenom våra ståndpunkter.
Vad handlar betänkandet om? Tanken var att införa ett centralt harmoniserat system för att kontrollera vissa slags kemiska ämnen och fastställa gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i livsmedel. Något som inte har undgått mig, men som kanske undgått andra ledamöter, är att det här är en föregångare till REACH-direktivet, som kommer att bli ett av de största betänkandena som parlamentet behandlat. Om de kan hantera det så som vi hanterat det – jag säger ”vi” eftersom alla våra kolleger arbetade tillsammans, som jag sade tidigare – så kommer vi att befinna oss i en mycket stark position.
Vad innebär det för konsumenterna, de som kommer att påverkas av den här lagstiftningen? Det innebär säkrare livsmedel i hela EU; det innebär att om du köper en spansk tomat i Irland så har du en garanti för att den produkten håller en viss kvalitet och är säker. Det ger en garanti för att brittiskt lamm som säljs – vågar jag påstå – till Frankrike är säkert. Det är oerhört viktigt för konsumenten.
Vi har tagit med ett antal rekommendationer där till exempel livsmedel testas på försäljningsstället, något som vi alla är överens om. Men vi är också överens om att importerade produkter skall hålla samma kvalitetsnivå. Detta är viktigt för dem som importerar till EU. Nivåerna av bekämpningsmedelsrester måste följa samma normer – inte för att de nödvändigtvis gjorde eller inte gjorde det tidigare, men det är viktigt att vi får fram det budskapet till dem som kommer in i EU.
Jag skall kort beröra några saker som vi grälade och hade stora diskussioner om. God lantbrukspraxis var en svår fråga, men vi fick fram en definition med hjälp av kommissionen, som jag är mycket glad över att se här i dag. Våra kolleger hade ett nära samarbete med kommissionen och, som jag sade, med rådet. Detta är mycket viktigt som ett prejudikat för framtiden, så att vi vet exakt vad god lantbrukspraxis är.
Det var lite svårt att inta en ståndpunkt i fråga om synergistiska effekter, men nu har vi ett läge där vi vet exakt var vi står när det gäller de effekterna. För de som inte känner till det är synergistiska effekter en blandning av bekämpningsmedel som kan användas på en skörd, och det finns ingen särskild definition av hur de skall kunna spåras. Vi har infört en lagstiftning som kommer att fungera i framtiden. Den har lämnat det öppet för framtidens medlemsstater att definiera exakt vad läget är i fråga om synergistiska effekter.
Jag är orolig över hur regeringarna kommer att tillämpa detta – för det här är en förordning och måste alltså tillämpas. Jag läste i en tidning nyligen att regeringar har en tendens att skönmåla saker och ting. När vi driver igenom det här är det viktigt att regeringarna inte skönmålar det: Vi vill vara jämställda med dem.
Det är intressant att den brittiska ministern för miljö, livsmedel och landsbygdsfrågor, Margaret Beckett, har sagt att hon kommer att avgöra när jordbrukarna kan ge sig ut på fälten eller när det är för blött eller har regnat. Jag undrar hur hon kommer att göra det exakt. Men det är ändå viktigt att vi inte missgynnar regeringar eller länder jämfört med andra medlemsstater. Det är därför som den här lagstiftningen har införts. Den går att använda; det är en bra förordning. För det fall de gemensamma resolutioner som vi har kommit överens om inte godtas har PPE-DE-gruppen garderat sig, men jag förväntar mig att alla de gemensamma ändringsförslagen antas i morgon. Jag ser fram emot att få se medlemsstaterna tillämpa den och arbeta väl med den. 
Kyprianou,
   . Herr talman, ärade parlamentsledamöter! Det gläder mig att det verkar som om förslaget till förordning om bekämpningsmedelsrester i livsmedel och foder kan antas vid andra behandlingen. Förhandlingarna mellan rådets ordförandeskap, de föredragande från Europaparlamentet och kommissionen fick nyligen upp farten, och de sista hindren undanröjdes förra veckan.
Låt mig understryka den här förordningens betydelse för livsmedelssäkerheten. Den kommer att göra det möjligt för oss att fastställa harmoniserade gränsvärden i EU för alla slags bekämpningsmedel och alla jordbruksprodukter i en enda lag som gäller direkt för alla EU-medborgare. Alla situationer kommer att omfattas, däribland en förteckning över de bekämpningsmedel där det inte finns några gränsvärden och den låga nivå som automatiskt kommer att gälla för alla bekämpningsmedel som vi saknar information om. Det kommer att vara tydligt hur och för vem gränsvärdena skall tillämpas och vilket förfarande som skall användas. Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet kommer att göra riskbedömningar för konsumenterna med hjälp av bästa tillgängliga metoder. Medlemsstaternas kontroll och tillämpning kommer att förstärkas och förbättras. Kommissionens samordning och övervakning kommer att bli mer tvingande.
Den här lagstiftningen kommer att vara bra för alla parter. Konsumenterna kommer att få ett bättre skydd och bättre insyn i vilka bekämpningsmedelsrester som kan finnas i livsmedel och vilka effekter de kan ha. Livsmedelsproducenterna kommer att få tydligare specifikationer av vilka krav produkterna måste uppfylla. Kontroll- och genomförandeorgan kommer att kunna använda en enda gemenskapsförteckning över gränsvärden för bekämpningsmedelsrester. Lagstiftarna i medlemsstaterna kommer inte längre att behöva införliva bestämmelserna i den nationella lagstiftningen.
Innan jag avslutar vill jag göra några kommentarer om några detaljer som vi kunde lösa under förhandlingarna. Europaparlamentets envisa krav på att ta med kumulativa och synergistiska effekter kan leda till ett genombrott i utvecklingen och tillämpningen av den metod som krävs. Det gläder mig att det nu nämns uttryckligen i lagförslaget. Jag välkomnar parlamentets föresats att göra en uttalad koppling mellan fastställandet av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester och god lantbrukspraxis, integrerad skadedjurskontroll och användning av minsta möjliga mängd bekämpningsmedel. Det tydliga kravet på att ta hänsyn till sårbara samhällsgrupper, däribland barn och ofödda barn, är också ett användbart framsteg. Dessa frågor har bidragit positivt till förordningen.
I slutfasen av förhandlingarna växte ett ökat ömsesidigt förtroende fram mellan parterna. Jag kan med glädje bekräfta att kommissionen kan gå med på och godta det kompromissförslag som arbetats fram mellan de tre institutionerna. Jag litar på att ni kommer att bekräfta parlamentets godkännande vid omröstningen i morgon.
Vi närmar oss nu avslutandet av detta projekt. Det är dags att uppmärksamma alla inblandades insatser och framför allt att tacka föredraganden, Robert Sturdy, för hans sätt att hantera detta ärende och för den tid och det engagemang han har lagt ned i sitt betänkande. 
Klaß (PPE-DE ),
   . – Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Vad vi strävar efter är mindre byråkrati och större enkelhet. Denna enda förordning är avsedd att ersätta fyra grunddirektiv om bekämpningsmedelsrester. Det handlar inte bara om livsmedelssäkerhet och hälsa utan även om lika möjligheter att konkurrera på den inre marknaden och – låt oss inte glömma det – den globala marknaden. Tillverknings- och bearbetningsföretag måste verka under identiska förhållanden, och alla konsumenter har rätt till säkra livsmedel.
Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet har ett stort ansvar när det gäller riskhantering. Konsumenterna har ingen som helst nytta av att vecka ut och vecka in få den ena varningen efter den andra, som ibland ebbar ut i generaliseringar som påståendet att t.ex. äpplen från en viss medlemsstat överskrider gränsvärdena, eftersom sådana tillkännagivanden är till hjälp endast om de ger namnet på det företag vars produkter innehåller för höga halter av bekämpningsmedelsrester. Vi sätter en mycket hög standard i hela EU, särskilt när det gäller hälsofrågor, och det med rätta.
Vi måste dock även titta närmare på importen till EU. Det finns inget utrymme för dubbla standarder här, och det innebär – som jag ser det – striktare kontroller av importerade varor. Vi kan inte ingripa i dessa varors tillverkningsprocess på samma sätt som när det gäller livsmedel som produceras här, och därför är det desto viktigare att slutmarknaden kontrolleras och övervakas. Det gläder mig att utskottet kunde nå en kompromiss om definitionen av ”god lantbrukspraxis”. Europas jordbrukare producerar i enlighet med de striktaste rättsliga krav, vilket illustreras tydligast av bestämmelserna om tvärvillkor. De som bedriver jordbruk i enlighet med lagen måste också förvissa sig om att deras produkter inte utgör någon hälsofara.
Jag vill tacka Robert Sturdy för det arbete han lagt ned under många månader, och för den tillfredsställande kompromiss vi lyckats komma fram till. 
Jørgensen (PSE ),
   – Herr talman! Jag vill inleda med att tacka Robert Sturdy. Vårt samarbete har varit konstruktivt och burit en trevlig och öppen prägel. Jag vill tacka övriga ”skuggföredragande”, och jag vill också tacka kommissionen och rådet för den goda ledning och de råd vi har fått. Det gläder mig att jag har fått tillfälle att hålla mitt första anförande här i kammaren i en så viktig fråga som denna. För mig är faktiskt detta rättsakts- eller lagstiftningsförslag ett exempel på EU när det är som bäst. Vi kommer att åstadkomma en mängd saker med detta rättsaktsförslag om det antas i den form vi önskar oss.
För det första säkras naturligtvis den gränsöverskridande handeln. En mångfald livsmedel garanteras, liksom att de finns på hyllorna till lägre priser. Andra ännu viktigare saker säkerställs emellertid också, nämligen konsumenternas hälsa, trygghet och säkerhet i samband med de livsmedel de köper.
Jag kommer från ett mycket kallt land i norr, så jag är glad över att kunna köpa frukt och grönsaker även på vintern. Men jag är bara glad om jag kan vara säker på att äpplet jag äter också är hälsosamt, och det är något som denna lagstiftning kan bidra till att säkerställa. Jag skall nämna ett par områden som är särskilt viktiga för oss socialdemokrater och där jag tror att vi har nått kompromisser som alla kan vara nöjda med.
För det första vill jag nämna den hänsyn som tagits till särskilt känsliga grupper. Det är en sak att utforma lagstiftning med hänsyn till robusta, friska och livskraftiga män som Robert Sturdy och jag. Det är förstås utmärkt. Men det måste också finnas lagstiftning som tar hänsyn till känsligare grupper som barn, födda såväl som ofödda. Det gläder mig att kunna säga att vi lyckats även med detta.
En annan sak jag skulle vilja framhålla – och jag vill här be tolkarna om ursäkt, för de kommer att ställas inför svåra formuleringar igen – är att vi har tagit med kumulativa och synergistiska effekter. Detta är oerhört viktigt. Det låter något tekniskt men är i själva verket ganska enkelt. Faktum är att det inte räcker att ta hänsyn till hur giftigt eller ogiftigt ett bekämpningsmedel är. Vi måste också beakta hur giftiga eller ogiftiga två eller tre eller fyra bekämpningsmedel är när de samverkar, det vill säga när de reagerar med varandra i ett livsmedel. Det är av yttersta vikt att vi tar hänsyn till detta. Det är ett område som vi inte vet så mycket om i dag, men som vi måste lära oss mer om i framtiden och som vi måste ta större hänsyn till. Annars kan det få allvarliga konsekvenser för hälsan. Jag är rädd att det är så redan i dag.
För det tredje är det utmärkt med kontroller och lagstiftning, men vi måste också se till att det finns påföljder. Jag tycker att ”naming and shaming” är en bra idé. Jag anser att det är vettigt att nu tvinga medlemsstaterna att offentliggöra sina kontrollresultat på Internet. Därigenom åstadkommer vi också öppenhet, vilket i sin tur ger säkerhet. Konsumenten måste kunna känna sig lugn, och det garanterar vi på det sättet.
För det fjärde och sista ser jag det som uppmuntrande att vi har lyckats utarbeta en del tydliga och konstruktiva definitioner, bl.a. en definition av god lantbrukspraxis och en verklig definition av gränsvärden. Det här var inga enkla saker att förhandla om, men vi lyckades, mycket tack vare god ledning från rådet och kommissionen, komma fram till en kompromiss som alla kan vara nöjda med och som kommer att bidra till att vi når våra mål. Jag skulle sammanfattningsvis vilja säga att detta är ett förslag som kan ha en positiv inverkan på européernas vardagsliv, och jag är glad och stolt över att ha bidragit till det. 
Ek (ALDE ),
   . Herr talman! Det lagförslag som vi idag debatterar i denna kammare kommer att ha mycket stor betydelse för den europeiska folkhälsan och förtroendet för livsmedelssäkerheten bland medborgarna i Europa. Det är oerhört viktigt för alla våra väljare i våra olika valkretsar, men särskilt viktigt är det kanske för föräldrar med allergiska barn.
Våra ändringsförslag ligger i linje med vad jag och ALDE-gruppen tycker är rimligt för att åstadkomma ett starkt förslag, både konkurrensmässigt och ur konsumentskyddssynpunkt.
Jag skulle vilja trycka på några saker. Den inre marknaden är oerhört viktig. På denna inre marknad vill vi skydda våra medborgare och samtidigt sätta standarder för test och behandling av livsmedel på de platser i kedjan som innebär första kontakt med konsumenten och första inträde i distributionskedjan. På det viset är detta förslag bra. Det är också bra därför att det skyddar viktiga och sårbara högriskgrupper som kvinnor, spädbarn och ofödda barn.
Vi tar också ställning till en standard för god lantbrukspraxis. Här har vi inkluderat både integrerad bekämpning och klimatvariationer för att ge ett mer rättvist förslag. Det är oerhört viktigt att dessa möjligheter att ta hänsyn till lokala eller regionala variationer inte sänker ambitionsnivån med förslaget. Detta måste man tänka på vid den praktiska tillämpningen, när förslaget väl har trätt i kraft.
Det är bra att det har blivit förbättringar för livsmedelsmyndigheten, beträffande både tid och resurser. Jag tycker också att föredraganden har gjort ett mycket bra arbete. Jag är glad att vi har kunnat underlätta för det civila samhället och de icke-statliga organisationerna att delta i diskussionen och behandlingen av dessa frågor. 
McAvan (PSE ).
   – Herr talman! Det är mycket sent och väldigt få av oss är kvar, men vi talar ändå om en mycket viktig fråga. Det är synd att lagstiftningen än en gång har lämnats till dagens slut här i parlamentet. 
I en opinionsundersökning som gjordes nyligen sade 77 procent av britterna att de var oroliga över bekämpningsmedel i livsmedel, så, precis som alla har sagt, är det vi gör här i samklang med den allmänna opinionen. Jag är mycket glad över att vi har en kompromiss och att vi är överens om de viktigaste sakerna.
Det finns framför allt två saker som jag är oroad över, och det gläder mig mycket att vi har fått till en överenskommelse om dem. Den första är kumulativa och synergistiska effekter, cocktaileffekter. Vi fick höra att det för närvarande inte finns någon metod för att mäta den här effekten, men forskare har fört fram att denna effekt är den grundläggande orsaken till våra problem. Det gläder mig mycket att få höra kommissionären säga att han kommer att driva på den här forskningen och stödja parlamentet när det gäller att se till att vi får mer forskning om de kumulativa effekterna. Det var därför jag lade fram ändringsförslaget till skäl 5. Ett problem är att många experter hävdar att det inte finns någon grund för de kumulativa effekterna, men vi har inget som kan bevisa eller motbevisa det. Vi måste få den här forskningen; den är mycket viktig.
Den andra frågan som Dan Jørgensen tog upp berör effekterna på barn och foster. Mycket forskning tyder på att barn och foster har påverkats på något sätt av bekämpningsmedel eller kemikalier i vår miljö. I ett radioprogram om kemikalier nyligen gjorde de en rad tester på en mormor, en mamma och en dotterdotter. Dessa tester visade att de högsta nivåerna av kemikalier inte fanns hos mormodern – som hade genomlevt de högsta föroreningsnivåerna på våra gator under 1930-, 1940- och 1950-talet – utan hos dotterdottern som var 15 år gammal. I hennes blod påträffades kemikalier som vi hade avskaffat många år tidigare. Vi vet att några av dessa ämnen kommer från bekämpningsmedel. Det är oerhört viktigt att vi börjar titta på tester inte bara av vuxna utan också av barn och att vi tittar på effekterna på foster.
Allmänhetens förtroende för livsmedelssäkerhet och livsmedelsnormer är mycket lågt. I den undersökning jag hänvisade till tidigare sade mer än 50 procent av britterna att de inte trodde att regeringens försäkringar om bekämpningsmedel var tillförlitliga. Vi måste alltså göra det här på rätt sätt. Vetenskaplig forskning visar att importerade produkter innehåller mer bekämpningsmedelsrester än produkter som odlats inom EU. Den här lagstiftningen är oerhört viktig. Jag är mycket tacksam mot Robert Sturdy, Dan Jørgensen och alla de i kommissionen och rådet som har arbetat mycket hårt för att åstadkomma en kompromiss som vi alla kan stödja i morgon. 
Talmannen.
   Tack så mycket. Därmed har samtliga talare på talarlistan tilldelats ordet. Kommissionären vill tydligen inte tala, så debatten är avslutad.
Omröstningen äger rum på onsdag kl. 12.00. 

