Resultat från det informella toppmötet mellan stats- och regeringschefer (Lissabon, 18-19 oktober 2007) (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är uttalanden av rådet och kommissionen om resultaten från det informella toppmötet mellan stats- och regeringscheferna i Lissabon. Jag vill ge ett varmt välkomnande till rådets ordförande och Portugals premiärminister, José Sócrates. Ni är mycket varmt välkomna till Europaparlamentet denna morgon!
Lika varmt välkommen är naturligtvis Europeiska kommissionens ordförande, José Manuel Durão Barroso, och jag vill tacka honom för hans arbete under det europeiska toppmötet.
Mina damer och herrar! Innan vi inleder debatten skulle jag vilja - och jag önskar inte alls gå händelserna i förväg - tacka det portugisiska ordförandeskapet för dess oerhörda insats och framgången på torsdagsnatten omkring kl. 1.00 när det godkände fördraget om Europeiska unionen och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt.
Detta är ett viktigt resultat för Europeiska unionen och ett viktigt resultat för oss alla. För Europaparlamentet del skulle jag vilja tillägga att utan Europaparlamentet skulle vi inte befinna oss där vi är i dag. Detta är också ett viktigt resultat för oss alla, eftersom fördraget var och är Europaparlamentets högsta prioritet om vi ska lyckas komma ut tidigare och segra när det gäller detta fördrag.
Med dessa gratulationer till det portugisiska ordförandeskapet och även till kommissionen - och bredvid kommissionens ordförande ser jag kommissionsledamot Wallström här, som också har gett ett betydande bidrag - är det mig en stor glädje att nu ge ordet till rådets ordförande, José Sócrates. Varmt välkommen till Europaparlamentet!
José Sócrates
rådets ordförande. - (PT) Herr talman, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! Låt mig ägna mina första ord i dag åt minnet av en vän till mig. Till minne av parlamentsledamot Fausto Correia, som dog för några dagar sedan. Han dog ung. Hans död är naturligtvis en stor förlust för både Europaparlamentet och det portugisiska socialistpartiet.
Fausto Correia var en man med fina politiska och humanitära kvaliteter. Ni hade alla tillfälle att lära känna honom. Han var en intelligent politiker, öppen och alltid engagerad i ädla europeiska ideal. Men här skulle jag särskilt vilja betona hans mänskliga kvaliteter: generositet, kamratskap och tolerans. Det är i sanning våra mänskliga kvaliteter som ger mening åt vårt politiska liv.
Hans bortgång är en personlig förlust för mig, förlusten av en gammal vän, tillsammans med honom delade jag många stunder i livet, och jag kommer att sakna honom väldigt mycket.
Mina damer och herrar! När jag lade fram det portugisiska ordförandeskapets program för kammaren för tre månader sedan, klargjorde jag mycket tydligt vilken som skulle bli den viktigaste utmaningen - topprioriteringen - för det portugisiska ordförandeskapet: att utarbeta och nå ett avtal om det nya fördraget, få ett slut på de sex åren av dödläge i den institutionella debatten som Europeiska unionen varit försänkt i.
Av denna anledning är det i dag med stor tillfredställelse som jag vänder mig till kammaren för att presentera det avtal som nåddes av regeringskonferensen den 18 oktober. Detta avtal var grunden för det nya Lissabonfördraget. Fördraget kommer att undertecknas den 13 december i den stad vars namn det bär.
Det portugisiska ordförandeskapet började med uppgiften att omvandla det mandat som vi ärvde av det tyska ordförandeskapet - som var föredömligt i sin tydlighet och precision, något som jag har påpekat tidigare - med att omvandla mandatet till ett nytt fördrag. Detta var vårt uppdrag.
Det avtal som vi har nått bekräftar att den metod och tidsplan som vi fastställde i början av vårt ordförandeskap var riktiga. Det var nödvändigt - som jag sa här i vid ordförandeskapets början - att utnyttja rådets möte i juni till fullo för att försöka fullborda avtalet i oktober vid det informella rådet, och inte i december som vissa förespråkade, och vi hade rätt.
Sanningen är att vi genomförde den snabbaste regeringskonferensen i Europeiska unionens historia om en översyn av fördraget. Vi började den 23 juli och fullbordade det den 18 oktober.
När historien om detta fördrag har skrivits kommer vi att förstå vikten av detta politiska beslut bättre, av att inte lämna den uppgift som vi kan slutföra tidigare till årsslutet. EU behövde ett snabbt avtal, och detta är just vad det fick. EU behövde ett tecken på tillit, och detta är just vad det fick. EU behövde vända sig mot framtiden, och det är precis vad det har gjort.
Vi arbetade snabbt med alla medlemsstater, och varenda en av dem visade en konstruktiv anda och vilja att överkomma de kvarvarande svårigheterna. Detta gjorde det möjligt för oss att lägga fram en fullständig text till fördraget den 3 oktober, och det förde oss mycket närmare vårt mål.
De frågor som fanns kvar inför toppmötet i Lissabon var avgränsade, även om de naturligtvis var politiskt känsliga. Mot denna bakgrund var det vår strategi att försöka nå ett avtal på toppmötets första dag. Detta verkade inte bara möjligt, ansåg vi, utan också högst önskvärt, eftersom det skulle sända en kraftfull signal till Europa. Det skulle signalera att EU kan fatta snabba beslut, även beslut som alla medger är svåra. Dessutom var det viktigt att lyckas lösa dessa institutionella frågor på den första dagen av det informella mötet, och på den andra dagen, precis efter detta beslut, diskutera globaliseringen och hur EU bör ta itu med globala frågor.
I Lissabon var det därför möjligt att nå avtal om följande frågor, något som gjorde det möjligt för oss att fullborda avtalet om fördraget:
Först Ioanninaklausulen, och i avtalet nåddes en lösning på två nivåer:
en förklaring om systemet för beslutsfattande i rådet genom kvalificerad majoritet som klargör den faktiska säkerhetsmekanismen inom ramen för Ioanninakompromissen,
dessutom ett protokoll där det fastställs hur denna mekanism för samstämmighet i Europeiska rådet kan ändras eller upphävas. Som jag fick tillfälle att säga tidigare, kräver Ioanninafrågan, som jag såg den i avtalet vid rådets förra möte, att denna klausul blir obligatorisk enligt lag, men inte att den förekommer i fördraget. Den lösning som vi antog, en förklaring plus ett protokoll som garanterar att beslutet om Ioannina bara kan ändras genom konsensus, verkade vara den lösning som låg mest i linje med andan i det senaste avtalet.
Vi gav alltså garantier om Ioanninakompromissen utan att underminera integriteten i förfarandet med beslutsfattande med kvalificerad majoritet.
Det fanns också ett behov av att lösa en politisk fråga om antalet generaladvokater i EG-domstolen. Man enades om en förklaring som syftade till att rådet skulle godkänna alla krav från EG-domstolen om att antalet generaladvokater ska ökas med tre (till elva i stället för åtta). I det fallet kommer Polen att få en permanent generaladvokat och inte längre delta i det roterande systemet, medan det befintliga roterande systemet kommer att innefatta fem generaladvokater som roterar i stället för nuvarande tre.
När det gäller utnämnandet av unionens höga representant för utrikes- och säkerhetspolitik enades vi om en förklaring i syfte att Europaparlamentet från januari 2009 skulle delta i utnämningsförfarandet under till och med det första skedet genom lämpliga kontakter.
Konferensen godkände också en förklaring som klargjorde avgränsningen mellan unionens och medlemsstaternas befogenheter, såsom anges i fördragen.
Slutligen frågan om Europaparlamentets sammansättning. Som ni känner till har artikel 9a i EU-fördraget ändrats och där anges nu att antalet parlamentsledamöter inte ska överstiga sjuhundrafemtio plus talmannen, det vill säga 751, samtidigt som den degressiva proportionaliteten behålls.
Det bifogades två förklaringar till detta ändringsförslag:
en i vilken det anges att extraplatsen i Europaparlamentet kommer att tilldelas Italien,
den andra garanterar att en politisk överenskommelse kommer att nås i Europeiska rådet om Europaparlamentets sammansättning, grundat på parlamentets förslag.
Rådet godtog därför de kriterier som parlamentet lade fram och gick vidare med vad som ansågs vara en acceptabel omställning, med tanke på att anpassa den nuvarande ramen under perioden 2009-2014.
Förutom de frågor som jag har nämnt, intresserade sig det portugisiska ordförandeskapet för att i fördraget införliva de regler och undantagsklausuler som fanns i mandatet, naturligtvis med respekt för ståndpunkterna i de medlemsstater som ville ha dem, men ordförandeskapet var alltid angeläget att undvika att gå ifrån gemenskapens beslutsprocess och den genomgående konsekvensen i fördraget.
Vi har alltså ett nytt fördrag. Det är ett nytt fördrag och ett bra fördrag. Ett fördrag som löser den tidigare krisen och placerar EU i en ställning där det kan rikta blicken mot framtiden. Ett fördrag med betydande fördelar, varav jag skulle vilja belysa några, om jag får.
Genom detta avtal godkänns, utan undantag, utvidgningen av Europaparlamentets deltagande i lagstiftningsprocessen, liksom nyheterna i budgetförfarandet, och därmed stärks unionens demokratiska legitimitet.
Genom detta fördrag förbättras beslutsprocessen, särskilt genom att omröstning med kvalificerad majoritet utvidgas till områdena frihet, säkerhet och rättvisa.
Åter på området frihet, säkerhet och rättvisa innesluter detta fördrag de nödvändiga rättsliga grunderna för utvecklingen av en mer effektiv invandrings- och asylpolitik, liksom polisiärt och rättsligt samarbete i kampen mot terrorism och organiserad brottslighet som stärker säkerheten för våra medborgare.
I detta fördrag förtecknas tydligt de områden där medlemsstaterna har överfört befogenheter till EU.
Genom detta fördrag förstärks de nationella parlamentens tillsynsroll.
Men av alla de fördelar som detta fördrag innehåller, finns det en punkt som jag särskilt skulle vilja lyfta fram: Genom detta fördrag ges uttryckligen rättsligt bindande kraft till stadgan om de grundläggande rättigheterna, som ska tillkännages av Europeiska unionens tre institutioner den 12 december.
Därtill har vi EU:s anslutning till Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och det faktum att man har svarat på frågan om den rättsliga ramen för europeiskt medborgarskap, som önskat, och detta dessutom av företrädare för parlamentet.
När det gäller yttre förbindelser är den nya institutionella ram som inrättades genom fördraget - särskilt tillägget med tjänsten som hög representant och vice ordförande av Europeiska kommissionen med ansvar för utrikesfrågor - en återspegling av EU:s utrikespolitiska ambitioner, som kommer att göra det möjligt för EU att spela en mer framstående roll på den internationella arenan och ger unionen redskap för att effektivt samarbeta med våra partner.
Förhandlingarna var hårda och krävande, men EU lyckades. EU lyckades och nådde det centrala målet med att få ett fördrag som bekräftar europeiska värderingar och stärker EU som en global ekonomisk aktör, samt inför mer effektiva institutionella villkor som låter EU spela sin roll.
EU går därför starkare ut ur detta toppmöte. Starkare för att möta globala frågor. Starkare för att ta sin roll i världen. Starkare, eftersom EU har sänt ut en signal om förtroende till vår ekonomi och till EU-medborgarna.
Lissabonfördraget visar nu att EU är redo, tillitsfullt och självsäkert. Lissabonfördraget har åter gjort EU redo för en ny era.
Jag vill tacka Europaparlamentet och dess talman, Hans-Gert Pöttering, samt dess företrädare vid regeringskonferensen - Elmar Brok (PPE-DE), Enrique Barón-Crespo (PSE) och Andrew Duff (ALDE). På det portugisiska ordförandeskapets vägnar skulle jag vilja tacka er för ert utmärkta samarbete i vår verksamhet, era konstruktiva förslag, men främst för ert ständiga engagemang när det gällde att EU skulle nå ett avtal, och det snabbt.
(Livliga applåder)
Jag skulle också vilja tacka Europeiska kommissionen, särskilt kommissionens ordförande, som ordförandeskapet är tack skyldig efter dessa månader för hans värdefulla stöd när det gällde att framgångsrikt slutföra förhandlingarna. Tack så mycket, herr ordförande!
(Applåder)
Jag måste dock också uttrycka min djupa tacksamhet gentemot rådets generalsekretariat, särskilt dess juridiska avdelning och dess generaldirektör, Jean-Claude Piris. På ordförandeskapets vägnar skulle jag vilja tacka dem för deras hårda arbete, kunskap och hängivenhet. De gjorde ett alldeles magnifikt arbete.
Jag skulle också vilja tacka medlemsstaternas alla företrädare som deltog i regeringskonferensen på olika nivåer. Ordförandeskapet kommer inte att glömma den samarbetsanda, det engagemang och den öppenhet som alla uppvisade när det gällde att hitta den bästa lösning.
Mina damer och herrar! Låt mig nu framföra ett mycket personligt tack. Jag skulle vilja tacka utrikesministern, som sitter bredvid mig, Luís Amado, statssekreteraren, Lobo Antunes, och alla de portugisiska diplomater som gjorde sitt yttersta under denna period för att se till att den definitivt skulle bli ihågkommen som en av EU:s ordförandeskap stora insatser.
När stats- och regeringscheferna hade nått målet med att fullborda Lissabonfördraget kunde de ägna morgonen dag två åt att diskutera den yttre dimensionen i Lissabonagendan och hur EU borde besvara globaliseringens utmaningar. Det var en utmärkt debatt, som kännetecknades av det värdefulla bidraget från Europaparlamentets talman. Det var en debatt som blickade framåt.
Europeiska kommissionens ordförande lade fram ett viktigt inlägg till diskussionen, som byggde på meddelandet ”The European Interest: succeeding in the age of globalisation” [EU:s intresse: att lyckas i globaliseringens era]. Detta dokument lovordades kraftfullt av stats- och regeringscheferna.
De viktigaste punkter som debatterades var finansmarknaderna, mot bakgrund av det senaste tumultet, och klimatförändringen med tanke på ministermötet i Bali.
Bland de olika slutsatserna som kunde dras från debatten, skulle jag vilja lyfta fram en: den idé som präglade debatten på fredagsmorgonen, att EU nu är utrustat - och till och med förpliktat på vissa områden - för att leda globaliseringsprocessen. Det kan gälla det ömsesidiga öppnandet av marknader, förbättring av miljömässiga, sociala, finansiella och immateriella normer, eller stärkandet av strategiskt samarbete med våra internationella partner.
Låt mig säga en sista sak innan jag avslutar. Det stämmer att den 18 oktober slutade med ett avtal om Lissabonfördraget, men den dagen började också med ett annat viktigt avtal som jag skulle vilja berätta om här: avtalet om de nya utmaningarna för arbetsmarknaden mellan de europeiska arbetsmarknadsparterna. Det var också ett viktigt avtal. Genom detta avtal statuerar arbetsmarknadsparterna ett exempel på konstruktivt engagemang, ansvar och social dialog. Ett bra exempel på intresset för behovet av dialog, behovet av reform i en globaliserad värld i ständig förändring.
Låt mig avsluta med en personlig anmärkning. I det politiska livet får vi sällan möjlighet att tjäna vårt land och EU i ett avgörande ögonblick. Jag känner mig ärad att jag har fått denna möjlighet. Jag skulle vilja tacka er, från djupet av mitt hjärta, för det stöd från alla parlamentsledamöter som jag alltid har haft.
Vårt arbete är dock inte avslutat. Det finns mycket kvar att göra. Jag, för min del, skulle vilja försäkra er om att ordförandeskapet kommer att fortsätta att arbeta med samma engagemang, energi och övertygelse som vi inledde med och att arbeta för ett starkare EU och en bättre värld.
(Livliga applåder)
Talmannen
Ett stort tack, herr rådsordförande, för er rapport och ert arbete!
Mina damer och herrar! Ni har hört om Europaparlamentets sammansättning, och rådsordförandens rapport tog inte upp rösträtten för Europaparlamentets talman. Jag ska därför än en gång här betona att detta inte heller handlade om Europeiska rådet. Europaparlamentets talman kommer, om han samtycker, naturligtvis använda sina rättigheter. Ingen kan ta detta från honom, och Europeiska rådet har inte heller tagit det från honom. Jag skulle vilja att detta fördes till protokollet.
Jag skulle nu vilja be Europeiska kommissionens ordförande, José Manuel Durão Barroso, att ta ordet.
José Manuel Barroso
kommissionens ordförande. - (PT) Herr talman, herr rådsordförande, mina damer och herrar! Toppmötet i Lissabon var ett toppmöte med ett enat och solidariskt EU. EU har kommit ut ur en sex år lång period under vilken man har diskuterat institutionella frågor och de uppdelningar som orsakats av dessa diskussioner. Vi har nått ett avtal om Lissabonfördraget.
Först av allt skulle jag vilja hylla det portugisiska ordförandeskapets arbete, och särskilt premiärminister José Sócrates beslutsamma ledarskap. Jag skulle också vilja utvidga dessa komplimanger till alla i hans grupp, vars kunskap och hängivenhet jag bevittnar nästan dagligen. Det är också riktigt att erkänna det tyska ordförandeskapets anmärkningsvärda arbete, särskilt förbundskansler Angela Merkels gärning, som lyckades fastställa ett mandat, ett tydligt och precist mandat, som låg till grund för regeringskonferensen. Men det stämmer också att utan det portugisiska ordförandeskapets beslutsamhet och kompetens skulle vi inte nu fira att vi har omvandlat ett mandat till ett fördrag.
Låt mig säga att det har en särskild betydelse att fördraget kommer att undertecknas den 13 december i Lissabon i San Jeronimos kloster, precis där Portugals anslutningsfördrag till Europeiska gemenskapen undertecknades. Tjugo år efter Portugals anslutning till Europeiska gemenskapen tycks Portugal återgälda Europa för allt som det har gjort för Portugal genom att hjälpa EU att övervinna detta dödläge.
Herr premiärminister! Portugal har all anledning att känna sig stolt över sitt arbete, över det portugisiska ordförandeskapets arbete när det gällde att fullborda Lissabonfördraget.
kommissionens ordförande. - (EN) Låt mig också hylla Europaparlamentet för dess engagemang under regeringskonferensen. Genom hela denna process har Europaparlamentet visat en stark politisk vilja att lösa den institutionella frågan och varit fast beslutet att stärka den europeiska demokratin.
Jag vill framför allt ge ett erkännande åt talman Hans-Gert Pöttering och Europaparlamentets delegation - Elmar Brok, Enrique Barón Crespo och Andrew Duff - och tacka dem för deras konstruktiva förbindelse med kommissionen. Detta var verkligen ett typexempel på gott samarbete och jag tror att båda parter bidrog till viktiga framsteg i det nya fördraget, nämligen medborgarskapsfrågorna.
Lissabonfördraget är den utvidgade unionens första fördrag. Det är första gången i den europeiska integrationens historia som länder som en gång delades av en totalitär järnridå tillsammans förhandlat fram och enats om ett gemensam europeiskt fördrag.
Det passar bra att vi i dag erinrar oss hur viktig Berlinförklaringen var. Den var ett högtidlighållande inte bara av Romfördragets 50-årsjubileum utan även av uppkomsten av ett fritt och återförenat Europa.
Låt mig i dag påminna er om en del av de förutsägelser som vi har fått höra under de två senaste åren. Efter de två folkomröstningsnejen 2005 hörde vi vissa säga att ett EU med 25 eller 27 medlemmar aldrig skulle kunna enas om ett fördrag, oavsett innehåll. Vissa skeptiker ansåg att det fanns alldeles för många olika nationella intressen för att unionen skulle kunna nå konsensus.
Under 2007 har kritikerna hävdat att medlemsstaterna aldrig skulle enas om ett mandat. Sedan sa de att mandatet från Europeiska rådets möte i juni aldrig skulle respekteras.
När jag var på väg till Lissabon i förra veckan hörde jag fortfarande vissa kritiker säga att det skulle bli väldigt svårt, för att inte säga inte omöjligt, att nå en överenskommelse och att delegationerna till och med hade bokat hotell till söndag morgon - kanske tänkte de njuta lite extra av det fina vädret i Lissabon och Portugal.
Faktum är att 27 medlemsstater nådde samförstånd, respekterade mandatet och enades om ett fördrag - och allt detta efter middagen på torsdag kväll.
Succén i Lissabon visar att EU verkligen är tuffare än man kan tro och att det har en stark förmåga att komma tillbaka efter motgångar. Jag är stolt över att i dag kunna säga att EU lever och levererar.
Kommissionen är nöjd med resultaten från regeringskonferensen. Kommissionens två icke-förhandlingsbara villkor var respekterades. Å ena sidan har Lissabonfördraget på ett tydligt sätt avancerat från det rådande dödläget. Jag har alltid sagt att kommissionen inte kunde acceptera en mindre ambitiös lösning än Nicefördraget. Vi vill komma så långt som möjligt.
Å andra sidan kämpade vi hårt för att hålla kommissionens befogenheter intakta och behålla gemenskapsmetoden på central plats i EU. Vi måste erkänna att det gjordes vissa försök att minska och försvaga kommissionen befogenheter. Låt mig tala klartext. Europeisk integration är omöjlig utan starka europeiska institutioner, och jag tror att detta fördrag kommer att stärka EU-institutionerna, inte försvaga dem. Om man vill att EU ska ha större förmåga att agera måste man ha starka, effektiva, demokratiska och ansvariga EU-institutioner.
Lissabonfördraget kommer att stärka EU:s demokratiska karaktär. Tack vare Europaparlamentet har vi nu för det första en tydlig definition av vad EU-medborgarskapet innebär.
För det andra innebär ändringsfördraget att stadgan om de grundläggande rättigheterna, som kommer att bli en central del av kontrollsystemet i vår rättsstatsbaserade union, får rättslig verkan. Tillsammans med talman Hans-Gert Pöttering och premiärminister José Socrates kommer vi att tillkännage stadgan i Europaparlamentet innan ändringsfördraget undertecknas. Stadgans stora symbolvärde kommer på så sätt att få sin rättmätiga uppmärksamhet här i Strasbourg.
För det tredje kommer Europaparlamentet att få en större roll i unionens lagstiftningsprocess.
Det fjärde demokratiska framsteget som införs genom ändringsfördraget rör de nationella parlamentens roll, vilket kommer att göra det lättare att utkräva ansvar och stärka subsidiariteten.
Det centrala inslaget i EU:s demokratiska karaktär kommer emellertid även i fortsättningen att vara Europaparlamentet. En av de saker jag njuter mest av när jag är i Strasbourg är att lyssna till de många politiska ledarna och personligheterna från hela världen som talar här i kammaren om sin strävan efter demokrati, och sin starka tro på frihet och individuella rättigheter. Detta är verkligen en av Europaparlamentets uppgifter - att vara ett forum för frihetens röster i världen. Det är något som alla européer bör vara stolta över. När man hör dessa röster inser man vad vi har uppnått i Europa. En gång i tiden hade även vi människor i Europas städer som demonstrerade för dessa demokratiska rättigheter. Vi bör vara väldigt stolta över att bo på en kontinent där vi, tack vare EU, kan åtnjuta grundläggande rättigheter, och det är vårt gemensamma budskap när vi godkänner ändringsfördraget och stadgan om de grundläggande rättigheterna.
EU står inför många utmaningar, både intern och externa. Våra medborgare vill se resultat. Lissabonfördraget kommer att innebära ett nytt kapitel när det gäller vår förmåga att leverera och kommer att stärka vår förmåga att agera. Framför allt kommer fördraget att innebära betydande framsteg när det gäller rättsliga och inrikes frågor.
Ändringsfördraget kommer även att stärka EU:s sammanhållning i utrikesfrågor. Jag fäster personligen stor vikt vid en av de främsta innovationerna i detta fördrag, nämligen inrättandet av den höge representanten för Europeiska unionens utrikespolitik, som samtidigt kommer att vara kommissionens vice ordförande.
Här har EU en lysande möjlighet att agera konsekvent och enat i världen. Vårt interna välstånd, vår frihet och vår trygghet är beroende av att EU kan agera kraftfullt på global nivå.
Med ändringsfördraget kommer EU att ha de förutsättningar och instrument som behövs för att forma globaliseringen i stället för att dra sig undan. Vi får inte missa denna möjlighet.
Jag vet att en del engagerade européer inte är nöjda med antalet undantagsklausuler. Jag och kommissionen skulle givetvis ha föredragit att dessa undantagsklausuler och specialarrangemang kunde ha undvikits. Mångfald är emellertid ett av EU:s grundläggande drag och ibland kräver detta politiska och institutionella kompromisser. Jag har hellre specifika undantagsklausuler för vissa länder än sänker den allmänna ambitionsnivån för fördraget och EU.
Det viktiga är att vi trots våra skillnader delar samma grundläggande mål, värderingar och principer. Vi har mycket arbete framför oss: ekonomiska reformer, tillväxt och sysselsättning, stärkandet av den sociala sammanhållningen, vårt fokus på innovation, våra förslag på energiområdet och om klimatförändringen, vårt program för rättvisa, frihet och säkerhet. Vi måste fortsätta att visa att vi inte ägnar oss åt institutionell navelskådning utan tar tag i de verkliga utmaningar som EU står inför.
Samma dag som toppmötet inleddes sände dessutom arbetsmarknadens parter en stark signal när de på EU-nivå enades om en analys av den europeiska arbetsmarknaden, och i allmänna ordalag välkomnade flexicurity-konceptet. Det visar att arbetsmarknaden parter vill samarbeta med oss i vårt proaktiva globaliseringsarbete.
När det gäller Lissabon gjorde vi även framsteg under toppmötets andra dag. Vi diskuterade den stora frågan för EU under 2000-talet, att främja europeiska intressen i en globaliserad värld.
Vår diskussion var ett naturligt komplement till ingåendet av ändringsfördraget. Budskapet var tydligt: efter att ha slutfört förhandlingarna om institutionerna måste vi lägga dessa diskussioner bakom oss och ta itu med de konkreta frågor som bekymrar våra medborgare mest, de områden där de vill se konkreta resultat.
Vi hade en mycket positiv debatt. Det dokument som kommissionen lade fram, baserat på konceptet om europeiska intressen, stöddes helhjärtat. Man beslutade att utarbeta en förklaring om globalisering till Europeiska rådets möte i december, för att visa att hanteringen av globaliseringen går som en röd tråd genom mycket av EU:s arbete i dag.
Stats- och regeringscheferna välkomnade tanken på en femte frihet: fri rörlighet för forskare och idéer, vilket är en grundsten i vår hantering av globaliseringen. Detta är extra viktigt just nu, när vi för avgörande diskussioner om Galileo och förbereder oss för att inrätta Europeiska tekniska institutet.
Jag välkomnar verkligen den anda som präglade denna debatt. Nu måste vi stärka den externa dimensionen av Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning. Utan ytterligare åtaganden från medlemsstaternas sida i frågor som rör utbildning, innovation, forskning och teknik kommer vi inte att lyckas. Jag tror att jag har rätt när jag säger att alla medlemsstater inser behovet av en strategi på EU-nivå, och att vi behöver mer handling på EU-nivå om vi verkligen vill lyckas i dessa globaliseringstider.
Kommissionen har hela tiden hävdat att institutionella reformer är viktiga. Men vi behöver också leverera resultat. Precis som kommissionen sa 2005 och 2006 var det denna tvåspårsstrategi som fick oss ur det institutionella dödläget.
I Lissabon uppnådde vi vårt strategiska mål. Vi enades om ett ändringsfördrag. Nu är det oerhört viktigt att vi når ytterligare ett mål, nämligen att Lissabonfördraget ratificeras före valet till Europaparlamentet 2009. Jag tror faktiskt att det finns ett nytt politiskt självförtroende i Europa. De senaste opinionsmätningarna visar det största stödet för EU sedan 1994. Vi har det politiska klimat som krävs för att gå framåt.
Regeringskonferensen och rådets informella möte i Lissabon visade att EU:s institutioner och medlemsstater kan lösa även de svåraste och största utmaningarna när vi samarbetar. Jag hoppas att Lissabonandan, som gjorde att vi kunde enas om EU-fördraget, under det kommande året kommer att inspirera EU så att även ratificeringsprocessen blir en framgång. Det behöver vi om vi vill se ett starkt EU som levererar resultat till sina medborgare.
Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionsordförande.
Joseph Daul
för PPE-DE-gruppen. - (FR) Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! Jag skulle först och främst vilja tala om hur nöjd båda jag och min grupp är. Nöjda med det resultat som nåddes förra torsdagen i Lissabon, och nöjda med den väg som Angela Merkel slog in på och som José Sócrates färdas vidare på.
Genom att utrustas med de institutionella redskap som EU behöver för att fungera, har äntligen unionen resurser för att ta itu med 2000-talets stora utmaningar. Detta var vår önskan. Av denna anledning har vi gett vårt stöd till denna text från det att den började förberedas, även om de flesta av oss skulle ha föredragit en ännu ambitiösare text, något som ni känner till. Detta fördrag väcker kritik här och var. Personligen välkomnar jag det avtal som nåddes i Lissabon, eftersom det signalerar början till en ny europeisk dynamik.
Det förenklade fördraget, reformfördraget eller ändringsfördraget, namnet spelar liten roll. Det som spelar roll är inte själva det fack som det stoppas in i, utan det som finns i facket. Detta fördrag kommer officiellt att undertecknas i Lissabon den 13 december. Detta är ett utmärkt datum. Nummer 13 har alltid varit mitt lyckonummer. Se på mitt födelsedatum, jag föddes den 13, så det är utmärkt. Det kommer då att ha ratificerats av alla medlemsstater före valet till Europaparlamentet 2009. Vissa har redan meddelat att processen kommer att påbörjas dagen efter undertecknandet i Lissabon, och detta gläder mig.
Till Europeiska unionens stats- och regeringschefer skulle jag bara vilja säga att det är viktigt att detta fördrag blir grunden för ett europeiskt projekt som bygger på medborgarnas äkta medlemskap. EU-institutionerna och medlemsstaterna måste försöka nå detta genom att förklara, sedan genom att förklara och slutligen genom att förklara lite till. Vad innebär detta? Det innebär att man fyller bestämmelserna i fördraget, som påverkar unionens demokratiska liv, med innehåll. Medborgarinitiativet och de nationella parlamentens engagemang innebär att information kommer att behövas tillhandahållas om innehållet i stadgan om de grundläggande rättigheterna, som innefattar EU-medborgarnas grundläggande rättigheter.
Men det innebär också att vi måste ge våra medborgare bättre information om vilka de valda företrädarna i parlamentet är - det kommer att finnas 751 stycken 2009 - och vad de gör. Detta inbegriper att förklara hur omröstning med kvalificerad majoritet, som ska bli regel, ger EU möjlighet att agera på nya områden som rättsligt och polisiärt samarbete, miljöskydd, ekonomisk politik och invandring. Det innebär också att vi måste förklara för våra partner i världen att unionens höga representant för utrikes- och säkerhetspolitik, som också kommer att vara vice ordförande för Europeiska kommissionen från och med den 1 januari 2009, kommer att bli den främsta förbindelsen, tillsammans med rådets ordförande, som kommer att utses på två och ett halvt år och underlätta sammanhållning och enighet inom Europeiska unionen, så att den slutligen kan agera enat.
Om det i Lissabonfördraget utlovas att Europeiska unionen ska bli mer europeisk, öppen, effektiv och handlingskraftig som en enda politisk enhet på den internationella arenan, måste detta i första hand förklaras för dess medborgare.
Tack vare fördraget kommer EU äntligen att kunna gå från ord till handling. Unionen kommer att kunna inleda långtgående och nödvändiga reformer för att effektivt bekämpa brott och terrorhot. Den kommer också att kunna bekräfta sin roll som världsledande i kampen mot klimatförändringarna.
Mina damer och herrar! När vi gör upp med våra internationella partner om sådana viktiga utmaningar, får vi inte längre fastna i ofruktsamma schismer. Den resa som började i Berlin, med ett stopp i Lissabon och som kommer att passera genom Ljubljana och Paris, går i rätt riktning, eftersom den äntligen lägger grunden för en konsekvent europeisk politik. En politik vars syfte i första hand borde vara skydd, välfärd och välstånd för medborgarna, som kräver ännu mer av EU, något som våra polska vänner, som i mängder gick ut för att rösta, har visat oss. Låt oss leva upp till förväntningarna för deras och för alla andras skull.
Martin Schulz
för PSE-gruppen. - (DE) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill börja med att tacka José Sócrates och Luis Amado. De har haft en svår uppgift, en mycket svår uppgift. Jag skulle för socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet vilja tala om för dem att de har fullgjort denna uppgift ytterst väl. Gratulationer, herr premiärminister!
(Applåder)
EU står inför stora utmaningar - inte bara från och med nu, utan redan sedan många år tillbaka. I åratal har vi om och om igen diskuterat samma problem. Klyftan mellan fattiga och rika blir allt större - inom EU och överallt i världen, mellan vår kontinent och andra kontinenter. Social rättvisa inom Europeiska unionen och i världen är en av EU:s största utmaningar. De stater som ingår i Förenta nationerna och är östater har ropat på hjälp i FN i många år. Flera av dessa stater vet att om klimatförändringarna fortsätter på samma sätt och havsnivåerna höjs, kommer de inte längre att existera inom överskådlig framtid. Klimatförändringarna är inte alls abstrakta, utan de är en konkret företeelse som kräver omedelbara ingripanden från Europeiska unionens sida.
Vi står inför utmaningar. Ni har med rätta antagit en av dessa utmaningar i ert ordförandeskap: utmaningen med den afrikanska kontinenten. Vi superrika européer kan inte se på medan denna kontinent dör, varken i inbördeskrig eller i aids. Det portugisiska ordförandeskapet gjorde därför klokt i att inrikta sig på Afrika. Vi - som européer, stater och parlament - ombeds att ta upp denna fråga, och vi blev ombedda att göra det för mycket länge sedan, inte för några få år sedan. Men sedan 2001 har Europeiska unionen främst ägnat sig åt konstitutionella frågor och inte åt dessa utmaningar. Detta har tagit alltför lång tid! Det är bra att det är över nu, att den konstitutionella ramen äntligen är på plats, så att vi nu kan ta itu med de politiska utmaningarna på grundval av denna. Den stora framgången förra helgen är att vi nu äntligen kan koncentrera oss på det som behöver göras på det politiska området och det som människor förväntar sig av oss.
Vi såg därför några uppmuntrande tecken förra veckan. Toppmötet med arbetsmarknadsparterna är ett steg i rätt riktning. Kapital och arbete måste åter kunna samtala med varandra på lika villkor. För oss socialister är detta en del i detta nya förslag till konstitution - den borde inte kallas så, och jag måste säga att den har hamnat långt efter konstitutionen - att social rättvisa tillämpas här inom EU genom större medbeslutande från Europaparlamentet. Inget kan göras i fråga om kvalificerad majoritet utan oss socialister, utan vänstern inom EU. Jag skulle därför vilja säga att detta fördrag kommer att bidra till att göra EU:s lagstiftning mer social, grundad på de mål som ni har enats om med arbetsmarknadsparterna vid detta toppmöte. Med framtida majoritetsbeslut ger detta oss äntligen tillfälle - även inom jordbrukspolitiken för övrigt - att ta itu med de reformer som vi så länge har påmint alla om. Dessa reformer behövs också, eftersom alla som vill framstå som trovärdiga vid världshandelsrundan - vid Doharundan - och i Bali till sist måste säga: ja, vi behöver en reform av EU:s bidragspolitik. Även detta blir möjligt tack vare fördraget.
Det finns utmaningar som vi måste ta itu med. Förenta staternas president talar om ett tredje världskrig, och vi talar om huruvida Europaparlamentets ordförande har rösträtt eller inte! Detta är denna typ av oproportionalitet som måste upphöra inom EU. Förslaget till fördrag kommer också att kunna stoppa detta.
Jag anser att detta fördrag innebär ett stort framsteg för oss. EU blir mer demokratiskt, EU blir mer öppen för insyn och institutionerna blir mer effektiva. Vi i socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet måste erkänna att vi inte har åstadkommit allt det som vi skulle ha velat, och till dem som nu åter vrålar att detta egentligen är konstitutionen - jag läste i några brittiska dagstidningar att några av våra kolleger hävdar att detta i grund och botten är konstitutionen - måste jag tyvärr säga att de varken har läst konstitutionen eller detta fördrag. Detta fördrag ligger långt efter konstitutionen. Men det är helt klart mer än Nicefördraget!
Utvecklingen går därför inte alltid i den riktning som vi skulle vilja. Ibland tar det längre tid. Men en sak kan sägas: det som nu har lagts fram är bättre lämpat i fråga om demokratisk politik, social politik och när det gäller att institutionerna ger oss förmågan och gör oss lämpade att effektivt ta itu med de världsomfattande sociala utmaningar som vi står inför. Den socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet kan, liksom min grupps alla delegationer, godkänna detta fördrag, och detta var resultatet från vår debatt i går.
(Applåder)
Graham Watson
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! Det passar bra att ändringsfördraget undertecknades i en stad som Caesar en gång gav namnet ”Felicitas Julia”, eftersom det har stått emot år av attacker, belägringar, till och med sista-minuten-ränker, för att sedan återuppstå, blodigt och blåslaget, men ändå mer eller mindre intakt, som en plan för ett mer demokratiskt och öppnare EU. Så Felicitas, José. Må ditt namn, precis som Caesars, för evigt förknippas med de historiska förändringar som du bidrog till i Lissabon - förändringar som att medbeslutandeförfarandet gjordes till norm, rådets tyranniska vetorätt avskaffades, och energi och rättsliga och inrikes frågor underställdes demokratisk kontroll. Tack vare dessa förändringar kan EU nu möta globaliseringens utmaningar.
(Skratt)
Det är synd att fördraget inte är mer lättsmält. Men vad kan man vänta sig efter att det slaktats av 27 medlemsstaters tjänstemän och deras bläckpennor? Er berömde poet Fernando Pessoa skrev en gång att ”ingen intelligent idé kan accepteras av allmänheten om inte lite galenskap blandas i”. I detta fall var det nationella intressen som var boven och som gjorde att politik och praxis som ligger i allas intresse urvattnades eller blev obegriplig.
En del av den nationella kohandel som ni ägnade er åt såg ut som en komedi som övergick i fars: beslutet att österrikiska universitet får bryta mot lagen i ytterligare fem år medan polisen tittar bort, eller beslutet att skapa två klasser av EU-medborgare, de med grundläggande rättigheter och de utan. Eller förslaget om att Europaparlamentets talman ska ge upp sin rösträtt, eller att rådet ska ha rätt att fatta beslut om parlamentets arbetsordning. Men den verkliga tragedin är att vi inte såg en enda nationell ledare återvända hem sjungandes EU:s lov. I stället klagade de på de undantagsklausuler, dispenser och strykningar som vanpryder den text som vi har framför oss i dag.
Hur tror ni att ni ska kunna övertyga folket om ni själva inte alls låter övertygade? Om det minimalistiska fördragets bristande ambitioner avspeglas i er bristande entusiasm? Ni har rätt att agera som ni vill, men det är även ni som bär ansvaret. Det enda parlamentet måste beklaga bland de många framgångarna är själva processen. Den öppenhet och demokratiska process som präglade det konstitutionella konventet var helt klart att föredra framför de hemliga toppmötena och överenskommelserna i kulisserna under småtimmarna på torsdagsmorgonen. Så viktiga frågor bör inte avgöras på ett sådant kamikazeliknande sätt.
(Applåder)
Trots detta vill jag än en gång framföra mina gratulationer. Jag skulle vilja utbringa en skål med ett glas som är halvfullt. Leve Lissabonfördraget! Låt oss hoppas att det för oss snabbare fram och omvandlar cynism till förnyad tro.
(Applåder)
Brian Crowley
för UEN-gruppen. - (GA) Herr talman! Unionens ledare ska hyllas för att de har nått ett avtal om det nya EU-fördraget. Det kommer att bli lättare att fatta beslut inom EU:s institutioner på EU-nivå. Det är exakt vad det nya fördraget kommer att leda till. EU fungerar bra när parlamentet, kommissionen och rådet drar åt samma håll i den nya andan.
(EN) Herr talman! Medan andra kanske tycker att det som hände vid toppmötet i Lissabon var chockerande är det min fasta övertygelse att de valda folkföreträdarna som utgörs regeringarna i EU:s medlemsstater har rätt att försvara det som de anser vara deras folks rättigheter inom EU.
Jag tror att när vi tittar rent allmänt på det exempel som Lissabontoppmötet har gett oss finns det positiva aspekter att ta med sig. Vi kan se framsteg och, viktigast av allt, en möjlighet för en ny zon och ett nytt område av EU:s utveckling att göra sig gällande, framför allt där medbeslutandeförfarandet nu kommer att tillämpas i frågor som rör miljö, globalisering, forskning, utbildning och EU-institutionernas behov av att möta den allt snabbare förändringstakten i världen.
Men det finns fortfarande problem - och vissa kolleger har nämnt dessa - när det gäller rättsliga och inrikes frågor. Irland har exempelvis varit tvunget att försöka få en särskild klausul om deltagande eller undantag på vissa områden. Det betyder inte att vi är motståndare till mer samarbete eller samordning. Tvärtom ligger vi längre fram än de flesta andra länder inom Europol och Eurojust när det gäller att hantera narkotikahandeln och bekämpa gränsöverskridande brottslighet. Vi samarbetar med åtta andra länder inom internationella sjöfartsorganisationens analyscentrum för att bekämpa kokainhandeln.
Men den viktigaste frågan när vi talar om demokrati och ratificering av detta fördrag är att ratificeringsprocessen är ytterligare ett steg mot att informera allmänheten i EU om vad vi kan göra. Tyvärr är det bara mitt eget land Irland som kommer att hålla en folkomröstning. När vi talar om EU:s framtida utveckling skulle jag vilja uppmana mina kolleger att inte göra samma misstag som Romano Prodi gjorde när han var kommissionens ordförande och säga att detta endast är första steget mot ännu ett fördrag och ytterligare fördrag som kommer att medföra förändring. De som röstar i folkomröstningen ställer sig då frågan: Varför ska vi rösta om detta fördrag om vi snart måste rösta igen om ett annat?
I våra demokratiska kontakter med allmänheten måste vi kunna tala om för dem exakt vad detta fördrag innehåller. Framför allt måste vi låta detta bli en möjlighet för små och medelstora länder att se vad de kan uppnå genom att försvara sina intressen och rättigheter.
Monica Frassoni
för Verts/ALE-gruppen. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen har alltid varit en ståndaktig anhängare av det ofrånkomliga behovet av en europeisk konstitution, av en kortfattad, kraftfull text, ett uttryck för europeisk demokrati och sammanhållning mellan Europas folk.
Vi stödde konstitutionsfördraget - trots dess enorma brister - och i dag hoppas vi att denna röriga tingest, vi kan inte kalla det för ett förenklat fördrag, eftersom det som ni i dag har lagt fram för oss, herr Crowley, ärligt talat är ett skämt, ratificeras, så att vi kan gå vidare till nästa fas.
Vi kommer inte att instämma i förhärligandet av resultatet, som enbart är en tillbakagång jämfört med konstitutionsfördraget. Herr premiärminister! Som tur var, var regeringskonferensen kort. Om den hade varat längre vet jag inte vilka övriga mästerstycken av överskådlighet som rådet och dess rättsliga och diplomatiska avdelningar skulle ha gett oss. Skonsamt nog var den därför kort.
Det som är viktigt för oss i dag är att peka ut dem som ansvarar för denna situation, som vi anser är högst otillfredsställande: Först och främst Europeiska konventet och dess ordförande, som systematisk vägrade att i tid föra upp analysen av trossatsen vetorätt för ändringsförslag till fördraget på dagordningen och i dag betalar priset med en systematisk demontering av hans arbete och glömska.
Ingen, inte heller premiärminister José Sócrates, har erinrat om konventets arbete här. De europavänliga som förespråkar att inte det inte ska hållas folkomröstningar, vilka i dag står tomhänta, med mindre demokrati, mer nationalism och mer förvirring. Den brittiska regeringen och det brittiska mediesystemet, med alla sina pragmatiska och pålitliga gester, har i själva verket skamligt gett vika för ropen i Murdochs tabloidtidningar och har - efter att de har bidragit till att stadgan om de grundläggande rättigheterna och det konstitutionella fördraget blivit mycket, mycket sämre än de någonsin skulle ha kunnat bli - har i dag lyckats övertyga den allmänna opinionen att färre rättigheter, mindre skydd, mindre öppenhet och mindre demokrati är en stor seger.
Parlamentet och kommissionen, som har beslutat att sitta tysta i två år i väntan på ett mirakulöst initiativ från Angela Merkel, Europeiska rådet och de regeringar som har beslutat att rafsa åt sig reformprocessen för fördragen från den allmänna opinionen och nationella parlamenten samt att spela ut korten trassel och förvirring för att rädda det som kunde räddas.
Herr talman! Ratificeringarna har nu inletts, en process där De gröna inte kommer att ljuga för allmänheten. Denna text innehåller positiva inslag, men den är full av fallgropar och käppar som kan hamna i hjulet. Vi kommer att arbeta för att man vid ratificeringen och tillämpningen av det nya fördraget inte ska bortse från att färden mot ett verkligen fritt, öppet och demokratiskt EU inte är över, och att detta bara är ett litet steg, och inte ens särskilt praktfullt.
Francis Wurtz
för GUE/NGL-gruppen. - (FR) Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande! General de Gaulle sa om Valéry Giscard d'Estaing att hans problem var folket. Detta uttalande stämmer rätt väl in på Europeiska rådet i dag. Vid toppmötet visade de 27 medlemsstaterna ännu en gång att de är mycket skickliga på kohandel. Den förteckning över eftergifter i Prévertstil som beviljades alla de motsträviga medlemsstaterna förtjänar ett omnämnande. Detta är priset man får betala för att få alla att enas, från ättlingarna till EU:s grundare till de mest inrotade euroskeptiker.
I slutändan verkade bara två eller tre saker oantastbara, och i Europeiska rådet har ingen haft en tanke på att ta upp dem. Den restriktiva ram som EU:s ekonomiska och sociala politik måste passa in i till exempel: en öppen marknadsekonomi, ekonomi med fri konkurrens, frågan om kredit av Europeiska centralbanken, stabilitetspaktens inriktningar, sträng respekt för fri rörlighet av kapital, det gradvisa avlägsnandet av allt som investerarna anser vara ett handelshinder och koncentrationen av centrala befogenheter i institutionerna, som är otillgängliga för medborgare, nationella parlament och till och med regeringarna själva, särskilt i mindre länder, och särskilt de dimensioner som antas av militära aspekter inom ramen för Europeiska unionens utrikespolitik.
Detta är red lines som man säger på engelska, röda linjer, som inte får överträdas enligt EU:s regerande kretsar. Problemet är att det är just mot dessa problem som de flesta av frågor och den övervägande kritiken från vårt folk riktas, och det finns aldrig svar på dessa frågor, den upprepade vägran att lyssna på denna kritik som underblåser den förtroendekris som Europeiska unionen lider av bland våra medborgare. Dessutom, om medlemmarna av Europeiska rådet hade öppnat fönstren i sitt mötesrum den 18 oktober, skulle de med egna öron ha kunnat avgöra hur starkt missnöjet var, som uttrycktes på Lissabons gator under den största demonstration som skådats i Portugal under de senaste 20 åren, och jag anser att varken José Sócrates eller José Manuel Barroso kommer att motsäga mig på denna punkt.
Den avgörande utmaningen för Europeiska unionen - det som vi läste i kommissionens meddelande vid toppmötet i Lissabon - är att förklara för medborgarna vad Europeiska unionen representerar för européerna. Alltid förklara, aldrig ta ansvar. Alltid kommunicera, aldrig föra öppna debatter, och därför på riktigt goda grunder inte genomföra folkomröstningar. Ja, Europeiska rådets problem är folket, men utan folket skulle det inte finnas en framtid för en mäktig europeisk strävan. Denna fråga förtjänar väl verkligen att diskuteras öppet en dag? Det är detta som jag begär av er.
Nigel Farage
för IND/DEM-gruppen. - (EN) Herr talman! Detta är inte första gången jag har hört kommissionens ordförande och stats- och regeringscheferna komma hit till parlamentet efter ett toppmöte i den gamla staden Lissabon och förklara att allt har varit en stor succé och ett exempel på hur framgångsrikt EU är. Visst kommer ni väl i håg förra gången, herr Barroso? Lissabonagendan. För sju år sedan satt jag här och fick höra att tack vare det där helgmötet i Lissabon skulle vi bli världens mest högteknologiska ekonomi med full sysselsättning och hög tillväxt. Som ni vet har nu 75 procent av tiden gått och allt har kollapsat.
Om jag vore ni skulle jag inte vara alltför nöjd med det toppmöte som ni hade i Lissabon i förra veckan heller. För en gångs skull kommer nämligen de nationella parlamenten att ha något att säga till om. Detta är givetvis ovanligt eftersom nationella parlament vanligtvis inte har mycket att göra längre, eftersom EU-institutionerna har tagit över efter deras makt. Men de nationella parlamenten kommer att få säga sitt och det finns en realistisk chans att vi får se fler folkomröstningar än bara den som ska hållas i Irland.
Men det är förstås just det ni inte vill, eller hur? Ni föraktar demokrati så mycket nuförtiden att ni faktiskt kallar det för populism. Ni behandlade de franska och nederländska folkomröstningarna med förakt och vägrade att acceptera ett nej. Ni är Europanationalister, farliga människor utan spärrar.
Vad toppmötet i Lissabon stod för var en gigantisk bluff och ett försök att tvinga på Europas folk en konstitution genom att bara ta bort detta ord och paketera om innehållet, när det i själv verket innehöll exakt samma förslag. Det är skamligt att ni gör på detta sätt men jag hoppas och tror att det brittiska parlamentet i Westminster, alla parlaments moder, för en gångs skull gör sin plikt och ser till att det brittiska folket får en folkomröstning.
Vi har hört tillräckligt från Europas politiska klasser. Det är dags för oss i Storbritannien och i många andra länder i Europa att lyssna på vad folket har att säga. Ni kan inte gå vidare med detta projekt utan folkets stöd. Låt folket tala.
Jean-Marie Le Pen
för ITS-gruppen. - (FR) Herr talman, mina damer och herrar! Två och ett halvt år efter att fransmännen och nederländarna förkastade den europeiska konstitutionen, antog Europeiska rådet den 19 oktober i Lissabon det förenklade ändringsfördraget, som är ett mycket dåligt namn, eftersom fördraget har gjorts mer komplext och bara marginellt ”ändrar” den förkastade konstitutionen. Kort sagt, de försöker att slå blå duster i ögonen på oss och övertyga oss om att denna text inte har något gemensamt med den föregående, för att undvika att möta EU:s folk i en folkomröstning.
Ni verkar säga att detta är en alltför allvarlig fråga för att den ska anförtros åt folket. Men vi anser exakt motsatsen. Eftersom man har använt funktionen klipp-och-klistra på den europeiska konstitutionen, förtjänar den att läggas fram för en folkomröstning om ratificering i varje land, med början i Frankrike och Nederländerna. Bara en folkomröstning kan annullera det som har beslutats i en annan folkomröstning. I dag, utan att försöka vara partipolitisk, lanserar jag en stor framställning i mitt eget land i ett försök att få Frankrieks president som började med det europeiska minifördraget, att göra en helomvändning och erbjuda en folkomröstning.
Detta handlar om framtiden i våra respektive nationer, deras suveränitet, oberoende, identitet och frihet. Vi kan till exempel inte ge ansvaret för att företräda oss utomlands till en hög representant, lika lite som vi kan se på medan vår plats i FN:s säkerhetsråd utmanas av Europeiska unionens juridiska person. Eller låta vår juridiska och rättsliga korpus demoleras av domare i Luxemburg. De parter som förnekar demokratin på detta sätt borde bära en tung ansvarsbörda i historien.
Irena Belohorská
(SK) Vid sammanträdet mellan stats- och regeringscheferna förra veckan enades man om ett avtal som skulle anpassa EU-institutionerna till nya förhållanden och förbättra de befintliga fördragen. Eftersom Europeiska unionens rådande struktur skiljer sig oerhört mycket från den struktur som fanns 1957, måste vi anta ett nytt europeisk dokument. Vi behöver tydliga nya regler. Jag stöder denna process fullständigt.
För att vara trovärdig måste Europeiska unionen garantera sina medborgare mänskliga rättigheter och grundläggande friheter. Dessa värderingar nämns flera gånger i ingressen och artiklarna i fördraget, och unionen har grundats på just värderingarna respekt för mänsklig värdighet, frihet, demokrati och jämlikhet. Det är mycket beklagligt att, även om vi i artikel 3 i det nya fördraget förklarar att vi ska agera i enlighet med principerna i FN:s stadga om de mänskliga rättigheterna, i samma andetag vägrar att inbegripa Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Jag generaliserar med flit, eftersom jag inte vill peka ut enskilda medlemsstater som vägrar uttrycka sin åsikt i denna viktiga fråga. Stadgan om de grundläggande rättigheterna saknas i fördraget, och jag beklagar detta. Stöds inte de mänskliga rättigheterna i stadgan, de som innesluts i konstitutionella traditioner och är gemensamma för alla medlemsstater?
Jag anser att ledamöterna av parlamentet för närvarande spelar en mycket viktig roll i förfarandet med att reformera fördraget, de försvarar EU-medborgarnas åsikter och de bör fungera som en katalysator för enhällighet på områden som mänskliga rättigheter. Jag vill gratulera er, herr Socrates och herr Barroso!
Elmar Brok
Europaparlamentets företrädare vid regeringskonferensen. - (DE) Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! Det tyska ordförandeskapet har lyckats utarbeta ett mandat, och det portugisiska ordförandeskapet har lyckats godkänna och genomföra det. Jag vill tacka er för detta.
På grund av de diskussioner som förts de senaste dagarna om ett antal mindre ärenden har man glömt bort att detta fördrag är ett genombrott för demokrati och handlingskraft, eftersom Europaparlamentet nu får 95 procent av lagstiftningen i ett medbeslutandeförfarande, eftersom skillnaden mellan obligatorisk och icke-obligatoriska utgifter har slopats och det finns fullständiga rättigheter i budgetsektorn, inom jordbrukssektorn har Europaparlamentet något att säga till om när det gäller avtal med tredjeländer och ratificeringar, Europaparlamentet väljer kommissionens ordförande och utan Europaparlamentet tillträder inte kommissionen och den höga representanten.
Det är så att demokratin och handlingskraften har skapats genom att den tredje pelaren har avlägsnats, och att handlingskraften har förbättrats med rådets nya metoder för att fatta beslut om utökningen av medbeslutande.
Medbeslutande och majoritetsbeslut är nu regel i rättsligt hänseende. Detta är en omkastning av saker, och det har stor betydelse. Stadgan om de grundläggande rättigheterna och den juridiska personen finns där, och dessutom har Storbritanniens röda linjer bevarats i sin helhet, för på dessa områden finns det undantag inom rättslig och inhemsk politik.
Vi måste fortfarande klargöra vissa frågor: de frågor som hör ihop med artikel 24. Vi måste kämpa för att se till att rådet inte missbrukar övergången från ett fördrag till ett annat när det gäller tilldelningen av tjänster, såsom befattningen som hög representant till exempel. Vi kan bara hävda att det finns 751 ledamöter i Europaparlamentet, och jag ser ingen rubrik i denna text där det talas om en skillnad i rösträtt.
Dessutom måste jag hävda att vi nu verkligen måste se till att denna text genomförs, att vi förverkligar konstitutionen på det sätt som vi förstår av detta fördrag. Låt mig kommentera en sak. År 1994 utnämndes jag för första gången av parlamentet till Westendorpgruppen - och jag skulle vilja tacka er för detta. Detta var min fjärde regeringskonferens. När vi började hade vi som parlament inget att säga till om. Jag skulle vilja nu vilja tacka Elizabeth Guigou, Dimitris Tsatsos, Klaus Hänsch och Íñigo Méndez De Vigo, liksom min två kolleger från regeringskonferensen, för deras fina samarbete de senaste 13 åren.
Talmannen
Även ett tack för kontinuiteten i arbetet med att utvidga parlamentets befogenhet.
Enrique Barón Crespo
Europaparlamentets företrädare vid regeringskonferensen. - (PT) Gratulationer! Talmannen har levt upp till sitt efternamn, och arbetat med passion och förnuft för att toppmötet skulle bli lyckat.
Europaparlamentets företrädare vid regeringskonferensen. - (ES) Herr rådsordförande, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! Jag, som närvarande i slutet av regeringskonferensen, kan intyga - jag tror att det är den första gången som talmannen och de tre företrädarna har släppts in till konferensen - och säga att det portugisiska ordförandeskapet har lyssnat på Europaparlamentet. För det första genom att återinföra medborgarskap, något som verkade omöjligt fram till mitten av september, och för det andra genom att ge stadgan om de grundläggande rättigheterna en korrekt behandling, något som också verkade omöjligt, och även genom att godkänna en betydande utökning av majoritetsomröstningen.
Det är inte bara Europaparlamentet som har förvärvat saker, utan EU, och vi har hjälpt till. Rådsordföranden inledde sitt anförande med att tala om Ioanninakompromissen. Jag utmanar honom med att vi bör förklara för folket i EU vad protokollet om Ioanninaförklaringen är, och det som överraskade mig mest är att regeringarna inte kämpat särskilt hårt i rådet för att stoppa ett införande av Luxemburgkompromissen i fördraget, något som skulle innebära att det förstörs.
Det samma gäller på sätt och vis - och jag vänder mig till kommissionens ordförande - ämnet för den höge representanten för utrikes- och säkerhetspolitik. Ni måste arbeta mycket hårt med detta, eftersom parlamentet kommer att försvara sina rättigheter för att se till att det finns en intelligent lösning när fördraget träder i kraft, något som jag hoppas kommer att ske, med tanke på att det kommer att finnas en rad mycket intressanta befattningar att tilldela, och vi vill naturligtvis övervaka denna process på ett demokratiskt sätt.
Avslutningsvis sa premiärminister José Sócrates att Lissabonfördraget har fötts. Det är fortfarande ett litet barn, och jag hoppas att alla skriver under på att de vill att det ska växa i december, och framför allt att alla agerar med ömsesidig lojalitet och solidaritet, så att detta Lissabonfördrag blir verklighet.
Talmannen
Stort tack, herr Barón Crespo, för er uppskattning av denna och de många övriga uppgifterna på förhand.
Andrew Duff
Europaparlamentets representant vid regeringskonferensen. - (EN) Herr talman! För 26 länder är detta fördrag verkligen ett stort steg framåt mot europeisk enhet och av minst lika stor betydelse som Maastrichtfördraget. Fördraget saknar visserligen den enkelhet som utmärkte dess djupt saknade föregångare, men alla grundläggande reformer finns kvar. Både utanför och inom EU kommer folk snart att få se en effektivare och mer demokratisk union.
Men i ett land är detta inte fallet. Britterna verkar fortfarande skrämmas av EU:s framgångar. Vid regeringskonferensen försökte de minska den gemensamma politikens räckvidd och kraft när det gäller grundläggande rättigheter, frihet, säkerhet och rättvisa och den gemensamma utrikes-, säkerhets- och försvarspolitiken. Det är oklart varför man anser att en sådan strategi av icke-samarbete tjänar det brittiska folkets intressen. Varken Nigel Farage eller det konservativa partiet kan heller komma med någon bättre eller alternativ lösning. Jag hoppas och tror att denna konstiga, egensinniga brittiska politik blir så kortlivad som möjligt.
Talmannen
Tack så mycket, herr Duff. Ni har utfört ert uppdrag med stort engagemang.
Luís Queiró
(PT) Herr rådsordförande, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! Det bästa sättet att hylla de viktiga resultat som nåddes förra veckan, tack vare det mandat som framförhandlades under det tyska ordförandeskapet och det portugisiska ordförandeskapets effektiva åtagande, som jag särskilt skulle vilja lovorda, är att effektivt utnyttja de nya institutionella instrumenten och nå bättre resultat.
På senare tid har EU-medborgare upprepade gånger med rätta fått veta att vi behöver en ny institutionell ram för att anpassa Niceavtalets EU till ett utvidgningarnas EU. Det är nu dags att visa att detta omorganiserade EU kan fullborda sitt nya uppdrag.
Femtio år efter undertecknandet av Romfördraget hotas inte EU av krig eller ständiga klagomurar. Den nya utmaningen är att möta en global värld, där det finns ännu mer människor som konsumerar och producerar, där gränser upphör att existera och inget europeiskt land egentligen är en global aktör. Vi måste möta farorna med globaliseringen och den tekniska revolutionen och visa att EU, stärkt av det nya fördraget, kan upptäcka nya vägar och skapa ny välfärd. Redan nu är detta också ett tillfälle för att tänka ut nya lösningar på de nya problemen. Med sex, tolv eller till och med femton medlemsstater var det enklare att skapa nära band mellan medborgare och gemenskapens strukturer, men i dag är det den svåraste utmaningen.
Allt eftersom EU utvidgas, förflyttas också maktcentret allt längre från medborgaren. Denna negativa effekt kan bland annat urskiljas i att rådets roterande ordförandeskap upphör eller att principen för en kommissionsledamot per medlemsstat överges. Vi måste bemöta denna negativa effekt, och parlamentet har en avgörande roll i denna uppgift, för att skapa mer öppenhet och mindre byråkrati, mer utveckling och mindre onödig lagstiftning, mer samarbete med nationella parlament och mindre avstånd från medborgarna, mer sammanhållning och mindre ojämlikhet. Låt oss, fria från tvivel på vår interna organisation, bli en symbol för mod och ta oss an den moderna tidens utmaningar. I dag borde vi fira vår förmåga att enas.
Edite Estrela
(PT) Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! I dag har ord som tillfredsställelse, glädje, framgång och seger använts här om det informella mötet i Lissabon, och det med rätta. Avtalet om det nya fördraget tillkännagavs före midnatt den 18 oktober. Det var ett historiskt ögonblick.
För det första på grund av de resultat som nåddes, men också eftersom det gjordes så snabbt. Efter lite mer än 12 månader av energiskt arbete och intensiva förhandlingar var det på toppmötets första dag möjligt att nå den konsensus som krävdes. Dessutom undertecknades ett avtal med Europeiska unionens arbetsmarknadsparter, arbetstagare och fackförbund samma dag, i syfte att modernisera arbetsmarknaden, en viktig åtgärd för nya perioden inom ramen för Lissabonstrategin.
Det portugisiska ordförandeskap ska hyllas. Det nådde med erkänd skicklighet sin högsta prioritering: att ge EU ett nytt fördrag, något som var en stor seger. EU har kommit ur ett sex år långt dödläge och kan nu inrikta sig på det som verkligen är viktigt för medborgarna, eftersom, som Jean Monnet sa, vi inte kan stanna upp när hela världen omkring oss rör på sig, och den hastighet som världen snurrar med tar inte hänsyn till ett långsamt europeiskt svar.
Fördraget kommer att undertecknas den 13 december, och ratificeringsprocessen kommer att följa därefter, något som borde gå snabbt och problemfritt. Som portugisisk medborgare vill jag säga hur mycket det gläder mig, eftersom namnet Lissabon åter blir outplånligt förbundet med ett avgörande ögonblick i den europeiska integreringen. Tack, herr premiärminister Sócrates! Ni förtjänar ett tack från Portugal och från EU för er beslutsamhet och ert engagemang. EU har kommit ur dödläget. Tack så mycket, herr premiärminister.
Karin Riis-Jørgensen
(DA) Herr talman! Som tur är slutade toppmötet i Lissabon lyckligt. Det tyska ordförandeskapet utförde en del utmärkt förberedande arbete, och det portugisiska ordförandeskapet avslutade det på ett professionellt sätt. Tyvärr måste jag påpeka att nationella intressen åter har spelat en roll. Detta är absolut inte lämpligt för det europeiska samarbetet. Vi måste nu få särskilda befogenheter för att diskutera innehållet i stället för förfarandet. Men vi har tyvärr sett nedslående tendenser som låter förstå att vi hellre skulle diskutera förfarandet än innehållet. Men om vi till sist ska diskutera förfarandet, skulle jag tydligt vilja hävda att vi inte behöver folkomröstningar för att ratificera fördraget. Folkomröstningar är helt enkelt inte lösningen. Låt den representativa demokratin göra sitt arbete!
Det är inte för att jag är rädd för en nej-röst - långt därifrån! Det beror snarare på att det är helt fel att separera EU-frågor från nationella parlamentariska val. EU är och kommer att förbli en helt integrerad del av den nationella politiken. Folkomröstningar används för att fyra av skott mot den tjänstgörande regeringen. De gör det möjligt för de övriga politiska partierna att undvika att bedömas för sin EU-politik. Men alla politiska partier kommer naturligtvis att bedömas på grundval av sin EU-politik, och detta kommer att ske när vi går till valurnorna i de nationella valen. Detta ställer dock två krav: ett krav på att vi, väljarna, tillåter EU-politiken avgöra vårt val av nationella politiker, och ett krav på att de politiska partierna självfallet inte får använda folkomröstningar för att slippa ifrån ansvar för Europeiska gemenskapen. Därför kommer förhoppningsvis de ansträngningar som säkerställer att innehållet, och inte förfarandet, ges högsta prioritet att bli lyckade.
Konrad Szymański
(PL) Herr rådsordförande, herr kommissionsordförande! Det gläder mig mycket att reformprocessen för fördraget närmar sig sitt slut. Det är inte så att de föreslagna ändringarna av mina övertygelser när det gäller integrering kan förverkligas till fullo - ibland är de mycket långt därifrån. Anledningen till att jag gläder mig är snarare att vi på senare tid har ägnat alltför mycket tid och politisk energi på institutioner.
Jag är övertygad om att EU:s framgång inte är ett resultat av den institutionella strukturen eller maktmekanismerna. Framgången är resultatet av politisk vilja och en gemensam framtidsvision. Jag hoppas att inget kommer att hindra oss från att engagera oss i ett EU som skapar resultat, från att ta mer ansvar för den globala säkerheten, från att påverka grannländer aktivt och slutligen från att diskutera EU:s utvidgning, från att vinna när det gäller konkurrens, investeringar och tillväxt, när ratificeringen väl är fullbordad. Trots det som har sagts under de senaste sju åren, är varken institutionella ändringar ett fullständigt eller tillfredställande svar på dessa problem.
Johannes Voggenhuber
(DE) Herr talman! Utifrån EU:s många omvälvningar, bondeuppror och revolutioner känner vi alla till den romantiska historien med flyktingen som göms på en gödselkärra för att föras över gränsen och fly Richelieus blodhundar och kungens vakter. Om han tills sist lyckas, ser han inte särskilt trevlig ut, inte heller luktar han särskilt angenämt, men när han väl har tvättat sig, så kan man säga: han lever!
Konstitutionen har klarat sig på ungefär samma sätt. Regeringar har begravt den i en tilltrasslad massa av oläsliga och otydbara texter med undantag, klausuler, fotnoter, resolutioner, protokoll, och de har fört konstitutionen utanför gränserna i skydd av denna gödselstack. Det tragiska i detta sammanhang är helt enkelt att de sökte skydd från medborgarnas vaksamma öga i denna konstitutionella skatt, inte från kungens vakter.
Jag har grävt i denna snåriga textmassa. Ja, jag har faktiskt funnit konstitutionens alla huvudsakliga prestationer som jag själv har arbetat för i mer än 10 år, och jag kan mycket väl vara lyckligt lottad. Jag finner trots detta denna situation mycket oroande. Dessutom, vilket helt enkelt är fallet med äventyr, så snodde naturligtvis alltid de som hjälpe flyktingen en del av skatten. Jag har därför även funnit några regeringshänder i denna dynghög. En har säkerställt undantag för sig själv, och därmed snott en del av stadgan om de grundläggande rättigheterna, en del av parlamentets rättigheter, en del av dataskyddet, osv. Skatten anländer i ofullständigt skick, men generellt sett så anländer den.
Vi har vunnit en del av EU, vi har räddat en del av EU:s framtid, inte med våra medborgare, utan våra medborgare, inte med parlamenten, utan parlamenten och detta är en stor fara. Vi har vunnit en del av EU, men vi har inte löst förtroendekrisen bland EU-medborgarna. Parlamentet har därför en enorm utmaning framför sig: att återvinna EU-medborgarnas förtroende.
Ilda Figueiredo
(PT) Herr talman! Vi beklagar att toppmötet i Lissabon övertogs av det viktigaste innehållet i den så kallade europeiska konstitutionen, som tidigare har förkastats i folkomröstningarna i Frankrike och Nederländerna, samtidigt som man försökte undvika den nödvändiga demokritiska debatten och offentligt samråd genom folkomröstningar. Förutom att det är en djup kränkning av demokratin och den uttryckta enväldiga viljan, visar detta er rädsla för medborgarnas röst om ett fördrag som utgör ett kvalitativt språng mot nyliberalism, federalism och militarism, som i allt högre grad urholkar arbetstagarnas och de fattigas ekonomiska och sociala prestationer.
Men kampen kommer att fortsätta, något som mer än 200 000 personer klargjorde vid den imponerande demonstationen i Lissabon, som även främjades av CGPT den 18 oktober. Det var den största demonstrationen på 20 år, och ordförandena för rådet och kommissionen, båda portugiser, ignorerade den symboliskt. Detta skrivs också in i historien om detta fördrag.
Vladimír Železný
(CS) Herr talman! Efter misslyckandet med konstitutionen föreföll det som om principen med demokratiskt beslutsfattande åter hade fått övertaget inom EU, åtminstone för ett tag. Vi hade fel. Mycket snabbt har samma konstitution åter lagts fram med en annan titel. Dess författare besvärar sig inte ens med att dölja att detta är den ursprungliga konstitutionen i en något ändrad form, i avsikt att ignorera folkets demokratiska vilja i en folkomröstning.
Fördraget, som ger EU:s icke-valda tjänstemän en större roll och därmed ökar det demokratiska underskottet, skapar bland annat 105 lagstiftande och icke lagstiftande befogenheter i EU. I 68 fall ersätts den nationella vetorätten med majoritetsbeslut. Det undergräver de nationella behörigheterna på det utrikespolitiska området. Det överlämnar beslutsfattandet inom EU till medlemsstaterna, särskilt Tyskland, på de små ländernas bekostnad.
En enkel jämförelse visar att fördraget är nästan helt identiskt med konstitutionen för en europeisk federal stat som förkastades av fransmännen och begravdes av nederländarna. Den oförskämdhet med vilken det åter har lagts fram, med pokeransikte, och nu med en ny Orwellisk titel, är förbluffande. En ny typ av utopisk nationalism vann i Lissabon: allomfattande europeisk nationalism och EU-nationalism. Nationalism utan några riktiga nationella, kulturella och historiska grunder, som bara slagit rot i Bryssels långa tjänstekorridorer. Berlaymontpatriotismen har utropat sig till segare.
De av oss som företräder länder som levde under en kommunistisk diktatorisk regim i närmare ett halvt sekel blir sällan överraskande. Vi har vant oss vid maktens fräckhet och förakt för folkets vilja. Men inte ens inom CMEA har vi upplevt ett sådant uppenbart svek som EU:s bedrägeri i dag mot medlemsstaternas folk. Inom CMEA doldes åtminstone sådana försök bakom partiets politbyråer. Men det tillhör det förflutna.
Medborgarna vill själva bestämma om de ska överlämna sina suveräna rättigheter till en europeisk superstat utan en demokratisk eller historisk ram. Det är därför jag vill ha en folkomröstning.
Luca Romagnoli
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! I ändringsfördraget, som jag förkastar, finns det vinnare och förlorare. Polens och Italiens reservationer mot den nya fördelningen av platser i parlamentet blev lösta, förutom att Polen vinner andra, viktigare slag: Det uppnådde undantag från stadgan om de grundläggande rättigheterna, landet kommer att få en generaladvokat vid EG-domstolen och den gynnas av Ioanninamekanismen. Till och med Österrike vann en seger genom att få möjlighet att begränsa utländska studenters tillgång till landets universitet.
Romano Prodi kungjorde, innan han gick in på mötet, att han skulle kämpa för att inte bli av med Italiens jämlikhet. Det slutade med att han förlorade jämlikheten gentemot Frankrike, men återställde jämlikheten med Storbritannien, och skröt med det tryggade löftet att på nytt överväga fördelningen av platser som grundas på medlemskap efter 2014. Men vi hade redan uppnått detta vid det senaste plenarsammanträdet i Bryssel.
Det som godtogs av den håglösa Prodiadministrationen var bara några smulor från förhandlingarna, till följd av vilket omkring tre miljoner européer med italienskt medborgarskap anses vara mindre européer än de pakistanier, indier och kenyaner som har den stora lyckan att arbeta och bo i Storbritannien, eller kameruner som bor i Frankrike, som inräknas i fördelningen av platserna, trots att de inte är EU-medborgare.
Vi skulle inte ha kunnat förvänta oss något bättre från den italienska regeringen, som stöds av en tölpaktig kommunistvänster och den svekfulla och hycklande center-vänstern. Som ni kan se har vi andra skäl till att inte betrakta ett EU som bygger på dessa fördrag som vårt, och hoppas att vi snart kommer att fira De profundis av Prodis löjliga regering.
Jana Bobošíková
(CS) Mina damer och herrar! Efter en noggrann behandling av Lissabonfördraget står det klart att statscheferna lägger fram grundläggande ändringar av EU-dokumenten.
Genom ändringsfördraget skrivs bokstavligen EU-fördragen och Europeiska gemenskapernas grundfördrag om. Jag skulle vilja framhålla att de ändringarna inte bara rör enskilda staters inflytande på EU-processen, utan också de grundläggande principerna i sig, på vilka EU grundades på för 50 år sedan. Genom ändringsfördraget överförs principen om fri konkurrens från fördragets viktigaste delar till protokoll som ska bifogas fördraget. Jag anser att detta är en varning för alla demokratiskt lagda medborgare.
Om EU-projektet ska vara trovärdigt, måste ändringsfördraget genomgå en folkomröstning i medlemsstaterna. Politikerna bör lägga bort sin arrogans och bekväma situation. De måste förklara det beslut som fattats i Lissabon för medborgarna och vinna över dem. Annars kommer klyftan mellan medborgarna och den politiska eliten att fortsätta att växa. Inte bara detta kommer att äventyras. Det kommer också försämra EU:s demokratiska underskott i helhet.
Timothy Kirkhope
(EN) Herr talman! Jag tackar premiärministern för hans uttalande i morse, och samtidigt som jag noterar regeringschefernas beslut konstaterar jag att det brittiska folket och det brittiska konservativa partiet har varit mycket konsekventa i sin kritik av konstitutionen och det mycket liknande ändringsfördraget.
Den brittiske premiärministern har sagt att ändringsfördraget inte är en konstitution. Hans kolleger bland regeringscheferna håller inte med. Han berättade för oss att Storbritanniens så kallade röda linjer har säkrats. I likhet med de flesta britter förstår jag inte, eller tror jag verkligen inte på, premiärministern i denna fråga. Det handlar om förtroende. I ett valmanifest för två år sedan lovade vår premiärminister att hålla en folkomröstning. En folkomröstning om detta fördrag är därför inte bara politiskt nödvändigt utan även en moralisk skyldighet.
Irlands premiärminister sa under helgen apropå eventuella folkomröstningar: ”Varför låter ni inte ert folk säga sitt? Jag tycker att det är lite upprörande att se att så många länder underlåter att ge sina folk denna möjlighet.”
För några dagar sedan sa Gordon Brown att detta fördrag kommer att innebära de sista institutionella reformerna som vi kommer att få se det närmaste decenniet. Men under de senaste 15 åren har vi haft fyra fördrag som har handlat om reformer, och jag undrar om det går att motstå suget efter ytterligare institutionella förändringar. Genom den så kallade spärrklausulen skulle exempelvis fler nationella veton kunna avskaffas.
Den konservativa visionen för Europa inriktas å andra sidan på de tre nyckelområdena global konkurrenskraft, global klimatförändring och global fattigdom. Jag gratulerar särskilt kommissionens ordförande José Manuel Barroso för hans beslutsamhet att hela tiden sträva efter dessa mål. De kan emellertid hanteras med politisk vilja och kräver inte detta fördrag. Vi måste komma ihåg vad som sades i Laekenförklaringen. Där angavs att unionen måste bli mer demokratisk, öppnare och effektivare. Men vi uppmanades dessutom att i högre grad engagera medborgarna och inte bara meddela dem våra beslut. I dag ställer vi oss följande fråga: Motsvarar fördraget Laeken? I Laeken ställdes rätt frågor. Har vi gett rätt svar?
Poul Nyrup Rasmussen
(EN) Herr talman! Jag skulle vilja säga följande till rådets tjänstgörande ordförande. Vilket fantastiskt toppmöte. Jag tvivlade aldrig på att ni skulle klara det, men det är en sak att inte tvivla och en annan sak att klara det, och ni klarade det. Grattis.
Jag vet inte om kollegerna inser det, men detta är ett stycke historia. Redan dag ett fick vi ett nytt konkret fördrag. Jag vet att alla maximalister här inte tycker att det är det vackraste fördrag de har sett, men den verkliga världen är inte den vackraste värld man kan få. Vad vi behöver är ett effektivt fördrag, ett fördrag med tydliga värderingar - och det har vi fått.
Dag två fick vi en inriktning - dag ett ett fördrag, dag två en inriktning. Vi fick veta vad folk vill att vi ska göra i den verkliga världen. Vad ni sa dag två var att vi vill se ett Europa som intar en ledande roll och gör globaliseringen mänskligare och mer välkomnande och baserad på våra sociala värderingar. Ni sa att Lissabonprocessen inte bara är en process för några få, utan en vägledning för EU:s externa inriktning. Det handlar inte bara om att bli världens starkaste ekonomi utan även om att förstå att vi bara kan få en mer sammanhållen värld om den baseras på en social marknadsekonomi.
Det är detta jag vill betona i dag. Jag vill tacka ordförandeskapet, inte bara för dag ett utan även för dag två, eftersom slutsatserna dag två var att EU inte handlar om marknadssamhällen. Det handlar om social marknadsekonomi, vilket innebär att vi är ledande när det gäller att förena sociala frågor med ekonomisk konkurrenskraft. Bra gjort, herr rådsordförande - och vän, om jag får kalla er det - för det leder mig in på min tredje och sista punkt.
Låt oss ge det portugisiska ordförandeskapet ett sista toppmöte i december, inte bara ett toppmöte där ett portugisiskt ordförandeskap formellt kommer att underteckna fördraget, utan även ett toppmöte där vi bekräftar Lissabonprocessen på ett bra sätt. Låt oss börja. Låt oss sätta fart. Det är vad folk förväntar sig av oss.
Marielle De Sarnez
- (FR) Herr talman! Europeiska unionen ska få ett nytt fördrag. Uppenbarligen kan viss besvikelse uttryckas: besvikelse över att texten om Europeiska unionens symboler övergavs, besvikelse över de undantag som vissa länder fick, särskilt gällande stadgan, och slutligen besvikelse över fördragets komplexitet, där jag begär en konsoliderad text, så att EU-medborgarna kan försöka begripa det. Det skulle vara bra.
Samtidigt kommer detta fördrag att ge oss medel för att återuppliva EU, förutsatt att vi vill göra det. Med denna text kommer Europeiska unionen att få de redskap som den behöver för att fortsätta integrationen, utvidgningen och fördjupningen av den gemensamma politiken. När det gäller energi, klimatförändringar, invandringspolitik, kampen mot terrorism, ekonomisk samordning, utrikes- och säkerhetspolitik samt utvecklingspolitik, kan nu EU gå framåt.
Det handlar bara om politisk vilja. Ingen kommer nu att kunna utnyttja ursäkten att det saknas institutionella åtgärder. Nu kommer alla att tvingas ta sitt ansvar, och med detta tänker jag särskilt på, förutom våra institutioner, medlemsstaterna. Detta är goda nyheter för EU, och jag hoppas att det kommer att vara goda nyheter för medborgarna.
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL) Herr talman! Tvärt emot Polens ödesmättade prognoser och grundlösa kritik under de senaste debatterna i kammaren, särskilt från ledaren för socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet, blev toppmötet i Lissabon en diplomatisk kompromiss. Både EU och de polska myndigheterna insåg möjligheten att nå ett avtal. Från EU:s sida visade man uppskattning för Polens betydelse och potential genom att öka antalet generaladvokater i EG-domstolen och genom att behålla Ioanninakompromissen.
Vi får hoppas att den kompromiss som nåddes vid toppmötet bara är inledningen till ett samråd med EU:s folk. Utkastet till ändringsfördraget är när allt kommer omkring ett alltför viktigt dokument för att smusslas igenom i hemliga politiska sammanträdesrum. Vi får inte glömma att den tidigare versionen av fördraget dog i två medlemsstaters folkomröstningar. Om man ännu en gång struntar i att låta allmänheten säga sitt om EU:s framtid, skulle det inte bara vara ett brott mot en av EU:s grundläggande värderingar, utan det skulle också vara ett tydligt bevis på att regeringspersonerna fruktar sin egen väljarkårs röst. Låt demokratins diktatorer låta allmänheten själv uttrycka sin vilja när det gäller EU:s framtida vision.
Ian Hudghton
(EN) Herr talman! Jag företräder Skottland. Mitt parti SNP ingår i den nya regeringen i Skottland och jag tror att den kommer att visa sig mer konstruktiv i EU-arbetet än de brittiska regeringarna har varit.
Jag accepterar att fördragen måste reformeras för att skapa ett öppnare, mer demokratiskt, effektivare och ansvarigt styre. I princip stöder jag utökningen av omröstningar med kvalificerad majoritet och ökat medbeslutande för Europaparlamentet. Men den mångfald som ordförande José Manuel Barroso med rätta hänvisade till kommer alltid att innebära att nationella intressen kommer att gynnas. Vi får inte tappa kontakten med våra lokalsamhällen genom att trampa på deras intressen, eller ge ett intryck av att vi gör det.
I Skottland finns det en mycket påtaglig rädsla för att befästandet av den gemensamma fiskeripolitiken som en exklusiv befogenhet i fördragen bara kommer att hindra den genomgripande reform av fiskeförvaltningen som jag tror behövs. Tyvärr, men inte förvånande, tog den brittiska regeringen inte upp denna fråga vid toppmötet. Ännu en gång har en brittisk regering ignorerat Skottland nyckelintressen.
Koenraad Dillen
(NL) Herr talman! Konstitutionen är död. Länge leve konstitutionen! Hur kan man annars beskriva händelserna i Lissabon? Vi anser alla att detta ändringsfördrag bara är en kopia av den konstitution som förkastades av Frankrike och Nederländerna. En kopia som till och med är mindre läsbar än originalet, som Valéry Giscard d'Estaing sa. När allt kommer omkring säger man till oss att folkomröstningar ska undvikas till varje pris.
Det är verkligen en stor skillnad jämfört med 2005. Denna gång får inte folket i Frankrike, Nederländerna eller andra EU-länder möjlighet att yttra sig. Ett exempel på detta förakt för demokratin kan hittas i kommissionsledamot Margot Wallströms uttalanden, hon som alltid har så mycket att säga om att överbrygga klyftan mellan EU och dess medborgare. Hon uppmanar de nationella parlamenten att ratificera denna text så fort som möjligt.
Men genuin respekt för demokratin kräver att medborgarna i samtliga medlemsstater ska få möjlighet att yttra sig om fördraget, en text som i många avseenden urholkar nationsstatens suveränitet ännu mer än vad som redan är fallet. De ansvariga borde inte beklaga sig ifall denna fruktan för medborgarna åter ligger det officiella EU i fatet i det kommande Europavalet.
Hans-Peter Martin
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Ni har det verkligen inte lätt just nu! I de länder, som Storbritannien eller mitt hemland, Österrike, där folkomröstningar utlovades, framställs fördraget som en förlängning av något, som en mindre detalj. I andra länder, som Tyskland, talas det om en total omorganisering av gemenskapen och ett historiskt genombrott. Vad är då sant?
Jag anser att vi åter ska påminna oss själva om detta tillfälle till samtal och den tidigare ordföranden för Västtyskland Roman Herzogs mycket tydligt uttalanden, han var trots allt ordförande för konventet med ansvar för att utarbeta stadgan om de grundläggande rättigheterna och sa att demokratin urholkas av EU-konstitutionen. Vi har det nu i en ändrad form i ändringsfördraget.
Om ni inte vill att det ska urholkas, om ni inte vill att demokratin ska kvävas, var då åtminstone politiskt hederliga och tillåt folkomröstningar, såsom skett tidigare - om det senaste europeiska konstitutionsfördraget - till och med i Spanien och Luxemburg.
Marianne Thyssen
(NL) Herr talman, herr kommissionsordförande, herr rådsordförande, mina damer och herrar! När man tittar på de ändringar i ändringsfördraget som gjorts på områden som migration, jordbruk samt polisiära och rättsliga frågor, och på besluten om den höga representanten för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, stadgan om de grundläggande rättigheterna, euroområdet och social marknadsekonomi - som för första gången blir ett mål - och om man också tar hänsyn till mellanstatlig solidaritet när det gäller energi, är det för mig uppenbart att detta fördrag bygger på resultaten från konventet och toppmötet i juni, och ger oss som politiska institutioner mer inflytande och mycket mer demokrati. Från och med nu kommer unionen att vara bättre rustad för att ge folk de svar som de förväntar sig, både internt och externt.
När det gäller den senare innebörden skulle jag vilja gratulera rådets ordförandeskap till fastställandet av dagordningen. Herr rådsordförande! Genom att inte bara besluta om fördraget vid ert toppmöte, utan också ge utrymme för utbyte av idéer om det stora problemet för vår generation - globaliseringen - har ni sänt ut en viktig signal. När allt är sagt och gjort är det inte institutionerna - institutionell navelskådning - utan deras politik som är viktig.
Detta föranleder mig att ställa en fråga till kommissionens ordförande. Anser ni att det är möjligt med ett äkta djärvt politiskt upplägg under den period som sträcker sig från nu och fram till den slutliga ratificeringen av fördraget, eller får ratificeringen er att befara att ni inte får kränka människor och att ni måste begränsa er till ”varsamma” frågor? Med andra ord, kan ett EU som genomför särskilda projekt fortsätta 2008?
Slutligen två kortare frågor till rådet. Herr rådsordförande! Har ni bett stats- och regeringscheferna om ett personligt politiskt åtagande för att ratificeringen ska slutföras med framgång i deras respektive länder? Jag hoppas verkligen det. För det andra, när kommer det en samordnad text för dessa fördrag? När allt kommer omkring måste ett fördrag som innefattar målen öppenhet och förenkling vara läsbart, om inte annat av respekt för folket. Tack, herr talman, och tack i förväg till rådets ordförande och kommissionens ordförande för era svar på mina frågor.
Jo Leinen
(DE) Herr talman! Vi har Lissabonstrategin och förhoppningsvis har vi nu även Lissabonfördraget, och de båda kommer att föra EU framåt. Parlamentet, särskilt utskottet för konstitutionella frågor, har slagits och arbetat för ett nytt europeiskt fördrag i sju år. Vi medger att vi inte fick konstitutionen, men vi menar att detta ändringsfördrag är ett framsteg i varje aspekt. Det finns inte en enskild post där vi har hamnat på efterkälken jämfört med Nicefördraget. Allt går framåt och för oss närmare en union med 27 stater. Vi måste även tala om detta för medborgarna utanför.
Vinnarna i det nya fördraget är EU:s folk. Det finns olika former av direkt och indirekt deltagande i EU:s politik, och vi befinner oss i en ställning där vi snabbare och mer effektivt kan lösa de största problemen som det hänvisas till här. Vinnarna är också medborgarnas kammare i EU, de nationella parlamenten och denna EU-medborgarnas kammare, Europaparlamentet. Demokratin urholkas därför inte - som man just har sagt, och vilket är fullständigt nonsens - utan det är ett fullbordande av den europeiska demokratin, som vi faktiskt kan nå med detta fördrag.
Detta har nu varit det fjärde avtalet. Jag hoppas att det blir den sista gången som medlemsstaterna måste samlas i detta syfte. All kraft måste nu läggas på ratificering. Jag hoppas inte att något land säger nej. Det är kanske fördragets sista chans. Varje nej skulle leda till isolering, om inte självuteslutande för det landet. Vi hoppas att så inte blir fallet. All kraft bör strömma in i ratificeringsprocessen, så att vi får detta fördrag till 2009.
Lapo Pistelli
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Det fanns en mycket kvick och cynisk slogan skriven på en vägg i tunnelbanan i Milano, där det stod ”framtiden är inte vad den en gång var”, lite som vädret eller livsmedel.
Vi lever i en tid när de yngre generationerna inte längre är övertygade om att framtiden kommer att bli bättre, som deras föräldrar en gång trodde. Vi hör faktiskt ofta människor som säger att ”Europa är inte vad det en gång var”. Ett suveränt, nationalistiskt och antieuropeiskt tänkesätt framträder och utvecklas på vår kontinent. Vi har hört några exempel på det nu på morgon i kammaren.
Jag anser att resultatet från Lissabon är viktigt, även om det är mer för den hastighet med vilket det beslutades, som sänder ut en positiv signal till den allmänna opinionen, snarare än för dess innehåll, eftersom det fortfarande finns alltför många undantag, och det fortfarande är alltför komplicerat. Men parlamentet, kommissionen och rådet har nu ytterligare 18 månader på sig för att återfå den allmänna opinionen efter denna krisperiod.
Alla av oss, eller åtminstone majoriteten i kammaren, anser att EU är lösningen på, inte orsaken till, globaliseringen, och att vi är starkare om vi tar itu med invandring, klimatförändringar, nyskapande och forskning tillsammans. Det är vad de flesta parlamentsledamöter här anser. Vi har nu 18 månader på oss för att övertala de 500 miljoner medborgare som lever i EU om detta före Europavalet.
Mario Borghezio
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Under toppmötet i Lissabon uppnåddes ett enda resultat: att distansera EU:s medborgare från Europeiska unionen samtidigt som man gjorde plats för lobbyister och teknokratiska befogenheter. Den vision som vi kämpar för - ett EU av människor och regioner - blir alltmer avlägsen. Till och med i parlamentet. Var är korsikanerna, folket från Valle d'Aosta, baskerna, var är de bretonska separatisterna, elsassarna?
Vid fördelningen av platser är det en skam att vårt land, som företräddes av den uppbragta premiärministern Romani Prodi, skulle dra det kortaste strået mot Frankrike. Ändå var inte detta tillräckligt för den förbleknande Romani Prodi, som påminde om Alice i Underlandet i Lissabon, helt förvirrad och felinformerad. Tack vare Prodi uteslöts Italien från förklaringen, från den gemensamma förklaring i vilken Frankrike, Tyskland och Storbritannien med rätta bad EU att vidta åtgärder för att undvika en upprepning av den ekonomiska turbulens som blev resultatet av den amerikanska krisen med subprime-lån.
I uttalanden som Romani Prodi gjorde till pressen om den globala finansiella krisen sa han att han inte kunde förstå meningen med EU:s ståndpunkt när det gällde utlåning. Den tidigare konsulenten för Goldman Sachs och kommissionens före detta ordförande kan ibland agera som en tidigare konsulent för en multinational bank, men han har inte för avsikt att oroa sig för de kritiska konsekvenserna för italienska familjer - även de i norr - som får bära kostnaderna och som inte kan få det att gå ihop...
(Talmannen avbröt talaren.)
Íñigo Méndez de Vigo
(ES) Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande! Talesmannen för min grupp, Joseph Daul, sa att gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater är nöjd, och detta beror på att vi har kommit ur ett dödläge, men vi är inte glada. Detta beror på den mycket antieuropeiska stämningen bland regeringarna, som kontrasterar mot de opinionsundersökningar som José Manuel Barroso hänvisar till när det rör viljan hos EU:s folk, och även eftersom Lissabonfördraget omfattar många måttbeställda delar för regeringar som vill ha alltmer själva och allt mindre för EU.
Herr rådsordförande! Ni hänvisade till - och jag skulle vilja gratulera er till det avtal som har nåtts, eftersom jag skulle vilja betona att jag anser att avtalet är viktigt för att få ut oss ur detta dödläge - ni hänvisade till tre frågor som jag skulle vilja framhålla.
För det första anser jag att det är mycket viktigt att ha en formell kungörelse i kammaren av stadgan om de grundläggande rättigheterna. Detta gjordes inte i Nice, det gjordes i hemlighet. Låt oss nu göra det formellt, eftersom stadgan om de grundläggande rättigheterna, med eller utan undantag, är det europeiska folkets DNA.
För det andra oroar jag mig för fördelningen av platser i Europaparlamentet, eftersom det som ni har antagit bryter mot en princip som finns i detta fördrag, och det är degressiv proportionalitet. Ska det nå parlamentet? Vi ska se vad vi kan göra, men ni känner alla väl till att det som ni måste anta inte skapar degressiv proportionalitet.
Slutligen när det gäller den höga representanten. Jag anser att ni har slutit ett bra avtal, men jag anser att rådets ordförande, den höga representanten och kommissionens ordförande är ett paket, som vi måste diskutera i parlamentet.
För att sammanfatta, jag tror att det var Paul Valéry, som var en stor poet och kanske därför en stor europé, som skrev att en dikt aldrig avslutas, den läggs bara åt sidan. Skapandet av EU avslutas aldrig. I detta fall har vi, för enhällighetens skull, övergivit några av fördelarna med konstitutionsfördraget, men vi kommer att stanna här och fortsätta kämpa för dem. Vi kommer också att tvingas stödja dem i en mening i den ingress, som, ironisk nog, räddades ur lågorna: en union som ständigt närmar sig EU:s folk. Detta är vårt mål.
Jan Marinus Wiersma
(NL) Herr talman! Nederländerna blev också lättade på lördagsmorgonen över att avtalet nåtts, och jag anser att vi ska tacka rådsordföranden för detta också. Det nya avtalet hjälper Europeiska unionen att utvecklas. Unionen kommer att bli mer beslutsam och demokratisk. Europeiska unionen är åter på fötter. Den kan nu inrikta all kraft på sin konkreta uppgift. Att gå tillbaka till arbetet med en dagordning som täcker allt från mer utveckling av det sociala Europa till en bättre samordnad utrikespolitik. Detta är också det bästa sättet för att föra EU närmare sina medborgare.
I mitt land, Nederländerna, har det nu antagna fördragets natur och skillnaderna jämfört med konstitutionsfördraget, som landet förkastade i en folkomröstning, diskuterats en hel del. Slutsatsen var att olikheterna är sådana att en andra folkomröstning inte behövs. Det nya fördraget saknar den konstitutionella natur som den ursprungliga konstitutionen hade, och därför behöver inte vi heller genomföra en folkomröstning till. Det kommer därför bara att handla om en vanlig parlamentarisk ratificering.
De reformer som man har beslutat om får vårt helhjärtade stöd, eftersom de utgör betydande framsteg - särskilt när det gäller Europaparlamentets rättigheter - utan att i grunden flytta balansen mellan medlemsstaterna och EU-institutionerna. En större union behöver annorlunda, mer omfattande regler. Förhoppningsvis kommer nu alla medlemsstater att driva ratificeringen framåt, så att vi alla kan gå vidare med de nya reglerna 2009, i syfte att lyfta fram unionens betydande roll på alla områden som våra medborgare förväntar sig av oss.
Bronisław Geremek
(PL) Herr talman! Även jag skulle vilja börja med att uttrycka mitt stora tack till det portugisiska ordförandeskapet. Man har nått stora framgångar. Europeiska unionen behövde finna en väg ut ur känslan av nederlag och misslyckande, den behövde en politisk dimension, och tack vare det portugisiska ordförandeskapet har den nu det.
Jag anser också att det är av yttersta vikt att stadgan om de grundläggande rättigheterna är en del av dessa beslut, och jag skulle här också vilja tillägga att stadgan om de grundläggande rättigheterna är EU:s kompass, dess uppsättning instrument. Jag kan inte ens föreställa mig hur ett land som vill vara en del av EU samtidigt skulle kunna dissociera sig från det som utgör dess moral, filosofiska och politiska grund.
Min kollega Andrew Duff framförde kritik mot den brittiska regeringen, som krävde ett undantag. Jag befinner mig i en bättre position. Den polska regeringen, som bad om ett undantag till följd av ett beslut som det polska folket fattat, överlämnar makt. Jag skulle vilja uttrycka en djup förhoppning om att Polen till följd av den politiska övergång som har ägt rum i mitt land och av lojalitet till den polska solidariska traditionen kommer att respektera stadgan om de grundläggande rättigheterna till fullo. Polen kommer att ansluta sig till stadgan om de grundläggande rättigheterna till fullo, utan något undantag.
Alain Lamassoure
. - (FR) Herr talman! Som talesperson för det största franska partiet, UMP, gratulerar jag det portugisiska ordförandeskapet, och detta avtal om fördragstexten gläder mig. Det ger det utvidgade EU de regler som det behöver för att fungera effektivt och demokratiskt.
Som medföredragande för Europaparlamentets nya sammansättning, är jag också nöjd med rådets avtal om förslag till resolution, som röstades igenom av parlamentet den 11 oktober. Rådet har därmed godkänt den definition som vi fastställde för degressiv proportionalitet, översättningen av denna princip i siffror, användningen av Eurostats siffror för att utvärdera de befolkningar som ska beaktas och önskan att finna ett mer stabilt system efter 2009.
Rådets avtal är mer än ett 100-procentigt avtal, det är ett avtal på 101 procent, eftersom rådet lägger till en plats som ska ges till Italien, utan att förklara varför. Detta föranleder mig att göra två kommentarer.
Det första kommentaren är, som ni sa, herr talman, att alla ledamöter av parlamentet kommer att behålla rösträtten - till och med talmannen, och till och med den sjuttiotredje italienaren - tvärtemot ett envist rykte som någon i pressen spred.
Min andra kommentar är att den sjuttiotredje platsen som beviljades Italien utgår från principen om degressiv proportionalitet som skrivits in i fördraget, föreslagits av parlamentet och godkänts av rådet. Vi måste därför se till att det beslut som ska gälla artikel 9a är obestridligt inför EG-domstolen, och av denna anledning kommer föredragandena att föreslå ett reviderat utkast inför parlamentet som beaktar Europeiska rådets önskemål.
Talmannen
Mitt uppriktiga tack till er också för betänkandet om fördelningen av platserna, och till Adrian Severin. Ni har gjort ett utmärkt arbete här, och vi har varit med er längs 99 procent av vägen.
Bernard Poignant
. - (FR) Herr talman! ”Ingenting är möjligt utan människor; ingenting är bestående utan institutioner”. Så sa Jean Monnet, och det gäller i högsta grad vår situation.
Är då fördraget perfekt? Naturligtvis inte! Jean Monnet har ett svar på detta också. När det gäller Romfördraget skrev han att han inte frågade sig själv om fördraget skulle ha kunnat bli bättre, eftersom det motsvarade allt det som var möjligt vid den tidpunkten enligt den periodens vetande. 1957-2007. Tar vi risken att börja om igen? Nej, naturligtvis inte. Det kommer inte att bli ett tredje fördrag. En kris räcker. Två är för många. Jean Monnet har åter svaret: ”Jag har alltid menat att Europa skulle skapas genom kriser, och att det skulle vara summan av lösningarna på dessa kriser.” Det är detta som fördraget är.
Men ingen instämmer naturligtvis, eftersom våra brittiska vänner är så ivriga att skaffa sig undantag. Jag bor på en halvö, så jag förstår ömentaliteten. Men Jean Monnet upplevde detta 1951 med kol och stål. De var inte intresserade, det erbjöds dem, och sedan kom de ombord. Minns ni Tony Blair? Han undertecknade det sociala protokollet i Maastrichtfördraget. Vi är säkra på att vi finner en brittisk kollega som undertecknar stadgan om de grundläggande rättigheterna för eller senare. Vi måste ha tålamod, och minnas den kinesiske diplomat som sa att han beundrade den visa långsamhet som Europa byggdes med. Låt oss gå vidare.
Jag skulle naturligtvis vilja avsluta genom att gratulera det portugisiska ordförandeskapet, och eftersom jag är fransk parlamentsledamot är jag stolt över min portugisiska ordförande och de förhållanden som innebär att vi nu verkar ha fått två till priset av en!
Hartmut Nassauer
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! I ett slag har Europeiska unionen lösgjort sig från sitt konstitutionella dödläge. Den nya Europeiska unionen kommer att vara mer handlingskraftig, demokratisk och öppen, och den kommer vara i stånd att fullgöra sina plikter mer framgångsrikt både på hemmaplan och ute i världen. Detta är bra, och jag vill gratulera det portugisiska ordförandeskapet i detta avseende. Om jag med stolthet nämner att det tyska rådets ordförandeskap fanns där i början av vägen mot Lissabon, hoppas jag att ni inte har något emot att jag, som tysk, säger det.
Man har ännu inte löst alla problem. Den absurda episod som omger stol nummer 751 och talmannens rösträtt har tydliggjort detta. Det bör inte råda några tvivel alls om att rådet inte är auktoriserat att avlägsna en vald ledamots röst - oberoende av ledamotens befattning. Jag är tacksam att både talmannen och parlamentets företrädare tydliggjorde detta snabbt och tydligt vid regeringskonferensen.
Trots detta finns det ett problem här. Det rör parlamentets sammansättning, som förblir oklar fram till 2014. Jag är övertygad om att det kommer att innebära att vi finner ett system där parlamentets sammansättning fastställs och styrs i enlighet med objektiva kriterier, oberoende av politiska infall. Det kan inte vara riktigt att rådet effektivt ska fördela parlamentets platser som en godsherre. Vi måste sträva att nå detta fram till 2014.
Ett viktigt framsteg har kanske inte fått ett tillräckligt erkännande ännu: stärkandet av subsidiaritetsprincipen. Detta är ett mycket viktigt steg som inbegriper nationella parlament med ansvar för EU-lagstiftning om subsidiaritetsprincipen. Herr talman! Subsidiaritetsprincipen och efterfrågan på denna stärkte, inte försvagade, gemenskapen. Vi ska också eftersträva detta i framtiden. Jag kan bara be de nationella parlamenten att utnyttja dessa nya möjligheter till fullo!
(Applåder)
Richard Corbett
(EN) Herr talman! Jag välkomnar också denna överenskommelse. Förutom några märkliga detaljer som en extra plats för Italien är detta ett bra paket som förtjänar att ratificeras och som kommer att göra att EU fungerar bättre, samtidigt som det kommer att öka den demokratiska ansvarigheten
Låt mig ägna resten av min minut åt den andra aspekten. Timothy Kirkhope frågade sig precis om vi har besvarat de frågor som ställdes i Laeken om att göra EU mer demokratiskt ansvarigt och föra det närmare medborgarna. Jag skulle säga att vi definitivt har rört oss i denna riktning. Låt oss komma ihåg en sak: när detta fördrag väl träder ikraft kan ingen EU-lagstiftning antas utan att först ha förhandsgranskats av varje nationellt parlament, godkänts av ministerrådet - som består av nationella ministrar som är ansvariga inför exakt samma nationella parlament - och slutligen godkänts av Europaparlamentet, vars ledamöter är direkt valda av medborgarna just för att behandla europeiska frågor på EU-nivå.
Detta är en grad av ansvarsutkrävande som inte existerar i någon annan internationell struktur. Se på Världshandelsorganisationen. Se på IMF. Se på Världsbanken. Se på OECD. Nämn vilken organisation ni vill. Ingen struktur på en nivå över nationalstaten har samma grad av demokratisk ansvarighet. De som verkligen är oroade över demokratisk ansvarighet i internationella strukturer bör koncentrera sig på dessa institutioner och organisationer. Vi ska vara stolta över vad vi har uppnått i vårt demokratiska EU.
Bogdan Klich
(PL) Herr talman! Vi har faktiskt ett nytt fördrag, och detta i sig är en anledning till att glädjas. Det finns dock något annat som är viktigare - att det är ett bra fördrag. Det är ett bra fördrag, eftersom det besvarar de utmaningar som EU står inför i dag.
Det uppfyller dessutom de mål som föreskrevs som en skyldighet i Laekenförklaringen för sex år sedan. I linje med dessa mål ordnar och förenklar fördraget både den institutionella ramen och rättssystemet i unionen. Det demokratiserar Europeiska unionen, bland annat genom att stärka parlamentets lagstiftande roll. Det för unionen närmare sina medborgare, bland annat genom medborgarinitiativet.
Frågan är om unionen, till följd av fördraget, kommer att bli viktigare i världen och agera mer effektivt? Detta beror dock inte helt på de institutioner som infördes eller ändrades av fördraget. Det beror i första hand på den politiska viljan hos medlemsstaternas ledare. Om denna skulle saknas, kommer alla institutionella reformer att ha gjorts förgäves. För att fördraget inte ska förbli en stagnerad rättsakt, ett stagnerat dokument, skulle jag vilja vädja om en gemenskap med politisk vilja vid undertecknandet och ratificeringen.
Adrian Severin
(EN) Herr talman! Det ändringsfördrag som antogs vid toppmötet i Lissabon är en avgörande framgång och ett stort steg framåt i den europeiska integrationens historia - jag skulle vilja kalla det ett europeiskt enande. Det bör därför hälsas med tillfredsställelse.
Hur viktigt detta steg än må vara är det emellertid inte det sista. På kort sikt är det avgörande att samtliga 27 medlemsstater ratificerar fördraget. Det bör nu stå klart för alla att det aldrig fanns någon plan B eller plan C. Efter ratificeringen måste vi fortsätta, på medellång och lång sikt, med de reformer och den politik som krävs tills vi har nått en fullständig sammanjämkning mellan Europas historia och geografi inom ramen för den europeiska gränsöverskridande demokratin.
I denna stund av lättnad är det också viktigt att göra sig av med allt demokratiskt hyckleri och all demagogi och erkänna att politisk ledning i denna komplexa värld, nu mer än någonsin, kräver professionell kompetens som inte kan lämnas åt folkomröstningar. Vi måste be folket att säga ja eller nej till principer och grundläggande värderingar, inte sofistikerade teknikaliteter och komplicerade kompromisser. I övrigt måste vi följa principen om ett obundet mandat.
Å andra sidan måste vi också erkänna att de framsteg som vi firar i dag uppnåtts på bekostnad av öppenhet och uppriktighet. Klyftan mellan folket och oss, de politiska ledarna, är minst lika stor efter Lissabon som före. Innan vi har överbryggat denna klyfta bör vi vänta med att öppna champagneflaskorna.
Jan Zahradil
(CS) Herr talman! Som före detta ledamot av konventet om Europas framtid, den enda nationella parlamentsledamot som deltog i förhandlingarna och en övertygad motståndare till konstitution allra sedan första början gläder det mig att säga att det sunda förnuftet har fått råda i Lissabon, åtminstone i viss utsträckning.
Själva konceptet med en europeisk konstitution var felaktig från början. Det gläder mig att det har övergetts, och det gläder mig att mitt land var ett av dem som bidrog till detta. EU är inte en stat, det kommer aldrig att bli det, och därför kan det inte ha en konstitution. Det måste bygga på ett mellanstatligt fördrag, där medlemsstaterna, nationalstaterna, förblir grundvalarna i hela processen för europeisk integration.
När det gäller innehållet, gillade och ogillade vi alla vissa aspekter i det. Å ena sedan är jag personligen nöjd över att de nationella parlamentens och verkställarnas roll stärktes genom den så kallade flexibilitetsklausulen. Det som jag å andra sedan inte tycker om är att den nationella vetorätten har försvagats. Men eftersom jag är realist, är jag medveten om att vi har nått gränserna för det möjliga.
Det som jag trots allt anser är viktigt, är att ett konstgjort begrepp som utarbetats av De gröna i viss utsträckning för första gången i EU:s historia tvingades omarbetas efter att ha testats mot verkligheten. Detta föranleder mig att hoppas att EU i framtiden kommer att fortsätta visa att det kan lämna vissa begrepp som visar sig olämpliga, såsom, enligt min mening, den 50-åriga föråldrade federala modellen. Det får mig att hoppas att EU kommer att lyckas gå mot en äkta, flexibel, centraliserad mellanstatlig organisation som kan ta itu med 2000-talets utmaningar.
Jag förlitar mig dock på att parlamentet inte kommer att ge efter för frestelsen att återuppliva den redan döda konstitutionella idén, eftersom den bara skulle illustrera att detta är ett elfenbenstorn.
Andrzej Jan Szejna
. - (PL) Herr talman! Jag trodde inte att förra veckan skulle sluta så framgångsrikt.
För det första antog vi ett nytt ändringsfördrag vid toppmötet i Lissabon, något som är en enorm framgång, och jag vill varmt gratulera premiärminister José Sócrates, ordförande José Manuel Barroso och oss alla. Det gick, utan några försök att lägga in veton mot det eller några ytterligare strider om dess slutgiltiga form. Enligt min mening innebär detta att Europeiska unionen har kommit ut ur sin institutionella kris.
För det andra har mitt land fått en god nyhet, de senaste dagarnas avlägsnande av befogenheter från en antieuropeisk och mycket högervriden regering är en obestridlig framgång. Det polska folkets inställning är en bekräftelse på det som jag har sagt många gånger - de flesta polacker stöder europisk integrering. Polackerna vill att Polen ska vara en part i, inte en motståndare till, Europeiska unionen.
Sådana händelser ingjuter onekligen framtidsoptimism i vårt gemensamma europeiska projekt. Jag anser att Europeiska unionen är redo att möta framtidens utmaningar, och, som José Sócrates så korrekt noterade, är Europeiska unionen nu en starkare och mer internt sammanhållen struktur, och definitivt en mäktigare partner i förhandlingar i internationella globala förbindelser. Ställningen för rådsordföranden och den högag representanten för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik är ett mäktigt vapen som, om det används skickligt, kan stärka bilden av Europeiska unionen på ett positivt sätt.
En av de viktigaste insatserna i detta avtal är för övrigt att stadgan om de grundläggande rättigheterna har fått en rättsligt bindande karaktär. Jag hoppas att den nya polska regeringen kommer att dra tillbaka beslutet att utesluta de polska medborgarna från bestämmelserna i kapitel IV i stadgan, med rubriken Solidaritet. Detta kapitel innehåller bestämmelser om arbetstagares rättigheter och fackföreningsrättigheter som den polska och europeiska vänstern värderar särskilt högt.
Tunne Kelam
(EN) Herr talman! Jag skulle vilja gratulera det portugisiska ordförandeskapet till ett utmärkt resultat under rådande omständigheter. Men det är en sak som vi måste komma ihåg. Det grundläggande målet med konventet om Europas framtid har fortfarande inte uppnåtts. Vi har fortfarande inte överbryggat klyftan mellan institutionerna och EU-medborgarna. Vi har nu redskapen för att tillämpa vår gemensamma EU-politik. Vad vi behöver är politisk vilja och beslutsamhet. Nu handlar allt om genomförandet, och det finns två principer som genomförandet av Lissabonfördraget bör baseras på: för det första, subsidiaritet.
Att EU:s befogenheter nu har definierats är helt klart ett mycket uppmuntrande resultat. Detta hänger samman med de nationella parlamentens ökade roll och ansvar, eftersom våra medborgare bör ges intrycket av att EU kommer att ta itu med sina egna problem på ett effektivt sätt, och samtidigt undvika att blanda sig i deras liv där det inte är nödvändigt.
Den andra principen rör solidaritet, som är en av EU:s grundläggande värderingar. Att enas om degressiv proportionalitet vid utformningen av det framtida Europaparlamentet är ett tydligt utslag av solidaritet, och jag är tacksam för detta. Ett annat viktigt test av denna solidaritet kommer att bli skapandet av en gemensam utrikespolitik för energisäkerhet, som Europaparlamentet föreslog förra månaden, inklusive en särskild hög representant för energi som skulle lyda under den nya höge representanten för utrikesfrågor.
Ett fint uttryck för solidaritet gavs avslutningsvis av ordförande José Manuel Barroso i Samara i maj när han för sin ryska motpart berättade att solidaritet i EU:s ögon innebär att Polen och Estland är lika viktiga som Tyskland och Portugal.
Jerzy Buzek
(PL) Herr talman! Efter toppmötet i Lissabon kan man anse diskussionen om det europeiska fördraget avslutad, eftersom vi nu har ett avgörande mål - att ratificera fördraget så snabbt och effektivt som möjligt.
Parlamentet har en uppgift i detta sammanhang: kom ihåg att vi är viktigare enligt fördraget än vi tidigare har varit. Det finns tre punkter att beakta: beskrivningen av rollen och uppgifterna för den höga representanten för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken och frågan om hans eller hennes utnämnande, eftersom detta faller under förfarandet för medbeslutande med ministerrådet från och med den 1 januari 2009. Vi måste förbereda oss för detta gemensamma beslut på flera områden, främst inom säkerhet och förvaltningen av rättvisa. För det tredje måste vi föra en politisk debatt för att fullborda de principer som ministerrådets ordförande ska agera efter, med en särskild hänvisning till hans förbindelser med Europaparlamentet.
Det viktigaste är dock ratificeringen, och den beror i hög grad på oss ledamöter i Europaparlamentet. Den kommer att äga rum på olika sätt i varje land. Vi måste finna sätt för att övertyga medborgarna om att detta är en framgång, inte bara för unionen, inte bara för politikerna, utan framför allt för dem. Detta är vår viktigaste uppgift - ratificering. Tack och jag gratulerar.
José Sócrates
rådets ordförande. - (PT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag skulle vilja tacka er för den utmärkta debatt som vi har haft om toppmötet och Lissabonfördraget.
För det första, kan man säga vad man vill om detta nya fördrag, men en sak kan ingen förneka, och det är att EU är starkare till följd av detta fördrag. Detta fördrag bekräftar de europeiska värderingarna, de goda värderingar som alltid legat till grund för det europeiska integreringsprojektet. Detta fördrag stimulerar den europeiska ekonomin och skapar förutsättningar för EU att bättre spela sin roll i världen.
Som många har noterat är detta ett fördrag som gör EU-institutionerna och EU:s politiska verksamhet mer demokratisk. Detta fördrag rustar Europeiska unionen med 27 medlemsstater för ett mer effektivt beslutsfattande. De som gillar demokrati gillar också att demokratin ska uppskattas som en metod som tillåter effektivt beslutsfattande, och alla dem som följer den europeiska politiken förstår att EU behöver ett mer effektivt beslutsfattande.
Slutligen skulle jag vilja säga till alla dem som har tvivel om fördraget och EU:s förmåga, att vakna upp till verkligheten. Världen har redan dragit sina slutsatser om fördraget. EU har blivit starkare, bättre rustat för att svara på globala utmaningar, bättre rustat för att svara på strategiska utmaningar, och sedan Lissabon har världen sneglat mot EU i förhoppning att den åter ska ta på sig sin roll i världen.
Nej, detta fördrag innebär framsteg för oss. Andra har redan sagt det om EU: nej, tvivla inte. Vakna upp, vi är starkare. EU är tryggare sedan Lissabonavtal, och EU är nu i stånd att ta ställning i frågan om framtiden. Det kan röra sig från defensiven till offensiven.
Graham Watson hade vänligheten att nämna Fernando Pessoa i sitt anförande. Jag skulle vilja tacka honom varmt för denna personliga välvilja, eftersom Pessoa är en av våra största poeter, och jag skulle vilja citera Pessoa igen: han talade om ”en längtan till framtiden”. Även jag, som europé, längtar till framtiden och jag längtar till den tid då EU diskuterade framtiden, visade ledarskap, och jag längtar tillbaka till denna tid, och jag anser att detta fördrag ger EU förutsättningar att göra detta.
Herr talman! Om jag får, skulle jag vilja klargöra två saker: Den första gäller parlamentets talman. Jag vill tala om för ledamöterna att det aldrig slog någon att rådet kanske skulle föreslå att parlamentets talman skulle förlora sin rösträtt. Talmannen kommer naturligtvis att behålla denna rätt. Jag vet inte hur denna felaktiga idé uppstod, men det som rådet beslutade är att parlamentet ska ha 751 ledamöter (750 plus talmannen). Härnäst skulle jag vilja säga att Ioanninaklausulen har lösts, som jag alltid har sagt. Ioannina måste bli lagligt bindande, men bör inte ingå i fördraget, och den lösning som vi utarbetade, med en förklaring plus ett protokoll, ligger helt i linje med den uppgift som vi tilldelades.
Även jag skulle vilja lovorda det föregående ordförandeskapet, som jag alltid har gjort och alltid gör på samma sätt. Under hela processen med detta fördrag fanns det två avgörande ögonblick. Det första var i oktober förra året när Angela Merkel beslutade att göra fördraget till huvudfrågan för hennes och framtida ordförandeskap. Denna åtgärd krävde politiskt mod och var en politisk risk. På den tiden trodde ingen att det skulle ha någon större framgångspotential. Jag kallar detta för ett avgörande ögonblick, eftersom EU behövde komma tillbaka till politiken och också återgå till mod och politiska risker. Det andra avgörande ögonblicket, som jag sa tidigare, var när vi beslutade att nå ett avtal i oktober genom att utnyttja det senaste mötet med rådet, i stället för att lämna det till december.
Slutligen skulle jag vilja avsluta med att säga att många människor, och många inom EU, som aldrig trodde på EU, säkert är lika missnöjda med detta fördrag som de skulle vara med vilket annat fördrag som helst. Men det kanske finns några som skulle vilja ha ett annorlunda fördrag, och det är värt att föra en dialog med dem, att nu berätta för dem att alternativet antingen var detta fördrag eller att förbli i en situation med en institutionell kris.
Jag anser att alla som inser att en politiker måste ta itu med verkligheten snarare än med fantasier kommer att stödja det som beslutades i Lissabon. När det gäller ratificeringen skulle jag vilja klargöra att det är en uppgift för varje land. Men det som jag som demokrat inte kan acceptera är att de som argumenterar för nationella folkomröstningar gör detta genom att försöka inskränka den representativ demokratin, genom att utmana legitimiteten i den parlamentariska ratificeringen.
(Applåder)
Jag är demokrat och EU är demokratiskt, och eftersom vi är demokrater låter vi varje land fritt besluta om den bästa ratificeringsmetoden.
Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill avsluta med att säga att ja, jag är mycket stolt, ja jag är nöjd, ja, jag känner mig ärad över att ha tagit del, tillsammans med många andra, i ett historiskt och avgörande ögonblick, det ögonblick då Lissabonfördraget föddes, eftersom detta innebär att EU kommer att utvecklas.
(Livliga applåder)
Talmannen
Herr rådsordförande! Jag skulle också vilja uttrycka ett uppriktigt tack till i synnerhet utrikesministern, Luís Amado, till Manuel Lobo Antunes, och till ambassadör Álvaro Mendonça e Moura och den rättsavdelning som samordnades av Jean-Claude Pires.
José Manuel Barroso
kommissionens ordförande. - (EN) Herr talman! Marianne Thyssen ställe en specifik fråga: Kan vi göra framsteg från och med nu och fram till slutratificeringen? Som jag sa är det genom att visa upp resultat för EU-medborgarna som vi kan hjälpa till att skapa den rätta politiska miljön för att underlätta ratificering.
Det skulle vara ett misstag att minska takten, och det skulle strida mot kommissionens viktiga tvåspårsstrategi, som innebär att vi samtidigt ska lösa frågorna kring de politiska institutionerna och leverera konkreta resultat till våra medborgare. Tvärtom bör kommissionen, och jag är säker på även parlamentet, aktivt stödja en agenda för EU-medborgarna, och vi kan vara ännu aktivare tillsammans.
Den andra frågan gällde kommunikation och demokrati. Att berätta om ett fördrag och förklara det för allmänheten är i första hand de nationella myndigheterna uppgift. Men det är också EU-institutionerna uppgift. Jag håller med Luís Queiró om hur viktig Europaparlamentets roll är på detta område. Vi i kommissionen är redo att i nära samarbete med medlemsstaterna och Europaparlamentet ta vårt ansvar.
Jag delar Tunne Kelams och Hartmut Nassauers synpunkter om subsidiaritet. Det är oerhört viktigt att lyfta fram det mervärde, i form av demokrati, som detta fördrag ger. Det gör Europa mer demokratiskt och mer ansvarigt och lägger större vikt vid subsidiaritet. Subsidiaritet är ett sätt att stärka EU och EU:s institutioner, inte att försvaga dem. Genom att arbete nära medborgarna får institutionerna mer legitimitet och kan fatta bättre beslut.
Jag håller dessutom med Richard Corbett om att vi gör rätt som förklarar den nya demokratiska dimensionen. Vi i EU är stolta över att ha detta slags demokratiska system. Vi kan alltid förbättra det, men det finns ingen annan plats i världen där det finns ett sådant demokratiskt deltagande på gränsöverskridande nivå som i EU.
På kommunikationsområdet bör vi även klargöra vår ökade kapacitet att agera på medborgarnas vägnar på områden som oroar dem, exempelvis klimatskydd, energi och migration. Dessa är konkreta problem för medborgarna och vi tar itu med deras oro. När det gäller kommunikation bör vi även lyfta fram den ökade kapaciteten att agera på internationell nivå.
Avslutningsvis skulle jag vilja lyfta fram en punkt som Bernard Poignant uppmärksammade, och jag tackar honom för att han framhöll Jean Monnets betydelse. Det är sant att detta inte är ett perfekt fördrag, men ibland säger folk att vi ger upp de värderingar och engagemang som initiativtagarna till EU hade. Det är inte sant. Vi gör som Jean Monnet och många andra har sagt, dvs. bygger det gemensamma projektet pas à pas - steg för steg. Nu måste vi göra detta genom att medge att vi har ett åtagande gentemot våra medborgare, och att vi måste uppfylla konkreta uppgifter och leverera konkreta resultat.
Genom att koncentrera sig på fördraget och institutionerna och, under dag två, visa hur vi ska hantera globaliseringen och hur vi kan stärka vår handlingsförmåga så att vi kan möta globaliseringens utmaningar har toppmötet i Lissabon verkligen angett dagordningen för EU:s framtid. Toppmötet var därför en stor framgång och det portugisiska ordförandeskapet, medlemsstaterna, Europaparlamentet och kommissionen bör verkligen fira detta och se framtiden an med förnyad tillförsikt.
(Applåder)
Talmannen
Stort tack, herr kommissionsordförande! Denna debatt har visat att vi kan tro på vår europeiska kontinents framtid. Vi ska vara ännu mer engagerade i vårt arbete mot den. Stort tack!
Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Jean-Pierre Audy  
skriftlig. - (FR) Först vill jag gratulera ledarna i medlemsstaterna för det historiska avtal som de ingick i Lissabon, som sätter stopp för en institutionell osäkerhet som har varat i många år. Jag välkomnar den franska presidenten Nicolas Sarkozys obevekliga vågade arbete, visdom och pragmatism, och Angela Merkels utmärkta tyska ordförandeskap under den första halvan av 2007, som fick ut den institutionella agendan på banan. I dessa gratulationer skulle jag vilja inbegripa erkännandet av det utmärkta och oerhörda arbete som ordförande Valéry Giscard d'Estaing har utfört. I detta avtal tar man upp de stora politiska framstegen i den gamla texten: ett stabilt ordförandeskap för Europeiska unionen, en person som ansvarar för europeisk diplomati, och en ny omröstningsmekanism med utvidgningen av omröstning med kvalificerad majoritet, samtidigt som Europaparlamentets befogenheter stärks. Jag beklagar att Europeiska unionen symboler (flaggan, hymnen och mottot) har övergetts. I detta fördrag tar man även hänsyn till det budskap som fransmännen och nederländarna gav, då de förkastade det gamla fördraget, i och med att det inte behåller den karaktär av konstitution, som den ursprungliga texten hade, och det fastslår inte i Europeiska unionens fördrag en samling av europeisk offentlig politik som i stället faller under den europeiska demokratis nuvarande funktion.
Alexandra Dobolyi  
skriftlig. - (HU) Jag anser att det är ett stort framsteg att de politiker som närvarande i Lissabon, som är medvetna om sitt ansvar och förkastar sina gamla klagomål, har nått ett avtal om ett fördrag som det har tagit sex år att framställa, och som kommer att avgöra EU:s framtida utseende och inrätta en ram som möjliggör dess effektiva funktion.
Det är viktigt att ratificeringsprocessen av detta dokument, som ska undertecknas den 13 december i år, också fungerar utan problem i medlemsstaterna. Det är avgörande att Europaparlamentet fortsätter att ge sitt stöd till ändringsfördraget, och åter igen fäster vi medlemsstaternas uppmärksamhet på ratificeringsprocessens betydelse.
Ungern har alltid stött den konstitutionella processen kraftfullt, och ansåg att medlemsstaterna förr eller senare skulle lyckas enas och föra processen för europeisk integrering framåt.
Som ledamot av Europaparlamentets utskott för utrikesfrågor anser jag att det är viktigt att betona att det dokument som har antagits kan bidra positivt till att göra EU:s utrikespolitik mer effektiv och också öka dess effektivitet på den internationella diplomatiska arenan. Det är dock inte bara inom utrikespolitiken som ändringsfördraget kan förväntas skapa förändring, utan också i ett antal andra frågor som är avgörande för EU:s effektiva funktion. Det öppnar till exempel för möjligheten att det nya Europaparlamentet och den nya Europeiska kommissionen som ska bildas 2009 kommer att kunna inleda arbeten på en mer effektiv och demokratisk grund som medger med insyn.
För att nå denna gemensamma framgång krävdes först och främst gemensamma åtgärder från den politiska viljan, så låt oss nu glädjas åt fördraget, men för att se till att processen blir lyckad får vi inte stanna här. Vi måste fortsätta våra gemensamma ansträngningar för att ratificeringsprocessen slutförs framgångsrikt.
Jules Maaten  
För att nå ett avtal om ändringsfördraget delades det ut alltför många gåvor bakom stängda dörrar i Lissabon: Italien får en extraplats i Europaparlamentet och Bulgarien den kyrilliska ”evron”, Polen kan fortsätta blockera beslutsprocessen under ett antal år i framtiden och Österrike kan utesluta tyska studenter från sina universitet. Denna kohandel är ett medeltida bruk och går emot vår strävan efter större öppenhet inom unionen.
Trots detta kan vi vara nöjda med att vi äntligen, efter många års debatt, har nått ett avtal. Punkt slut. För detta fördrag är en förbättring av den rådande situationen. Det är inte världens mest eleganta avtal, men det säkerställer mer demokrati inom EU. Det ger Europaparlamentet och de nationella parlamenten mer inflytande, det ger EU-medborgarna möjlighet att utöva mer direkt inflytande på politiken. Det uppfyller behovet av en gemensam energi- och utrikespolitik. Det är nödvändigt med en sträng kontroll av Köpenhamnskriterierna, och slutligen ges det mer demokratisk ansvarsskyldighet genom införandet av det ”orange kortet”, som ger de nationella parlamenten möjlighet att bekämpa EU-lagstiftningen på grundval av subsidiaritetsprincipen.
Witold Tomczak  
skriftlig. - (PL) Sanningen om ändringsfördraget är den samma som om den europeiska konstitutionen. Dessa handlingar omvandlade den internationella organisation som Europeiska gemenskapen är, liksom unionen mellan dess medlemmar som är Europeiska unionen, till en kontinental superstat. De påverkar också ett erkännande av denna superstat (genom anslutning till Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna från 1950, i vilket enbart stater kan vara parter). De öppnade en ny väg för skapandet av en enda europeisk lag utan medlemsstaternas inblandning (genom EG-domstolens tolkning av stadgan om de grundläggande rättigheterna). Man skulle kunna fortsätta göra en lista över exempel med liknande betydelser.
Mot bakgrund av denna situation står vi inför frågan om garantier för rättigheterna för folket inom EU i den nya superstaten, eftersom det hittills varit medlemsstaterna som har utgjort dessa garantier för sina folk. Detta problem har inte alls tagits upp i ändringsfördraget. Eftersom folkets rättigheter inte är något annat än de mänskliga rättigheterna som höjts till gemenskapslivets nivå, på grund av projektet att upprätta en superstat, står vi inför en människorättskris inom EU.
Vi måste därför förkasta ändringsfördraget och inleda ett grundläggande arbete med ett system för att garantera folkets rättigheter enligt villkoren i den europeiska integreringen. Om vi inte gör detta, kommer EU att hotas av ytterligare en explosion av totalitarism.
