

Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Georg Jarzembowskin laatima liikenne- ja matkailuvaliokunnan mietintö (A6-0410/2005) ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi pääsystä satamapalvelujen markkinoille (KOM(2004) 0654 – C6 0147/2004 – 2004/0240(COD)). 
Jacques Barrot,
   . Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluan kiittää esittelijä Jarzembowskia sekä liikenne- ja matkailuvaliokunnan jäseniä työstä, jota he ovat tehneet komission ehdotuksen parantamiseksi.
Komission uusi ehdotus direktiiviksi pääsystä satamapalvelujen markkinoille täyttää tarpeet, jotka komissio määritti jo vuonna 2001 esittäessään ensimmäisen ehdotuksensa aiheesta. Nyt käsiteltävän ehdotuksen esitti edeltäjäni komission jäsen de Palacio. Sillä on samat tavoitteet kuin aikaisemmalla ehdotuksella. Tavoitteena on siis varmistaa, että satamapalveluja tarjotaan vapaasti perustamissopimuksen määräysten mukaisesti – kuten Eurooppa-neuvosto on vahvistanut Lissabonin toimintasuunnitelmassa – että satama-alan sisämarkkinoiden sisämarkkinat toteutuvat ja että vuonna 2001 laaditun liikennettä koskevan valkoisen kirjan päätelmät pannaan täytäntöön. Kyseisessä valkoisessa kirjassa ehdotettiin ratkaisuja, joiden avulla voitaisiin vähentää tieverkoston ruuhkia ja parantaa yhteyksiä syrjäseutuihin.
Kaikissa näissä toimissa on tietenkin noudatettava täysimääräisesti voimassa olevia säännöksiä, jotka koskevat ympäristöä – meriturvallisuutta – ja ennen kaikkea sosiaalista työllisyyttä ja sosiaalista suojelua. Lisäksi tekstissä todetaan, että komissio antaa satamille myönnettävää valtiontukea koskevat suuntaviivat ja että direktiivin soveltamisalaan kuuluvien satamien on noudatettava taloudellisten suhteiden avoimuudesta annetun direktiivin säännöksiä.
Hyvät parlamentin jäsenet, haluan korostaa, että satamien tehokkuus on tärkeää: satamilla on oleellinen osuus kuljetusketjussa ja merten moottoriteiden kehityksessä. Ulkoisesta liikenteestämme 90 prosenttia kulkee satamien kautta. Tarvitsemme selkeän säännöstön, joka edistää satamiin tehtäviä investointeja.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, komissio on tehnyt tarpeelliseksi katsomansa muutokset vuonna 2003 hylättyyn tekstiin. Tiedän kuitenkin, että suhtaudutte uuteen tekstiin tietyin varauksin, ja nimenomaan siksi haluan kuunnella tarkasti nyt käytävää keskustelua, jonka tärkeimpänä tavoitteena on – kuten jo totesin – satamiemme nykyaikaistaminen EU:n satama-alan kehittämiseksi.
Kiitos, että olette kuunnelleet. Arvoisa puhemies, korostitte puhujien määrää. Uskon, että tämä keskustelu on joka tapauksessa erittäin valaiseva komissiolle. Kiitän siksi etukäteen kaikkia niitä, jotka käyttävät puheenvuoron, ja lausun vielä kerran kiitokset asiasta vastaavalle valiokunnalle ja sen esittelijälle. 
Georg Jarzembowski (PPE-DE ),
   . – Arvoisa puhemies, kiitän komission varapuheenjohtajaa selkeästä puheesta ja valmiudesta käsitellä asiasisältöä koskevia parlamentin väitteitä.
Haluan muistuttaa parlamentille, että kaikista merisatamadirektiiviä puoltavista tai vastustavista väitteistä on keskusteltu intensiivisesti kuukausien ajan ja että kaksi asiaa on ollut tiedossa jo liikenne- ja matkailuvaliokunnassa viime kesäkuussa järjestetystä kuulemisesta lähtien. Ensimmäinen niistä on, että kaikki satamien toimijat – satamayrittäjistä varustamoihin – kannattavat selkeitä avoimuutta koskevia säännöksiä, jotta merisatamien välinen kilpailu olisi oikeudenmukaista. Sama pätee kaikkiin parlamentin ryhmiin, ja voin sanoa, ettei yksikään ryhmä ole liikennevaliokunnassa käytyjen neuvottelujen aikana jättänyt oleellisia tarkistuksia komission ehdotukseen sisältyviin avoimuutta koskeviin säännöksiin. Minusta onkin täysin käsittämätöntä, että neljä ryhmää ehdottaa komission ehdotuksen täydellistä hylkäämistä, koska siten ne estävät avoimuutta koskevien säännösten käyttöönoton. Jos kannattaa avoimuutta ja oikeudenmukaista kilpailua, ei voi missään tapauksessa hylätä kyseistä direktiivin osaa.
Seuraavaksi käsittelen markkinoille pääsyä. Kuulemisessa kävi selvästi ilmi, että asiaan liittyy hyvin erilaisia etuja. Satamapalvelujen tarjoajat eli satamissa nykyään toimivat yrittäjät – esimerkiksi konttiterminaalit sekä proomu- ja venemiehet – eivät tietenkään halua, että näitä asioita säännellään EU:n tasolla, vaan haluaisivat niiden kuuluvan edelleen kansalliseen toimivaltaan. Satamapalvelujen käyttäjät, esimerkiksi varustamot, sekä tavaroita tuottavat ja kuljettavat taloussektorin toimijat katsovat – mielestäni aivan aiheellisesti – että markkinoille pääsy edellyttää EU:n lainsäädäntöä. Tästä syystä EY:n perustamissopimuksessa nimenomaisesti määrättyä sijoittautumisvapautta ja palvelujen tarjoamisen vapautta on mielestäni sovellettava myös merisatamissa, ja tämän varmistamiseksi on otettava käyttöön oikeudenmukaisia ja selkeitä säännöksiä.
Esitän seuraavaksi lyhyesti viisi perustelua, miksi markkinoille pääsyä on syytä säännellä EU:n tasolla.
On ensinnäkin uusien palveluntarjoajien edun mukaista, että markkinoille pääsy ylipäänsä mahdollistetaan julkisia vuokra-alueita koskevilla säännöllisillä tarjouskilpailuilla, joita ilman uusilla satamapalvelujen tarjoajilla ei olisi koskaan mahdollisuutta päästä markkinoille.
Toiseksi on olemassa olevien satamassa toimivien siirtokuormausyritysten etujen mukaista, että nyt esillä olevilla siirtymäsäännöksillä pyritään varmistamaan julkisten vuokrasopimusten jatkuminen teoriassa jopa 46 vuotta. Ehdotuksemme eivät siis vaaranna yhtään yritystä eivätkä yhtään työpaikkaa, vaan olemassa olevat yritykset voivat päinvastoin jatkaa toimintaansa pitkien siirtymäkausien ansiosta.
Ehdotuksemme ovat oikeita satamatyöntekijöiden etuja ajatellen, sillä haluamme poistaa omahuolinnan direktiivistä. Omahuolinnan alalla ei nähdäksemme tarvita Euroopan unionin lainsäädäntöä, koska omahuolinta ei ole mahdollista edes konttiliikenteessä, joka on tyypillistä toimintaa nykyaikaisessa satamassa. Yhdelläkään konttialuksella ei nimittäin ole lastinkäsittelylaitteita, joilla aluksen oma miehistö voisi lastata tai purkaa kontit.
Olen jo selvittänyt, että pitkillä siirtymäsäännöksillä varmistetaan satamatyöntekijöiden työpaikat, eikä loppujen lopuksi ole vaaraa, että tapahtuisi sosiaalista polkumyyntiä tai että työolot ja -ehdot huononisivat, koska direktiivissä nimenomaisesti todetaan, ettei direktiivi vaikuta jäsenvaltioiden sosiaalisäännöstöihin eikä työmarkkinaosapuolten oikeuteen solmia itsenäisesti työehtosopimuksia.
Neljänneksi ehdotuksemme ovat oikeita varustamojen ja niitä käyttävien yritysten etujen varmistamiseksi, sillä markkinoille tulevat uudet yritykset voivat valita kaikkein tehokkaimpien ja edullisimpien palveluntarjoajien välillä eivätkä joudu – kuten nykyään joissakin satamissa – kohtaamaan monopolitilannetta, jossa niiden on hyväksyttävä se, mitä tarjotaan.
Viidenneksi direktiivi on, sellaisena kuin se on muutettuna, perusteltu talouden ja kuluttajien näkökulmasta, sillä viennin ja tuonnin kannalta sekä kuluttajien etua ajatellen on tärkeää, että kaikkia satamia säännellään aiempaa tehokkaammin ja taloudellisemmin.
Katson siksi, että oikeudenmukainen markkinoille pääsy sekä samanaikainen työpaikkojen ja olemassa olevien yritysten etujen suojelu on paras ratkaisu. Käsiteltävänänne on 140 tätä asiaa koskevaa tarkistusta, ja pyydän, että äänestätte niiden sisällöstä ettekä kieltäydy tekemästä tosiasioihin perustuvaa päätöstä. Jos hylkäätte komission ehdotuksen kokonaan – ette siis pelkästään kilpailua koskevaa osaa vaan myös avoimuutta koskevan osan – silloin meillä ei ole Euroopan unionin lainsäädäntöä eikä kellään ole oikeusvarmuutta eikä varmuutta, jota tarvitaan tulevaisuuden suunnitteluun.
Älkää antako eilisten lakkojen vaikuttaa päätöksiinne. Minusta on käsittämätöntä, että ammattiliitot ovat houkutelleet ihmiset tänne väärillä argumenteilla. Älkäämme antako joidenkin mielenosoittajien ampumien valorakettien saattaa kaikkia satamatyöntekijöitä huonoon valoon. Pyydän parlamenttia tekemään oikeudenmukaisen päätöksen tässä asiassa. 
Stephen Hughes (PSE ),
   . Arvoisa puhemies, haluan onnitella esittelijää työstä, jota ei tietenkään arvostettu liikenne- ja matkailuvaliokunnassa.
Olen lisäksi pahoillani eilen tapahtuneista väkivaltaisuuksista, mutta on ymmärrettävä, että satamatyöntekijät ovat tällä hetkellä turhautuneita. Komissio on tehnyt ehdotuksensa erittäin heikkojen tietojen perusteella. On todellinen loukkaus parlamenttia kohtaan, että ehdotus esitettiin uudestaan käytännössä samassa muodossa puolentoista vuoden kuluessa siitä, kun se alun perin hylättiin. Tämä on todellinen loukkaus Euroopan unionin ainoaa suorilla vaalilla valittua demokraattista toimielintä kohtaan. Komission olisi pitänyt pohtia asiaa erittäin perusteellisesti sen jälkeen, kun ehdotus alun perin hylättiin.
Ehdotettu direktiivi perustuu palveludirektiivin tapaan osittain täysin virheelliseen ajattelutapaan. Ajatus omahuolinnasta on naurettava. Siitä seuraa katastrofi ja painajainen terveyteen ja turvallisuuteen liittyvissä asioissa. Rahdin lastaamisessa ja purkamisessa tarvitaan työlleen omistautuneita, koulutettuja ja kokeneita työntekijöitä eikä aluksella olevia työntekijöitä, jotka altistuisivat rahdin kiireellisestä lastaamisesta ja purkamisesta aiheutuville vaaroille.
Luotsaaminen sisällytettiin ehdotuksen soveltamisalaan. Edustan Koillis-Englannissa sijaitsevaa Teesportia, joka on Euroopan vilkkaimpia satamia ja palvelee valtavaa kemianteollisuuden laitosta. Herkästi haihtuvia aineita sisältäviä rahteja saapuu Teesportin satamaan ja lähtee sieltä päivittäin. Myös ajatus tällaisten laivojen luotsipalvelujen kilpailuttamisesta halvimman hinnan takaamiseksi on naurettava. Se vaarantaisi rahteja käsittelevien työntekijöiden lisäksi koko kotialueeni väestön.
Komission olisi pitänyt toimia järkevästi ja tehdä ehdotukseen perinpohjaisia muutoksia, ennen kuin se esitti sen uudelleen. Toivon, että komissio suostuu peruuttamaan ehdotuksen, sillä hylkäämme sen varmasti huomenna.
Marianne Thyssen,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, sen jälkeen kun parlamentti oli hylännyt satamapaketin, komissio toimitti edellisen komission jäsenen yksikön välityksellä uuden tavaralähetyksen kontissa, johon on sipaistu päälle hieman uutta maalia, jotta se näyttää uudelta, vaikka sen sisältö on enemmän tai vähemmän sama kuin ensimmäisessä paketissa.
Komissiolla on olut otsaa esittää ehdotus, joka osoittaa, ettei se piittaa parlamentin äänestä, kuten jäsen Hughes aivan oikein huomautti. Olisimme toivoneet hieman enemmän kunnioitusta, mutta komissio näyttää pitäneen osuuttamme jotakuinkin tarpeettomana. Se pystyi käsittelemään asiaa yksin. Komissio on testannut omahuolinnan, ja huomenna näemme, että se voi mennä pieleen. Omahuolinta ei tietenkään ole ainoa ongelma.
Meidänkin ryhmämme uskoo, että tämä ehdotus – johon suhtaudumme erittäin kriittisesti – todennäköisesti hylätään. Toteamme, ettei esittelijä, joka ehdottomasti ansaitsee kunnioituksemme, ole sinnikkäistä yrityksistä huolimatta kaikkien näiden seikkojen vuoksi saanut enemmistöä kannattamaan ehdotukseen perustuvaa hyväksyttävää, hyödyllistä ja kestävää ratkaisua.
Jos satamapakettia tai koko satamapakettiprosessia ei onnistuta tällä tavoin kumoamaan, tiedämme, että meidän on muutettava menettelytapaamme ja omaksuttava täysin erilainen lähestymistapa. Tarvitsemme sellaisen lähestymistavan, jossa keskitytään todellisten ongelmien ratkaisemiseen ja jossa otetaan asianmukaisesti huomioon sekä investointitavarat että ihmiset. Tarvitsemme lähestymistavan, joka tarjoaa kaikille oikeusvarmuuden. Sitä on harkittava maltillisesti. Hylätkäämme vastakkainasettelun malli ja kannattakaamme kuulemiseen perustuvaa mallia.
Arvoisa komission jäsen, voisitteko olla niin ystävällinen ja kertoa meille komission puolesta, aiotteko keskustella kaikkien asianosaisten kanssa, ennen kuin esitätte uusia ehdotuksia?
Willi Piecyk,
   . Arvoisa puhemies, ennen kuin alan puhua muusta, haluan todeta, että joidenkin satamatyöntekijöiden käyttäytyminen eilen täällä Strasbourgissa ei ole missään tapauksessa suvaittavaa eikä hyväksyttävää poliittisessa toiminnassa. Protestointi ja mielenosoitus ovat ilman muuta sallittuja keinoja, mutta väkivalta ja vandalismi eivät. Niitä ei voida hyväksyä, ja ne on tuomittava.
Siirryn nyt varsinaiseen asiaan. Olemme aiemmin keskustelleet puhtaista meristä ja puhtaista satamista ja taistelleet niiden puolesta. Olemme säätäneet niitä koskevaa lainsäädäntöä, esimerkiksi marraskuussa 2000 annetun direktiivin jätteen vastaanottolaitteista satamissa. Jos satamapaketti on sijoitettava johonkin yhteyteen, se kuuluu satamien jätteenkäsittelyyn. Se on oikea paikka sille. Näin ollen sosiaalidemokraatit ja monet muut hylkäävät huomenna tämän "satamapaketti II" -direktiivin. Miksi? Vastaus on aivan yksinkertainen. Komission direktiiviehdotuksessa ei oteta lainkaan huomioon useimpien EU:n satamien realiteetteja. Ei ole hyväksyttävää, että komissio aikoo puuttua toimiviin, taloudellisesti menestyksekkäisiin rakenteisiin ja tuoda valtavalla ja kalliilla byrokratialla satamiin kilpailun, jota on jo muutenkin lähes kaikissa satamissa.
Viime kädessä kaikkein oleellisinta on, että tässä on kyse useista ammattitaitoa vaativista työpaikoista. On kyse monien perheiden toimeentulosta, joka vaarantuu. En ole toistaiseksi kuullut yhtään perustelua, miksi nämä työpaikat pitäisi vaarantaa ja miksi Euroopan unionin satamien työmarkkinarauhaa pitäisi suotta järkyttää. Ei ole mitään syytä tehdä niin.
Satamissa ei kuulemma taata perusvapauksia, joihin jatkuvasti vedotaan. Euroopassa saattaa olla joitakin tällaisia satamia, mutta useimmissa satamissa kilpailu on ankaraa. On aivan luonnollista, että useimmissa satamissa on rajoitetusti tilaa satamapalvelujen tarjoajille, eivätkä ne kaikki voi mitenkään saada mahdollisuutta heti, mutta ketään palveluntarjoajaa ei missään tapauksessa syrjitä.
Otetaanpa esimerkiksi kaupungin parhaimmalla paikalla sijaitseva kävelykatu. Sielläkään kaikilla ei ole mahdollisuutta harjoittaa ammattiaan, mutta haluaako komissio säätää jatkossa tarjouskilpailumenettelyn vain siitä syystä, ettei saksalainen kampaaja voi vuokrata heti halutessaan toimitilaa Barcelonan Las Ramblasilta? Eihän sellainen käy päinsä.
Tässä ei ole kyse pelkästään Euroopasta merenkulkualan liiketoimintapaikkana vaan myös siitä, miten me eurooppalaiset sijoitumme muihin maanosiin nähden. Jos haluamme säilyttää Euroopan sosiaalisen mallin, Euroopan satamia ei saa tarjoilla aasialaisille yrityksille hopealautasella. Euroopan satamat ovat sitä paitsi nykyään huomattavasti Aasian satamia tehokkaampia.
Arvoisa komission jäsen, peritte tämän kyseenalaisen paketin edeltäjältänne komission jäseneltä de Palaciolta. Tiedämme, ettette ole mikään perinnöntavoittelija, ja ehdotamme, että kieltäydytte tästä perinnöstä – autamme teitä siinä. Haluamme teidän tekevän sellaisen ehdotuksen, jota ei voida pohjimmiltaan pitää muuna kuin eurooppalaisena ehdotuksena. Tarvitsemme Euroopan unionin satamapolitiikkaa ja oikeudenmukaista satamien välistä kilpailua sekä järkevää satamien takamaita koskevaa politiikkaa. Meidän on varmistettava, että Euroopan unionin satamat pystyvät asianmukaisesti kilpailemaan muun maailman satamien kanssa. Arvoisa komission jäsen, jos haluatte harjoittaa tällaista politiikkaa, olemme tukenanne ja teemme kanssanne mielihyvin yhteistyötä sen toteuttamisessa.
Anne E. Jensen,
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, Euroopan yhteisön perustamisesta on lähes 50 vuotta, eikä sillä ole vieläkään erityistä satamapalveluja koskevaa lainsäädäntöä. Satama-ala on ainoa liikenneala, jolla komission ja tuomioistuimen on ratkaistava palvelujen vapaata liikkuvuutta koskevat ongelmat yksitellen. Satamapalveluihin sovelletaan tietenkin EY:n perustamissopimuksessa mainittuja perusvapauksia – eli vapaata liikkuvuutta ja sijoittautumisoikeutta, kuten arvoisa komission jäsen totesi – mutta perustamissopimuksen yleisissä periaatteissa ei oteta täysimääräisesti huomioon satamien erityisoloja. Tämän vuoksi satama-alalla tarvitaan lainsäädäntöä.
Näin ollen me Euroopan liberaalidemokraattien liiton ryhmän jäsenet kannatamme satamadirektiiviä, joskaan emme komission ehdottamassa muodossa. Itse asiassa hyvin harvat kannattavat direktiiviä sellaisena kuin komissio sitä ehdottaa. Olemme tukeneet esittelijä Jarzembowskia hänen pyrkimyksissään tehdä ehdotetusta direktiivistä hieman järkevämpi. Kun otetaan huomioon esittelijä Jarzembowskin toimissa näkyvä edistyminen, olen yllättynyt komission ehdotuksen vastaisista väkivaltaisista mielenosoituksista. Ehdotuksella ei ole tietenkään minkäänlaista mahdollisuutta tulla hyväksytyksi nykyisessä muodossaan. Esittelijä Jarzembowski haluaa jättää omahuolinnan soveltamisalan ulkopuolelle vähentääkseen ehdotuksen kyseenalaisuutta. Joudumme kuitenkin kuuntelemaan omituisia ja perättömiä väitteitä filippiiniläisistä satamatyöntekijöistä, jotka ovat valmiita korvaamaan eurooppalaiset satamatyöntekijät. Tällä välin satamatyöntekijät ovat palkinneet hyväntahtoisuuden mellakoimalla parlamenttirakennuksen edessä ja särkemällä useita rakennuksen julkisivun ikkunoita. Tämä on mielestäni osoitus ymmärtämyksen puutteesta ja todellakin demokraattisen prosessin halveksuntaa.
Tarvitsemme satamadirektiivin, jossa säädetään oikeudelliset puitteet satamapalvelujen tarjoajien väliselle vapaalle kilpailulle sekä aiempaa vapaammalle satamien väliselle kilpailulle, joka on takuu kilpailua vääristävää valtiontukea vastaan. Komission lähtökohtana on, että lopettamalla monopolit satamistamme tulisi aiempaa tehokkaampia ja toimivampia. Silloin tavaroiden laivakuljetukset lisääntyisivät, mikä vähentäisi sekä teiden että ympäristön kuormitusta. Tämä tavoite on kuitenkin unohdettu täysin tässä keskustelussa. On myönnettävä, että komission ehdotuksessa on joitakin puutteita. Mielestämme on otettava paremmin huomioon palveluntarjoajien mahdollisuudet maksaa korkoa niiltä edellytettävistä usein hyvin laajoista investoinneista ja tehdä niistä poistoja kirjanpidossa. Meidän on parannettava siirtymäsäännöksiä, joita sovelletaan uusiin palveluntarjoajiin niiden tullessa vanhojen tilalle.
Jos direktiivi hylätään – kuten monet meistä uskovat mutta eivät toivo näin käyvän – asiakirjaa olisi hyödynnettävä tulevassa työssä, kun laaditaan uusi arvio tämän alan lainsäädännön vaikutuksista. Tähänastisten tapahtumien kaoottisuuden vuoksi on ymmärrettävää, että monet haluavat komission peruuttavan ehdotuksensa. Täytyy sanoa, ettei oma ryhmäni ole yksimielinen siitä, millaista lähestymistapaa asiaan pitäisi soveltaa. Nimenomaan näiden kaoottisten tapahtumien vuoksi monet yksinkertaisesti äänestävät ehdotusta vastaan, mutta olemme edelleen kiinnostuneita satamadirektiivistä. 
Joost Lagendijk,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, on sinänsä melkoinen suoritus komissiolta, että se pystyy esittämään ehdotuksen, jota niin monet ovat arvostelleet niin paljon ja niin ankarasti. Näin on tämän ehdotuksen kohdalla. Voimme tietenkin kaikki todistaa, mitä eilen tapahtui. Kuten jäsen Piecyk äsken totesi, valitettavasti pieni joukko satamatyöntekijöitä syyllistyi toimintaan, joka ei ole hyväksyttävää, ja tähtäsi pilkkaa omaan nilkkaan. Se oli varsin järjetön teko, koska se kohdistettiin Euroopan unionin ainoaan toimielimeen, joka on aiemmin puolustanut satamatyöntekijöiden etuja ja puolustaa niitä selvästi nytkin. Tämä järjetön teko ei saa kuitenkaan vesittää satamatyöntekijöiden tärkeintä ja toistuvasti esitettyä vastalausetta eli sitä, että jos komission ehdotus hyväksytään ilman muutoksia, on suuri vaara, että hyvin koulutetut, kokeneet työntekijät korvataan pienipalkkaisilla, huonosti koulutetuilla alusten miehistöillä. Emme saa edistää tällaista kehitystä.
Huomiota herättävää on tietenkin se, etteivät ainoastaan ammattiliitot ole ilmaisseet huolestuneisuuttaan. Myös useiden Euroopan unionin satamien satamapalvelujen tarjoajat ja satamatyöntekijät ovat pyytäneet, ettemme lisää byrokratiaa uusien säännösten yhteydessä. Jos luette asiasta tehtyjä vaikutusarviointeja, voitte todeta, että jos direktiivi hyväksytään ilman muutoksia, se aiheuttaa epävarmuutta ja vähentää investointeja ja että sillä on haitallinen vaikutus satamapalvelujen laatuun.
Haluan esittää komissiolle vielä kolmannen huomautuksen. Komissionne, etenkin sen puheenjohtaja, on aina todennut, että Euroopan unionin on laadittava lainsäädäntöä vain, jos se on tarpeellista, jos sillä on jotain lisäarvoa ja jos sitä ei voida tehdä kansallisella tasolla. Miksi komissio on nyt esittänyt ehdotuksen, jolla pyritään ratkaisemaan joidenkin Etelä-Euroopan satamien ongelma ottamalla käyttöön yhtenäiset säännöt kaikissa Euroopan unionin satamissa?
Ryhmäni mielestä meidän olisi hylättävä tämä ehdotus. Pyydän, ettei komissio enää esitä tällaisia ehdotuksia, vaan että se tekee sellaisia ehdotuksia, joita parlamentti voi kannattaa. Meidän on todellakin suhtauduttava tiukasti valtiontukia koskeviin ehdotuksiin. Pyydän, että yritätte ratkaista Etelä-Euroopan satamien ongelmat toisella tavalla.
Erik Meijer,
   . Arvoisa puhemies, Euroopan unionin lainsäädännöstä tai jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistamista koskevien velvoitteiden säätämisestä on hyötyä vain, jos niiden avulla voidaan ratkaista ongelmia. Tämä satamadirektiivi vain aiheuttaa niitä satamien työntekijöille.
Komissio antaa mahdollisuuden omahuolintaan, minkä vuoksi koulutetut asiantuntijat, jotka osaavat käsitellä rahtia turvallisesti ja tarkasti, voitaisiin hyvin korvata Euroopan ulkopuolelta tulevilla pienipalkkaisilla alusten miehistöillä. Vaikka tämä jäsenvaltioiden velvoite poistettaisiin direktiivistä, direktiivi olisi silti haitallinen satamille, joissa sisäsatamat, laiturit ja viereiset teollisuusalueet ovat julkisessa omistuksessa.
Jos toimijoille on järjestettävä kausittaisia tarjouskilpailuja, satamissa työskentelevät saattavat menettää työpaikkansa sopimuksen päätyttyä. Jatkuvuus on näin ollen mahdollista vain yksityisissä satamissa, jos ne eivät joudu selvitystilaan tai jos kilpailija ei osta niitä.
Ehdotusta on vastustettu voimakkaasti vuodesta 2003, jolloin se viimein hylättiin kolmannessa käsittelyssä. Juuri ennen virkakautensa päättymistä vuonna 2004 komission jäsen de Palacio jätti jälkeensä tämän ehdotuksen toisinnon kuin tikittävän aikapommin. Tärkeä taustalla vaikuttanut motiivi saattoi hyvinkin olla se, että jotkut satamien ulkopuoliset asianosaiset halusivat merikuljetusten halpenevan. Tämä on hämmästyttävää, koska Euroopassa hinnat ovat halvempia kuin Aasiassa tai Amerikassa ja koska ne ovat vain mitätön osuus teollisuuden tuotantokustannuksista.
Komission jäsenen de Palacion virallinen pääargumentti oli Espanjan ja Italian välisen meriliikenteen edistäminen vaihtoehtona Ranskan etelärannikkoa pitkin ajavien kuorma-autojen valtavalle virralle. Ilman satamadirektiiviäkin tämä lyhyen matkan meriliikenne näyttää lisääntyneen huimasti viime vuosina. Direktiivillä sanotaan olevan myös katastrofaalinen vaikutus Saksan, Alankomaiden, Belgian ja Ranskan Pohjanmeren ja Englannin kanaalin satamiin, joilla on laajoja yhteisiä takamaita.
Jo vuonna 1998 parlamentti katsoi, että mahdollisessa satamadirektiivissä olisi keskityttävä veronmaksajien rahoilla maksettaviin julkisen sektorin investointeihin ja että siinä olisi tarkasteltava, miten hinnoilla voidaan kattaa kustannukset. Komission kahteen peräkkäiseen ehdotukseen ei ole sisältynyt mitään tällaista.
Tästä huolimatta vielä viikko sitten kristillisdemokraatit ja liberaalit, toisin sanoen puolet parlamentin jäsenistä, kannattivat tätä ehdotusta, mutta nyt kukaan ei käytännössä näytä enää uskovan siihen. Voimme purkaa tämän aikapommin lopullisesti huomisessa äänestyksessä. 
Patrick Louis,
   Arvoisa puhemies, Itsenäisyys/demokratia-ryhmän ranskalaiset jäsenet kannattavat meriliikenteen edistämistä. Nykyisen lainsäädännön puitteissa meriliikenne tuottaa hyviä tuloksia. Vuonna 2000 41 prosenttia Euroopan sisäisistä irtotavaralähetyksistä kuljetettiin meritse ja 43 prosenttia maantieliikenteessä. Tarvitsemmeko kuitenkaan satamapalveludirektiiviä tämän tehokkaan liikennemuodon edistämiseksi?
Uuden ehdotuksen tavoitteena on korjata parlamentin hylkäämän ensimmäisen satamapalvelupaketin puutteet. Uuteen ehdotukseen on sisällytetty ensimmäisen ehdotuksen pääkohdat. Soveltamisala on sama, palvelujen luettelo on sama ja kilpailua edistetään edelleen kohtuuttomasti. Tekstiin tehdyt harvat muutokset eivät paranna sitä millään lailla. Satamapalvelujen tarjoajille myönnetyt luvat herättävät todellakin epäilyjä. Uusien menettelyjen säätäminen aiheuttaa monia kiistoja, ja hallintomenot lisääntyvät oikeudellisen epävarmuuden vuoksi. Toimiluvan voimassaoloajoissa ei oteta huomioon, että suuret investointipäätökset ovat perusteltuja vain pitkällä aikavälillä. Nämä toisiaan seuraavat toimikaudet ovat hätiköity ratkaisu, eikä niistä ole tehty perusteellista vaikutusarviointia.
Yhdistyneen kuningaskunnan liikenneministeriön 26. elokuuta 2005 julkaisemassa tutkimuksessa tuodaan esiin myös vakavia seurauksia: markkinoille pääsystä joudutaan maksamaan yhä enemmän, ja suurille palveluntarjoajille myönnetään toimilupa pienten yritysten kustannuksella. Omahuolintaa koskevat muutokset synnyttävät kritiikkiä sosiaalisesta polkumyynnistä. Tämä tärkeä asia osoittaa, miten keskeinen merkitys Bolkesteinin direktiivillä on koko ajan kaikissa Euroopan unionin järjestelyissä. Huolimatta 4 artiklasta ja liikennepalvelujen jättämisestä palveludirektiivin ulkopuolelle tiedämme, että nämä ovat vain juonia, joihin olemme tottuneet parlamentissa.
Meriliikenteen alalla tarvitaan tietenkin konkreettisia ja täsmällisiä uudistuksia. Direktiivillä on ennen kaikkea tarkoitus peittää EU:n toimielinten uusi ilmeinen epäonnistuminen. Meriliikenteessä tarvitaan suvereeneja valtioita, jotka tekevät selväksi kantansa. Näin ollen…
Roberts Zīle,
   . Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, parhaillaan käsiteltävänämme oleva ehdotus satamapalveludirektiiviksi on edellisen Euroopan komission tyypillinen tuote. Kun komissio esitti tämän ehdotuksen keväällä 2004, se ei tehnyt minkäänlaista tutkimusta sen vaikutuksista Euroopan unionin uusiin jäsenvaltioihin. Tämän vuoksi esimerkiksi Baltian maiden satamat joutuisivat direktiivin perusteella kilpailemaan Venäjän satamien kanssa epäoikeudenmukaisessa kilpailutilanteessa. Vaikka esittelijä yrittää kovasti tehdä kompromissin direktiiviehdotuksesta, on selvää, että kompromissiin pääseminen on erittäin hankalaa. Väkivaltaisen mielenosoituksen järjestäjät ja mielenosoitusta tukevat parlamentin vasemmistojäsenet saattavat valitettavasti voittaa huomenna. Järjestivätpä he millaisia tapahtumia tahansa, haluan kuitenkin sanoa niille, jotka kannattavat vanhan Euroopan unionin löysiä sosiaalisia standardeja, että ilman huomattavia uudistuksia näitä standardeja ei ole ylipäätään mahdollista säilyttää. 
Ashley Mote (NI ). –
   Arvoisa puhemies, tästä näennäisesti muutetusta direktiivistä päätetään Itävallan puheenjohtajakaudella, mutta Itävallalla ei ole yhtään merisatamaa. Liikenne- ja matkailuvaliokunnassa toimitettu äänestys oli kaoottinen, koska siellä todellakin epäiltiin tuloksen oikeellisuutta. Haluan muistuttaa, että Iso-Britannia on saari, jolla on yli sata kaupallista satamaa, ja niistä suurin, Southampton, sijaitsee omassa vaalipiirissäni. Se tuottaa vuosittain yli 2 miljardia Englannin puntaa Yhdistyneen kuningaskunnan talouteen, ja pelkästään risteilyala tuottaa paikallistalouteen vielä 200 miljoonaa puntaa. Nämä ovat suuria lukuja.
Maailmanlaajuista kauppaa käyvänä valtiona Yhdistynyt kuningaskunta käsittelee enemmän kansainvälistä rahtia kuin mikään muu EU-valtio, ja Yhdistyneen kuningaskunnan satamia hallinnoivat vapaat yritys- ja markkinavoimat. Satamat eivät ole julkisessa omistuksessa, eikä niiden toimintaan myönnetä valtiontukea, joten Yhdistyneen kuningaskunnan satamien välineiden ja palvelujen kehitys riippuu yksityisten sijoittajien luottamuksen sekä palveluihin ja työhönottoon sovellettavien tiukkojen vaatimusten säilyttämisestä.
Tällä direktiivillä heikennetään luottamusta näihin vaatimuksiin, koska siinä puututaan vapaasti neuvoteltuihin kaupallisiin sopimuksiin. Siinä säädetään tarkastuksista, jotka eivät ole tarpeellisia eivätkä toivottavia. Direktiivillä pyritään ratkaisemaan valtion omistuksessa olevien satamien ongelmia, eikä Yhdistyneessä kuningaskunnassa yksinkertaisesti ole tällaisia satamia. Tämän tietävät satamaviranomaiset, palvelujen ja välineiden tarjoajat sekä asiakkaat. Ainoastaan komission jäsenet eivät näytä sitä tietävän. Jopa luotsien aiheellisiin turvallisuutta koskeviin huoliin on suhtauduttu välinpitämättömästi. Haluammeko todellakin, että aloittelijat luotsaavat suurimpia konttialuksia maailman kapeilla vuorovesiväylillä ja yrittävät ankkuroida ne turvallisesti?
Aina, kun EU alkaa puhua yhdenvertaisten mahdollisuuksien toteuttamisesta, se paljastaa suhtautuvansa pohjimmiltaan välinpitämättömästi yrittäjyyteen. Yhdistyneen kuningaskunnan satamat luovat kilpailuedun aloitteellisuudellaan ja investoijien varoilla: tilanne on aivan päinvastainen kuin yhdenvertaisiin mahdollisuuksiin perustuva tilanne. Jos direktiivi hyväksytään, siitä aiheutuu kustannuksia ilman hyötyä, se hidastaa kasvua ja heikentää luottamusta. Parlamentin on hylättävä se.
Rodi Kratsa-Τsagaropoulou (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, komission jäsen, edellä esitettyjen näkemysten ja Strasbourgissa ja muualla Euroopassa järjestettyihin mielenosoituksiin liittyvien tapahtumien perusteella olemme kaikki huomanneet, että keskustelemme asiasta, jolla on erittäin vakavia ulottuvuuksia ja seurauksia.
Meidän on siksi kiinnitettävä huomiota sen monenvälisiin parametreihin ja samalla edistettävä tehokkaammin asettamiamme tavoitteita eli talouskehitystä, kilpailukykyä ja Euroopan unionin eri alueiden lähentymistä.
Kannatamme siksi komission ehdotusta sääntelykehyksestä, joka Euroopan unionilta on puuttunut yli 50 vuotta Euroopan yhteisön perustamisen jälkeen.
Meillä on näin ollen mahdollisuus saada sääntelykehys, joka tuo lisää avoimuutta palvelujen tarjoamiseen sekä hallituksen ja muiden viranomaisten kanssa ylläpidettäviin suhteisiin ja parantaa satamiemme kilpailukykyä. En tarkoita ainoastaan Euroopan suuria satamia, jotka menettävät koko ajan alaa Aasian satamille, vaan myös sivusatamia, joilla on tasavertaisin kilpailuedellytyksin mahdollisuus kehittyä siten, että ne voivat myös käsitellä kansainvälisen kaupan räjähdysmaista kasvua ja lyhyen matkan merikuljetuksia tai meribusseja koskevan Euroopan unionin politiikan tuomia etuja.
Meidän on oltava valmiita hyödyntämään näiden politiikkojen tarjoamat edut. Haluamme kuitenkin, että vaikutusarviointi tehdään ennen lopullista tulosta. Sitä ei ole nyt tehty, ja tämä liittyy avoimuuden ja Euroopan unionin säännösten puutteeseen.
Tällainen arviointi on kuitenkin pyrittävä tekemään sekä Euroopan unionissa että jäsenvaltioissa. Lisäksi haluaisimme, että direktiiviehdotus liitetään laajemman satamapolitiikan yhteyteen, koska kilpailu ei ole pelkkä sääntelyjärjestelmä, vaan se liittyy myös palveluihin, joiden avulla taataan satamien ja liikenteen toimivuus ja tehostetaan sitä yleisesti. 
Saïd El Khadraoui (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, haluan monien muiden tapaan arvostella kärkevästi komissiota siitä, miten se on käsitellyt tätä asiaa. On hämmästyttävää, että alle vuoden kuluttua edellisen satamadirektiivin hylkäämisestä komissio esitti uuden ehdotuksen kuulematta alan edustajia tai parlamenttia, vaikka se tietää aivan hyvin, miten arkaluonteisesta asiasta on kysymys. Haluan todeta tämän, koska olen varma, että lopputulos olisi voinut olla toisenlainen, jos asianosaisten kanssa olisi haluttu aloittaa ajoissa vuoropuhelu.
Tiedän kuitenkin, ettei myöskään komission jäsen Barrot ole kovinkaan tyytyväinen tähän asiakirjaan, enkä osoita siksi huomautuksiani hänelle henkilökohtaisesti, mutta ne on kuitenkin esitettävä. Hän tietää yhtä hyvin kuin minä, että satama-alalla vastustetaan voimakkaasti paitsi tekstissä ehdotettuja menetelmiä myös sen sisältöä. Ammattiliitot ovat selvästi huolissaan omahuolinnan laajuudesta, mutta myös satamat, satamayrittäjät, luotsit ja jopa alusten omistajat ovat arvostelleet ehdotusta ankarasti.
Esittelijä Jarzembowski ansaitsee kiitokset yrityksestä pelastaa ehdotus kaikesta huolimatta, mutta olen hänen kanssaan eri mieltä ehdotuksen sisällöstä. Kun otetaan huomioon, miten asiakirja esitettiin alan edustajille ja miten he ottivat sen vastaan, meillä ei ole muuta mahdollisuutta kuin hylätä se kokonaisuudessaan ja pyytää komissiota palaamaan suunnittelupöydän ääreen.
Ehdotuksen hyväksyminen olisi selvästikin osoitus huonosta hallintotavasta, koska meillä ei ole mitään käsitystä äänestyksen mahdollisista seurauksista. Jos haluaa rakentaa talon mutta tietää, että perustukset eivät ole kunnolliset, ei ole muuta vaihtoehtoa kuin lopettaa rakennustyöt ja aloittaa kokonaan alusta. Ehdotuksen hylkääminen tarkoittaa, että satamissa voidaan jatkaa toimintaa samaan tapaan kuin viimeisten 40–50 vuoden aikana, ja monissa satamissa on saavutettu huimia kasvulukuja.
Tämä ei tietenkään tarkoita, että voimme istua kädet ristissä. Komission on kaikessa rauhassa pohdittava asioita uudelleen, aloitettava keskustelut alan edustajien kanssa ja tutkittava, mitkä asiat satamissa tosiasiassa edellyttävät Euroopan unionin toimia. Jotkut ovat ehdottaneet uutta vihreää kirjaa tai valkoista kirjaa, ja se vaikuttaa minusta hyvältä menettelytavalta. Komissio voi tällä välin keskittyä asiaan, jota koko ala tarvitsee, nimittäin julkisten sijoitusten avoimuutta koskeviin selkeisiin säännöksiin. Ensin meidän on kuitenkin hylättävä tämä ehdotus. 
Josu Ortuondo Larrea (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hylkäsimme ehdotuksen viime vaalikaudella ja käsittelemme tänään jälleen komission ehdotusta satamapalvelujen vapauttamisesta. Olemme käytännössä taas samassa tilanteessa, koska alun perin hylkäämämme tekstin sisältöön ei ole tehty juurikaan muutoksia.
Ehdotus on samanlainen, ja esittelijä on sama henkilö. Totean tämän kaikella kunnioituksella ja myötätunnolla kollegaani Jarzembowskia kohtaan, mutta uskon, että parlamentin enemmistö hylkää tämänkin ehdotuksen.
Kannatan yleisesti ottaen markkinoiden ja myös satamapalvelujen vapauttamista, mutta en voi kannattaa nyt esillä olevaa ehdotusta. Tämä johtuu ensinnäkin siitä, että siinä on tarkoitus käsitellä pelkästään kussakin satamassa tarjottavia palveluja vapaan kilpailun edistämiseksi, mikä on järkevä tavoite. Siinä ei kuitenkaan käsitellä todellisia käytäntöjä, joilla rikotaan Euroopan unionin satamien välistä kilpailua koskevia säännöksiä.
Katson, että monissa satamissa on muutettava useisiin normaaleihin käytäntöihin liittyviä seikkoja. Jotkin väärinkäytökset ja palveluntarjoajille määrätyt sopimusmuodot eivät ole nähdäkseni hyväksyttäviä. Muutoksia ei voi kuitenkaan mielestäni ehdottaa näin aggressiivisella tavalla. Meidän on edistettävä sujuvaa siirtymistä sekä yhtäältä taattava satamapalvelujen turvallisuus ja tehokkuus ja toisaalta turvattava työntekijöiden oikeudet.
Yrityksillä on mielestäni oikeus valita työntekijänsä vapaasti, mutta niiden olisi ensisijaisesti palkattava ne työntekijät, jotka ovat jo tehneet tiettyjä töitä ja joiden työsopimukset ovat edelleen voimassa. Jos työntekijöitä on liikaa, ammattiliittojen, yritysten ja hallinnon kesken on neuvoteltava asianmukainen rakennemuutossuunnitelma, kuten muilla kriisissä olevilla taloudenaloilla on tehty.
Kansalaisten ei pidä nähdä Euroopan unionia ja parlamenttia hillitsemättömän kapitalismin välineenä. Ehdotus, jota tänään käsittelemme ja jonka toivottavasti hylkäämme, on esimerkki ehdotuksista, jotka ovat osaltaan vaikuttaneet siihen, että alankomaalaiset ja ranskalaiset hylkäsivät perustuslakisopimuksen. Talouttamme on nykyaikaistettava, mutta asianosaiset on otettava huomioon ja heitä on suojeltava. Se on kaiken poliittisen toiminnan päätavoite. Siten meillä on suurempi moraalinen vaikutusvalta tuomitessamme täällä eilen tapahtuneet väkivaltaisuudet. 
Michael Cramer (Verts/ALE ). –
   Arvoisa puhemies, hyvät kuulijat, parlamentin vihreiden ryhmä hylkää satamapaketin ennen kaikkea muodollisista syistä, koska komission jäsen de Palacio esitteli sen kiireesti viimeisessä parlamentin istunnossaan, vaikka hänen olisi pitänyt jättää virkansa jo paljon aiemmin. Ei ole hyvän käytännön mukaista esittää parlamentin jo kerran hylkäämä direktiivi uudelleen lähes samansisältöisenä ja tavallaan heittää se seuraajan ja parlamentin jalkoihin.
Lähes kaikki jäsenvaltiot vastustavat satamapakettia. Alankomaiden konservatiivihallitus, Yhdistyneen kuningaskunnan työväenpuolueen hallitus sekä Saksan edellinen punavihreä ja nykyinen konservatiivien ja sosiaalidemokraattien hallitus ovat hylänneet sen. Aivan aiheellisesti pelätään taloudellista takaiskua, koska investointien on maksettava itsensä takaisin lyhyemmällä aikavälillä, koska byrokratian lisääminen tulee kalliiksi ja koska kilpailua on jo muutenkin olemassa. EU:n satamien kustannukset ovat erittäin pienet, vain puolet Yhdysvaltojen satamien kustannuksista ja kolmanneksen Aasian satamien kustannuksista. Satamatyöntekijöiden lakko on oikeutettu, koska he pelkäävät palkkatason polkemista. Tällainen sosiaalisen kylmyyden politiikka ei ole hyväksyttävää sosiaalisessa markkinataloudessa.
Valtava konservatiivien, sosialistien ja vihreiden koalitio vastustaa satamapakettia. Kehotan teitä hylkäämään sen kanssamme ja antamaan komission jäsenelle Barrot'lle mahdollisuuden esittää uusi säädös, jolla toteutetaan Euroopan unionin satamissa tarvittava avoimuus. 
Georgios Toussas (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, eilen, ennen tätä keskusteluamme satamatyöntekijät järjestivät kaikissa jäsenvaltioiden satamissa erittäin onnistuneita joukkotyöttömyyden vastaisia mielenosoituksia, joissa he lähettivät aivan selkeän viestin, jonka mukaan tämä satamapalvelujen markkinoille pääsyä koskeva direktiivi on peruutettava.
Keskustelua käytäessä on kulunut kaksi vuotta siitä, kun Euroopan parlamentti hylkäsi asiaa koskevan ehdotuksen. Satamadirektiivin uusi versio on muun muassa avoimuutta ja takuita koskevista harhaanjohtavista väitteistä huolimatta jopa huonompi kuin se, jonka Euroopan parlamentti hylkäsi 23. marraskuuta 2003 toimitetussa äänestyksessä.
Tässä on mielestämme kysymys tärkeästä poliittisesta asiasta. Komissio toimitti itsepintaisesti direktiivin parlamentin käsiteltäväksi, vaikka Euroopan parlamentti oli hylännyt direktiivin, vaikka työllisyyden ja sosiaaliasioiden valiokunta sekä sisämarkkina- ja kuluttajansuojavaliokunta hylkäsivät direktiivin uuden version ja vaikka esittelijän ehdotus hylättiin liikenne- ja matkailuvaliokunnan äänestyksessä. Tämä osoittaa jälleen kerran, miten komissio ottaa huomioon Euroopan parlamentin jäsenten ja tämän arkaluonteisen alan työntekijöiden tahdon.
Direktiivin uudessa versiossa säädetään satamien myymisestä yksityiselle sektorille kaikkine satamapalveluineen, jotka kattavat lastaamisen ja purkamisen, ahtauksen ja varastoinnin.
Haluan lopuksi lisätä seuraavan huomautuksen muiden puhujien toteamuksiin: ihmishengen turvallisuus merellä ja ympäristöturvallisuus ovat perusasioita, jotka kuuluvat Euroopan parlamentin ensisijaisiin tavoitteisiin. Nyt esillä olevan direktiivin hyväksyminen lisää riskejä, ja me....
Jeffrey Titford (IND/DEM ). –
   Arvoisa puhemies, edellinen parlamentti hylkäsi edellisen satamapalveludirektiivin täysistunnossa vuonna 2003. Miksi komissio odottaisi saavansa tällä kertaa toisenlaisen vastauksen, koska mikään ei ole muuttunut? Satamien hallinnossa ja työntekijöiden keskuudessa ei ole ilmennyt minkäänlaista kannatusta tälle lainsäädännölle.
Parlamentin tiedottaja totesi eilen, että mielenosoitukset ovat aiheuttaneet huomattavia vahinkoja, mutta millaista vahinkoa Yhdistyneen kuningaskunnan satamissa syntyykään, jos direktiiviä aletaan soveltaa? Kotialueellani sijaitsevien Felixstowen ja Harwichin satamien hallinnon tekemä yli 400 miljoonan arvoinen uusi investointi voi vaarantua, jos muille yrityksille on annettava pääsy satamapalvelujen markkinoille. Yhdistyneessä kuningaskunnassa sovellettu järjestelmä on toiminut mainiosti vuosikymmeniä, joten miksi Yhdistyneen kuningaskunnan satamien toimintaa pitäisi häiritä, kun tällainen lainsäädäntö on selvästikin tarkoitettu tietyille Manner-Euroopan satamille?
Sanotaan, että kyseisellä alalla tarvitaan lisää kilpailua kasvun ja työllisyyden edistämiseksi, mutta mikä on direktiivin soveltamisen hinta? Satamatyöntekijät voivat menettää työpaikkansa, turvajärjestelmät saattavat hajota, ja turvallisuus vaarantuisi. Äänestin samanlaista säädösesitystä vastaan kaksi vuotta sitten ja Yhdistynyttä kuningaskuntaa edustavana jäsenenä aion tehdä niin myös tällä viikolla.
Alessandro Battilocchio (NI ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, unohdetaan se, että Euroopan parlamentin jäsenet ovat jo useaan otteeseen todenneet, ettei tällaista direktiiviä tarvita, ja ettei heidän vastalauseitaan ei ole otettu huomioon. Jos tällainen direktiivi on kuitenkin säädettävä hinnalla millä hyvänsä, jotta markkinat voidaan avata kilpailulle ja jotta voidaan laatia säännökset satamien hallintomenettelyjen yhdenmukaistamiseksi ja avoimuuden lisäämiseksi, direktiivin pitäisi olla ainakin oikeudenmukainen ja järkevä.
Nykyinen ehdotus aiheuttaa monia vääristymiä, ja sillä on selvästikin epäsuotuisia vaikutuksia. Esimerkiksi ammattipätevyys huononee, mikä ilman muuta heikentää yleistä turvallisuustasoa. Ehdotuksessa myönnetään pelkästään luotsipalveluille tiettyjä etuoikeuksia, jotka liittyvät merenkulun turvallisuuden takaamiseen sekä erityisiin julkisen palvelun velvoitteisiin. Nämä ovat kuitenkin tyypillisiä piirteitä kaikissa teknisissä merenkulkupalveluissa, myös kiinnityspalveluissa, joita ei saisi altistaa vapaiden markkinoiden säännöille, vaan niitä täytyisi nimenomaan suojella.
Vaadin näin ollen, että satamamme pysyvät turvallisina ja että niissä työskentelevien henkilöiden ammattipätevyys asetetaan ensisijaiseksi tavoitteeksi. Muuten joudun äänestämään ehdotusta vastaan. 
Philip Bradbourn (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, useimpien kollegojen tavoin olen erittäin huolissani nyt esillä olevista ehdotuksista. En pidä ehdotusten sisällöstä, johon palaan kohta, mutta en myöskään hyväksy sitä, ettei komissio näytä suostuvan kielteiseen vastaukseen.
Kaksi vuotta sitten istuin monien kollegojen kanssa tässä samassa salissa käymässä samanlaista keskustelua, jossa hylkäsimme aivan samanlaisen ehdotuksen. Arvoisa komission jäsen Barrot, miksi olen tänään taas samassa tilanteessa? Parhaillaan puhutaan, että komissio aikoo kumota tarpeettomat säädökset tai ei enää jatka niiden valmistelua, mutta joudumme kuitenkin käsittelemään nyt esillä olevan tekstin kaltaisia ehdotuksia.
Yhdistyneessä kuningaskunnassa alan toimijat ovat suhtautuneet epäilevästi ehdotuksen sisältöön. Yksikään satama ei kannata näitä ehdotuksia. Jos ne hyväksytään, ne ovat vaara ja uhka yrityksille, jotka ovat tehneet kovasti töitä tullakseen Euroopan tuloksekkaimmiksi ja kilpailukykyisimmiksi yrityksiksi. Ehdotuksissa toimiluvan voimassaoloaikoja ja tarjouskilpailumenettelyä pidetään markkinasuuntautuneina toimina, jotka lisäävät palveluja ja kilpailua. Niillä ei ole tosiasiassa mitään tällaista vaikutusta. Palvelut vähenevät, koska mahdolliset kilpailijat valitsevat vain tuottavat liiketoiminta-alat, mikä hidastaa alan kehitystä. Myös rahoituslaitokset suhtautuvat kielteisemmin pääoman sijoittamiseen, koska voitot ovat minimaalisia ja epävarmoja. Tällöin tilanne on juuri päinvastainen kuin on tarkoitus.
Kannatan varauksettomasti vapaita markkinoita ja voin tukea kaikkia markkinasuuntautuneita ehdotuksia. Nyt esillä oleva ehdotus ei kuitenkaan ole sellainen. Jos EU haluaa omaksua markkinasuuntautuneen lähestymistavan, ehdotan, että se toimii Yhdistyneen kuningaskunnan esimerkin mukaisesti ja ottaa käyttöön hyväksi todetun järjestelmän.
Kehotan parlamenttia hylkäämään koko ehdotuksen ja lähettämään komissiolle yksinkertaisen viestin: "ei" tarkoittaa "ei" kaikilla kielillä, paitsi "eurokielellä", jossa se näyttää tarkoittavan juuri päinvastaista.
Gilles Savary (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, meillä on huomenna hieman omituinen keskustelu, koska liikenne- ja matkailuvaliokunta on tehnyt täyskäännöksen menettelytavassa. Meidän on siksi ilmaistava kantamme viimeistelemättömästä tekstistä, toisin sanoen entiseltä komission jäseneltä de Palaciolta peritystä tekstistä – hänen komissiolle antamastaan myrkytetystä lahjasta. Aion äänestää ehdotusta vastaan. Se ei johdu siitä, että olen tunnetusti erityisen radikaali, vaan teen sen kolmesta syystä.
Äänestän tekstiä vastaan ensinnäkin siksi, ettei meidän tarvitse hyväksyä parlamentaarisen demokratian kieltämistä. Emme voi rohkaista komissiota tuottamaan uudelleen samoja tekstejä aina, kun parlamentti on äänestänyt niitä vastaan, emmekä voi rohkaista sitä olemaan kuuntelematta tai kuulematta mitään ja perustamaan toimintansa mystiseen ääriliberalismiin, jossa vähätellään kaikkien, myös alan ammattilaisten, mielipiteitä.
Äänestän vastaan toiseksi siksi, ettei kyseinen teksti ole hyväksyttävä sosiaalisesta näkökulmasta tarkasteltuna ja että se on suorastaan vaarallinen. Siinä laillistetaan satamissa samanlainen orjuus kuin merillä. Aluksen miehistön suorittamalla omahuolinnalla satamia innostetaan palkkaamaan filippiiniläisiä ja malesialaisia työntekijöitä kilpailukyvyn takaamiseksi. Tosiasiassa siinä myönnetään, että oli kesäkuussa oikeassa.
Ehdotus on poliittisesti vastuuton, koska peruutimme miehistödirektiivin, joka oli sosiaalinen direktiivi, mutta säilytämme satamadirektiivin. Se on vastuuton, koska peruutimme lainsäädännön parantamista koskevan aloitteen yhteydessä 60 käsiteltävänä ollutta Euroopan parlamentin tekstiä, mutta säilytämme satamadirektiivin. Lisäksi tämä teksti antaa todellakin ajattelemisen aihetta sekä todistaa kaikkien vannoutuneiden euroskeptikkojen ja kaikkein kiivaimmin Euroopan unionia vastustavien olevan oikeassa. Olen itse taistellut Euroopan unionin puolesta, joten minusta tämä on loukkaus meitä kohtaan.
Arvoisa komission jäsen, tiedän tunteenne. Euroopan satamien ongelmat liittyvät nähdäkseni Pohjanmeren liialliseen kuormitukseen, markkinoiden kyllästymiseen, mantereen tieliikennevirtojen huonoon organisointiin, salmien turvallisuuteen – näimme, mitä Pas-de-Calais'ssa taas tapahtui – sekä kansalliseen ja alueelliseen kehitykseen. Satama on ennen kaikkea strateginen alue eikä mikään kaikkien vapaasti käytettävissä oleva palvelupaikka. Se ei ole mikään supermarketti. Teidän on pidettävä tämä mielessä, kun laaditte jatkossa uutta aloitetta.
Anneli Jäätteenmäki (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, komission mukaan tämän direktiivin tarkoituksena on helpottaa satamapalveluiden markkinoiden avaamista ja siten lisätä eurooppalaisten satamien kilpailukykyä. Tosiasiassa direktiivi ei kuitenkaan avaisi markkinoita, vaan se lisäisi byrokratiaa, vähentäisi satamien tuottavuutta ja vähentäisi myös kilpailua.
Komission esitys on hyvin ristiriitainen. Esittelijä Jarzembowski on kyllä tehnyt erittäin hyvää työtä ja oikeansuuntaisia muutoksia, mutta täytyy sanoa, ettei Jarzembowskikaan aivan ihmeisiin pysty. Jos esitys on kelvoton, niin ei siitä täällä parlamentissa kelvollista saada. Eurooppa ei tarvitse lisää huonoa hallintoa, sen sijaan Euroopan ja meidän on pidettävä huolta satamatyön laadusta, työntekijöiden turvallisuudesta ja työntekijöiden oikeuksista sekä siitä, että satamat toimivat joustavasti.
EU:n on keskityttävä olennaiseen, ja komission yksinkertaistamisstrategian tarkoituksena on – tai sen on ainakin sanottu olevan – purkaa turhaa sääntelyä. Tässä tapauksessa ei ainakaan ole onnistuttu. Toivon että komissio soveltaa julkilausumiaan periaatteita myös satamapalveludirektiiviin ja kaikkeen toimintaansa. Tämä direktiivi joutaa tulla hylätyksi. 
Bart Staes (Verts/ALE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, tänään ja huomenna kaikkien ammattiliittojen huomio kohdistuu Euroopan parlamenttiin, samoin kuin kaikkien niiden, jotka tekevät kovasti töitä aiempaa sosiaalisemman Euroopan hyväksi. Tämä kevät on todellakin tärkeää aikaa: tässä kuussa keskustellaan satamadirektiivistä, ja ensi kuussa on Bolkesteinin direktiivin vuoro. Vastuullisina poliitikkoina meille annetaan taas tilaisuus lisätä parlamentin näkyvyyttä ja tehdä selväksi, ettemme lähde mukaan johtoajatukseen koko ajan lisääntyvästä kilpailusta, yksityistämisestä ja vapauttamisesta.
Hylkäämällä tämän direktiivin teemme selväksi, että haluamme erilaisen Euroopan unionin, jossa ei kiinnitetä huomiota ainoastaan talouteen vaan myös sosiaalisiin ja ekologisiin näkökohtiin. Tämän vuoksi on otettava huomioon satamatyöntekijät, jotka ovat vaarassa menettää työpaikkansa, ja samalla on varmistettava rahdin turvallinen ja tehokas käsittely. Myös luotsit on otettava asianmukaisesti huomioon, sillä he ohjaavat laivat turvallisesti satamiin ja varmistavat, että vältymme sekä pieniltä että suurilta ympäristöonnettomuuksilta. Vihreät hylkäävät tämän direktiivin, koska uskomme, että erilainen Euroopan unioni on todellakin mahdollinen. 
Helmuth Markov (GUE/NGL ). –
   Arvoisa puhemies, haluaisin tietää, onko komission jäsen kuullut yhdenkään puhujan suhtautuvan myönteisesti satamadirektiiviin lukuun ottamatta esittelijä Jarzembowskia, joka ei oikein tiennyt, suhtautuako myönteisesti vai kielteisesti? Direktiivin hylkäämiseen on monenlaisia syitä, jotka liittyvät muun muassa sosiaalisiin näkökohtiin ja byrokratiaan, puhumattakaan siitä, että mielestämme on demokratian vastaista, että komission jäsen, jonka olisi jo pitänyt jättää virkansa, esittää uudestaan jo kerran hylätyn ehdotuksen.
Parlamentti on tässä asiassa aivan yksimielinen, ja luulen, että teette itsellenne ja komissiolle palveluksen, jos ilmoitatte päätöspuheenvuorossanne peruuttavanne ehdotuksen. Noudatatte näin etukäteen parlamentin kehotusta. Hyväksytte sen, etteivät asianosaiset halua tätä direktiiviä ja että on olemassa muitakin käsityksiä hyvästä demokraattisesta käytännöstä. Näin teillä olisi mahdollisuus toimittaa käsiteltäväksemme uusi direktiivi, jossa käsitellään ainoastaan avoimuutta ja satamien tarvitsemia tukia. Tämä olisi järkevä menettelytapa, ja tällaisella toiminnalla tekisitte Euroopan unionin demokratialle suuren palveluksen.
Johannes Blokland (IND/DEM ). –
   Arvoisa puhemies, on selvää, että joissakin Euroopan unionin satamissa on ongelmia, mutta ei ole niinkään varmaa, että nyt esillä oleva komission ehdotus on asianmukainen ratkaisu niihin. Joidenkin tarkistusten hyväksyminen ei muuta tätä perusasiaa. Koska asianosaiset vastustavat yhä voimakkaammin tämän ehdotuksen vaikutuksia, pyydän teitä harkitsemaan uudelleen, tarvitaanko tätä toimenpidettä tällä hetkellä. Tulevasta palveludirektiivistä huolimatta tämä ehdotus ei mielestäni ole oikea teko oikeaan aikaan.
Kannatan satamien alakohtaista lainsäädäntöä, ja satamissa tarvitaan valtiontukia koskevia säännöksiä. Ehdotuksella ei kuitenkaan pystytä ratkaisemaan nykyisiä ongelmia ilman liiallisia hallinnollisia ja organisatorisia rasituksia. Kehotan siksi kollegojani hylkäämään direktiivin ja pyydän komissiota tekemään uuden, paremmin kohdennetun ehdotuksen yhdessä satamien valtiontukien sääntelyä koskevan ehdotuksen kanssa. Kannatan varauksettomasti tämänsuuntaisia tarkistuksia. 
Koenraad Dillen (NI ). –
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, tänään kuulemamme puheet ja eilen Strasbourgin kaduilla näkemämme tapahtumat herättävät luonnollisesti -tunteen. Tähän ei tietenkään olisi päädytty, jos komissio olisi kaksi vuotta sitten ymmärtänyt haudata katastrofaalisen satamadirektiivinsä kaikessa hiljaisuudessa.
Jo vuosien ajan on ollut selvää, ettei kansalaisten keskuudessa eikä etenkään Euroopan unionin satamissa ole demokraattista tukea tälle epäsosiaaliselle ja ideologiselle toimenpidepaketille, joka ei perustu terveeseen poliittiseen järkeen. Pieni lapsikin tietää, että tämä – jo kuuluisaksi tullut – omahuolinta aiheuttaa työttömyyttä, yhteiskunnallista levottomuutta ja vaarallisia tilanteita satamissa.
Komissio kuitenkin jatkoi toimiaan. Käsiteltävänämme on nyt erittäin ahdasmieliseen ja epäkäytännölliseen ajattelutapaan perustuva ehdotus, joka on käytännössä samanlainen kuin se, jonka parlamentin enemmistö hylkäsi kaksi vuotta sitten. Ehdotus on tehty kunnioittamatta parlamenttia, vastoin sen parempaa tietoa ja vastoin eurooppalaisten satamatyöntekijöiden laajan enemmistön tahtoa. Sama pätee jossain määrin myös Bolkesteinin direktiiviin.
On turha ihmetellä, miksi Ranskan ja Alankomaiden kansalaiset – ja pian muidenkin maiden kansalaiset – kääntävät selkänsä tällaiselle Euroopan unionille. Komissio ei voisi ymmärtää enää tämän huonommin jäsenvaltioiden yhteiskunnallista todellisuutta eikä olla kauempana kansalaisista heidän ahdingossaan. 
Luis de Grandes Pascual (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, hyvät kuulijat, kävipä tälle säädökselle miten kävi, sillä parlamentti näyttää olevan hyvin eripurainen, eräs espanjalainen klassikko on sanonut, että joskus, kun joutuu sopimattoman painostuksen alaiseksi, on sanottava, mitä tuntee, ja tunnettava, mitä sanoo, olipa se kuinka oikeutettua tahansa.
Euroopan parlamentti on nyt vaikean valinnan edessä: joko jatkamme todellisten sisämarkkinoiden toteuttamista tai jäämme pysähdystilaan. Olen itse päättänyt kannattaa ehdotusta, jonka perusperiaatteet ja tavoitteet on vahvistettu Lissabonin ohjelmassa ja liikennettä koskevassa valkoisessa kirjassa. Satamapalvelujen tarjoajien kilpailun lisääminen parantaa satamien kilpailukykyä ja tehokkuutta sekä auttaa kehittämään tavaroiden merikuljetusta. Sehän on loppujen lopuksi tärkein seikka, miksi tuemme meriliikennettä Euroopan unionissa.
Omahuolinnan nimenomainen sisällyttäminen on yksi ehdotuksen keskeisistä seikoista, mutta se on aiheuttanut myös eniten kiistaa. On oleellista, että jäsenvaltiot tunnustavat sellaisen satamapalvelujen tarjoamista koskevan menetelmän, joka tosiasiassa edistää lyhyen matkan meriliikenteen kehittymistä. Tämä edellyttää jo luonteensakin puolesta tehokkuutta ja ripeyttä paitsi tullitoimissa myös erityisesti rahdin lastaamisessa ja purkamisessa.
Hyvät parlamentin jäsenet, jotkut luulevat, että työntekijöiden työolot huononevat, jos tämä direktiivi hyväksytään. Heille on tehtävä selväksi, että direktiivissä kunnioitetaan työoloja, koulutusta ja ammattipätevyyttä sekä terveyttä, työturvallisuutta, meriturvallisuutta ja ympäristönsuojelua koskevia jäsenvaltioiden säännöksiä.
Lisäksi rahtien siirtäminen satamiin lisää satamien toimintavolyymia, mikä puolestaan lisää työllisyyttä. 
Inés Ayala Sender (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, minun on huomautettava, että kotivaltioni sijaitsee kaupan ja logistiikan kannalta tärkeässä merenkulun risteyskohdassa, koska se on Euroopan yhdysväylä Välimeren ja Atlantin välillä. Talouden kannalta on siksi tärkeää, että satamamme ovat nykyaikaisia, tehokaita ja hyvin hallinnoituja, koska niiden on oltava kilpailukykyisiä.
Espanjan satamat ovat omavaraisia ja omarahoitteisia muihin satamiin verrattuna, minkä vuoksi on ehdottomasti tarkasteltava satamille myönnettäviä avustuksia eli valtiontukia. Sosiaalisesta näkökulmasta katsottuna meillä on lisäksi hyvin koulutettuja työntekijöitä, joilla on laadukkaat työpaikat ja kaikki työntekijöiden oikeudet, mitä merioikeudessa ei aina taata. Ympäristönäkökohtia ajatellen monet palvelut, joista nyt puhumme, ovat oleellisia myös turvallisuuden ja ympäristönsuojelun kannalta.
Uuteen ehdotukseen on suhtauduttu poikkeuksellisen yksimielisesti, sillä kotimaassani sen hylkäämistä ovat nyt kannattaneet ja kannattavat edelleen myös ne, jotka pitivät joitakin siihen sisältyviä näkökohtia hyödyllisinä yritettäessä poistaa tiettyjä satamiemme pullonkauloja ja vanhanaikaisia käytäntöjä.
Olen siksi vakuuttunut, että Euroopan parlamentti tekee, mitä sen on tehtävä, ja hylkää tämän ehdotuksen, joka on kyllin selvästi osoittautunut riittämättömäksi Euroopan unionin satamien nykyisiin tarpeisiin nähden. Pyydänkin komission jäseneltä ymmärrystä, jota hän on osoittanut muilla liikenteen aloilla, ja – koska yleinen tilanne edellyttää sitä – kehotan häntä valmistelemaan mahdollisimman pian ajantasaistetun, välttämättömän ja rohkean kuulemisprosessin, jossa käsitellään avoimesti ja perusteellisesti kaikkia Euroopan unionin satamiin liittyviä tarpeellisia näkökohtia. Näin voimme kohtuullisen ajan kuluessa löytää ratkaisut, joilla Euroopan unionin satamista voidaan tehdä EU:n tarvitsemia taloudellisen, yhteiskunnallisen, teknisen ja ympäristöllisen kehityksen keskuksia. Yleistä tilannetta ajateltaessa nämä keskukset edistävät aiempaa yhtenäisemmän Euroopan unionin toteutumista. 

Sajjad Karim (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, olen ollut paikalla koko keskustelun ajan, ja minulla on viesti Strasbourgiin kokoontuneille satamatyöntekijöille. Sanon heille, että olen kuullut parlamentin jäsenen toisensa jälkeen esittävän Euroopan unionin kansalaisten etujen mukaisia väitteitä ja suhtautuvan myötämielisesti taustalla oleviin satamatyöntekijöiden väitteisiin. Satamatyöntekijöiden ei pitäisi hyökätä parlamenttia vastaan, vaan heidän täytyisi hieman perääntyä ja kuunnella, mitä tässä keskustelussa puhutaan, ja antaa tukensa Euroopan parlamentille. Esitän heille tämän pyynnön.
Huomenna parlamentti arvioi ehdotusta, jonka se käytännössä hylkäsi jo marraskuussa 2003. Komission jäsen on yrittänyt etääntyä hankkeesta täysin, eikä prosessi ole ollut täysin demokraattinen, koska tärkeimpiä asianosaisia ei ole otettu huomioon, heitä ei ole kuultu eikä heidän kanssaan ole soviteltu asioita.
On selvää, että ehdotus laadittiin mantereen satamia ajatellen ja tavoitteena on vapauttaa satamapalvelujen markkinat, jotka kuuluvat enimmäkseen edelleen valtion monopoliin. Tämä on tervetullut ja tarpeellinen toimenpide, mutta se on tehtävä oikealla tavalla.
Yhdistyneen kuningaskunnan satamat poikkeavat mantereen satamista. Satamamme ovat yksityisomistuksessa. Ne eivät saa julkista rahoitustukea, ja uusiin investointeihin tarvittava pääoma hankitaan markkinoilla. Koska menestyviä satamia on paljon, alalla on jo tervettä kilpailua, joka on tämän ehdotuksen tavoitteena.
Tällaisen vuokraisäntämallin määrääminen Yhdistyneen kuningaskunnan satamiin on äärettömän vahingollinen teko. Uhka siitä, että aletaan käyttää tilapäistä työvoimaa, luo epävarmuutta työpaikoista, heikentää pätevyystasoa, alentaa palkkoja, huonontaa työoloja ja vaikuttaa haitallisesti ympäröiviin yhteisöihin.
Luoteis-Englannissa sijaitsevalla vaalipiirilläni on pitkä ja ylväs menneisyys merenkulun alalla. Sen satamista Liverpool, Manchester ja Heysham ovat Yhdistyneen kuningaskunnan rannikon suurimpia. Vaalipiirini sydämessä on Liverpool, johon rakennettiin Yhdistyneen kuningaskunnan ensimmäinen kaupallinen kuivatelakka. Tämän direktiivin vuoksi uutterasti työskentelevät satamatyöntekijät menettävät työpaikkansa Liverpoolin yhteisöissä, joiden tilanne on jo nyt Euroopan kurjimpia. Kaiken lisäksi käsiteltävänämme oleva hyvityspaketti ei täytä Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädännön, saati Euroopan ihmisoikeussopimuksen vaatimuksia. Ei ole suotavaa eikä järkevääkään, että parlamentti yrittää muuttaa ehdotusta, jossa on perustavanluonteisia puutteita. Kaikkien näiden seikkojen vuoksi meidän on äänestettävä ehdotusta vastaan. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ).
   – Käsiteltäväksemme on jälleen jätetty kelvoton ehdotus, jonka tavoitteena on satamapalvelujen vapauttaminen. Ehdotus on saanut työntekijät jälleen taistelemaan raivoisasti sen hylkäämisen puolesta, ja olemme tukeneet tätä taistelua alusta alkaen, kuten myös vuonna 2003.
Direktiiviehdotus on osa niin kutsuttua Lissabonin strategiaa, jolla pyritään nopeuttamaan markkinoiden vapauttamista. Tuloksena on julkiseen sektoriin ja julkisiin palveluihin kohdistuva julma hyökkäys. Huolimatta tämän strategisen alan herättämistä oleellisista kansalliseen suvereniteettiin liittyvistä kysymyksistä ehdotuksen hyväksyminen merkitsee työttömyyttä, epävarmoja työtilanteita ja altistumista vaaroille työssä etenkin niin kutsutun omahuolinnan vuoksi. Työehtosopimuksista ja ammattiyhdistysten jäsenyyteen liittyvistä oikeuksista ei piitata, tuottavuus ja ammattikoulutus huononevat ja vakavien onnettomuuksien riski kasvaa. Tämä kaikki uhrataan kilpailun vuoksi.
Tämä ehdotus palvelee suurten laivanvarustamojen etuja. Olemme siksi ehdottaneet direktiivin hylkäämistä.
Hélène Goudin (IND/DEM ). –
   Arvoisa puhemies, on useita hyviä syitä hylätä satamadirektiivi. Tämä on ensinnäkin asia, josta kunkin jäsenvaltion pitäisi päättää EU:n toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. On jäsenvaltioiden tehtävä ottaa kantaa tämäntyyppisiin asioihin. Perusnäkemyksemme on, että Ruotsin alueella on sovellettava Ruotsin säännöksiä.
Toiseksi prosessi, jolla satamadirektiivi on tuotu uudestaan esityslistalle, on epädemokraattinen. Vasta vuosi sitten Euroopan parlamentti hylkäsi aivan samanlaisen komission ehdotuksen. Kolmanneksi tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvat toimijat suhtautuvat siihen enimmäkseen kielteisesti. Euroopan unionin satamien välillä on jo tehokasta kilpailua. Satamadirektiivi vääristäisi kilpailua, koska varustamoiden oma henkilöstö hoitaisi vastedes rahtien lastaamisen ja purkamisen.
Kuka oikeastaan haluaa tämän direktiivin? Sen suurin puolestapuhuja on komissio, joka haluaa saada säädöksen hyväksytyksi hinnalla millä hyvänsä. Ruotsalainen Kesäkuun lista -puolue hylkää tämän lainsäädäntöehdotuksen. 
Kurt Joachim Lauk (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, olen vakuuttunut, että saatte parlamentin enemmistön kannattamaan Euroopan unionin satamadirektiiviä, jos ehdottamanne direktiivi on loppuun asti ajateltu ja jos se todellakin edistää alan avoimuutta ja kilpailua Euroopan unionissa. Nyt esillä oleva direktiivi ei kuitenkaan sovellu tähän tarkoitukseen, joten ehdotan, että vedätte sen takaisin. Keskustelun kuluessa teidän on täytynyt huomata, miten yksimielisesti parlamentti on reagoinut tähän asiaan yli puoluerajojen. Teidän on ymmärrettävä, ettei direktiiviehdotuksesta voida keskustella kunnolla, koska sillä ei ole riittävää tukea. Esittelijä Jarzembowski on tehnyt loistavaa työtä, mutta kun parlamentille esitetään huono direktiivi, sillä on hyvin vähän mahdollisuuksia tehdä siitä kelvollinen. Komission on totuttava siihen ajatukseen, ettei parlamentti ole mikään huonojen direktiivien korjaamo.
Direktiiviehdotuksesta ei voida juurikaan keskustella, koska jotkin sen keskeiset kohdat ovat epäselviä. Markkinoiden määritelmä jää täysin epäselväksi. Tarkoitetaanko markkinoilla satamissa esiintyvää kilpailua, satamien välistä kilpailua vai satamien ja takamaan yhteisen liikenteen välistä kilpailua? Vaikutuksia ei ole arvioitu, eikä ole lainkaan selvää, miten kuluttajan on tarkoitus hyötyä tästä kaikesta.
Kilpailun lisääntyessä käsittelykustannusten pitäisi oikeastaan pienentyä. Tietojemme mukaan käsittelykustannukset ovat Euroopassa muutenkin alle puolet Singaporen tai Dubain vastaavista kustannuksista eli huomattavasti pienemmät. Niiden on myös pysyttävä pienempinä, mutta tämän ehdotuksen vuoksi ne saattavat lisääntyä. Tuodaanko direktiivillä satamiin todella lisää palveluntarjoajia? Pyydän teitä harkitsemaan sitä uudelleen, vetämään ehdotuksen takaisin ja esittämään meille nykyistä paremman ehdotuksen. Saatte enemmistön kannattamaan avoimuutta ja kilpailua Euroopan unionissa, jos ehdotuksenne on perusteellisesti harkittu. 
Marta Vincenzi (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, vahva Euroopan laajuinen talous tarvitsee yksittäisten satamien sijaan satamajärjestelmän. Se tarvitsee järjestelmän, joka yhdistää 25 valtion Euroopan unionin ja auttaa siirtymään kilpailun sallimisesta yleisen kilpailukyvyn parantamiseen. Nyt esillä olevalla direktiivillä ei saavuteta tätä tavoitetta, ja koska Euroopan unionissa on parhaillaan syvä poliittinen kriisi, tämä on huono tai pikemminkin pöyristyttävä esimerkki kuilusta, joka on toimielinten ja globalisoituneessa maailmassa vaakalaudalla olevien intressien todellisten vaatimusten välillä. Kaikkia näitä etuja ja tavoitteita ei voida enää sovittaa yhteen vanhoin menetelmin.
Tällaiset harmilliset esimerkit on poistettava. Tarvitsemme vision yhteisestä satamajärjestelmästä, yhteisestä politiikasta sekä investointeja ja valtiontukea koskevista avoimista suuntaviivoista. Näissä suuntaviivoissa satamien välinen kilpailu on asetettava ensisijaiseksi tavoitteeksi, mutta niillä on myös varmistettava, etteivät joidenkin satamien kilpailuhaitat heikennä koko järjestelmää. Meidän on suojeltava ammattitaitoisia työntekijöitä, poistettava siten sosiaalinen polkumyynti ja edistettävä yhteistä koulutusta. Julkisten palvelujen tehokkuus on taattava, ja niiden turvallisuutta, laatua ja saatavuutta koskevat vaatimukset on hyväksyttävä. Meidän on myös arvioitava alan vapauttamisen vaikutuksia, koska tällä hetkellä meitä huolettaa eniten nykyinen suuntaus, jossa tuotanto ja logistiikka keskitetään maailman tiettyihin satamiin.
Nämä ovat uudet haasteet, eikä direktiivillä pystytä vastaamaan niihin. Se, mitä vuonna 2001 tehdyn ensimmäisen ehdotuksen ja tämän toisen ehdotuksen välillä on tapahtunut, ei ole hyvä esimerkki Euroopan unionin politiikasta. Toistan kuitenkin, että direktiiviä ja säännöksiä tarvitaan, mutta niiden toteuttaminen edellyttää laajaa poliittista sitoumusta, jossa ei epäröidä vahvistaa yhteisiä sääntöjä satamien itsemääräämisoikeudesta huolimatta…
Jacky Henin (GUE/NGL ). –
   Arvoisa puhemies, meille jo toisen kerran ehdotetussa satamapalveludirektiivissä ei piitata lainkaan yleisestä edusta eikä eurooppalaisten elinolojen parantamisesta. Vielä valitettavampaa on, että siinä ajatellaan vain suurten monikansallisten rahtiyhtiöiden taloudellisia etuja, mikä koituu kaikkien satama-alan toimijoiden – niin satamatyöntekijöiden kuin pienyrittäjienkin – haitaksi. Direktiivillä pyritään ainoastaan hajottamaan perussäännöt ja sosiaalista suojelua koskevat toimet sekä polkemaan palkkoja, jotta vähemmistö voisi rikastua. Tällä kaikella on kielteinen vaikutus ihmisten turvallisuuteen ja ympäristön. Direktiivin sosiaalinen malli muistuttaa viidakon lakia, ja omahuolinta merkitsee orjuuden paluuta.
Kaikki merenkulkualan teknisten ammattien harjoittajat ja kaikki Euroopan ammattiliitot hylkäävät yksimielisesti tämän Bolkesteinin direktiivin tyylisen satamadirektiivin. Osallistuin eilen eri puolilta Eurooppaa tulleiden 10 000 satamatyöntekijän kanssa parlamentin edessä järjestettyyn mielenosoitukseen. Voin todistaa, että he ovat päättäneet estää tämän halpamaisen direktiivin voimaantulon. Voin vakuuttaa, että mikäli äänestämme tällaisen direktiivin puolesta, monien Euroopan unionin satamien toiminta estyy ankaran lakkoilun vuoksi, ja tällaisella toiminnalla on omat taloudelliset seurauksensa.
Haluan muiden jäsenten tavoin huomauttaa komissiolle, että me Euroopan kansojen edustajat olimme jo kerran hylänneet tämän direktiivin. Uuden, lähes samanlaisen version ehdottaminen on poliittinen loukkaus parlamenttia ja kaikkia satamaviranomaisia kohtaan. Vaadimme direktiivin hylkäämistä, jotta voimme luoda toisenlaisen Euroopan unionin, jonka tavoitteena on tiivis sosiaalinen ja demokraattinen yhdentyminen. 
Georgios Karatzaferis (IND/DEM ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, ihmettelen, kuka tätä direktiiviä haluaa? Se ei ole yhdenkään satamaviranomaisen etujen mukainen, eikä yksikään satamaviranomainen hyväksy sitä. Se edistää vain globalisaatiota ja uutta järjestelmää, jota todellakin valvotte ja seuraatte, ja tarkoitan tällä yhdenmukaistamista.
Direktiivi ei ole looginen, ja se on vastoin kansainvälisen satamatyöläisten neuvoston yleissopimusta nro 137, jossa selvästi todetaan, että ammattitaitoiset satamatyöntekijät on asetettava etusijalle. Mitä oikein yritätte tehdä? Aiotteko määrätä satamiin kartellit?
Kolme neljäsosaa kaikista Euroopan saarista sijaitsee kotimaassani Kreikassa. Meillä on toisin sanoen eniten satamia koko Euroopassa. Tiedämme, kuinka satamat toimivat. Niiden toimintatapa on hyvä. Voisimme saavuttaa nopeammin tuloksia, mutta tuntemiemme kokeneiden henkilöiden avulla. Aiommeko saavuttaa parempia tuloksia epäpätevien työntekijöiden avulla?
Miksi siis toimitte järjen, demokratian ja työntekijöiden etujen vastaisesti? Emme loppujen lopuksi halua mielivaltaista Euroopan unionia vaan kansojen Euroopan. 
Reinhard Rack (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, aina kun rakennustemme edessä järjestetään mielenosoituksia täällä Strasbourgissa tai Brysselissä, tiedämme, että kyse on etujen puolustamisesta, ja jos nämä mielenosoittajat käyttävät väkivaltaa, tiedämme, että etujen tasapaino on selvästikin etusijalla.
On kuitenkin valitettavaa, että iskulauseet ja taisteluaseet peittävät todelliset vaihtoehdot. Pohjimmiltaan tässä kaikessa ei ole kyse vapauttamisen ja avoimuuden kaltaisista perusasioista vaan, kuten tavallista, käytännön järjestelyihin liittyvistä yksityiskohdista. Keskustellessamme nyt siitä, miten direktiivin kanssa pitäisi jatkossa menetellä, tuen näin ollen esittelijä Jarzembowskia hänen pyrkimyksissään parantaa komission ehdotusta, joka ei ollut hyvä – se täytyy myöntää. En ole innostunut myöskään kehotuksista palata takaisin alkupisteeseen, sillä silloin menettäisimme vain paljon aikaa. Valkoisia tai jopa vihreitä kirjoja koskevat vaatimukset osoittavat, että parlamentissa halutaan viisi vuotta lepoa Euroopan unionin lainsäätäjän työstä.
Keskustelu muistuttaa mielestäni sekä ensi kuussa palveludirektiivistä käytävää keskustelua että perustuslakikeskustelua. Niissäkään ei ole kyse siitä, pitäisikö Euroopan unionin olla sosiaalinen vai ei, vaan kyse on lähinnä sadoista yksityiskohdista, joilla toteutetaan toimiva ja aiempaa parempi yhteinen Euroopan unioni. Kukaan ei vain koskaan halua käydä läpi satoja yksityiskohtia eikä vaivautua etsimään konsensusta. Tällaisissa tilanteissa turvaudutaan mieluummin iskulauseisiin. Niillä saadaan tiedotusvälineiden huomio, mutta niiden avulla kukaan tässä yhteisessä Euroopan unionissa ei onnistu löytämään parempia ja toimivampia ratkaisuja.
Ewa Hedkvist Petersen (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, en ymmärrä, miksi Euroopan komissio on esittänyt uudelleen tämän ehdotuksen. Kuulemme, miten voimakkaasti sitä vastustetaan, ja komission jäsen Barrot'lla on nyt tilaisuus osoittaa, että peruuttamalla ehdotuksen EU on samoilla linjoilla kansalaistensa kanssa.
Ehdotuksen peruuttamiseen on mielestäni kolme syytä. Emme ensinnäkään tarvitse kyseistä direktiiviä. Monet Euroopan unionin satamat menestyvät hyvin. Tiedän näin olevan esimerkiksi kotimaassani Ruotsissa. Satamat kehittyvät koko ajan, ja on olemassa monia joustavia ratkaisuja. Tämän direktiivin sijaan tarvitsemme satamien välistä kilpailua koskevan direktiivin, kuten myös me Euroopan parlamentin sosialidemokraattisen ryhmän jäsenet olemme todenneet.
Tämä komission ehdotus on EU:n keskushallinnon säädös. Siinä ei ole kyse satamia koskevan sääntelyn purkamisesta, vaikka niin väitetään. Se on EU:n keskushallinnon säädös, jota emme tarvitse, koska se ei edistä satamien kehitystä. Se voisi päinvastoin estää niiden kehityksen. Komissio ei ole siis valitettavasti tehnyt tätä ehdotusta siksi, että se olisi huolissaan satamista ja kuljetustoiminnasta.
Tällaiset keskushallinnon säädökset vaikeuttavat satamien toimintaa. Satamia ja liikennejärjestelmiä on vaikeampi kehittää, koska satamat ovat liikenteen solmukohtia ja yhteisterminaaleja, joiden on oltava tehokkaita, jotta koko liikennejärjestelmä voi toimia tehokkaasti. Alueellisten ja paikallisten toimijoiden olisi parasta antaa kehittää satamia.
Satamadirektiivistä olisi haittaa myös satamatyöntekijöille. Tämä komission ehdottama keskushallinnon säädös koituisi nimenomaan heidän maksettavakseen. Monta mahdollista työpaikkaa todennäköisesti menetettäisiin, ja monia tehtäviä siirrettäisiin vuokrausalalle, mikä huonontaisi työntekijöiden oloja ja turvallisuutta. Minulla on siis monta syytä esittää, että parlamentti hylkää ehdotuksen. 
Roberto Musacchio (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, vastustamme tätä direktiiviä satamatyöntekijöiden kanssa. Se heikentää työllisyyttä, satamatyöntekijöiden oikeutta turvallisuuteen sekä taloutta, koska siinä ehdotetaan polkumyyntiin perustuvaa kilpailua. Direktiivi on näin ollen hylättävä samoin kuin vuonna 2003.
Meidän on ajateltava, millaiseen tuhoon vapaita markkinoita koskeva politiikka johtaa. Satamatyöllä on pitkät, loistokkaat perinteet, jotka ovat luoneet oikeuksia ja hyvinvointia lisäämällä kaupankäyntiä sitä halunneissa kaupungeissa. Euroopan unionilla ei ole tulevaisuutta ilman tätä jaloa työtä, joka hävitettäisiin direktiivillä vapaita markkinoita koskevan politiikan vuoksi. Euroopan sosiaalinen malli on tärkein voimavaramme, ja tämä direktiivi merkitsisi Bolkesteinin direktiivin tapaan oman sosiaalisen mallimme kieltämistä. Tästä syystä katson, että työntekijät ovat oikeassa ja että parlamentin olisi hyväksyttävä heidän vaatimuksensa hylkäämällä käsiteltävänämme oleva direktiivi. 
Corien Wortmann-Kool (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, aloitimme valiokunnan keskeneräisestä ehdotuksesta, mutta esittelijä Jarzembowskin johdolla saimme aikaan järkevän tarkistuspaketin, joka tuo yrityksille ja satamatyöntekijöille enemmän varmuutta, eikä omahuolinta sisälly tähän pakettiin. Tätä viimeksi mainittua seikkaa koskevat uutiset eivät näytä vieläkään menneen perille ammattiyhdistysliikkeelle eivätkä joillekin Euroopan parlamentin jäsenille. Taistelu ja tunteet ovat valitettavasti näköjään voittaneet järkevän sisältöä koskevan keskustelun. Arvoisa komission jäsen, kyse ei ole siitä, mitä sanotte, vaan siitä, miten sanotte sen
Tämä kaikki on peräisin komissiolta, itse asiassa edeltäjältänne, joka aloitti kehnon keskustelun. Haluaisin teidän hetken kuluttua selittävän, miksette peruuta direktiiviä, sillä se olisi kaiken kaikkiaan paras ratkaisu. Tämän päivän poliittinen tosiasia on kuitenkin se, ettei liikenne- ja matkailuvaliokunnan vankalla tarkistuspaketilla ole riittävästi kannatusta. Valiokunnassa sitä kannatti pieni enemmistö. Emme voi tukea direktiiviä, koska tarkistuspaketilla ei ole riittävästi kannattajia. Olen kuitenkin edelleen vakuuttunut, että tarvitsemme varta vasten Euroopan unionille räätälöidyn satamapolitiikan.
Parlamentin jäsenet, erityisesti esittelijä Jarzembowski, jonka kanssa olen jättänyt ehdotuksen Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmän puolesta, ovat tehneet tämän kyllin selväksi. Pyydämme komission jäsentä esittämään asiakirjan, jossa selvitetään komission näkemys satamapolitiikasta sanan laajimmassa merkityksessä siten, että se käsittää myös satamien välisen kilpailun. Toivomme, että voimme käydä kunnollisen keskustelun asiakirjan pohjalta. Arvoisa komission jäsen, oletteko valmis laatimaan tällaisen todellisen keskusteluasiakirjan? Sisällyttäisittekö ehdotukseen myös esittelijä Jarzembowskin valmistelemassa tarkistuspaketissa esitetyt oleelliset ajatukset? Toivotaan, että näin saadaan aikaan kunnon keskustelu. 
Richard Howitt (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, kun Euroopan parlamentti kaksi vuotta sitten hylkäsi ehdotetun satamadirektiivin, kukaan ei uskonut, että komissio yrittäisi tuoda sen takaisin. Komissio ei kuitenkaan järjestänyt kuulemista eikä kuunnellut vaan päätti sivuuttaa demokraattisen parlamentin.
On tehtävä selväksi, että jos säädös hyväksytään, siitä aiheutuu vahinkoa satamille, myös itärannikon satamille, joita edustan Euroopan parlamentissa. Jos rahtia lastaavat ja purkavat erittäin ammattitaitoisten, koulutettujen työntekijöiden sijasta alusten omat miehistöt, tapahtuu varmasti onnettomuuksia, loukkaantumisia ja mahdollisesti jopa kuolemia. Verratkaapa tilannetta Tilburyn satamaan, jossa onnettomuudet vähenivät 50 prosenttia vuonna 2005, tai Great Yarmouthiin, jossa ei ole kahteen vuoteen tapahtunut mainittavia onnettomuuksia.
Haluan todeta esittelijä Jarzembowskille, että säädös olisi haitallinen työpaikkojen kannalta. Satamien omistajien mukaan direktiivi vaarantaisi Felixstowessa yli 600 uutta työpaikkaa ja Harwichissa yli 750 uutta työpaikkaa. Yksikään Tilburyn sataman 650 työpaikasta ei olisi turvattu. Näin satamien omistajat ajattelevat, ja heidän kannustimensa uusiin, tärkeisiin investointeihin romutettaisiin.
Tilburyssa on keskeytetty jo kaksi uutta investointihanketta direktiivin aiheuttaman epävarmuuden vuoksi. Direktiivi vaarantaa myös Harwichissa hiljattain päätetyn sataman laajentamisen Bathside Bayn kohdalla sekä Felixstowen eteläsataman laajennusta koskevan myönteisen päätöksen, jota odotamme kovasti tällä viikolla.
Totean Yhdistyneen kuningaskunnan itsenäisyyspuolueelle, että kyse on 1 miljardin Englannin punnan menoista, jos tarkistatte lukunne. Meidän ei edes tarvitsisi olla nyt täällä, elleivät teidän jäsenenne olisi äänestäneet säädöksen puolesta liikenne- ja matkailuvaliokunnassa.
Investoinneista totean vielä, että Great Yarmouthissa yli kymmenen vuotta kestävään ulkosataman rakentamista koskevaan hankkeeseen direktiivi vaikuttaisi siten, että uusi satama joutuisi kilpailemaan nykyisen sisäsataman kanssa. Tällöin olemassa olevat työpaikat korvattaisiin toisilla, eivätkä työpaikat ja palvelut lisääntyisi tällä alueella, jota pidetään koko Euroopan unionin avainalueena työttömyyden torjunnassa.
Voitte olla aivan varmoja, että direktiivistä kärsisivät eniten ammattitaitoiset satamatyöntekijät – sellaiset henkilöt, kuten Yarmouthin satamaa edustava Steven Drew, joka istuu virallisella lehterillä kuuntelemassa keskustelua ja joka isänsä Frankin kanssa ovat tarjonneet yhteensä 55 vuoden ajan satama-alan yhdistelmäpalveluja.
Tarvitsemme satamien välistä mutta emme satamien sisäistä kilpailua. Euroopan unionin on tehtävä nyt se, mitä sen olisi pitänyt tehdä jo aiemmin: sen on kuultava satamia, ammattiliittoja ja laivayhtiöitä alusta alkaen, laadittava koko ehdotus uudelleen ja myönnettävä nyt esillä olevan ehdotuksen epäonnistuneen. Euroopan parlamentin, joka on yrittänyt hylätä tämän ehdotuksen lopullisesti, on äänestettävä nyt "ei" toista ja todellakin viimeistä kertaa. 
Luís Queiró (PPE-DE ).
   – Kuten edelliset puheet ovat osoittaneet, direktiiviehdotuksesta on syntynyt valtava kiista, joka on levinnyt laajalti parlamentin ulkopuolelle ja jossa ovat mukana monet satamien toimijat ja useimmat alan työntekijät. Haluan todeta, että ymmärrämme työntekijöiden vastustuksen, mutta emme hyväksy heidän väkivaltaisia menetelmiään. Molemmat valiokunnat, joilta pyydettiin lausuntoa, kuitenkin ilmoittivat vastustavansa direktiiviehdotusta ja varmistivat näin ollen sen poliittisen kohtalon.
Arvoisa puhemies, satama-alan merkitystä ei tarvitse enää korostaa. Tiedämme kaikki, että lähes kaikki EU:n ulkomaankauppa tapahtuu sen satamien kautta ja että satamat työllistävät suoraan noin 350 000 ihmistä puhumattakaan niistä, jotka työskentelevät välillisesti alalla. Lisäksi rahdinkäsittelytekniikka sekä laitteet ja varusteet kehittyvät koko ajan, mikä edellyttää jatkuvaa investointia ja uudistusta.
Näin ollen on pohdittava seuraavia kysymyksiä:
Edistetäänkö direktiiviehdotuksella investointeja, kilpailua ja markkinoille pääsyä? Kunnioitetaanko siinä nykyisten toimijoiden oikeuksia? Onko se toissijaisuusperiaatteen vastainen? Onko se oikeudenmukainen, kun ajatellaan hyvitystä korvattaessa palveluntarjoajat toisilla? Vaikuttaako se työmarkkinoihin ja alan työntekijöiden sosiaalisiin oikeuksiin? Lyhyesti sanoen, saavutetaanko sillä tehokkuuden lisäämistä, kilpailun tehostamista, sisämarkkinoiden täydellisempää toteutumista ja palvelujen parantumista koskevat tavoitteet?
Esittelijä Jarzembowski yritti löytää puolueettomia vastauksia näihin kysymyksiin, ja haluan kiittää häntä siitä. Minusta kuitenkin tuntuu, että ehdotusta on tarkasteltava uudelleen ottaen huomioon tilanteen, jossa komissio esitti sen. Kuten esittelijä toteaa ja lisää, nyt tarvitaan poliittinen strategia, jolla voidaan todella edistää Euroopan unionin satamien kehitystä, jossa otetaan huomioon nykyinen markkinatilanne ja johon otetaan mukaan kaikki asianosaiset, tietenkin myös parlamentti. Arvoisa komission jäsen, teidän tehtävänänne on antaa vastaus. Meidän mielestämme on ilman muuta huomattavasti helpompi tehdä päätös, joka on asetettujen tavoitteiden mukainen. 
Lasse Lehtinen (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, Lissabonin strategia tarkoittaa myös, että turhaa ja tehotonta lainsäädäntöä karsitaan eikä byrokratiaa lisätä. Eurooppalaiset satamapalvelut ovat jo nykyisin erittäin kilpailukykyisiä niin laadultaan kuin kustannuksiltaan.
Tässä ei ole kysymys aidosta ristiriidasta työn ja pääoman välillä, sillä sekä satamien omistajat, käyttäjät että työntekijät eri Euroopan maissa pitävät ehdotusta haitallisena, eivät hyödyllisenä. Kilpailu kilpailun vuoksi halutaan hylätä ja keskittyä laatuun ja turvallisuuteen.
Tämä direktiivi ei nimittäin lisää kilpailua, vaan päinvastoin saattaa jopa haitata sitä, esimerkiksi toimilupajärjestelmä kasvattaa byrokratiaa. ILO:n yleissopimus takaa rekisteröidyille ammattitaitoisille satamatyöntekijöille etuoikeuden tähän työhön, ja tämä on Suomessa vahvistettu työehtosopimuksella. Kyseessä on ennen kaikkea turvallisuus: olisiko se merimiesten työsuojelua, jos he joutuisivat raskaan työpäivän jälkeen hoitamaan vielä lastin käsittelyn vieraassa satamassa? 
Gunnar Hökmark (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, keskustelussa on kyse ennen kaikkea siitä, ovatko kilpailu ja uudet palvelut hyväksi tällä alalla, kuten kaikilla muilla aloilla. Kyse on siitä, koituisiko kilpailu kuluttajien, työntekijöiden ja yritysten vahingoksi. Joitakin puhujia kuunnellessa tuntuu siltä, että kilpailu ja useat eri yritykset ovat haitaksi koko yhteiskunnalle.
Mehän voimme nähdä, että kilpailulle ja uusien yrittäjien toiminnalle ovensa avanneissa eurooppalaisissa yhteiskunnissa palvelut ja yritykset ovat kehittyneet, hinnat ovat alentuneet ja kuluttajat ovat saaneet aiempaa parempaa palvelua. Näin on tapahtunut monilla eri aloilla, esimerkiksi tietoliikenteen ja ilmailun aloilla. Ennen sääntelyn purkamista kuulimme samat varoittavat väitteet.
Muistan, kun tietoliikennealan sääntelyn purkamisesta keskusteltaessa väitettiin tosissaan, että puhelinsoitot olisivat menneisyyttä ja että alan työntekijät menettäisivät työpaikkansa. Tosiasiassa työpaikat ovat lisääntyneet.
EU:n kaupankäynnin ja kehityksen kannalta ratkaisevalla satama-alalla on ilmeistä, että helpottuneen markkinoille pääsyn sekä lisääntyneen satamien välisen ja sisäisen kilpailun tuoma dynamiikka nopeuttaa palvelujen kehitystä. Nämä seikat parantavat oleellisesti paitsi satama-alan toimintaa myös merenkulun, liikenteen ja kaupankäynnin tehokkuutta. Kyse ei ole pelkästään Euroopan unionin kokonaistavaravirrasta vaan myös uusien alueiden – uusien satamien ja uusien talousrakenteiden – kehittymismahdollisuuksista.
Jos haluamme kilpailua, tarvitaan myös kehitystä ja muutoksia. Jos väitetään, että kaikki on jo täydellistä ja että satamamme toimivat kaikkialla Euroopan unionissa niin kuin pitääkin, ei tarvitse pelätä kilpailua. Kehitystä tapahtuu, jos saamme uusia yrityksiä ja uusia mahdollisuuksia. Kyse on siksi ennen kaikkea siitä, haluammeko Euroopan unionin tavaravirran voimistuvan. Minä ainakin haluan. 
Joseph Muscat (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, emme puhu nyt konteista vaan ihmisistä, kollegoistani. Keskustelemme direktiivistä, jota Euroopan kuljetustyöntekijöiden federaatio pitää syystäkin tarpeettomana, provosoivana ja epätasapainoisena. Satamaviranomaiset ja alan toimijat ovat samaa mieltä. Nyt käsiteltävänä olevaan direktiiviin on sisällytetty huonoimmat asiat parlamentin hylkäämästä ehdotuksesta. Sen sijaan, että ehdotus olisi kyseisen äänestyksen jälkeen unohdettu kokonaan tai siitä olisi edes muokattu kelvollinen uusi versio, komission kanta on mennyt vain huonompaan suuntaan. Aion äänestää direktiiviä vastaan, koska sillä heikennetään oikeuksia, jotka satamatyöntekijät ovat saaneet monien vaikeuksien kautta pitkän ajan kuluessa. Aion äänestää direktiiviä vastaan, koska sen takia joitakin työntekijöitä voitaisiin kohdella huonosti ja työntekijät voisivat asettua toisiaan vastaan. Aion äänestää direktiiviä vastaan, koska sillä huononnetaan terveyttä ja turvallisuutta satama-alan kaltaisilla arkaluonteisilla aloilla. Kun kerran kerskumme niin kovasti terveyden ja turvallisuuden tasollamme, miten voimme tehdä jotain, joka huonontaa sitä? Aion äänestää direktiiviä vastaan, koska uskon tasapainoiseen kilpailuun, jossa jokaisella on oma osuutensa, enkä sellaiseen kilpailuun, jossa työntekijät ja pienipalkkaiset joutuvat aina maksumiehiksi. Myös satamapalvelujen vapauttamisen kannattajien pitäisi mielestäni äänestää direktiiviä vastaan. Puolesta äänestäminen nimittäin avaisin tien alkuperäiselle direktiiville, ja kollegammekin näyttävät myöntävän, että siinä on erittäin suuria puutteita. Osoittakaamme selkeästi, että olemme rakentamassa sosiaalista Euroopan unionia emmekä järjestelmää vailla minkäänlaista omaatuntoa. Satamadirektiivistä toimitettava äänestys on kullanarvoinen tilaisuus antaa toivoa ja näyttää suuntaa niille monille ihmisille, jotka odottavat parlamentin kaltaisten toimielinten tekevän jotain. Olen ylpeä siitä, että Maltan työnväenpuolue ja Euroopan parlamentin sosialidemokraattinen ryhmä vastaavat johdonmukaisesti tähän odotukseen. Direktiivi koskee miljoonia eurooppalaisia työntekijöitä, myös työväen keskusliiton edustamia satoja maltalaisia, ja heitä on myös tänään täällä paikalla. Haluamme näiden työntekijöiden tietävän, että tuemme heitä voimakkaasti. 
Marcello Vernola (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, haluan lisätä muutaman teknisen huomautuksen. Ennen kaikkea näyttää siltä, ettei ehdotuksessa oteta huomioon liikenteestä vastaavan komission jäsenen Barrot'n parhaillaan valmistelemaa vihreää kirjaa.
Meidän olisi hyödynnettävä ehdotuksen tarjoamaa mahdollisuutta tarkastella unioniin vasta liittyneiden maiden uutta palvelutarjontaa, ja meidän pitäisi vertailla tavaroille aiheutuvia kustannuksia koskevia kansallisia oikeussäännöksiä, jotta vapaiden markkinoiden olot voivat käytännössä toteutua. Minusta tuntuu, että nyt esillä oleva direktiivi on täysin kilpailua ja markkinoita koskevien säännösten vastainen, koska sen nojalla Pohjois-Euroopan satamissa toimivat suuret yhtiöt voivat muodostaa oligopoleja, mutta Välimeren satamissa on aivan erilainen tilanne. Ennen kaikkea direktiivi altistaa meidät satamajärjestelmäämme tunkeutuvien suurten itäaasialaisten yhtiöiden hyökkäykselle.
Meidän on ehdottomasti vertailtava valtiontukia koskevien toimien vaikutuksia kilpailuun sekä selvennettävä valtiontuen käsitettä ja sen käytännön sovellettavuutta. Tämä koskee etenkin toimilupiin liittyviä vuokrasopimuksia ja muita keinoja antaa palveluntarjoajalle mahdollisuus tarjota palvelujaan julkisina palveluina, joihin sovelletaan julkisia sääntöjä. Oleellista on myös, ettei direktiivissä vertailla ympäristönsuojelua koskevia säännöksiä uusien infrastruktuurien toteuttamiseksi eikä myöskään jätehuoltotoimia.
Kilpailua koskevia säännöksiä on selkiytettävä idästä tulevan mahdollisen epäoikeudenmukaisen kilpailun vuoksi, ja ennen kaikkea meidän on taattava Välimeren alueen ympäristön suojelu, koska sinne tunkeutuu toimijoita, jotka eivät noudata yhteisön ympäristölainsäädäntöä. Omahuolinta on erittäin vakava uhka satamissamme toimiville pienille ja keskisuurille yrityksille. 
Nikolaos Sifunakis (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, komissio on jättänyt uudestaan käsiteltäväksemme satamapalvelujen vapauttamista koskevan direktiiviehdotuksen ottamatta huomioon, miksi parlamentti hylkäsi sen vuonna 2003.
Tänään esillä oleva direktiiviehdotus on pohjimmiltaan samanlainen kuin edellinen ehdotus. Omahuolinta on sisällytetty sen soveltamisalaan, jolloin joudutaan luopumaan nykyaikaisista työoloista, joita Euroopan unionin satamissa tarvitaan terveyden, turvallisuuden ja satamapalvelujen laadun varmistamiseksi.
Missä ovat tosiasiassa asianmukaisia satamajärjestelyjä koskevat ehdotukset? Missä ovat ehdotukset satamien yleisen toiminnan nykyaikaistamisesta? Emme ole kuulleet vanhaa vaatimusta siitä, että luotsipalvelut olisi jätettävä direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle. Luotsipalvelut eivät ole kaupallista toimintaa vaan julkisia palveluja, joilla pyritään takaamaan merenkulun turvallisuus sekä satamien ja meriympäristön suojelu.
Esittelijä Jarzembowskin kiitettävistä yrityksistä huolimatta emme ole kuulleet myöskään valiokunnan jäsenten toimista komission ehdotuksen parantamiseksi. Toiminnan puute aiheuttaa epävarmuutta pitkäksi aikaa, eikä silloin tietenkään tehdä investointeja. Paras ehdotus on ehdotus direktiivin peruuttamisesta. 
Emanuel Jardim Fernandes (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, emme kyseenalaista direktiivin tarvetta emmekä vapauttamiskehityksen pohjustamisen tarvetta. Nyt esillä oleva direktiiviehdotus on kuitenkin laadittu samalla tavalla kuin se, jonka parlamentti hylkäsi marraskuussa 2003, eikä siinä oteta huomioon parlamentin näkemyksiä. Sitä ei voida siksi hyväksyä.
Ehdotetussa direktiivissä on lisäksi lainsäädännöllisiä epäjohdonmukaisuuksia kansainväliseen oikeuteen ja yhteisön oikeuteen nähden. Direktiivissä ei ensinnäkään taata, että se soveltuu yhteen parhaillaan valmisteltavan ehdotuksen kanssa, jolla muutetaan julkisten palvelujen käsitteeseen olennaisesti kuuluvia velvoitteita koskevaa neuvoston asetusta (ETY) N:o 1191. Direktiivissä ei myöskään oteta huomioon yksittäisten satamien, etenkään yhteisön syrjäisimpien alueiden satamien, ominaispiirteitä. Syrjäisimmillä alueilla julkiset palvelut ovat elintärkeitä yhteisöjen toimeentulon kannalta, ja palvelujen vapauttamista koskeva velvoite voi synnyttää monopoleja, jotka eivät ole hyväksyttäviä sosiaalisesta ja taloudellisesta näkökulmasta tarkasteltuna.
Käsiteltävänämme olevaa direktiiviehdotusta on jo sellaisenaan mahdoton hyväksyä, mutta mietinnössä vielä pahennetaan asioita lisäämällä sääntelyn purkamista ja aiheuttamalla ongelmia, jotka liittyvät turvallisuuteen, julkisten palvelujen takaamiseen, satamapalvelujen tehokkaaseen toimintaan ja sosiaalisten oikeuksien turvaamiseen. Tämä johtuu ehdotuksesta laajentaa omahuolintaa ilman minkäänlaista sääntelyä.
Arvoisa komission jäsen, direktiiviehdotus pitäisi siksi mielestäni peruuttaa ja korvata uudella ehdotuksella, jossa otetaan huomioon parlamentin suositukset…
Marianne Mikko (PSE ). –
   Hyvät kollegat, Viro on merivaltio, ja satamapalveluilla on suuri osuus bruttokansantulostamme. Satamapalveludirektiivin täytäntöönpano ei merkitsisi maassamme suuria muutoksia. Satamapalvelumarkkinat vapautettiin pian sen jälkeen, kun Viro itsenäistyi Neuvostoliiton komentotaloudesta.
Komission ehdottamassa direktiivissä puututaan pitkälti yksityiskohtiin, kuten lupamenettelyyn ja sopimusten voimassaoloaikaan, mutta tärkeissä asioissa vastuu jätetään jäsenvaltioille.
Yhtenäiset ja selkeät laatu-, ympäristö- ja turvallisuusnormit olisivat hyödyllisempiä kuin yksityiskohtaiset säännökset, jos halutaan parantaa sisämarkkinoiden kilpailua. Minäkin ymmärrän vanhan Euroopan unionin työntekijöiden pelot. Komissio näköjään haluaa lisätä tehokkuutta lähinnä ammattitaitoisten työntekijöiden kustannuksella.
Todettakoon, että kotimaani Viron satamat kilpailevat niin kutsutussa uudessa Euroopassa laadulla eivätkä halvalla työvoimalla. Olen varma, että Euroopan unionin henkisillä voimavaroilla pystyttäisiin tuottamaan huomattavasti parempi direktiivi. Komission pitäisi hyödyntää tätä mahdollisuutta. Arvoisa komission jäsen, olen pahoillani, mutta äänestän huomenna direktiiviä vastaan. Kiitos tarkkaavaisuudestanne. 
Jacques Barrot,
   . Arvoisa puhemies, vaikka tässä keskustelussa ei olekaan pidetty ylistyspuheita, olen kuunnellut teitä kaikkia erittäin tarkkaavaisesti.
Ensin kannattaa tuoda esiin tämän ehdotuksen historia. Ehdotuksenhan tekivät itse asiassa edellinen komissio ja edeltäjäni. Arvoisa puhemies, ymmärrän kuitenkin, että parlamentti on saattanut hämmästyä, kun ehdotus jätettiin uudestaan sen käsiteltäväksi, ja ymmärrän, että teko on saattanut herättää joissakuissa teistä pahennusta. Haluan mainita joitakin seikkoja, jotka eivät ehkä tee teosta oikeutettua, mutta selittävät, miksi ehdotus jätettiin uudestaan käsiteltäväksi.
Katsomme ensinnäkin kaikesta huolimatta, että meillä on oltava selkeät oikeussäännöt, jotta voimme edistää satamiin tehtäviä investointeja, kuten jotkut teistä korostivat. 90 prosenttia Euroopan unionin viennistä kulkee satamien kautta. Satamiemme on oltava tehokkaita ja nykyaikaisia. Toiseksi totean, että uudelleen esitetyssä ehdotuksessa on asetettu erittäin tiukkoja rajoituksia omahuolinnalle, joka epäilemättä aiheutti eniten kritiikkiä ensimmäisessä käsittelyssä.
Kolmanneksi, sosiaalisia tehtäviä hoitaneena henkilönä en voi kuitenkaan olla puuttumatta siihen, että ehdotuksen sanotaan loukkaavan kaikkia satama-alalla voimassa olevia sosiaalisia oikeuksia. Komission tarkoituksena ei ollut vähentää alan työntekijöiden sosiaalisia oikeuksia. Komissio on jopa sisällyttänyt ehdotukseensa velvoitteen, jonka mukaan kaikkien satamapalvelujen tarjoajien on hankittava lupa, joka velvoittaa noudattamaan yhteisön sosiaalilainsäädännön vähimmäisvaatimuksia. Lisäksi ehdotuksen 4 artikla on takuu, sillä siinä säädetään, ettei direktiivi vaikuta millään tavalla jäsenvaltioiden oikeuksiin ja velvollisuuksiin, jotka perustuvat työehtoja koskevaan lainsäädäntöön.
Hyvät parlamentin jäsenet, sanon suoraan, etten olisi koskaan esittänyt ehdotusta uudelleen, jos se olisi omasta mielestäni aiheuttanut yhtä vakavia riskejä kuin joidenkin teidän mielestä. Vannon, etten olisi tehnyt sitä.
Kaikesta huolimatta on todettava, että keskustelu on ollut kuitenkin hyödyllinen ja että se on valaissut kaikkia näkökohtia satamapolitiikassa, jota ei voida itse asiassa rajoittaa tämän tekstin sisältöön. Monet teistä huomauttivat, että on muitakin erittäin huomattavia ongelmia. Niitä ovat palvelujen kustannuksiin liittyvän avoimuuden lisääminen, oikeudenmukaisemman satamien välisen kilpailun toteuttaminen ja tarve edistää investointeja satamiemme kapasiteetin lisäämiseksi. Tiedän siis hyvin, ettei satamapolitiikkaa voida rajoittaa tällaiseen tekstiin, ja tässä mielessä keskustelu on ollut erittäin hyödyllinen.
Lisäksi keskustelussa on tuotu esiin Euroopan unionin satamien hyvin erilaiset tilanteet, jotka tosin tulivat minulle tutuiksi jo toimiessani ensimmäistä vuotta liikenteestä vastaavana komission jäsenenä. Siinä meillä on taas yksi ongelma. Jotkut teistä korostivat aivan aiheellisesti, ettei näin erilaisia satamien tilanteita voida säännellä liian keskitetysti. Myönnän, että tämä pitää paikkansa. Joudumme käsittelemään myös satamissa käytettävien tekniikoiden erittäin nopeaa kehitystä. Tämäkään tekijä ei ollut mukana silloin, kun direktiiviehdotus laadittiin.
Sanoisin, että keskustelu oli hyödyllinen ja että valiokuntanne on tehnyt todella hyvää työtä. On totta, että annan täyden hyväksyntäni etukäteen, jos parlamentti alkaa keskustella valiokunnan esittämistä tarkistuksista. Hyvä esittelijä Jarzembowski, kannatan toimilupien voimassaoloaikojen pidentämistä ja siirtymätoimia. Kannatan myös kompromissitarkistuksia, jotka koskevat ennen direktiivin voimaantuloa tehtyjen investointien suojelua – tietenkin sillä ehdolla, että otetaan huomioon asetetut tavoitteet eli kaikkien syrjimätön ja oikeudenmukainen markkinoille pääsy.
On aivan selvää – tämä onkin paradoksaalista – että teille puhuva komission jäsen toivoi teidän ilmaisevan mielipiteenne valiokuntanne tarkistamasta tekstistä. Paradoksaalista on se, että joudutte ilmaisemaan mielipiteenne alkuperäisestä tekstistä. Ette varmaankaan moiti minua siitä, että luotan parlamenttiin todetessani, että se on tehnyt mielestäni tällä alalla ja tähän tekstiin erinomaisia tarkistuksia, joiden avulla voitiin itse asiassa vastata joihinkin oikeutettuihin kriittisiin huomautuksiin.
Tilanne on todellakin tämä. Tiedän, että joukossanne on kahdenlaista suhtautumistapaa. Jotkut sanovat, ettei alkuperäistä tekstiä voida korjata, ja toisten mielestä se taas on korjattavissa. Tämä on esittelijänne teoria. Arvoisa puhemies, minulla on vaikea tehtävä. Vakuutan kunnioittavani parlamenttia: yhtäältä minun on kunnioitettava valiokuntanne tekemää työtä ja toisaalta myös äänestyksessä ilmaistavaa kantaa.
Eikö ole oikeastaan järkevää odottaa äänestystä, jotta voin tehdä kaikki tarvittavat päätelmät? Minusta tuntuu, että hyvässä demokratiassa on saatava äänestää. Olen tätä mieltä, eikä ole loukkaus parlamenttia kohtaan, jos pyydän sitä ilmaisemaan mielipiteensä kenties pahoitellen, ettei sillä ole tässä menettelyssä mahdollisuutta ilmaista mielipidettään valiokunnan parantamasta tekstistä. En epäröi todeta tätä.
Arvoisa puhemies, olipa asia miten tahansa – totean tämän hieman mahtipontisesti – kuunneltuani tarkkaavaisesti koko keskustelun ajan, on aivan selvää, että teen kaikki tarvittavat päätelmät parlamentin huomisesta äänestyksestä. Se on mielestäni yksi tapa kunnioittaa parlamenttia. Myönnän joidenkin argumenttien olevan vahvoja ja voin niiden avulla laatia Euroopan unionille aiempaa paremman yleisen satamapolitiikan.
Hyvät parlamentin jäsenet, haluan kiittää teitä ja totean vielä kerran, että teen vain yhden asian: teen tarvittavat päätelmät antamienne äänten perusteella.
Puhemies. –
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna keskiviikkona klo 12.00. Teidän asianne on tehdä siitä tarvittavat päätelmät.
Dominique Vlasto (PPE-DE ). –
   Kariuttaakseen tämän toisen direktiiviehdotuksen ennen ensimmäistä käsittelyä huolimatta siitä, että Jarzembowskin mietintö toi siihen todellisia parannuksia ja muodosti hyvän lähtökohdan työskentelylle, vasemmisto ja tietyt ammattiliitot aikovat syöstä satamapalvelut takaisin oikeudelliseen epävarmuuteen ja poliittiseen epävakauteen.
Omahuolinnan jättäminen soveltamisalan ulkopuolelle sekä meriturvallisuuteen ja ammattipätevyyteen liittyvien kriteerien tunnustaminen palvelujentarjoajien valintamenettelyssä olivat parannuksia ensimmäiseen direktiiviehdotukseen nähden.
Euroopan unionin satamien on tehtävä investointeja, jotta ne voivat kehittyä ja täyttää kasvavan meriliikenteen tarpeet. Esimerkiksi Marseillesin satama tarvitsee oikeudenmukaista ja tasapuolista eurooppalaista kilpailua, jotta se pystyy säilyttämään vahvat puolensa ja työpaikkansa. Yhteisön laivasto tarvitsee tehokkaita ja kilpailukykyisiä satamapalveluja.
Ehdotus olisi selvistä puutteistaan huolimatta tuonut oikeusvarmuuden ja vakauden tälle kasvavalle alalle. Vastustan edelleen tekstin hylkäämistä, sillä se tarkoittaa, että luovumme tehtävästämme. Jos ehdotus hylätään, toivon, että komissio laatii satamapolitiikkaa koskevan vihreän kirjan ja kuulee kaikkia asianosaisia.
Kiitän lopuksi Ranskan lainvalvontaviranomaisia, jotka varmistivat parlamentin turvallisuuden eilisissä sietämättömissä mielenosoituksissa. 
Puhemies
   . – Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu
- El Khadraouin laatimasta liikenne- ja matkailuvaliokunnan mietinnöstä (A6-0403/2005) yhteisön ulkoisen ilmailupolitiikan kehittämisestä (2005/2084(INI)); ja
- Zīlen laatimasta liikenne- ja matkailuvaliokunnan mietinnöstä (A6-0375/2005) suhteista Venäjän federaatioon ja Kiinaan lentoliikennealalla (2005/2085(INI)). 
Saïd El Khadraoui (PSE ),
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, haluan aluksi kiittää muiden poliittisten ryhmien varjoesittelijöitä hyvästä yhteistyöstä. Emme olleet yhtä mieltä kaikesta, mutta mielestäni pääsimme sopuun tärkeimmistä asioista ja niin edistämme eurooppalaisen strategian luomista alalle, josta tulee lähivuosina yhä merkittävämpi.
Kuten tiedätte, keskustelu alkoi yhteisöjen tuomioistuimen vuonna 2002 antaman tunnetun "open skies" -päätöksen seurauksena. Päätöksen mukaan yhteisöllä on yksinomainen toimivalta kansainvälisten lentoliikennepalveluiden alalla, tarkemmin sanottuna automaattisen varausjärjestelmien, yhteisön sisäisten lippujen hintojen sekä lähtö- ja saapumisaikojen ja laskeutumislupien jakamisen alalla. Kaikki voimassa olevat jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden välillä tehdyt kahdenväliset lentoliikennesopimukset on saatettava päätöksen mukaisiksi, mikä merkitsee, että koko unionissa on tarkistettava kaikkiaan 2 000 lentoliikennesopimusta.
Tämä voidaan tehdä kahdella tavalla. Jäsenvaltiot voivat joko itse aloittaa kahdenväliset neuvottelut kolmansien maiden kanssa kahdenvälisten sopimusten saattamiseksi yhteisön lainsäädännön mukaisiksi (58 sopimusta on yhdenmukaistettu näin) tai neuvottelut voidaan järjestää EU:n tasolla, niin kutsutun horisontaalisen valtuutuksen nojalla. Tähän mennessä jo 22 valtiota on tehnyt yhteisön kanssa horisontaalisen sopimuksen, ja tämän seurauksena on mukautettu 327 kahdenvälistä sopimusta. Yhteensä siis 385 sopimusta on mukautettu, eli kaikkien 2 000 sopimuksen muuttamiseen on vielä pitkä matka.
Tämän vuoksi korostan mietinnössäni, että kahdenväliset sopimukset on saatettava mahdollisimman pian "open skies" -päätösten mukaisiksi oikeudellisen epävarmuuden välttämiseksi. Itse pidän yhteisön neuvotteluja parempina, koska niiden ansiosta yhdet neuvottelut riittävät mukauttamaan samalla kertaa kaikki tietyn maan kanssa tehdyt kahdenväliset sopimukset. Onhan totta, että Euroopan yhteisöllä on paremmat neuvotteluasemat kuin esimerkiksi yksittäisellä jäsenvaltiolla, mutta se vaatii yhteistä ja yhtenäistä näkemystä.
Korostan, että meidän on mahdollisimman nopeasti tehtävä sopimukset tärkeimpien kumppaneidemme ja niiden valtioiden kanssa, joiden merkitys on kasvussa, esimerkiksi Kiinan, Yhdysvaltojen ja Venäjän kanssa, unohtamatta kuitenkaan lähinaapureitamme. Tämä on tärkeää sekä taloudellisten syiden että lentoliikennettä koskevien poliittisten syiden, kuten turvallisuuden vuoksi. Siksi olen esittänyt tätä koskevan tarkistuksen, joka on valmiina tämän päivän äänestykseen.
Euroopan yhteisön on sopimuksia tehdessään otettava huomioon kolme tärkeää tekijää. Ensinnäkin sopimusten täytyy olla tasapainoisia, ja osapuolten tasa-arvoinen pääsy toistensa markkinoille on tärkeää. Tämä merkitsee, että on otettava huomioon sellaisia seikkoja kuin laskeutumisluvat, oikeus kabotaasiliikenteeseen, yhtäläiset sijoittautumis- ja omistusoikeudet sekä valtiontuki. Jätin ennen tämän päivän istuntoa tarkistuksen varmistaakseni, että kysymys valtiontuesta lisätään luetteloon. Se ei ole merkityksetön, sillä Yhdysvallat määräsi syyskuun 11. päivän tapahtumien jälkeen kaikille lentoyhtiöille tiukempia turvatoimia, joita varten se antaa tukea yhdysvaltalaisille yhtiöille, mutta ei muille. Tämä on johtanut kilpailutilanteen vääristymiseen.
Toiseksi mietinnössäni korostetaan, että markkinoiden avaamista pitäisi aina edeltää sääntelyn lähentäminen ja että markkinoiden vapauttamisen asteen on oltava kytköksissä tasapuolisiin toimintaedellytyksiin ja terveeseen kilpailutilanteeseen. Euroopan unionilla on jo olemassa tai valmisteilla säädöksiä, jotka koskevat turvallisuuteen, ympäristöön, valtiontukeen ja kilpailuun liittyviä sosiaalisia seikkoja. Ei voida hyväksyä, että löyhempiä säännöksiä noudattavien toimijoiden tulo markkinoille heikentäisi näitä tiukkoja normeja. Erityisesti "open skies" -sopimuksissa, joissa sallittaisiin Euroopan unionin ja kolmansien maiden lentoyhtiöille täysin vapaa pääsy toistensa markkinoille, on olennaista, että osapuolia koskevat lainsäädännöt ovat riittävän yhdenmukaiset ja toimintaedellytykset siten tasapuoliset. Muussa tapauksessa kilpailutilanne voi vääristyä, ja on myös vaarana, että eurooppalaiset lentoyhtiöt siirtyvät sellaisiin maihin, joissa säännöt ovat löyhemmät. Siksi esitin tarkistusta, jossa mietintööni otetaan mukaan turvallisuutta, valtiontukea ja kilpailua koskevan sääntelyn yhdenmukaisuus, jotta sääntelyn yhdenmukaisuus toteutuu myös noilla aloilla. Jos "open skies" -sopimukseen pääsy osoittautuu mahdottomaksi, komission olisi silloin kehitettävä tasapuolisia ja avoimia järjestelyjä liikennöintioikeuksien jakamiseksi jäsenvaltioiden kesken.
Kolmantena ja viimeisenä kohtana mainitsen, että komission olisi myös neuvoteltava lentoliikennealan osapuolten ja Euroopan parlamentin kanssa ja pidettävä ne ajan tasalla, kun neuvotellaan monista uusista lentoliikennesopimuksista, joita seuraavien vuosien aikana tehdään EU:n ja muun maailman välillä.
Mainitsemani kolme tärkeää asiaa käyvät ilmi myös jäsen Zīlen Venäjää ja Kiinaa koskevasta mietinnöstä. Niidenkin osalta on sovellettava vastavuoroisuuden periaatetta. Korkeat maksut, joita Venäjä perii Siperian yli lentämisestä, on poistettava. Aasian merkityshän on kasvussa, ja lyhin lentoreitti sinne kulkee Venäjän federation kautta. Myös jäsen Zīlen mietintö ansaitsee näin ollen täyden tukemme. 
Roberts Zīle (UEN ),
   . Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, aluksi haluan kiittää kaikkia varjoesittelijöitä ja niitä, jotka tekivät Euroopan komission raporttia koskevia ehdotuksia. Heidän ansiostaan me liikenne- ja matkailuvaliokunnassa pääsimme mielestäni hyvään tulokseen. Mielestäni meillä kaikilla oli yhteinen päämäärä: autetaan Euroopan komission edustajia, jotka neuvottelevat Kiinan ja Venäjän kanssa, ja lähetään tietysti neuvostolle myös valtuuksien antamista puoltava poliittinen viesti. Tässäkin suhteessa saimme mielestäni muotoiltua erittäin selkeän kannan oleellisimmissa kysymyksissä.
Käsitellessämme suhteita Kiinaan meillä oli työssämme useita periaatteita ja otimme huomioon sen, kuinka nopeasti Kiinan lentoliikennemarkkinat kasvavat: esimerkiksi kymmenen vuoden kuluttua Kiinan rahtilentomarkkinat ovat Aasian suurimmat. Ensinnäkin on nopeasti edistyttävä Euroopan unionin ja Kiinan välistä kattavaa lentoliikennesopimusta koskevissa neuvotteluissa. Toiseksi sopimuksen olisi tietenkin perustuttava horisontaaliseen sopimukseen. Kuten kollegani El Khadraoui juuri mainitsi, toivoisimme todellakin, että Kiinan suhteita kehitettäisiin erittäin nopeasti tältä pohjalta. Kolmanneksi toivoisimme, että samaan aikaan, kun kattavaa sopimusta valmistellaan, neuvotteluvaltuuksia laajennetaan siten, että ne kattavat myös lentokenttä- ja turvallisuusinfrastruktuuria sekä Kiinan ilmatilan lennonjohdon laatua koskevat vaatimukset. Neljänneksi toteaisin, että mietinnössä korostetaan erityisesti tarvetta saada lentorahdin kuljetusten alalla aikaan tuloksia, joiden ansiosta eurooppalaiset yhtiöt voisivat pian kilpailla Aasian potentiaalisesti suurimmilla lentorahtimarkkinoilla.
Venäjän tapauksessa tärkein näkökulma on, että liikenne- ja matkailuvaliokunta piti täysin mahdottomana hyväksyä Venäjän käytäntöä periä vuosittain Euroopan unionin lentoyhtiöiltä – Venäjän itsensä allekirjoittaman Chicagon yleissopimuksen vastaisesti – yli 250 miljoonaa euroa Siperian ylilennoista. Suurin osa summasta investoidaan venäläiseen Aeroflot-lentoyhtiöön, joka tekee tämän ansiosta vuosittain voittoa noin 100 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria ja pystyy hallitsemaan noin 38:a prosenttia Euroopan unionin ja Venäjän välisistä lentoliikennemarkkinoista.
Olen tyytyväinen siihen, että liikenne- ja matkailuvaliokunnan jäsenten mielestä Euroopan komission olisi oltava paljon vaativampi Venäjän kanssa käydyissä neuvotteluissa, sekä WTO:ssa että lentoliikenteen modernisointia koskevissa projekteissa. Mielestämme ei voida hyväksyä, että maksut pysyvät ennallaan ja hyvin sekavina vuoteen 2013 asti. Lisäksi monien eurooppalaisten lentoyhtiöiden kannalta maksut aiheuttavat syrjiviä esteitä, jotka haittaavat kilpailua osuuksista edellä mainituilla Kiinan markkinoilla. Päätöslauselmaluonnoksessa asia esitetään vielä jyrkemmin: Euroopan parlamentti ei hyväksy nykyisen Siperian ylilentomaksujärjestelmän tilalle minkäänlaista muutakaan maksujärjestelmää. Olemme liikenne- ja matkailuvaliokunnassa myös sitä mieltä, että Euroopan unionin ja Venäjän välisissä neuvotteluissa kaikille EU:n lentoyhtiöille on taattava tasa-arvoinen laillinen asema, jossa niitä ei syrjitä, jotta ne saisivat pysyvät lähtö- ja laskeutumisluvat venäläisille lentokentille.
Lopuksi totean, että haluaisimme saada valiokunnassa enemmän tietoa neuvotteluista ja niiden tilasta, sillä siten Euroopan parlamentilla olisi mahdollisuus puolustaa paremmin eurooppalaisten – sekä lentoyhtiöiden että matkustajien – etuja muiden maiden lentoliikennemarkkinoilla. 

Jacques Barrot,
   . Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluan vilpittömästi kiittää jäsen El Khadraouita ja jäsen Zīleä heidän työstään ja yhteistyön hengestä, jossa olemme tehneet töitä. Haluan myös kiittää liikenne- ja matkailuvaliokunnan jäseniä siitä, että he ovat nähneet paljon vaivaa tämän tärkeän keskustelun eteen. Arvoisa puhemies, huomauttaisin, että tämä keskustelu on hyvin ajoitettu, sillä joudun valmistelemaan uusia lentoliikennesopimuksia vuoden 2006 aikana. Oli hyvin hyödyllistä, että parlamentti selitti minulle lentoliikennettä koskevaa yhteisön ulkopolitiikkaa. Nämä kaksi mietintöä ovat todella merkittävä panos yhteisön tämän alan toimia koskevaan toimielintenväliseen vuoropuheluun.
Viimeisten 20 vuoden aikana yhteisön velvollisuudet lentoliikennealalla ovat lisääntyneet. Jäsenvaltiot ovat poistaneet kansallisten markkinoidensa rajat muodostaakseen yhden ainoan markkina-alueen – sisämarkkinat – joka perustuu siihen, että kaikki säännöt ovat yhteisiä, myös turvallisuuden ja lentoliikenteen hallinnan aloilla. Oikeusvaltion periaatteita noudattava yhteisö on luonut markkinat, jotka ovat muuttuneet vuosien mittaan yhä merkittävämmiksi. Nykyisin kuljetetaan vuosittain 600 miljoonaa matkustajaa ja 60 miljoonaa tonnia rahtia.
Siirtyminen valtioiden kahdenvälisistä sopimuksista järjestelmään, jossa sopimukset neuvotellaan yhteisön tasolla, tuo merkittäviä uusia näköaloja suurten eurooppalaisten markkinoiden tarjoamien mahdollisuuksien ja yhteisön sisäisten yhteistyömahdollisuuksien ansiosta. Siirtyminen kahdenvälisestä järjestelmästä EU:n yhteiseen järjestelmään on myös juridisesti välttämätöntä, jotta säännöstömme tunnustetaan ja sitä noudatetaan lentoliikennealalla.
Jäsen El Khadraouin mietinnössä käsitellään eräitä politiikkamme tärkeimpiä ongelmia. Ensinnäkin korostetaan kahdenvälisten sopimusten mukauttamista, joista on ollut yhteisöjen tuomioistuimen päätöksistä lähtien oikeudellista epävarmuutta. Hyvä jäsen El Khadraoui, olemme sitoutuneet tehtävään yhdessä jäsenvaltioiden kanssa tiivistä yhteistyötä tehden ja käytämme kaikkia EU:n ulkopolitiikan tarjoamia keinoja.
Toiseksi korostitte – ja kiitän teitä siitä – tarvetta pyrkiä aina seuraaviin kahteen päämäärään: markkinoiden avaamiseen ja sääntelyn lähentämiseen. Sääntelyn lähentämisen ottaminen tärkeimpien päämäärien joukkoon antaa meille mahdollisuuden kehittää kansainvälisiä toimiamme ja lentoliikennealan kansainvälistä toimintaa ympäristössä, jossa vallitsee terve ja esteetön kilpailu. Meidän on edistettävä kumpaakin näistä päämääristä samanaikaisesti. Siitä riippuu yhteisön tehokkuus ja uskottavuus neuvotteluissa.
Lisäksi sääntelyä koskevan yhteistyön on perustuttava mahdollisimman paljon tekniselle yhteistyölle, jotta voidaan taata laaja-alainen lähentyminen turvallisuuden kaltaisilla elintärkeillä aloilla unohtamatta tietenkään ongelmallisia ympäristö- ja sosiaaliasioita, jotka ovat osa eurooppalaista sosiaalista malliamme.
Parlamentin tuella pyydämme jatkossakin uusia neuvotteluvaltuuksia. Vuoden 2006 tärkeimpiä päämääriä ovat Ukrainan liittyminen Euroopan yhteiseen ilmailualueeseen, sopimus Australian ja Chilen kanssa sekä neuvotteluiden aloittaminen Kiinan ja Intian kanssa.
Komissio on antanut kaksi Kiinaa ja Venäjää koskevaa tiedonantoa, joihin jäsen Zīlen mietintö perustuu. Puhun ensin Venäjästä ja Siperian ylilennoista. Kiitän teitä tuestanne ja hyvin oikeutetuista vaatimuksistanne. Pyrimme päättäväisesti tekemään lopun maksuista, jotka ovat selvästi kaikkien kansainvälisten sääntöjen vastaisia. Ennen kuin harkitsemme kattavaa lentoliikennesopimusta Venäjän kanssa, meidän on ratkaistava tämä nimenomainen kysymys ja otettava myös huomioon Venäjän halu liittyä Maailman kauppajärjestöön. Olen kiristänyt Venäjän hallituksen kanssa käytävien neuvottelujen tahtia viime kuukausina. Kysymys otettiin esille EU:n ja Venäjän välisessä huippukokouksessa lokakuussa puheenjohtaja Barroson presidentti Putinille lähettämän kirjeen seurauksena. Olen tavannut Venäjän liikenneministerin Igor Levitinin kahdesti ja painottanut noina kertoina erityisen paljon nopean ratkaisun tärkeyttä. Olemme päättäväisiä kannassamme: vaadimme Venäjän hallitusta luomaan avoimen ja syrjimättömän järjestelmän, vähentämään maksuja vähitellen ja lopettamaan ne kokonaan vuonna 2013. Aikarajasta Venäjän hallitus ja Euroopan komissio sopivat vuonna 2004. Lisäksi vaadimme, että eurooppalaisille lentoyhtiöille asetetut Siperian ylilentojen määrää koskevat rajoitukset poistetaan. Koska Venäjän hallitus ei ole vielä reagoinut riittävällä tavalla, meidän on otettava asia esille kaikilla tasoilla. Kysymykseen on löydettävä ratkaisu ennen kuin Venäjä liittyy WTO:hon.
Kiinan kasvavista markkinoista toteaisin, että EU:n yhteisistä neuvotteluista on selvää etua, kuten jäsen Zīle on osoittanut. Kiinan kanssa mahdollisesti tehtävä sopimus on erittäin tärkeä eurooppalaisille lentoyhtiölle pitkällä aikavälillä. Meidän on kuitenkin edettävä Kiinan kanssa vähitellen ja järjestelmällisesti yhteistyömme vahvistamiseksi, samalla kun pyrimme sellaiseen sääntelyn lähentämisen tasoon, jonka lentoliikennealamme voi hyväksyä. Neuvotteluiden ensimmäisessä vaiheessa on kiistatta keskityttävä sääntelykehyksen ja kaupallisen lentotoiminnan edellytysten parantamiseen. Lentoyhtiömme kärsivät perusteettomista rajoituksista, jotka on poistettava välittömästi. Nämä liiketoiminnan harjoittamiseen liittyvät näkökohdat ovat tärkeimpiä tavoitteitamme.
Arvoisa puhemies, joka tapauksessa haluan ehdottomasti kiittää Euroopan parlamenttia työstä, jota se on tehnyt, jotta näissä tärkeissä neuvotteluissa onnistuttaisiin. Neuvottelujen ansiosta Euroopan unioni pystyy lisäämään lentoliikennealan mahdollisuuksia. Mielestäni ala ansaitsee kiitosta työpaikkojen luomisesta EU:ssa ja siitä että se on näyttänyt meille erityisen dynaamisen puolen EU:sta – EU:n, jossa liikennealan kehitykseen liittyy korkeatasoinen turvallisuus ja laatu. Kiitän vielä kerran jäsen El Khadraouita ja jäsen Zīleä, ja haluan kiittää myös liikenne- ja matkailuvaliokuntaa. 
Zsolt László Becsey,
   . Arvoisa puhemies, kiitän esittelijä El Khadraouita erittäin perusteellisesta työstä. Liikenne- ja matkailuvaliokunta hyväksyi hänen mietintönsä sopivana kompromissina. Siksi haluan ilmaista omasta ja Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmän puolesta, että mietintö vastaa mielestämme pääpiirteissään parlamentin kantaa.
Esittämissämme yleisissä periaatteissa korostamme perustellusti, että silloin kun asia kuuluu tuomioistuimen päätöksen mukaisesti yhteisön toimivaltaan, yhtäältä yhteisön jäseniä ei voida kohdella käytännössä eriarvoisesti ja toisaalta "open skies" -sopimuksia on tehtävä aina kun mahdollista. Voimassa olevat kahdenväliset sopimukset voidaan yhdenmukaistaa jommankumman lähestymistavan avulla.
Silti on yhä päättämättä, kuinka jaamme jäsenvaltioiden kesken lennot, joista nyt neuvotellaan ulkomaisten kumppaneiden kanssa, kun lupia on rajoitetusti. Komission on pian annettava parlamentille konkreettinen ehdotus tästä arkaluonteisesta aiheesta.
Lisäksi toinen mielestämme tärkeä periaate on komission ja parlamentin näkemys, joka korostaa tarvetta teknisen yhdenmukaistamisen lisäämiseen kolmansien maiden kanssa. Näin voimme lähinnä auttaa lentoturvallisuuden ylläpitämistä, joka on ulkopolitiikkamme kulmakivi, ja edistää epäsuorasti ympäristöä ja kilpailua koskevien ensisijaisten tavoitteiden toteuttamista.
En kuitenkaan hyväksy ajatusta, jonka mukaan eurooppalaisia tai lähinnä jäsenvaltioiden sosiaalisia oikeuksia sisällytettäisiin kolmansien maiden kanssa tehtyihin sopimuksiin ja ulotettaisiin koskemaan ulkomaisen lipun alla toimivia lentoyhtiöitä. Näiden olisi noudatettava kansainvälistä työlainsäädäntöä sekä turvallisuus- ja kilpailuvaatimuksia. Muutoin jopa Euroopan unionin sisällä lisättäisiin vain turhaa kielteistä julkisuutta, jossa uudet jäsenvaltiot liitetään sosiaaliseen polkumyyntiin, vaikka sitä ei todellisuudessa ole.
Vastustan myös lentoliikenteeseen kohdistuvia ympäristöveroja, yhtäältä koska tästä asiasta ei ole annettu sitovia kansainvälisiä säännöksiä ja toisaalta koska tämän alan, jolla kilpailu on kovaa, on pystyttävä rahoittamaan toimintansa lentokentät mukaan lukien omista voitoistaan. Parasta ympäristönsuojelua on taata teknisen turvallisuuden kehitys, ei luoda uusia verotaakkoja. Olemme hyväksyneet lentoliikennealan sisällyttämisen päästökauppajärjestelmään vain osana kompromissiratkaisua, eivätkä suorat verot tule kysymykseenkään.
Uutta jäsenvaltiota edustavana jäsenenä minulle on erityisen tärkeää, että naapurialueemme, Balkanin alue ja suuret kauppakumppanimme, kuten Kiina, Yhdysvallat ja Venäjä, asetetaan etusijalle. Lopuksi haluan todeta, että neuvottelujen avoimuuden takaamiseksi parlamentin on oltava jatkuvasti mukana neuvottelukierroksissa. 
Bogusław Liberadzki,
   . Arvoisa puhemies, haluan aluksi sanoa, että jäsen Zīle ja jäsen El Khadraoui esittelivät molemmat erinomaisen mietinnön. Kiitän heitä siitä. On myös hyvä, että käsittelemme mietintöjä yhdessä. Näin saamme yleiskuvan siviililentoliikennettä koskevasta politiikasta ja tarkempia tietoja Kiinasta ja Venäjästä. Mainitut maat ovat erittäin tärkeitä taloudellisesti, poliittisesti ja väestömäärän suhteen. Lisäksi molemmat ovat maita, joissa lentoliikenneala kehittyy hyvin nopeasti.
Jäsen El Khadraouin mietinnössä luodaan pohja EU:n yhteiselle ulkoiselle ilmailupolitiikalle. Tämä vahvistaa EU:n asemaa, ja poliittinen ryhmäni pitää tätä lähestymistapaa erittäin myönteisenä. Jäsen Zīle korosti mietinnössään, että liikenne- ja matkailuvaliokunta ei saanut etukäteen tietoa neuvotteluvaltuuksista. Voin vakuuttaa komission jäsenelle, että komissiota kehotetaan kertomaan parlamentille avoimemmin neuvotteluvaltuuksista.
Mielestämme parlamentin mietinnössä esitetty suhtautumistapa Venäjään on "ystävällinen mutta tiukka". Olen tyytyväinen siihen, että myös komission jäsen on ilmaissut tukevansa tätä lähestymistapaa. Tuemme täysin vaatimuksia, jotka koskevat palvelun laatustandardeja, ympäristönsuojelua, lentokenttien teknistä laitteistoa ja lennonjohtoa sekä myös turvallisuuskysymyksiä. Vastustamme täysin Siperian ylilennoista perittyjä maksuja. Mielestämme tämä asia pitää saada ratkaistua samoin kuin muutkin kysymykset, joista Venäjän kanssa neuvotellaan.
Korostamme, että vastavuoroisuuden periaatetta on noudatettava muiden muassa suhteissa Venäjään ja Kiinaan. Tämä on erityisen totta keskusteltassa säännöistä, jotka takaavat kilpailun suhteen tasapuoliset toimintaedellytykset lentoliikennealalla EU:n jäsenvaltiolle sekä venäläisille ja kiinalaisille yhtiöille.
Tuen näin ollen vahvasti näiden kahden mietinnön hyväksymistä. Esittelijät ansaitsevat työstään kiitokset. Olen myös tyytyväinen siihen, että komission, komission jäsenen ja parlamentin kannat käyvät yksiin erittäin monessa suhteessa. 
Eva Lichtenberger,
   . Lentoliikenne on kiistattoman tärkeä ala, jolla on talouskasvun kannalta suuri merkitys. Tämä on myös tehty meille kaikille selväksi näiden kahden mietinnön käsittelyn aikana.
Erityisen tarkkaan on pohdittu kahta asiaa: lentoturvallisuutta ja tietenkin ympäristönsuojelua. Lentoturvallisuudesta toteaisin, että on tarpeen nopeasti luoda oikeus vastavuoroisiin tarkastuksiin eritoten SAFA-ohjelmassa (Safety Assessment of Foreign Aircraft Programme). Lisäksi merkittävä edistysaskel olisi tarkastushenkilökunnan koulutus ja tiedonvaihto kolmansien maiden kanssa, mistä olemmekin jo keskustelleet parlamentissa.
On kuitenkin todettava, että lentoliikenne on estänyt merkittävästi Kioton tavoitteiden saavuttamista. Jos mitään ei tehdä, lentoliikenne varaa itselleen koko Kioton pöytäkirjassa sallitun päästöliikkumavaran, jonka muut alat ovat säästäneet. Tämä tarkoittaa, että teollisuus on vähentänyt päästöjä, kotitaloudet ovat vähentäneet päästöjä, mutta lentoliikenne kuluttaa ne, ellemme ryhdy toimiin. Tämän vuoksi mahdollisista toimista – olivat ne sitten verotuksellisia tai päästökauppaan liittyviä – on keskusteltava avoimesti. Meidän on keskityttävä tähän kysymykseen, jos haluamme suhtautua Kioton tavoitteisiin tosissamme.
Samalla on otettava esille – erityisesti kansainvälisissä yhteyksissä – kysymykset melusaasteesta ja alueellisista yölentokielloista sekä estettävä sosiaalinen polkumyynti. Kuitenkin "open skies" -sopimuksissa – joiden osalta on jo ryhdytty merkittäviin toimiin – EU:n on ilmaistava mielipiteensä vakuuttavasti ja yhdellä äänellä, jotta pidetään yllä tasapainoa ja jottei yksikään valtio tai ryhmä valtioita saa maailmanlaajuisessa kilpailussa etuoikeuksia, joita muilla ei ole. 
Vladimír Remek,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, ilmailu yleisesti ottaen on ollut kiinnostuksen kohteeni ellei peräti intohimoni koko elämäni ajan, ja aloin itse lentää 40 vuotta sitten. Olen aina ollut ja olen edelleen ylpeä siitä, että tämä inhimillisten saavutusten ala – viittaan erityisesti lentoliikenteeseen – on esimerkki tehokkaasta ja laajasta kansainvälisestä yhteistyöstä, jossa ideologisten erojen kaltaiset asiat eivät ole merkityksellisiä. Tämä takaa muun muassa sen, että lentoliikenne on itse asiassa turvallisin liikennemuoto.
Erityisesti näistä syistä olen kaiken kaikkiaan tyytyväinen mietintöihin ja äänestän niiden puolesta tänään. Tavoitteena on lisätä kansainvälistä yhteistyötä ja parantaa siten lentoliikennettä ja tehdä siitä turvallisempaa ja tehokkaampaa. En kuitenkaan voi täysin tukea toista mietinnöistä, koska siinä suositellaan, että Venäjän liittyminen WTO:hon olisi estettävä muun muassa siksi, ettei se ole poistanut Siperian ylilentomaksuja. Älkää käsittäkö väärin, en kannata noita maksuja sinänsä, koska ne eivät ole looginen ratkaisu. Mielestäni on kuitenkin sietämätöntä, että itsenäistä valtiota vastaan käytetään tällaista strategiaa, joka on käytännössä uhkailua, ja että poistamalla yksi este luodaan samalla toinen, mielestäni paljon vakavampi. Kannatan tiukkoja ja avoimia neuvotteluja, mutta niiden on kuitenkin oltava todellisia neuvotteluja. 
Mieczysław Edmund Janowski,
   . Arvoisa puhemies, haluan ilmaista kunnioitukseni molempien esittelijöiden työtä kohtaan ja kiittää heitä.
On hyvä, että EU:n ehdotuksessa yhteisön ilmailupolitiikaksi otetaan huomioon taloudelliset, tekniset, juridiset, yhteiskunnalliset ja ympäristöä koskevat näkökohdat turvallisuusvaatimuksiakaan laiminlyömättä. Viimeksi mainittujen tärkeys näkyy erityisen selvästi silloin, kun tapahtuu onnettomuuksia, sääolosuhteet ovat huonot tai on lakko, tai silloin kun terrorismin uhka lisääntyy. Lisäisin, että tällaisissa tilanteissa matkustajia ei pidä kohdella välttämättömänä pahana, niin kuin nykyään valitettavasti tapahtuu.
Haluaisin puhua lyhyesti muutamista pääkysymyksistä. "Open skies" -politiikan osalta olen sitä mieltä, että olisi hyvä lisätä lentokenttiä niissä EU:n jäsenvaltioissa, joiden kautta kulkee paljon kansainvälisiä lentoja. Tämä helpottaisi huomattavasti sekä matkustaja- että rahtiliikennettä. EU:n varoja on tarpeen mukaan käytettävä lentokenttien nykyaikaistamiseen, ja pidän myönteisenä sitä, että tällaisista suunnitelmista on jo ilmoitettu. Toiseksi EU:n kansalaisille on tarjottava sama palvelutaso lähtöselvityksessä kaikilla lentokentillä, ja saman pitäisi päteä myös palvelukulttuuriin sekä EU:n ulkopuolelle suuntautuviin lentoihin. Kolmanneksi vammaisille lentomatkustajille on taattava asianmukaiset olosuhteet sekä EU:ssa että EU:n ulkopuolella, mistä keskustelimmekin vain pari viikkoa sitten. Neljänneksi koko yhteisön pitäisi olla mukana neuvottelemassa sellaisista kysymyksistä kuin Venäjän alueen yli lentämisestä perityistä maksuista. On totta, että maksut on poistettava viipymättä. Viidenneksi ehdotan, että kaikissa EU:n lentoyhtiöiden käyttämissä lentokoneissa pitäisi olla valmistuspaikasta riippumatta samanlaiset matkustajaturvallisuutta koskevat tekniset ratkaisut.
Lopuksi toteaisin, että lentoyhtiöitä olisi kannustettava lisäämään keskinäistä yhteistyötään. Hinta- ja aikataulujoustojen pitäisi kuulua yhteistyön piiriin, koska päämääränä täytyisi olla, että matkustajat tuntevat olevansa lentoyhtiön toiminnan keskipisteessä eikä vain hankalaa rahtia, niin kuin joskus tuntuu. 
Luis de Grandes Pascual (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa liikenteestä vastaava komission jäsen, hyvät kollegat, toimin suhteita Venäjän federaatioon ja Kiinaan lentoliikennealalla koskevan mietinnön varjoesittelijänä, joka edustaa Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmää. Haluan vielä kerran kertoa teille päätelmistä, joihin päädyimme liikenne- ja matkailuvaliokunnassa.
Haluan aluksi kiittää esittelijöitä El Khadraouita ja Zīleä. Hyvä jäsen Zīle, mielestäni työnne on ollut kokonaisuudessaan erittäin positiivista, sillä sen ansiosta kaikki poliittiset ryhmät ovat ymmärtäneet ehdotuksen merkityksen ja todellisen yhteisen ilmailualueen luomisen tärkeyden EU:n aseman vahvistamiseksi maailmassa. Euroopan unionin on luotava tiiviimmät yhteydet yhteistyökumppaneihinsa, myös Venäjään ja Kiinaan.
Hyvät kollegat, Venäjä on Euroopan unionille hyvin tärkeä – ei ainoastaan siksi, koska se on naapurimme, vaan myös monien taloudellisten ja poliittisten erityissyiden vuoksi. Venäjän ulkomaan matkustajaliikenteestä 75 prosenttia suuntautuu Euroopan yhteisöön, joten Euroopan unionin on voitava esittää venäläisille kumppaneillemme ehdotus, jonka tarkoituksena on saada aikaan kattava sopimus lentoliikennealalla. Sopimus täytyy mielestäni panna täytäntöön vaiheittain, sitten kun Siperian ylilentomaksuja koskeva ongelma on ratkaistu.
Hyvät kollegat, viimeksi mainittu asia on todellinen este neuvottelujen aloittamiselle, ja mielestämme Euroopan unionin on pidettävä suhtautumisensa venäläisiin yhteistyökumppaneihimme tiukkana ja vaativana. Tässä mielessä olemme tyytyväisiä siihen, mitä komission jäsen Barrot sanoi täällä tänä aamuna.
Kannatamme myös kattavaan sopimukseen pääsemistä Kiinan kanssa, koska Kiinan markkinat tarjoavat valtavia mahdollisuuksia Euroopan unionille. Lähivuosina jättiläismäisen Kiinan kaupallisen lentoliikennealan uskotaan kasvavan jatkuvasti noin 9–15 prosenttia. Lisäksi Kiinassa on meneillään prosessi, jossa uudistetaan ja liberalisoidaan lentoliikennealaa, helpotetaan ulkomaisia investointeja ja toteutetaan merkittävää lentokenttien rakennusohjelmaa.
Kuitenkin neuvotteluiden menestyksekäs aloittaminen kiinalaisten kumppaneidemme kanssa vaatii, että Kiina pääsee ensin horisontaaliseen sopimukseen Euroopan unionin kanssa ja ratkaisee Siperian ylilento-ongelman, sillä eurooppalaisten lentoyhtiöiden on lennettävä Siperian yli päästäkseen Kiinaan. 
Jörg Leichtfried (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission varapuheenjohtaja, hyvät kollegat, haluaisin aivan aluksi kiittää esittelijöitä vilpittömästi heidän työstään. Kansainvälisen lentoliikenteen uudistamisen avulla täytyy mielestäni myös pystyä perustamaan yhteinen ilmailualue, jossa noudatetaan yhteisiä normeja.
Sellaiset näkökulmat kuin tehokkuus ja turvallisuus eivät edistä ainoastaan EU:n naapuruuspolitiikkaa, vaan ovat myös nimenomaan omien etujemme mukaisia. Niinpä oman turvallisuutemme takia onkin erittäin tärkeää, että vaatimus yhdenmukaisista turvallisuusnormeista liitetään kaikkiin uusiin lentoliikennettä koskeviin kolmansien maiden kanssa tehtäviin sopimuksiin, sillä se on ainoa tapa ehkäistä tulevat lento-onnettomuudet ja taata tiukat ja yhtenäiset turvallisuusnormit.
Meidän on kuitenkin harkittava mahdollisuutta tarjota apua niille maille, jotka eivät pysty täyttämään turvallisuusvaatimuksia. Tärkeää ei ole ainoastaan yhteisten lentoturvallisuusnormien noudattaminen, vaan myös – ja erityisesti – sosiaali- ja ympäristönormien noudattaminen.
Voimassa olevissa kahdenvälisissä sopimuksissa on tuskin lainkaan viittausta noihin sääntöihin. Ilmailualueen avaaminen ei saa missään tapauksessa tapahtua työntekijöiden kustannuksella – heitähän voivat kolmansissa maissa koskea löyhemmät sosiaaliturvamääräykset. Jos niin tapahtuisi, se merkitsisi myös huomattavaa turvallisuusriskiä, mikäli työntekijät joutuisivat työskentelemään sietämättömissä oloissa. Jos kaikki markkinoilla toimivat joutuvat noudattamaan samoja sääntöjä, niin on epätodennäköistä, että lentoturvallisuus kärsii tulevaisuudessa sosiaalisen polkumyynnin vuoksi. 
Georg Jarzembowski (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission varapuheenjohtaja, hyvät kollegat, en tietenkään voi olla yhtymättä aiemmin puhuneiden ryhmäni jäsenten sanoihin ja kiittämättä molempia esittelijöitä.
Yhtä asiaa haluan erityisesti korostaa. On erittäin hyvä, että asiasta vallitsee näin laaja yhteisymmärrys parlamentissa ja komissiossa, ja olen siitä hyvin tyytyväinen. Haluaisin kuitenkin huomauttaa, että kaikki jäsenvaltiot eivät jaa myönteistä kantaamme ajatukseen yhteisestä ilmailupolitiikasta, joka hyödyttäisi lentoyhtiöitämme, niiden työntekijöitä ja matkustajia. Lisäksi joidenkin lentoyhtiöiden mielestä on parempi, että suhteissa kolmansiin maihin niitä edustaa kansallinen hallitus, ei komissio. Sen vuoksi meidän on huolehdittava siitä, että komission neuvottelut sellaisten kolmansien maiden kuin Yhdysvaltojen kanssa osoittavat jäsenvaltioille yhden eurooppalaisen ilmailupolitiikan olevan parempi kuin 25 yksittäistä ulkoista ilmailupolitiikkaa. Tämä näkökohta on pidettävä jatkuvasti mielessä. Olemme vakuuttuneita siitä, että on oikein ja alan, sen työntekijöiden ja lentomatkustajien etujen mukaista noudattaa yhteistä ulkoista ilmailupolitiikkaa. Silti useat hallitukset eivät vielä ole vakuuttuneita siitä, että näin todella on. 
Inés Ayala Sender (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, aluksi haluan kiittää esittelijöitä, jäsen Zīleä ja jäsen El Khadraouita. Jälkimmäistä haluan kiittää hänen erinomaisesta mietinnöstään, joka on erityisen merkittävä, koska se on virstanpylväs matkalla kohti Euroopan unionin ja kolmansien maiden yhteistä ilmailualuetta. Mietinnön ansiosta voimme nyt pohtia, mitä on jo saavutettu ja mitkä haasteet ovat vielä edessäpäin. Siinä esitetään tiettyjä vaatimuksia, jotka koskevat sosiaalisten oikeuksien ja ympäristönsuojelun normien yhdenmukaisuutta.
Lisäksi haluan kiittää komission jäsentä, joka hyödyntää ihailtavan ahkerasti ja menestyksekkäästi yhteisön neuvotteluvaltuuksia, pääsee vähitellen eroon vanhentuneesta ja yhä tehottomammasta kahdenvälisestä järjestelmästä ja edistää siten aloitetta, joka usein lisää uskottavuuttamme neuvotteluissa yhtenäisen eurooppalaisen ilmatilan luomiseksi. Tässä mielessä on erittäin lupaavaa, että hän mainitsi erityisesti siirtymisen kansallisista lentoyhtiöistä eurooppalaisiin lentoyhtiöihin.
Haluan kuitenkin korostaa muutamia meitä kiinnostavia näkökohtia, erityisesti sopimukseen pääsyn viivästymistä Yhdysvaltain kanssa. Kuten tiedetään, viivyttely lisäetujen toivossa on tunnettu neuvottelutaktiikka, mutta lopulta heidän on liityttävä muiden mukana. Kioton pöytäkirja on osoittanut tämän. Kehotamme teitä siksi olemaan päättäväisempi tässä asiassa.
Lisäksi haluan painottaa tarvetta päästä eroon kahdenvälisestä järjestelmästä neuvotteluissa Venäjän kanssa. Samoin on tietenkin päästävä eroon täysin kansainvälisen lainsäädännön vastaisesta maksujenperintäpolitiikasta. Venäjän kanssa opittua on tietenkin sovellettava myös Kiinan kanssa meneillään oleviin neuvotteluihin.
Toivomme myös, että vahvistetun Euroopan lentoturvallisuusviraston ja Eurocontrolin toiminta sovitetaan yhteen sovitulla ja yksiselitteisellä tavalla, niin että ratkaistaan näiden kahden instituution toiminnan ilmeinen päällekkäisyys, josta voi aiheutua ristiriitoja.
Lopuksi toteaisin, että sopimusten soveltamisen sekä ympäristönormeja ja sosiaalisista oikeuksista annettua lainsäädäntöä koskevien vaatimusten osalta toivoisimme, että neuvotteluissa siirryttäisiin yhä enemmän kohti kansainvälisiä sääntöjä, jotka ovat lähempänä tiukempia eurooppalaisia sääntöjä. Toisin sanoen yhtenäistäminen tapahtuisi tiukemman normin mukaisesti. Tältä osin haluaisin komission jäsenen kertovan meille, missä vaiheessa on JAR–OPS-vaatimusten saattaminen osaksi velvoittavaa yhteisön oikeutta. Neuvosto on päässyt yhteisymmärrykseen EU–OPS-asetukseen sisältyvistä lento- ja lepoaikoja koskevista säännöistä, mikä on mielestämme tärkeää myös EU:n ulkoiseen ilmailupolitiikkaan liittyvissä neuvotteluissa. 
Manolis Mavrommatis (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, jäsen Zīlen valiokunta-aloitteinen mietintö antaa kattavan kuvan Euroopan unionin suhteista Kiinan kansantasavaltaan ja Venäjään lentoliikennealalla. Oleellisia ovat kuitenkin noiden kahden maan ylitse lentämistä koskevat erot.
Kuten esittelijä perustellusti huomauttaa, Kiinan siviili-ilmailun kehittäminen, uudistaminen ja liberalisointi on hyvässä vauhdissa, mutta Venäjän tapauksessa ongelmia on edelleen erityisesti siinä, että kaikkia lentoliikenteen hallintatoimia käytetään venäläisten lentoyhtiöiden tukemiseen kilpailulainsäädännön vastaisesti.
Kummassakin tapauksessa komission jäsenen Barrot'n panosta pidetään ratkaisevan tärkeänä, vaikkakin jälkimmäisessä tapauksessa ongelmakysymykset ovat yhä ratkaisematta.
Pidän myönteisenä Kiinan kansantasavallan edistystä, erityisesti sen sopeutumista EU:n kanssa tehtävän hyvän yhteistyön sääntöihin, joiden pääkohtiin kuuluu, että Kiinan hallitus avaa ilmakäytäviä eurooppalaisille lentoyhtiöille, jotta palveltaisiin hyvin matkustajia ja rahdinkuljetusta lisäämällä lentomääriä.
Suhteista Kiinan kansantasavaltaan vastaavan valtuuskunnan jäsenenä pidän yleisesti ottaen komission jäsenen Barrot'n kantaa myönteisenä. Erityisen myönteisenä pidän hänen toimintaansa lentosopimusten aikaansaamiseksi. Huomauttaisin kuitenkin, että parlamentin pitäisi loogisesti saada tutustua komission neuvostolta pyytämien Kiinaa koskevien neuvotteluvaltuuksien ehtoihin.
Lopuksi totean olevani yhtä mieltä esittelijän kanssa siitä, että Venäjän kanssa ei pidä tehdä kattavaa sopimusta, ellei Siperian ylilento-ongelmaan löydetä ratkaisua, jolla ylilentomaksut poistetaan. Toivon, että pääsemme sopimukseen hyvässä yhteisymmärryksessä, sillä molemmat osapuolet, sekä Venäjä että Euroopan unioni, tarvitsevat toisiaan ja sopimus on kansojemme yleisten etujen mukainen. 
Ulrich Stockmann (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, aion kommentoida kolmea asiaa. Ensimmäinen on tämä: Pidän myönteisenä komission pyrkimystä lisätä vähittäin yhteisön kolmansien maiden kanssa tekemien sopimusten osuutta. Silti koko alan laaja vaikutus ympäristöön, kilpailuun ja sisämarkkinoihin saa minut jälleen kehottamaan teitä pohtimaan, eikö lentoliikennealaan liittyvään ulkopolitiikkaan tosiasiassa pitäisi soveltaa yhteispäätösmenettelyä.
Toiseksi emme odota komissiolta ainoastaan, että se esittelee strategiansa, vaan sen olisi myös laadittava lista maista, joiden kanssa sopimuksen teko on ensisijaisen tärkeää, ja pyrittävä saamaan nuo sopimukset aikaiseksi. Komission jäsen hahmotteli äsken lyhyesti, miten se tapahtuu.
Kolmanneksi kaikkien sopimusten on pohjauduttava periaatteeseen, jonka mukaan markkinoinen avaaminen vastavuoroisesti ja tasa-puolisesti on ensisijainen päämäärä. Meneillään olevissa neuvotteluissa Venäjän ja Kiinan kanssa on muistettava, että jos Venäjän ylilentomaksuihin liittyvää ongelmaa ei ratkaista ensin, tasa-puolisuuden vaatimus ei toteudu sopimuksessa Kiinan kanssa, sillä Venäjän asettamat ylilentoehdot eivät ole samat kiinalaisille ja eurooppalaisille lentoyhtiöille, mitä ei voida hyväksyä. 
Piia-Noora Kauppi (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, minäkin yhdyn kaikkiin niihin kollegoihin, jotka ovat kiittäneet esittelijöitä jäsen El Khadraouita ja jäsen Zīleä erinomaisesta työstä.
Kannatan esittelijän näkemystä, jonka mukaan ulkoisen ilmailupolitiikan kehittäminen EU:lle on välttämätöntä. Meidän on kuitenkin EU:n ilmailupolitiikan lisäksi voitava kehittää kahdenvälisiä lentoliikennesopimuksia kolmansien maiden kanssa, sillä monien kumppaneidemme on vaikea sitoutua unionin yhteisiin sopimuksiin. Korostan kuitenkin, että kahdenvälisiä sopimuksia on tehtävä vain yhteisen ilmailupolitiikan lisäksi ja täydennykseksi, ei sen korvaamiseksi. Mikä tärkeintä, lentoliikenteen normaali sujuminen on taattava ja on vältettävä turhia erimielisyyksiä neuvotteluiden aikana.
Kuten esittelijä totesi, olemme havainneet, että kattavan sopimuksen neuvottelemisessa Venäjän kanssa on ollut hankaluuksia. Maksut, joita se perii alueensa yli lentämisestä, ovat selvästi kansainvälisen lainsäädännön vastaisia, eikä niitä voida hyväksyä. Valitettavasti näyttää siltä, että Venäjä käyttää aina ilmatilaansa jotenkin strategisiin tarkoituksiin. En usko, että pääsemme eroon maksuista, vaikka Venäjä lopettaisi ylilentomaksujen perimisen. Noihin maksuihin kuluu Euroopan unionissa vuosittain noin 250 miljoonaa euroa. On valitettavaa, että suuri osa summasta päätyy venäläiselle Aeroflot-lentoyhtiölle. Se on haitallista myös Euroopan kilpailutilanteen kannalta.
Suomelle maksut ovat merkittäviä, sillä ainoa realistinen lentoreitti Aasiaan kulkee Siperian yli. Meidän on huolehdittava siitä, että toimintaedellytykset ovat tasapuoliset kaikille EU:n lentoyhtiölle. Nykyisin näin ei ole, sillä nuo maksut ovat usein mielivaltaisia ja vaihtelevat lentoyhtiöltä toiselle.
Venäjä tuntuu pitävän kahdenvälistä yhteistyötä parempana, ja olenkin iloinen, että Kiinan asenne on avoimempi. Toivon, että neuvosto suostuu neuvottelujen aloittamiseen Kiinan kanssa ja antaa komissiolle yhteisen lentoliikennesopimuksen saavuttamiseksi tarvittavat neuvotteluvaltuudet.
Lopuksi toteaisin, että takaamalla kestävät taloudelliset olosuhteet ja sääntelykehys Aasiaan suuntautuvalle lentoliikenteelle voimistetaan myös Euroopan lentoliikennealaa ja turvataan mahdollisuus toimiviin lentoyhteyksiin ja -reitteihin myös Euroopan harvaanasutuilla ja maantieteellisesti syrjäisillä seuduilla, kuten Pohjois-Suomessa. 
Jacques Barrot,
   . Arvoisa puhemies, haluan kiittää jäseniä, jotka ovat halunneet ottaa kantaa jäsen El Khadraouin ja jäsen Zīlen erinomaisiin mietintöihin. Olen erittäin halukas tässä yhteydessä vahvistamaan aikomukseni kertoa parlamentille hyvin säännöllisesti kansainvälisiä neuvotteluja koskevan politiikkamme strategisista suuntaviivoista. Haluan vielä kerran kiittää kahta esittelijää erinomaisesta työstä. Lentoliikennealan kehittämiseen on monia mahdollisuuksia, ja tämä on tärkeä osa liikennepolitiikkaamme.
Olen tietenkin hyvin iloinen, että tuette näin laajasti sääntelyn lähentämistä, jota ei päämääränä voida erottaa markkinoiden avaamisesta. Eräät yhteistyökumppanit eivät tee tarpeeksi tasapuolisten ja tehokkaiden toimintaedellytysten saavuttamiseksi, joten sääntelyn lähentäminen on ensisijainen tavoite. Markkinoiden avaamisen on tapahduttava vähitellen silloin, kun varovaisempi lähestymistapa on tarpeen. Joissakin tapauksissa meidän on jopa omaksuttava tiukka kanta. Tiukka kanta on jo omaksuttu – ja jatkossa omaksutaan yhä tiukempi – Venäjän ja Siperian ylilentojen tapauksessa, kuten jäsen Kauppi totesi hetki sitten. Lisäksi on totta, että ylilentomaksut ovat mielivaltaisia. Olen siis iloinen selvästä ja yksiselitteisestä tuestanne tässä asiassa.
Aion kiinnittää paljon huomiota turvallisuuskysymyksiin, jotka tällä alalla tulevat joskus kiireellisesti esiin. Kilpailun lisäksi meidän on valvottava tarkasti, että sosiaalisia oikeuksia ja ympäristönormeja noudatetaan täysin. Tämän suhteen haluan sanoa parlamentille, että on meille edullista, että meillä on eurooppalainen strategia ja mahdollisuus allekirjoittaa horisontaalisia sopimuksia, koska sen ansiosta voimme vaikuttaa kansainväliseen siviili-ilmailua koskevaan lainsäädäntöön. Yhdistynyt Eurooppa kykenee viemään kehitystä paljon tehokkaammin kohti tiukempia normeja sekä sosiaalisten oikeuksien että ympäristön osalta. Tältä osin haluan kertoa teille, hyvä jäsen Kauppi, että toimintanormeja koskeva teksti on viimeistelyvaiheessa ja neuvosto hyväksyy yhteisen kannan pian. Juristi-lingvistien on käännettävä teksti, minkä jälkeen se on tarkoitus lähettää takaisin parlamenttiin toista käsittelyä varten maalis–huhtikuun tienoilla.
Lopuksi haluan todeta, että "open skies" -neuvotteluista Yhdysvaltojen kanssa saadaan luultavasti tarvittavaa lisäpontta yhteisiä neuvotteluja koskevalle lähestymistavalle, joka perustuu yhteisöjen tuomioistuimen päätökseen. On ennenaikaista antaa täsmällistä tilannearviota: odotamme selvennystä Yhdysvaltain liikenneministeriön uuteen tulkintaan yhdysvaltalaisten lentoyhtiöiden hallintasäännöistä. On kuitenkin totta, että olemme edistyneet paljon erityisesti sääntelyn lähentämisessä, josta olemme jo lähes päässeet sopimukseen. Toivon, että neuvottelut tukevat yhteisön lähestymistapaa. Yhteisön lähestymistapa on selvästi parempi kuin kahdenväliset sopimukset, jotka eivät ikinä ole yhtä tehokkaita eurooppalaisen lentoliikennealan kannalta.
Tämä on hyvä esimerkki siitä, että joillakin aloilla EU:n todella kannattaa puhua yhdellä äänellä. Arvoisa puhemies, haluan kiittää parlamenttia erityisesti siitä, että se on tukenut vahvasti komissiota tässä strategiassa, jolla edistetään erityistä eurooppalaista neuvottelutapaa, jonka uskon myös hyödyttävän kaikkia jäsenvaltioita ja koko eurooppalaista lentoliikennealaa.
Kiitä esittelijöitä ja parlamenttia siitä, että olette olleet kiinnostuneita tästä ulkopolitiikan ja kansainvälisten neuvottelujen näkökohdasta, jonka merkitys kasvaa samalla kuin lentoliikennealan merkitys maailmassa väistämättä lisääntyy. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan klo 12.00.

Gary Titley (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, olisin kiitollinen, jos voisitte välittää puhemies Borrellille kiitoksemme kauniista sanoista, jotka hän lausui eilen kollegamme Phillip Whiteheadin muistoksi. Tiedän, etten puhu ainoastaan kaikkien Yhdistynyttä kuningaskuntaa edustavien jäsenten vaan koko Euroopan parlamentin puolesta, sillä Phillipillä oli politiikkaan oikeamielinen ja viisas lähestymistapa, jonka ansiosta hän sai paljon ystäviä kautta koko parlamentin.
Yhdistyneen kuningaskunnan kansallinen valtuuskunta on sijoittanut sisäänkäynnin luokse surunvalittelukirjan, johon toivomme parlamentin jäsenten yli puoluerajojen kirjoittavan muistojaan Phillipistä. Annamme surunvalittelukirjan hänen omaisilleen muistojumalanpalveluksessa, joka järjestetään Derbyn tuomiokirkossa 29. tammikuuta. Jäsenet, jotka haluavat osallistua muistojumalanpalvelukseen, saavat lisätietoja toimistostani.
Puhemies. –
   Kiitos, jäsen Titley. Uskoisin, että kollegamme ja ystävämme ovat nyt tietoisia näistä valitettavasti hyvin surullisista järjestelyistä. 
Puhemies. –
   Esityslistalla ovat seuraavana äänestykset.
Puhemies. –
   Vuoden 2006 ensimmäiset äänestykset on nyt toimitettu. 
Roberta Angelilli (UEN ),
   Alleanza Nazionale -puoluetta edustavat Euroopan parlamentin jäsenet äänestivät Brokin mietinnön osalta tyhjää, sillä pidämme seuraavia näkökohtia välttämättöminä edellytyksinä Kroatian jäsenyydelle Euroopan unionissa:
1. On vaadittava EU:n jäsenyysneuvottelujen keskeyttämistä, kunnes Kroatian viranomaiset kumoavat kiellon, jolla estetään italialaisten yhteisön kansalaisten pääsy maan kiinteistömarkkinoille. Kielto on selkeästi ristiriidassa yhteisön säännöstön periaatteiden kanssa.
2. Kroatian jäsenyyden ehdoksi on vaadittava täyttä korvausta omaisuudesta, joka takavarikoitiin tuhansilta italialaista alkuperää olevilta kansalaisilta, jotka karkotettiin Kroatian alueelta vuoden 1946 jälkeen.
3. Kroatian viranomaisia on vaadittava kantamaan vastuunsa, joka on nyt historiallisesti todistettu ja dokumentoitu, niistä karkotuksista, julmuuksista, verilöylyistä ja etnisistä puhdistuksista, jotka kommunistihallinto kohdisti tuhansiin italialaista alkuperää oleviin ihmisiin vuoden 1946 jälkeen. 
Glyn Ford (PSE ),
   . Toimin viime vaalikaudella parlamentin esittelijänä EU:n suhteita Korean tasavaltaan tieteen ja teknologian alalla koskevassa kysymyksessä ja tunnustan, että Euroopan unionin suhteet tähän Aasian kasvavaan talousmahtiin ovat erittäin tärkeät. Siksi olen tyytyväinen tähän mietintöön, ja mielestäni on myönteistä, että mietinnössä laajennetaan kauppaa ja yhteistyötä koskeva puitesopimus koskemaan myös unionin uusia jäsenvaltioita. Meillä on nyt mekanismi, jonka avulla EU:n ja Korean tasavallan välistä kumppanuutta voidaan lujittaa. Nyt on tärkeää, että myös käytämme sitä. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   .  Äänestin tämän mietinnön puolesta, sillä pidin mielessäni siinä esiin nostetut kysymykset. Malediiveja kohtasi suuri murhenäytelmä hieman yli vuosi sitten, ja nyt on kyse tätä murhenäytelmää seuranneiden ongelmien – maan aiemmista ongelmista puhumattakaan – todellisesta taloudellisesta laajuudesta sekä alaa koskevasta Euroopan parlamentin teknisestä vastuusta, joka eroaa rahoituslaitosten vastuusta. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   . On selvää ja toivon mukaan kiistatonta, että Malediivit on sisällytettävä niiden maiden luetteloon, jotka ovat oikeutettuja apuun vuoden 2004 tsunamikatastrofin jälkeen. Minulla oli ilo tukea tätä toimenpidettä, ja toivon, että voimme siirtyä mahdollisimman nopeasti antamaan maalle hyödyllistä käytännön apua. 
Frank Vanhecke (NI ). –
   Arvoisa puhemies, hylkäsimme äskeisessä äänestyksessä Catanian mietinnön unionin kansalaisuudesta. Tämän mietinnön voidaan kiistatta väittää olevan yksi sekavimmista ja harkitsemattomimmista teksteistä, joita parlamenttimme on koskaan laatinut, mikä sanoo jo jotakin. Tiivistäen voidaan todeta, että siinä taattiin yleinen äänioikeus kaikissa vaaleissa kaikille, jotka sattuvat olemaan alueellamme enemmän tai vähemmän laillisesti. Mietinnössä ei puhuttu sanaakaan sen paremmin kotoutumishalusta kuin kielitaidosta tai kansalaisuutta koskevista edellytyksistäkään. Muukalaisille annettiin siis kaikki oikeudet muttei lainkaan velvollisuuksia.
Tämä on todellakin hulluutta. Työstä vastasi kourallinen sokaistuneita ideologeja, jotka eivät suostuneet tunnustamaan täysin epäonnistuneen monikulttuurisen mallin todellista tilaa. Lisäksi mietinnössä loukattiin perusteellisesti jäsenvaltioidemme riippumattomuutta. Valtion kansalaisuuden ja kaikkien siihen liittyvien oikeuksien, myös äänioikeuden, on kuuluttava jatkossakin jäsenvaltioiden yksinomaiseen toimivaltaan. Euroopan unioni ei saa sekaantua tähän. Meillä oli oikeus ja hyvä syy hylätä tämä typerä mietintö. 
Luciana Sbarbati (ALDE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, haluan ilmaista äärimmäisen katkeruuteni siitä, ettei parlamentti hyväksynyt Catanian mietintöä. Parlamentissa esiintyy joskus edistyksellisiä pyrkimyksiä, mutta toisinaan vallalla ovat selvästi vanhoilliset suuntaukset.
Eniten pahoittelen sitä, että oma ryhmäni jakaantui äänestettäessä tästä mietinnöstä, joka olisi pitänyt hyväksyä aidossa liberalismin hengessä. Pitää paikkansa, että Euroopan unionin kansalaisuutta koskeva työ on vielä kesken ja että tämä kansalaisuus täydentää jäsenvaltioiden kansalaisuutta. Euroopan unionin kansalaisuus on kuitenkin tavoite, jota kohti meidän on pyrittävä saadaksemme läpi poliittisia toimia. Näin tehdessämme Euroopan unionin on suotava itselleen ansaitsemansa omanarvontunto, ja sen on pyrittävä tulkitsemaan mahdollisimman hyvin kansalaisuuteen liittyviä tarpeita ja oikeuksia, jotka nousevat esiin joka tapauksessa – jopa ennen kuin niitä ehditään ottaa huomioon lainsäädännössä.
Ilmaisen siis pahoitteluni mietinnön hylkäämisestä ja samalla haluan myös osoittaa täydellistä solidaarisuutta jäsen Catanialle. Olen tehnyt hänen kassaan yhteistyötä ja tuen myös hänen tarkistuksiaan. 
Agnes Schierhuber (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, esitän äänestysselityksen Itävallan kansanpuolueen edustajien puolesta.
Mielestämme Catanian mietintö neljännestä kertomuksesta unionin kansalaisuudesta on sisällöltään täysin hakoteillä. Aikana, jona suuri osa kansalaisista suhtautuu epäilevästi EU:n kehitykseen, kysymystä unionin kansalaisuudesta on käsiteltävä asianmukaisella vakavuudella. Valitettavasti tässä mietinnössä käsitellään vain maahanmuuttajien tilannetta eikä puhuta mitään unionin kansalaisten tarpeista. Haluan tehdä selväksi, että ne, jotka pyrkivät Euroopan unioniin kolmansista maista maahanmuuttajina tai turvapaikanhakijoina, ansaitsevat tulla otetuksi huomattavasti vakavammin ja kohdelluksi huomattavasti kunnioittavammin kuin tässä mietinnössä tehdään. Tästä syystä äänestimme mietintöä vastaan. 
Bairbre de Brún (GUE/NGL ),
   . Puolueeni kannattaa voimakkaasti toimia, joilla tuetaan jäsenvaltioiden kaikkia kansalaisia koskevien ihmisoikeuksien ja kansalaisoikeuksien yhtenäistämistä. Kannatan voimakkaasti Catanian mietinnön kohtia, joiden tarkoituksena oli nostaa esiin siirtotyöläisten oikeudet, erityisesti heidän kansalaisoikeutensa sekä poliittiset oikeutensa kansalaisuuteen ja äänioikeuteen.
Sinn Féin -puolue on vahvasti sitä mieltä, että siirtotyöläisten on voitava saada täydet kansalais- ja ihmisoikeudet ja että jäsenvaltioiden käytössä on oltava oikeudenmukainen ja tasa-arvoon perustuva menettely kansalaisuuden myöntämiseksi niille siirtotyöläisille, jotka haluavat käyttää hyväkseen tällaisia mekanismeja.
Äänestin tyhjää lopullisessa äänestyksessä, joka toimitettiin neljättä kertomusta unionin kansalaisuudesta (A6-0411/2005) koskevasta Giusto Catanian mietinnöstä, sillä Sinn Féin katsoo, että kysymyksiä kansalaisuudesta, vaaleista ja poliittisesta osallistumisesta on käsiteltävä ensisijaisesti jäsenvaltioiden hallintoelimissä. 
Bruno Gollnisch (NI ),
   .Catanian mietinnössä unionin kansalaisuudesta ei ollut mitään kannattamisen arvoista. Ehdotuksista kaksi oli kuitenkin erityisen järkyttäviä. Tarkoitan ensinnäkin vaatimusta sellaisesta unionin kansalaisuuden muodosta, jossa maan kaikille asukkaille, kansallisuudesta riippumatta, annettaisiin oikeus äänestää ja asettua ehdolle paikallisissa, valtakunnallisissa ja Euroopan parlamentin vaaleissa. Toiseksi tarkoitan vaatimusta kansalaisoikeuksien yhtenäistämisestä jäsenvaltioissa sillä verukkeella, että erot näissä oikeuksissa aiheuttavat sellaisten Euroopan ulkopuolelta tulleiden ihmisten syrjintää, jotka haluavat saada unionin kansalaisuuden sellaisena kuin se on tällä hetkellä määritelty perussopimuksissa.
Mihin tämä hulluus johtaakaan? Ainoa keino saada maan kansalaisuus on, että henkilö edustaa kansallisuudeltaan kyseistä maata. On yksinomaan jäsenvaltioiden tehtävä määrittää ehdot, joiden on täytyttävä, ennen kuin kansallisuus voidaan myöntää. Äänioikeuden myöntämisessä ulkomaalaisille kansallisuudesta riippumatta on viime kädessä kyse kaksinkertaisen oikeuden myöntämisestä: he voivat käyttää edelleen äänioikeutta lähtömaassaan, ja lisäksi heillä on äänioikeus myös asuinmaassaan. Todellisuudessa tämä toimenpide onkin epäoikeudenmukainen. Se, että ihminen on toisen vieraana, ei takaa hänelle oikeutta sekaantua tämän asioihin.
Kaikista näistä syistä on hyvä, että tämä mietintö hylättiin. 
Hélène Goudin ja Lars Wohlin (IND/DEM ),
   Mietinnön tarkoituksena on lujittaa unionin kansalaisuutta saattamalla se riippumattomaksi jäsenvaltioiden kansalaisuudesta ja vaatimalla, että jäsenvaltioiden kansalaisuuden myöntämistä koskevat säännökset yhtenäistetään. Me uskomme kuitenkin, että kansalaisuus on yksi kansallisvaltioiden riippumattomuuden kulmakivistä ja että kullakin jäsenvaltiolla on oltava vapaus päättää itse kansalaisuuden myöntämisestä.
Voi tietenkin olla perusteltua vaatia kansallisvaltion kansalaisuuden saamisesta annettujen säännösten uudistamista sellaisten tapausten osalta, joissa henkilö on asunut maassa jatkuvasti kohtuullisen pitkään ja joissa on kyse äänioikeudesta ja kelpoisuudesta asettua ehdolle paikallisissa, alueellisissa ja valtakunnallisissa vaaleissa.
Jäsenvaltioiden kansalaisuudesta vastaavat kuitenkin yksinomaan kyseiset maat itse, ja ne soveltavat asiassa omaa lainsäädäntöään. On kunkin jäsenvaltion vastuulla määritellä ehdot, joiden perusteella kansalaisuus myönnetään tai evätään, sekä kansalaisuuden vaikutukset. Euroopan unionilla ei ole näissä kysymyksissä minkäänlaisia toimivaltuuksia. Unionin kansalaisuus onkin alisteinen kansalliselle oikeudelliselle asemalle, joten se on määriteltävä kansalaisuudesta annettujen kansallisten lakien nojalla.
Mietintö sisältää lisäksi kohtia, jotka koskevat eurooppalaisen veron käyttöönottoa, yhteisiä eurooppalaisia puoluelistoja Euroopan parlamentin vaaleissa, Euroopan perustuslain merkitystä lujitettaessa eurooppalaista solidaarisuutta sekä yhteisiä lähtökohtia eurooppalaisen ulottuvuuden sisällyttämiseksi kaikkien koulujen opetussuunnitelmaan. 
Carl Lang (NI ),
   .Unionin kansalaisuuden käsite, jota ei ole edes tarkennettu sanalla "Euroopan", on väline, jonka avulla pyritään hävittämään kansalliset oikeutemme identiteettiin ja riippumattomuuteen. Catanian mietintö on osoitus tästä, sillä sen tarkoituksena on tyrkyttää meille ajatusta yhdestä valtavasta ryhmästä, jossa ranskalaisia, puolalaisia, espanjalaisia, italialaisia, saksalaisia ja brittejä ei enää ole vaan heidät on korvattu "unionin kansalaisilla", joilla on ennen kaikkea samat poliittiset oikeudet.
Mietinnön 17 kohdassa kehotetaan jäsenvaltioita antamaan äänioikeus ja oikeus asettua ehdolle valtakunnallisissa vaaleissa kaikille asukkaille, jotka ovat "unionin kansalaisia", riippumatta heidän kansallisuudestaan. Näin Ranskassa asuva tšekkiläinen henkilö voisi osallistua Ranskan tasavallan presidentin valintaan.
Tämä äänioikeus ulotettaisiin jopa Euroopan ulkopuolelta tulleisiin maahanmuuttajiin, sillä 18 kohdassa ehdotetaan unionin kansalaisille kuuluvien oikeuksien laajentamista kolmansien maiden kansalaisiin, jotka oleskelevat Euroopan unionissa.
Euroopan kansakunnat, joita uhkaa maailmanlaajuinen maahanmuuttotulva, eivät tarvitse unionin kansalaisuutta. Niiden kansallisia oikeuksia on pikemminkin vahvistettava. Erityisesti yhä useammat ranskalaiset vaativat, että kansalaisuutta koskevaa lainsäädäntöä uudistetaan ja että uudistuksen perustana on periaate, jonka mukaan Ranskan kansalaisuus joko peritään tai ansaitaan. 
Marine Le Pen (NI ),
   Euroopan unioni on kriisissä sekä edustuksellisesti – mitä ilmentää etenkin Euroopan perustuslain hylkääminen Ranskassa ja Alankomaissa – että demokraattisen osallistumisen kannalta, kun yhä useammat kansalaiset jättävät osallistumatta Euroopan parlamentin vaaleihin. Tästä huolimatta Euroopan unioni on vuonna 1992 solmitusta Maastrichtin sopimuksesta lähtien yrittänyt vuosi toisensa jälkeen pakottaa meidät nielaisemaan unionin kansalaisuuden ihmepillerin.
Meillä on jälleen kerran edessämme väline, jonka tarkoituksena on murskata kansakunnat ja kansalliset identiteetit niin, että ne voidaan lopulta korvata eurooppalaisella identiteetillä. Tämä suoraan eurofederalistisen byrokratian ylimmiltä tasoilta tuleva uusi paketti on olennainen osa komission ajamaa prosessia, jonka tuloksena hukumme maahanmuuttovirtoihin. Jokaisen kansalaisen oikeudesta muuttaa ja asua vapaasti jäsenvaltioiden alueella halutaan tehdä keskeinen unionin kansalaisille kuluva oikeus. Siksi on helppo ymmärtää, miksi Bryssel pyrkii yksinkertaistamaan ja höllentämään säännöksiä, jotka koskevat pääsyä Euroopan unionin alueelle ja oleskelua täällä. Tämän uuden kansalaisuuden saaminen riippuu nimittäin juuri näistä säännöksistä.
Järjettömällä pakkovallalla ollaan tuhoamassa järjestelmällisesti kansallisia arvoja ja identiteettejä. Kansallisen tietoisuuden osoittaminen ja sen puolustaminen vaativat nykyään todellista rohkeutta. 
Kartika Tamara Liotard, Esko Seppänen ja Jonas Sjöstedt (GUE/NGL ),
   . Olemme äänestäneet mietinnön puolesta, vaikka joitakin osia tekstistä ei ollutkaan tarkoituksenmukaista käsitellä tässä mietinnössä. Näillä osilla tarkoitamme esimerkiksi joitakin EU:n kansalaisuuteen liittyviä näkökohtia, positiivista kantaa EU:n perustuslakiin, joidenkin parlamentin jäsenten valitsemista valtioiden välisiltä listoilta ja eurooppalaiseen veroon liittyvää ehdotusta.
Äänestimme näitä tekstin kohtia vastaan mutta lopulta äänestimme koko mietinnön puolesta, sillä haluamme parantaa maahanmuuttajien tilannetta Euroopan unionissa. Pidimme mielessämme, että tämä on vain valiokunta-aloitteinen mietintö, jolla ei ole oikeusvaikutuksia. 
David Martin (PSE ),
   . Pidän myönteisenä mietintöä, jonka aiheena on EU:n kansalaisuus suhteessa kolmansien maiden kansalaisiin. Mietinnön keskeisenä ajatuksena on, että EU:n kansalaisten on voitava äänestää jäsenvaltion kansallisissa vaaleissa, vaikkei kyse olisi heidän kotimaastaan, kunhan he asuvat tässä jäsenvaltiossa.
Pidän valitettavana, ettei mietintöä hyväksytty, sillä kyseessä oli arvokas mietintö. Äänestin kuitenkin tyhjää tarkistuksista, joiden aiheina olivat 11 kohta, osat 1 ja 2, 12 kohta, osat 1 ja 2, sekä 13, 21 ja 28 kohdat, sillä mielestäni niissä mentiin tässä vaiheessa liian pitkälle. 
Andreas Mölzer (NI ),
   . Äänestysaktiivisuus on laskussa, kansanäänestyksistä saadaan kielteisiä viestejä ja turhautuminen EU:hun lisääntyy. On selvää, etteivät unionin kansalaiset voita mitään pelkän yhteisen hymnin tai lipun avulla. He eivät ole kiinnostuneita siitä, millaisena EU näyttäytyy ulospäin – esimerkiksi perustuslakiluonnoksen muodossa – vaan siitä, mitä EU tekee tai jättää tekemättä.
Unionin kansalaisuuden painoarvoa lisäämällä ei tehdä euroskeptikoista intoilijoita, jollaisia jotkut kenties haluaisivat heidän olevan. Näin ei todellakaan tapahdu niin kauan kuin meillä ei ole EU:n laajuisia vähimmäisnormeja kansalaisuuden myöntämiselle emmekä onnistu estämään turvapaikkajärjestelmän väärinkäyttöä. Lontoon terrori-iskut, elokuvaohjaaja Theo van Goghin murha ja Ranskan katumellakat osoittavat, että meidän on jatkossa arvioitava tarkkaan kansalaisuutta hakevien kyky kotoutua valtakulttuuriin. Euroopan muslimit eivät hyväksy eurooppalaista oikeus- ja kulttuurijärjestystä, eikä EU voi enää vähätellä tätä tosiasiaa vetoamalla monikulttuurisuuteen.
Meidän on lopetettava myös maahanmuuttajien aseman laajamittainen laillistaminen, jonka myötä miljoonista laittomista maahanmuuttajista on tehty "eurooppalaisia". Lisäksi Schengenin tietojärjestelmän avulla on saatava jatkossa tieto edustustoista, jotka myöntävät maahantuloviisumeja kuin liukuhihnalta.
Voimme tulla toimeen ilman unelmaa EU:n kansalaisuudesta niin kauan kuin Schengenin sopimus on tehoton, niin kauan kuin emme pysty puuttumaan rinnakkaisyhteiskuntien muodostamaan ongelmaan ja niin kauan kuin emme voi taata eurooppalaisten alkuperäiskansojen suojelua. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   . Tässä mietinnössä esiin nostetut kysymykset ovat erittäin mielenkiintoisia ja kauaskantoisen keskustelun arvoisia. Haluan kuitenkin huomauttaa, ettei tämän keskustelun käyminen kuulu alun alkaenkaan parlamenttimme – eikä sen paremmin muidenkaan unionin toimielinten – toimivaltaan. Kansalaisuuden myöntäminen on yksinomaan kansallinen kysymys ja jäsenvaltioiden riippumattomuuden kulmakivi, josta ei mielestäni voida neuvotella. Olen eri mieltä lukuisista mietinnössä esitetyistä lähtökohdista ja päätelmistä, minkä vuoksi äänestin mietintöä vastaan. Olenkin tyytyväinen mietinnön hylkäämisen. 
Carl Schlyter (Verts/ALE ),
   Mahdollisuus osallistua aktiivisesti demokraattiseen prosessiin on yksi ihmisoikeuksista, ja pyrimme voimakkaasti saavuttamaan tilanteen, jossa tämä oikeus kuuluu kaikille. EU ei saa kuitenkaan pitää tätä pyrkimystä välineenä, jolla se voi edistää omia päämääriään, puuttua jäsenvaltioiden demokraattisiin rakenteisiin ja lisätä näin vaikutusvaltaansa. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   . Tässä mietinnössä on kyse kansalaisuudesta, joka on hyvin kiistanalainen aihe. Yleisesti ottaen katson, että tällaiset kysymykset kuuluvat yksinomaan jäsenvaltioiden toimivaltaan ja että kaikki EU:hun liittyvät oikeudet perustuvat jäsenvaltion kansalaisuuteen. Tässä mietinnössä, joka ei ole sitova, yritetään kuitenkin löytää keinoja, joilla kutakin jäsenvaltiota voidaan rohkaista tiukentamaan oikeudenmukaisuutta ja tasapuolisuutta koskevia normeja: jäsenvaltiot kohtelevat vähemmistöjä huonosti näissä kysymyksissä. Uskon, että mietinnön mahdollinen hylkääminen on seurausta parlamentin kypsästä päätöksestä, mutta uskon myös vahvasti, että näitä kysymyksiä on tarkasteltava ja että löydämme ne ennen pitkää edestämme. 
Georgios Toussas (GUE/NGL ),
   – Unionin kansalaisuus on ideologinen käsite, jolla ei ole käytännön arvoa, kun otetaan huomioon, että kansalaisuuden myöntäminen on jäsenvaltioiden vastuulla. Merkitys, jota mietinnössä yritetään liittää unionin kansalaisuuteen, on luonteeltaan puhtaasti ideologinen, ja tästä merkityksestä syntyy keinotekoinen vaikutelma yhtenäisellä poliittisella ja kulttuurisella alueella asuvasta unionin kansalaisesta, jota ei todellisuudessa ole olemassa. Näyttääkin siltä, ettei meillä olisi paluuta imperialistisesta ja taantumuksellisesta EU:sta.
Pohjimmiltaan mietinnössä pyritään hivuttamaan takaoven kautta esiin EU:n kansalaisten jo hylkäämän taantumuksellisen perustuslain ajatuksia, kuten unionin kansalaisten suoraan EU:lle maksamaa veroa, eurooppalaisten puolueiden vahvistamista ja valtioiden välisiä vaalilistoja. Mietintöä hallitsevassa eurointoilussa mennään niinkin pitkälle – ja tämä on ennenkuulumatonta kaikkialla maailmassa – että mietinnössä taataan oikeus olemattomaan unionin kansalaisuuteen henkilöille, jotka ovat oleskelleet unionissa pitkään mutta joilta evätään kansalaisuus ja oikeudet maissa, joissa he oleskelevat.
Tuemme ja puolustamme varauksetta maahanmuuttajien poliittisten ja sosiaalisten oikeuksien turvaamista ja laajentamista, mikä koskee myös oikeutta äänestää ja asettua ehdolle vaaleissa, täysiä työtä, palkkaa, vakuutusta ja eläkettä koskevia oikeuksia sekä kansalaisuuden myöntämistä henkilöille, jotka ovat oleskelleet maassa pitkään. Näiden oikeuksien saamisella ei ole kuitenkaan mitään tekemistä unionin kansalaisuuden taustalla olevan harhaanjohtavan ideologian kanssa: kyseessä on ruohonjuuritason liikkeiden taistelukenttä jäsenvaltioissa ja Euroopan unionissa. 
Hiltrud Breyer (Verts/ALE ). –
   Olemme luonnollisesti tukeneet täydestä sydämestämme tätä jäsen Pretsin mietintöä, ja olemme myös hyvin iloisia huomattavista parannuksista, joita tarkistusten avulla on saavutettu.
Vihreät/Euroopan vapaa allianssi -ryhmän mielestä oli erityisen tärkeää tehdä selväksi, että myös prostituoitujen asiakkailla on oltava syytä pelätä rangaistusta tapauksissa, joissa he ovat tietoisia prostituutioon pakottamisesta. Näin halusimme tähdentää, että prostituutioon pakottamista on paitsi torjuttava lainsäädännön avulla myös pidettävä paheksuttavana yhteiskunnassa. Olemme erityisen tyytyväisiä, että parlamenttimme on pannut merkille 8. maaliskuuta tekemämme aloitteen, jonka tarkoituksena on torjua prostituutioon pakottamista tänä vuonna Saksassa järjestettävien jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen aikana. Haluamme tehdä selväksi, että prostituutioon pakottamiselle on näytettävä punaista korttia ja että meidän on reilun pelin hengessä pyrittävä torjumaan sitä kaikin keinoin.
Toivon, että parlamentti lähettää näin eteenpäin selkeän viestin urheilutapahtumien osalta. Voimme nimittäin torjua prostituutioon pakottamista ainoastaan lähettämällä tällaisia selkeitä viestejä yhteiskunnan kaikille tasoille: ei riitä, että tyydymme pelkkiin lainsäädäntöaloitteisiin. Prostituutioon pakottaminen on lisääntynyt räjähdysmäisesti, ja meidän on nyt todellakin sitouduttava tämän ilmiön torjumiseen. 
Andreas Mölzer (NI ). –
   Arvoisa puhemies, ihmishyödykkeillä käytävä kauppa, joka on vielä ase- ja huumekauppaakin tuottoisampaa, on hyötynyt valtiollisten rakenteiden hajoamisesta monikulttuurisessa yhteiskunnassa, Itä-Euroopan valtioiden siirtymisestä markkinatalouteen ja sitä seuranneesta korruptoituneiden ja rikollisten järjestöjen vahvistumisesta sekä laajamittaisesta maahanmuutosta, joka on seurausta rajojen avautumisesta. Uhrit ovat liian häpeissään ja peloissaan esiintyäkseen todistajina, ja puolet ihmiskaupan uhreiksi joutuneista naisista ja lapsista, jotka palaavat kotiin, kaupataan uudelleen. Näin toiminnan taustalla olevat rikolliset pääsevät yleensä pälkähästä. Nyt tarvitaankin ennaltaehkäiseviä toimia, kuten mahdollisten uhrien koulutusta mahdollisimman aikaisessa vaiheessa ja ongelmaa koskevan yleisen tietoisuuden lisäämistä.
Lisäksi koko EU:ssa tarvitaan viimeinkin kovia rangaistuksia pedofiliasta ja vieläkin kovempia rangaistuksia järjestäytyneestä ihmiskaupasta. 
Gerard Batten (IND/DEM ),
   . Yhdistyneen kuningaskunnan itsenäisyyspuolue vastusti äänestyksessä Pretsin mietintöä naisten ja lasten kaupasta, mikä johtui mietinnön sisällöstä. Vastustamme jyrkästi kaikkea ihmiskauppaa ja orjuutta, mutta mielestämme EU:lla ei ole toimivaltaa puuttua kansallisiin kysymyksiin, eikä EU:n pidä mielestämme ryhtyä toimiin etenkään prostituution osalta.
Kaikki mietinnössä mainitut näkökohdat on jo otettu huomioon Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädännössä. Meidän onkin pantava juuri nämä säännökset täytäntöön täysimääräisesti eikä laajennettava EU:n lainsäädäntöä entisestään, millä olisi kielteisiä seurauksia. 
Godfrey Bloom (IND/DEM ),
   . Yhdistyneen kuningaskunnan itsenäisyyspuolue vastusti äänestyksessä Pretsin mietintöä naisten ja lasten kaupasta, mikä johtui mietinnön sisällöstä. Vastustamme jyrkästi kaikkea ihmiskauppaa ja orjuutta, mutta mielestämme EU:lla ei ole toimivaltaa puuttua kansallisiin kysymyksiin, eikä EU:n pidä mielestämme ryhtyä toimiin etenkään prostituution osalta.
Kaikki mietinnössä mainitut näkökohdat on jo otettu huomioon Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädännössä. Meidän onkin pantava juuri nämä säännökset täytäntöön täysimääräisesti eikä laajennettava EU:n lainsäädäntöä entisestään, millä olisi kielteisiä seurauksia. 
Maria Carlshamre (ALDE ),
   . Äänestin ALDE-ryhmän kannan vastaisesti 46 kohdasta, joka koskee sellaisten asiakkaiden kriminalisointia, jotka käyttävät tahallisesti hyväkseen hädänalaisessa asemassa olevia henkilöitä. ALDE-ryhmä päätti äänestää tätä kohtaa vastaan, mutta itse katson, että ihmisiä, jotka tietoisesti ostavat prostituutioon pakotettujen naisten tai tyttöjen palveluksia, on pidettävä rikollisina, aivan samoin kuin on rikos ostaa varastettua tavaraa. Uskon, että nekin jäsenvaltiot, jotka vastustavat tällä hetkellä seksin ostamisen kriminalisointia, ovat valmiita pitämään varastetun tavaran ostamista rikoksena. 
Charlotte Cederschiöld, Christofer Fjellner, Gunnar Hökmark ja Anna Ibrisagic (PPE-DE ),
   Äänestimme naisten ja lasten kauppaa koskevan mietinnön puolesta. Uskomme, että ihmisten turvallisuus voidaan taata parhaiten toteuttamalla yhteisiä toimia rajat ylittävän rikollisuuden torjumiseksi, erityisesti sellaisen rikollisuuden, jolla loukataan ihmisten perusvapauksia ja -oikeuksia ja heidän ihmisarvoaan. Esitettyjen vaatimusten oikeusvaikutuksen tehostamiseksi ja koko kysymyksen merkityksen korostamiseksi Ruotsin konservatiivien edustajat haluavat painottaa myös, että ihmiskauppaa olisi käsiteltävä Euroopan parlamentin oikeudellisten asioiden valiokunnassa eikä naisten oikeuksien ja sukupuolten tasa-arvon valiokunnassa.
Vastustamme kuitenkin mietinnössä esitettyjä ehdotuksia, joilla puututaan jäsenvaltioiden toimivaltuuksiin, esimerkiksi siihen, miten poliisivoimat järjestetään. 
Hélène Goudin ja Lars Wohlin (IND/DEM ),
   Tässä valiokunta-aloitteisessa mietinnössä käsitellään tärkeitä kysymyksiä, ja Kesäkuun lista kannattaa monia mietinnön taustalla olevia perusajatuksia. Seksuaalista hyväksikäyttöä ja ihmiskauppaa on torjuttava. Emme saa myöskään katsoa läpi sormien vakavaa rikollisuutta, joka on usein seurausta rajat ylittävästä ihmiskaupasta. Siksi on äärimmäisen tärkeää helpottaa yhteistyötä ja tietojen vaihtoa EU:n sisällä.
Kesäkuun lista katsoo kuitenkin, että kunkin jäsenvaltion on voitava valita näissäkin kysymyksissä omat menetelmänsä ja työskentelytapansa. Siksi Kesäkuun lista päättää äänestää tätä valiokunta-aloitteista mietintöä vastaan. 
Timothy Kirkhope (PPE-DE ),
   . Minä ja brittiläiset konservatiivikollegani pidämme myönteisenä sitä, että tässä päätöslauselmassa tunnustetaan ihmiskaupan torjunnan keskeinen merkitys järjestäytyneen rikollisuuden torjunnassa. Näin ollen kaikkien tässä yhteydessä toteutettavien toimien on oltava yhdenmukaisia järjestäytynyttä rikollisuutta koskevan kokonaisstrategian kanssa. Tätä kysymystä ei siis saada käyttää tekosyynä pyrkimiselle kohti täyttä yhteisöllistämistä tällä alalla. Kannatamme sen sijaan tehokkaita kansallisia toimia ja vahvaa hallitustenvälistä yhteistyötä tämän vastenmielisen kaupan lopettamiseksi. 
Fernand Le Rachinel (NI ),
   Naisilla käytävä kauppa ja lasten seksuaalinen hyväksikäyttö muodostavat yhä suuremman harmaan talouden osa-alueen Euroopassa. Yhdistyneiden Kansakuntien mukaan lähes neljää miljoonaa naista ja lasta käytetään hyväksi tai pahoinpidellään seksuaalisesti. Ihmiskaupassa käytetään väistämättä myös yhä monipuolisempia menetelmiä.
Kasvava seksiturismi ja lasten taloudellinen hyväksikäyttö (esimerkiksi kerjääjinä, taskuvarkaina, huumekauppiaina ja pimeän työn tekijöinä) ovat rikollisuuden ja hyväksikäytön muotoja, joiden ylläpitäjiä ovat useimmissa tapauksissa järjestäytyneet rikollisryhmät. Vaaralliset Schengenin sopimukset, joilla poistettiin kaikki valvonta Euroopan unionin rajoilta, mahdollistavat lasten käytön huumeiden salakuljettajina tai varkaina. Koska he ovat alaikäisiä, heitä ei voida asettaa syytteeseen, vaikka viranomaiset onnistuisivat pidättämään heidät.
Jos haluamme torjua ihmiskaupan kaikkia muotoja, meidän on torjuttava näitä järjestäytyneitä ryhmiä ja näitä laittoman kaupan muotoja, jotka laajenevat jatkuvasti unionissa, jonka ovet ovat sepposen selällään.
Emme saavuta mitään uusilla yhteisön ohjelmilla ja kansalaisjärjestöjen hurskailla toiveilla. Voimme toivoa turvallisia aikoja Euroopassa vain, jos ihmiset ja valtaapitävät heräävät vastustamaan Brysselin ajamaa ultraliberaalia maahanmuuttomyönteistä politiikkaa. 
David Martin (PSE ),
   . Olen tyytyväinen tähän mietintöön, jossa korostetaan, että EU:n kaikissa toimissa on tärkeää toteuttaa ja edistää sukupuolten välisen tasa-arvon valtavirtaistamista ja lapsilähtöistä lähestymistapaa. Ihmisten kauppaamisella seksuaalista hyväksikäyttöä varten loukataan ihmisoikeuksia: 600 000–800 000 miestä, naista ja lasta myydään vuosittain kansainvälisten rajojen yli. Noin 80 prosenttia näistä on naisia ja tyttöjä ja 50 prosenttia on alaikäisiä.
Olen samaa mieltä siitä, että tiedot ihmiskaupasta ovat puutteellisia ja että jäsenvaltioiden lähestymistapoja on yhtenäistettävä kysymyksissä, jotka koskevat tiedon keruussa ja käsittelyssä käytettäviä menetelmiä. Kannatan myös ajatusta, jonka mukaan lapsia koskevat tiedot on pidettävä erillään miehiä ja naisia koskevista tiedoista.
On ensiarvoisen tärkeää, että ennaltaehkäisevissä strategioissa otetaan huomioon sekä uhrit että ihmiskauppiaat. On keskityttävä kaikkein haavoittuvimpiin ryhmiin parantamalla ensinnäkin koulutus- ja työllistymismahdollisuuksia ja pyrkimällä poistamaan köyhyyden, syrjinnän ja epätasa-arvon naisistumisen ongelma. Lisäksi on toteutettava uusia kampanjoita, joissa käytetään EU:n yhteistä logoa ja annetaan kansainvälistä puhelinneuvontaa, ja jaettava tietoa uhrien laillisista oikeuksista terveyspalveluihin muissa maissa.
Lopuksi totean olevani yhtä mieltä siitä, että lainvalvontaviranomaisten on asetettava ihmiskauppiaat syytteeseen ja tuomittava heidät ankarasti sekä torjuttava korruptiota. 
Claude Moraes (PSE ),
   . Pretsin mietintö naisten ja lasten kaupan torjunnasta on tärkeä lisä toimiin, joiden tarkoituksena on torjua yhtä aikamme riipaisevimmista ja nopeimmin kasvavista ongelmista. Tämä ongelma koskee haavoittuvia naisia ja lapsia, jotka joutuvat nykyaikaisen orjuuden uhreiksi erityisesti Euroopan seksiteollisuudessa.
Tähän ongelmaan on puututtava niin, että ihmiskaupan uhreja kohtaan osoitetaan mahdollisimman suurta huomaavaisuutta, jottei heitä rangaista toiseen kertaan EU:n jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmissä. 
Sebastiano (Nello) Musumeci (UEN ),
   Naisten ja lasten seksuaalinen hyväksikäyttö on ihmiskunnan vitsaus, josta on tulossa ajan myötä yhä suurempi ongelma. Kannatan täysin ajatusta ankaran rangaistuksen langettamisesta seksiorjien asiakkaille. Tämä ei kuitenkaan riitä. Tarvitaan myös tehokasta yhteistä strategiaa.
Monikansallisen järjestäytyneen rikollisuuden hallitsemaa ihmiskauppaa ruokkii niiden miesten ja naisten epätoivo ja köyhyys, jotka pakenevat kotimaastaan etsimään työtä ja parempaa elämää maailman rikkaista maista.
Naisten ja lasten kaupan tavoitteena on pääasiassa seksuaalinen hyväksikäyttö, mutta valitettavasti ihmiskauppa palvelee myös muita päämääriä, jotka ovat aivan yhtä halveksittavia ja ihmisarvoa alentavia: pakkotyötä, orjuutta ja – mikä vieläkin häpeällisempää – elinten vientiä.
Seksuaalisen hyväksikäytön tiedetään olevan osa laajempaa rikollisen toiminnan verkostoa, johon kuuluvat myös seksiturismi, huumekauppa sekä aseiden ja radioaktiivisen jätteen salakuljetus. Mafian ja vastaavien rikollisverkostojen torjumiseksi ehdotan jälleen – kuten tein maaliskuussa 2004 – että perustamme eurooppalaisen seurantakeskuksen valvomaan järjestäytynyttä rikollisuutta ja ehdottamaan tapoja yhdenmukaistaa tarkoituksenmukaista rangaistuslainsäädäntöä Euroopan unionissa. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   .  Ei ole tarpeen toistaa perusteluja, jotka on esitetty käsittelemässämme mietinnössä hyvin selkeästi. Mielestäni on kuitenkin syytä korostaa, että meidän on tuomittava ihmiskauppa äärimmäisen jyrkästi (eikä pelkästään naisten ja lasten kauppa, vaikka he ovatkin kaikkein haavoittuvimmat ryhmät), olipa kyse seksuaalisesta tai muunlaisesta hyväksikäytöstä. Ei kuitenkaan riitä, että esitämme tiukan vastalauseen: meidän on oltava määrätietoisia ja ennakoivia myös toimissamme. Monien parlamentin mietintöjen ja tiedotusvälineiden raporttien perusteella on päivänselvää, ettei ihmiskaupan torjunnalla ole juurikaan menestymisen edellytyksiä, elleivät jäsenvaltiot tee yhteistyötä. Siksi katson, että meidän on lisättävä yhteistyötä, parannettava koordinointia ja omaksuttava aiempaa määrätietoisempi asenne. 
Lydia Schenardi (NI ),
   Maailmanlaajuiset arviot ihmiskaupan uhreiksi joutuvien naisten ja lasten määrästä vaihtelevat 700 000 uhrista 4 miljoonaan uhriin vuodessa. Yhdistyneiden Kansakuntien mukaan uhrien joukossa on 1,2 miljoonaa lasta.
Kollegani mietinnön lähtökohtana on se järkyttävä tosiasia, että jäsenvaltioiden ja itse Euroopan unionin tähänastisista toimista huolimatta ihmiskauppa on nykyään nopeimmin kasvava rikollisuuden muoto, kun sitä verrataan muuhun järjestäytyneeseen rikollisuuteen. Valitettavasti tätä maailmanlaajuista ilmiötä ei voida torjua haalimalla kasaan yhteisön tekstejä, päätöslauselmia ja lukemattomia kansalaisjärjestöjen raportteja.
Ihmiskaupan syyt on tunnistettu: sen taustalla ovat köyhyys, sosiaalinen syrjäytyminen, työttömyys, rajavalvonnan puute, joka mahdollistaa kaikenlaista järjestäytynyttä rikollisuutta harjoittavien maanalaisten verkostojen kehittymisen, naisiin kohdistuva väkivalta, koulutus, pornografian räjähdysmäinen kasvu ja moraalisten kiinnekohtien katoaminen. Tästä huolimatta mietinnössä ehdotetut ratkaisut ovat hyvin epämääräisiä, yleisiä ja vaillinaisia.
Jos haluamme torjua tehokkaasti kaikkea järjestäytynyttä ihmiskauppaa, meidän on aivan aluksi palautettava valvonta jäsenvaltioiden sisärajoille. Rajavalvonnan poistaminen Schengenin sopimuksilla oli yksi merkittävimmistä syistä siihen, että tällainen seksiteollisuus pääsi ylipäätään kehittymään Euroopassa. 
Carl Schlyter (Verts/ALE ),
   Ihmiskaupan torjunnan ja ihmiskauppaan liittyvien palvelujen kysynnän eli seksin ostajien välillä on yhteys. Tämänkaltaisen rikollisuuden kriminalisointi EU:n tasolla saattaisi kuitenkin johtaa rangaistuksiin, joita ei ole mukautettu kansallisten järjestelmien sisäiseen logiikkaan. Seurauksena saattaisi olla myös seksin ostajien kriminalisoinnin kieltäminen. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   . Kukaan ei voi kiistää, että naisten ja lasten järjestäytynyt kauppa on päivänpolttava ongelma EU:n jäsenvaltioille. Sen torjumiseksi tarvitaan koordinoituja toimia koko EU:n alueella. Minulla on ilo kannattaa tätä mietintöä, jossa osoitetaan, että yhteistyöllä saavutetaan parempia tuloksia kuin jäsenvaltioiden toimiessa yksin. Vaikka suhtaudun varauksella joihinkin mietinnöstä ilmeneviin asenteisiin, katson, että EU:n on tartuttava toimeen tämän ongelman torjumiseksi yhdessä jäsenvaltioiden kanssa. 
Thomas Wise (IND/DEM ),
   . Yhdistyneen kuningaskunnan itsenäisyyspuolue vastusti äänestyksessä Pretsin mietintöä naisten ja lasten kaupasta, mikä johtui mietinnön sisällöstä. Vastustamme jyrkästi kaikkea ihmiskauppaa ja orjuutta, mutta mielestämme EU:lla ei ole toimivaltaa puuttua kansallisiin kysymyksiin, eikä EU:n pidä mielestämme ryhtyä toimiin etenkään prostituution osalta.
Kaikki mietinnössä mainitut näkökohdat on jo otettu huomioon Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädännössä. Meidän onkin pantava juuri nämä säännökset täytäntöön täysimääräisesti eikä laajennettava EU:n lainsäädäntöä entisestään, millä olisi kielteisiä seurauksia. 
Jaromír Kohlíček (GUE/NGL ).
   – Lentoliikenteen kehitys on kiistatta käännekohdassa. Öljyn hintojen jyrkkä nousu viime vuonna aiheutti vakavia ongelmia monille lentoyhtiöille. Monet niistä joutuvat varautumaan huomattaviin tappioihin, ja Yhdysvaltojen hallitus on jopa ryhtynyt jälleen tukemaan joitakin maan lentoyhtiöistä. Toisena ongelmana ovat halpalentoyhtiöt. Meidän on kysyttävä itseltämme, missä määrin nämä teollisuusmaihin sijoittuneet lentoyhtiöt noudattavat Kansainvälisen siviili-ilmailujärjestön ja Kansainvälisen työjärjestön normeja ja OECD:n monikansallisille yrityksille antamia toimintaohjeita. Keskeisenä kysymyksenä on, pystymmekö varmistamaan, että halpalentoyhtiöt noudattavat mietinnön 24 ja 25 kohdassa mainittujen EY:n direktiivien vaatimuksia, jotka liittyvät yhteisön ulkoisen ilmailupolitiikan kehittämiseen, ja pystymmekö valvomaan tehokkaasti näiden vaatimusten noudattamista.
Olen tietoinen myös ongelmista, jotka liittyvät neuvotteluihin erityisesti suurimpien kumppaniemme – Venäjän ja Kiinan – kanssa. Tätä aihetta on käsitelty mietinnössä suhteista Venäjän federaatioon ja Kiinaan lentoliikennealalla. Tilanne on luultavasti kaikkein monimutkaisin neuvotteluissa Yhdysvaltojen kanssa, sillä näitä suhteita varjostaa jatkuvasti epäreilu kilpailu. Vaikka yhteisöllä onkin suuria ongelmia neuvotellessaan ulkoisten kumppanien kanssa, haluan korostaa, että näitä keskeisen tärkeitä neuvotteluja tarvitaan kipeästi ja ettei lentoliikenne voi kehittyä lainkaan ilman niitä. Tämä tarkoittaa, että meidän on kiinnitettävä erityistä huomiota El Khadraouin mietinnön lopussa esitettyyn huomioon. Paikka, jossa henkilön katsotaan tekevän työtä, kun hän harjoittaa kabotaasitoimintaa EU:n jäsenvaltiossa, on kyseinen jäsenvaltio. Tämä tarkoittaa, että työolojen on oltava asianmukaisella tasolla. Lisäksi lentoliikenteen kabotaasi on tulkittava työnteoksi Euroopan unionissa.
Tässä yhteydessä haluan korostaa, että lähestymistapaa, jossa soveltamisalaa laajennetaan kattamaan koko palveluala, on täydennettävä parhailla käytännöillä. Näin sekä tällä alalla että muilla aloilla voitaisiin aloittaa neuvottelut markkinoiden avaamisesta ja kabotaasiliikenteen vapauttamisesta. Tämän lähestymistavan avulla voitaisiin myös avata uusia mahdollisuuksia neuvotella palveludirektiivistä, myös julkisten palvelujen alalla. Näiden kahden mietinnön hyväksyminen merkitsee uutta mahdollisuutta neuvotteluissamme paitsi lentoliikenteestä myös muista kysymyksistä. Mahdollisuus soveltaa uusia periaatteita, joihin olen viitannut, saattaa merkitä myös todellista läpimurtoa. Euroopan yhtyneen vasemmiston konfederaatioryhmä/Pohjoismaiden vihreä vasemmisto pitääkin näitä periaatteita hyvin myönteisinä. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   .  Pidän unionin ulkoista ilmailupolitiikkaa koskevan yhtenäisen kehitysstrategian laatimista erittäin tärkeänä.
Tämä yhteisen ulkopolitiikan osa-alue voidaan perustaa joko ottamalla olemassa olevat sopimukset osaksi yhteisön lainsäädäntöä tai solmimalla uusia sopimuksia yhteisön ja kolmansien maiden kesken.
Valiokunnan monissa keskusteluissa on kuitenkin käynyt selväksi, ettei tätä strategiaa voida kehittää ilman Yhdysvaltojen, Venäjän federaation ja Kiinan kanssa tehtäviä sopimuksia.
Tämä mietintö ansaitsee tukeni, kun otetaan huomioon maailmanmarkkinoita koskevat uudet realiteetit sekä komission ja liikenne- ja matkailuvaliokunnan toimeenpanemat aloitteet. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   .  Unioni pyrkii edistämään yleistä strategiaansa, jonka tarkoituksena on yhteisen ilmailualueen perustaminen naapuriemme kanssa.
Osa tätä hanketta on äänestys, joka toimitettiin Zīlen mietinnöstä suhteista Venäjän federaatioon ja Kiinaan lentoliikennealalla. Kyseisille maille on yhteistä lentoliikennealan voimakas kasvu, ja molemmilla mailla on myös edessään yhteensovittamiseen, vapauttamiseen ja uudistuksiin liittyviä haasteita.
Emme unohda näiden kahden maan erityisluonnetta. Esiin nostettavista kysymyksistä mainittakoon ylilentomaksujen lakkauttaminen ja tarve laajentaa neuvotteluvaltuuksia kattamaan myös lentokenttä- ja lentoturvallisuusinfrastruktuurit. Katsonkin, että tämä mietintö on erittäin merkittävä edistysaskel pyrittäessä varmistamaan oikeudellinen selkeys sellaisella siirtymäprosessilla, jolla ei vaaranneta alan taloudellista vakautta.
Kannatin äänestyksessä tätä mietintöä, joka on osa laajempaa kysymystä EU:n ulkosuhteiden kehittämisestä ilmailupolitiikan alalla. 


Puhemies.
   Eilisen istunnon pöytäkirja on jaettu.
Onko huomautettavaa? 
Bernard Poignant (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, olin läsnä eilen, mutten löydä nimeäni pöytäkirjasta. Panisitteko tämän ystävällisesti merkille? 
Puhemies.
   Hyvä jäsen Poignant, asia korjataan. 
Paul Rübig (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, pyydän, että ne, jotka aiheuttivat parlamenttirakennukselle vahinkoa eilisessä mielenosoituksessa, myös maksavat korjauksesta aiheutuvat kustannukset. 
Puhemies.
   Hyvä jäsen Rübig, asiasta keskusteltiin jo eilisessä puhemiehistön kokouksessa. Mielenosoituksessa loukkaantui 15 poliisia, ja 20 ikkunaruutua rikottiin. Keskustelimme turvallisuusnäkökohdista ja siitä, miten vahingot voidaan korvata.
Puhemies.
   Esityslistalla ovat seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat energiavarojen ja erityisesti kaasun toimitusvarmuudesta. 
Martin Bartenstein,
   . Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, kun otetaan huomioon tammikuun ensimmäisen viikon tapahtumat, jotka liittyivät Venäjän federaation ja Ukrainan väliseen kaasukiistaan, on päivänselvää, ettemme voi pitää energiavarojen toimitusvarmuutta itsestäänselvyytenä.
Venäjältä tuodun kaasun osuus Euroopan unionissa kulutettavasta kaasusta on yli neljännes, ja koska jopa 80 prosenttia tästä määrästä kuljetetaan Ukrainan kautta, Venäjältä Ukrainan kautta Euroopan unioniin tulevien kaasutoimitusten keskeytymättömyys ja jatkuvuus on elintärkeää kotitalouksillemme ja yrityksillemme. Pitää kuitenkin paikkansa, että tänä vuonna 1. ja 2. tammikuuta toimitukset jäivät joissakin EU:n jäsenvaltioissa jopa 50 prosenttia tavanomaista pienemmiksi. Komission ja puheenjohtajavaltio Itävallan diplomaattinen aloite edesauttoi tämän tilanteen nopeaa ratkaisua. Tässä yhteydessä haluan mainita myös Moldovan ja Venäjän ja kehottaa näitä maita palaamaan neuvottelupöytään, jotta niiden välisiin ongelmiin voidaan löytää pitkän aikavälin ratkaisu. Tiedotusvälineiden raporttien perusteella näyttää siltä, että sopimus on saatu aikaan kolmeksi kuukaudeksi, mutta tämä ratkaisu on todellakin hyvin lyhytaikainen.
Meidän tehtävämme on nyt ottaa opiksemme tapahtuneesta. Mielestäni meidän on toteutettava kolme toimenpidettä, jos haluamme varmistaa Euroopan unionin maakaasutoimitusten toimitusvarmuuden pitkällä aikavälillä. Hahmottelen nämä toimenpiteet seuraavassa.
Ensinnäkin meidän on hankittava maakaasua aiempaa useammista lähteistä ja monipuolistettava reittejä, joita pitkin kaasua kuljetetaan. Suunnitteilla on joukko uusia kaasuputkia, joiden vuotuinen kuljetuskapasiteetti on yhteensä 140 miljardia kuutiometriä. Nämä kaasuputket on rakennettava viipymättä. Yksi hanke, jonka toteutuminen näyttää todennäköiseltä, koskee Nabucco-kaasuputkea. Kyse on 3 300 kilometriä pitkästä putkesta, jonka on määrä kulkea Itävallasta Turkin kautta Kaspianmeren alueelle. Kun tämä putki lopulta valmistuu vuoden 2020 tienoilla, uutta reittiä pitkin voidaan kuljettaa jopa 31 miljardia kuutiometriä maakaasua Euroopan unioniin.
Toiseksi meidän on edistettävä nesteytetyn maakaasun käyttöä. Olemassa olevien laitosten tämänhetkinen kapasiteetti on yhteensä noin 60 miljardia kuutiometriä vuodessa. Joissakin maissa on käynnissä hankkeita, joiden tarkoituksena on perustaa uusia vastaanottoasemia tai laajentaa olemassa olevia laitoksia. Vuotuisen kapasiteetin odotetaan nousevan 160 miljardiin kuutiometriin vuoteen 2010 mennessä. Euroopan unionin on pyrittävä viisinkertaistamaan nesteytetyn maakaasun tuonti vuoteen 2010 mennessä. Näin se voi ottaa vastaan toimituksia muilta alueilta, joita ei voida yhdistää EU:hun kaasuputken avulla.
Kolmanneksi meidän on lisättävä hiilivetymarkkinoiden avoimuutta, jotta voimme vähentää hintojen epävakautta ja varmistaa vakaan hintatason, joka vastaa markkinatilannetta. Meidän on myös parannettava tuodun maakaasun määrästä saatavan tiedon laatua. Näiden tavoitteiden saavuttamiseksi tarvitaan huomattava määrä investointeja, ja jos yritysten halutaan ylipäätään investoivan energiaan, on ratkaisevan tärkeää, että investointinäkymät ovat mahdollisimman hyvät.
Lyhyellä aikavälillä meidän on pohdittava, miten voimme välttää nykyisen kaltaiset tilanteet tai miten voimme selvitä niistä ilman seurauksia. Eräs tapa on varmastikin toimitusverkon integroinnin tehostaminen Euroopan unionissa. Näin yksinkertaistettaisiin kaasun vaihtoa yhteisön sisällä ja vähennettäisiin yksittäisten jäsenvaltioiden riippuvuutta tietyistä valtioista, jotka toimittavat kaasua tai joiden kautta sitä kuljetetaan. Yhteisön sisäisen kaasukaupan lisääminen edellyttää tietenkin sitä, että kaasua on saatavilla riittävästi. Siksi meidän on pyrittävä myös tukemaan nesteytetyn kaasun tukkumarkkinoiden perustamista.
Toinen lyhyen aikavälin väline on epäilemättä kaasuvarastojen ylläpito, jonka avulla kaasun saanti voidaan turvata jopa kahdeksi kuukaudeksi, jos toimitukset keskeytyvät. Tässä yhteydessä on otettava huomioon kansalliset erityispiirteet, kuten maanalaisten säiliöiden, voimaloiden tai teollisuuslaitosten käyttö varastointitarkoituksiin.
Puheenjohtajavaltio Itävalta pitää energiapolitiikkaa ja erityisesti energian toimitusvarmuutta ensisijaisen tärkeinä kysymyksinä. Toimitusvarmuus kuuluu kilpailukyvyn ja tietenkin myös kestävän kehityksen ohella Euroopan unionin energiapolitiikan tukijalkoihin sekä kansallisella että yhteisön tasolla. Unionin on tehostettava toimiaan, jotta se voi vastata energiapoliittisiin haasteisiin, sillä vuoteen 2030 mennessä maailmassa käytetään 50 prosenttia enemmän energiaa kuin nykyään ja EU on entistäkin selvemmin riippuvainen fossiilisten energialähteiden tuonnista.
Kaiken kaikkiaan on todettava, että jos haluamme taata unionin kansalaisille ja teollisuudelle energian toimitusvarmuuden, meidän on valittava lähestymistapa, johon sisältyy monia strategioita. Meidän on monipuolistettava Euroopan yhteisön energiatoimituksia tehostamalla uusiutuvien energiamuotojen hyödyntämistä, mikä saattaa merkitä biomassan käytön kolminkertaistamista vuoteen 2010 mennessä. Euroopan unionin energiatoimitusten on perustuttava muun muassa uusiutuvien energiamuotojen kustannustehokkaaseen käyttöön. Muita vaihtoehtoja ovat esimerkiksi hiilen käyttö puhtaiden teknologioiden avulla ja pitkällä aikavälillä myös vedyn käyttö.
Ydinenergian käyttöä Itävalta ei sen sijaan pidä vaihtoehtona. Tarjonnan osalta meidän on ylipäätään välttämätöntä tehostaa toimiamme Euroopan yhteisten sisämarkkinoiden luomiseksi ja energiatoimituksiin liittyvien investointien lisäämiseksi.
Kulutuksesta totean puolestaan, että yhteisön energiatehokkuutta on parannettava. Jäsenvaltioiden energiatehokkuudessa on tällä hetkellä suuria eroja, kun laskennassa otetaan huomioon energiankulutus bruttokansantuotteen yksikköä kohden. Tältä osin voimme pitää pohjana parlamentin ja neuvoston välistä sopimusta energian loppukäytön tehokkuutta ja energiapalveluja koskevasta direktiivistä.
Uudenvuodenpäivän tapahtumat osoittivat myös, miten tärkeitä Euroopan unionin suhteet sen kumppaneihin ovat. Näitä kumppanuuksia on vaalittava johdonmukaisesti sekä monenvälisellä tasolla – olipa kyse Kansainvälisen energiafoorumin keskusteluista tai Kaakkois-Euroopan energiasopimuksesta – että kahdenvälisellä tasolla osana EU:n vuoropuhelua Venäjän ja OPECin kanssa. Yhteistyövalmius on keskeinen edellytys energiantoimitusten turvaamiselle.
Käytössämme on näin ollen monia mahdollisuuksia. Tehtävänämme on hyödyntää niitä tehokkaasti ja nopeasti. Euroopan unionin tulevien energiatoimitusten turvaaminen on kaikkien jäsenvaltioiden edun mukaista, joten olen varma, että onnistumme siinä.
Andris Piebalgs,
   . Arvoisa puhemies, haluan kiittää parlamenttia siitä, että meillä on tänään mahdollisuus keskustella energiavarojen ja erityisesti kaasun toimitusvarmuudesta. Tavallaan jatkamme nyt keskustelua, jota kävimme viime vuonna korkeista öljyn hinnoista. Öljyn hinta on nyt yli 60 Yhdysvaltojen dollaria barrelilta.
Ukrainan ja Venäjän välinen kaasukiista antoi alkusysäyksen keskustelulle Euroopan unioniin tulevan kaasun toimitusvarmuudesta. Kaasukiista nousi otsikoihin tämän vuoden alussa, kun Venäjä keskeytti toimituksensa Ukrainalle puoleksitoista päiväksi. Tilanne vaikutti myös EU:hun, sillä samalla Euroopan unioniin saapuvan kaasun määrä pieneni.
Vaikka lyhyellä aikavälillä onkin rauhoittavaa, että Ukraina ja Venäjä pääsivät yksimielisyyteen, emme saa elätellä harhakuvia. Ongelma ei ole hävinnyt. Osapuolet jatkavat kauppaneuvotteluja löytääkseen molempia tyydyttävän hintatarkistusmallin. Olemme nähneet myös kiistan sisäiset seuraukset Ukrainassa, jossa hallitus sai epäluottamuslauseen viime viikolla. Emme saa unohtaa sitäkään, että Venäjän ja Moldovan välinen kiista kaasun hinnasta ratkaistiin vasta eilen ja että yksityiskohtaisia neuvotteluja käydään vielä lähitulevaisuudessa. Uskon vakaasti, että kaikkien on syytä ottaa opikseen vuoden alun tapahtumista.
Mitä EU:n on sitten opittava tästä kiistasta? Ensinnäkin EU toimi tämän nimenomaisen kiistan osalta ennakoivasti, ja näin sen täytyy toimia myös jatkossa. Säilytimme koko kiistan ajan läheiset kahdenväliset suhteet molempiin osapuoliin ja kannustimme niitä lisäksi ratkaisemaan kiistan. On selvää, ettei EU voinut ja ettei sen pidäkään asettua kummankaan kiistakumppanin puolelle, mutta teimme myös selväksi molemmille osapuolille, että yhteisymmärryksen saavuttaminen on niiden oman edun mukaista. Tällaisessa tilanteessa on hyvin tärkeää, että neuvosto – erityisesti puheenjohtajavaltio – ja komissio tekevät läheistä yhteistyötä.
Toiseksi kiistassa on korostunut Venäjän ja Ukrainan kanssa käytävien energiakeskustelujen hyödyllisyys. Keskusteluissa olemme löytäneet kanavat, joita tarvitsemme, jotta voimme ilmaista huolemme ja näkemyksemme molemmille osapuolille vastavuoroisen luottamuksen ja yhteisen edun hengessä. Samalla kiista osoittaa selvästi, että vuoropuhelua on vauhditettava entisestään.
Kolmanneksi kiistan myötä on korostunut, että meidän on tärkeää ja tarpeellista lisätä energian toimitusvarmuuteen tähtäävän politiikan selkeyttä, yhdenmukaisuutta ja ennakoivuutta EU:n tasolla. Pitää paikkansa, että komissio ja parlamentti ovat kiistelleet tästä aiheesta jo vuosia, mutta nyt on aika edistyä toden teolla.
Haluan painottaa, että on tärkeää kehittää yhteinen lähestymistapa energiaan. Tämä kysymys nostettiin esiin sekä Hampton Courtin epävirallisessa huippukokouksessa että Itävallan puheenjohtajakauden alkajaisiksi pidetyssä puheenjohtajavaltion ja komission kokouksessa. Tämänpäiväisessä puheessaan neuvoston puheenjohtaja osoitti selvästi, että puheenjohtajavaltio pitää tätä nimenomaista kysymystä tärkeänä ja että sen osalta on esitetty monia konkreettisia ja selkeitä ehdotuksia.
Kriisin aikana Euroopan kaasumarkkinoilla paljastui tietynlainen avoimuuden puute, joka on tehnyt kaasuvajeen käsittelyn tarkasta valvonnasta ja arvioinnista varsin haastavaa. Vuonna 2004 annetun direktiivin toimista kaasun toimitusvarmuuden takaamiseksi pitäisi olla tältä osin apua, kun se on aikanaan saatettu täysimääräisesti osaksi kansallista lainsäädäntöä. Puuttuminen tämänkaltaisiin ongelmiin on yksi omassa yksikössäni kehitettävän energiamarkkinoiden seurantajärjestelmän tavoitteista.
Yleisemmällä tasolla tämä välikohtaus on nostanut selkeästi esiin yhä suuremman riippuvuutemme ulkoisista energiatoimituksista. EU:n yhteisen lähestymistavan hyväksymisen ja kehittämisen välttämättömyyttä käsitellään energiapolitiikkaa koskevassa vihreässä kirjassa, jota komissio valmistelee parhaillaan. On selvää, että ulkoista energiaulottuvuutta koskevan yhteisen lähestymistavan kehittäminen kuuluu vihreän kirjan peruselementteihin.
Tämän ulkoisen energiaulottuvuuden on perustuttava energiamuotojen monipuolistamiseen sekä uusiin energialähteisiin, reitteihin, toimittajiin ja siirtoverkkoihin. Tarvitsemme selvästikin uusia investointeja nesteytetyn maakaasun vastaanottoasemiin, kaasuputkiin, joiden avulla voidaan monipuolistaa toimituksia, sekä kaasun varastointilaitoksiin.
Teknisen avun ohjelmiensa kautta EU on edistänyt uusien toimitusreittien kehittämistä sekä olemassa olevien reittien parantamista ja kunnostamista, mutta on selvää, että myös muut suuret energiankäyttäjät suhtautuvat tähän kysymykseen hyvin ennakoivasti ja poliittisesti. Euroopan unionin on opeteltava läksynsä tällä alalla, eikä tämän tehtävän monimutkaisuutta pidä aliarvioida.
On luonnollisesti syytä pohtia myös EU:n energiapolitiikan sisäisiä näkökohtia. Ensinnäkin on varmistettava, että EU:n laajuiset energian sisämarkkinat todella toteutuvat. Todellisten sisämarkkinoiden toteutumiseen on edelleen matkaa sekä sähkön että kaasun osalta. Toiseksi meidän on edistettävä infrastruktuuri-investointeja, jotka ovat välttämättömiä, jotta voidaan varmistaa, että EU:n kansalliset energiamarkkinat voidaan todella yhdentää aiempaa paremmin. Tältä osin meidän kaikkien on tärkeää huomata, että kehitys edellyttää tarvittavia voimavaroja ja tarvittaessa myös rahoitustukea.
Meidän on niin ikään varmistettava, että painopistealueilla tehtävälle tutkimukselle annetaan riittävästi poliittista ja taloudellista tukea ja että aiempaa tehokkaammat energiateknologiat, kuten hiilen puhtaampaan käyttöön ja uusiutuviin energiamuotoihin liittyvät teknologiat, pääsevät markkinoille. Meidän on edistettävä aiempaa aktiivisemmin politiikkoja ja toimia, joiden avulla voidaan saavuttaa todellisia energiasäästöjä ja tehostaa energiankäyttöä ja vähentää näin ulkoista riippuvuuttamme.
Olemme hyväksyneet kunnianhimoisen lainsäädännön. Nyt on aika panna se täytäntöön.
Lopuksi totean, että meidän on tehostettava energian toimitusvarmuutta koskevia toimiamme, jotta voimme kehittää solidaarisuusmekanismeja ja vastata näin haasteisiin, jotka liittyvät mahdollisiin häiriöihin energiatoimituksissa. On syytä pitää mielessä, että vaikka tämä nimenomainen kiista ratkaistiin EU:n osalta hyvin nopeasti, meidän on varauduttava myös pidempikestoisiin kiistoihin.
Päätän puheenvuoroni toteamalla, että nyt käsittelemämme kiista on ravistanut meidät kaikki jälleen hereille. Pitää paikkansa, että energia on pelkkä kulutushyödyke, mutta talouskehityksemme ja hyvinvointimme jatkumisen kannalta se on olennaisen tärkeä kulutushyödyke. Meidän on otettava opiksemme tästä tapauksesta: lyhyesti sanottuna tarvitsemme yhteistä eurooppalaista energiapolitiikkaa. Tämän politiikan on oltava selkeää, yhdenmukaista ja tehokasta niin sisäisesti kuin ulkoisestikin, ja sen avulla on voitava saavuttaa toimitusvarmuutta, kilpailukykyä ja kestävää kehitystä koskevat tavoitteet.
Jacek Emil Saryusz-Wolski,
   . Arvoisa puhemies, hiljattainen kaasutoimituksiin liittyvä kriisi on herätyssoitto Euroopan unionille. PPE-DE-ryhmä pitää myönteisenä sitä, että energian toimitusvarmuus sekä energiantuotannon ja -kulutuksen kestävä kehitys kuuluvat Itävallan puheenjohtajakauden painopisteisiin. Ne onkin jo korkea aika ottaa painopisteiksi, sillä energian toimitusvarmuus on yhä tärkeämpää Euroopan unionin yleisen turvallisuuden ja erityisesti sen taloudellisen turvallisuuden kannalta.
Kaikki ongelmat, myös väliaikaiset, joiden seurauksena kolmansien maiden toimittaman energian määrä vähenee, aiheuttavat vakavia häiriöitä unionin talouselämälle. Saimme hiljattain huomata, ettei energian toimitusvarmuuden ongelma liity pelkästään teollisuuteen tai talouteen. Energiaa on käytetty aseena ja ulkopolitiikan välineenä, ja siitä on näin ollen keskusteltava myös ulko- ja turvallisuuspolitiikan yhteydessä.
Hiljattain Venäjän ja Ukrainan välillä puhjennut energiakriisi on paljastanut monien sellaisten EU:n jäsenvaltioiden haavoittuvuuden, jotka ovat vaarallisessa määrin riippuvaisia yhdestä toimittajasta. Tämän vuoksi EU:n on ehdottoman välttämätöntä ulottaa yhteiset toimensa energia-alalle ja pyrkiä kohti ennakoivaa energiapolitiikkaa.
On selvää, etteivät mitkään kansalliset toimet riitä yksinään, sillä niillä ei voida turvata koko unionin pitkän aikavälin etuja. EU:n laajuiset toimet ovatkin ilmiselvästi perusteltuja ja toissijaisuusperiaatteen mukaisia. Jos tarkoituksenamme on suhtautua vakavasti ajatukseen yhteismarkkinoista, meidän on lisäksi taattava taloudellisten toimijoiden – kansalaisista puhumattakaan – tasavertainen kohtelu energian toimitusvarmuuden ja energiatoimitusten suhteen.
Tätä taustaa vasten suhtaudumme erittäin myönteisesti puheenjohtajavaltion suunnitelmiin saada Euroopan laajuista energiaverkkoa koskeva päätös aikaan tämän vuoden alkupuolella. Meidän on kuitenkin mentävä vielä pidemmälle. Yksi Euroopan yhdentymisen pääperiaatteista, solidaarisuuden periaate, merkitsee velvollisuutta auttaa kaikkia vaarassa tai vaikeuksissa olevia jäsenvaltioita, ja tämä koskee myös energiatoimitusten vajeisiin liittyviä ongelmia. Unionin on edettävä konkreettisin toimin kohti energialähteiden ja -toimitusten monipuolistamista sekä energiavarojen jakamista. Meidän on tutkittava kaikki mahdolliset keinot parantaa unionin omavaraisuutta energian alalla.
Emme saa unohtaa myöskään avoimuuden ja yhtäläisen saatavuuden periaatteita. EU:n on ehdotettava käytännesääntöjä, jotka koskevat suhteitamme tärkeimpiin energiatoimittajiin. Meidän on tehtävä kaikkemme uusien rahoituslähteiden perustamiseksi kaikkia sellaisia hankkeita varten, joiden tarkoituksena on lisätä energian toimitusvarmuutta EU:ssa. Tässä yhteydessä on hyödynnettävä sekä EIP:tä että EU:n omaa talousarviota.
Emme saa ajatella ainoastaan itseämme. Energian toimitusvarmuuden on oltava yksi naapuruuspolitiikan kulmakivistä. Todellisuus edellyttää rohkeutta. Läheinen yhteistyö energia-alalla sekä mahdollisuus jakaa energiavaroja kuuluvat tehokkaimpiin ja tarpeellisimpiin keskinäistä luottamusta parantaviin toimiin sekä unionin sisällä että unionin suhteissa naapureihinsa.
Kansalaisemme arvostavat energiatoimitusten varmistamista koskevista toimistamme aiheutuvia konkreettisia tuloksia. PPE-DE-ryhmä aikoo esittää tästä aiheesta päätöslauselman seuraavaa Brysselin istuntojaksoa varten.
Hannes Swoboda,
   . Arvoisa puhemies, kannatan sitä, mitä neuvosto ja komissio ovat todenneet Euroopan unionin energiapolitiikasta. Mielestäni meidän on kuitenkin esitettävä asiamme hieman konkreettisemmin ja täsmällisemmin tietyillä aloilla.
Ensinnäkin suurten kuluttajien – EU:n, Yhdysvaltojen, Kiinan ja Intian – täytyy tehdä nykyistä enemmän yhteistyötä markkinoilla eikä ainoastaan kilpailla toisiaan vastaan energiatoimituksista.
Toiseksi meidän on kiinnitettävä huomiota infrastruktuuriin ja pohdittava – ei valtiona vaan yhdessä yritystemme kanssa – mahdollisuutta omistaa ja hallinnoida infrastruktuuria yhteisesti ja välttää näin monopolit.
Kolmanneksi meidän on tehtävä jotakin tilanteelle, jossa WTO:lla on menettelyt kiistojen ratkaisemiseksi kaikilla aloilla tekstiileistä katkarapuihin mutta ei niinkin tärkeiden tuotteiden kuin kaasun ja öljyn osalta.
Neljänneksi meidän on kehitettävä infrastruktuuria. Esimerkkinä tästä mainitsen erittäin tärkeän Nabucco-hankkeen, johon neuvoston puheenjohtajakin viittasi ja jota Euroopan unionin on tuettava.
Viidenneksi kaikkien jäsenvaltioiden on monipuolistettava lähestymistapaansa ja laadittava ehdotuksia, joiden pohjalta yhteinen eurooppalainen hanke voi toteutua.
Kuudenneksi totean, että uudistuvat luonnonvarat on luonnollisesti asetettava etusijalle. Jaan neuvoston puheenjohtajan epäilykset ydinvoiman suhteen, mutta keskustelu jatkuu ja meidän on varmistettava, että siinä otetaan huomioon kaikki myönteiset ja kielteiset näkökohdat eikä jätetä käsittelemättä kysymystä jätteen hävittämisestä.
Seitsemänneksi emme voi todellakaan vaatia yhteistä energiapolitiikkaa kaikilta mailta. Yhteinen energiapolitiikka on perusteltavissa – erityisesti ulkomaailmalle – vain, jos otamme huomioon kansalliset erot. Arvoisa komission jäsen, muistanette, että pyysin kuulemisen yhteydessä teiltä ohjelmaa, jossa otettaisiin huomioon sekä energia- että ulkopolitiikka. Esitin saman pyynnön komission jäsenelle Ferrero-Waldnerille, mutta valitettavasti emme ole vielä nähneet merkkejä edistymisestä. Kehotan teitä todella esittämään tällaisen ohjelman pikaisesti, viimeistään vihreässä kirjassa, jotta voimme harjoittaa johdonmukaista politiikkaa, joka on perusteltavissa myös muulle maailmalle.
Saanen puheenvuoroni lopuksi tehdä selväksi, että vaikka haluamme – ja tarvitsemme – kumppanuutta Venäjän kanssa, emme voi hyväksyä maan viimeaikaisia toimia. Venäjän on kohdeltava naapureitaan oikeudenmukaisesti, sillä nämä maat ovat myös meidän naapureitamme.
Danutė Budreikaitė,
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, energiavarat kuuluvat taloudellisiin ja tuotannollisiin perustekijöihin, joiden avulla voidaan taata talouden kilpailukyky ja kansalaisten hyvinvointi.
EU:n jäsenvaltiot varmistavat energiavarojen saannin solmimalla kahdenvälisiä sopimuksia. Venäjä käyttää hyväkseen tällaisia sopimuksia, myös tulevaa Saksan ja Venäjän välistä kaasuputkea, ja se jakaa Euroopan unionia myöntämällä yksittäisille jäsenvaltioille erilaisia mahdollisuuksia energiatoimituksiin. Yksittäisiin maihin on helpompi vaikuttaa kuin koko Euroopan unioniin.
Euroopan unioni tekee Venäjälle myönnytyksiä korostamalla jatkuvasti maan merkitystä strategisena kumppanina ja sen poikkeuksellista asemaa muihin maihin nähden. Suurimpana syynä näihin myönnytyksiin on EU:n kasvava riippuvuus Venäjän energiavaroista. Venäjän ja Ukrainan viimeaikainen kiista kaasutoimituksista osoittaa, että Venäjä voi turvautua samaan taktiikkaan myös Euroopan unionin jäsenvaltioihin suuntautuvissa kaasutoimituksissaan.
Vaihtoehtoiset energialähteet, joita on käytettävä, jotta voimme välttää täydellisen riippuvuuden Venäjästä, toisin sanoen Norjan kaasuvarat, ovat rajalliset, eikä niiden avulla voida vastata jatkossa EU:n talouden kasvaviin tarpeisiin. Eikö nyt ole siis sopiva aika tarkastella uudelleen ydinvoimaa, kaikkein ekologisinta energiamuotoa, vaihtoehtona riippuvuudelle Venäjän arvaamattomista energiatoimituksista?
Toinen hyvin tärkeä kysymys, josta keskustellaan parhaillaan laajasti EU:ssa, on yhteinen energiapolitiikka. Venäjän olisi osoitettava nykyistä enemmän kunnioitusta, jos sen kumppanina energiatoimitukseen liittyvissä kysymyksissä olisi kaikkien 25 jäsenvaltion etuja ajava Euroopan komissio. Venäjä ei voi katkaista kokonaan kaasutoimituksia EU:hun: sillä ei ole muuta keinoa päästä kaasusta eroon.
Tämän vuoksi kehotan kaikkia paitsi keskustelemaan yhteisen energiapolitiikan kehittämisestä myös ryhtymään viipymättä toimiin yhteisen energiapolitiikan ja erityisesti yhteisen energiajärjestelmän kehittämiseksi. Näin voimme varmistaa energian toimitusvarmuuden ja poliittisen turvallisuuden koko EU:ssa.
Rebecca Harms,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa neuvoston puheenjohtaja Bartenstein, aloitan käsittelemällä Ukrainaa. Olin hieman yllättynyt, että Euroopan unionissa tunnuttiin pitävän Venäjän ja Ukrainan vuosittain toistuvaa kaasukiistaa eurooppalaisena kaasukiistana. Ukrainan ja myöhemmin Moldovan tilanne kärjistyi kriisiksi, mutta näin ei käynyt Euroopan unionissa. Kuten ennekin, Euroopan unioni saattoi luottaa vakaisiin kauppasuhteisiinsa Venäjän kanssa. Mielestäni tämä tilanne osoitti meille, ettei Euroopan unioni voi pitää Ukrainaa pelkkänä turvallisena kauttakulkumaana: meidän on autettava energiapolitiikallamme Ukrainaa vapautumaan riippuvuudestaan Venäjään ja parantamaan näin tulevaisuudennäkymiään. Tässä yhteydessä on monen asian muututtava.
Muilta osin tämä koko keskustelu on mielestäni oppitunti Euroopan unionin energiapolitiikan heikkouksista, jotka korostuvat joissakin jäsenvaltioissa enemmän kuin toisissa. Koordinoidulla lähestymistavalla voitaisiin varmasti auttaa parantamaan tilannetta jäsenvaltioissa ja koko unionissa. Olemme nyt oppineet tuntemaan luonnonvarojen todellisen arvon. On todettava, että olemme kautta unionin lievästi sanottuna tuhlaavaisia sekä kaasun että öljyn käytössä, mistä keskusteltiin kiihkeästi Irakin sodan aikana. Emme ole enää pitkään aikaan onnistuneet välttämään näiden raaka-aineiden haaskaamista. Jos haluamme ottaa opiksemme tästä tilanteesta, meidän on mielestäni noudatettava huomattavasti tähänastista johdonmukaisemmin lähestymistapaa, jota komission jäsen Piebalgs ehdotti virkakautensa alussa. Jos haluamme vähentää riippuvuuttamme muista, meidän on lisättävä luonnonvarojen tuottavuutta ja energiatehokkuutta. Vastustan voimakkaasti ajatusta täysin omavaraisesta Euroopan unionista: tämä lähestymistapa olisi lapsellinen, kun otetaan huomioon koko keskustelu. Meidän on kuitenkin tavoiteltava unionia, joka hyödyntää raaka-aineita riittävästi. Tästä aiheesta olemme keskustelleet jo vuosikymmeniä, niin kauan kuin Rooman klubi on ollut olemassa. Keksikäämme siis lopultakin jotakin hyödyllistä. Ne, jotka pitävät ydinvoiman käyttöä oikeana vastauksena kaasutoimitusten vähentymiseen tai jopa loppumiseen, voisivat kerrankin esittää vakavasti, miten he haluavat edetä – kuinka monta reaktoria he haluavat rakentaa tulevina vuosina ja minne. Mitä heidän mielestään olisi tehtävä jätteelle, jota Euroopassa on tuotettu vuosikymmenien ajan? Joitakin viikkoja sitten keskustelimme ydinvoimaloiden käytöstäpoistoa koskevasta mietinnöstä. Ydinjätteen hävittämisen osalta tilanne on tällä hetkellä kauttaaltaan katastrofaalinen. Jos tulevaisuus on ydinvoimassa, kehotan sen kannattajia esittämään asiansa selkeämmin. Säästäkää meidät kuitenkin keskustelulta voimaloiden käyttöajan pidentämisestä. Tällainen keskustelu on viriämässä jälleen jopa Ignalinan reaktorista. Jos ette todellakaan halua muuta kuin pidentää vanhentuneen teknologian käyttöaikaa, energiantuotannon riskit lisääntyvät eivätkä suinkaan vähene.
Esko Seppänen,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa ministeri, arvoisa komissaari, maailmassa jatkuu fossiilisten aineiden polttaminen. Arvioidaan, että vielä vuonna 2030 ihmiskunta tuottaa yli 80 prosenttia energiasta fossiilisilla polttoaineilla.
Maapallolla on todennettuja kaasuesiintymiä 179 triljoonaa kuutiometriä, neljännes kaasusta on Venäjällä, toinen neljännes sitä epävakaammilla alueilla Iranissa ja Qatarissa. Voidaan laskea, että EU:n nykykulutuksella omaa kaasua riittää vain kuudeksi tai seitsemäksi vuodeksi. Norjan ja Pohjois-Afrikan kaasun käyttö EU:n tarpeisiin lisää kaasun polttamisen aikaperspektiiviä 20 vuodella, mutta Venäjän kaasu 50 vuodella. Kun EU suunnittelee tyydyttävänsä koko energiatarpeen kasvun lähivuosikymmeninä kaasulla, tuonnille Venäjältä ei ole vaihtoehtoja.
Lähivuosina kehitetään nykyistä edullisempia kaasun nesteytysmenetelmiä, mikä monipuolistaa kaasun tuontimahdollisuuksia. Samalla se myös kaventaa niitä. Nesteytettyä Venäjän kaasua voidaan silloin myydä kaasuköyhään USA:han ilman, että tarvitaan putkia. USA:ssa eivät omat kaasuvarat riitä edes kymmeneksi vuodeksi. Läntinen Eurooppa on ollut riippuvainen Venäjältä muiden maiden läpi tulevista kaasuputkista. Riippuvuutta vähentää suunniteltu putki Itämeren pohjassa. Hanke on ymmärrettävä, sillä eräät nykyiset kauttakulkumaat suhtautuvat Venäjään vihamielisesti. Meillä Suomessa ei ole ollut 40 vuoden aikana pienintäkään kaasuntoimitusongelmaa.
Yksi asia Venäjän ja Ukrainan kaasusopimuksessa kaipaa selitystä: kuka omistaa välittäjäyhtiö Ros-Ukr-Energon? Olen laskeskellut julkistettujen tietojen perusteella, että se hyötyy sopimuksesta selittämättömällä tavalla 600–800 miljoonan dollarin edestä. Kumman maan oligarkit ovat olleet asialla, ja mikä on näiden maiden presidenttien osuus suurten piilotettujen voittojen syntyyn?
Ryhmämme kannattaa hyviä yhteistoimintasuhteita ja energiayhteistyötä Venäjän kanssa.
Mirosław Mariusz Piotrowski,
   . Arvoisa puhemies, viimeaikaiset tapahtumat, joista kansainvälinen lehdistö on puhunut Ukrainan ja Venäjän välisenä "kylmänä kaasusotana", sekä hieman pidempiaikainen hanke kaasuputken rakentamiseksi Venäjältä Baltian maiden ja Puolan kautta Saksaan ovat selkeä osoitus siitä, että tietyt maat käyttävät sähkö- ja kaasuverkkoja, etenkin jälkimmäisiä, poliittisina aseina suhteissaan muihin maihin. Jäsenvaltiot odottavat yhteisöltä apua ratkaisun löytämiseksi tähän ongelmaan.
Yhteisön on noudatettava edellä mainittujen toimitusverkkojen osalta yhdennettyä ja yhtenäistä politiikkaa, ja sama koskee myös luonnonkatastrofeja, pandemioita ja terrorismin uhkaa. Tällaisen politiikan avulla voitaisiin turvata toimitusten varmuus ja monipuolisuus. Ei voida hyväksyä, että yksi jäsenvaltio, kuten Saksa, liittoutuu Venäjän kanssa tällaisissa kysymyksissä, sillä tämä vahingoittaa muiden jäsenvaltioiden, myös EU:n uusien jäsenvaltioiden, etuja. Tämä on yksi niistä tapauksista, joissa Euroopan unionin on reagoitava nopeasti ja määrätietoisesti. EU:n passiivisuus merkitsee sitä, että se hyväksyy solidaarisuusperiaatteen tuhoutumisen ja ettei sillä ole lopulta minkäänlaista sanansijaa taloudellisissa ja poliittisissa kysymyksissä, joilla on todellista merkitystä Euroopan unionille. Jos näin todella on, unioni voi vallan hyvin jatkaa merkityksettömien päätöslauselmien, julkilausumien ja direktiivien laatimista kansalaistensa vahingoksi.
Konrad Szymański,
   . Arvoisa puhemies, Venäjän energiastrategia perustuu yksinkertaisesti kaasun ja kaasuntoimittajien hyväksikäyttöön poliittisten tavoitteiden saavuttamiseksi tietyillä alueilla, myös Euroopan unionissa. Hiljattaisella kaasukriisillä testattiin Euroopan unionia. Kriisin vaikutusten oli tarkoitus tuntua, ja ne todellakin tuntuivat paitsi Ukrainassa ja Moldovassa myös kahdeksassa EU:n jäsenvaltiossa, mukaan lukien Saksassa, Ranskassa ja Italiassa.
Aiheuttamalla tämän kriisin Venäjä on menettänyt asemansa vakaana ja luotettavana kumppanina. Jäljellä on enää kysymys siitä, miten Euroopan unioni ja yksittäiset jäsenvaltiot suhtautuvat asiaan. Päättävätkö ne jatkaa Baltian kaasuputkihanketta, vaikka se tekee unionista entistäkin riippuvaisemman Venäjästä, vai ymmärtävätkö ne, että kaasutoimituksia on nimenomaan monipuolistettava koko unionissa ja että EU:n jäsenvaltiot ja niiden välittömät naapurit tarvitsevat energiaa koskevan solidaarisuusjärjestelmän?
Venäjä toivoo, että päädymme ensin mainittuun vaihtoehtoon. Toista vaihtoehtoa toivovat kaikki ne, jotka ovat hylänneet harhakuvitelmat uuden Venäjän suurvaltapolitiikasta. Lopuksi otan vielä vapauden todeta, että yhteisen päätöslauselman hyväksymisen vaikeus tässä asiassa on häpeäksi parlamentille.
Alessandro Battilocchio (NI ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, puhun uuden Italian sosialistipuolueen puolesta. Kansainvälisen politiikan tämänhetkiset tapahtumat ja myös taloudelliset tekijät, mukaan lukien öljyn hinnan jatkuva nousu, pakottavat Euroopan unionin pysymään valppaana ja panemaan merkille ilmeisen ja jo tutuksi tulleen tilanteen: ratkaistavana on energiatoimituksiin liittyvä rakenteellinen ongelma, ja riippuvuutemme muista lisääntyy. Maailman energiantarve kasvaa, mutta luonnonvarat eivät ole rajattomat, eikä unionillamme ole missään tapauksessa riittävästi luonnonvaroja omiin tarpeisiinsa.
Viimeaikaiset tapahtumat ovat osoittaneet, että tällä hetkellä taloutemme perustana olevat energiatoimitukset voivat vaarantua. Tällaista riskiä emme saa missään tapauksessa ottaa. On välttämätöntä tiivistää kansainvälistä yhteisvaikutusta esimerkiksi allekirjoittamalla Euroopan energiaperuskirjan kaltaisia sopimuksia. Mainitussa peruskirjassa määritellään Euroopan unionin, Venäjän ja Välimeren maiden välinen yhteistyökehys. Kolmansien maiden kanssa tehtävä energiayhteistyö on todellakin keskeinen osa unionin energiatoimitusstrategiaa, ja se edesauttaa kansainvälisten poliittisten suhteiden vakauttamista.
Tässä yhteistyökehyksessä on nyt tehtävä selkeitä, hyvin määriteltyjä, konkreettisia ja kestäviä sopimuksia, erityisesti Venäjän kanssa. Jäsenvaltioiden onkin ryhdyttävä kiireesti soveltamaan hiljattain annettuja suosituksia energiansäästötoimien täytäntöönpanosta. Nämä toimet edellyttävät niin EU:n toimielinten, jäsenvaltioiden kuin jokaisen yksittäisen kansalaisenkin vakavaa sitoutumista. Lisäksi meidän on käytävä viimeinkin monitahoinen ja kattava keskustelu tulevaisuuden teknologioiden valinnasta ja vaihtoehtoisten ja uusiutuvien energiamuotojen tuotannosta ja käytöstä. Valitettavasti tätä keskustelua ei ole vielä käyty huolimatta monista – osin viimeaikaisista – kriiseistä, joita Euroopan taloudessa on kohdattu viimeisten 40 vuoden aikana. Kyseessä on viive, puute ja aukko, ja meidän on pyrittävä korjaamaan tilanne mahdollisimman nopeasti ja ripeästi.
Giles Chichester (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, haluan kiittää komission jäsentä Piebalgsia hänen osuudestaan maakaasun yhteistoimintaryhmän koollekutsumisessa ja näin ollen hänen merkittävästä osallistumisestaan Naftagasin ja Gazpromin välisen kiistan ratkaisemiseen aiemmin tässä kuussa.
Venäjän ja Ukrainan välinen tilanne on herättänyt ne, jotka eivät kenties ole olleet tietoisia siitä, miten riippuvaisia EU:n jäsenvaltiot ovat ylipäätään polttoaineiden tuonnista ja erityisesti maakaasun tuonnista Venäjältä. On kuitenkin tärkeää, että säilytämme suhteellisuudentajun tässä asiassa. Venäjän ja EU:n jäsenvaltioiden välinen kaasukauppa pysyy kaupallisesti elinvoimaisena juuri niin kauan kuin molemmilla osapuolilla on jotakin, mitä toinen haluaa. Ei ole mikään salaisuus, että EU:n jäsenvaltiot ovat riippuvaisia tuonnista ja että tämä riippuvuus liittyy yhä selvemmin juuri maakaasuun.
Me teollisuus-, tutkimus- ja energiavaliokunnassa olemme olleet jo pitkään tietoisia tästä tilanteesta ja keskustelleet riippuvuuden vähentämisen edellyttämistä toimista. Esitin kymmenen vuotta sitten parlamentille mietinnön Euroopan kaasuntoimitusnäkymistä, ja tuolloin alan teollisuus arvosteli minua siitä, että väitin meidän olevan vaarassa joutua yliriippuvaisiksi kaasusta, jos sen osuus energiantarpeestamme ylittää 25 prosenttia.
Muistutan parlamenttia niistä monista toimista, joita ollaan jo toteuttamassa toimitusvarmuutemme parantamiseksi. Kyse on sekä lainsäädäntötoimista, kuten Euroopan laajuisia verkkoja koskevasta direktiivistä, että teollisuuden toimista putkien, varastointilaitosten ja vastaanottoasemien rakentamiseksi.
Meidän on otettava Venäjä huomioon sen pullistellessa lihaksiaan kansainvälissä yhteyksissä, mutta pitkän aikavälin ratkaisuksi ehdotan, että omaksumme harkitun, käytännönläheisen lähestymistavan, jonka avulla pyrimme säilyttämään toimitusten monipuolisuuden ja edistämään siihen liittyviä tarkoituksenmukaisia investointeja.
Reino Paasilinna (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa ministeri ja arvoisa komissaari, parinkymmenen vuoden kuluttua olemme tosiaankin 90-prosenttisesti riippuvaisia kaasun tuonnista. Se on melkoinen saavutus. Jäsenvaltioiden käyttämän kaasun määrä ja varastot vaihtelevat suuresti, eli myös kriisiherkkyys vaihtelee kovin paljon. Mitä itäisemmästä jäsenvaltiosta on kyse, sitä riippuvaisempi se on Venäjältä tulevasta kaasusta.
Euroopan unioni on painostanut Venäjää luopumaan oman maansa sisäisestä energian kaksoishinnoittelusta, myös kaasun kaksoishinnoittelusta. Pidämme sitä WTO-jäsenyyden ehtona. Näin ollen en usko, että energian kaksoishinnoittelu voi myöskään kestää Venäjän ulkomaankaupassa kovin kauan. Tosin kaupoissa on sallittua antaa hyville kanta-asiakkaille yleensäkin alennuksia, näinhän tapahtuu monella muullakin sektorilla, mutta se riippuu tietysti myyjän ja ostajan suhteesta.
Kaasuhanan sulkeminen oli kyllä väärä ja erittäin epäviisas ratkaisu. Näin ei toimita eurooppalaisessa kaupankäynnissä, ei paljon vähäisemmilläkään alueilla, saati sitten näin keskeisessä kysymyksessä. Euroopan unionin energiatilanne on jatkuvasti kriisin partaalla. Ei tarvita kuin myrsky valtameren toisella puolella tai Ukrainan tapaus, niin syntyy kriisi tai jopa paniikki. Meidän on saatava nopeasti toimivat ja monipuoliset energianlähteet, monipuolinen tarjonta ja siirtoverkot eikä aikaa ole tuhlattavaksi: makuuhuoneet voivat kylmentyä milloin tahansa.
Tarvitsisimme komissiolta pikaisesti energiakriisiohjelman. Nyt eivät nämä keinot riitä, joita meillä on. Miten varaudumme pidempiaikaiseen katkokseen, arvoisa komissaari? Millaisia solidaarisuusmekanismeja voisi tulla kysymykseen, ja onko tulevassa Vihreässä kirjassa käsitelty energiakriisikysymyksiä? 
Lena Ek (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, Venäjän ja Ukrainan välille hiljattain puhjennut kaasutoimituskriisi on osoittanut, että meidän on nyt tärkeämpää kuin koskaan vähentää Euroopan unionin energiamarkkinoiden riippuvuutta tuonnista. Riippuvuuden vähentäminen merkitsee valtavia mahdollisuuksia Euroopan energiateollisuudelle ja uusiutuvien energialähteiden hyödyntämiselle, mutta samalla avautuu myös mahdollisuus torjua ilmastonmuutosta, lisätä kasvua ja luoda uusia työpaikkoja. Jotta tämä voisi toteutua, tarvitsemme lisää avoimuutta, parempaa lainsäädäntöä, korjattua ja toimivaa jakeluverkkoa, eurooppalaista energiastrategiaa, keskustelua omavaraisuudesta ja jäsenvaltioiden välisestä solidaarisuudesta sekä sääntöjä, joiden rajoissa kuluttajat voivat päättää järkevästi omasta kulutuksestaan. Tämän vuoksi suhtaudumme myönteisesti sekä vihreään kirjaan että puheenjohtajavaltion ohjelmaan.
Tehtävää on vielä paljon, mutta uskon, että onnistumme työssämme. 
Helmuth Markov (GUE/NGL ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, mielestäni Ukrainan ja Venäjän välisten neuvottelujen etenemisen perusteella on päivänselvää, että Eurooppa – joka on muutakin kuin Euroopan unioni – tarvitsee uutta, nykyaikaista ja kattavaa energiapolitiikkaa.
Venäjän ja Ukrainan välisestä kiistasta voidaan puhua mitä halutaan, mutta pohjimmiltaan kyse oli toimittajasta, joka halusi lisää rahaa, ja asiakkaasta, joka ei ollut valmis maksamaan vaadittua summaa. Kiistan molemmat osapuolet olivat tienneet tilanteen jo pitkään. Jos valittu poliittinen linja teki tällaiseen kriisiin ajautumisen väistämättömäksi, eikä ratkaisua ollut yritettykään löytää ajoissa, molemmat hallitukset ovat syypäitä tilanteeseen.
Olen erittäin tyytyväinen komission jäsenen ilmoitukseen, jonka mukaan vihreä kirjaa ollaan laatimassa, mutta toivon tietenkin, ettei vihreässä kirjassa tyydytä vanhoihin ajatuksiin, kuten neuvotteluihin energiantuottajamaita ja kauttakulkumaita koskevista käytännesäännöistä, uusista kaasuputkista ja ydinvoimasta. Mielestäni meidän on pikemminkin tukeuduttava muihin energialähteisiin, kuten biomassaan, aurinkoon, tuuleen, veteen, maalämpöön sekä sähkön ja lämmön yhteistuotantoon. Näin on jo tehty monissa maissa. Samalla meidän on säästettävä energiaa, hyödynnettävä sitä aiempaa tehokkaammin ja vähennettävä perinteisiin fossiilisiin polttoaineisiin liittyviä tukia. Tähän suuntaan meidän on pyrittävä.
Energiatoimitukset ovat julkisia palveluja, ja meidän olisi kenties syytä pohtia, eikö poliittinen vastuu ole arvona tärkeämpi kuin pyrkimys vapauttaa markkinoita tai ratkaista tämä ongelma vapauttamistoimien avulla. 
Dariusz Maciej Grabowski (IND/DEM ). –
   Arvoisa puhemies, energian toimitusvarmuutta koskevan yhteisen pitkän aikavälin strategian puuttuminen on osoitus paitsi EU:n lyhytnäköisyydestä myös siitä, että jäsenvaltioiden edut ovat ristiriidassa keskenään. Eräs öljyn hintojen kolminkertaistumisen syistä on, ettei EU ole onnistunut hyväksymään järkevää energiastrategiaa. Öljyn hintojen nousu hyödyttää suuria polttoaineyhtiöitä, ja kärsijöinä ovat EU:n jäsenvaltiot ja niiden kansalaiset.
On virhe, että yksittäiset jäsenvaltiot, kuten Saksa, yrittävät päästä sopimukseen Venäjän kanssa ja uhraavat näin Baltian maiden, Puolan, Itävallan ja muiden jäsenvaltioiden edut. EU:n passiivisen asenteen ohella tämä toiminta on rohkaissut Venäjää kiristämään Ukrainaa uhkauksilla kaasutoimitusten katkaisemisesta. EU:n on laadittava ja pantava täytäntöön energian toimitusvarmuutta koskeva strategia, ja tämän on tapahduttava mahdollisimman nopeasti. Tilanne voidaan nähdä testinä, jolla mitataan, missä määrin Euroopan unioni on vielä yhteisö.
EU:n energian toimitusvarmuutta koskevan strategian on perustuttava heikoimman lenkin kriteereihin, jotka voidaan tiivistää seuraavasti: järjestelmän tehokkuutta voidaan mitata sen kyvyllä torjua kriisejä maissa ja alueilla, jotka ovat kaikkein riippuvaisimpia yhdestä toimittajasta, joiden siirto- ja jakelujärjestelmät ovat kaikkein heikoimmat tai joissa tuotantokustannukset ovat kaikkein suurimmat suhteessa kansantuloon.
Meidän on huolehdittava erityisesti naapuri- ja kauttakulkumaista. Hamletia lainatakseni "ollako vai eikö olla" on pulma, joka meidän on ratkaistava energian toimitusvarmuuden suhteen EU:ssa. Tässä yhteydessä on valitettavasti todettava, ettei EU:n talousarviossa kaudelle 2007–2013 ole varauduttu millään tavoin energian toimitusvarmuutta koskevaan EU:n yhteiseen strategiaan. 
Guntars Krasts (UEN ). –
   Arvoisa puhemies, Venäjän presidentin jouluterveiset Ukrainan kaasunkäyttäjille eivät tulleet missään tapauksessa yllätyksenä. Katkaisemalla kaasutoimitukset keskellä talvea Venäjä muistutti paitsi Ukrainaa myös maailman energiamarkkinoita siitä, että valta on tällä hetkellä energian tuottajilla. Energian kuluttajien on otettava tämä huomioon vielä määrittelemättömän pitkään. Haluan esittää kiitokseni komission jäsenelle Piebalgsille, joka käytti Venäjän ja Ukrainan kaasukriisin aikana ajoissa Euroopan unionin vaikutusvaltaa ja esti näin energiakriisin unionissa.
Venäjän ja Ukrainan välisestä kaasukiistasta tehtävien päätelmien osalta totean, että Euroopan unionin on itse osoitettava täydellistä avoimuutta kaasun hintojen kehitystä koskevassa tiedotuksessa ja että sen on vaadittava samaa myös muilta Euroopan mailta. Katson, että komissiolla on viimeaikaisten tapahtumien perusteella erityisvaltuudet panna täytäntöön jo hyväksytty lainsäädäntö, panna täytäntöön päätökset vaihtoehtoisten, energiatehokkaiden luonnonvarojen hankkimisesta ja aidosti vapaiden energiamarkkinoiden perustamisesta sekä varmistaa Euroopan energiaverkkojen yhdentäminen. Lähes kaikki tämänpäiväiset puhujat ovat luonnollisesti maininneet, että Euroopan unionin yhteismarkkinoilla tarvitaan aidosti yhteistä energiapolitiikkaa, jolla edistetään pitkän aikavälin poliittista vakautta paitsi Euroopassa myös maailmanlaajuisilla energiamarkkinoilla. 
Alejo Vidal-Quadras Roca (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, Euroopan unioni on sokissa, johon on syynä Ukrainan ja Venäjän välinen kriisi. Sokki johtuu suurelta osin siitä, että voimakkaiden sisäisten mullistustenkin aikoina Venäjä on tähän saakka antanut itsestään kuvan luotettavana energiakumppanina ja ettei kaasutoimituksia unionin jäsenvaltioihin ole koskaan ennen keskeytetty tai vähennetty.
Kolme päivää kestänyt kriisi riitti ajamaan monet Italian kaltaiset maat tilanteeseen, jossa niiden oli otettava käyttöön strategiset varastonsa. Ennen kaikkea koko unioni ymmärsi jälleen kerran, että sen toimitusjärjestelmä on äärimmäisen haavoittuvainen. Onkin tullut aika harkita vakavasti mahdollisuutta investoida vaihtoehtoisiin toimitusreitteihin ja parantaa vuoropuhelua vakaiden kumppanien, kuten Kazakstanin tasavallan, kanssa. Meidän on ryhdyttävä pohtimaan kaasun tuontia Kazakstanista esimerkiksi Turkin kautta: Turkki on ehdokasvaltio ja näin ollen erittäin vakaa maa.
Lisäksi meidän on jatkettava ja tuettava uusien energialähteiden alalla tehtävää eurooppalaista tutkimusta ja kehitystä sekä tehostettava niiden energialähteiden hyödyntämistä, jotka ovat jo käytössämme. Hyvä jäsen Harms, tietenkään emme voi unohtaa ainuttakaan tärkeää energialähdettä. Emme ainuttakaan. Meidän on nähtävä ideologisten ennakkokäsitysten ohitse ja kohdattava todellisuus. Jos haluatte tehdä energiapoliittisen itsemurhan, en aio estää teitä, mutta uhrauksenne täytyy olla henkilökohtainen. Älkää odottako meidän tekevän itsemurhaa vastoin tahtoamme.
Arvoisa puhemies, lopuksi kehotan komissiota painostamaan jäsenvaltioita jatkossakin yhteisen energiapolitiikan luomiseen. Tämän kriisin jälkeen ei ole minkäänlaista epäilystä siitä, että tällaista politiikkaa tarvitaan. Älkäämme odottako seuraavaa kriisiä vain joutuaksemme toteuttamaan dramaattisempia toimia, jotka saattavat hyvinkin olla jo myöhässä. 
Jan Marinus Wiersma (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, minun on esitettävä asiani lyhyesti. Kehotan kiinnittämään huomiota viimeaikaisten tapahtumien ulkopoliittisiin näkökohtiin. Venäjähän uhkasi lopettaa kaasutoimitukset Ukrainaan.
Tämä ei tullut täytenä yllätyksenä niille, kuten minulle itselleni, jotka ovat työskennelleet kyseisten maiden kanssa vuosien ajan. Venäjä on aiemminkin uhannut käyttää energiaa aseena ja harjoittaa poliittista painostusta lähinaapureitaan kohtaan. Jos minulta kysytään, se on kerran jo tehnytkin niin. On selvää, että tapahtumien seuraukset järkyttivät myös Euroopan unionia ja pakottivat meidät käymään tämän keskustelun tänään.
Kuten sanoin, esitän asiani lyhyesti. Meille on erityistä merkitystä kolmella edellä mainituista ulkopoliittisista näkökohdista. Ensinnäkin meidän on monipuolistettava toimituksiamme, lähteitämme. Koska useimmat niistä maista, joista hankimme energiaa, ovat epävakaita, on sitä parempi mitä useammista maista voimme tuoda energiaa.
Toiseksi meidän on tarkasteltava uudelleen Euroopan kaasuputkitilannetta. Olemme erittäin haavoittuvaisia, koska suurin osa kaasusta toimitetaan Ukrainan kautta. Onko olemassa muita vaihtoehtoja?
Kolmanneksi meidän on tehtävä täysin selväksi, että voimme turvata energiatoimituksemme pitkällä aikavälillä ainoastaan, jos onnistumme yhdistämään voimamme luotettavien ja demokraattisten kumppanien kanssa.
Lopuksi totean, että nyt on käynyt mielestäni selvemmäksi kuin koskaan, että energiapolitiikka kulkee käsi kädessä ulko- ja kauppapolitiikan kanssa. 
Margarita Starkevičiūtė (ALDE ).
   Arvoisa puhemies, haluan kiinnittää huomiota energiaongelmien mahdollisia ratkaisuja koskeviin ehdotuksiin. Ensinnäkin Euroopan unionin on edistettävä ulkopolitiikallaan energian käytön tehostamista ja otettava tehostaminen yhdeksi EU:n naapuruusohjelman painopisteistä. Saattaa olla hyödyllistä asettaa jopa energiatehokkuuden kriteerit ehdoiksi Euroopan unionin tuelle. Näin edistämme myös naapurimaidemme demokratisointiprosessia. Kokemuksemme Liettuassa toteutetuista uudistuksista osoittavat, että talouden uudistaminen takaa vakaan perustan demokratisointiprosessien kehittämiselle.
Euroopan unionin sisäpolitiikassa on kiinnitettävä aiempaa enemmän huomiota sellaisen innovaatiokeskuksen kehittämiseen ja toteuttamiseen, jonka tarkoituksena on ydinteknologiaan ja muihin teknologioihin perustuvien pienten voimaloiden kehittäminen. Meillä on jo menestyvä ilmailualan hanke, merkittävä Galileo-ohjelma, joten voimme varmasti perustaa myös innovaatiokeskuksen energiaohjelmien täytäntöönpanon edistämiseksi. Tällainen keskus voisi toimia maissa, jotka ovat eniten riippuvaisia yhdestä energialähteestä.
Haluaisin uskoa, että yhteistä energiastrategiaa koskevien yleisten puheidensa lisäksi komissio tekee lopultakin jotakin konkreettista. Mainittu keskus voisi olla paras mahdollinen osoitus Lissabonin strategian täytäntöönpanosta. 
Toomas Hendrik Ilves (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, toisin kuin yleisesti – myös tässä parlamentissa – ajatellaan, Ukrainan kaasukriisi ei ollut yksittäinen ja ainutkertainen tapaus, jota voidaan perustella tarpeella siirtyä markkinalähtöisiin järjestelyihin. Päinvastoin, kyse on johdonmukaisesta, mitä suurimmassa määrin poliittisesta käytännöstä. Ensinnäkin Ukrainalla oli sopimus, joka allekirjoitettiin vuonna 2004 ja joka oli voimassa vuoteen 2009 saakka. Sopimus mitätöitiin, koska Ukraina valitsi väärän presidentin ja koska maan parlamenttivaalit lähestyvät.
Toiseksi Venäjän hallitus on enemmistöosakkaana Gazpromissa, monopolissa, jota johtaa varapääministeri. Kyse ei ole yrityksestä. Markkinahinnoista ja hallituksen valvomasta monopolista ei voida puhua samaan hengenvetoon.
Kolmanneksi totean ainutkertaisuudesta, että Moskova keskeytti öljy- ja kaasutoimitukset torjuakseen Liettuan itsenäisyysliikkeen vuonna 1990. Itsenäistymisen jälkeen Venäjän hallitus käytti samaa asetta rankaistakseen Baltian maita siitä, etteivät ne liittyneet Itsenäisten valtioiden yhteisöön ja että ne vaativat venäläisjoukkojen vetämistä pois. Kun Liettua yritti yksityistää Mazeikiun öljynjalostamon, toimitukset keskeytettiin jälleen, jotta venäläiset sijoittajat voisivat tarttua tilaisuuteen. Samaa käytäntöä sovellettiin onnistuneesti myös Georgiaan, joka luopui kaasuputkistaan.
Yhteenvetona totean, että Venäjä on käyttänyt hallituksen omistamaa monopolistista energiayhtiötä johdonmukaisesti muiden maiden poliittiseen painostamiseen – markkinakäytännöt ja voimassa olevat sopimukset eivät ole sitä kiinnostaneet. Empirismi on viisaampaa kuin toiveajattelu. Uusien jäsenvaltioiden kokemukset sekä kokemukset, joita Ukraina ja Moldova saivat omaksuessaan myönteisen kannan EU:hun, osoittavat selkeästi vaarat, jotka liittyvät siihen, ettei EU:lla ole järeää politiikkaa energian toimitusvarmuuden alalla.
Martin Bartenstein,
   . Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, mielestäni komissio ja puheenjohtajavaltio ovat toimineet tarkoituksenmukaisesti. Koska meillä ei ollut riittävästi tietoa, emme ryhtyneet minkäänlaiseen syyttelyyn emmekä missään tapauksessa halunneet osoittaa olevamme jommankumman kiistakumppanin puolella tai antaa pienintäkään merkkiä siitä. On selvää, että tilanne saattaa hyvinkin muuttua kriittiseksi, sillä yhdellä jäsenvaltiolla oli heti ensimmäisestä päivästä lähtien ongelmia teollisuutensa energiatoimituksissa, mutta komissio ja me emme tietoisesti puhu kriisistä vaan kriittisestä tilanteesta.
Emme saa unohtaa, että riippuvuus fossiilisista energialähteistä ja niiden tuonnista kasvaa joka tapauksessa voimakkaasti. Komission arvioiden mukaan näistä lähteistä saamamme energian osuus kasvaa vuoteen 2030 mennessä hieman alle 50 prosentista – siis tämänhetkisestä tasosta – noin kahteen kolmasosaan. Tähän kehitykseen voidaan vaikuttaa jonkin verran käyttämällä uusiutuvia energialähteitä ja parantamalla energiatehokkuutta, mutta henkilökohtaisesti en usko, että voimme muuttaa tätä suuntausta kokonaan. Puheenjohtajavaltio odottaa mielenkiinnolla vihreää kirjaa ja varsinkin sen ensimmäisten osien julkaisemista kevään huippukokoukseen mennessä. Ellemme voi keskustella Euroopan unionin yhteisen energiapolitiikan kehittämisestä, niin milloin? Meitä ajavat eteenpäin kaasukysymys, Venäjä, Ukraina ja toimituksiin liittyvät ongelmat sekä lisäksi öljyn hinnat, ilmastonmuutos ja monet muut seikat.
Puheenjohtajavaltion tavoin kannatan komission ehdotusta kahden kuukauden kaasuvaraston perustamisesta. Samanlainen varastohan on jo olemassa toisella tasolla öljyn osalta. Parlamentilla on tilaisuus keskustella asian yksityiskohdista myöhemmin. Kuten sanoin Moldovaa koskevassa julkilausumassani, olemme pyrkineet monin tavoin asettamaan kyseisen maan etusijalle naapuruuspolitiikassamme.
Jäsen Swobodan mukaan Venäjän jäsenyys WTO:ssa avaisi tältä osin tiettyjä mahdollisuuksia, mutta 36 tunnin aikana voitaisiin tehdä tällöinkin vain vähän. On kiintoisaa, ettei Venäjä ole ratifioinut energiaperuskirjaa ja ettei energiaperuskirjan sisältämää sovittelumenettelyä näin ollen voida käyttää. Energiatehokkuus on siis selvästikin asetettava etusijalle, samoin uusiutuvat energiamuodot ja tietoisuuden lisääminen siitä, että meidän on käsiteltävä kaasutuonnin ongelmaa monin eri tavoin ja entistäkin laajemmin.
Haluan vielä todeta, että Venäjä ja sen maakaasu ovat myös jatkossa Euroopan unionin kaasutoimitusten selkäranka. Itävaltalaisena haluan korostaa, että juuri itävaltainen yhtiö OMV solmi ensimmäisenä toimitussopimuksen Gazpromin kanssa vuonna 1968. Gazprom on toiminut täysin luotettavasti lähes 40 vuotta. Meidän on saatava nyt luottamus puolellemme ja kenties jossakin määrin myös pyrittävä saamaan menetetty luottamus takaisin.
Edellisessä puheenvuorossani käsittelin jo vaihtoehtoista reittiä, Turkin kautta kulkevaa Nabucco-kaasuputkea. Toimitusten monipuolistaminen on ehdottoman välttämätöntä, mutta tämä ei voi tapahtua käden käänteessä. Meidän on otettava opiksemme kriittisestä tilanteesta, joka kesti 36 tunnin ajan. Tässä mielessä kiitän parlamenttia tästä hyvin tärkeästä keskustelusta ja päätän puheenvuoroni korostamalla, että pidämme tämän kysymyksen erittäin tärkeässä asemassa maaliskuussa järjestettävän kevään huippukokouksen asialistalla.

Andris Piebalgs,
   . Arvoisa puhemies, aluksi kiitän parlamenttia tästä keskustelusta, joka osoittaa selvästi, että tuette yleisesti sellaisen EU:n yhteisen energiapolitiikan kehittämistä, jossa kunnioitetaan toissijaisuutta. On mielenkiintoista, että ensimmäiset vaatimukset tällaisen politiikan kehittämisestä esitettiin 30 vuotta sitten ensimmäisen öljykriisin aikaan. Tuolloin vaatimuksia ei ilmeisistä syistä esittänyt parlamentti vaan neuvosto. Tämänhetkinen tilanne on ehdottomasti monimutkaisempi kuin tuolloin, ja sen vaikutus energia-alaan on todennäköisesti kauaskantoisempi kuin 30 vuotta sitten. Kun otetaan huomioon nämä olosuhteet, neuvoston, komission ja parlamentin on tartuttava toimeen.
Toimitusvarmuutta koskevasta ulottuvuudesta mainitsen kaksi erityistä näkökohtaa. Ensinnäkin laajentuminen toi ehdottomasti uusia haasteita Euroopan unionille. Toimitusvarmuus oli varmastikin huomattavasti suurempi haaste uusille jäsenvaltioille kuin vanhoille. Toiseksi valmisteltavana olevalla vihreällä kirjalla on kaksi laatijaa: komission jäsen Ferrero-Waldner ja minä. Näin ollen jäsen Swobodan esiin nostamia kysymyksiä käsitellään asiakirjassa.
Perehdymme myös kriisiaikoina toteutettaviin toimiin. Kuten totesin, tämä kriisi oli hyvin lyhyt, ja jotkut puhujat puhuivat siitä vähäpätöisenä tai jopa olemattomana kriisinä. Tilanteen merkitystä ei kuitenkaan pidä aliarvioida, sillä vaikutus todella tuntui joissakin maissa. Useimmissa maissa kansalaiset huomasivat vaikutuksen vain tiedotusvälineiden välityksellä, mutta joissakin maissa jouduttiin toteuttamaan kaasutoimitusten osalta taloudellisia toimia. Kyseessä oli todellinen kriisi, ja meidän on pohdittava, miten reaktioitamme voitaisiin nopeuttaa tulevaisuudessa.
Meidän on tartuttava toimeen välittömästi. Meillä on jo monia välineitä, joita voitaisiin käyttää ripeästi. Energiatehokkuuden osalta voimaan on astumassa rakennusdirektiivi, jota pitäisi soveltaa ripeästi. Sama koskee sähkön ja lämmön yhteistuotantoa ja uusiutuvia energiamuotoja: meillä on käytössämme oikeusvälineet, ja nyt niitä on käytettävä. Tämä pätee siis myös uusiutuviin energiamuotoihin. Komissio tekee kaiken voitavansa. Se on jo edistynyt esimerkiksi pyrkiessään ottamaan käyttöön kaikki mahdolliset varat.
Käsittelen seuraavaksi uusia naapurimaita, joihin meillä on erittäin hyvät suhteet. On valitettavasti totta, että energiakysymyksiä on laiminlyöty. Yhteisymmärryspöytäkirja energiapolitiikan täytäntöönpanosta allekirjoitettiin Ukrainan kanssa vasta tänä vuonna huippukokouksen yhteydessä. Siksi meidän on todellakin autettava näitä maita käsittelemään paitsi ulkoisiin toimituksiin myös energiankulutukseen liittyviä kysymyksiä, sillä energiavaltaisuuden ja energiahävikin mittasuhteet ovat näissä maissa valtavat, eikä mikään maa voi selvitä seurauksena olevista energiakustannuksista. Tämä koskee myös Moldovaa.
Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankki on tehnyt Ukrainassa hyvää työtä, mutta se voisi vielä tehostaa toimiaan. Voisimme käyttää muita varoja näiden toimien tukemiseksi ja valjastaa uuden naapuruuden välineitä politiikkojen lujittamiseksi. Toimimme näin ja teemme saman myös kehityspolitiikan osalta, sillä muutoin ratkaisua ei voida löytää.
Haluan kiittää teitä vielä kerran tästä keskustelusta. Olen varma, ettemme keskustele näistä kysymyksistä viimeistä kertaa. Saan tällaisista keskusteluista paljon virikkeitä.
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu
- Fruteaun laatimasta maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan mietinnöstä (A6-0391/2005) ehdotuksesta neuvoston asetukseksi sokerialan yhteisestä markkinajärjestelystä (KOM(2005)0263 – C6 0243/2005 – 2005/0118(CNS));
- Fruteaun laatimasta maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan mietinnöstä (A6-0392/2005) ehdotuksesta neuvoston asetukseksi yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä annetun asetuksen (EY) N:o 1782/2003 muuttamisesta (KOM(2005)0263 – C6-0244/2005 – 2005/0119(CNS)), ja
- Fruteaun laatimasta maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan mietinnöstä (A6-0393/2005) ehdotuksesta neuvoston asetukseksi Euroopan yhteisön sokerialan väliaikaisesta rakenneuudistusjärjestelmästä ja yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta annetun asetuksen (EY) N:o 1258/1999 muuttamisesta (KOM(2005)0263 – C6-0245/2005 – 2005/0120(CNS)). 
Mariann Fischer Boel,
   Arvoisa puhemies, ensiksi haluaisin kiittää jäsen Daulia, jäsen Barón Crespoa, jäsen Fazakasta ja jäsen Morgantinia heidän oma-aloitteisesta työskentelystään asiakirjojen laatimisessa sekä kehua esittelijöiden, jäsen Fruteaun, jäsen Glattfelderin, jäsen Wynnin ja jäsen Kinnockin vaikuttavaa työtä. Haluan kiittää myös maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan, kansainvälisen kaupan valiokunnan, talousarvion valvontavaliokunnan ja kehitysyhteistyön valiokunnan jäseniä heidän voimakkaasta sitoutumisestaan ja hyödyllisestä panoksestaan sekä erittäin rakentavasta keskustelusta. Heidän tehokas työnsä on todellakin tuottanut tulosta. Lähes 40 vuotta käytännössä muuttumattomana pysyneen yhteisen markkinajärjestelyn uudistus on suuri hanke, ja itse asiassa uudistus pahasti myöhässä.
Sokerialan politiikalla on monta puolta. Luettelo perustelluista intresseistä, jotka on otettava huomioon, on erittäin pitkä. Meidän on otettava huomioon Euroopan yhteisön sadattuhannet sokerijuurikkaan viljelijät, sokerintuottajat, sokeria tuotannossaan tarvitseva teollisuus ja sen työntekijät, kuluttajat sekä viimeisenä muttei taatusti vähäisimpänä kauppakumppanimme, myös ne maat, joille on myönnetty pitkäaikaisia etuusjärjestelyjä. Olen alusta asti ollut tietoinen siitä, että meidän on löydettävä hyvä tasapaino erilaisten tarpeiden ja erilaisten vaatimusten välille.
Maataloudesta ja maaseudun kehittämisestä vastaavana komission jäsenenä olen täysin tietoinen sokerialan sosiaalisesta, taloudellisesta ja ympäristöllisestä merkityksestä sekä yhteisössä että yhteisön ulkopuolella. Tämä tekee sokeripolitiikasta erityisen haastavaa, ja tästä syystä olen näin voimakkaasti sitoutunut sokerialan uudistukseen.
Mielestäni nämä ehdotukset vastaavat kokonaisuudessaan yhteisön tarpeita. Ne ovat tulos huolellisesta pohdinnasta ja ovat samassa linjassa YMP:n uudistuspaketin ja kansainvälisten sitoumustemme kanssa. Olemme olleet kunnianhimoisia ja kaukonäköisiä. Olen vakuuttunut siitä, ettei sokerialan tulevaisuus voi perustua lyhyen aikavälin lähestymistapaan.
Uudistuspaketilla pyritään antamaan Euroopan unionin sokerialalle elinkelpoinen ja kilpailukykyinen tulevaisuus. Uudistukseen sisältyvän mukauttamisprosessin ansiosta sekä viljelijöille että sokerintuottajille tarjotaan pitkäaikaista varmuutta ja runsasta tukea. Toimimalla nyt meillä on käytössämme tarvittavat varat tämän ehdottoman tärkeän ja tuskallisen uudistusprosessin helpottamiseksi ja voimme samanaikaisesti maksaa korvauksia viljelijöillemme. Tämän välttämättömän uudistuksen lykkääminen johtaisi vielä radikaalimpaan yhteisön tuotannon pienenemiseen sekä vielä ankarampaan rakenneuudistukseen. Meidän on myös varmistettava, että tuleva järjestelmä on yhdenmukainen WTO:n paneelin linjan kanssa ja että ehdotuksemme täyttää tämän vaatimuksen.
Lopuksi haluan todeta, että meidän on varmistettava, että Euroopan unioni pysyy jatkossakin houkuttelevana markkina-alueena kehittyville maille, ja meidän on myös tarjottava AKT-kumppaneillemme tarvittava taloudellinen tuki, jotta ne voivat mukautua näihin väistämättömiin muutoksiin. Sen jälkeen, kun komissio julkaisi ensimmäisen kertomuksensa kesällä 2004, sekä Euroopan parlamentti että neuvosto ovat tehneet paljon hyödyllistä työtä. Tämän työn tuloksena meillä on nyt muutoshahmotelma, jonka parlamentti on erittäin suurelta osin muotoillut. Mitä ilmeisintä on, että koko uudistus on rakennettu rakennerahaston varaan, mikä oli alun perin Euroopan parlamentin jäsen Fruteaun ja jäsen Daulin mietinnöissä viime vuoden alussa esitetty ajatus.
On myös monia muita esimerkkejä siitä, että Euroopan parlamentti on vaikuttanut tähän muutoksen sisältöön, kuten interventiojärjestelmän säilyttäminen siirtymäkauden ajan, hintojen alentaminen ja niiden voimassaolon pidentäminen neljän vuoden ajaksi anteliaalla hyvitysjärjestelmällä varustettuna, kaikki toimenpiteet, joilla on tarkoitus varmistaa nykyistä paremmin tarjonnan hallinta, mahdollisuudet muuttaa todella tilannetta niillä alueilla, joilla rakenneuudistus eniten vaikeuttaa asioita sekä sellaisen rakenneuudistustuen myöntäminen, josta vähintään 10 prosenttia varataan sokerijuurikkaan viljelijöille ja koneurakoitsijoille – jäsenvaltiot voivat korottaa summaa omien erityistilanteidensa perusteella. Kaikki nämä tarkennukset osoittavat, että komissio ja parlamentti ovat tehneet yhteistyötä, jossa on menty aikomuksia pidemmälle ja josta on saatu todellisia poliittisia tuloksia.
Haluan esittää vilpittömän kiitoksen Euroopan parlamentille sen yhteistyöstä. 
Jean-Claude Fruteau (PSE ),
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, Euroopan unioni on nyt tilanteessa, jossa sen on pakko uudistaa sokerialaansa. Kuten kaikki tiedämme, tämä uudistus on välttämätön. Se on tärkeä, koska meidän on muokattava yhteinen markkinajärjestely yhteisön uutta maatalouspolitiikkaa ohjaavien periaatteiden mukaiseksi. Lisäksi se on tärkeä, jotta voisimme mukautua maailmankauppaa koskevien sääntöjen muutokseen.
Emme myöskään saa unohtaa, millaisia vaikutuksia tulevilla muutoksilla on niihin, jotka saavat elantonsa sokerintuotannosta pelloilla ja tehtaissa Euroopan yhteisössä sekä kehitysmaissa. Tässä yhteydessä on tärkeää, ettei Euroopan unionin sokerialan mukauttaminen johda siihen, että sokerin yhteinen markkinajärjestely puretaan, että luovumme tuotantokapasiteetistamme asteittain ja että uhraamme sokerin tuottajamme ja kaikkein köyhimpien maiden tuottajat hallitsemattoman maailmankaupan vapautumisen takia. Uudistus on toki väistämätön, mutta sillä voidaan saavuttaa tavoitteet ainoastaan, jos tehokkuuteen pyrkiminen tapahtuu tarvittavaa sosiaalista oikeudenmukaisuutta noudattaen.
Tämä tasapainoa edistävä kaksitahoinen näkökulma on johtoajatuksena näissä kolmessa mietinnössä, joista Euroopan parlamentin on lausuttava mielipiteensä tällä viikolla ja jotka maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunta hyväksyi äänestyksessä lähes yksimielisesti 29. marraskuuta. Nämä tekstit ovat tulos useiden kuukausien keskusteluista ja kuulemistilaisuuksista maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnassa, mielipiteiden vaihdosta teidän ja teidän yksiköiden kanssa, arvoisa komission jäsen, sekä muiden asianomaisten tahojen kanssa. Nämä tekstit ovat kompromissi, josta valtaosa Euroopan parlamentin puolueista oli neuvottelemassa ja jonka nämä myös hyväksyivät.
Tämä kompromissi koostuu neljästä keskeisestä osasta. Ensimmäinen osa koskee joustavan sääntelyn käyttöönottoa sokerimarkkinoilla. Joustavuutta saadaan markkinalogiikan asteittaisella käyttöönotolla alalla, ja tarkoitan tällä viitehintaa, jolla alan kilpailukykyä voidaan parantaa. Sääntely on kuitenkin myös tärkeää, jotta voidaan välttää täysin vapautettujen sokerimarkkinoiden aiheuttamat järkyttävät seuraukset.
Unionin sisällä tämä tarkoittaa interventiojärjestelmän voimassaolon väliaikaista jatkamista markkinoiden vakauden takaamiseksi neljän seuraavan vuoden ajan, joiden me kaikki tiedämme olevan taloudellisesti vaikeita.
Uudistuksen ulkoisten näkökohtien osalta sääntelyn tarve tarkoittaa vähemmän kehittyneistä maista peräisin olevan sokerin tuonnin valvonnan jatkamista. Tällä hetkellä on nimittäin ensiarvoisen tärkeää ottaa huomioon haitat, joita aiheutuu kaupan hallitsemattomasta avaamisesta, kuten äskettäinen Länsi-Balkanin esimerkki osoitti. Näin ollen välttääksemme kaikenlaiset yllykkeet petokseen sitten, kun Kaikki paitsi aseet –aloite on käynnistynyt täysimääräisesti, maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunta vaatii erityisesti kaupallisten suojatoimenpiteiden toteuttamista sellaisen suojalausekkeen muodossa, jolla nettoviejän periaatteen nojalla rajoitetaan tuontia. Tämän järjestelmän avulla olisi mahdollista torjua tuhoisaa kolmivaiheista kauppaa ja taata samalla vähiten kehittyneille maille, että niiden sokerintuotannossa työskentelevä väestö todella on Euroopan unionin myöntämän etuuskohtelun piirissä. Järjestelmällä ei ole mitään vaikutusta vähiten kehittyneiden maiden sokerintuotannon kasvunäkymiin, ja se on kaikin puolin Kaikki paitsi aseet –aloitteen tavoitteiden mukainen.
Parlamentin äänestyksessä olevan kompromissin toinen suuri osa koskee Euroopan unionin solidaarisuuden osoittamista erityisesti haavoittuvimpia alueita kohtaan. Vaikka kaupan sääntelyllä voidaan vakauttaa markkinat ja välttää tulevaisuudessa hinnan liian rajut vaihtelut, siihen on kuitenkin liityttävä toimenpiteitä, joilla lievennetään uudistuksen vaikutuksia niihin yhteisöihin, joita toiminnan loppuminen eniten koskee, sekä lievennetään sen vaikutuksia erityisesti haavoittuvimpiin yhteisöihin.
Näistä yhteisöistä haluan ensimmäisenä mainita maanviljelijät, joiden on saatava tuntuva korvaus kärsimistään tulonmenetyksistä. Osa rakenneuudistusjärjestelmään sisältyvistä tuista voitaisiin myös käyttää hyvityksen maksamiseen niille, jotka menettävät toimitusoikeuden ja ovat pakotettuja tekemään uusia investointeja ryhtyäkseen viljelemään muita tuotteita.
Meidän on otettava huomioon myös sokeritehtaiden työntekijät, jotka ovat täysin riippuvaisia alan tulevista rakenneuudistuksista, ja teollisen toiminnan loppuessa on ensisijaisen tärkeää, että nämä ihmiset otetaan huomioon tiukentamalla ehtoja, jotka teollisuuden on täytettävä saadakseen rakenneuudistusrahastosta tukea. Lisäksi sen välttämiseksi, että haavoittuvimmat alueet olisivat yhteisön tuotannon rakenneuudistuksen suurimmat uhrit, on tärkeää, että jäsenvaltioilla säilyy viimeinen sana siitä, lopetetaanko tuotanto sen alueella vai jatketaanko sitä.
On myös erittäin tärkeää ottaa asianmukaisesti huomioon yhteisön syrjäisimpien alueiden tilanteet ja vaatimukset. Sokeriruo'on viljelyllä ja jalostuksella on näillä alueilla taloudellisesti, sosiaalisesti ja yhteiskunnallisesti keskeinen ja korvaamaton asema. Arvoisa komission jäsen, haluan tältä osin kiittää teitä siitä, että olette niin tarkkaavaisesti kuunnellut, sekä niistä toimista, joihin olette suostunut taataksenne näille alueille erityiskohtelun erityisesti kompensaatioiden ja myyntitukien muodossa. Olen vakuuttunut siitä, että näiden järjestelyjen ansiosta, joita parlamentin jäsenet ovat vaatineet, edellä mainituilla alueilla sokeriruo'osta elantonsa saavat ihmiset voivat hieman levollisimmin mielin suunnitella tulevaisuuttaan.
Uudistuksen kolmas osa koskee alan tulevaisuutta vaihtoehtoisen markkinaraon luomisen kautta. Maailmanlaajuisessa tilanteessa, jolle on ominaista yhtäältä öljyn hinnan nousu ja toisaalta halu torjua kasvihuonekaasuja, alkoholin tuotanto on sokerialalle tärkeä valtti vaihtoehtoisten energiamuotojen kehittämisen kannalta. Kun otetaan huomioon YMJ:n uudistuksen vaikutukset tuotannon määriin, maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunta ehdottaa muutosten ennakoimista sekä maataloutta että teollisuutta koskevilla toimilla. Maatalouden osalta toimenpiteillä pyritään helpottamaan erityisesti energiakasvien tuotantoon myönnettävien tukien saantia, ja teollisuuden osalta rakenneuudistuksella pyritään kannustamaan bioetanolitislaamojen perustamista. Nämä keinot ovat osa johdonmukaista lakialoitetta, jolla kannustetaan bioetanoliteollisuuden kehittämistä. Bioetanoli on mahdollinen uusi markkinarako alan viljelijöille ja teollisuudelle.
Lopuksi puhun vielä toimenpiteidemme neljännestä ja viimeisestä muttei suinkaan vähäisimmästä osasta eli hinnoista. Toisin kuin komission alkuperäisissä ehdotuksissa, joiden vaikutukset olisivat olleet hyvin ankaria alalle, maaseuturakenteelle sekä kehittyville maille, maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunta ehdotti loppujen lopuksi hitaampaa ja maltillisempaa 30 prosentin alennusta sokerin hintoihin neljän vuoden aikana. Tämäntasoinen hintojen alennus takaisi uudistuksen taloudellisen tehokkuuden sekä lieventäisi uudistuksen vaikutuksia alan muihin toimijoihin. Tällä tavalla hintojen laskun avulla voidaan paremmin varmistaa toiminnan jatkuminen tuotantoalueilla sekä satojentuhansien suorien ja välillisten työpaikkojen säilyminen. Tämä hintojen laskun lieventäminen on Euroopan unionin kehitysyhteistyötä koskevien sitoumusten mukaista, ja lisäksi sillä annetaan osan tuotannostaan Euroopan unioniin vieville AKT-maille ja vähiten kehittyneille maille mahdollisuus pitää voimassa tuottoisat hinnat.
Kansainvälisen kauppajärjestön Hongkongissa pidettävää kokousta silmällä pitäen ja odottamatta parlamentin lopullista äänestystä 25 jäsenvaltion maatalousministerit pääsivät marraskuun lopussa epämuodolliseen ja väliaikaiseen kompromissiin tulevan uudistuksen suurista suuntaviivoista. Vaikka sopimuksella oli todella tarkoitus saada aikaan yhteinen poliittinen linja, sitä, miksi sopimuksen eri allekirjoittajat kertoivat välittömästi tiedotusvälineille, että uudistus hyväksytään ennenaikaisesti, ei voi ymmärtää väärin. Siinä tulee mielestäni esiin komission ja neuvoston halu ohittaa Euroopan parlamentti, jonka hyväksyntä on kuitenkin välttämätön ennen minkäänlaisen päätöksen tekemistä. Näin ollen en voi missään nimessä hyväksyä menettelyä, josta on sanouduttava irti mitä päättäväisimmin.
Oli miten oli, tämä kompromissi on nyt käsiteltävänämme, ja vaikka siinä ei sana sanalta toistetakaan maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan esittämiä tarkistuksia, on pakko todeta, että se osoittaa selvästi sen, kuinka paljon neuvoston kanta on muuttunut alkuperäisistä ehdotuksista.
Neljän suuren edellä esittelemäni osan osalta kompromissi on selvä osoitus siirtymisestä kohti maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan ehdottamia maltillisempia ja tasapainoisempia toimenpiteitä. Sääntelyn osalta siinä esitetään uudelleen ajatus interventiojärjestelmän säilyttämisestä neljän vuoden ajan ennen siirtymistä viitehintaan, joka toisi sokerin yhteiseen markkinajärjestelyyn markkinalogiikkaa. Toisaalta ja ennen kaikkea kompromissi vahvistaa sen, kuinka tarkka oli parlamentin analyysi, joka koski tarvetta säilyttää tietty yhteisön markkinoiden sokerintarjonnan hallinta. Vaikka ehdotetut toimenpiteet ovat erilaisia, niiden filosofiat ovat yhteneväisiä Kaikki paitsi aseet –aloitteen hyväksymisen osalta.
Euroopan unionin solidaarisuuden osoittamiseksi osalta neuvosto kannattaa suunniteltua maanviljelijöiden tukien korottamista ja ehdottaa, että tulojen menetyksistä korvataan 64,2 prosenttia alun perin ehdotetun 60 prosentin sijasta. Neuvosto toistaa myös ajatuksen siitä, että osa eli noin 10 prosenttia suunnitelluista rakenneuudistustuista siirretään maanviljelijöille. Parlamentin ehdotus epäsuotuisille alueille myönnettävien tukien osittaisesta kytkennästä ja mukauttamista ei sen sijaan saanut kannatusta.
Kolmannen osan eli vaihtoehtoisen markkinaraon osalta 25 jäsenvaltion maatalousministerit vahvistivat mahdollisuuden purkaa tehtaat osittain, mikä mahdollistaisi bioetanolitislaamoiden perustamisen. Energiakasvien tuotannon edistämiseen toivottuja taloudellisia kannustimia ei kuitenkaan ole annettu. Lisäksi neuvoston suunnittelema hintojen alentaminen 36 prosenttia neljässä vuodessa ei ole niin nopeaa ja dramaattista kuin alkuperäisissä suunnitelmissa ja on samansuuntainen Euroopan parlamentin maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan toimenpiteiden kanssa.
Huolimatta näistä kiistattomista edistysaskeleista, joihin on pakko olla tyytyväisiä, useita ehdotuksia ja erityisesti niitä, jotka koskevat rakenneuudistustuen saamiseksi vaadittavien ehtojen tiukentumista teollisuuden osalta, ei ole hyväksytty. Tältä osin on erityisen valitettavaa, että neuvosto on toistaiseksi jättänyt huomioimatta kaikki sosiaaliset kriteerit, jotka teollisuuden on täytettävä, sekä sen, että mahdollinen päätös tuotannon pienentämisestä kuuluu viime kädessä jäsenvaltioille. Lisäksi, ja vaikka tätä asiaa varten pitäisi poistua tämän keskustelun ja mietintöjeni aiheesta, minun on ilmaistava olevani närkästynyt AKT-maiden kohtelusta. Kun otamme huomioon uudistuksen ja ennen kaikkea hinnan alenemisen, jonka vaikutukset ovat katastrofaaliset suurelle osalle näistä maista, neuvoston vuodelle  2006 myöntämää 40 miljoonan euron summaa voidaan pitää ainoastaan naurettavana ja loukkaavana. Euroopan unionin on ehdottomasti löydettävä tarvittavat varat, jotta se voisi korjata tämän tilanteen, joka on ristiriidassa köyhimpien maiden kehittämisen edistämistä koskevien valtioiden ja hallitusten päämiesten useaan otteeseen esittämien julistusten kanssa.
Hyvät kollegat, näemme hyvin, että maatalousministerien toteuttamien toimenpiteiden voimassaoloa on jatkettava helmikuun neuvotteluissa, jotta voisimme löytää kaikkien hyväksyttävissä olevan lopullisen ratkaisun. Tätä silmällä pitäen toivon, että parlamentti hyväksyy mahdollisimman suurella enemmistöllä sille esitetyt kolme mietintöä ja lähettää vahvan signaalin neuvoston jäsenille, jotta marraskuussa laaditun väliaikaisen kompromissin viimeiset puutteet voitaisiin korjata sokerialan YMJ:n uudistuksella, joka olisi samanaikaisesti sekä oikeudenmukainen että tehokas. 
Glenys Kinnock (PSE ),
   Arvoisa puhemies, kiitän komission jäsentä sekä esittelijä Fruteauta siitä, että he ovat niin hyvin käsitelleet tätä näinkin vaikeaa kiistakysymystä.
Sokerialan uudistus on selvästi erittäin tärkeä toteuttaa, mutten voi olla samaa mieltä siitä, että Euroopan unionin sisäisen uudistuksen sivutuotteena aiheutuvat haitat tuntuisivat pienissä ja haavoittuvissa talouksissa, joiden kanssa meillä on erityissuhteet ja erityinen kumppanuus.
Koko keskusteluiden ajan AKT-maat ovat pitäneet tärkeänä hintojen asteittaista alentamista sekä polkumyynnin ja pitkäaikaisen lisätuen maksamisen lopettamista, jotta ne pystyisivät selviytymään tästä radikaalista uudistuksesta. Yleisesti ottaen niiden pyynnöt on hylätty. Kuten esittelijä Fruteau vihjasi, AKT-maiden mielestä nämä maat on edessämme olevalla tekstillä hylätty ja petetty. Niillä ei ole takuuta siitä, mistä pitkällä aikavälillä tulee raha, jolla niitä autetaan toteuttamaan rakenneuudistus ja monipuolistamaan tuotantoaan sekä sokerialalla että muilla aloilla. Leikkauksista aiheutuneiden tappioiden määrän odotetaan pelkästään Karibian alueen maiden osalta olevan 125 miljoonaa euroa.
AKT-maiden sokeripöytäkirjan allekirjoittaneet maat toimittivat Euroopan maille trooppisissa maissa tuotettua sokeria, kun Euroopassa sitä tarvittiin. Nyt ne pyytävät meitä ymmärtämään niiden väistämättömän riippuvuuden tästä kulutushyödykkeestä, josta niiden ulkomaanvaluuttatulot riippuvat, joka on tuonut vakautta niille ja joka on varmistanut niiden säilymisen demokratioina.
Eurooppalaisille viljelijöille on esitetty jopa 7,5 miljardin euron suuruista korvausta. Toistaiseksi AKT-maat ovat saaneet 40 miljoonaa euroa, joka on jaettava 18 maan kesken, eikä ole edes vielä selvää, miten se jaetaan. Lisäksi komission jäsen Mandelson varoitti eilen WTO:ta koskevassa keskustelussa, että komission ehdottamaa 190 miljoonan euron summaa uhkaa 20 prosentin pienentyminen, josta päästiin sopimukseen EU:n budjettineuvotteluissa.
Arvoisa komission jäsen, mistä tarkalleen ottaen tämä raha tulee? Onko kyseessä taas komission aikomus ryöstää kehitysyhteistyöbudjetista, jotta AKT-maille näistä lisätoimenpiteistä aiheutuneet kustannukset voitaisiin kattaa? Toivon, että kehitysyhteistyöstä vastaava komission jäsen Louis Michel pysyy tiukkana ja että sen hengessä, mitä sanoitte omasta kiinnostuksestanne kehitysmaiden asioihin, annatte tukenne uudelle ylimääräiselle rahoitukselle liitännäistoimenpiteistä aiheutuvien kustannusten kattamiseksi.
Toinen huolenaihe koskee vähiten kehittyneitä maita koskevaa sääntelyä. Viittaan tarkistuksiin, jotka olen tästä asiasta esittänyt. Lähes kaikki maailman vähiten kehittyneet maat kuuluvat AKT-maiden ryhmään. Tästä syystä niillä on valtavat intressit vihjaista pöyristyttävästi, että meidän pitäisi perua Kaikki paitsi aseet –aloitteen osalta tekemämme sitoumukset. Vuodesta 2009 kaikkien vähiten kehittyneiden maiden pitäisi hyötyä samasta takuuhinnasta, kuin mistä AKT-maiden sokeripöytäkirjassa on määrätty. EU on sitoutunut myöntämään vähiten kehittyneille maille pitkäaikaisen, vakaan, verovapaan ja kiintiövapaan pääsyn markkinoille, eikä näiden sitoumusten täytäntöönpanoa pidä millään tavoin lykätä..
Neuvoston hyväksymässä suojalausekkeessa vaaditaan vähiten kehittyneistä maista peräisin olevan tuonnin vuosittaiselle kasvulle 25 prosentin enimmäisrajaa. Tämä on suorastaan Kaikki paitsi aseet –aloitteen pilkkaamista. Vähiten kehittyneet maat saadaan menettämään 783 miljoonan euron mahdolliset vuositulot pelkästään ensimmäisen vuoden aikana. Toivon, ettei Euroopan parlamentti hyväksy sellaisen tilanteen syntymistä, jolla vaikeutetaan unionin aloitetta, josta olemme perustellusti ylpeitä. Emme saa äänestää minkäänlaisen täytäntöönpanon lykkäämisen puolesta emmekä todellakaan suojalausekkeen soveltamisen puolesta, joka todellakin rajoittaisi Kaikki paitsi aseet -aloitteen tarjoamia toiveita.
Maatalouspolitiikan ja kehityspolitiikan välistä johdonmukaisuutta koskevan tavoitteen mukaisesti haluan suositella niiden tarkistusten tukemista, jotka koskevat vientitukien poistamista ja C-sokerin viennin lopettamista. Jos emme toimi, annamme ehdottomasti väärän viestin miljoonille maailman köyhimmistä ihmisistä aikana, jolloin Euroopan unionin on tarkoitus keskittää voimansa köyhyyden poistamiseen. 
Béla Glattfelder (PPE-DE ),
   . Arvoisa puhemies, kansainvälisen kaupan valiokunta laati suosituksen tänään käsiteltävänä olevaa mietintöluonnosta varten. Suosituksessa oli kolme kohtaa. Ensimmäisessä kohdassa todetaan, että valiokunta ehdottaa maltillista hintojen alentamista. Ehdotimme, että Euroopan unioni rajoittaa tuontia nykyistä tehokkaammin ja että Euroopan unionin sokerin tuottajat saisivat nykyistä suurempia hyvityksiä.
Nämä ehdotukset hyödyttävät Euroopan sokerialaa huomattavasti enemmän kuin Euroopan komission esittämät ehdotukset. On valitettavaa, että maatalousministereiden neuvoston marraskuussa tekemä päätös on erittäin suuri pettymys, sillä siinä ei oteta riittävästi huomioon Euroopan maanviljelijöiden etuja, ja itse asiassa on jopa kyseenalaista, johtaako tällä tavalla tehty päätös vakaiden sokerimarkkinoiden kehittymiseen Euroopan unionissa.
Parlamentti voi tänään haaveilla vain pienistä muutoksista, mutta olemme kuitenkin erittäin päättäväisiä joidenkin yksityiskohtien osalta. Haluamme esimerkiksi, että sokerijuurikkaiden viljelijöillä olisi mahdollisuus saada jopa 50 prosentin osuus rakenneuudistusrahaston varoista nykyisen 10 prosentin sijasta.
Haluan kiinnittää huomiota siihen seikkaan, että valiokunnan lausunnossa esitetään erittäin merkittävää tuonnin rajoittamista. Esimerkiksi jopa Amerikan yhdysvallat rajoittaa etuuskohteluun oikeuttavan järjestelmän puitteissa tapahtuvaa tuontia. Jos Yhdysvallat ei hyväksy huijaamista, ei Euroopan unioninkaan pitäisi sitä sallia, koska se murentaa Euroopan unionin kansainvälistä mainetta. Lisäksi järjestelmä, jossa määrätään tiukkoja kiintiöitä Euroopan unionin tuottajille mutta sallitaan tuojien toimittaa tuotteita ilman rajoituksia Euroopan unionin markkinoille, on täysin tarpeeton ja epäreilu. 
Terence Wynn (PSE ),
   – Arvoisa puhemies, haluan sanoa komission jäsenelle, että kun hän ensimmäisen kerran esitteli ehdotuksensa maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnalle, taputin. Tajuan, että olin valiokunnan ainoa jäsen, joka taputti, mikä sai minut riitoihin monien kollegojeni kanssa. Taputin, koska olen halunnut tälle alalle uudistusta siitä lähtien, kun vuonna 1991 luin tilintarkastustuomioistuimen kertomuksen. Olen halunnut muutoksia kohtiin, jotka koskevat järjestelmän talousarvion valvontaa, talousarviota, kehitysyhteistyötä, WTO:ta sekä kuluttajia. Tämän vuoksi jouduin riitoihin jäsen Fruteaun kanssa, jota kunnioitan suuresti ja ihailen vilpittömästi. Rehellisesti sanottuna emme kuitenkaan saa hyväksyä muutosten täytäntöönpanoa koskevaa vetoomusta. Tarvitsemme perusteellisen huollon, kuten komission jäsen ehdotti. Meidän ei pitäisi äänestää pienempien hinnanalennusten, suurempien korvausten ja pienempien kiintiöiden puolesta kuin niiden, mitä komissio on ehdottanut. Meidän ei pitäisi äänestää sen puolesta, että rakenteellista tai sosiaalista yhteenkuuluvuutta edistäviä välineitä käytetään sokerinviljelijöiden lohduttamiseen. Kaikille AKT-maiden viljelijöille tarjottiin samaa. EU:n viljelijöiden saatavilla on jo suuria summia yhteiseen maatalouspolitiikkaan osoitettuja varoja. Älkäämme unohtako, etteivät sokerin tuottajat ja jalostajat ole maailman köyhimpiä ihmisiä.
Olen samaa mieltä siitä, että meidän on valvottava tuontia vähemmän kehittyneistä maista, jotta voisimme välttyä petoksilta ja suojautua kolmivaiheiselta kaupalta, mutta suoraan sanottuna tässä on kyse pienistä summista. EU:n 17 tonnin suuruinen sokerituotanto ei järky. Tuonti vähiten kehittyneistä maista ei aiheuta markkinoille epätasapainoa.
Kaikki paitsi aseet –sopimuksen tarkistusta 61 ei pidä hyväksyä. Sitä, mitä me yritämme tehdä vähiten kehittyneille maille, ei voi hyväksyä. Meidän pitäisi seurata jäsen Kinnockin viitoittamalla tiellä ja varmistettava, että mitä tahansa me teemme näiden uudistusten kanssa, kehitysmaiden asema ei heikkene. 
Albert Deß,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, sokerialan yhteisen markkinajärjestelyn uudistus on yksi yhteisen maatalouspolitiikan tärkeimmistä uudistuksista tämän parlamentin virkakaudella. Se on tasapainoilua erittäin korkealla nuoralla, jonka toisessa päässä ovat WTO:n esittämät vaatimukset, Kaikki paitsi aseet -aloitteesta johtuvat velvoitteet ja paneelin päätös sekä toisessa päässä sokerijuurikkaan ja ruokosokerin tuottajat sekä näihin tuottajiin liittyvät taloudelliset intressit Euroopan unionissa.
Komissio, jota edusti komission jäsen Fischer Boel, parlamentti ja ennen kaikkea neuvosto joutuvat kantamaan vastuun tästä nuorallakävelystään, jolla on vaikutuksia noin 350 000 viljelijäperheeseen ja yli 100 000 työntekijään kyseisillä aloilla Euroopan unionissa. Monet sokerijuurikkaan viljelijät ja sokeritehtaiden työntekijät haluavat yhä tietää, miksi on niin tärkeä uudistaa, ja näin laajassa mittakaavassa, sokerin markkinajärjestelyä, joka on ollut voimassa jo vuosikymmeniä. Vastaus on erittäin yksinkertainen: siitä syystä, että kauan sitten tehdyt sitoumukset tarkoittavat sitä, että ilman uudistusta sokerijuurikkaan ja ruokosokerin viljely Euroopan unionissa vuoden 2009 jälkeen on erittäin epävarmaa.
Sokerialan yhteisen markkinajärjestelyn uudistus antaa meille mahdollisuuden jatkaa merkittävää tuotantoa Euroopan unionissa, vaikka se johtaa raskaisiin tulojen vähennyksiin sokerin tuottajille. On valitettavaa – kuten jäsen Fruteau totesi – että neuvoston 24. marraskuuta tekemän sopimuksen mukaisesti komissio ja ministerineuvosto antoivat ymmärtää, että juuri tämä oli sinetöinyt sokerialan yhteisen markkinajärjestelyn. Totuus on kuitenkin, että tämä sopimus ei ollut enempää eikä vähempää muuta kuin neuvoston aiejulistus. Vasta kun ministerit seuraavan kerran tapaavat 19. helmikuuta, neuvosto voi hyväksyä sokerimarkkinoiden uudistuksen.
Olen iloinen huomatessani, että ministerineuvosto on merkittävässä määrin ottanut huomioon vaatimukset, jotka me esitimme päätöslauselmaesityksessämme 10. maaliskuuta 2005. Komissio esimerkiksi suunnitteli sokerijuurikkaan hintojen alentamista jopa 50 prosenttia. Valtaosa maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan jäsenistä halusi valkoisen sokerin hinnan alentamista 30 prosenttia ja komissio suostui 36 prosenttiin. Ehdotuksessaan komissio suunnitteli hyvitysten osuudeksi 60:tä prosenttia, kun taas neuvosto halusi nostaa niiden osuuden 64,2 prosenttiin.
On myös rohkaisevaa havaita, että uudistuksen on tarkoitus olla voimassa markkinointivuoteen 2014/2015 asti ja ettei kiintiöitä voi siirtää yhdeltä jäsenvaltiolta toiselle. Juuri tässä yhteydessä haluaisin kiittää Saksan uutta maatalousministeriä Horst Seehoferia, jolla pian virkavalansa vannomisen jälkeen oli merkittävä rooli neuvostossa käydyissä neuvotteluissa, joilla pyrittiin muuttamaan komission ehdotuksia suosiollisemmiksi Euroopan unionin sokerijuurikkaan ja ruokosokerin viljelijöille.
Ennen kaikkea on kehitettävä rakenneuudistusrahastoa. Neuvoston suunnitelma on, että vähintään 10 prosenttia rakenneuudistukseen osoitetuista varoista käytettäisiin maatalouteen. Maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunta toivoo, että vähintään 50 prosenttia näistä varoista käytetään vaihtoehtoisten maatalouden tuotantotapojen kehittämiseen, ja mitä tulee tätä asiaa koskevaan neuvoston lopulliseen päätökseen, pyydän teitä komission jäsen Fischer Boel ja myös neuvostoa ottamaan huomioon sen, miten parlamentti äänestää.
Sen perusteella, miten Venäjä käyttää kaasutoimituksia Ukrainaan poliittisena kiristyskeinona, on aivan selvää, että meidän on käytettävä kaikki mahdollisuudet parantaaksemme Euroopan unionin omavaraisuutta energia-asioissa. Euroopan unionin maataloussektori pystyy käyttämään maan, jota ei enää tarvita ruoan tuottamiseen, energian tuottamiseen biomassasta. Komission ja neuvoston on tuettava taloudellisesti elinkelpoisen energian tuotantoa tukemalla rakenneuudistusrahastosta yritysten toiminnan aloittamista ja niiden on tehtävä kaikkensa lopettaakseen kolmivaiheisen kaupan, josta onkin jo puhuttu.
Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmän varjoesittelijänä haluan erityisesti kiittää maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan puheenjohtajaa Joseph Daulia ja esittelijä Jean-Claude Fruteauta erinomaisesta yhteistyöstä sokerialan yhteisen markkinajärjestelyn uudistusta koskevan mietinnön laadinnassa. Haluan myös kiittää kaikkia muita jäseniä, jotka ovat antaneet rakentavan panoksensa tämän mietinnön laatimiseen.
Kun me torstaina äänestämme sokerimarkkinoiden uudistuksesta, parlamentti lähettää viestin ja vaatii, että komissio ja neuvosto muuttavat aiejulistustaan edes joidenkin kohtien osalta. 
Katerina Batzeli,
   – Arvoisa puhemies, haluan aloittaa onnittelemalla Euroopan parlamentin sosialidemokraattisen ryhmän puolesta esittelijä Fruteauta kypsyydestä ja tehokkuudesta, joita hän osoitti esitellessään ehdotuksensa, sekä yhteistyöstä poliittisten ryhmien ja parlamentin valiokuntien kanssa.
Valitettavasti minun on kuitenkin korostettava, että komissio ja neuvosto ovat päättäneet uudistaa yhden kenties tärkeimmistä markkinajärjestelyistä käytännössä odottamatta maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan päätöksiä.
Arvosia komission jäsen, kuvitteletteko, että tapa, jolla hoiditte kysymyksen, edistää toimielinten välistä vankkaa yhteistyötä? Ei tietenkään edistä. Eikö teidän edes tänään pitäisi osoittaa hyvää yhteistyötä Euroopan parlamentin kanssa? Minkä Euroopan parlamentin ehdotuksen aiotte hyväksyä? Oletteko saanut ohjeita ja aiotteko harjoittaa dynaamista painostusta neuvostoa kohtaan asian edistämiseksi?
Sokeriteollisuuden uudistus on harkittu rikos maaseutua ja eurooppalaista teollisuutta kohtaan, ja sen tulokset kehitysmaille ja erityisesti vähiten kehittyneille maille ovat arveluttavat. Monilla alueilla, ja myös omassa maassani Kreikassa, sokerijuurikkaan viljelijät ja sokeriteollisuuden työntekijät, myös kreikkalaiset sokerityöläiset, ovat jo alkaneet osoittaa mieltään niitä merkittäviä vaikutuksia vastaan, joita 36 prosentin hinnanalennuksella on.
Arvoisa komission jäsen, sanoitte, että tavoitteenanne on, että eurooppalainen sokeriteollisuus on taloudellisesti elinkelpoista Euroopan unionissa. Liioitteletteko vai onko teillä väärät tilastot? Sekä ennusteet että tulokset osoittavat, että sokeriteollisuus kutistuu tai katoaa ja tuottajat sen mukana.
Tästä syystä toivomme, että läheisen yhteistyön avulla ja uusia markkinoita lievästi muokkaamalla jotkin Fruteaun mietinnössä esitetyt ehdotukset hyväksytään.
Ensinnäkin toivomme merkittävää hyvitystä tulojen menetyksestä, pääasiassa pientuottajille, joita tukien pienentäminen ankarimmin koskee.
Toiseksi toivomme rakenneuudistusrahaston toiminnan materiaalista aktivointia perustaksi tuottajien ja työntekijöiden kuulemiselle yhdennettyjen toimintaohjelmien ja rakenneuudistusohjelmien valmisteluissa pyrittäessä siihen, ettei mitään alueita laiminlyödä.
Kolmanneksi toivomme, että maksettaisiin 80 euroa tukea hehtaaria kohti niille alueille, joille on kylvetty energiakasveja, sekä lisättäisiin sallittua kokonaishehtaarimäärää 1,8:sta 2,8:aan miljoonaan. Tämä on tärkeää, koska toimenpiteitä on tehty ympäristöystävällisempiin energiamuotoihin siirtymiseksi.
Neljänneksi toivomme, että siirtymäkauden ajan olisi mahdollisuus myöntää viljelijöille kansallista tukea sekä myöntää 30–50 prosentin suuruinen osuus tuottajille niistä tuista, jotka on myönnetty teollisuuden rakenneuudistukseen, edellyttäen luonnollisesti, että tuottajat jatkavat muiden kasvien viljelyä.
Arvoisa komission jäsen, tämä luonnollisesti tarkoittaa sitä, että otatte tehtäväksenne sokerialan määrärahojen säilyttämisen talousnäkymiä koskevissa neuvotteluissa. Muussa tapauksessa shekki palautetaan lähettäjälle, mikä komission heikkojen organisatoristen kykyjen takia pienentää yhteisön toimielinten uskottavuutta Euroopan kansalaisten silmissä. 
Niels Busk,
   Arvoisa puhemies, ennen kaikkea haluan onnitella komission jäsentä Fischer Boelia tästä uudistuksesta. Komissio esitti kunnianhimoisen ehdotuksen, jota seurasi neuvoston hyväksymä erinomainen kompromissi. Tulos on selkeä: sokerin vapaakaupan lisääminen. Seuraavien muutaman vuoden aikana maailman köyhimmille maille annetaan vapaa pääsy Euroopan markkinoille, ja sokerin hintaa alennetaan hieman lähemmäksi sen maailmanmarkkinahintaa.
Minua kiusaa se, että parlamentti on toiminut liian myöhään. Huolimatta monista vetoomuksista käynnistää toimet jo viime vuonna olemme nyt tilanteessa, jossa tilaisuutemme on jo mennyt, sillä päätös on jo tehty maatalousministereiden neuvostossa. Tämä ei tarkoita sitä, etteikö Euroopan parlamentti olisi vaikuttanut uudistukseen, päinvastoin. Monissa uudistuksen yksityiskohdissa ilmenee parlamentin esittämät toiveet. Esimerkiksi rakenneuudistusta koskevassa osassa heijastuu halumme vahvistaa niitä alueita, joissa ruokosokerin tuotannolla on erittäin tärkeä asema.
Olen erittäin tyytyväinen siihen, että olemme viimein hyväksyneet lähes 40 vuotta muuttumattomana säilyneen sokerin yhteisen markkinajärjestelyn uudistuksen. Tällä uudistuksella olemme ottaneet pitkän askeleen oikeaan suuntaan, kohti jotain sellaista, joka muistuttaa enemmän markkinataloutta. Haluaisin kuitenkin, että etenisimme vielä enemmän. Ei riitä, että lisäämme vapaata kauppaa yhteisön ulkopuolisten maiden kanssa, sillä totuushan on luonnollisesti se, ettei meillä ole vapaita markkinoita EU:ssa. Vasta sitten kun olemme kumonneet kansalliset kiintiöt niin, että tuotanto tapahtuu siellä, missä se parhaiten onnistuu ja missä se on kannattavinta, voimme puhua todellisista vapaista sisämarkkinoista.
Uudistuksessa on joitakin kohtia, joita on syytä korostaa. Valitettavasti minulla ei ole aikaa tehdä sitä. Haluan erityisesti mainita ehdotuksen biopolttoaineen käytön lisäämisestä ja etanolin tuotannon lisäämisestä, joihin meidän on mielestäni mahdollisimman pian investoitava runsaasti. Monet jäsenvaltiot jo onneksi näin tekevätkin. Samanaikaisesti toiset jäsenvaltiot kuitenkin vielä viivyttelevät eivätkä ole vielä aloittaneet investointeja. Kyse ei ole vain sokeriruo'osta vaan myös muista kasveista, joita voi viljellä aiemmin sokeriruo'olle varatuilla alueilla ja joita voi käyttää biopolttoaineiseen, jolla – ympäristöllisistä, taloudellisista ja toimituksellisista syistä – on keskeinen asema tulevaisuuden energiantuotannossa.
Suurin taistelu kampanjassa luoda perusta biopolttoaineen tuotannolle on käytävä jäsenvaltioiden talousministereiden kanssa, jotka ovat hieman liian innostuneita öljystä saatavista verotuloista sekä osuudesta, joka näillä tuloilla on valtion rahakirstun kartuttamisessa. Riippumatta siitä, kuinka perusteltu uudistus on, sillä – ja erityisesti hintojen alennuksella – on haitallisia ja kauaskantoisia vaikutuksia joihinkin niihin maailman köyhimmistä maista, jotka eivät pysty selviytymään vapaasta kilpailusta maailmamarkkinoilla. Kun otetaan huomioon sokerin erittäin korkea hinta EU:ssa, erittäin suuri vastuu asiasta lankeaa meille. Tästä syystä meidän on kiireellisesti varattava asianmukaiset varat näiden maiden edessä olevaa rakenneuudistusta varten. Lopuksi haluan kiittää esittelijää jäsen Fruteauta hänen rakentavasta yhteistyöstään. 
Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf,
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, olemme päässeet sopimukseen siitä, että sokerialan uudistus oli tarpeellinen. Sokerin markkinajärjestely oli vääristynyt sokerin tuotantomäärien ja sokeria koskevien budjettivarojen osalta: tuontihan ylitti kiintiöt 5–6 miljoonalla tonnilla, mikä johti tuhoisaan polkumyynti-ilmiöön. Niiden AKT-maiden, jotka pystyivät toimittamaan meille osan sokeristaan meidän ehdoillamme, saamat voitot valuivat hukkaan hintojen romahduksen takia, johon me vaikutimme harjoittamalla tätä polkumyyntiä maailmanmarkkinoilla.
Vaikka pääsimme sopimukseen, kahta erilaista lähestymistapaa ehdotettiin. Yhtäältä oli ajatus käyttää kiintiöitä tuotantomäärien palauttamiseksi järkevälle tasolle ja kehitysmaiden, myös vähiten kehittyneiden maiden, sitoutumisasteen nostamiseksi. Toisaalta oli komission lähestymistapa, jolla oli tarkoitus vapauttaa markkinajärjestelyä, leikata hintoja ja edistää näiden asioiden rationalisointia – ratkaisu, joka kulminoituisi markkinoiden täydelliseen vapauttamiseen.
Väittelimme valiokunnassa tästä asiasta pitkään ja hartaasti – vaikkei asiaan ole tässä syytä palata yksityiskohtaisesti eikä siihen olisi aikaakaan. Havaittuaan, että parlamentissa esiintyi merkittävää vastustusta, komission jäsen ohitti parlamentin ja päätti asiasta yhdessä neuvoston kanssa välittämättä parlamentista. Komission jäsen tiesi, että hän voisi tehdä niin, koska ensinnäkin hän saattoi olettaa, ettei parlamentilla ollut päätösvaltaa yhteispäätösmenettelyssä ja toiseksi koska hän oli jakanut lahjoja niille, joiden intresseihin sokerin markkinajärjestelyllä oli vaikutuksia. Anteliain lahja, 6 miljardin euron suuruinen rakenneuudistustuki teollisuudelle, muutti eturyhmien mielen. Näin hän onnistui viemään uudistuksensa läpi.
Ainoa asia, joka herättää vieläkin melkoista vastustusta, on kysymys siitä, miten näitä rakenneuudistusvaroja hallinnoidaan. Olemme esittäneet tätä asiaa koskevia ehdotuksia. Mallia, jossa viljelijät saavat vain 10 prosenttia ja jossa ei ole pakko tehdä sellaisia liiketoimintasuunnitelmia eikä alueellisia kehityssuunnitelmia, joissa sosiaaliset ja ympäristölliset kriteerit sekä työntekijät otetaan huomioon, ei voida hyväksyä. Ryhmäni ehdottaa tästä syystä, että asia palautetaan valiokunnan käsittelyyn, jotta voisimme neuvotella siitä komission jäsenen kanssa ja saada parannuksia viljelijöiden ja alueiden asemaan. Jos hyväksymme asian sellaisena kuin se nyt on, kukaan ei nosta sormeakaan. Toivon, että muut ryhmät seuraavat esimerkkiämme. 
Paul Verges,
   Arvoisa puhemies, sokerimarkkinoiden yhteisen markkinajärjestelyn uudistus herättää suurta huolta sekä AKT-maissa että yhteisön syrjäisimmillä alueilla. Tämä huoli on erityisen suuri Réunionin saarella, jossa sokeriruoko on tärkein viljelykasvi. Sokeriruokoalan toimijoiden mobilisoituminen ei ole ollut turhaa. Se on saanut aikaan merkittäviä muutoksia alkuperäiseen uudistussuunnitelmaan. Panemme merkille nämä myönteiset muutokset ja olemme tyytyväisiä maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan sekä sen esittelijän työhön.
Meidän on kuitenkin toimittava jatkossakin järkevästi. Tämän uudistuksen vaikutusten lievittämistoimenpiteet ovat väliaikaisia ajassa ja vaikuttavat näin ollen pikemminkin hätäratkaisuilta, joilla ei ole muuta tavoitetta kuin saada hyväksytyksi uudistus, jolla saattaa pitkällä aikavälillä olla katastrofaalisia seurauksia. Tässä suhteessa yhteisön syrjäisimpien alueiden kohtalo yhdistyy AKT-maiden kohtaloon. Emme saa antaa niiden uskoa, että tulevaisuus on turvattu. Tulevaisuuden turvattomuus korostuu entisestään sen takia, että vuoden 2013 jälkeiseen aikaan liittyy paljon epätietoisuutta. Jos ei oteta huomioon yhteisön myöntämää riittämätöntä tukea, mikä on kansallisen hyvityksen määrä ja ennen kaikkea jatketaanko sen maksamista vuoden 2013 jälkeen?
Tämä huoli on yhä oikeutetumpaa, sillä Hongkongin huippukokouksessa annettiin ymmärtää, että vuoden 2009 jälkeen aloitetaan uusi keskustelu, jolla on vaikutuksia myös Euroopan unionin talousarvioon sekä yhteiseen maatalouspolitiikkaan. Kun tiedämme, että yhdestä sokeriruo'on varresta saadaan satoa keskimäärin seitsemän vuoden ajan ja että tämän jälkeen on istutettava uusi varsi, voimme hyvin ymmärtää, että nämä epävarmuustekijät voivat heikentää sitä luottamusta, jota tarvitaan niiden uusien varsien istuttamista koskevien tavoitteiden saavuttamiseksi, joita Euroopan unioni on tähän asti kannattanut. Loppujen lopuksi kyse on siitä, miten sokeriruokoala voidaan pelastaa.
Arvoisa puhemies, päätän puheeni toteamalla teille, että tässä tilanteessa, jossa viljelijöidemme tulevaisuus ei ole turvattu yhden sokeriruo'on varren kasvua pidemmäksi ajaksi, meidän on mahdotonta hyväksyä mietintöä sellaisena kuin se on meille esitetty. 
Witold Tomczak,
   Arvoisa puhemies, sokerialan markkinoiden uudistamiseksi käytetyt keinot ovat EU:n ja yhteisen maatalouspolitiikan strategisten tavoitteiden vastaisia.
EU tukee B-sokerin ylijäämien polkumyyntiä kolmansiin maihin. Tämä on kallista ja johtaa kansainvälisen kaupan vääristymiseen. Sokerintuotannon rajoituksia pitäisi määrätä ensisijaisesti niille maille, joilla on suuret B-sokerin kiintiöt, ja juuri näiden maiden pitäisi kantaa taakka uudistuksen kustannuksista. A-sokerin kiintiöillähän on tarkoitus vastata jäsenvaltioiden omiin tarpeisiin. A-sokerin ja B-sokerin kiintiöiden yhdistäminen tarkoittaisi sitä, että monilla jäsenvaltioilla olisi riski siitä, etteivät ne enää olisi omavaraisia sokerin osalta. Tämä tarkoittaisi myös sitä, että niiden maiden harteille, jotka eivät ole millään lailla syyllisiä tähän ylituotantokriisiin, kohdistuisi perusteettoman korkeat rakenneuudistuskustannukset.
Kun tutkimme ehdotusta uudistuksen tavoitteen valossa, se on epäoikeudenmukainen ja epälooginen. Kustannukset, joita aiheutui joidenkin jäsenvaltioiden ylituotannosta, kerätään muilta valtioilta ja erityisesti uusilta jäsenvaltioilta, joiden B-sokerin kiintiöt ovat huomattavasti pienemmät. Miksi niiden pitäisi suostua tähän? Vanhoille jäsenvaltioille on myönnetty 2,7 tonnin suuruinen B-sokerin kiintiö, kun taas uusille jäsenvaltioille on myönnetty vain 0,12 miljoonan tonnin kiintiö. Ehdotetussa uudistuksessa on laiminlyöty myös ympäristönäkökohdat. Viljelijöiden on tehostettava sokerijuurikkaan tuotantoaan ja keskitettävä se tiettyihin maihin ja tietyille alueille, ja kaikki tämä on tehtävä kilpailukyvyn parantamisen nimissä. Mitä tällä on tekemistä ympäristönsuojelun kanssa? Uudistuksella heikennetään myös sosiaalista, taloudellista ja alueellista koheesiota. Se saa yhä useammat tilat lopettamaan toimintansa ja johtaa irtisanomisiin sokeritehtaissa, mikä on Lissabonin strategian vastaista. Ehdotettu sokerimarkkinoiden uudistus perustuu erikoiseen yhteisvastuullisuuden konseptiin, josta meidän on valitettavasti kiitettävä komissiota ja joitakin hallituksia.
Käsiteltävänä oleva sokerialan markkinoiden uudistus on ristiriidassa yhteisen maatalouspolitiikan kanssa. Jälleen kerran on osoittautumassa selvästi, että tämä politiikka on yhteisen…
Sergio Berlato,
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, olemme sekä valiokunnassa että parlamentissa aina olleet sitä mieltä, että komission kiire ajaa ehdotuksensa läpi – jopa toimielinten yhteisiä sääntöjä ja yhteisön sääntöjä rikkoen – oli vähintäänkin epäilyttävää. Syy tähän kiireeseen tuntuu ilmeiseltä: komission jäsenen mielestä WTO:n neuvotteluiden jälkeen olisi varmasti vaikeampaa saada hyväksyntä uudistukselle, jolle on ominaista ennen kaikkea suuret hinnan alennukset ja osittaiset hyvitykset menetyksistä.
Arvoisa puhemies, vaikka ryhmäni myöntää uudistuksen tarpeellisuuden, se on aina vaatinut, ettei uudistuksella pitäisi tehdä ainoastaan tarvittavia muutoksia, vaan ennen kaikkea sen myötä ei saa kadottaa näkyvistä keskeistä tavoitetta, joka on alan pitäminen kansainvälisesti kilpailukykyisenä keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä. Tästä syystä olemme alusta alkaen vastustaneet komission ehdotusta, koska sillä on tarkoitus keskittää tuotanto tiettyihin jäsenvaltioihin uhraamalla tuotantoon huonommin soveltuvat ja heikommat alueet. Tällä tavoin vain joidenkin alueiden on maksettava hinta Euroopan unionin kokonaistuotannon väistämättömästä supistamisesta.
Onneksi neuvosto on lieventänyt komission alkuperäistä ehdotusta osittain niin, että se on sisällyttänyt ehdotukseen jäsenvaltioille annetun mahdollisuuden myöntää korkeintaan 30 prosentin suuruinen tuotantosidonnainen tuki. Tästä huolimatta saavutettu kompromissi ei ole täysin tyydyttävä ja se on yhä liian ankara sokerialalle. Tässä vaiheessa parlamentin on joka tapauksessa kannettava sille perussopimuksissa uskottu vastuu ja vahvistettava oma kantansa.
Vaikka onkin erittäin vaikeaa käynnistää uudelleen jo päättynyttä keskustelua, neuvoston on hyväksyessään uudistus muodollisesti harkittava mahdollisuutta sisällyttää joitakin parlamentin tekstin parantamiseksi esittämiä keskeisiä tarkistuksia. Näihin kuuluu esimerkiksi se, että interventiojärjestelmän voimassaoloa jatketaan vuoteen 2010 asti, että tasaustukea vaihdellaan tuotannon perusteella, että vähintään 50 prosenttia rakenneuudistustuista osoitetaan sokerijuurikkaan ja sikurin viljelijöille, että viljelijöiden tulonmenetykset korvataan ja että rakenneuudistusjärjestelmän piiriin pääsemisen ehdot muotoillaan uudelleen allekirjoittamalla kauppasopimus sokerijuurikkaan ja sikurin viljelijöiden kanssa. 
Peter Baco (NI ).
   – Hyvät kollegat, suosittelen teitte, ettette hyväksy kolmea mietintöä, joissa käsitellään sokerialan markkinajärjestelyn uudistusta. Kyseessä on uudistus, jolla ei edistetä Euroopan unionin vähiten kehittyneiden alueiden kasvua, maaseudun työllisyyttä eikä taloutta ja joka näin ollen on myös Lissabonin strategian vastainen.
Uudistus ei parantunut riittävästi edes paremmilla tarkistusehdotuksilla, joita jäsen Fruteaun mietintöihin sisältyi, ja tämä johtaa siihen, että Euroopan unioni menettää ainutlaatuisen mahdollisuutensa toimia keskeisessä roolissa maatalouskaupan vapauttamisessa WTO:ssa. Tämä on erittäin valitettavaa, koska keskeisen roolin ottaminen tässä asiassa antaisi meille mahdollisuuden saavuttaa tavoitteemme neuvotteluissa muiden kuin maataloustuotteiden kaupan vapauttamisesta.
Keskeinen ongelma on, että sen sijaan, että luotettaisiin luonnollisiin markkinavoimiin nykyisen ylibyrokratisoituneen järjestelyn korjaamiseksi, uudistuksella otetaan käyttöön lukuisia uusia, kokeilemattomia, markkinoista riippumattomia ja monimutkaisia hallinnollisia rajoituksia. Tärkeämpien tuotteiden kaupassa kuten jauhojen tai viljatuotteiden kaupassa ei ole esimerkiksi asetettu rajoituksia määrille eikä hinnoille.
Tarvetta erityyppiseen uudistukseen lisää entisestään bioenergiatalouden suuret muutokset. Näistä syistä olen jo esittänyt asianomaisille viranomaisille ehdotuksia markkinapohjaisesta sääntelyjärjestelmästä. Jäsen Fruteaun mietinnöistä haluan sanoa, että parlamentin pitäisi tukea erityisesti maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan suositusta, jonka mukaan neuvosto ei saisi koskaan tehdä lopullista poliittista sopimusta kuulematta Euroopan parlamenttia. Hyvät kollegat, kiitän teitä tuestanne. 
Ville Itälä (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, ensinnäkin haluan kiittää mietinnön esittelijää Fruteauta ja valiokunnan puheenjohtajaa Daulia, jotka yhteistyöllään ovat aikaansaaneet erittäin hyvän sokerimietinnön, jonka puolesta on helppo tällä viikolla äänestää.
Mutta vaikka tämä sokeriuudistus on välttämätön, kyse on myös siitä, miten tämä prosessi tehdään ja miten maanviljelijät kokevat sen eri jäsenvaltioissa, erityisesti siitä, kokevatko jäsenvaltioiden viljelijät, että tässä kohdellaan heitä tasapuolisesti.
Esimerkiksi kotimaassani Suomessa pelättiin pitkään, että tämä alkuperäinen komission ehdotus lopettaisi koko sokerinviljelyn maassamme. Näin olisi varmasti käynytkin, jos komission alkuperäinen päätös olisi tullut voimaan. Nyt Suomessa joudutaan tulevan päätöksen nojalla lopettamaan toinen sokeritehdas ja Suomi saa maksaa itse tuen tuottajilleen. Tätä ei voi sanoa voitoksi Suomelle, mutta nyt olisi tärkeää, että Te, arvoisa komissaari, vakuuttaisitte niin suomalaiset kuin muutkin pienten jäsenvaltioiden maanviljelijät siitä, että tulevaisuudessa sopimuksista pidetään kiinni ja kaikissa maissa voidaan harjoittaa maanviljelyä. Näin voidaan hälventää turhia pelkoja.
Toinen asia on se, että julkisuudessa on esitetty, että päätös on nyt jo tehty, eikä siihen voida täällä parlamentissa enää vaikuttaa. Tätä kuvaa ei saisi antaa, ja toivonkin, arvoisa komissaari, että Te myös vakuutatte, että kaikissa maataloutta koskevissa asioissa tullaan aina kuulemaan parlamenttia riittävän ajoissa ja tekemään yhteistyötä. Silloin myös kansalaiset luottavat siihen, että tämä järjestelmä toimii. 
Vincenzo Lavarra (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, aluksi minäkin haluan kiittää esittelijää hänen mietinnöstään. Mielestäni teksti on huomattavasti parempi kuin neuvoston kompromissiteksti, koska siinä korostetaan sitä, miten tämä välttämätön uudistus voidaan toteuttaa kurittamatta rankasti maatalousalaa ja pienentämättä radikaalisti maataloustuotantoa erityisesti vähemmän suotuisilla alueilla. Neuvoston kompromissi huolestuttaa ennen kaikkea niiden vaikutusten takia, joita sillä olisi vähemmän suotuisille alueille, vaikka tukien leikkauksia onkin merkittävästi pienennetty. Sen sijaan alennettujen hintojen voimassaolon pidentämistä neljällä vuodella ei kerta kaikkiaan voi hyväksyä.
Arvoisa komission jäsen ja arvoisa neuvoston edustaja, en halua viipyä toisten jäsenten jo käsittelemissä aiheissa, joten pyydän teitä arvostamaan sitä suurta ymmärtäväisyyttä, jota valiokunta ja sen puheenjohtaja Daul – eli koko valiokunta – osoitti sitä menettelyn muutosta kohtaan, joka johti epävirallisen kompromissin tekemiseen paremman neuvotteluaseman saavuttamiseksi WTO:ssa. Pyydän teitä myös osoittamaan samanlaista ymmärtäväisyyttä kuin parlamentti ja hyväksymään tekstiin ehdotetut muutokset, jotka parlamentti varmasti hyväksyy, jotta voitaisiin erityisesti hyväksyä siirtymäkauden ajan myönnettävät valtiontuet vähiten suotuisille alueille sekä tarkistaa viljelijöille etenkin rakenneuudistusrahastosta maksettavia hyvityksiä. 
Ona Juknevičienė (ALDE ).
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, kiitän jäsen Fruteauta siitä, että hän on laatinut nämä kolme erityisen tärkeää sokerialan uudistusta koskevaa mietintöä.
Neuvosto pääsi niinkin aikaisin kuin viime marraskuussa sopimukseen sokerin markkinajärjestelyn yhteisistä periaatteista ja uudistuksen suuntaviivoista. Tämä oli erittäin tärkeä päätös, josta olimme kaikki tyytyväisiä, koska se osoitti meidän pystyvän pääsemään sopimukseen unionia yhdistävistä asioista, jotka ovat tärkeitä koko Euroopan yhteisölle, ja toiseksi koska se vahvisti neuvotteluasemiamme Hongkongissa. Olemme osoittaneet, ettei yhteisö pelkästään muotoile ajatuksia vaan pystyy myös toteuttamaan täsmällisiä toimenpiteitä. Yhteisö ymmärtää globalisaation haasteet ja valmistautuu johdonmukaisesti vastaamaan niihin.
Luonnollisesti on häpeä, että neuvosto hyväksyi sopimuksen kuulematta Euroopan parlamenttia, joka puolustaa Euroopan kansalaisten etuja.
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, tapa, jolla uudistus muotoiltiin ja suunniteltiin, on hyvin tärkeä, mutta sen täytäntöönpanolla on vielä enemmän merkitystä. Tästä syystä rakenneuudistus on kaikkien kolmen mietinnön kulmakivi.
Liettuan suurin sokeritehdas on tanskalainen Danisco Sugar. Sillä on tehtaita Liettuan lisäksi myös Ruotsissa, Saksassa ja Suomessa. On selvää, että ehdotettu uudistus kannustaa säilyttämään tehokkaimmat tehtaat ja lopettamaan tappiolliset tehtaat. Meidän on kuitenkin otettava huomioon työntekijöiden ja raaka-aineen tuottajien edut sekä varmistettava, ettei niitä laiminlyödä. Tästä syystä uudistuksella on ennen kaikkea helpotettava vaihtoehtoisten tuotteiden tuotantoa sekä luotava uusia liikeideoita eikä pelkästään järjesteltävä ulospääsyä markkinoilta.
Itävalta ja Suomi lupasivat saattaa uudistuksen päätökseen ennen vuoden loppua. Uudistus onnistuu vain, jos siinä otetaan huomioon kaikkien markkinatoimijoiden edut. 
Margrete Auken (Verts/ALE ). –
   Arvoisa puhemies, aina kun väitetään, että AKT-maat kärsivät, jos EU:n kaoottiset sokerijärjestelyt kumotaan, taustalla on EU:n oman tuotannon suojelu. Jos AKT-maat joutuvat kärsimään näiden järjestelyiden kumoamisesta, se johtuu luonnollisesti siitä, että järjettömällä kauppajärjestelmällämme olemme pitäneet nämä maat orjuutta muistuttavassa asemassa, ja jos orjat vapautetaan auttamatta heitä tulemaan tarpeeksi hyvin toimeen omillaan, heidän tilanteensa huononee entisestään.
Meidän pitäisi auttaa AKT-maita kehittämään kestävää tuotantoa. On älytöntä, että maksamme niille mitättömiä summia samalla kun tuemme avokätisesti omia sokerintuottajiamme ja omaa sokeriteollisuuttamme. Glenys Kinnockin ehdottama 200 miljoonan euron summa on ehdoton minimi. Voimme säästää paljon, jos poistamme sokerin yhteisen markkinajärjestelyn asteittain käytöstä, joten meillä on hyvin varaa tällaiseen hyvitykseen. Meidän pitäisi myös olla erittäin tyytyväisiä siitä, että monet kehitysmaat hyötyisivät sokerimarkkinoiden vapauttamisesta. Sosiaaliset ongelmat ja ympäristöongelmat, joita on jo todistettavasti syntynyt monissa paikoissa, on ratkaistava ILO:n yleissopimusten ja ympäristösopimusten avulla. Meidän on tuettava niitä voimia, jota pyrkivät siihen, että näihin asioihin liittyviä vaatimuksia noudatetaan, kuten Brasiliassa, ja ennen kaikkea meidän on saatava WTO hyväksymään nämä vaatimukset itsestäänselvinä kaupankäynnin edellytyksinä. 
Diamanto Manolakou (GUE/NGL ).
   – Olen pahoillani joutuessani toteamaan, että parlamentin tämänpäiväinen keskustelu sokerialaa koskevasta kannasta on irvikuva: onhan neuvosto jo tehnyt päätöksensä ja aikovathan kansalliset hallitukset panna täytäntöön tämän maatalouden vastaisen raa'an päätöksen, jonka vuoksi tuhannet pienet ja keskisuuret tilat pyyhkiytyvät kartalta, sokeritehtaat joutuvat sulkemaan ovensa ja työntekijät liittyvät työttömien joukkoon.
Kreikassa maanviljelijät ja työläiset osoittavat jo mieltään. Uuteen asetukseen sisältyvissä päätöksissä leikataan ankarasti kiintiöitä ja virallisia hintoja sekä kumotaan interventiot. Ne kuuluvat uuden YMP:n filosofiaan ja ovat välineitä, joilla maatalouden määrärahoja leikataan ja ohjataan Euroopan unionin ehkäiseviin toimiin terrorismin tekosyyn varjolla.
Samaan aikaan WTO:n tekemät päätökset osoittavat, että maatalous – ja tietenkin myös sokeri – ovat joutuneet mestauslavalle. Niillä edistetään Euroopan teollisuuspääoman etuja ja kannattavuutta, kun sen annetaan tunkeutua laajasti ja esteettä kehitysmaihin, jotta se voi riistää niitä entistä tehokkaammin.
Esittelijä yrittää ehdotuksillaan lykätä heijastusvaikutuksia jossain määrin. Valitettavasti sokeriteollisuuden nopea tai hidas kuolema...
Jeffrey Titford (IND/DEM ). –
   Arvoisa puhemies, pohdin edellisen puhujan tavoin, miksi me käsittelemme näitä ehdotuksia. Neuvosto näet teki päätöksensä 22. marraskuuta, ja se on nyt tapahtunut tosiasia. Jos parlamentti on silti vakaasti päättänyt sanoa oman sanansa, meidän tulisi muistaa, että sokerialan järjestely on ollut olemassa liki 40 vuotta lähestulkoon muuttumattomana, ja nyt me yritämme saada aikaan kertakaikkisen muutoksen hetkessä. Sairas järjestelmä on kaivannut kipeästi uudistamista monien vuosien ajan. Ehdotettavat radikaalit ratkaisut – eli lääke, jolla sairautta hoidetaan – todennäköisesti tappavat potilaan vaikuttaessaan: uuden järjestelyn arvioidaan hävittävän Euroopasta 100 000 työpaikkaa ja lopettavan sokerinviljelyn esimerkiksi Kreikan ja Irlannin kaltaisissa maissa. Se aiheuttanee myös ennennäkemätöntä vahinkoa monien Euroopan entisten siirtomaiden talouksille Afrikassa ja Karibialla, olivathan ne vanhan järjestelyn merkittäviä edunsaajia. Olen niin ikään tuskaisen tietoinen siitä, että enin osa Yhdistyneen kuningaskunnan sokerinviljelystä sijaitsee oman äänestäjäkuntani alueella Itä-Englannissa.
Suositan tekemään uuden järjestelyn vaikutuksista viipymättä asianmukaisen tutkimuksen. Emme saa ikinä unohtaa, että tekomme vaikuttavat oman suljetun ympäristömme ulkopuolella, todellisessa maailmassa eläviin ihmisiin. On tämän keskitetyn virkavaltaisen hallintomuodon häpeällinen syy, että reagointi on kestänyt näin kauan – nytkin toimitaan ainoastaan WTO:n painostuksesta – ja että hyvin monet ihmiset joutuvat tämän seurauksena kärsimään. 
Janusz Wojciechowski (UEN ). –
   Arvoisa puhemies, sokerimarkkinauudistus, jota käsittelemme tänään, on vaarallinen, epäoikeudenmukainen, epärehellinen ja epäsosiaalinen näennäisuudistus.
Se on vaarallinen, koska se johtaa EU:n riippuvuuteen sokeritoimituksista muualta maailmasta, ja tämä heikentää maanosamme elintarviketurvallisuutta. Se on epäoikeudenmukainen, koska B-sokerin tuettu vienti, joka aiheuttaa paljon ongelmia, oli pääasiassa Ranskan ja Saksan aivoitus. Silti koko EU maksaa nyt siitä, ja uudet jäsenvaltiot kärsivät eniten. Vientiylijäämien poistamisen sijaan ehdotus iskee sokerituotannon ytimeen koko Euroopan unionissa.
Puolan suuret sokeriyhtiöt maksoivat vain muutama vuosi sitten hyvin edullisen hinnan yksityistetyistä tehtaista. Nämä yhtiöt saavat nyt saman summan moninkertaisena tehtaiden sulkemisesta. Tämä on vain yksi esimerkki uudistuksen epärehellisyydestä.
Uudistus on myös epäsosiaalinen, koska se jättää huomiotta tuhansien maanviljelijöiden ja sokeritehdastyöläisten ahdingon heidän menettäessään elinkeinonsa ja joutuessaan uuden työpaikan vaikeaan hakuun. Tämä näennäisuudistus ansaitsee gangsterifilmin nimen: . Suuret sokeriyhtiöt ansaitsevat satoja miljoonia euroja siirtämällä liiketoimintansa Euroopan unionin ulkopuolelle. Meidän tulisi hylätä tämä näennäisuudistus Euroopan unionin edun nimissä. 
Jean-Claude Martinez (NI ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, sokerin yhteinen markkinajärjestely toimi hyvin jo vuodesta 1968, kuten seuraavat luvut osoittavat: tuotimme sokeria 20 miljoonaa ja kulutimme 16 miljoonaa, joten veimme ainoastaan 4 miljoonaa verrattuna Brasilian 13 miljoonaan.
Silti vapaakaupan kannattajajoukko väittää, että eurooppalainen sokeri on aiheuttanut köyhissä maissa talouden sokeritautia. Sen mukaan köyhyys voidaan poistaa sokeriruo'on maailmasta poistamalla sokeri sokerijuurikkaan Euroopasta. Tämä näkemys on johtanut kolmeen yhteisön asetukseen, 36 prosentin hinnan leikkaukseen – ja vastaavaan tulonmenetykseen – sekä markkinoiden avaamiseen vuonna 2009 kolmivaiheiselle sokerikaupalle Balkanin tai vähiten kehittyneiden maiden kautta, tietenkin suurten toimijoiden eduksi.
Tämän kaiken tulos on selvä jokaiselle. Kollega Fruteaun kiitettävistä pyrkimyksistä huolimatta meistä on tulossa sokerintuojia. Euroopan unionin veronmaksajat joutuvat maksamaan korvauksia AKT-valtioille. Vuoden 2015 jälkeen EU:n maatalous- ja elintarviketeollisuus ajetaan nurkkaan. Koska Kiinasta ja Intiasta tulee vuoteen 2015 mennessä valtavia maatalous- ja elintarviketuotteiden maahantuojia, Brasilia ruokkii Aasiaa Euroopan pysytelleessä sivummalla.
Arvoisa komission jäsen, minulla on vain yksi kysymys: miksi ette ole 20 vuoteen pitäneet Euroopan pienviljelijöistä...
Agnes Schierhuber (PPE-DE ).
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, haluan osoittaa erityiset kiitokseni esittelijälle hänen työstään. Voin tukea tätä kompromissia, joka saatiin aikaan maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnassa tiiviiden keskustelujen ja neuvottelujen jälkeen. Toisaalta meidän on oltava tietoisia näiden kolmen mietinnön vaikutuksista yleisesti Euroopan unionin maatalouteen sekä erityisesti sokerijuurikkaan viljelijöihin erityisesti ja sokeriteollisuuteen.
Sokeriala on esimerkki WTO:n laajasta vaikutusvallasta yksittäisten valtioiden talouteen ja myös koko EU:n talouteen. Maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunta on onnistunut lieventämään varsin monia komission ehdotuksia, ja mielestäni tulos on hyvin siedettävä. Toivon, että neuvoston ja komission välisissä lopullisissa neuvotteluissa otetaan esiin vielä monta muuta maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan vaatimusta.
Energiakasvien viljely tarjoaa maanviljelijöille ainakin jonkinlaisen mahdollisuuden löytää vaihtoehtoja sokerijuurikkaan viljelylle ja edistää non food -tuotantoa – tämä on tärkeää ja ennakoivaa. YMP:n uudistuksen jälkeen EU:n maatalouden on läpikäytävä seuraava suuri uudistus varsin pian. Meidän on kuitenkin hyväksyttävä, että elämme maailmassa, jossa asiat liittyvät toisiinsa, ja että uppiniskainen pitäytyminen ei todellakaan ole toimiva vaihtoehto.
Maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan kanta on, että tulevaisuudessa on oltava mahdollista velvoittaa neuvosto odottamaan parlamentin päätöksiä, ennen kuin se tekee oman päätöksensä. Tämä tilanne oli poikkeuksellinen, ja sen perusteella kannatan tätä menettelyä. Toivon, että meille jää loppujen lopuksi sokerijuurikkaan viljelijöitä ja aktiivinen, houkuttava sokeriteollisuus myös tulevaisuudessa. 
Margrietus van den Berg (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, neuvosto päätti marraskuussa uudistaa EU:n sokerialan leikkaamalla hintoja 36 prosenttia neljän vuoden aikana ja maksamalla korvausta EU:n sokerialalle yli 7 miljardia euroa. On tärkeää, että osa tästä korvauksesta maksetaan viljelijöiden ja teollisuuden ohella myös työntekijöille, jotka menettävät todennäköisesti työpaikkansa uudistusten tuloksena. Heitä ei pidä ylenkatsoa, ja haluaisinkin kuulla komission jäsenen sitoutuvan heidän uudelleenkoulutuksensa tukemiseen, jotta he löytävät tarkoituksenmukaista työtä.
Kannatan neuvoston päätöstä olla viivyttämättä pitempään vähiten kehittyneissä maissa tuotetun sokerin vapaata pääsyä markkinoille "Kaikki paitsi aseet" -aloitteen mukaisesti. Sokerinvienti on näille ihmisille elintärkeää, ainakin kun hinnat romahtavat. Meidän on täytettävä lupauksemme ja avattava markkinamme vuonna 2009. Olemme viivytelleet tarpeeksi kauan.
Pahoittelen, ettei neuvoston päätöksessä puututa rohkeasti tilanteeseen ja lakkauteta C-sokeria. Koska C-sokeri vääristää sokerin maailmanmarkkinahintaa, meidän olisi parempi etsiä mahdollisille ylijäämille vaihtoehtoisia loppukäyttöratkaisuja esimerkiksi energiantuotannossa. Haluaisin tiedustella komission jäseneltä, voiko hän taata tässä vaiheessa, että C-sokeri lakkautetaan. Ymmärrän kyllä, miksi olette päättäneet ottaa käyttöön 25 prosentin sääntelyn kolmivaihekaupan hillitsemiseksi, mutta voitteko vahvistaa, että tämän tutkinnan tarkoituksena on 25 prosentin rajan ylittyessä ainoastaan estää kolmivaiheista kauppaa eikä vaikuttaa muihin seikkoihin? Voitteko vakuuttaa, ettei tästä aiheudu lykkäävää vaikutusta?
Komission jäsen Mandelson totesi eilen, että tarvitsemme tosiaankin 200 miljoonaa, jos olemme vakavissamme AKT-valtioiden auttamisen suhteen. Kollega Fruteau totesi avain oikein, ettei 40:ää miljoonaa voida hyväksyä. On epäselvää, mistä rahat otetaan. Tarvitaan uusia ja koskemattomia varoja. Voitteko luvata, että komissio tekee joka tapauksessa kaikkensa, jotta nämä vuotuiset 200 miljoonaa todellakin löydetään ja ettei niitä oteta talousarvion kehitysyhteistyötä koskevasta otsakkeesta 4? Sellainen olisi todellakin köyhimpien valtioiden tukemista niiden omasta taskusta. Sellainen on vääränlaista solidaarisuutta. 
Jan Mulder (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, voimme todeta ainoastaan, että tämä keskustelu käydään hiukan liian myöhään. Komission jäsen, jota haluan onnitella siitä, että neuvosto on omaksunut suuren osan hänen ajatuksistaan, oli varsin tahdikas todetessaan parlamentin vaikutuksen olleen suuri. Vaikka haluankin onnitella jäsen Fruteauta tästä, ymmärrän että sillä, mitä me päätöslauselmassamme tänään tai huomenna päätämme, ei ole juuri vaikutusta lopulliseen ratkaisuun.
Itsekin katsoin, että sokeriuudistukset olivat välttämättömiä. Olemme saaneet arvostelua WTO:n paneelilta; meillä on nyt asesopimus, ja sitä meidän on noudatettava ja se meidän on otettava huomioon. Jäsenvaltioiden maanviljelijöille tämä on kova isku, samoin AKT-valtioiden viljelijöille. Olen samaa mieltä kuin ne monet muut, jotka katsovat, ettei sokerista saa tulla AKT-valtioiden tärkeintä tuotetta. Energiantuotannon on oltava vähintään yhtä tärkeä.
Sokeriruo'on suoraan alkoholiksi jalostava tekniikka on olemassa, ja sitä käytetään jo muun muassa Brasiliassa. Tahdon kannustaa komissiota antamaan AKT-valtioille parhaan mahdollisen tuen tässä prosessissa, sillä sokeriruokoa voidaan käyttää mieluusti energiantuotantoon niissä maissa, jotka sijaitsevat tropiikissa.
Toinenkin ongelma on sittemmin ilmennyt. Jos saamani tiedot pitävät paikkansa, Euroopan markkinoille vyöryy pian noin 2 miljoonan sokeritonnin ylijäämä viennin vähenemisen ja runsaan sadon vuoksi. Interventiosokeria on varastossa edelleen paljon, ja näyttää siltä, että osallistuminen rakenneuudistusprosessiin jää ensimmäisenä vuonna odotettua pienemmäksi. Esitän komissiolle lyhyen kysymyksen: mitä se aikoo tehdä lyhyellä aikavälillä tälle 2 miljoonan sokeritonnin ylijäämälle? 
Kartika Tamara Liotard (GUE/NGL ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, sokeriuudistus on nyt käsiteltävänämme olevassa muodossaan erittäin vahingollinen köyhille kehitysmaille ja AKT-valtioille, joiden pääsy markkinoille katkeaa tai joiden tuotteista maksetaan vastedes alempaa hintaa. Minun mielestäni jokainen maatalousuudistus, joka vahingoittaa kehitysmaita, on huono.
Tämä uudistus on niin ikään kuolettava tuhansille maanviljelijöille ja sokerialan työntekijöille. Koska uudistuksen vaikutuksia ei lievennetä asianmukaisen sosiaalisen suunnitelman avulla, uudistus jää arvottomaksi.
Ei tämä uudistus hyödytä myöskään EU:n veronmaksajia, koska se ei vaikuta talousarvioon. Kun otamme huomioon nämä kolme seikkaa, voimme havaita, että uudistus on katastrofi. Euroopan sokeripolitiikkaa on varmasti uudistettava. Sitä ei saa kuitenkaan uudistaa niin, että uudistus hyödyttää ainoastaan suuria elintarvikevalmistajia. 
Andrzej Tomasz Zapałowski (IND/DEM ). –
   Arvoisa puhemies, tämänpäiväinen keskustelu on tuonut esiin monia kysymyksiä muun muassa uudistuksen vaikutuksista uusiin jäsenvaltioihin. Meidän tulisi miettiä, onko maailman sokerikaupassa tai sokerintuotannossa tapahtunut EU:n viime laajentumisen jälkeisenä kahtena vuonna jotain niin poikkeuksellista, että sokeripolitiikan äkkinäinen muutos on perusteltu. Vastaus on: ei ole.
Mainitsen tämän, koska uudistuksen vaikutukset kohdistuvat ankarimmin uusiin jäsenvaltioihin. Ei ole lainkaan harvinaista, että näissä maissa viljelijät ovat investoineet kaikki säästönsä tiloihinsa, vaikka heitä onkin kohdeltu epäoikeudenmukaisesti. Muistuttaisin parlamenttia siitä, että EU:n vanhojen jäsenvaltioiden maanviljelijät saavat kolminkertaiset pinta-alatuet uusiin jäsenvaltioihin verrattuna. Tätä uudistusta on epäilemättä valmisteltu useita vuosia, mikä tarkoittaa, että uusien jäsenvaltioiden yleisöä on tarkoituksellisesti johdettu harhaan tai jopa petetty liittymishetkellä.
Uudistuksen täytäntöönpano on jälleen uusi osoitus siitä, että ajatus eurooppalaisesta solidaarisuudesta ja aidosta avusta uusille jäsenvaltioille on harhaluulo. Aito auttaminen tarkoittaa, että uusille jäsenvaltioille annetaan todellinen mahdollisuus kehittää talouttaan lyhytaikaisten tukien maksamisen sijaan. Yhden tai useamman maan ääni voidaan vaientaa äänestyksessä, mutta Puolan yleisö on tällaista uudistusta vastaan eikä hyväksy, että sitä jatkuvasti petkutetaan. Minäkin olisin mieluummin ilman sellaista EU:ta, jota johdetaan näiden suuntaviivojen mukaisesti. 
Gintaras Didžiokas (UEN ).
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, haluan aluksi kiittää esittelijä Fruteauta hänen saatuaan valmiiksi huomattavan laajan työn. Sokeri on aina ollut ja on uskoakseni vastakin strateginen tuote. Näin ollen sokerin tuotannon ja kaupan säännöistä ja asetuksista parhaillaan käytävä kädenvääntö ei ole ohimenevää.
Emme saa unohtaa, että tähän tuotteeseen nivoutuu huomattava osa EU:n taloudesta: maataloudesta teollisuuteen ja eri aloilla työskenteleviin ihmisiin. Nämä ihmiset tuottavat suuren osan BKT:sta. He ansaitsevat elantonsa, huolehtivat perheensä hyvinvoinnista ja kasvattavat lapsensa. Meillä ei näitä uudistuksia ajaessamme ole oikeutta jättää huomiotta näitä ihmisiä, omia kansalaisiamme. Emme voi laiminlyödä heidän etujaan tai antaa minkään uhata heidän työllisyyttään ja tulojaan. Juuri tällaisen uhan minä kuitenkin näen.
On sääli, ettei komissio kiinnittänyt paljonkaan huomiota Euroopan parlamentin lausuntoon tätä ehdotusta esitellessään. Maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunta ja esittelijä yrittivät parantaa ehdotusta, mutta en ole varma, ovatko he siinä täysin onnistuneet. Olen taipuvainen ajattelemaan, että uudistus hyödyttää paljon enemmän kehitysmaita ja niiden takana piilottelevia monikansallisia yhtiöitä sekä suuryrityksiä kuin Euroopan unionin kaikkein haavoittuvimpia yhteisöjä eli maanviljelijöitä, tehdastyöläisiä ja yleensäkin maaseutualueiden asukkaita. Tämän vuoksi esitetty ehdotus on maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan kattavasta parantelusta huolimatta mielestäni epätarkoituksenmukainen, epäoikeudenmukainen ja epäherkkä, ja se iskee ankarasti miljooniin maaseudun asukkaisiin, jotka nykyiselläänkin elävät köyhästi. 
Puhemies.
   Hyvä jäsen Didžiokas, puhutte liian nopeasti ja luette puheenne liian nopeasti, ettekä ole ainoa. Tulkit eivät pysy vauhdissanne, ja aika menee hukkaan. Olisi asiallenne enemmän eduksi, jos puhuisitte joko hitaammin tai ilman ennalta laadittua puhetta. 
Andreas Mölzer (NI ).
   – Arvoisa puhemies, kuten tiedämme, Eurooppa on jo vuodesta 1968 lähtien pyrkinyt varmistamaan omavaraisuutensa sokerin suhteen eli tilanteen, jossa sen oma tuotanto riittää tyydyttämään kysynnän mahdollisuuksien mukaan. Monien hyvien aikomusten tavoin tämä ajatus johti ajan mittaan harhaan ja alkoi selkeästi aiheuttaa ongelmia.
EU:n sokerijuurikkaan viljelijöillä ei yksinkertaisesti ole mahdollisuuksia kilpailla tropiikin kuuman ilmaston ja alhaisten palkkojen kanssa – on tietysti sanottava, ettei meidän sokeriamme tuotetakaan metsiä polttamalla ja lapsityövoimaa käyttämällä, eikä sitä kuljeteta vastakkaiselle puolelle maapalloa, mikä sekin epäilemättä säästää ympäristöä.
Kun annoimme sokerijuurikkaan viljelijöiden tuottaa yhä suurempia ylijäämiä ja myydä ne maailmanmarkkinoilla ikään kuin tuettuun hintaan, jolloin heistä tuli kilpailijoita kaikille niille, jotka pystyivät tuottamaan sokeria tosiasiassa huomattavasti halvemmalla, loimme järjestelmän, joka varmasti romahtaa ennemmin tai myöhemmin. Tästä huolimatta suljimme tilanteelta silmämme vuosikymmenten ajan sen sijaan, että olisimme hitaiden, tarkasti sääntelevien interventioiden avulla välttäneet pahimman mahdollisen skenaarion.
Viimeinen veto näyttäisi olleen AKT-valtioiden kanssa tehty sopimus niiden sokerin jälleenviennistä, jota tuettiin noin 800 miljoonalla eurolla. Se oli varsin erikoista kehitysapua. Ennen tuettua EU:n sokerivientiä pidettiin moraalittomana, nyt se on laitonta.
Meidän on siksi tehtävä kovasti töitä sen varmistamiseksi, että maanviljelijämme sekä sokeritehtaamme ja niiden työntekijät selviävät tästä itse kehittämästämme sotkusta mahdollisimman ehjin nahoin. 
Puhemies.
   Keskustelu keskeytetään ja sitä jatketaan klo 21.00. 

Puhemies. –
   Esityslistalla on seuraavana kyselytunti. Käsittelemme komissiolle osoitettuja kysymyksiä (B6-0676/2005).
Interpol on kunnioitettava ja arvokas Euroopan unionin alueella sijaitseva järjestö, ja sillä on useita tietokantoja varastetuista asiakirjoista, varastetuista taideteoksista, etsintäkuulutetuista rikollisista, sormenjäljistä jne. Nämä tietokannat ovat maailman kaikkien lainvalvontaviranomaisten käytettävissä.
Katsooko komissio, että näiden tietokantojen ylläpitäminen on täysin unionin tietosuojalainsäädännön mukaista?
Franco Frattini,
   (EN) Komissio tukee Interpolin ja Euroopan unionin jäsenvaltioiden välistä yhteistyötä sekä Interpolin yhteistyötä Europolin kaltaisten EU:n elinten kanssa. Kuten eräiden tietojen siirtämisestä Interpolille vuonna 2004 annetussa komission ehdotuksessa neuvoston yhteiseksi kannaksi todetaan, myös voimassaolevia tietosuojasääntöjä on noudatettava.
Tämä vahvistettiin eräiden tietojen vaihdosta Interpolin kanssa 24. tammikuuta annetussa neuvoston yhteisessä kannassa, jossa käsitellään erityisesti kadonneita tai kavallettuja passeja. Yhteisessä kannassa korostetaan, että tietojen vaihdon edellytyksistä on sovittava Interpolin kanssa. Näin varmistetaan, että – ja tätä minä haluan tähdentää – vaihdetut tiedot ovat EU:n sisäisessä tiedonsiirrossa noudatettavien keskeisten tietosuojasääntöjen mukaisia. Näitä sääntöjä on noudatettava erityisesti tietojen vaihdossa ja automaattisessa käsittelyssä.
Lisäisin vielä, että Interpolin suorittama henkilötietojen tarkastaminen on suojattu tietojen valvontaa ja Interpolin arkistoihin pääsyä koskevilla säännöillä. Säännöt koskevat erityisesti Interpolin arkistoja valvovan komitean perustamista sekä komitean kokoonpanoa, asemaa ja tehtäviä. Komitean nykyinen puheenjohtaja on Peter Hustinx, joka toimii tällä hetkellä myös EU:n tietosuojavaltuutettuna. 
Bill Newton Dunn (ALDE ). –
   Haluan esittää lisäkysymyksen. Kiitän komission jäsentä erittäin varovaisesta vastauksesta, ja vaikka käynkin italian kielen kurssilla, olen kiitollinen siitä, että hän vastasi erinomaisella englanninkielellään.
Vastaus on monisyinen ja näin ollen sitä on vaikea ymmärtää. Huomasin kuitenkin, että komission jäsen mainitsi tammikuussa 2005 vahvistetun neuvoston kannan, jonka soveltamisalaan kuuluvat varastetut passit. Kannan mainitseminen on todellakin paikallaan. Haluaisin komission jäsenen kuitenkin vakuuttavan minut siitä, kattaako neuvoston kanta asianmukaisesti muutkin mainitsemani – taideteoksia, etsintäkuulutettuja rikollisia ja sormenjälkiä koskevat – tietokannat. 
Franco Frattini,
   Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, arvoisalle jäsenelle kiitos myös lisäkysymyksestä. Neuvosto on määritellyt erittäin selkeät ohjeet, ja komissio valvoo, että näitä sääntöjä noudatetaan. Ne koskevat kaikkia tietokantoja, joita Interpol käsittelee. Erityisesti haluan mainita eräät tärkeimmät tietosuojaa koskevat periaatteet, eli kenellä on pääsy tietokantoihin, mihin erityistarkoitukseen ja ennalta määrättyyn tarkoitukseen pääsy myönnetään, kuinka kauan tietoja voidaan säilyttää ja ennen kaikkea, kenellä ja missä olosuhteissa on oikeus käyttää tietokantoja?
Kuten tiedätte, komissio on hiljattain esittänyt puitepäätöksen kolmannen pilarin alaa koskevasta tietosuojasta. Ehdotus on ensimmäinen laatuaan, ja siinä laajennetaan tietosuojaa poliisiyhteistyöhön. 
Puhemies. –
   Seuraavana on 
Välimeren valtioiden ympäristöministerien viimeisimmän (marraskuun 2005) kokouksen päätelmien mukaan alueen pohjavesien saatavuus ja hallinta ovat erityisen huolestuttavia. Tarkemmin sanottuna 50 prosenttia kosteikoista on hävinnyt, millä on haitallisia seurauksia laajemman alueen kasvillisuuteen ja eläimistöön, ja arvioiden mukaan vain 60 prosentilla Välimeren etelärantojen maanviljelyalueista on käytettävissä turvallista juomakelpoista vettä.
Kun otetaan huomioon edellä mainitut seikat ja tiedemiesten arviot, joiden mukaan tulevaisuudessa 38 prosenttia Välimeren maiden väestöstä asuu alueilla, joilla on pulaa vedestä, aikooko komissio tehdä osana Euro–Välimeri-yhteistyötä erityisiä aloitteita tämän ilmiön torjumiseksi yhdessä kumppanimaiden kanssa käyttäen normina vesipolitiikan puitedirektiiviä (2000/60/EY(1) – vesihuollon ja vesiensuojelun institutionaalinen ja poliittinen kehys)? Kun otetaan huomioon, että SMAP-ohjelmassa (Short and Medium Priority Environmental Action Programme) vesihuolto ja jätehuolto ovat erityisiä painopistealueita, onko komissio arvioinut alalla tähän mennessä toteutettuja toimia ja ohjelmia? Aikooko komissio edistää uusi toimia ja aloitteita osana tätä ohjelmaa? 
Stavros Dimas,
   . Arvoisa puhemies, vesivarojen hallinta sekä veden laadun että saatavuuden takaamiseksi Välimeren alueella on haaste meille kaikille. Vedenpuute Välimeren alueella on muodostumassa entistä suuremmaksi ongelmaksi toisaalta tiettyjen alojen ja alueiden lisääntyneen vedentarpeen ja toisaalta ilmastonmuutoksen vaikutusten vuoksi.
Yksittäisten kuivuustapausten suoraa yhteyttä ilmastonmuutokseen on vaikea osoittaa tieteellisesti; tiedämme kuitenkin, että ilmastonmuutos edistää vakavampia ilmiöitä, joiden esiintyminen on yleistynyt ja levinnyt maantieteellisesti entistä laajemmalle.
Pyysimme ja olemme vastaanottaneet EU:n Yhteiseltä tutkimuskeskukselta ilmastonmuutoksen ja veden, vedenpuutteen ja kuivuuden välisiä yhteyksiä käsittelevän raportin.
Vesivarojemme suojelu kuuluu Euroopan unionin ympäristöpolitiikan yleisiin painopistealueisiin. Itse asiassa Euroopan unioni on organisoinut vesipolitiikkansa radikaalisti uudelleen vesipolitiikan puitedirektiivin myötä. Näin tekemällä se lähetti poliittisen viestin kauas alueensa ulkopuolelle.
Euroopan unionin vesipolitiikan perusperiaatteisiin kuuluu yhteistyö eri jäsenvaltioiden sellaisten alueiden välillä, joilla on yhteisiä vesivaroja. Tätä varten hyväksyttiin niin sanottu EU:n vesialoite, jonka pohjalta Euroopan unioni ja sen jäsenvaltiot pyrkivät saavuttamaan vuosituhannen tavoitteet vesialalla.
Tämän jälkeen komissio käynnisti puitedirektiivin ja EU:n vesialoitteen välisen yhteisen menettelyn, jonka puheenjohtajana toimi Kreikka Välimeren maita koskevissa aloitteeseen liittyvissä kysymyksissä. Tämän yhteistyön tavoitteena on helpottaa vesivarojen hyvän hallinnan takaavien menettelytapojen soveltamista Välimeren maissa noudattamalla vesipolitiikkaa koskevan yhteisön puitedirektiivin periaatteita.
Tämän jälkeen on perustettu Euroopan unionin jäsenvaltioiden ja kolmansien Välimeren maiden välisiä työryhmiä, joista yksi käsittelee vedenpuutekysymystä, ja tämän vuoden loppuun mennessä laaditaan suuntaviivoja, jotka osoitetaan sekä Euroopan unionin jäsenmaille että muille Välimeren maille. Myös vedenpuutteen ja kuivuuden ehkäisemistä ja hallintaa koskevia toimenpiteitä ehdotetaan.
Vesi kuuluu aluetasolla sovellettavan ympäristöalan lyhyen aikavälin toimintasuunnitelman (SΜΑΡ) painopistealueisiin. SMAP-toimien seuranta on osa ohjelmaa, ja kertomuksia on saatavilla useimmista näistä toimista. Ohjelman yksityiskohtaista arviointia varten laaditaan tänä vuonna aikataulu, ja saatte tulokset käyttöönne.
SMAP-toimien soveltamisesta tähän mennessä saadut tiedot ovat olleet myönteisiä, ja ne ovat edistäneet kokemusten ja parhaiden käytänteiden edistämistä ja vaihtoa erityisesti vesialalla. Vuosia 2000–2005 koskeneessa SΜΑΡ 2 -ohjelmassa kaksi kahdeksasta hankkeesta koski suoraan vesihuoltoa; yhteisön tuen määrä oli 6,2 miljoonaa euroa.
SΜΑΡ-ohjelman seuraava sukupolvi – SΜΑΡ 3 – keskittyy rannikkoalueiden hoitoa koskevien kokonaissuunnitelmien laatimiseen, ja siinä määrätään jäsenvaltioiden hallituksille tarjottavasta teknisestä avusta. Siihen liittyvät erilaiset suunnitelmat ovat jo allekirjoitettavina, ja niiden on tarkoitus olla voimassa kolme vuotta tammikuusta 2006 alkaen. 
Rodi Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE ).
   – Arvoisa komission jäsen, kiitän teitä lämpimästi vastauksessanne antamistanne tiedoista, jotka koskivat 25:tä jäsenvaltiota koskevaa EU:n politiikkaa ja yhteistyötä kolmansien maiden kanssa vuosituhannen kehitystavoitteiden saavuttamiseksi erityisesti Välimeren aluetta koskevissa kysymyksissä.
Halusin kysyä, onko teillä tällä hetkellä yksityiskohtaisempia ja täsmällisempiä tietoja saatavana niitä suuntaviivoja, jotka Euroopan komissio antaa julkisista ja yksityisistä investoinneista Barcelona II:n yhteydessä, koskevasta kysymyksestä, koska vesiala on hyvin tärkeä elämänlaadun ja niiden yhdenvertaisten kehitysmahdollisuuksien kannalta, jotka haluamme saavuttaa Välimeren alueella. 
Stavros Dimas,
   . - Täsmennettäköön ensin, että sekä Euroopan unionin jäsenvaltioiden että naapurimaiden käytettävissä on erilaisia rahoitusmuotoja. Niihin kuuluvat periaatteessa koheesiorahasto, aluekehitysrahasto, maaseudun kehittämisrahasto ja niin edelleen. Rahaa on kuitenkin myös naapurimaille.
Tämä kaikki on tietenkin sen varassa, kuinka Euroopan parlamentti ja neuvosto edistyvät vuosien 2007–2013 rahoitusnäkymien hyväksymisessä.
Meillä on myös joukko EU:n vesialoitteeseen, erityisesti sen Välimerta koskevaan osaan, liittyviä toimenpiteitä, jotka ovat sekä EU-maiden että Välimeren alueella sijaitsevien naapurimaiden käytettävissä, sekä joukko parhaita käytänteitä koskevia suuntaviivoja, joille tietenkin myönnetään asianmukainen rahoitustuki. 
Josu Ortuondo Larrea (ALDE ). –
   Arvoisa komission jäsen, Euroopan ympäristövirasto totesi vuoden 2004 kertomuksessaan, että lämpötila oli noussut Euroopassa asteen muun maailman keskiarvoa korkeammaksi. Onko komissio tutkinut mahdollisuutta perustaa eurooppalainen kuivuuden seurantavirasto?
Myös tuhoisat tulipalot ovat seurausta kuivuudesta. Onko komissio harkinnut taloudellista tukea tulipalojen estämiseksi ja niiden vaikutusten lievittämiseksi asianomaisilla maaseutualueilla? 
Stavros Dimas,
   . - Euroopan ympäristövirasto todellakin totesi ja korosti kaksi kuukautta sitten toimittamassaan kertomuksessa, että ympäristöä koskeviin painopistealueisiin Välimeren alueella kuuluvat kuivuus sekä kuivuuden ja vedenpuutteen ennaltaehkäisy ja hallinta. Tänä vuonna erityisesti Portugali ja Espanja kärsivät näistä ongelmista.
Euroopan unionin koheesiorahastosta myönnettiin jo jokin aika sitten varoja toimenpiteiden toteuttamiseen ja tukemiseen Portugalissa ja Espanjassa vallinneen kuivuuden kaltaisten sääilmiöiden vaikutusten lieventämiseksi.
Pitkän aikavälin toimenpiteiden osalta Euroopan unioni myöntää Espanjalle yli 1 300 miljoonaa euroa veden hallintaa ja käyttöä koskevan Espanjan uuden suunnitelman tukemiseksi. Tulevaisuudessa kiinnitetään erityistä huomiota toimenpiteisiin kuivuuden ja vedenpuutteen estämiseksi ja hallitsemiseksi.
Korostan myös, että ympäristövirasto tähdensi raportissaan alueen lämpötilanmuutoksista ja sateista, joilla on erilaisia seurauksia, aiheutuvien erityisesti ekosysteemeihin kohdistuvien muiden uusien uhkien merkitystä Välimeren alueella. 
Paul Rübig (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, keskustelimme tänä iltapäivänä komission jäsenen Piebalgsin kanssa energian toimitusvarmuudesta. Millaisena komission jäsen pitää uusiutuvan energian, joka edustaa tietenkin täysin perustavanlaatuista tulevaisuuden strategiaa energian toimitusvarmuutemme kannalta, roolia tässä vesipolitiikan puitedirektiivissä? 
Stavros Dimas,
   Uusiutuvien energialähteiden kehittäminen on tällä hetkellä yksi ensisijaisista tavoitteistamme. Uusiutuvista energialähteistä on laadittu vihreä kirja, ja pyrimme erilaisin keinoin edistämään uusiutuvien energialähteiden käyttöä. Euroopan unionille on myös asetettu asiaa koskevat tavoitteet vuosiksi 2002 ja 2020. Tavoitteita ei ole vielä saavutettu, mutta toivomme saavuttavamme ne ehdottamiemme erilaisten välineiden ja toimenpiteiden avulla. Tätä varten eurooppalaiselle ilmastonmuutosohjelmalle on toinen vaihe, ja siinä kannustamme uusiutuvien energialähteiden käyttöä ja ehdotamme erilaisia toimenpiteitä tällaisten energialähteiden käytön tukemiseksi.
Lisäksi komissio keskustelee parhaillaan biopolttoaineita koskevasta strategiasta. Biopolttoaineilla voidaan turvata energialähteiden saatavuus Euroopan unionissa, ja lisäksi ne ovat vastaus ongelmiin, joita maanviljelijöille aiheutuu uudesta maatalouspolitiikasta. Niiden avulla voidaan rajoittaa kasvihuonekaasuja ja edistää muiden ympäristöongelmien ratkaisemista. 
Puhemies. -
   Seuraavana on 
Voisiko komissio kertoa, mihin toimiin se on ryhtynyt vastatakseen Euroopan parlamentin 15. tammikuuta 2004 antamaan päätöslauselmaan (P5_TA(2004)0030), joka koski palvelujen tarjoamisen yhteydessä tapahtuvasta työntekijöiden lähettämisestä työhön toiseen jäsenvaltioon(2) annetun direktiivin 96/71/EY täytäntöönpanoa jäsenvaltioissa. Päätöslauselmassa todettiin, että direktiivin mukainen palvelujen vapaata liikkuvuutta ja sosiaalisen polkumyynnin torjumista koskevien perustyönormien täytäntöönpano epäonnistuu usein käytännössä. Millä toimilla komissio vastannut 10. kohtaan, jossa komissiota kehotettiin laatimaan ehdotuksia nykyisen direktiivin yksinkertaistamiseksi ja parantamiseksi, jotta sen täytäntöönpano ja soveltaminen käytännössä paranisivat ja direktiivin tavoitteet saavutettaisiin paremmin, sekä 14 kohtaan, jossa komissiota kehotettiin toimittamaan neuvostolle ja parlamentille toinen kertomus viimeistään vuoden 2004 loppuun mennessä. 
Vladimír Špidla,
   .   Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, komissio pitää hyvin tärkeänä parlamentin päätöslauselmaa, joka koskee palvelujen tarjoamisen yhteydessä tapahtuvasta työntekijöiden lähettämisestä työhön toiseen jäsenvaltioon annetun direktiivin 96/71/EY täytäntöönpanoa jäsenvaltioissa. Kaikkia aloja edustavat työmarkkinaosapuolet osallistuivat päätöslauselmasta käytyihin keskusteluihin, ja heitä pyydettiin esittämään lisätietoja laajan kyselylomakkeen muodossa. Tiedot toimitettiin myös jäsenvaltioiden hallintoelimille, mikä on osa kaikkia parlamentin päätöslauselmia koskevaa seurantamenettelyä. Komissio antoi tukensa Euroopan puu- ja rakennustyöntekijäin liiton toteuttamalle tutkimushankkeelle, joka koski lähetettyjä työntekijöitä koskevan direktiivin käytännön vaikutuksia. Aiheesta järjestettiin myös konferenssi. Tuloksena oli toista kertomusta direktiivin 96/71/EY täytäntöönpanosta koskeva luonnos, joka kattaa samat aiheet kuin parlamentin päätöslauselma. Komission yksiköt viimeistelevät parhaillaan tätä kertomusluonnosta, ja se hyväksytään lähitulevaisuudessa. Komissiolla on ollut aktiivinen rooli sekä direktiivin käytännön täytäntöönpanossa että yhteistyön parantamisessa tietojen toimittamisen alalla, sillä se on tehnyt yhteistyötä jäsenvaltioiden asiantuntijoista muodostuvan ryhmän kanssa.
Tämän ryhmän työskentelyn tuloksista voidaan mainita menettelysäännöt, yhteistyötä koskevat suuntaviivat sekä epävirallista tietojenvaihtoa koskevat monikieliset asiakirjat. Viimeksi mainittujen tavoitteena on helpottaa yhteyspisteiden ja seurantaelinten välistä viestintää. Lisäksi on luotu erityinen Internet-sivusto, jonka aiheena on työntekijöiden lähettäminen työhön toiseen jäsenvaltioon. Sivusto sisältää keskeiset tiedot sääntelykehyksestä, jota sovelletaan työntekijöiden lähettämiseen työhön toiseen jäsenvaltioon, kolmella kielellä ja linkit aihetta käsitteleviin asiakirjoihin ja jäsenvaltioiden perustamiin Internet-sivustoihin, joilla käsitellään ongelmia, joita liittyy työntekijöiden lähettämiseen työhön toiseen jäsenvaltioon. Internet-sivustolla annetaan lisäksi yleisön käyttöön luettelo yhteyspisteistä ja seurantaelimistä. Tämän ansiosta viralliset elimet ja yksilöt voivat saada tietoa eri jäsenvaltioiden aiheeseen liittyvistä yhteyspisteistä.
Minulle on kerrottu, että työllisyys- ja sosiaaliasiain valiokunta on päättänyt laatia valiokunta-aloitteisen mietinnön palvelujen tarjoamisen yhteydessä tapahtuvasta työntekijöiden lähettämistä työhön toiseen jäsenvaltioon annetun direktiivin 96/71/EY vaikutuksista. Mietintöä koskeva kuuleminen järjestetään 26. tammikuuta 2006. Olen hyvin kiinnostunut tämän kuulemisen tuloksista, ja suhtaudun myönteisesti ajatukseen yhteistyöstä parlamentin kanssa tässä avainkysymyksessä. 
Proinsias De Rossa (PSE ). –
   Arvoisa komission jäsen Špidla, kiitos vastauksestanne. Haluaisin vielä selventää, että tarkoitatte valmistuneella kertomuksella 15. marraskuuta 2005 päivättyä kertomusta, jonka luonnos on jo toimitettu työmarkkinaosapuolille. Jos kyseessä on tämä kertomus, voisitteko katsoa, että se toimitetaan Euroopan parlamentin jäsenille ja erityisesti työllisyyden ja sosiaaliasioiden valiokunnalle?
Oletteko samaa mieltä, että tähänastiset kokemukset työntekijöiden lähettämisestä annetusta direktiivistä osoittavat, että direktiiviä on tarkistettava sen selventämiseksi, kuinka direktiiviä sovelletaan kolmansista maista, kuten Turkista, ja joistakin muista jäsenvaltioista tarjottaviin palveluihin? Mielessäni on erityisesti asia Vaxholm-Laval, johon direktiivin soveltaminen on mielestäni todellinen haaste.
Voisitteko lisäksi ilmoittaa, millaisia tilastotietoja olette saanut lähetetyistä työntekijöistä ja työsuojelutarkastajista eri jäsenvaltioilta sekä työsuojelutarkastajien tehokkuudesta? 
Vladimír Špidla,
   .   Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, asiakirja, johon parlamentin jäsen De Rossa viittasi, on todella mainitsemani kertomus. Työmarkkinaosapuolille jaettu asiakirja on alkuperäinen teksti, jonka parissa työskentelemme yhä, ja oletamme, että siitä keskustellaan parlamentin kanssa.
Siirryn tilastoaiheeseen. Kertomukseen sisällytetään tilastotietoja, vaikka joitakin yksityiskohtia on vielä viimeisteltävä, koska tilastotietojen tulkitseminen on aina hyvin monimutkainen tehtävä. Komissio katsoo tällä hetkellä, ettei mitään lainsäädäntömuutoksia direktiiviin tarvita. Direktiivin käytännön täytäntöönpanoa on kuitenkin valvottava paremmin, ja olen esittänyt pääpiirteittäin joitakin komission tätä varten jo toteuttamista toimenpiteistä. 
Andreas Schwab (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, kiitän komission jäsentä hänen selkeistä kannanotoistaan. Olenko oikeassa olettaessani, ettei hän pidä kiintiöiden asettamista kolmansien maiden työntekijöille oikeana toimintatapana EU:n sisämarkkinoiden kannalta ja että työskennellessään lähetettyjä työntekijöitä koskevan direktiivin tarkistamista koskevien ehdotusten parissa hän ottaa aktiivisesti huomioon ranskalaisen tutkimuksen, jossa todetaan, ettei direktiivissä säädetty voimassa oleva järjestelmä toimi jäsenvaltioissa? 
Vladimír Špidla,
   .   Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, minun on myönnettävä, etten voinut tunnistaa parlamentin jäsenen Schwabin mainitsemaa kertomusta hänen käyttämästään lainauksesta. Voin antaa täsmällisemmän vastauksen sen jälkeen kun olen itse tarkistanut kyseisen kohdan.
Kolmansien maiden työntekijöiden työhön pääsy on EU:n lainsäädäntöön sisältyvä ja kaikkia jäsenvaltioita koskeva toimintaperiaate. Jos parlamentin jäsen haluaa keskustella kolmansien maiden työntekijöitä koskeviin sääntöihin tehtävistä tarkistuksista yksityiskohtaisemmin, teen sen tietenkin erittäin mielelläni. 
Jan Andersson (PSE ). –
   Kiitän komission jäsentä hänen vastauksestaan ja olen iloinen todetessani, että komissio aikoo tehdä yhteistyötä työllisyys- ja sosiaaliasiainvaliokunnan kanssa nyt kun tarkastelemme aihetta lähetettyjä työntekijöitä koskevaan direktiiviin liittyvässä valiokunta-aloitteisessa mietinnössä. Erityisesti komission viesteistä Vaxholmin tapausta koskevien erilaisten merkkien yhteydessä on käynyt selväksi, että lähetettyjä työntekijöitä koskeva direktiivi ei ole läheskään niin selkeä kuin voitaisiin toivoa.
Tarkoituksena on tietenkin, että lähetettyjen työntekijöiden on voitava työskennellä suunnilleen samoin edellytyksin kuin heidät vastaanottavan maan kansalaiset. Tiedustelen, soveltuuko tämä direktiivi EU:n kaikkiin työmarkkinamalleihin vai ainoastaan sellaisiin työmarkkinamalleihin, joita säännellään yleisesti sovellettaviksi julistetuilla työehtosopimuksilla ja lainsäädännöllä? Soveltuuko se mielestänne skandinaaviseen malliin, johon sisältyy muita kuin yleisesti sovellettaviksi julistettuja työehtosopimuksia ja jossa kunkin yrityksen kanssa neuvotellaan erikseen? Vai tarvitaanko muutosta myös kyseisen työmarkkinamallin sisällyttämiseksi? 
Vladimír Špidla,
   .   Minkään jäsenvaltion järjestelmää varten ei tarjottu opt-out-mahdollisuutta, kun direktiivistä keskusteltiin ja se hyväksyttiin, ja näin ollen sitä sovelletaan yleisesti. Voin hyvin kuvitella, että direktiivin tulkinta on toisinaan kaikkea muuta kuin yksinkertaista, koska Euroopan unionia tarkastellaan siinä kokonaisvaltaisesti ja koska se kattaa kaikki erilaiset työsuhteiden muodot.
Tietänette, että asia Laval on käsiteltävänä EY-tuomioistuimessa, ja voin siten ainoastaan todeta, ettei minun kuulu esittää komission kantaa tähän kysymykseen. Yleisesti ottaen voin todeta, että periaatteessa komission huomautusten sinänsä ei pitäisi kyseenalaistaa minkään jäsenvaltion sosiaalista mallia. Niiden pitäisi kuitenkin vakaasti tukea periaatetta, jonka mukaan perustamissopimuksen mukaiset taloudelliset vapaudet voidaan yhdistää erilaisiin sosiaalisiin malleihin. Toisin sanoen direktiivin tarkoituksena oli alusta alkaen tarjota lähetetyille työntekijöille suoja, jonka taso määräytyy asianomaisen jäsenvaltion mukaan.
Kuten totesin aikaisemmin, tulkinta voi aiheuttaa ongelmia tietyissä tapauksissa, mutta tämä periaate on direktiivin perustana, ja sitä sovelletaan kaikkiin jäsenvaltioihin. 
Proinsias De Rossa (PSE ). –
   Arvoisa komission jäsen, voisitteko vielä selventää asiaan Vaxholm liittyneiden kommenttienne osalta, ettei teillä ole oikeutta ilmaista kantaanne asiassa? Eikö komissio ole itse asiassa oikeutettu ja tosiasiassa velvoitettu toimittamaan Euroopan yhteisöjen tuomioistuimelle kantansa kyseiseen asiaan liittyvistä näkökohdista? Eikö yhteisöjen tuomioistuin olekin jopa pyytänyt komissiota toimittamaan kantansa asiasta? 
Puhemies. -
   Hyvä jäsen De Rossa, vaikka kyseessä ei ole varsinainen työjärjestyspuheenvuoro, annan komission jäsenelle Špidlalle puheenvuoron, mikäli hän voi vastata tähän kysymykseen 15 sekunnissa. 
Vladimír Špidla,
   . Kuten tiedätte ja kuten totesin muutama minuutti sitten, asia Laval on parhaillaan käsiteltävänä Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa, ja komission yksiköt laativat parhaillaan komission huomautuksia. Näiden huomautusten sinänsä ei pitäisi periaatteessa kyseenalaistaa minkään jäsenvaltion sosiaalista mallia. Niiden pitäisi kuitenkin vakaasti tukea periaatetta, jonka mukaan perustamissopimuksen mukaiset taloudelliset vapaudet voidaan yhdistää erilaisiin sosiaalisiin malleihin.
Kuten edelliset puhujat ovat jo todenneet, tasapuolisen taloudellisen kilpailun tukemista ja työntekijöiden suojelun takaamista koskevan kahden päämäärän välillä ei tarvitse välttämättä olla minkäänlaista ristiriitaa. On itsestään selvää, että jokaisen sovellettavan sosiaalisen mallin on oltava täysin yhteisön lainsäädännön päämäärien ja perusperiaatteiden mukainen erityisesti kun kyseessä ovat päämäärän perusteltavuutta, perustelujen objektiivisuutta ja suhteellisuutta koskevat periaatteet.
Hyvät parlamentin jäsenet, komissio laatii parhaillaan lausuntoa, joka otetaan huomioon EY-tuomioistuimen oikeudenkäyntimenettelyssä. Kuten olen jo todennut, en voi eikä minun pidä tällä hetkellä tarkastella tätä kysymystä yksityiskohtaisesti. 
Puhemies. –
   Seuraavana on 
Mitä seurauksia komissio näkee suunnitellulla yritysten välittömän verotuksen yhdenmukaistamisella olevan vakaan talouskasvun ja työllisyyden kannalta, varsinkin väestöltään pienten jäsenvaltioiden herkillä alueilla?
László Kovács,
   Kiitos kysymyksestänne. Vastaan, ettei komissiolla ole minkäänlaista aikomusta yhdenmukaistaa yritysten välitöntä verotusta.
Kuten komissio toteaa vero- ja tullipolitiikan merkityksestä Lissabonin strategian toteuttamisessa 25. lokakuuta 2005 antamassaan tiedonannossa, se aikoo valmistella yhteisen yhtenäistetyn veropohjan käyttöönottoa seuraavien kolmen vuoden ajan ja esittää yhteisön lakialoitteen vuoteen 2008 mennessä. Komission tarkoituksena ei ole ehdottaa yhdenmukaista yhtiöveroprosenttia, joka on vain yksi osio koko alasta, jota haluamme yhdenmukaistaa.
Väestöltään pienten jäsenvaltioiden herkkien alueiden osalta on syytä muistaa, että tarjotessaan etuoikeutettua verojärjestelmää yhtiöille, jotka tekevät investointeja tukia saavilla alueilla, jäsenvaltioiden on EY:n valtiontukimääräysten nojalla noudatettava tiukkoja ehtoja tietyn alueen taloudellisen kehityksen edistämisestä annettujen kansallisten alueellisia valtiontukia koskevien suuntaviivojen mukaisesti. Valtiontukimääräyksiä sovelletaan jatkossa kaikkiin valtion toimenpiteisiin, jotka voidaan panna täytäntöön yhteisellä yhtenäistettyä veropohjaa koskevalla aloitteella. Komission valmistelutyö ei ole vielä siinä vaiheessa, että tarkastelisimme, millainen vaikutus yhteisellä yhtenäistetyllä veropohjalla olisi jäsenvaltioiden eri alueilla. Kaikkiin lainsäädäntöehdotuksiin, joita komissio valmistelun jälkeen antaa, liitetään asianmukainen vaikutusarviointi.
Toisaalta haluan huomauttaa, että yhteisen yhtenäistetyn veropohjan on havaittu olevan tärkeä väline, jonka avulla yhteisö voi edistyä Lissabonin tavoitteiden saavuttamisessa. Yhteisellä yhtenäistetyllä veropohjalla vähennetään sääntöjen noudattamisesta aiheutuvia kustannuksia ja edistetään rajatylittävää toimintaa, mikä nopeuttaa talouskasvua sekä lisää työllisyyttä ja kilpailukykyä koko Euroopan unionin alueella. 
Marie Panayotopoulos-Cassiotou (PPE-DE ).
   – Arvoisa komission jäsen, olen täysin tyytyväinen vastaukseenne. Tiedustelen teiltä, ottaako komissio pienet ja keskisuuret yritykset huomioon EU:n yrityksiin kuuluvana omana erityisryhmänään. 
László Kovács,
   Vastaan ehdottomasti "kyllä". Komission mielestä pk-yritykset muodostavat erityisryhmän, jota on tuettava, sillä pk-yritykset tarjoavat valtavan määrän työpaikkoja. Oman arvioni mukaan yhteisestä yhtenäistetystä veropohjasta on erityisesti hyötyä monikansallisia yrityksiä epäsuotuisammassa asemassa oleville pk-yrityksille. Jos yhteisestä yhtenäistetystä veropohjasta siis hyötyy jokin ryhmä, niin tuo ryhmä on pk-yritykset. 
Puhemies. -
   Seuraavana on 
Euroopan yhteisöjen tuomioistuin antoi äskettäin tuomion Marks [amp] Spencer -yhtiön hyväksi, joka oli pyytänyt Iso-Britannian viranomaisilta verohelpotuksia konsernin tytäryhtiöiden muissa Euroopan maissa kärsimien tappioiden vuoksi. Tämä luo uudet toimintaolosuhteet, ja sillä on huomattavia vaikutuksia yritysten verotuksesta saataviin valtion tuloihin.
Huolimatta siitä, että tuomiolauselmassa tunnustetaan, että jäsenvaltiot voivat kieltää emoyhtiöltä veroalennuksen, jotta kansalliset hallitukset eivät kärsi vahinkoa monikansallisten yhtiöiden käytäntöjen vuoksi niiden pyrkiessä hyödyntämään verolainsäädännön porsaanreikiä voittonsa maksimoidakseen, mielestäni nyt käynnistyy aivan uudenlainen kilpailu jäsenvaltioiden kesken investoijien houkuttelemiseksi. Miten komissio kommentoi kyseistä EY:n tuomioistuimen tuomiota? Aikooko se tehdä jonkin lainsäädäntöaloitteen?
László Kovács,
   Komissio suhtautui myönteisesti yhteisöjen tuomioistuimen 13. joulukuuta 2005 antamaan tuomioon rajatylittävää tappiontasausta koskeneessa asiassa Marks [amp] Spencer. Yhteisöjen tuomioistuin on tulkinnut sijoittautumisvapauden periaatetta rajatylittävän tappiontasauksen yhteydessä yhtenäismarkkinoiden tavoitteen ja periaatteen mukaisesti, ja näin ollen komissio tukee tuomioistuimen tulkintaa.
Komission on jatkettava toimia kaikkien sellaisten esteiden poistamiseksi, joiden vuoksi yritykset eivät saa täyttä hyötyä sisämarkkinoista. Siksi komissio aikookin antaa lähitulevaisuudessa tiedonannon, jossa se esittelee kantansa rajatylittävästä tappiontasauksesta. Tiedonannossa ei käsitellä ainoastaan asiaa Marks [amp] Spencer vaan keskitytään talousnäkökohtiin.
Komissio tietää, että aihe on hankala, koska jäsenvaltiot ovat oikeutetusti huolissaan verotulojensa turvaamisesta. On kuitenkin selvää, ettei komissio voi hyväksyä sisämarkkinoiden esteitä, jotka jatkuvasti haittaavat yritysten sijoitustoimia ja estävät yrityksiä saavuttamasta tavoitteita, joita komissio on itse asettanut kasvulle ja työllisyydelle Lissabonin strategiassa. 
Dimitrios Papadimoulis (GUE/NGL ).
   – Arvoisa komission jäsen, ette ole vastannut kysymykseeni. Asia Marks [amp] Spencer tuo esiin kaksinkertaisen verojen polkumyynnin. Jäsenvaltiomme noudattavat erilaisia prosentteja ja erilaisia lähestymistapoja monikansallisten yritysten emoyhtiöiden ja tytäryhtiöiden verotukseen Euroopan unionissa.
Yhteisöjen tuomioistuimen tuo ehkä pikemminkin esiin kuin käsittelee ongelmaa. Kysyn teiltä jälleen: mitä komissio aikoo tehdä rajoittaakseen suurten monikansallisten yhtiöiden harjoittamaa veronkiertoa ja estääkseen jäsenvaltioita menettämästä julkisia tulojaan?
Aikooko se tehdä jonkin lainsäädäntöaloitteen? Jollei, miksi puhutte talous- ja rahaliitosta? 
László Kovács,
   Komission arvio Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Marks [amp] Spencer antamasta tuomiosta vastaa täysin Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tuomiota. Asiassa oli ongelmana se, että Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädännön mukaan tappiontasaus on sallittua Yhdistyneen kuningaskunnan markkinoilla, mutta ei silloin, kun kyseessä on toisessa jäsenvaltiossa toimiva Marks [amp] Spencerin yhtiö tai sivuliike – joista yksi sijaitsee Saksassa ja yksi Belgiassa. Euroopan yhteisöjen tuomioistuin ratkaisi asian sisämarkkinoiden periaatteen mukaisesti Marks [amp] Spencerin hyväksi, ja komissio antoi täyden tukensa tuomiolle.
Komissio haluaa tutkia tarkkaan, millaisia seurauksia tällaisilla tuomioilla on talousarvioon, ja tehdä aloitteen jäsenvaltioiden verojärjestelmien välisen koordinoinnin parantamiseksi. Yhdenmukaistamista ei ehkä tarvita, mutta tällaisten ongelmien välttämiseksi tarvitaan ainakin koordinointia.
Lopuksi haluan vielä palata ensimmäiseen kysymykseen, joka koski yritysten yhteistä yhtenäistettyä veropohjaa, joka voisi tuoda ratkaisun ongelmaan. Kuten olen jo todennut, hankalaa on se, että jos kaikki menee hyvin, saamme asiasta lainsäädäntöehdotuksen parhaassa tapauksessa aikaisintaan vuonna 2008, joten meille jää kaksi vuotta, joiden ajaksi asiaan on saatava väliaikainen ratkaisu. 
Puhemies. -
   Seuraavana on 
Riippumaton konsulttiyritys Wik on saanut komissiolta toimeksiannon arvioida postipalvelujen vapauttamista unionissa. Ruotsalaisten tiedotusvälineiden mukaan konsulttiyritys on ehdottanut muun muassa seuraavaa:
Mikään EU-maa ei voi velvoittaa postipalvelujen tarjoajaa soveltamaan postimaksuissa yksihintajärjestelmää. Hinnat tulee voida määrätä vapaasti ja markkinoiden mukaan, eikä yhteiskunnan pidä puuttua niihin. Näin suurkaupungin sisäinen kirje voi tulla halvemmaksi kuin samassa maassa etäällä sijaitsevaan toiseen kaupunkiin lähetetty kirje. Lisäksi säännöt siitä, kuinka usein posti jaetaan, on rajoitettava vähintään yhteen päivään viikossa nykyisestä viidestä päivästä viikossa.
Mitä mieltä komissio on edellä mainituista ehdotuksista? Katsooko se, että postimaksujen yksihintajärjestelmästä luopumisella voi olla kielteisiä vaikutuksia harvaanasuttujen maiden, kuten Ruotsin ja Suomen syrjäseutujen asukkaille?
Charlie McCreevy,
   Komissio teetti arvoisan parlamentin jäsenen mainitseman postisektoria koskevan tutkimuksen vuonna 2004 Wik-Consultilla. Tutkimuksesta oli tarkoitus saada apua komission työhön, jota se parhaillaan tekee Euroopan postimarkkinoiden avaamiseksi asteittain kilpailulle.
Tutkimuksessa konsultti esittää asiasta oman mielipiteensä. Komissio tarkastelee eri vaihtoehtoja ja niiden mahdollisia seurauksia, ja tämä tutkimus on vain yksi näistä vaihtoehdoista. Sidosryhmien kanssa käydään säännöllistä vuoropuhelua ja verkon välityksellä kuullaan erityisesti käyttäjiä, ja itse asiassa tutkimus tarjoaa mahdollisuuden keskustella kansantajuisesti ja avoimesti siitä, millaisin edellytyksin postimarkkinoiden avaaminen kilpailulle jatkossa voidaan toteuttaa.
Komission käsityksen mukaan konsulttitoimisto pyrki yksihintajärjestelmään ja jakelukertoihin liittyvillä ehdotuksillaan saamaan julkisen postitoiminnan harjoittajan toiminnan entistä joustavammaksi ja näin varmistamaan toimivien ja tehokkaiden yleispalvelujen jatkuvuuden pitkällä aikavälillä.
Nykyisessä postidirektiivissä 97/67/EY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2002/39/EY, ei säädetä yksihintajärjestelmästä mutta edellytetään jakelua vähintään viitenä päivänä viikossa.
Komissio vakuuttaa arvoisalle jäsenelle tekevänsä parhaansa kaikissa Euroopan unionin postijärjestelmän uudistamiseen liittyvissä asioissa, myös kahdessa edellä mainitussa asiassa, jotta EU:n laajuinen välttämätön yhdenmukaistaminen ja jäsenvaltioiden olosuhteet saadaan oikeaan tasapainoon. Näin pyritään ottamaan huomioon eri maiden postimarkkinoiden väliset suuret eroavaisuudet. 
Hélène Goudin (IND/DEM ). –
   Arvoisa komission jäsen, kiitos vastauksesta. Haluaisin vielä vastauksen viimeiseen kysymykseeni, eli siihen, onko harvaan asuttujen seutujen asukkaille mahdollisesti koituvia seuraamuksia pohdittu. Tämä koskettaa ehkä pääasiallisesti meitä Pohjoismaiden asukkaita. Taloutemme ja kylämme sijaitsevat usein mailien päässä toisistaan. 
Charlie McCreevy,
   Kuten vastasin, konsulttitutkimus on vain yksi vaihtoehdoista, jota komissio ottaa huomioon. Nimenomaisessa raportissa konsulttitoimisto ilmaisee asiasta kantansa komissiolle, mutta raportti ei millään tavoin ennakoi komission lopullista päätöstä näissä asioissa. Arvoisa parlamentin jäsen voi olla varma, että tutkimus on vain osa asian valmisteluprosessia ja ettei tutkimus millään tavoin sido komissiota tekemään ehdotusta suuntaan tai toiseen. 
Mairead McGuinness (PPE-DE ). –
   Olen iloinen todetessani, ettei tutkimus ole ainoa näkökohta asiassa, sillä monet meistä käyttävät postipalveluja ja haluavat, että posti jaetaan joka päivä eikä vain kerran viikossa. On myös epäselvää, miten varsinaiset postitoimistot sijoitetaan Irlannin maaseudulla ja Euroopan unionin maaseutualueilla. Voisiko komission jäsen selvyyden vuoksi kertoa komission kannan näistä – muista kuin postin – palveluista ja milloin komissio aikoo tehdä päätöksen asiasta? 
Charlie McCreevy,
   Kuten arvoisa parlamentin jäsen tietää, komission on annettava vuoden 2006 loppuun mennessä kertomus, jossa se esittää kantansa postimarkkinoiden avaamisesta kilpailulle. Otamme kaikki selvitykset ja kuulemiset huomioon valmistellessamme päätöstämme.
Jäsen McGuinness varmasti tietää, että postimarkkinoiden avaamista kilpailulle on valmisteltu jo jonkin aikaa, ja tähän valmisteluprosessiin kuuluu, että komissio antaa kertomuksen siitä, miten asiassa edetään.
Komission valmisteluprosessin yhtenä tärkeänä osiona ovat yleispalvelut. Jäsenvaltiot saavat tietenkin itse päättää maaseudun postitoimistoihin liittyvistä järjestelyistä parhaaksi katsomillaan tavoilla ja kunkin maan vaatimusten mukaisesti. Komission erityistehtävänä on pohtia postimarkkinoiden avaamiseen liittyviä järjestelyjä. 
James Hugh Allister (NI ). –
   Lupaako komission jäsen, ettei hän salli sellaista järjestelmää, jossa maaseutukunnille annetaan toisen luokan palvelut? Millaisin erityistoimin komission jäsen aikoo taata, etteivät yksityisyrittäjät kuori kermaa päältä, eli omi helppoja ja taloudellisesti kannattavia postipalveluja ja jätä maaseudun asukkaita köyhän maalaisserkun asemaan?
Aikooko komission jäsen seurata millään tavoin Yhdistyneessä kuningaskunnassa hiljattain aloitettua vapauttamista, tai onko hänellä kommenttia asiaan? 
Charlie McCreevy,
   Arvoisan parlamentin jäsenen esille tuoma näkökohta otetaan huomioon kaikissa vuoden 2006 loppuun mennessä tehtävissä ehdotuksissa. Tiedän kyllä erittäin hyvin, kuinka tärkeitä yleispalvelut ovat ja kuinka tärkeitä ne ovat erityisesti Euroopan unionin maaseutualueille. 
Puhemies. -
   Seuraavana on 
On vaarana, että terveydenhoitopalvelut jäävät direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle. Silloin potilailla ei olisi samoja oikeuksia kuin muiden palvelujen käyttäjillä (oikeus saada tietoa palvelun tuottajasta ja vaatimus ottaa vahinkovakuutus). Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön ansiosta alalla on saatu aikaan oikeus saada korvaus toisessa jäsenvaltiossa maksetuista terveydenhoitokustannuksista. Näin ollen 23 artiklan säännöksillä ainoastaan sisällytettäisiin oikeuskäytäntö osaksi kansallista lainsäädäntöä ja turvattaisiin sairaalahoidon määritelmän avulla potilaille parempi oikeusturva.
Mihin toimiin jäsenvaltiot ovat ryhtyneet sisällyttääkseen lainsäädäntöönsä potilaiden oikeuden saada valtion omasta sosiaaliturvajärjestelmästä korvausta toisessa jäsenvaltiossa tarjotuista terveydenhoitopalveluista? Miten komissio aikoo turvata nämä oikeudet, jos 23 artiklaa ei hyväksytä?
Charlie McCreevy,
   Kuten arvoisa parlamentin jäsen toteaa kysymyksessään, palveluita sisämarkkinoilla koskevan direktiiviehdotuksen 23 artiklan säännöksillä vahvistetaan potilaiden oikeus liikkuvuuteen. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan potilailla on tietyin ehdoin oikeus saada toisessa jäsenvaltioissa maksetuista terveydenhoitokustannuksista korvaus oman jäsenvaltionsa sosiaaliturvajärjestelmästä. Potilailla on oikeus saada ilman ennakkolupaa korvaus toisessa jäsenvaltiossa muusta kuin sairaalahoidosta maksetuista terveydenhoitokustannuksista. Muussa kuin omassa jäsenvaltiossa saatavaa sairaalahoitoa varten potilaan on mahdollisesti hankittava lupa. Lupa on myönnettävä, jos potilas ei voi saada tarvitsemaansa hoitoa lääketieteellisesti perustellun ajan kuluessa omassa jäsenvaltiossaan.
Komissio teki ennen palveludirektiiviä koskevan ehdotuksen antamista tutkimuksen potilaiden oikeuksien toteutumisesta jäsenvaltioissa. Tutkimuksessa pääteltiin, että Euroopan kansalaiset kohtaavat perusteettomia ja suhteettomia esteitä hakiessaan korvauksia asuinjäsenvaltiossaan toisessa jäsenvaltiossa muusta kuin sairaalahoidosta maksetuista hoidosta tai lupaa saada sairaalahoidosta maksetut kustannukset korvattua.
Yksittäisen kansalaisen kannalta yksi tärkeimmistä sisämarkkinoiden eduista on luultavasti oikeus saada hoitoa toisessa jäsenvaltiossa ja saada korvaus hoidosta aiheutuneista kustannuksista omasta sosiaaliturvajärjestelmästä. Näin perustein komissio esittää terveydenhoitopalveluja sisällytettäväksi palveludirektiivin soveltamisalaan ja ehdottaa erityistä säännöstä toisessa jäsenvaltiossa aiheutuneiden terveydenhoitokustannusten korvaamiseksi.
Komissio on myös osallistunut tiiviisti rajatylittävää terveydenhoitoa ja potilaiden liikkuvuutta käsittelevän korkean tason ryhmän toimintaan. Tavoitteena on selvittää, mikä on paras tapa varmistaa ja edistää potilaiden oikeuksia yhtenäismarkkinoilla.
Tässä työssä on tullut selvästi esille, miten hyödyllistä on jäsenvaltioiden yhteistyö terveyteen ja terveydenhoitoon liittyvissä asioissa, joista kustannusten korvaaminen on vain yksi osa. Monet jäsenvaltiot ovat huolissaan siitä, miten rajatylittävä hoito ja potilaiden liikkuvuus mahdollisesti vaikuttavat terveydenhoitokulujen osuuteen kansallisissa talousarvoissa.
Koska asialle ei ole selkeää oikeuskehystä, meidän on jatkossakin sovellettava Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöä. Sen perusteella, kuinka Euroopan parlamentti äänestää ehdotettua palveludirektiiviä koskevassa ensimmäisessä käsittelyssä, ei voida arvioida tiettyjen artiklojen asemaa, mutta voin vakuuttaa, että jos jäsenvaltiot asettavat kohtuuttomia tai perusteettomia rajoituksia, komissio ryhtyy toimiin ja käynnistää myös tarvittaessa myös rikkomisesta johtuvia menettelyjä. 
Zuzana Roithová (PPE-DE ).
      Kiitän komission jäsentä hänen harkitusta vastauksestaan. Hän totesi perustellusti, että oikeusvarmuus siitä, että missä tahansa jäsenvaltiossa aiheutuneet terveydenhoitokustannukset katetaan, on avainetu ja keskeisen tärkeä asia kansalaisten ja palvelujen vapaan liikkuvuuden kannalta EU:n markkinoilla.
Entisenä terveysministerinä ja suuren opetussairaalan johtajana haluan kysyä, onko komissio tietoinen siitä, että palveludirektiivin ansiosta muiden kuin kiireellisten terveydenhoitokustannusten korvaamista 25 jäsenvaltion kansalaisille koskevat selkeät edellytykset ja säännökset voidaan esittää rikkomatta toissijaisuusperiaatetta? Entä onko se tietoinen siitä, ettei ole enää mitenkään perusteltavissa, että Euroopan yhteisöjen tuomioistuin toimii edelleen tämän alan lainsäädännön takaajana ja tulkitsijana tai että sellaisella korkean tason ryhmällä, joka osallistuu parhaillaan käytäviin keskusteluihin ilman lainsäädäntövaltaa tai mahdollisuutta tarjota minkäänlaista oikeusvarmuutta, voisi olla sellainen rooli?
Charlie McCreevy,
   . Kuten vastauksessani totesin, osa arvoisan jäsenen esille tuomista asioista ovat syynä sille, miksi terveydenhoitopalvelut on sisällytettävä palveludirektiivin soveltamisalaan. Arvoisa jäsen kuitenkin varmasti tietää, että palveludirektiivistä sisämarkkina- ja kuluttajansuojavaliokunnassa ja muissa valiokunnissa käydyissä keskusteluissa on tullut esille useita muitakin asioita, ja että sisämarkkinavaliokunta äänesti tietyllä tavalla. Ensi kuussa parlamentin istuntojakson asialistalla on palveludirektiivin ensimmäinen käsittely, ja tuolloin keskustellaan tarkistuksista. Voidaan siis todeta, että parlamentin jäsenillä on paljon eriäviä mielipiteitä asiasta ja että jäsenvaltioiden hallituksilla on eriäviä mielipiteitä palveludirektiivin ulottamisesta terveydenhoitopalvelujen kustannuksiin.
Kuten olen tämän ja kaikkien muidenkin palveludirektiiviä koskevien kysymysten osalta todennut, olen edelleen kiinnostunut kuulemaan, millaisia huolia ja mielipiteitä eri osapuolilla on tästä asiasta. 
Charlotte Cederschiöld (PPE-DE ). –
   Kiitän erityisesti komission jäsentä hänen erinomaisesta vastauksestaan Roithován kysymykseen. Voiko komissio valottaa hieman näitä kysymyksiä esittämällä tietoja, jotka osoittavat, että tällä alalla voidaan saavuttaa todellista lisäarvoa? Tarkoitan, että rajat ylittävä terveydenhoito voisi tuoda lisäarvoa ihmisille, että voisimme saada parempaa erikoisterveydenhoitoa ja että potilaat voisivat saada parempaa ja korkeammantasoista hoitoa kenties edullisemmin, mutta ennen kaikkea tehokkaammin. Olen täysin vakuuttunut siitä, että komissio voi esittää tietoja, jotka auttavat meitä. Voisiko komissio tehostaa näistä kysymyksistä käytävää keskustelua. 
Charlie McCreevy,
   . Jäsen Cederschiöld perustelee tavalliseen tapaansa erittäin hyvin asiansa. Kuten totesin jäsen Roithoválle antamassani vastauksessa, asiasta on kuitenkin erilaisia mielipiteitä. Odotan ensin, miten Euroopan parlamentti äänestää ensi kuussa direktiivistä sekä aiheeseen liittyvistä ja muistakin ehdotetuista tarkistuksista.
Jäsen Cederschiöld toi toki esille joitakin erittäin tärkeitä näkökohtia, mutta muitakin mielipiteitä on olemassa. 
Puhemies. –
   Seuraavana on 
Euroopan komission yritys luoda vaiheittain avoimemmat eurooppalaiset puolustusmateriaalien markkinat on etenemistä oikeaan suuntaan, huolimatta tälle alalle tyypillisistä erityispiirteistä.
Tähänastinen menettely perustuu yhteisön direktiiviin 2004/18/EY(3) ja toisaalta perustamissopimuksen 296 artiklaan, joka antaa mahdollisuuden poikkeuksiin. Missä määrin komissio aikoo siirtymäkauden ajaksi rajata tarkemmin poikkeuksia koskevan 296 artiklan soveltamisperusteet sekä tähän asiaan liittyvien kansallisen menettelyjen valvonta- ja seurantakriteerit?
Missä määrin katsotaan, että poikkeukset, joita julkiset viranomaiset soveltavat valitsemiensa hankkijoiden kanssa käymässään neuvottelumenettelyssä, joka koskee sellaisten oikeushenkilöiden suorittamaa tarvikkeiden valmistamista tutkimus-, arviointi- ja kokeilutarkoituksiin sekä puolustusmateriaalien toimittamista, joiden pääomasta julkisen sektorin panos on yli 50 prosenttia, ovat sopusoinnussa poikkeuksia koskevan 296 artiklan soveltamisehtojen kanssa? 
Charlie McCreevy,
   . Arvoisan jäsenen esittämä kysymys voidaan jakaa kahteen osaan. Ensimmäinen kysymys koskee sitä, aikooko komissio selventää perustamissopimuksen 296 artiklan soveltamisperusteita. Toisella kysymyksellä tiedustellaan tarkemmin, millaisia sääntöjä komission mielestä olisi noudatettava puolustusalan tutkimus-, arviointi- ja kokeilusopimuksissa.
Ensimmäiseen kysymykseen vastaan, että komissio on hiljattain esitellyt ehdotuksensa aloitteiksi, joiden tarkoituksena on lisätä rajatylittävää kilpailua puolustusalan julkisissa hankinnoissa. Komission 6. joulukuuta antamassa tiedonannossa ilmoitettiin vuonna 2006 annettavasta puolustusalan julkisia hankintoja koskevasta perustamissopimuksen 296 artiklaa tulkitsevasta tiedonannosta sekä puolustusalan julkisia hankintoja koskevan mahdollisen direktiivin valmistelutyön aloittamisesta. Nämä aloitteet perustuvat kuulemiseen, joka käynnistettiin vuonna 2004 annetulla vihreällä kirjalla. Parlamentti äänesti 17. marraskuuta aihetta käsittelevästä mietinnöstään, ja antoi selkeän tukensa komission aloitteelle.
Tulkitsevassa tiedonannossa annetaan ohjeita perustamissopimuksen 296 artiklan soveltamisesta. Artiklassa annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus poiketa sisämarkkinoiden säännöistä ja direktiivin 2004/18/EY säännöksistä, kun kyseessä on maiden välttämättömistä turvallisuusnäkökohdista. Säännöstä on sovellettava tapauskohtaisesti eikä siitä voida tehdä laaja tulkintaa. Säännöstä soveltavien jäsenvaltioiden on osoitettava, että poikkeuksen soveltaminen on perusteltua ja oikeassa suhteessa tavoitteen kanssa.
Mahdollisesti annettavalla direktiivillä yhtenäistettäisiin menettelytavat sellaisissa puolustusalan julkisia hankintoja koskevissa tapauksissa, joissa ei voida soveltaa 296 artiklan mukaista poikkeusta tai joissa jäsenvaltio pidättyy hyödyntämästä poikkeusta. Direktiivin ansiosta julkisia hankintoja varten saataisiin uudet, entistä joustavammat säännöt, jotka soveltuisivat paremmin puolustusalan erityispiirteisiin. Komissio antaa mahdollisen ehdotuksen direktiiviksi vuoden 2006 aikana tehtävästä vaikutusarvioinnista saatavien tulosten perusteella.
Komissio ei voi arvioida arvoisan jäsenen jälkimmäisessä kysymyksessään kuvailemia asioita. Perustamissopimuksen 296 artiklaa on sovellettava tapauskohtaisesti ja jokaisen tapauksen erityisolosuhteet on huomioitava. On kuitenkin mahdollista antaa lyhyt selvitys periaatteista, jotka on otettava huomioon sääntöjä laadittaessa.
Toisaalta on syytä huomauttaa, että tutkimukseen, arviointiin ja kokeiluun liittyvissä julkisissa hankinnoissa voidaan tietyin ehdoin käyttää hyväksi nykyisessä direktiivissä ja Maailman kauppajärjestön julkisia hankintoja koskevassa sopimuksessa tarkoitettuja poikkeuksia. Tällaisissa puolustusalan sopimuksissa voidaan käyttää hyödyksi myös Euroopan puolustusviraston laatimissa 296 artiklaa koskevissa käytännesäännöissä tarkoitettuja poikkeuksia.
Toisaalta voidaan katsoa, ettei kysymystä julkisen sektorin osuudesta mahdollisten sopimuspuolten osakepääomasta ja osuuden vaikutuksesta sovellettaviin sääntöihin pidä käsitellä 296 artiklan pohjalta. Tässä on kyse yhteisöjen tuomioistuimen määrittelemästä niin sanotusta talonsisäisestä poikkeuksesta. Oikeuskäytännön mukaan poikkeusta sovelletaan kuitenkin ainoastaan, kun julkisella sektorilla on 100 prosentin omistusosuus. 
Katerina Batzeli (PSE ).
   – Kiitän ensin komission jäsentä hänen avoimuudestaan ja kattavasta vastauksestaan kysymykseeni.
Katson, että huoli puolustusalan julkisten hankintojen avoimuudesta on yleisesti askarruttava EU:n taloutta koskeva kysymys, mutta pidän mielessä komission jäsenen toteamuksen, että hän aikoo täsmentää perustamissopimuksen 296 artiklasta tehtäviä poikkeuksia yhteisöjen tuomioistuimen asiaa koskevan päätöksen pohjalta, erityisesti menettelyn sitä vaihetta, jonka aikana julkisia asehankintoja koskevat sopimukset tehdään.
Meidän on saatava pikaisesti tietää, kuinka jäsenvaltiot aikovat käyttää kuulemismenettelyä tutkimukseen ja teknologiaan liittyvien näkökohtien esiin tuomiseksi hankintojen yhteydessä. 
Charlie McCreevy,
   . Arvoisa jäsen Batzeli muistuttaa meitä avoimuuden eduista nimenomaisella julkisten hankintojen alalla. Hän kuitenkin varmasti tietää, että 296 artikla antaa jäsenvaltioille melko vapaat kädet päättää, miten näissä asioissa toimitaan. Toivottavasti saamme lisättyä alan avoimuutta äskettäin joulukuussa 2005 antamallamme tiedonannolla ja toimilla, joita toteutamme yhteistyössä kaikkien osapuolten kanssa. 
Glyn Ford (PSE ). –
   Mielestäni on tärkeää, että puolustusteollisuutta ja puolustusalan hankintoja varten on olemassa eurooppalaiset yhtenäismarkkinat, sillä ala on elintärkeä Euroopan unionin tulevaisuuden kannalta. Mielestäni komissio on – ainakin aikaisemmin – tulkinnut 296 artiklaa kohtuuttoman suurpiirteisesti ja laveasti. Voisitteko kertoa, aiotteko kaventaa tulkintaa tulevaisuudessa? Mikä tärkeintä, aikooko komissio arvioida, jos se ei ole jo arvioinut, puolustusalan yhtenäismarkkinoiden puuttumisesta aiheutuvia kustannuksia eli siitä aiheutuvia kustannuksia, että hankinnat tehdään ulkomailta eikä Euroopan unionin alueelta? Entä aikooko komissio arvioida kustannuksia, joita aiheutuu hajanaisista ja jakautuneista Euroopan puolustusalan markkinoista, joilla keskitytään pikemminkin sarjatuotantoon kuin massatuotantoon? 
Charlie McCreevy,
   . Käsittääkseni puolustusbudjettien kokonaissumma on EU:ssa noin 169 miljardia euroa, josta noin 82 miljardia euroa käytetään hankintamenoihin. Näin ollen, kuten arvoisa jäsen kysymyksessään vihjaa, alan markkinoiden vähäinenkin avaaminen voisi tarkoittaa todella merkittäviä säästöjä monien jäsenvaltioiden puolustusbudjetteihin. Tämä kohentaisi huomattavasti kaikkien näiden jäsenvaltioiden julkistaloutta. Alalla siis todellakin on huomattavia mahdollisuuksia.
Toisaalta on todettava, että jos näitä nimenomaisia markkinoita avataan entisestään, jäsenvaltioiden on toimittava yhteistyössä. Haluan, että nämä tosiseikat kirjataan parlamentin pöytäkirjaan vain siksi, että nähdään, millaisista rahamääristä tässä on kyse. 
Puhemies. –
   Kysymyksiin nro 28–30 vastataan kirjallisesti.
Millaiseksi komissio arvioi Ukrainassa viimeisten kahdentoista kuukauden aikana tapahtuneen kehityksen ja mitä strategioita se on laatinut vuodeksi 2006 lähentääkseen tätä tärkeää ja täysin eurooppalaista maata EU:hun? 
László Kovács,
   . Kiitos kysymyksestä. EU:n naapuruuspolitiikka on lähentänyt ja lähentää jatkossakin Ukrainaa Euroopan unioniin. Yhteistyötämme Ukrainan kanssa voidaan pitää erittäin onnistuneena. Helmikuussa 2005 hyväksytty Euroopan naapuruuspolitiikkaa koskeva toimintasuunnitelma on osoittautunut tärkeäksi ja tehokkaaksi välineeksi tiivistää EU:n ja Ukrainan välistä poliittista yhteistyötä ja taloudellista yhdentymistä, mikä kannustaa maata uudistuksiin.
Oranssin vallankumouksen jälkeen voitiin havaita, että Ukraina oli jälleen halukas tiivistämään yhteistyötään EU:n kanssa. Ukrainalle voidaan antaa myönteinen arvio toimintasuunnitelman toteuttamisesta vuonna 2005. Ukrainan kanssa joulukuussa 2005 järjestetyssä huippukokouksessa puheenjohtaja Barroso vahvisti Ukrainan edistyneen poliittisissa ja taloudellisissa uudistuksissa. EU:n ja Ukrainan välisten suhteiden havaittiin edistyneen taloudellisen yhdentymisen alalla: EU myönsi Ukrainalle markkinatalouden aseman, yhteistyötä tehtiin energian ja liikenteen avainaloilla ja energia-alan yhteistyöstä laadittiin yhteisymmärryspöytäkirja. Myös oikeus- ja sisäasioiden alalla suhteet edistyivät, kun samanaikaisesti aloitettiin neuvottelut viisumien myöntämisen helpottamisesta ja takaisinottosopimuksesta. Ulko- ja turvallisuuspolitiikan alallakin edistyttiin, sillä Ukrainan ja Moldovan välisen valtionrajan Transnistrian osuudelle käynnistettiin Euroopan unionin rajavalvonnan avustusoperaatio.
Ukrainalla on vielä paljon tehtävää toimintasuunnitelman toteuttamiseksi esimerkiksi oikeusvaltion ja erityisesti talouden alalla. Ukrainan on torjuttava korruptiota, säädettävä WTO:n jäsenyyden kannalta merkitykselliset lait ja parannettava liiketoimintailmapiiriä.
Komissio toivoo, että huippukokous – johon Ukrainan hallitus osallistui ensimmäistä kertaa täysin uudistuksiin sitoutuneena – antoi lisäsysäyksen Ukrainan suhteidemme kehittämiselle. EU sitoutui helmikuussa 2005 aloittamaan varhaisessa vaiheessa kuulemisprosessin EU:n ja Ukrainan tiivistetystä yhteistyöstä. Tämä tehdään heti, kun toimintasuunnitelman tärkeimmät poliittiset painopistealueet on vahvistettu. Tämä sitoumus on yhä voimassa. Milloin voimme lupauksemme toteuttaa, riippuu Ukrainasta ja sen pitkäjänteisyydestä jäljellä olevien asioiden uudistamisessa. Ukrainan jatkuva sitoutuminen demokratiaan joutuu suurelle koetukselle maaliskuussa 2006 pidettävissä parlamenttivaaleissa, ja vaaleilla on suuri merkitys uusien perspektiivien avautumiselle Ukrainan suhteissa.
Tulevaisuudessa EU:n ja Ukrainan suhteet ovat riippuvaisia monesta keskeisestä ehdosta, joita ovat poliittisen uudistuksen onnistuminen, perusoikeuksien ja –vapauksien kunnioittaminen sekä WTO:n jäsenyys. Jäsenyyden avulla Ukrainan talous yhdentyy selkeästi maailmanmarkkinoihin. Sen ansiosta voidaan myös harkita vapaakauppa-alueen perustamista EU:n ja Ukrainan välille.
Suuntana Ukrainan suhteissa on tiivis kumppanuus. Tämän kumppanuuden taustalla ovat yhteiset arvot, taloudellisen yhdentymisen tavoittelu sekä yhteistyön tiivistäminen useilla aloilla. Oranssia vallankumousta seuranneen vuoden aikana toteutetut yhtämittaiset uudistukset sekä pienet, jatkuvat ja yhteiset toimet EU:n ja Ukrainan välisten suhteiden hyväksi ovat osoittautuneet tuloksellisiksi, ja niiden ansiosta selviämme tulevistakin haasteista. 
Bernd Posselt (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, pahoittelen sitä, ettei komission jäsen Ferrero-Waldner ole paikalla – mielestäni se ei ole oikein, koska hänen nimensä on esityslistalla. Olen kuitenkin iloinen siitä, että Itävallan ja Unkarin yhteistyö komissiossa sujuu niin hyvin.
Minulla on kaksi lyhyttä kysymystä komission jäsenelle. Ensiksikin millaisen – henkilöstön ja rahoituksen muodossa annettavan – avun hän katsoo tulevan kyseeseen ensi vuonna, jotta voidaan estää se, että Ukrainan uudistusprosessi epäonnistuu tai kaatuu jälleen, kuten tietyt naapurivaltiot selvästi uskovat tapahtuvan?
Toiseksi tiedustelen, mitä erityisiä toimia komissio aikoo toteuttaa liikenneyhteyksien parantamiseksi Euroopan unionin ja Ukrainan välillä ja yhteisten infrastruktuurikäsitteiden luomiseksi, jotta voidaan vahvistaa Ukrainan energia- ja liikenneyhteyksiä länteen? 
Laszló Kovács,
   . Luulenpa, että on liian aikaista vastata näihin kysymyksiin. Ehkäpä komission jäsenellä Ferrero-Waldnerilla on jonkinlainen käsitys asiasta, mutta ainakaan komissio ei ole vielä valmis vastaamaan tähän kysymykseen, sillä Ukrainan on ensin toteutettava poliittiset ja taloudelliset uudistukset lähentyäkseen Euroopan unionia. Tämän jälkeen on vuorossa laajempi ja tiiviimpi yhteistyö. 
Inger Segelström (PSE ). –
   Esitän komissiolle kysymyksen. Euroopan parlamentti on tänään lähes yksimielisesti hyväksynyt hyvin voimakkaan mietinnön ihmiskaupasta. Olemme kiinnittäneet tähän kysymykseen hyvin paljon huomiota, ja olemme käsitelleet sitä myös Ukrainan kanssa. Tehdessään tämänpäiväisen päätöksensä parlamentti esitti kantansa korkeammalla profiililla. Toivon, että komissio kiinnittää erityistä huomiota tähän kysymykseen, jota on tuettu hyvin voimakkaasti tänään täällä Euroopan parlamentissa. 
László Kovács,
   . Uskon, että Ukrainan lähentäminen Euroopan unioniin kestää kauan ja matka tulee olemaan pitkä. Naapurimaa Unkarin entisenä ulkoministerinä voin kokemuksesta sanoa, että Ukraina on edistynyt paljon, ja nyt oranssin vallankumouksen jälkeen voidaan todeta, ettei ole minkäänlaista epäilystä Ukrainan lähentymishaluista ja siitä, että Ukraina haluaa olla demokraattinen maa ja markkinatalous. Sillä on kuitenkin vielä paljon työtä ennen kuin sen toiminta on täysin EU:n normien ja periaatteiden mukaista.
Meillä on kaksi vaihtoehtoa. Joko vaadimme liikoja ja työnnämme Ukrainan kauemmas Euroopan unionista tai olemme hieman suvaitsevaisempia ja yhteistyöhaluisempia ja saamme Ukrainan lähentymään EU:ta. Samalla on kuitenkin muistettava, että maan sisäinen poliittinen tilanne ei ole aivan yksinkertainen. Ukrainalla on edessään parlamenttivaalit, ja olipa niiden tulos mikä hyvänsä, maan demokraattisuus on koetuksella. Meidän ei pidä arvioida vaalien tulosta vaan niiden demokraattisuutta, sillä vaaleissa testataan Ukrainan demokraattisuutta. 
Puhemies. –
   Seuraavana on 
Marraskuun 27. päivänä 2005 LTTE:n johtaja Velupillai Pirapaharan esitti kiireellisen ja lopullisen vetoomuksen Sri Lankan juuri valitulle presidentille Mahinda Rajapaskelle, jotta tämä elvyttäisi rauhanprosessin ja täyttäisi tamiliväestön poliittiset toiveet. Pirapaharan ilmoitti, että jos järkevää poliittista ratkaisua ei piakkoin esitetä, LTTE tehostaa itsenäisyyskamppailuaan mahdollisesti väkivaltaisin keinoin. Mikä on komission vastaus Pirapaharanin sankareiden päivänä pitämän puheen sävyyn ja sisältöön?
Ottaen huomioon rauhanprosessissa vallitsevan pattitilanteen, sillä LTTE vetäytyi prosessista vuonna 2003, sekä Rajapasken (joka lupasi vaalikampanjassaan olla jakamatta valtaa LTTE:n kanssa) ja Pirapaharanin selvästi sovintoon pyrkimättömät näkemykset, eikö EU katso, että sillä on Tokion yhteispuheenjohtajana ja tärkeänä rahoittajana suuri velvollisuus avata kiireellisesti neuvotteluyhteys molempien osapuolten kanssa ennen kuin ne palaavat väkivaltaan, jotta löydetään ratkaisu, jolla tunnustetaan tamilien itsemääräämisoikeus yhdistyneen Sri Lankan sisällä? 
László Kovács,
   . Kiitos kysymyksestä. Sri Lankan tilanteesta on todella syytä olla huolissaan. Vuosi 2005 oli synkkä rauhanprosessin kannalta. Tulitaukoa ovat uhanneet ulkoministeri Kadirgamarin murha, LTTE:n aikaansaama vaaliboikotti maan pohjois- ja itäosissa sekä lukemattomat surmatyöt maan itäosassa ja Jaffnassa.
Suurena tappiona on pidetty myös sitä, että tsunamin jälkeistä jälleenrakennusta koskevassa yhteisessä päätöksentekojärjestelyssä on epäonnistuttu. Tarkoituksena oli, että hallitus, LTTE ja muslimien edustajat olisivat päättäneet yhdessä maan pohjois- ja itäosissa tehtävästä tsunamin jälkeisestä jälleenrakentamisesta. Tamilit kantavat epäonnistumisesta valtavasti kaunaa.
Tässä on nyt jouduttu vaaralliseen kierteeseen. Sri Lankan armeija on tähän mennessä menettänyt yli 60 sotilastaan LTTE:n epäsuorissa iskuissa Jaffnassa ja muualla maan pohjois- ja itäosissa. Hallitus on tähän asti toiminut huomattavan maltillisesti, mutta tilanne ei voi jatkua ikuisesti tällaisena.
Euroopan unionilla ja erityisesti komissiolla on merkittävä rooli rauhanprosessissa. Ulkosuhteista vastaava komission jäsen Ferrero-Waldner on ottanut Sri Lankan kysymyksen ratkaisemisen ensisijaiseksi tavoitteekseen. Hän vieraili massa viime vuoden maaliskuussa ja teki valtavasti työtä, jotta tsunamin jälkeistä jälleenrakennusta koskevasta yhteisestä päätöksentekojärjestelystä (P-TOMS) olisi päästy sopimukseen. Hän on yhä sitä mieltä, että tällä olisi ollut suuri merkitys. EU välitti molemmille osapuolille vahvoja viestejä läpi koko vuoden. Erityisesti voidaan mainita EU:n syyskuussa 2005 antama julkilausuma, jossa todettiin, etteivät LTTE:n korkean tason valtuuskunnat ole tervetulleita EU:n pääkaupunkeihin. Tämä oli vahva viesti siitä, että EU haluaa konfliktiin tasapuolisen ratkaisun muttei suvaitse LTTE:ltä enää väkivaltaisuuksia.
Komissio on myös ollut apuna puheenjohtajien aseman kohentamisessa. Ulkosuhteista vastaava komission jäsen osallistui itse kolmeen neljästä vuonna 2005 järjestettyyn puheenjohtajien kokoukseen. Kokouksista kaksi pidettiin tosiaankin Brysselissä.
Komissio antoi koko vuoden ajan niin julkisissa kuin yksityisissäkin viesteissä tukensa Norjan tekemälle rauhanedistystyölle. Komissio myös kannatti ajatusta, että seuraava puheenjohtajien kokous pidettäisiin Sri Lankassa tulitaukosopimuksen neljännen vuosipäivän tienoilla.
Komissio aikoo toimia entistä aktiivisemmin ensi vuonna. Komission toimille on asetettu kaksi ensisijaista tavoitetta. Ensimmäisenä tavoitteena komissiolla on saada puheenjohtajille yhä merkittävämpi asema, ja tähän liittyy suorat ministeritason tapaamiset. Ulkosuhteista vastaava komission jäsen aikoo palata alueelle helmikuussa, ja toivottavasti kaikki puheenjohtajat liittyvät hänen seuraansa. Hän haluaa keskustella Pirapaharanin kanssa kasvotusten ja välittää välittömän viestin siitä, että Euroopan unioni ryhtyy pian toimiin, jos LTTE:n toimintatavat eivät lainkaan muutu.
Tsunamin jälkeistä jälleenrakennusta koskevan yhteisen päätöksentekojärjestelyn epäonnistuttua komission toisena tavoitteena on laatia vaihtoehtoinen toimintatapa jälleenrakennuksen edistämiseksi maan pohjois- ja itäosissa. Komissio saattaa keskittää toimintansa alueellisesti esimerkiksi yhdelle tai kahdelle alueelle. Tarkoituksena on kompensoida merkittävimpien osapuolten välisen laajan yhteisymmärryksen puuttuminen. 
Sajjad Karim (ALDE ). –
   Arvoisa komission jäsen, kiitos yksityiskohtaisesta vastauksesta. Haluan vielä tuoda esille yhden asian, sillä tämänpäiväisessä kaivosiskussa menehtyi kaksi siviilihenkilöä ja loukkaantui 12 sotilasta. Tämä oli viimeisin isku verenvuodatuksista täyttyneen kuukauden aikana. Molemmat osapuolet ovat periaatteessa suostuneet harkitsemaan uudelleen tulitaukosopimuksen täytäntöönpanoa. Aikooko EU siis yhtenä rauhanprosessin puheenjohtajista käyttää tilaisuutta hyväkseen ja yrittää saada sekä hallituksen että LTTE:n allekirjoittamaan ihmisoikeusjulistuksen, jotta perustavien ihmisoikeuksien suojelulle saataisiin keskeinen sija rauhanprosessissa? 
László Kovács,
   . Kiitos lisäkysymyksestä. En ole asiasta vastaava komission jäsen, joten voin esittää ainoastaan oman mielipiteeni enkä komission kantaa tästä asioiden uudesta käänteestä. Komissio ei ole vielä edes ehtinyt keskustella asiasta. Mielestäni ehdotuksenne mahdolliseksi aloitteeksi vastaa kuitenkin täysin komission toimintaperiaatetta Sri Lankan tilanteen osalta. 
Puhemies. –
   Kysymystä nro 33 ei käsitellä, koska sen aihe on tämän istuntojakson esityslistalla.
Kysymys nro 34 jätetään käsittelemättä, koska kysymyksen esittäjä ei ole läsnä.
Seuraamme huolestuneina sitä, kuinka Kolumbian demokratisointiprosessia jatkuvasti vastustetaan levottomuuksien järjestämisellä. Seuraamme huolestuneina jatkuvasti tapahtuvia ihmisoikeuksien loukkauksia. Aseellinen konflikti ja huumekauppa kukoistavat. Kolumbiassa on vakavia kehityksen ja rauhan esteitä. Useat ruotsalaiset vapaaehtoisjärjestöt lähettävät Kolumbiaan henkilöstöä osallistumaan rauhanprojekteihin ja puolustamaan paikallisten asukkaiden ja alkuperäiskansojen oikeuksia, erityisesti maanomistusoikeutta. Tämä johtuu siitä, että monissa Latinalaisen Amerikan maissa suuryhtiöt valtaavat suuria maa-alueita erityisesti palmuöljyn tuotantoa varten. Aikooko komissio ehdottaa erityisiä toimia Kolumbian demokratisointiprosessin tukemiseksi? 
László Kovács,
   . Komissio on arvoisan jäsenen tavoin huolissaan ihmisoikeuksien toistuvista rikkomisista ja demokratian jatkuvasta horjumisesta niillä Kolumbian alueilla, jotka ovat kärsineet maassa pitkään jatkuneista aseellisista konflikteista. Näin ollen EU keskittyy Kolumbiaa koskevassa strategiassaan ensisijaisesti tukemaan laajoja rauhanaloitteita, joihin paikallisyhteisöt pyritään saamaan tiiviisti mukaan. Tarkoituksena on siis tukea demokratian vahvistamista yhtenäisin välinein.
Yhtenä välineenä voidaan mainita, että vuosina 2001–2005 Kolumbialle osoitettiin demokratiaa ja ihmisoikeuksia koskevasta eurooppalaisesta aloitteesta yli 16 miljoonaa euroa 53:een jo toteutettuun tai vielä käynnissä olevaan ihmisoikeuksia ja demokratisointia tukevaan hankkeeseen. 
Inger Segelström (PSE ). –
   Arvoisa komission jäsen, kiitos vastauksesta. Esitin tämän kysymyksen juuri sen vuoksi, että Kolumbiasta on tulossa toiseksi suurimman pakolaiskatastrofimme näyttämö. Kolumbia poikkeaa muista maista siinä, että maa siellä on edelleen paikallisten ja alueellisten maanomistajien käsissä. Tämän vuoksi paikallista väestöä voidaan edelleen auttaa ja taata, että ihmisten sallitaan säilyttää maansa. Tämä seikka on tietenkin tärkeä yrittäessämme ratkaista tätä konfliktia. Kiitän teitä lämpimästi vastauksestanne. Toivon tietenkin, että voimme yhdessä edistää näitä EU:n rauhanaloitteita. 
László Kovács,
   . En halua käyttää puheenvuoroa käsitelläkseni tätä asiaa, sillä en ole tietoinen jäsenen kuvailemasta ongelmasta. 
Puhemies. –
   Seuraavana on 
Miten komissio arvioi joulukuussa pidetyn ASEAN-huippukokouksen tulosta etenkin liittyen ihmisoikeuksien suojeluun ASEAN-maissa, kuten Myanmarissa? 
László Kovács,
   . Komissio seuraa mielenkiinnolla ASEAN-maiden hallintoelinten ja yksityisten henkilöiden toimia ihmisoikeusmekanismin perustamiseksi. Komissio tukee toimintaa ja muitakin ihmisoikeuksiin liittyviä toimia erilaisissa yhteistyöohjelmissa, joita toteutetaan monissa ASEAN-maissa. Manilassa järjestetään vuonna 2006 EY:n tukema ASEAN-maiden ihmisoikeuskonferenssi.
Olemme tyytyväisiä siihen, että ASEAN-maiden huippukokouksessa vaadittiin ensimmäistä kertaa Myanmarin poliittisten vankien vapauttamista. ASEAN-maiden johtajat päättivät myös lähettää ASEANin nykyisen puheenjohtajamaan Malesian ulkoministerin arvioimaan demokratisointiprosessia.
Vaikka näitä ASEAN-maiden aloitteita voidaan pitää myönteisinä, on syytä suhtautua varovaisesti ajatukseen, että asiat Myanmarissa muuttuvat välittömästi, ja erityisesti Aung San Suu Kyin mahdolliseen vapauttamiseen. 
Ryszard Czarnecki (NI ).
      Arvoisa komission jäsen, ainakin ihmisoikeuksien noudattamista entisessä Burmassa koskevan vaatimuksen noudattamisessa on edistytty. Minulla on kuitenkin kysymys tai pikemminkin pyyntö ja ehdotus Euroopan komissiolle. Mielestäni komission pitäisi seurata tilannetta jatkuvasti, tietenkin parlamentin avustamana. Todellinen sekä Euroopan että Aasian harjoittama kansainvälinen painostus on ainoa toivomme saavuttaa konkreettisia tuloksia. Kehotan Euroopan komissiota pysymään valppaana tässä asiassa. 
László Kovács,
   . Kiitos ehdotuksestanne. Välitän sen varmasti komission jäsenelle Ferrero-Waldnerille. Alueen ulkopuolisella Euroopan unionilla on käsittääkseni rajallisemmat toimintamahdollisuudet kuin esimerkiksi ASEAN-mailla. Mielestäni ASEAN-maat voisivat tehdä enemmän, mutta ehdotuksenne on varmasti harkitsemisen arvoinen. 
Puhemies. -
   Kysymyksiin, joihin ei ajanpuutteen vuoksi voitu vastata, vastataan kirjallisesti (ks. liite).
Kyselytunti päättyi.

Puhemies. –
    Esityslistalla on seuraavana keskustelu Fruteaun laatimista maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan mietinnöistä. 
María del Pilar Ayuso González (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, ensinnäkin haluaisin onnitella jäsen Fruteauta hänen pyrkimyksistään parantaa komission ehdotusta, joka merkitsee täyskäännöstä vuodesta 1968 alkaen Euroopan unionissa toteutetussa alan politiikassa, ja jolla myös aiotaan lopettaa sokerijuurikkaan viljely monella Euroopan unionin alueella.
Vaikka tämä on todettu monta kertaa, haluan vielä kommentoida neuvoston epäkunnioittavaa suhtautumista parlamenttiin, sillä se on tehnyt asiasta sopimuksen ja tiedottanut siitä tiedotusvälineille ennen kuin se on kuullut parlamentin mielipidettä. Toimielinten välillä aina voimassa ollutta herrasmiessopimusta on rikottu. Tällaisen epädemokraattisen eleen jälkeen meidän ei pitäisi hämmästellä, etteivät kansalaiset usko toimielimiin ja että he äänestävät niin kuin äänestävät ja tekevät niin myös jatkossa.
Neuvostossa tehty poliittinen sopimus on lähempänä komission ehdotusta kuin sitä ehdotusta, josta Euroopan parlamentti huomenna äänestää. Viittaan tässä ainoastaan hintoihin. Olette sopineet 36 prosentin hinnan alennuksesta, kun taas komissio ehdottaa 39 prosentin alennusta ja parlamentti aikoo äänestää 30 prosentin alennuksesta.
Haluan myös todeta olevani eri mieltä niiden maiden syrjimisestä, joiden tuotannon osuus on pienempi kuin niiden kulutus ja jotka eivät tämän vuoksi tuota sitä ylijäämää, joka teoriassa tekee tästä uudistuksesta tarpeellisen. Näitä maita on rangaistu samalla kun suurille C-sokerin tuottajille on myönnetty suurempia kiintiöitä.
Lopuksi totean, että kaikki puhuvat biopolttoaineiden tuottamisesta, joka olisi vaihtoehtoinen käyttömuoto markkinoilta poistettavalle sokerijuurikkaalle, mutta kuinka ja milloin tähän aiotaan tarjota tarvittavat keinot? Arvoisa komission jäsen, te tuskin uskotte siihen, että viljelemällä energiakasveja puolentoista miljoonan hehtaarin alalla ja tukemalla viljelyä 40 eurolla hehtaaria kohti voimme vastata niiden monien viljelijöiden tarpeisiin, jotka menettävät elinkeinonsa. 
Csaba Sándor Tabajdi (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, neuvoston päätös on julma Euroopan unionin kansalaisia kohtaan ja näin ollen myös Unkarin sokeriteollisuutta kohtaan, eikä sitä sen vuoksi voida hyväksyä. Euroopan parlamentti ei voi hyväksyä unionin sokeriteollisuudelle annettua kuolemantuomiota. Mikäli tämä neuvoston antama julma asetus pysyy voimassa, 15 vuoden kuluttua sokeria tuotetaan enää kahdessa Euroopan unionin maassa: Ranskassa ja Saksassa.
Tämä voidaan välttää, mikäli esittelijä Jean-Claude Fruteaun erinomainen, perusteellinen ja tasapainoinen ja mietintö hyväksytään, mutta jo Fischer Boelin ehdottama versio olisi suotuisampi Euroopan sokerituottajille.
Euroopan parlamentin kanta on, että hinnan alennuksen pitäisi olla 30 prosenttia, mikä on vähemmän kuin neuvoston päätöksessä esitetty alennus, ja korvauksen pitäisi olla korkeampi, jopa 100 prosenttia, jos mahdollista. On myös tärkeää varmistaa, ettei siirtymäkausi ylitä neljää vuotta. Pinta-alaan perustuva tuki pitäisi sitoa osatuotantoon, ja tämä olisi lisättävä ehtoihin. Tämä on vaatimukseni komissiolle.
Vaatimattomampi hinnan alennus mainittujen ehtojen lisäksi takaisi sokerijuurikastuotannolle paremmat selviytymismahdollisuudet Unkarin kaltaisissa tärkeissä sokerintuottajamaissa. Valitettavasti kaikki viisi Unkarin sokeritehdasta ovat ulkomaisten – ranskalaisten, saksalaisten ja itävaltalaisten – sokerijuurikkaan tuottajien omistuksessa, jotka saattavat päättää rajoittaa sokerintuotannon omiin maihinsa. Tämä olisi vaaraksi Unkarin kaltaiselle maalle, jonka kannattava tuotanto on Euroopan unionin keskitasoa. Tämän vuoksi pyydän muilta parlamentin jäseniltä, että korjaisimme neuvoston tekemän väärän päätöksen. 
Johan Van Hecke (ALDE ). –
   Hyvät kollegat, tällä hetkellä Euroopan unionin eniten tuetun maataloustuotteen eli sokerin kustannukset ovat kolme kertaa maailmanmarkkinahintaa korkeammat. Tämä on todellakin epäoikeudenmukainen tilanne, jota on mahdoton hyväksyä ja jonka vuoksi perusteellinen uudistus oli ja on mielestäni väistämätön.
Herää kysymys, mennäänkö komission ehdotuksissa riittävän pitkälle. Nähdäkseni tässä jätetään huomioimatta sokerialan rakenteellinen ongelma, nimittäin yleinen ylituotanto. Jo nyt sokeria tuotetaan selvästi enemmän kuin kulutetaan. Tilanne pahenee, kun hinta laskee, ja hinnan aleneminen hyödyttää vain suurtuottajia ja jakelijoita. Lopulta säästöt menevät maatalousalan taskuun, mutta pienviljelijöille jää vähemmän tuottoa sokerijuurikassadoistaan. Kuluttaja maksaa kuitenkin loppujen lopuksi sokerista saman kilohinnan kuin ennenkin.
Uudistuksesta joutuvat todennäköisesti kärsimään erityisesti köyhimmät maat. Monissa AKT-maissa on suosituimmuuskohtelun seurauksena syntynyt paikallista sokerintuotantoa, joka on usein pienimuotoista ja sokeria tuotetaan erittäin vähäisin kustannuksin. Nämä maat eivät voi mitenkään kilpailla ilman Euroopan unionilta saatavaa lisätukea. Tämän vuoksi Kinnockin tarkistus, joka koskee 200 miljoonan euron myöntämistä AKT-maiden tukemiseen, on tärkeä. Itse asiassa Kinnockin muutkin tarkistukset ansaitsevat kannatuksemme.
Epäonnistuminen Kaikki paitsi aseet -ohjelmassa heikentää huomattavasti uskottavuuttamme vähiten kehittyneiden maiden keskuudessa. Uudistuksen vuoksi meidän on myös käytävä keskustelua kaikkien vientitukien lakkauttamisesta, kuten äskettäin luvattiin Honkongissa. Totean vielä yhteenvetona, että sokeriuudistusta tarvitaan, mutta vain siinä tapauksessa, ettei se maistu makealle vain suurtuottajien suussa ja että köyhät viljelijät saavat siitä muutakin kuin vain vatsanpuruja. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, kuten maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnassa totesimme, olemme todella huolissamme sokeriuudistuksesta ja niistä kannoista, jotka neuvosto valitettavasti hyväksyi ennen tätä keskustelua.
Valiokunnassa tekemässämme ehdotuksessa painotettiin elintarvikeomavaraisuutta ja elintarviketurvallisuutta koskevien periaatteiden edistämistä sekä viljelijöiden ja alan suojelemista niillä alueilla ja niissä jäsenvaltioissa, jotka ovat vaikeuksissa. Kannatimme myös tuotantokiintiöiden lisäämistä niissä maissa, joissa tuotannossa on vajetta kulutukseen nähden, esimerkiksi Portugalissa.
Lisäksi, koska Portugalissa on hyvät olosuhteet ja koska maan sokerintuotannossa on huomattava vaje kulutukseen nähden, ehdotimme ja kannatamme edelleen portugalilaisen Coruchen tehtaan sokerijuurikkaan tuotantokiintiöiden lisäämistä 120 000 tonniin taloudellisen kannattavuuden, työpaikkojen ja sokerijuurikkaan tuotannon takaamiseksi. 
Kathy Sinnott (IND/DEM ). –
   Arvoisa puhemies, sanotaan, että on parempi antaa nälkäiselle onki kuin kala. Mikäli aiomme lopettaa sokerintuotannon Irlannissa ja EU:ssa, me voimme ja meidän myös täytyy korvata se asianmukaisesti viljelijöille ja tuottajille, vaikka tekisimme sen vain omaatuntoamme rauhoittaaksemme.
Olemmeko kuitenkin hulluja? Miksi aiomme lopettaa sokerintuotannon, vaikka tarvitsemme kipeästi vaihtoehtoja öljypolttoaineille? Miksi maksamme siitä, että pellot tyhjenevät ja koneet ruostuvat, nyt kun tarvitsemme sokerintuotantoa enemmän kuin koskaan? Sokeria voidaan käyttää muuhunkin kuin makeuttamiseen.
Toisaalta varoitamme öljyn loppumisesta ja edistämme vaihtoehtoisia energiamuotoja, toisaalta taas sokerintuotanto – yksi toteutuskelpoisista vaihtoehdoista – aiotaan lopettaa. Oikea käsi ei näytä tietävän mitä vasen tekee. Miten voimme tällä tavoin saavuttaa mitään?
Samalla kun suunnittelemme omaa korvauspakettiamme, muistakaamme myös Mauritiuksen kaltaisia unionin ulkopuolisia maita, joille sokeriuudistuksellamme on tuhoisia vaikutuksia. 
Zdzisław Zbigniew Podkański (UEN ). –
   Arvoisa puhemies, sokerimarkkinoiden vapauttaminen on monimutkainen ongelma ja vaatii meiltä erityistä huomiota. Euroopan parlamentti osoitti ymmärtävänsä tämän hyväksymällä sokerin yhteistä markkinajärjestelyä koskevan uudistuksen 10. maaliskuuta 2005. Valitettavasti Euroopan komissio ei ottanut kyseistä päätöslauselmaa huomioon. Heinäkuussa 2005 se esitti kolme asetusehdotusta, joilla se heikensi parlamentin hyväksymän päätöslauselman merkitystä. Parlamentti sivuutettiin toisen kerran 24. marraskuuta 2005, kun neuvosto hyväksyi uudistuksen lopullisen version kysymättä parlamentin mielipidettä ja vaikka Puolan ja Kreikan maatalousministerit vastustivat sitä. Tämä on johtanut siihen, että meille esitellään ehdotuksia, joissa rikotaan eurooppalaista solidaarisuuden periaatetta ja joiden tavoitteena on varmistaa, että sokerimarkkinoita uudistetaan pienempien maiden ja erityisesti EU:n uusien jäsenvaltioiden kustannuksella. Ehdotusten tavoitteena on myös varmistaa, että Euroopan unionin sokerintuotanto keskitetään Saksaan ja Ranskaan.
Ehdotettu ratkaisu vahingoittaa viljelijöitä ja sokeritehtaiden työntekijöitä ja hyödyttää suuria sokeriyhtiöitä. Yksilö ja kumppanuuden periaate ovat tässä uudistuksessa pudonneet kelkasta. Uudet jäsenvaltiot ovat yksityistäneet sokeritehtaansa, mutta selvästi suurin osa näistä tehtaista päätyi Puolassa ulkomaalaisten omistukseen vain kolmanneksella siitä hinnasta, joka niille nyt maksetaan tuotannon lopettamisesta. Tilanne on samanlainen monessa muussa maassa.
Tästä ja monesta muusta syystä ehdotan, että kaikki kolme ehdotusta hylätään ja että laaditaan uusi uudistus, joka vastaisi parlamentin 10. maaliskuuta 2005 hyväksymää päätöslauselmaa. 
Jan Tadeusz Masiel (NI ). –
   Arvoisa puhemies, tiedän hyvin, että yhä kauaskantoisempia yhteisen maatalouspolitiikan uudistuksia on toteutettava ja että niitä myös aiotaan toteuttaa. On valitettavaa, että uudet uudistukset ovat haitallisia viljelijöille ja että uudet jäsenvaltiot kärsivät eniten, kuten tavallista. Tämä on jälleen yksi esimerkki niistä epäoikeudenmukaisista ehdoista, joilla liityimme EU:hun.
Komission jäsenelle ei liene mikään yllätys, ettei tekeillä oleva sokerijärjestelmän uudistus tuo hänelle uusia ystäviä Puolassa. Hänen olisi ymmärrettävä meidän näkökantamme ja kiinnitettävä siihen tarkasti huomiota. Kuten esittelijä totesi, meidän olisi kiinnitettävä huomiota erityisesti niihin miehiin ja naisiin, jotka saavat elantonsa sokerintuotannosta. Suunniteltu korvaus olisi suunnattava ensisijaisesti sokeritehtaiden työntekijöille ja viljelijöille eikä näiden tehtaiden omistajille. Tämä on sitäkin tärkeämpää, kun otetaan huomioon, että suurin osa Puolan sokeritehtaista on ulkomaalaisten hallinnassa.
Tuotantokiintiöiden siirtäminen valtiolta toiselle olisi kiellettävä keinottelun välttämiseksi. Sokerimarkkinoiden uudistus on jälleen yksi menetetty mahdollisuus. Sen sijaan, että se olisi osoitus EU:n jäsenvaltioiden välisestä ja EU:n kehitysmaille osoittamasta solidaarisuudesta, sen tuloksena köyhät maat eivät saa riittävästi tukea ja jäsenvaltioiden välille syntyy uusia kiistakysymyksiä. 
Czesław Adam Siekierski (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, sokerimarkkinat kaipaavat kipeästi uudistamista, sillä kiintiöitä, hintoja ja vientitukia koskevan asetuksen voimassaoloaika päättyy 30. kesäkuuta 2006. Emme kuitenkaan voi hyväksyä meille esitettyjä ehdotuksia.
Minä ja suurin osa puolalaisista sokerijuurikkaan viljelijöistä olemme sitä mieltä, että näitä muutoksia voidaan kuvata ainoastaan sanalla pöyristyttävä. Neuvoston nyt aikaansaama poliittinen kompromissi on sietämätön. Puolan sokerijuurikkaantuottajat ovat jopa väittäneet, että EU:n sokerimarkkinoiden uudistusta lykättiin tarkoituksella siihen asti kunnes uudet jäsenvaltiot ovat liittyneet unioniin, jotta EU:n sokerintuotantoa voidaan vähentää näiden maiden kustannuksella. Euroopan komissio on todennut kerta toisensa jälkeen, että C-sokerikiintiöt horjuttavat markkinoiden vakautta. WTO-paneeli teki meitä koskevan kielteisen päätöksen, eikä valituksemme mennyt läpi. Kuitenkin ministerineuvostossa aikaan saadussa kompromississa myönnetään 1,1 miljoonan tonnin C-sokerin lisäkiintiö niille jäsenvaltioille, jotka tuottavat siitä suurimman osan.
Euroopan komission ja neuvoston toteuttamat toimenpiteet ovat hämmästyttävän epäjohdonmukaisia. Vaikka näiden toimielinten tavoitteena on rajoittaa tuotantoa, ne ovat ehdottaneet lisäkiintiöitä niin sanottua C-sokeria suuria määriä tuottaville maille. Saimme monia tämän kaltaisia joululahjoja, mutta on harmillista, ettei joulupukki ollut yhtä antelias kaikkia muitakin maita kohtaan. Miten komission jäsen ja neuvosto selittävät sen, että vain tietyt maat saavat lisätukea? Millä perusteella nämä maat on valittu? Puolan kaltaiset paljon köyhemmät maat joutuvat maksamaan näiden joululahjojen kustannukset suurempina rakenneuudistusmaksuina. Kysyisin komission jäseneltä, merkitseekö sokerimarkkinoiden uudistus pelkästään tinkimistä vai perustuuko se johdonmukaisiin toimenpiteisiin, joilla varmistetaan Euroopan unionin sokerimarkkinoiden kilpailukyky.
Pyydän parlamenttia hyväksymään jättämäni tarkistukset, joilla pyritään parantamaan sokerimarkkinoiden uudistusta ainakin osittain. Toivokaamme, että komissio ja neuvosto ottavat ne huomioon. On vielä mahdollista, että ne tekevät niin, ja olisin siitä hyvin kiitollinen. 
Marc Tarabella (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, tämä keskustelu ja sen jälkeen toimitettava äänestys päättää vihdoin yli vuoden ajan täällä parlamentissa tehdyn työn, ja haluaisin korostaa jäsen Fruteaun rakentavaa lähestymistapaa ja todeta kannattavani hänen mietintöjään. Tämä hetki ei kuitenkaan ole tien pää, vaan ennemminkin se on alku alaa koskevalle kehitysprosessille.
Arvoisa komission jäsen, käännyn teidän puoleenne ja totean, että pyrkimyksellä asettaa markkinat tärkeimpään asemaan on tuhoisia seurauksia, vaikka olemmekin auttaneet lieventämään näitä seurauksia jonkin verran. Mikäli tällaista uudistusta perustellusti pidetään väistämättömänä, jo se on syy varoa sen seurauksia. Tämä johtuu siitä, että koska neuvoston ja parlamentin kannat lähenivät toisiaan, uudistuksen keskeiseksi seikaksi on tullut radikaali 36 prosentin hinnan alennus neljän vuoden aikana. Sääntelyn poistaminen hinnoittelun avulla hyödyttää suurtuottajia, jotka voivat jatkaa kasvuaan ympäristön kustannuksella ja hyväksikäyttää yhä enemmän alipalkattua yhteisön ulkopuolista työvoimaa. Se hyödyttää myös suurimpia kuluttajia, jotka voivat ostaa sokeria maailmanmarkkinoilta selvästi edullisemmin ilman, että tämä vaikuttaa lopputuotteen hintaan, ja näin ne voivat maksimoida voittonsa. Tämä on heidän määritelmänsä kehityksestä, jota ei pidä sekoittaa meidän omaan käsitykseemme.
Toisaalta hinnoittelun avulla toteutettava sääntelyn poisto vahingoittaa pientuottajia täällä Euroopan unionissa ja sitäkin enemmän AKT-maissa ja vähiten kehittyneissä maissa, jotka joutuvat myymään sokeria halvemmalla hinnalla ja ehkä jopa lopettamaan tuotantonsa ilman toteutuskelpoisia vaihtoehtoisia tulonlähteitä. Tämä ei hyödytä myöskään pienkuluttajia. On hyvin todennäköistä, etteivät he maksa sokerista yhtään vähempää. Lisäksi joissakin Euroopan unionin maissa tuotanto lopetetaan ja joissakin sitä jatketaan tuottajille, yhtiöille ja niiden työntekijöille hieman aiempaa hankalammissa oloissa.
Tässä vaiheessa haluaisin tuoda kysymykseen hivenen belgialaista näkökulmaa. Suhtaudun myönteisesti mahdollisuuteen toteuttaa juurisikurialalla rakenneuudistus inuliinin tuottamista silmällä pitäen, sillä tuotteen tulevaisuudennäkymät ovat hyvät. Jätin muutamia tähän liittyviä tarkistuksia ja kiitän teitä, hyvät kollegat, että hyväksyitte ne. Toivon, että helmikuussa kokoontuvassa neuvostossa kiinnitetään enemmän huomiota viljelijöille varatun tuen määrään ja niihin ehtoihin, jotka rakenneuudistustukea hakevien yritysten on täytettävä. Aion seurata asian etenemistä hyvin tarkasti. 
Luciana Sbarbati (ALDE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, sokerin yhteistä markkinajärjestelyä koskevaa sopimusta on kutsuttu historialliseksi sopimukseksi ja rohkeaksi päätökseksi tilanteessa, jossa on poljettu paikallaan aivan liian pitkään. On todettu, että tänään oli toimittava. On nimittäin kyettävä löytämään riittävästi varoja, jotta tämä kivulias mutta ehdottoman välttämätön rakenneuudistus voidaan toteuttaa ja että voidaan taata sekä korvausten maksaminen asianomaisille viljelijöille että alan kannattavuus pitkällä aikavälillä. Tämä uusi menettelytapa edistää kaupankäyntiä ja vahvistaa Euroopan unionin neuvotteluasemaa ensi kuussa Honkongissa pidettävässä WTO:n kokouksessa.
Uudistus tekee Euroopan unionista kehitysmaille ehdottomasti houkuttelevan markkina-alueen, jolle ne voivat viedä sokeria, vaikka itse olenkin sitä mieltä, että menetämme paljon laatutakuissa ja kuluttajien terveystakuissa. Arvoisa komission jäsen, ehkä meidän olisi tältä osin toimittava sinnikkäämmin, harkitsevammin ja varovaisemmin. Lopuksi totean, että sopimuksen avulla Euroopan unionilla on mahdollisuus antaa AKT-maiden kumppaneilleen taloudellista tukea muutoksiin sopeutumista varten, mutta, kuten aina, se varmasti päätyy vain suojelemaan Ranskaa ja Saksaa.
Kiitän suuresti esittelijää sekä maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokuntaa tehdystä työstä enkä halua puhua enempää sopimuksen ehdoista, jotka ovat tulleet jo kaikille tutuiksi. Minun on kuitenkin jälleen kerran todettava, että Euroopan parlamentin asemaa on suuresti aliarvostettu, sillä neuvosto ja komissio sivuuttavat sen aivan liian usein.
Toivon siis, että tekstiä parantavat tarkistukset hyväksytään. Totean myös olevani melko hämmentynyt siitä, ettei YMP:n osalta ole otettu rohkeammin kantaa ja yritetty varmistaa, että Euroopan unionin tarvitsema energiariippumattomuus varmistettaisiin keskittymällä vaihtoehtoisiin energiamuotoihin tai yhdessä öljyn kanssa käytettäviin energiamuotoihin, esimerkiksi biomassaan, kuten myös professori Prodi totesi.
Biomassaa muuntamalla voimme saada tuloja, jotka ovat selkeästi suuremmat kuin sokerintuotannosta aiheutuvat tappiot. Onko komission jäsen tästä tietoinen? Entä komissio? Mielestäni Euroopan unionin kannattaisi investoida biomassan muuntamiseen, jossa käytettävällä tekniikalla tuotetaan suoraan vetyä. Kaksi tonnia kuivaa biomassaa tuottaa itse asiassa saman verran lämpöä kuin tonni öljyä, mutta siinä missä biomassan mahdolliset kustannukset olisivat 200 euroa tonnilta öljy maksaa noin 400 euroa tonnilta. Esimerkiksi Italia säästäisi noin 12 miljardia ja Euroopan unioni 120 miljardia euroa. Tällä tavoin voisimme toteuttaa politiikkaa, jossa uudistuksen ja sosiaalisen oikeudenmukaisuuden tavoitteet yhdistyisivät parhaalla mahdollisella tavalla ja ilman odottamattomia ja liiallisia järkytyksiä. Voisimme ottaa käyttöön ennakoivia sekä ympäristölle, viljelijöille ja tuottajille myönteisiä toimenpiteitä edistämättä hyödyn tavoittelua ja ennen kaikkea menettämättä työpaikkoja. 
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk (UEN ). –
   Arvoisa puhemies, tänään keskustelemme kolmesta parlamentille esitetystä mietinnöstä, joissa käsitellään sokerimarkkinoiden uudistamista. Edustan uutta jäsenvaltiota Puolaa ja haluaisin puhua kahdesta vakavasta uudistukseen liittyvästä huolenaiheesta.
Ensinnäkin uudistuksesta on tullut välttämätön erityisesti kahden maan, nimittäin Saksan ja Ranskan, liiallisen sokerinviennin vuoksi. Viennin määrä on ollut lähes 2 miljoonaa tonnia, ja sen vuoksi Ranskan ja Saksan olisi katettava uudistuksesta aiheutuvat kustannukset vähentämällä selvästi sokerinvientiään. Koska Puolan sokerinvienti on vain 90 000 tonnia, se voi vähentää tuotantoaan vain näissä rajoissa.
Toiseksi sokerintuotannon rajoituksia on Puolassa määrätty ennemminkin sokeritehtaille kuin viljelijöille, toisin kuin muissa EU:n jäsenvaltioissa. Saksalaiset ja ranskalaiset investoijat ostivat suurimman osan Puolan sokeritehtaista, ja tuotannon vähentämisestä niille aiheutuneet kustannukset olivat noin 200 euroa tonnia kohti. Kun otetaan huomioon, että tehtaille maksetaan korvauksia tuotannon lopettamisesta 730 euroa tonnia kohti, näiden tehtaiden omistajat saavat maksamansa summan takaisin lähes nelinkertaisesti. Lisäksi teollisuusomaisuus, eli rakennukset, maa ja koneet, ovat edelleen heidän omistuksessaan.
Haluan esittää nämä kaksi erittäin vakavaa huolenaihetta komissiolle ja neuvostolle sekä tänään istuntosalissa läsnä olevalle komission jäsenelle. Nämä kaikki luulevat keksineensä ensiluokkaisen tavan uudistaa sokerimarkkinoita. 
Duarte Freitas (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, arvoisa komission jäsen, olemme kaikki samaa mieltä siitä, että jotta alasta saataisiin kannattava, sitä on uudistettava YMP:n viimeisimmän uudistuksen ja EU:n kansainvälisten sitoumusten mukaisesti. Näistä uusista tavoitteista huolimatta komission ehdottama uudistus aiheuttaisi kuitenkin Euroopan unionin viljelijöille vakavia ongelmia, joista vähäisin ei ole tuntuva sokerin hinnan alentaminen.
Tämän vuoksi kannatan jäsen Fruteaun mietintöä sekä poliittisten ryhmien maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnassa tekemää työtä. Näillä komissiolle ja neuvostolle lähetetään mielestäni hyvin selkeä viesti. Haluan korostaa hinnan alennuksen rajoittamista sokerin yhteisessä markkinajärjestelyssä 30 prosenttiin sekä viljelijöiden tukijärjestelmiä koskevaa tarkistusta 3, jossa viitataan jäsenvaltioiden mahdollisuuteen saada tuotantoon sidottuja tukia ainakin jossakin määrin. Tällä tavoin voidaan estää sokerialan nopea katoaminen niiltä alueilta, joita tämä uudistus pahiten uhkaa. Toteaisin kuitenkin, että komission ehdotus laadittiin ennemminkin jalostusteollisuuden kuin maataloustuottajien näkökulmasta ja siinä otettiin ennemminkin huomioon ylituotantoon syyllistyvien maiden etunäkökohdat kuin sellaisten Portugalin kaltaisten pienempien maiden edut, jotka eivät tuota sokerijuurikasta tarpeeksi edes kulutuksensa kattamiseksi.
Portugalin sokerijuurikkaan tuotannon kantava voima on tehdas, joka tuottaa noin 70 000 tonnia koko maan 300 000 tonnin kulutuksesta. Toisin sanoen Portugalin kaltaiset maat eivät horjuta kansainvälisiä markkinoita ylituotannolla. Jos kuitenkin säilytämme mahdollisuuden hyödyntää rakenneuudistusrahastoa, josta tuetaan niitä, jotka joutuvat luopumaan osittain tuotantokiintiöistään, autamme tiettyjä maita, esimerkiksi Portugalia, siirtymään sokeriteollisuudessa viljelystä jalostusteollisuuden tukemiseen.
Lopuksi totean vastustavani neuvoston tapaa käsitellä asiaa, kun otetaan huomioon eri toimielinten asema. On sama, kuinka monta kertaa meille sanotaan, ettei tehty sopimus ole virallinen päätös vaan poliittinen sopimus. Totuus on kuitenkin se, että nyt kun Euroopan unionin kansalaiset ovat ilmaisseet olevansa huolissaan toimielinten avoimuudesta, tämä ei ole paras mahdollinen tapa edetä. Kyse ei ole ainoastaan siitä, että toimielinten välistä sopimusta on noudatettava kirjaimellisesti. Suoraan Euroopan unionin kansalaisten valitsemina poliitikkoina meillä on myös velvollisuus vaatia, että toimielimiä kunnioitetaan sekä eettisesti että poliittisesti. 
David Martin (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, suhtaudun myönteisesti jäsen Fruteaun mietintöihin ja ihailen myös sitä tapaa, jolla hän on työtään tehnyt. Olisi kohtuullista sanoa, että näkemyksemme sokerijärjestelmästä eivät ole samanlaisia, mutta haluaisin ajatella, että nyt menettelyn loppuvaiheessa näkemyksemme ovat paljon lähempänä toisiaan kuin sen alkuvaiheessa.
Esittelijän ja edellisten puhujien tavoin pidän valitettavana, että neuvosto päätti tehdä poliittisen sopimuksen ennen parlamentissa käytävää keskustelua. Mielestäni tämä on epäkunnioittavaa parlamenttia kohtaan. Pidän kuitenkin myönteisenä asiana sitä, että neuvosto on myöntänyt, että sokerialan keinotekoinen tukeminen on lopetettava ja että Euroopan unionin sokerijärjestelmän kilpailukykyä on parannettava maailman markkinoilla. Myös neuvosto kannattaa tätä ajatusta. Uskon myös, että alentamalla hintoja 36 prosenttia noudatamme WTO:n vaatimuksia. Tämä ei ole yhtä radikaali kuin komission ehdottama 39 prosentin alennus, mutta sen avulla voimme mielestäni noudattaa WTO:n sääntöjä. Neuvoston suositus, että muutokset toteutetaan neljän vuoden kuluessa, antaa tuottajillemme mahdollisuuden mukautua uusiin realiteetteihin.
Haluaisin kuitenkin, että toimia tehostettaisiin kahdella osa-alueella. Ensimmäinen niistä koskee C-sokeria. Meidän olisi selkeästi sitouduttava poistamaan C-sokeri, sillä se vääristää selkeästi maailman kauppaa ja saattaisi aiheuttaa WTO:ssa kiistoja. Aion siis torstaina kannattaa tarkistusta 80, ja toivon myös parlamentin tekevän niin.
Suhtaudun erittäin myönteisesti unionin tuottajille myönnettyyn 7 miljardin korvaukseen ja myönnän, että he tarvitsevat tätä tukea. Muiden puhujien tavoin pidän kuitenkin valitettavana sitä, ettemme ole yhtä anteliaita AKT-maiden tuottajille. Tällä hetkellä 18 AKT-maan tuottajat saavat sokerijärjestelmästä säännöllisiä tuloja 250 miljoonaa euroa vuodessa. Komission ehdotus vuosiksi 2007–2013 oli 190 miljoonaa euroa vuodessa. Se ei ole huono ehdotus, mutta ei myöskään riittävän avokätinen. Ongelmana on se, että neuvoston 16. ja 17. joulukuuta tekemä päätös ei vastaa komission ehdottamaa 190 miljoonaa dollaria, ja koska parlamentti käyttää tässä asiassa budjettivaltaa neuvoston rinnalla, sen on vaadittava 190 miljoonaa euroa vuodessa, mikäli haluamme, että meidän uskotaan suhtautuvan vakavasti vuosituhannen kehitystavoitteisiimme.
Lopuksi haluaisin yhtyä niiden sanoihin, joiden mielestä sokerin käyttö biopolttoaineena voi olla uusi vaihtoehto ja uudenlainen markkinamahdollisuus sokerille. Teknologia on jo olemassa. Sitä on parannettava ja mukautettava. Tähän taas tarvitaan tutkimusta ja teknistä tukea, ja toivon, että komissio suhtautuu jalomielisemmin tähän uudistuksen näkökohtaan ja pyrkii tukemaan paremmin sokerin laajempaa käyttöä paitsi ympäristösyistä myös siksi, että näistä ehdotuksista aiheutuvat tulonmenetykset voidaan korvata Euroopan unionin sokerintuottajille. 
Mairead McGuinness (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, kiitän jäsen Fruteauta hänen tähänastisesta työstään ja siitä, että hän malttaa pysyä tässä maratonistunnossa. Kiitän myös komissiota. Mielestäni me kaikki ansaitsemme olalle taputuksen. Sen sijaan, että toistaisin tiettyjä uudistuksiin liittyviä huomautuksia, totean vain, että olen hieman huolissani rajusta hinnan leikkauksesta. Olen tähdentänyt tätä ennenkin vaihtoehtona kiintiöiden leikkaamiselle sokeritarjonnan valvontakeinona.
Minulla on komissiolle erityisiä kysymyksiä, jotka koskevat jalostajilta perittäviä maksuja. Ehkäpä komission jäsen vastaa niihin. Arvoisa komission jäsen, mikäli maassa – ja tarkoitan nyt Irlantia – viljellään sokerijuurikasta vuonna 2006, onko yrityksen maksettava rakenneuudistusmaksuja tänä vuonna siinä tapauksessa, että se aikoo lopettaa tuotannon vuonna 2007? Tämä on erittäin tärkeä asia, joka ratkaisee sen, viljelläänkö sokerijuurikasta tänä vuonna vai ei – tämä on ehkä viimeinen sokerijuurikkaan viljelykausi Irlannissa.
Toinen kysymykseni liittyy komission jäsenen aiemmin esittämään huomautukseen hänen todetessaan, että jäsenvaltiot voisivat tietyissä tilanteissa lisätä rakenneuudistusjärjestelmässä viljelijöille varattavaa 10:tä prosenttia. Ehkäpä komission jäsen haluaisi tarkentaa, millaisia tilanteita hän tarkoittaa.
En käytä puheaikaani kokonaan, sillä me kaikki olemme varmasti väsyneitä ja ehkä tunteetkin ovat herkässä. Totean vain kehitysmaiden osalta – yhdyn myös muiden parlamentin jäsenten huolenaiheisiin – että sokerijärjestelmää uudistamalla olemme järkyttäneet kehitysmaita, sillä tarjoamme niille mahdollisuutta päästä markkinoillemme selvästi alemmilla hinnoilla. Nämä maat haluavat päästä markkinoillemme korkeilla hinnoilla, koska vain sillä tavoin ne voivat kasvaa ja kukoistaa. Tätä vaatineiden pitäisi miettiä, mitä he ovat nyt onnistuneet saamaan aikaan.
Lopuksi totean, että toivottavasti uudistuksilla saavutetaan se, mitä komissio väittää, eli kilpailukykyinen sokeriteollisuus. Valitettavasti Irlannin osalta pelkään tämän merkitsevän, ettei meillä ole enää minkäänlaista sokeriteollisuutta. 
Heinz Kindermann (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, esittelijä Fruteau ansaitsee kiitokset omistautuneesta työskentelystä, joka mahdollisti loppujen lopuksi hyväksyttävän kompromissin syntymisen. Häntä ei tietenkään auttanut tässä tehtävässä se, että maatalous- ja kalastusneuvosto oli jo tehnyt alustavan päätöksen. Vaikkei meillä olekaan yhteispäätösvaltuuksia tässä asiassa, kyseinen päätös voidaan hyväksyä vain vuoden 2005 WTO-neuvottelujen valossa.
Nyt saavutettu kompromissi on edelleen valtava haaste asianomaisille: niin EU:ssa kuin AKT-maissa ja vähiten kehittyneissä maissa. Vaikka asianomaiset osapuolet saavat korvauksia, tulojen menetyksiltä ei kuitenkaan vältytä.
Tulevaisuudessa monilla EU:n sokerijuurikkaan viljelyalueilla ei voida kasvattaa yhtä paljon sokerijuurikasta kuin ennen elintarviketarkoituksiin, joillakin alueilla ei enää lainkaan. Tältä osin komission olisi noudatettava maatalouden ja maaseudun kehittämisen linjaa ja tutkittava mahdollisuutta lisätä muuhun kuin elintarviketarkoitukseen viljeltävien kasvien hehtaaritukea.
Mielestäni maatalousvaliokunnan keskeisimmät ehdotukset vastaavat maatalous- ja kalastusneuvoston ehdotuksia. Toivon, että kompromissi lopulta hyväksytään, sillä sen avulla annetaan sokerijuurikkaan viljelijöille suunnitteluturvallisuutta ja mahdollistetaan sokerijuurikastuotannon jatkuminen EU:ssa huomattavista leikkauksista huolimatta.
Sokeritehtaat ovat myös osaltaan vastuussa. Niiden tehtävänä on panna tuleva markkinajärjestely täytäntöön niin, että toteutuskelpoisia sosioekonomisia ratkaisuja voidaan suunnitella yhteistyössä ammattijärjestöjen ja henkilöstön edustajien kanssa. 
Hynek Fajmon (PPE-DE ).
   – Hyvät kollegat, kuten kaikki varmasti tiedätte, sokeripalat ovat tšekkiläinen keksintö. Näin ollen tšekkiläisenä parlamentin jäsenenä haluan esittää muutaman kommentin sokerin yhteisen markkinajärjestelyn uudistusta koskevasta ehdotuksesta.
Ensimmäinen kommenttini on, että suhtaudun myönteisesti Euroopan unionin neuvoston ja komission pyrkimyksiin uudistaa EU:n sokeripolitiikkaa. Nykyinen politiikka on täysin naurettava ja tulee liian kalliiksi veronmaksajille ja kuluttajille. Tätä tilannetta on muutettava mahdollisimman pian ja markkinoiden sääntely on kokonaan poistettava ja markkinat on vapautettava.
Toiseksi on valitettavaa, että sokerijärjestelmää uudistetaan vasta nyt, kun WTO on päättänyt EU:n politiikan olevan epäoikeudenmukaista, ja tämän pitäisi antaa ajattelun aihetta jokaiselle EU:ssa. Miksi emme kykene vapauttamaan omia markkinoitamme ja miksi muiden maiden on pakotettava meidät tekemään niin? Vapaa kauppa ja vapaat markkinat ovat kuitenkin historiansa aikana tuoneet Euroopan kansoille vain vaurautta, kun taas protektionismi johtaa vain köyhyyteen. Näyttää kuitenkin siltä, että protektionismin puolustajat ovat täällä parlamentissa hyvin edustettuina. Vastustan ehdottomasti heidän näkemyksiään enkä aio äänestää heidän tarkistustensa puolesta. Sokerijärjestelmää on uudistettava mahdollisimman pian.
Kolmas kommenttini liittyy siihen, että kotikaupungissani on toiminut sokerinjalostamo vuosina 1890–1994. Se meni konkurssiin, koska kommunismin kukistuttua maassani sokerimarkkinat avattiin. Kotikaupunkini Lysá nad Labemin sokerinjalostamo meni konkurssiin, koska se ei pystynyt kilpailemaan tukea saavien Euroopan unionin sokerinjalostamoiden kanssa. Samasta syystä 1990-luvulla Tšekin tasavallassa noin 50 sokerinjalostamoa meni konkurssiin tai suljettiin. Niiden työntekijät menettivät työpaikkansa eivätkä saaneet minkäänlaisia korvauksia. Myöskään jalostamoiden omistajat ja sokerijuurikkaan viljelijät eivät saaneet minkäänlaisia korvauksia. Nyt on EU:n vanhojen jäsenvaltioiden vuoro käydä läpi sama markkinoiden mukautumisprosessi. Ehdotettu korvaus on erittäin suuri, minkä vuoksi sopeutumisen pitäisi olla helppoa. Tämän vuoksi kannatan sokerijärjestelmän uudistamista ja uskon todella, että se voitaisiin viedä pidemmälle. Tšekin tasavallassa saamamme kokemukset osoittavat, että tällainen uudistus on sekä toteutettavissa että hallittavissa. 
María Isabel Salinas García (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, haluaisin korostaa sitä työtä, jota maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunta on tehnyt löytääkseen yhteisymmärryksen kaikkien poliittisten ryhmien kesken. Tämä ei ole lainkaan helppoa, kun otetaan huomioon, että komission alkuperäisessä ehdotuksessa pyrittiin enemminkin sokerijuurikkaan viljelyn lopettamiseen kuin sen uudistamiseen ottamatta kuitenkaan huomioon tästä aiheutuvia yhteiskunnallisia kustannuksia. Tämän vuoksi olen sitä mieltä, että vuoden ajan tehty kova työ on kannattanut.
Toiseksi haluan onnitella esittelijä Fruteauta, jonka kolmessa mietinnössä on maltillisuutta, tasapainoa, solidaarisuutta ja ennen kaikkea realistinen lähestymistapa alan tulevaisuuteen paitsi Euroopan unioniin kuuluvissa 21 tuottajamaassa myös AKT-maissa ja vähiten kehittyneissä maissa.
Haluan myös yhtyä täällä esitettyyn runsaaseen kritiikkiin siitä, että neuvosto teki poliittisen sopimuksen odottamatta parlamentin mietintöä. Toivomme, ettei tämä muodostu ennakkotapaukseksi tulevia uudistuksia ajatellen.
Tämän kovan työn jälkeen haluan lopuksi mainita, että jotkin parlamentin jäsenet ovat langenneet alusta alkaen kaksinaismoralismiin – mielestäni tämä on tuotava esille nyt, kun ollaan asian käsittelyn loppuvaiheessa – sillä he äänestävät Fruteaun mietinnön puolesta maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnassa ja kotimaahansa palattuaan kritisoivat kaikkea siihen liittyvää. Toiset meistä ovat tehneet työtä sen eteen, että päästäisiin yhteisymmärrykseen ja että näkökantoja voitaisiin lähentää, jotta voisimme saavuttaa sen, mikä on nyt lopulta toteutunut. Kaikesta huolimatta olemme sitä mieltä, että nykytilanne on paljon parempi kuin alkutilanne. Emme pidä uudistuksista, emme ole koskaan pitäneet niistä, mutta meidän on myönnettävä, että olemme parantaneet hankalaa alkutilannetta.
Nyt Euroopan parlamentin on mielestäni aika lähettää selkeä viesti. Hyvät kollegat, yleisesti ottaen on aina parempi rakentaa kuin tuhota. On aina parempi tehdä asioita tulevia sukupolvia ajatellen kuin seuraavia vaaleja ajatellen, sillä lopulta olemme kuitenkin aina oikeassa, eikä vastustaminen ilman kunnon perusteita, joka on vallannut alaa kotimaassani, johda millään tavoin myönteisiin ratkaisuihin.
Lopuksi kehotan parlamenttia kannattamaan Fruteaun mietintöä. Se on hyvä mietintö ja voi parantaa neuvoston sopimusta, ja mikäli parlamentti vahvistaa sitä, voimme edetä tällä alalla kohti parempaa tulevaisuutta. 
Ioannis Gklavakis (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, suunnitteilla oleva uusi sokerijärjestelmä on erityisen vahingollinen juuri viljelijöille. Monilla alueilla tämä merkitsee loppua sokerijuurikkaan viljelylle. Sokeritehtaiden sulkeminen ajaa viljelijät ja teollisuustyöntekijät työttömyyteen. Valitettavasti kotimaassani on jo alkanut näkyä merkkejä tästä.
Meidän on otettava tavoitteeksi viljelijöiden selviytyminen maatiloillaan. Meidän ei ole tarpeen enää kasvattaa kaupunkeihin suuntautuvaa muuttovirtaa. Mikäli haluamme korvata sokerijuurikkaan energiakasveilla, meidän on myönnettävä suurempia tukia. Olemme tämän myös velkaa ympäristölle, sillä energiakasveja viljelemällä suojelemme ympäristöä, vaikkei uusi järjestelmä parannakaan AKT-maiden tilannetta.
Arvoisa komission jäsen, te olette asiallinen, rehellinen ja pystyvä ihminen. Te työskentelette jäsen Fruteaun kanssa, joka on tehnyt erittäin hyviä ehdotuksia. Te työskentelette maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan puheenjohtajan Daulin kanssa ja teette parannuksia ja rohkeita ehdotuksia. Te osoitatte teitä kritisoiville, että ette ole täällä vain muodon vuoksi ja että kaikesta on kyllä päätetty mutta haluatte kuitenkin kuulla parlamenttia – vilpittömästi ja rakentavasti. Tällä tavoin suojelette Euroopan unionia, Euroopan parlamenttia ja Euroopan unionin maataloutta.
Muussa tapauksessa maatalous katoaa monilta epäsuotuisassa asemassa olevilta Euroopan unionin alueilta, kyliä hylätään ja ympäristön tila huononee. Herran tähden, en usko, että haluatte tätä. 
Thijs Berman (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, sokeriuudistus on ennen kaikkea yhteiskunnallinen ongelma EU:n ja kehitysmaiden viljelijöille ja työntekijöille. Jotta sosiaalinen oikeudenmukaisuus toteutuisi maailmanlaajuisesti, EU:n markkinat on avattava. Uudistus on väistämätön ja kivulias, mutta jos kerran on hypättävä läpi tulen, sen voi yrittää tehdä kunnolla. Komission jäsen onnistui ottamaan valtavan loikan, neuvosto otti hieman pienemmän loikan, ja parlamentti haluaisi tehdä vielä sitäkin pienemmän loikan.
Työntekijät ja viljelijät ovat kuitenkin huolissaan ja pyytävät oikeutetusti vahvoja sosiaalisia takuita. Tässä mielessä rakenneuudistusrahasto on elintärkeä. Harjoittamamme painostuksen ansiosta meillä on nyt suurempi rakenneuudistusrahasto, ja se on tärkeää. Haluaisimme, että rahastoa kasvatettaisiin lisää, sillä työntekijät haluavat muutakin kuin uudelleenkoulutusta. He haluavat toisen työpaikan, kun heidän tehtaansa suljetaan.
Ratkaisu on bioetanoli, edellyttäen että sitä voidaan tuottaa pienellä energiankulutuksella. Tätä koskevaan tutkimukseen tarvitaan lisärahoitusta. Vain tällä tavoin alalla voi olla sosiaalisesti vastuullinen ja kestävä tulevaisuus. Vain tällä tavoin uudistus voidaan hyväksyä sokerialalla. 
Margie Sudre (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, vaihtelun vuoksi haluaisin puhua meneillään olevan sokerin yhteistä markkinajärjestelyä koskevan uudistusprosessin puolesta, tosin kiinnitän erityistä huomiota syrjäisimpien alueiden sokerialaan.
Vaikka EU on sitoutunut vähentämään sokerintuotantoa WTO:n sääntöjä noudattaakseen, kehitys Ranskan merentakaisissa departementeissa on täysin päinvastainen. Siellä tuotantoa on entisestään lisättävä, jotta kannattavat työpaikat voidaan säilyttää ja jotta niitä voidaan luoda lisää ja jotta maanviljelyn ja teollisen toiminnan välinen hauras tasapaino voidaan säilyttää.
Komission ehdotusten osalta voidaan todeta, että Réunion, Guadeloupe ja Martinique ovat edelläkävijöitä sokeriruokoalan mukauttamisessa. Tämä johtuu ensinnäkin siitä, että tuotanto on pysynyt selvästi hyväksyttyjen kiintiöiden alapuolella, eivätkä departementit näin ollen osallistu yhteisön ylituotantoon. Toiseksi tämä johtuu siitä, että kuluneiden 30 vuoden aikana tehtaat ovat vähitellen fuusioituneet. Nykyisin ei myöskään ole enää mahdollista lopettaa tai vähentää toimintaa järkyttämättä koko alan tasapainoa.
Sokeriruo'osta on tullut arvokas hyödyke, josta voidaan sokerin lisäksi tuottaa myös energiaa hyödyntämällä sokeriruokojätettä tai lantaa. Merentakaisilla alueilla maatalouden monitoimisuus ei ole vain teoreettinen hanke, vaan se on todellisuutta. Lisäksi juuri sen vuoksi, että merentakaiset departementit ovat olleet edelläkävijöitä, niissä ei voida mennä enää pidemmälle.
Vaikka komissio ja neuvosto ovat kieltäytyneet antamasta departementeille enää uusia taloudellisia myönnytyksiä, on Ranskalle vähän ennen Honkongissa järjestettävää WTO:n huippukokousta tehdyssä neuvoston poliittisessa sopimuksessa myönnetty lupa panna täytäntöön säännöksiä, joilla helpotetaan yhteisön tukea täydentävän valtiontuen myöntämistä.
Hinnan alennuksia voitaisiin korvata ja tuotannon lisäämiselle voitaisiin antaa hieman pelivaraa, mikä palauttaisi hieman vakautta ja näkyvyyttä tälle alalle, joka on kärsinyt epävarmuudesta kahden vuoden ajan.
Haluan onnitella esittelijä Fruteauta hänen työstään ja esitän teille, arvoisa komission jäsen, virallisen pyynnön, että säilytätte kyseiset säännökset Ranskan merentakaisten departementtien sokerialaa koskevassa neuvoston kompromississa, jotta alan tulevaisuus voidaan varmistaa. 
Iles Braghetto (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, sokeriuudistus oli yksi monimutkaisimmista yhteisön politiikkaa koskevista asioista. Ennen poliittisen sopimuksen tekemistä neuvoston olisi pitänyt ottaa parlamentin kanta huomioon vahvistaakseen Euroopan unionin toimielinten välistä yhteistyötä ja tarjotakseen odotuksiimme ja lähestyviin haasteisiin nähden oikeassa suhteessa olevia ratkaisuja. Saavutettu tulos on kuitenkin myönteinen ja kohtalaisen tyydyttävä. Mielestäni parlamentti edesauttoi olennaisesti kompromissin syntymistä.
Parlamentin viime maaliskuussa hyväksymässä valiokunta-aloitteisessa mietinnössä oli useita ratkaisevia osviittoja uuden ehdotuksen laatimiseksi. Olennainen osa sopimukseen sisällytettyä parlamentin kantaa on uudistuksen sosiaalisten vaikutusten korostaminen sekä alaa koskevan rakenneuudistusrahaston perustaminen. Uudistus todellakin on kivulias mutta myös väistämätön, mikäli Euroopan unioni haluaa täyttää kansainväliset sitoumuksensa ja varmistaa samalla, että alalla on kestävä ja kilpailukykyinen tulevaisuus pitkällä aikavälillä.
Aikaan saatu kompromissi on tasapainoisempi kuin komission kesäkuussa tekemä ehdotus, ja se sisältää monia myönteisiä toimenpiteitä. Niitä ovat tuotantoa jatkavien mahdollisuus säilyttää osittain tuotantoon sidottu tuki, sokerijuurikkaan viljelijöihin kohdistuvat tukitoimet, tuotannon lakkauttamisesta kärsivien alueiden avustaminen sekä talouden monipuolistamista tukevan rahaston perustaminen. Näin uudistuksella vältetään täydellinen luopuminen tuotannosta ja varmistetaan, etteivät tuotannosta luopumisen sosiaaliset ja taloudelliset seuraukset ole läheskään yhtä tuhoisia kuin olemme pelänneet. 
Jan Březina (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, tämä ei ole ensimmäinen kerta, kun parlamentti on esittänyt mielipiteensä sokerijärjestelmän uudistuksesta. Olin yksi niistä jäsenistä, jotka äänestivät viime vuonna hyväksymämme päätöslauselman puolesta. Päätöslauselmassa vaadittiin muun muassa harkitsemaan uudelleen kiintiöiden pienentämistoimia erityisesti uusien jäsenvaltioiden tapauksessa. Olen iloinen, että komissio on tarkistanut alkuperäistä strategiaansa ja ehdottanut uudistusta, joka perustuu sen tasoiseen sokerin takuuhinnan alentamiseen, jolla tullaan sokerintuottajia ja sokerijuurikkaan viljelijöitä puolitiehen vastaan. Suhtaudun kuitenkin tänään käsiteltävänä olevaan mietintöön tietyllä varauksella, sillä siinä vaaditaan pienempää sokerin hinnan alennusta kuin se, jonka jäsenvaltiot hyväksyivät joulukuussa. Tuolloinen sopimus oli nimenomaan tulos kompromissista, joka saavutettiin lieventämällä komission kovaotteisempaa ehdotusta.
Ensinnäkään ei pidä unohtaa, että kärsimme WTO:ssa tappion. Sen vuoksi meidän on täytettävä sokerimarkkinoittemme avaamista koskeva vaatimus vuoteen 2009 mennessä. Tässä yhteydessä voin vain ihmetellä, miten liioitellusti on kiinnitetty huomiota vähiten kehittyneiden maiden etuihin. Toisaalta nämä maat pitäisivät siitä, että sokerin hintaa alennettaisiin Euroopan unionin ulkopuolisilla markkinoilla, mutta toisaalta ne haluavat hintojen pysyvän korkealla Euroopan unionin markkinoilla, joilla niihin sovelletaan suosituimmuusperiaatetta.
Toiseksi haluan korostaa, että sokerin hinnan alentaminen pitemmällä aikavälillä hyödyttäisi vähemmän kilpailukykyisiä yrityksiä ja auttaisi ylläpitämään sokerimarkkinoiden vääristynyttä tilannetta. Tässä häviäisivät kilpailukykyisten sokerintuottajien lisäksi ennen kaikkea Euroopan unionin kuluttajat, sillä he joutuisivat – kirjaimellisesti – maksamaan suurimman osan maltillisemman hinnan alennuksen kustannuksista. Tällä hetkellä heidän on maksettava sokerista kolme kertaa enemmän kuin muualla maailmassa asuvat kuluttajat. Onko oikein, että heidän on tuettava edelleen äärimmäisen protektionistista järjestelmää joka kerta, kun he ostavat sokeria sisältävän tuotteen?
On muistettava, että Euroopan unionin tärkeimpänä tavoitteena on poistaa esteitä keskinäiseltä kaupankäynniltä eikä ylläpitää ja vahvistaa niitä. Tämän vuoksi meidän olisi todistettava, että todellakin olemme Euroopan parlamentti ja ettemme pelkää markkinajärjestelyjen täytäntöönpanoa muun muassa sokerintuotannon ja sokerinmyynnin aloilla. 
María Esther Herranz García (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, maatalousministerien – myös Espanjan sosiaalidemokraattisen ministerin, ja hänet pitäisi erottaa tästä hyvästä – tekemä poliittinen sopimus hyväksytään loppukuusta epäilemättä suoralta kädeltä eli ilman minkäänlaista keskustelua. Siihen ei ole tarvetta, kaikesta on jo keskusteltu.
Valitettavasti tänään Euroopan parlamentissa käymällämme keskustelulla ei ole minkäänlaista vaikutusta lopulliseen päätökseen. Tulevaisuudessa meidän on estettävä se, että parlamentin kanta sivuutetaan jälleen näin räikeästi etenkin kysymyksissä, joilla on näin suuri taloudellinen ja sosiaalinen merkitys. Näin ollen Euroopan komissio ei saa käyttää mitään tekosyitä parlamentin kannan sivuuttamiseksi, kuten se on tässä tapauksessa tehnyt.
Siinä tapauksessa, että asiasta on vielä jotain epäilyksiä, haluan tehdä selväksi, että tämä mietintö, josta äänestetään torstaina, on erittäin kaukana jäsenvaltioiden tekemästä poliittisesta sopimuksesta sokerin hintojen, viljelijöille maksettavien korvausten ja jäsenvaltioiden tuotantoon sidotun tuen osittaista säilyttämistä koskevan mahdollisuuden osalta. Viimeksi mainittu ei sisälly 25 neuvoston jäsenen tekemään sopimukseen. Parlamentin mietinnössä tuotannon lisäämistä rajoittavat toimenpiteet jakautuvat oikeudenmukaisemmin, sillä siinä poistetaan niin sanotulle C-sokerille myönnetty miljoonan tonnin lisäkiintiö.
Nämä ovat vain muutamia esimerkkejä, jotka löytyvät eri tekstejä toisiinsa verrattaessa, mutta jos sopimusta tutkittaisiin yksityiskohtaisesti, luettelo olisi huomattavasti pitempi.
Lyhyesti todettuna emme pidä uudistuksesta, emme pitäneet Euroopan komission uudistuksesta, koska se oli kammottava. Se sopimus, josta parlamentissa äänestetään torstaina, on kuitenkin kahdesta pahasta se pienempi. 
Mariann Fischer Boel,
   Arvoisa puhemies, kuuntelin keskustelua tarkasti. Sen kiivaudesta voidaan päätellä, että kyse on tärkeästä asiasta. Sen on kuitenkin myös merkki siitä, että olette sitoutuneet tähän uudistusprosessiin.
Käsittelen ensin tarkistuksia. Olen mielestäni löytänyt hyvin paljon yhtäläisyyksiä niiden ja omien näkemysteni välillä. Aloitan uutta markkinajärjestelyä koskevasta ehdotuksesta. Olette todenneet, että markkinointivuonna 2009/2010 päättyvän rakenneuudistuskauden aikana tarvitaan turvajärjestelmää, jotta epäsuotuisia markkinahäiriöitä voidaan rajoittaa. Hyväksyn tämän. Näin ollen kannatan pääkohdittain tarkistuksia 2, 29 ja 54.
Jotta emme edistäisi ylituotantoa ja siitä aiheutuvaa varastojen kasvamista, on välttämätöntä laskea interventiohintaa selvästi seuraavan markkinointivuoden viitehinnan alapuolelle. Interventio on myös rajattava tiettyyn enimmäismäärään. Lopuksi totean, että rakenneuudistuskaudella meidän on luovuttava kaikista hallintovälineistä, myös yksityisestä varastoinnista.
Toteatte myös, että sikäli kuin täytämme kansainväliset sitoumuksemme, kiintiösokeria voidaan viedä jonkin verran. Markkinoiden tasapainon säilyttämiseksi voin hyväksyä tämän ajatuksen, ja näin ollen hyväksyn periaatteessa tarkistukset 20, 39, 49, 51 ja 68.
Monet teistä mainitsivat bioetanolin. Yhdyn mielipiteeseenne siitä, että tulevaisuuden energiantuotanto voisi muodostua yhteisön sokerijuurikkaan tuotannolle markkina-alaksi. Tämän mukaisesti kannatan tarkistuksia 11 ja 42, joilla parannetaan bioetanolin poliittista asemaa uudistuspaketissa.
Kuten tiedätte, komissio työskentelee parhaillaan monien poliittisten aloitteiden parissa. Aiomme hyväksyä 1. helmikuuta ehdotuksen maataloudesta peräisin olevista raaka-aineista valmistettavien biopolttoaineiden edistämiseksi. Tiedän myös, että jäsen Parish laatii parhaillaan parlamentin päätöslauselmaa täsmälleen samasta aiheesta. Mielestäni meidän on käytävä tämä keskustelu sitten, kun kyseiset asiakirjat on hyväksytty, eikä nyt sokeriuudistuksen yhteydessä. On korostettava, että palaan hyvin mielelläni tähän keskustelunaiheeseen, sillä se on erittäin tärkeä.
Olen samaa mieltä siitä, että meidän on pyrittävä ratkaisemaan syysviljelyä harjoittaville viljelijöille aiheutuva erityisongelma. Tämä koskee erityisesti Välimeren maita. Tämä edellyttäisi sitä, että kiintiötä lisättäisiin tilapäisesti ilman markkinointivuotta 2006/2007 koskevaa rakenneuudistusmaksua. Komissio hyväksyy näin ollen periaatteessa tarkistukset 23 ja 69.
Yhdyn sokerijuurikkaan viljelijöiden tuloja koskeviin huolenaiheisiinne ja hyväksyn tarkistuksesta 31 sen osan, jossa poistetaan sokerin hinnan 10 prosentin lisäalennus.
Teollisuussokerin osalta hyväksyn tarkistuksen 43 pääkohdittain. Tiukkoja ja monimutkaisia sääntöjä, joita on vaikea valvoa, on vältettävä.
Myös muutamia teknisiä tarkistuksia hyväksyttiin jo komission ehdotusta koskevissa teknisissä keskusteluissa. Muut tarkistukset koskevat vähemmän tärkeitä asioita, joista voidaan sopia paremmin täytäntöönpanosääntöjen yhteydessä. Muita yhteistä markkinajärjestelyä koskevia tarkistuksia en ole valmis hyväksymään.
Seuraavaksi käsittelen ehdotusta neuvoston asetukseksi yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä annetun asetuksen (EY) N:o 1782/2003 muuttamisesta. Kannatan periaatteessa jäsenvaltioiden suurempaa joustavuutta korvausmaksujen osalta, ja sen vuoksi hyväksyn pääkohdittain tarkistukset 5, 6, 8 ja 11, joita voidaan tarvittaessa mukauttaa.
Luottaen näkemykseeni bioetanolintuotannon kehittämisen tukemisesta yhteisössä hyväksyn myös tarkistuksen 7, jonka mukaan muuhun kuin sokerintuotantoon tarkoitettua sokerijuurikasta voitaisiin kasvattaa kesannoidulla maa-alalla.
Tarkistuksissa 4 ja 13 esitetään korvausjärjestelmää, joka perustuu kunkin viljelijän sokerijuurikkaasta tuotettuun sokerimäärään. Kannatan suhteellisuusperiaatetta, jota uudistuksessa noudatetaan esimerkiksi esittämällä suurempia korvauksia niille jäsenvaltioille, joiden kiintiöitä pienennetään huomattavasti. Mietintöluonnoksessa kuitenkin ehdotetaan järjestelmää, jossa maksut määräytyvät tuotetun sokerijuurikkaan määrän mukaan. Tällainen järjestelmä aiheuttaisi valtavia käytännön ongelmia, koska sillä on hyvin vähän lisäarvoa. Tämä olisi ristiriidassa yhteisen yksinkertaistamista koskevan tavoitteen kanssa, enkä sen vuoksi voi hyväksyä sitä. En voi hyväksyä myöskään muita tarkistuksia.
Lopuksi käsittelen rakenneuudistusrahastojen perustamista koskevaa asetusehdotusta. Kannatan tarkistusten 4 ja 14 perustana olevaa ajatusta, että osa rakenneuudistustuesta osoitetaan sokerijuurikkaan viljelijöille. Jäsenvaltioiden erilaiset olot huomioon ottaen 50 prosentin vähimmäismäärä on kuitenkin liian paljon. Älkäämme unohtako niitä monia velvoitteita, jotka rakenneuudistusrahaston avulla on täytettävä. Tietyt ympäristövelvoitteet ja sosiaaliset velvoitteet ovat erittäin tärkeitä. Mikäli ottaisimme käyttöön 50 prosentin vähimmäismäärän, emme kaikissa tapauksissa pystyisi täyttämään näitä eri velvoitteita. En siis voi hyväksyä tätä.
Kuten totesin jo avauspuheenvuorossani, mielestäni 10 prosentin osuus, jota jäsenvaltiot voivat halutessaan lisätä, olisi paljon asianmukaisempi. Jäsen McGuinness, sanon tämän erityisesti teille: en uskaltaisi koskaan puuttua jäsenvaltioiden päätöksiin siitä, mikä tämän korvausmäärän pitäisi olla.
Kannatan myös tarkistuksen 5 periaatetta sekä sitä tarkistuksen 10 kohtaa, joka liittyy sokerintuotannosta luopuvien ja vaihtoehtoisille aloille, esimerkiksi bioetanolin tuotantoon, siirtyvien teollisuuslaitosten laajempiin joustomahdollisuuksiin. Sama koskee tarkistuksessa 7 olevaa osittaista kiintiöistä luopumista.
Sosiaalinen näkökulma on jo otettu ehdotuksessa hyvin huomioon, ja hallinnolliset lisävaatimukset vain hidastaisivat rakenneuudistusta. Tämän vuoksi tarkistuksia 6 ja 9 sekä tarkistuksen 7 asianomaista kohtaa ei pitäisi hyväksyä.
On myös jätetty muutamia viime hetken tarkistuksia. Suhtaudun myönteisesti tarkistuksen 17 ajatukseen. Niiden sokerijuurikkaan viljelijöiden, jotka jatkavat tuotantoa niissä jäsenvaltioissa, joiden sokerikiintiötä pienennetään huomattavasti, pitäisi olla oikeutettuja jonkinlaiseen valtiontukeen siirtymäkauden aikana.
Ne ehdotetut tarkistukset, joita en ole maininnut, ovat vähemmän tärkeitä, eikä niitä teknisistä syistä kannata mielestäni ottaa huomioon. Tämä koskee myös viime viikolla jätettyjä viime hetken tarkistuksia.
Panin merkille ne erityisen tiukat kommentit, jotka koskivat AKT-maiden kohtelua. Tästä on todellakin keskusteltu hyvin kiihkeästi, mutta emme ole unohtaneet AKT-maita. Suunnitellut hinnan alennukset alkavat vaikuttaa AKT-maissa vasta vuonna 2008 eli kaksi vuotta sen jälkeen, kun ne määrätään Euroopan unionin viljelijöille. Älkäämme unohtako, että kun uudistus on pantu täysimääräisesti täytäntöön, AKT-maat nauttivat edelleen hinnasta, joka on kaksi kertaa maailmanmarkkinahintaa korkeampi.
Komissio on aina ehdottanut AKT-maita koskevaa toimintasuunnitelmaa, jota tuettaisiin 40 miljoonalla eurolla vuonna 2006. Näiden varojen on määrä olla maiden käytettävissä vuonna 2006, vaikka hintoja alennetaankin vasta vuonna 2008. Neljänkymmenen miljoonan euron rahoitus ei ole paljon, mutta se riittää alkuun, ja tarkoituksena on aina ollut tarjota merkittävää loppukaudeksi 2007–2013. On selvää, että rahoituksen määrä riippuu meneillään olevista rahoitusnäkymiä koskevista keskusteluista.
Uudistuksessa myös otetaan käyttöön muutamia velvoitteita niitä yrityksiä varten, jotka haluavat saada tukea rakenneuudistusrahastosta. Olen pettynyt, että monet parlamentin jäsenet – muun muassa puolalaiset – eivät valitettavasti voi nyt olla läsnä, sillä haluan tehdä erittäin selväksi, etteivät sokeriyhtiöt voi, toistan, ne vain ottaa rakenneuudistusrahaston varoja ja poistua maasta. Niiden on yksinkertaisesti järjestettävä sokerialan työntekijöitä koskevia toimenpiteitä. Nämä säännöt koskevat esimerkiksi koulutusta tai varhaiseläkkeelle jäämistä. Rahat käytetään yhteistyössä hallituksen kanssa. Rakenneuudistusrahaston toimintaperiaate on näköjään ymmärretty täydellisesti väärin.
Voin vastata jäsen McGuinnessin maksuja koskevaan kysymykseen: kyllä, ainoa keino välttää rakenneuudistusrahastomaksu olisi lopettaa tuotanto markkinointivuonna 2006/2007.
Lopuksi totean, että monet jäsenet ovat kritisoineet sitä, että neuvosto teki sopimuksen sokeriuudistuksen poliittisesta linjasta 24. marraskuuta 2005. Neuvoston oli määritettävä poliittinen linja marraskuussa, koska tilanne oli poikkeuksellinen. Nykyistä järjestelmää sovelletaan enää kuluvana markkinointivuonna, ja viljelijät ja toimijat joutuvat tekemään hyvin vaikeita päätöksiä. Olimme heille velkaa sen, että tarjoamme heille hyvissä ajoin sellaiset edellytykset, että he voivat tehdä nämä valinnat.
Hävisimme sokeria koskevassa WTO-paneelissa, ja paneelin päätöstä on noudatettava kiireellisesti. Lopuksi meidän oli myös valmistauduttava Hongkongin kokousta varten, jotta voimme suojella sokerialaamme, ja tämän vuoksi meidän oli tiedettävä, mitä meidän täytyy suojella.
Minun on kuitenkin korostettava, ettei tämän tilanteen olisi pitänyt tulla kenellekään yllätyksenä. Siitä lähtien, kun esittelin uudistusehdotukseni parlamentille 22. kesäkuuta, olen tehnyt ehdottoman selväksi, että neuvoston on määritettävä sokeriuudistusta koskeva poliittinen linjansa marraskuussa pidettävässä kokouksessa. Toistin tämän, kun puhuin maatalousvaliokunnalle 13. syyskuuta 2005 ja kun kirjoitin asiaa koskevan kirjeen kaikille valiokunnan jäsenille 26. syyskuuta 2005. Olen toiminut koko menettelyn ajan täysin avoimesti, jotta parlamentti voisi hoitaa tehtävänsä täysimääräisesti.
Lopuksi haluan kuitenkin todeta niille teistä, jotka esittävät tänään kritiikkiä, että olemme suuressa kiitollisuudenvelassa niille valiokunnille ja parlamentin jäsenille, jotka ovat tehneet erittäin arvokasta työtä kuluneiden 12 kuukauden aikana. On totta, että olette onnistuneet vaikuttamaan uudistuksen lopulliseen muotoon – uudistuksen, joka takaa alan kestävyyden Euroopan unionissa ja jonka avulla niille viljelijöille ja niille alueille, joille rakenneuudistuksesta aiheutuu eniten haittaa, voidaan tarjota todellisia vaihtoehtoja. Tämä on tulos ja se on hyvä tulos. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina klo 12.00. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnan suositus toiseen käsittelyyn (A6-0381/2005) neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen antamiseksi tiedon saatavuutta, yleisön osallistumista päätöksentekoon sekä oikeuden saatavuutta ympäristöasioissa koskevan Århusin yleissopimuksen määräysten soveltamisesta yhteisön toimielimiin ja elimiin (6273/2/2005 – C6-0297/2005 – 2003/0242(COD)) (Esittelijä: Korhola). 
Eija-Riitta Korhola (PPE-DE ),
   . Arvoisa puhemies, huomenna äänestykseen tuleva asetus Århusin yleissopimuksen määräysten soveltamisesta yhteisön toimielimiin vie meidät päätösten eteen, jotka ovat luonteeltaan hyvin poliittisia. Kyse on merkittävästä ympäristölainsäädännöstä, joka koskee ympäristötiedon saatavuutta ja kansalaisten osallistumisoikeutta päätöksentekoon.
Euroopan yhteisössä jäsenvaltioiden ja EU:n ratifioiman Århusin sopimuksen toimeenpano tapahtuu kolmella direktiivillä, joista kaksi ensimmäistä niin sanottua pilaria ovat jo läpäisseet yhteispäätösmenettelyn sovitteluineen. Koko prosessin ajan olen toiminut Århusin sopimusta koskevien mietintöjen esittelijänä. Nämä pilarit koskevat ympäristötiedon avoimuutta sekä yhteisön osallistumisoikeutta. Kolmas direktiivi, oikeus muutoksenhakuun, jäänee kokonaan kesken, sillä jäsenvaltiot eivät ole löytäneet yhteisymmärrystä asiassa ja hanketta on haluttu lykätä. Oikeus muutoksenhakuun on osoittautunut myös tämän asetuksen suurimmaksi ongelmakohdaksi.
Olen aina korostanut kansalaisten oikeuksia koskien ympäristöasioita. Avoimuus ja läpinäkyvyys ovat demokratian elinehtoja ja oleellinen osa omaa turvallisuuttamme. Nyt käsiteltävänä oleva asetus, joka ulottaa Århusin sopimuksen määräysten soveltamisen yhteisötasolle, on kuitenkin vaarassa saada joitakin huolestuttavia piirteitä. Euroopan parlamentin ympäristövaliokunta muutti omassa äänestyksessään selvästi säännösten painopistettä vieden sopimuksen uudelle, mielestäni ei-toivotulle tasolle. On eri asia valvoa ja säädellä sitä, miten esimerkiksi viranomainen soveltaa ja tulkitsee ympäristölainsäädännön määräyksiä kuin miten demokraattisesti valittu lainsäätäjä toimii tehtävässään. Valiokunnan muotoilu tällaisenaan antaisi käytännössä kaikille hyvinkin löyhän määritelmän täyttäville kansalaisjärjestöille oikeuden haastaa yhteisön toimielimet EY:n tuomioistuimeen antaen siten kansalaisjärjestöille eräänlaisen vahtikoiran aseman instituutioihin nähden. Poliitikkona en ole kuitenkaan valmis delegoimaan pois tällä tavoin kansalaisten meille demokraattisesti antamaa ja kontrolloimaa valtaa, ja toivon, että huomenna täysistuntoäänestyksessä tämä asia tulee korjatuksi.
Huomisen äänestyksen kriittisimmät kohdat koskevat tarkistuksia 22, 24 ja 25. EY:n perustamissopimuksen 230 artikla antaa kansalaisille mahdollisuuden nostaa kanteen yhteisöjen tuomioistuimessa, jos päätös koskee kansalaista suoraan ja erikseen, mikä demokratian kannalta onkin aiheellista. Parlamentin ympäristövaliokunnan kanta merkitsee nyt kuitenkin, että mikä tahansa EU:n sisällä toimiva kansalaisjärjestö voi kiertää tämän säädöksen pyytämällä sisäistä tarkastusta, johon yhteisön toimielimen on vastattava muodollisella päätöksellä. Tämä päätös yhdessä tarkistuksen 25 kanssa avaa tien tutkia kyseisen alkuperäisen päätöksen lainmukaisuutta, eikä ainoastaan menettelytapojen vaan myös sisällön lainmukaisuutta, ja antaa täten kansalaisjärjestöille valtaa arvioida viime kädessä yhteisön toimielinten toimintaa. Tämä avaisi niille automaattisen mahdollisuuden viedä yhteisön toimielimet oikeuteen ja näin ylimpänä auktoriteettina valvoa toimiamme.
Demokratiassa kansa on ylin auktoriteetti, ja kansan valitsemat päättäjät toteuttavat sen tahtoa. Mutta nyt me asettaisimme kansalaisjärjestöt kansan yläpuolelle ja sitä minun on vaikea hyväksyä. Kyseessä on poliittinen ja periaatteellinen asia. Älkää ymmärtäkö minua väärin, tarvitsemme ympäristöjärjestöjä ja maailma olisi paljon huonompi paikka, jolleivät kansalaisjärjestöt olisi oikeutetusti nostaneet monia kysymyksiä esiin. Sen sijaan se, mitä ne nyt ovat kovan lobbauksen avulla ajamassa itselleen, on arveluttavaa.
Lisäksi asetuksessa kansalaisjärjestöjen määritelmä on varsin löyhä, ja sen tähden olen jättänyt täysistuntoon kaksi tarkistusta, jotka tarkentavat kriteerejä. Ensimmäisen mukaan kansalaisjärjestön on täytynyt toimia useammassa kuin yhdessä EU-maassa vähintään kahden vuoden ajan. Toinen muutos lisää määritelmään sanat "lakia noudattava". Nämä tarkistukset ovat olennaisia, jotta pyynnöt sisäisistä tarkistuksista pysyisivät hallittavissa määrissä ja jotta saadaan lisäkriteerejä kansalaisjärjestöjen toiminnan luonteelle.
Tässä mietinnössä valiokuntamme jäsenet ovat esittäneet tarkistuksia, joihin mielelläni yhdyn. Olen itsekin korostanut esimerkiksi ympäristötiedon laatua ja vertailtavuutta. Samoin kannatan päätöksentekomme demokraattisuutta ja avoimuutta aina kun voin.
Mutta oikeastaan vain sitä samaa toivon ympäristöjärjestöiltäkin: jos ne noudattaisivat itse sitä, mitä ne meiltä vaativat, jos ne olisivat avoimempia toiminnassaan ja rahoituksessaan, jos ne antaisivat vähemmän harhaanjohtavaa ja virheellistä tietoa, näitä rajoituksia ja kriteerejä ei olisi tarpeen tehdä. On ollut maailmankatsomuksellinen pettymys huomata, etteivät kansalaisjärjestöt suinkaan aina välitä oikeaa tietoa tai korjaa virheelliseksi paljastunutta.
Hyvä esimerkki tästä on suurimmilta ympäristöjärjestöiltä tällä viikolla tullut kirje, joka antaa väärän kuvan niille nyt mahdollisesti avautuvasta mahdollisuudesta muutoksenhakuun oikeudessa. Ne mainitsevat teollisuusyritysten omaavan mahdollisuuden nostaa kanteita EY-tuomioistuimessa, ja nyt tämä lainsäädäntö vain toisi ne samalle tasolle. Kirje jättää mainitsematta, että nyt ympäristöjärjestöt eivät suinkaan tavoittele samaa tasoa yritysten kanssa, joilta vaaditaan kyseessä olevan päätöksen koskevan niitä "suoraan ja erikseen", toisin sanoen asianosaisena, vaan ympäristöjärjestöt saisivat nyt koko unionin alueella ilman asianosaisuuskriteerejä valita, mistä kohteesta ne ovat kiinnostuneita. Harhaanjohtamista oli se, että tämä olennainen yksityiskohta jätettiin sanomatta.
Århusin sopimus on tärkeä osa toimivaa demokratiaa. Siksi kansalaisoikeuksia ei saa käyttää muutoksenhaun osalta väärin, hidastamaan hankkeita tai antamaan toimintakenttä järjestöjen varainkeruukampanjoille. En myöskään voi hyväksyä, että poliittisten päättäjien työ kompastuisi järjestöjen loputtomiin valituksiin. Valitusoikeudesta ei ole tarkoituksenmukaista tehdä ikiliikkujaa. Väärinkäytökset veisivät pohjaa pois niiltä kansalaisten oikeuksilta, joita alun perin lähdimme puolustamaan. Siksi nyt täysistuntokäsittelyn yhteydessä on oltava tarkkana sen suhteen, miten yhteisö todella soveltaa oikeutta muutoksenhakuun. Toivon, että parlamentti siirtyy lähemmäs neuvoston kantaa, jota pidän tasapainoisena. 
Stavros Dimas,
   . Haluan kiittää Euroopan parlamenttia sekä ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokuntaa sinnikkyydestä tämän mietinnön laatimisessa sen toisessa käsittelyssä. Kiitän erityisesti esittelijä Korholaa siitä, että hän on edistänyt pyrkimystä soveltaa Århusin yleissopimusta yhteisön toimielimiin.
On syytä mainita, että ympäristötiedon julkisesta saatavuudesta ja yleisön osallistumisesta annettujen direktiivien jälkeen tämä asetusehdotus on kolmas peräkkäinen Århusin yleissopimuksen soveltamista koskeva lainsäädäntöehdotus. Tällä kertaa asiakirja koskee sopimuksen soveltamista yhteisön toimielimiin, ja jäsen Korhola on tehnyt arvokasta työtä.
Asetusta on ehdotettu saamaan aikaan Århusin yleissopimuksen ratifiointia koskevan päätöksen kanssa. Päätökseen sisältyy sekä jäsenvaltioiden viranomaisia että yhteisön toimielimiä koskevia velvoitteita. Näin ollen asiaa koskevia jo voimassa olevia säännöksiä oli täydennettävä.
Tämän vuoksi ehdotus kattaa kaikki yleissopimuksen kolme osa-aluetta, nimittäin tiedon saannin, yleisön osallistumisoikeuden päätöksentekoon sekä muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeuden ympäristöasioissa.
Euroopan yhteisöstä tuli yleissopimuksen sopimuspuoli toukokuussa 2005, juuri ennen sopimuspuolten toista kokousta Almatyssa. Tuolloin asetus oli ollut jo ensimmäisessä käsittelyssä, ja neuvostossa oli päästy poliittiseen sopimukseen yhteisestä kannasta.
Yhteinen kanta parantaa ja täydentää alkuperäistä komission ehdotusta monella tavalla. Se myös sisältää kirjaimellisesti tai olennaisilta osin monia niistä tarkistuksista, joita Euroopan parlamentti laati ensimmäisessä käsittelyssä.
Tarkemmin sanottuna ympäristötiedon saatavuuden osalta ehdotetaan uutta 6 artiklaa, jossa säädetään ympäristötiedon saatavuutta koskevista poikkeuksista sellaisina kuin niitä on ehdotettu Euroopan parlamentin tarkistuksessa.
Yhteinen kanta sisältää myös sellaisia osia Euroopan parlamentin tarkistuksista, joissa esitetään yksityiskohtaisempia vaatimuksia yleisön osallistumisoikeudesta ympäristöä koskevien suunnitelmien ja ohjelmien alustavaan valmisteluun.
Muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeuden osalta neuvosto yksinkertaisti niitä arviointiperusteita ja menettelyjä, joiden pohjalta kansalaisjärjestöt voivat esittää yhteisön toimielinten toimien sisäistä uudelleentarkastelua koskevan pyynnön. On syytä mainita, että voidakseen toteuttaa tätä oikeutta kyseisten järjestöjen ei enää tarvitse toimia yhteisön tasolla.
Komissio on valmis hyväksymään kyseiset muutokset, edellyttäen että nykyisessä sanamuodossa säilytetään velvoite, että kyseisten järjestöjen toiminnan päätavoitteena on oltava ympäristön suojeleminen yhteisön tasolla.
Komissio hyväksyi myös niihin säännöksiin tehdyt muutokset, jotka koskevat sisäisen uudelleentarkastelun tuloksia ja kansalaisjärjestöjen mahdollisuutta nostaa kanne yhteisöjen tuomioistuimessa.
Neuvosto vahvisti kyseiset muutokset, jotta teksti ei olisi ristiriidassa niiden yleissopimuksen sääntöjen kanssa, jotka koskevat yksityishenkilöiden ja heidän muodostamiensa ryhmien oikeuksia.
Perussopimusten vartijana komissio kannattaa neuvoston aikomuksia tässä asiassa, varsinkin kun otetaan huomioon, että yhteinen kanta noudattaa Århusin yleissopimusta, jonka nojalla sopimuspuolet voivat hyväksyä yleisön muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeutta koskevia ehtoja.
Toivon, että tästä ehdotuksesta päästään pian sopimukseen. Olemme päässeet pitkälle Århusin yleissopimuksen soveltamisessa, ja tämän asetuksen hyväksyminen osoittaa, miten kovasti haluamme soveltaa sitä yhteisön toimielimiin. 
Cristina Gutiérrez-Cortines,
   . Arvoisa puhemies, haluan todeta olevani samaa mieltä jäsen Korholan kanssa. En todellakaan voi hyväksyä tarkistuksia 22, 23 ja 25. Mielestäni Århusin yleissopimus, jota ollaan jo saattamassa osaksi kansallista lainsäädäntöä joissakin maissa, esimerkiksi Espanjassa, merkitsee selkeää voittoa muun muassa avoimuuden ja koulutuksen mahdollisuudelle.
Olen kuitenkin erittäin huolissani siitä, että neuvoston tervettä järkeä osoittavasta kannasta ja komission kannasta eroavilla kannanotoilla pyritään mielestäni antamaan valtiosta riippumattomille kansalaisjärjestöille liian laaja oikeuskelpoisuus, kuten jäsen Korhola totesi.
Mielestäni demokratian on oltava tasapuolista. Ei ole loogista, että kansalaisjärjestöillä on tällä alalla enemmän oikeuksia kuin paikallishallinnolla. Mielestäni emme voi tässä asiassa myöntää mitään erityistä asemaa myöskään alueille.
Lainsäädännössä on myös välitöntä etua koskeva periaate, josta on lainsäädännön historian aikana keskusteltu paljon ja jota tavallisesti sovelletaan perheisiin tai tiettyihin kyseisellä alueella ilmeneviin ongelmiin. Uskon kuitenkin, että välitöntä etua koskevan periaatteen soveltaminen EU:ssa toimivaan kansalaisjärjestöön veisi meidät loputtoman lainsäädännön tielle, eikä olisi mitään tietoa, mihin se päättyy.
Tämä voi mielestäni aiheuttaa valtavia ongelmia, ennen kaikkea siksi, että kestävä kehitys edellyttää suoraan lähteestä saatavia tietoja, koska kaikki tapaukset eivät ole samanlaisia. Olemme usein ottaneet esiin pääperiaatteen, että kestävä kehitys liittyy aina olennaisesti tiettyyn paikkaan ja että yhdessä paikassa voidaan taloudellisista ja sosiaalisista syistä tehdä sellaisia asioita, joita ei voida tehdä toisessa paikassa.
Tästä syystä ajatus, että tietyt kansalaisjärjestöt, joiden toimipaikka ei usein ole kyseisessä paikassa, voivat vaatia tätä oikeutta sillä perusteella, että ne toimivat ympäristön hyväksi, on mielestäni liian salliva. Tämän vuoksi kannatan neuvoston kantaa. 
María Sornosa Martínez,
   . Arvoisa puhemies, ensiksi haluaisin todeta, että tämä parlamentin mietintö, joka varmasti helpottaa mukautumista Århusin yleissopimukseen, on tärkeä ja tarkoituksenmukainen asiakirja. Tämän vuoksi kiitän esittelijää ja muita parlamentin jäseniä heidän pyrkimyksistään soveltaa yleissopimusta jäsenvaltioissa ja yhteisön toimielimissä tällä hetkellä voimassa oleviin järjestelmiin, jotta voidaan taata perusteltu oikeus saada tietoa ja oikeutta ympäristöasioissa. Tältä osin olemme sitä mieltä, että parempi tiedon saatavuus ja laajempi yleisön osallistumisoikeus päätöksentekoon auttaa soveltamaan näitä päätöksiä tehokkaammin ja edistää ympäristöongelmia koskevan tietoisuuden lisäämistä yleisön keskuudessa.
Yleissopimuksella on voitava lisätä avoimuutta, vastuullisuutta ja hyvää hallintoa monenlaisilla julkisen toiminnan aloilla, esimerkiksi energia-, maatalous-, liikenne- ja matkailualalla myöntämällä oikeuksia, joiden tavoitteena on kansalaisten tehokas osallistuminen julkisiin päätöksentekomenettelyihin. Kansalaisille on tarjottava riittävät tiedot, jotta he voivat osallistua aktiivisesti ja jatkuvasti erilaisiin hallinnollisiin menettelyihin. Lisäksi kansalaisille on myönnettävä oikeus turvautua sopivaksi katsomiinsa hallinnollisiin tai oikeudellisiin resursseihin silloin, kun katsotaan, että viranomaiset ovat loukanneet kyseisiä oikeuksia.
Mietinnössä käsiteltävien erityiskysymysten osalta totean, että mielestäni kansalaisjärjestöihin ei pitäisi soveltaa liian rajoittavia muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeutta koskevia vaatimuksia, esimerkiksi vaatimusta, että voidakseen esittää tiedonsaantipyyntöjä järjestön on toimittava kansainvälisellä tasolla ja ennen kaikkea se on voinut olla rekisteröitynä enintään kahden vuoden ajan. Tämä olisi mielestäni monessa tapauksessa epäoikeudenmukaista.
Varmistaaksemme, että oikeus kuuluu kaikille, olisi meidän mielestäni hylättävä ajatus, että Euroopan investointipankki voisi evätä oikeuden saada ympäristötietoja. Århusin yleissopimuksessa nimittäin määrätään, että poikkeuksia on tulkittava suppeasti, ja "pankkitoiminnan" lisääminen laajentaa salassapidon käsitettä. Itse asiassa ympäristötiedon julkista saatavuutta koskevassa direktiivissä ei ole erityisiä sääntöjä pankkeja varten. Toivon komission olevan samaa mieltä näistä kahdesta kysymyksestä, sillä mielestäni ne ovat kaikkein tärkeimmät.
Toivon, että asetusta aletaan soveltaa mahdollisimman pian, jotta muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeus kaikissa ympäristöasioissa voidaan taata. 
Jules Maaten,
   . Arvoisa puhemies, Århusin yleissopimuksen soveltaminen Euroopan unionin toimielimiin on tärkeä edistysaskel, sillä se auttaa lisäämään Euroopan unionin lainsäädäntömenettelyn avoimuutta – mikä on tarpeen – niin että kansalaisilla on enemmän sananvaltaa ympäristöä koskevien suunnitelmien ja ohjelmien laatimisessa.
Asetus parantaa demokratiaa ympäristöalalla. Tiedon saantia, yleisön osallistumisoikeutta päätöksentekoon sekä muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeutta ympäristöasioissa koskevan Århusin yleissopimuksen määräyksiä sovelletaan koko EU:n alueella. Tästä lähtien jäsenvaltioiden lisäksi myös yhteisön toimielinten on noudatettava näitä määräyksiä.
Kuten Århusin yleissopimuksessa määrätään, yleisöllä on oltava mahdollisuus nostaa EU:n toimielinten tekemistä ympäristöä koskevista päätöksistä kanne Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa. Tällä hetkellä ympäristöasioista kiinnostuneilla henkilöillä tai järjestöillä ei ole mitään mahdollisuutta nostaa kannetta Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa, koska päätöksillä on harvoin näihin henkilöihin tai järjestöihin suoria vaikutuksia – EY:n perustamissopimukseen sisältyviä ehtoja sovelletaan muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeuteen – jotka on usein helpompi osoittaa taloudellisten toimijoiden tapauksessa. On tietenkin tärkeää, että kansalaisjärjestöillä on samanlaiset muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeudet, vaikkakin se tapa, jolla komissio sekä ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunta ovat tämän muotoilleet – etenkin tarkistuksissa 22 ja 25 – saavat luultavasti kritiikkiä osakseen.
Jotta estettäisiin satoja kansalaisjärjestöjä nostamasta kannetta vähäpätöisistä asioista, tarkistuksilla pyritään antamaan tiukat säännöt niistä kansalaisjärjestöistä, jotka voivat esittää sisäistä uudelleentarkastelua koskevan pyynnön. Vielä sittenkin kun näitä ehtoja – joita nyt käsittelemme ja joita esittelijä meille eritteli – sovelletaan, monet kansalaisjärjestöt voivat esittää tällaisia pyyntöjä.
Tarkoitus ei ole, että jok'ikinen Euroopan unionin toimielinten tekemä ympäristöä koskeva päätös annetaan tuomioistuimen käsiteltäväksi, sillä tämä loisi oikeudellista epävarmuutta ja vain lisäisi Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen raskasta työtaakkaa. Toisaalta silloin, kun tietty ympäristöpäätös herättää vahvoja epäilyksiä, on oltava mahdollisuus käsitellä asiaa asianomaisessa viranomaisessa.
Tässä kysymyksessä mielipiteet jakautuvat ryhmässäni. Toiset kannattavat vahvasti tarkistuksia 22 ja 25, koska heidän mielestään näillä korjataan epätasapainoa, koska näin Århusin yleissopimusta pannaan paremmin täytäntöön ja koska näin noudatetaan EY:n perustamissopimusta. Toiset taas ovat päinvastaista mieltä, koska kyseisillä tarkistuksilla luodaan eriarvoisuutta myöntämällä ympäristöalalla toimiville kansalaisjärjestöille erityisasema ja koska yleissopimus olisi vähintäänkin ristiriidassa perustamissopimuksen kanssa.
En voi muuta kuin pahoitella sitä, ettei näytä löytyvän kultaista keskitietä, jonka ansiosta kansalaisjärjestöillä olisi mahdollisuus sanoa sanottavansa silloin, kun se on todella tarpeen, ilman että esitetään paljon merkityksettömiä vastalauseita. Itse asiassa nyt olisi mielestäni parempi, jos yleissopimuksella annettaisiin vain laajemmat muutoksenhaku- ja vireillepanomahdollisuudet. Edesmennyt perustuslakisopimus olisi tarjonnut tämän mahdollisuuden, ellei sitä olisi hylätty. 
Margrete Auken,
   Arvoisa puhemies, mikäli Århusin yleissopimus toimii aiotulla tavalla EU:ssa, on tärkeää, että sen määräyksillä myös taataan tietyille ympäristöjärjestöille mahdollisuus hakea päätöksiin muutosta tuomioistuimissa. Neuvoston yhteisessä kannassa tätä mahdollisuutta ei kuitenkaan myönnetä kansalaisjärjestöille. Ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunta on näin ollen aivan oikein kannattanut komission alkuperäistä ehdotusta ja ottanut tämän näkökohdan jälleen huomioon. On valitettavaa, että monet Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmän jäsenet yrittävät estää Århusin yleissopimuksen täysimääräisen täytäntöönpanon. Eivätkö he ole oppineet mitään Ranskan ja Alankomaiden kansanäänestysten kielteisestä tuloksesta? Mikäli haluamme, että kansalaiset ymmärtävät paremmin EU-hanketta ja tukevat sitä, ruohonjuuritason osallistuminen ja sen harjoittama valvonta on äärimmäisen tärkeää.
Esitän ajankohtaisen esimerkin. Euroopan parlamentti on päättänyt nostaa komissiota vastaan kanteen bromattua palonestoainetta koskevassa tapauksessa. Komissio on kumonnut ainetta koskevan kiellon ilman lainsäätäjän suostumusta. Tanskan hallitus on seurannut esimerkkiä ja ryhtynyt vastaaviin oikeustoimiin. Kuitenkin myös ympäristöjärjestöillä on oltava mahdollisuus ryhtyä toimenpiteisiin, kun EU:n lainsäädäntöä rikotaan. Nyt kemianteollisuus on ollut jälleen pahanteossa ja pitää kansalaisia ahtaalla. Yksittäiset kansalaiset eivät voi hakea muutosta ympäristöalaa koskeviin päätöksiin, sillä nämä eivät koske suoraan yksilön etua. Kansalaisjärjestöt kuitenkin puolustavat kansalaisten etua ympäristö- ja terveysasioissa, joten niillä pitäisi olla mahdollisuus hakea muutosta tuomioistuimissa.
Tässä on tietenkin kysymys Daavidin ja Goljatin taistelusta. Ympäristöjärjestöt puolustavat yleisön etua, kun taas kemianteollisuus voi valtavan rahoituksen avulla ajaa päätöksiä läpi EU:n menettelyissä. Näimme tämän tapahtuvan REACH-asetuksen yhteydessä. Ilman avoimuutta ja ruohonjuuritason mahdollisuutta nostaa kanteita EY:n tuomioistuimessa EU:sta on kehittymässä surkea demokratia. 
Jonas Sjöstedt,
   Arvoisa puhemies, Euroopan yhtyneen vasemmiston konfederaatioryhmä / Pohjoismaiden vihreä vasemmisto -ryhmä kannattaa kaikkia niitä tarkistuksia, joita ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunta on esittänyt Århusin yleissopimuksen soveltamista EU:ssa koskevaan asetukseen. Kaksi kohtaa on meille erityisen tärkeitä.
Ensinnäkin on erittäin tärkeää, että päätös on kattava, jotta myös Euroopan unionin rahoittamat hankkeet kuuluisivat asetusten soveltamisalaan. Sääntöjen on koskettava myös Euroopan investointipankkia. Vuosien saatossa EIP:a on kritisoitu voimakkaasti siitä, miten se suhtautuu ympäristökysymyksiin, että se ei ota ympäristöä riittävästi huomioon ja että sen toiminnan avoimuus on huomattavan puutteellista.
Toiseksi haluamme, että ympäristöjärjestöille annetaan todellinen oikeus ryhtyä oikeustoimiin silloin kun ympäristösääntöjä ei noudateta. Sen vuoksi vastustamme tämän oikeuden rajoittamista esimerkiksi esittelijän tarkistuksissa 28–30 esitettävällä tavalla. Tällaiset rajoitukset merkitsisivät käytännössä, ettei monilla tärkeimmistä kansallisista ympäristöliikkeistä olisi mahdollisuutta ryhtyä oikeustoimiin, ja sitä emme voi hyväksyä. 
Horst Schnellhardt (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, asetusehdotuksen tarkoituksena on lisätä avoimuutta vahvistamalla yleisön osallistumisoikeutta lainsäädäntötekstien laatimiseen, ja tätä pidän erittäin myönteisenä asiana.
Me parlamentin jäsenet olemme riippuvaisia yhdistysten, organisaatioiden, kansalaisjärjestöjen ja asianomaisten kansalaisten meille antamista tiedoista, jotka otamme huomioon lainsäädäntömenettelyissämme.
Voimme säätää hyviä lakeja vain ottamalla asianomaisten ryhmien yksilölliset edut huomioon kompromissilakiteksteissä.
Näin ollen kansalaisilla on tietenkin oltava mahdollisuus saada tietoa – tätä haluan korostaa. Se on myös erittäin tärkeää, ja sitä tarvitaan lisää.
Olen tietenkin yllättynyt siitä, että komissio lähettää silloin tällöin tietoa kansalaisjärjestöille mutta ei Euroopan parlamentin jäsenille. Olen huomannut – esimerkiksi REACH-asetuksen yhteydessä – että monet organisaatiot ja yhdistykset ovat saaneet asioista tietoa ennen meitä. Tämä ei huolestuta minua, mutta käsiteltävänä olevaan asetukseen tehtyjen tarkistusten muodosta olen kyllä huolissani.
Vaatimus, että kansalaisjärjestöillä – jotka suojelevat alakohtaisia etuja – on oltava mahdollisuus ryhtyä oikeustoimiin, jotta niiden näkemykset sisällytettäisiin lainsäädäntöteksteihin, on itse asiassa melkoinen epäluottamuslause parlamenttia kohtaan. Euroopan unionin toimielimiin yleensä suhtaudutaan nähtävästi epäluuloisesti.
Entisen ammattini eläinkirurgin näkökulmasta totean, että olemme nyt kastroimassa itseämme ja viemässä itseltämme valtuudet tässä asiassa. Kyseenalaistamme itsemme emmekä mielestäni voi antaa näin tapahtua. Olisi vakava virhe tukea tätä ehdotusta; meidän olisi vastustettava sitä jyrkästi.
En väitä, että kaikki kansalaisjärjestöt yrittävät vahingoittaa yhteiskunnallista kehitystä, mutta vaadin, ettemme anna sellaista kuvaa, ettei parlamentti olisi tehtävänsä tasalla.
Kannatan täydestä sydämestäni neuvoston näkemyksiä toisessa käsittelyssä. Kaikki muu menee selvästi liian pitkälle. Tämä koskee myös yhteisön lainsäädännön rikkomista koskevia menettelyjä, joissa sallitaan meneillään oleviin menettelyihin puuttuminen: tästä ei ole hyötyä myöskään yleisölle. 
Evangelia Tzampazi (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, on erittäin tärkeää soveltaa yleissopimusta kaikissa jäsenvaltioissa täysimääräisesti ja yhdennetysti. Sen merkitys on ympäristöpolitiikan kehityksen kannalta ratkaiseva.
Meidän on korostettava erityisesti tarvetta sähköisesti digitalisoidun tiedon tarjoamiseen, sillä tämän pohjalta voidaan toteuttaa asianmukaisesti yleisön oikeutta osallistua kaikenlaisiin ympäristön valvontaan liittyviin menettelyihin sekä tietoisuuden lisäämistä koskeviin menettelyihin. Tällä tavoin voidaan poistaa nopeasti byrokratiaongelmat, jotka ovat tähän asti pääasiassa jarruttaneet kaikkia vastaavia yrityksiä.
Lopuksi totean, että on kaikkein tärkeintä, että julkinen sektori reagoi suoraan ja tehokkaasti kaikkiin mietinnössä esitettyihin näkökohtiin ja ehdotettuihin toimiin, sillä monissa valtioissa julkinen sektori on myös tärkein ympäristötiedon tarjoaja. Korholan mietinnössä, jossa käsitellään huolellisesti tällaisen hankkeen monimutkaisia näkökohtia, on näihin kysymyksiin suhtauduttava kansalaisjärjestöjen osalta avoimesti eikä tiukasti tai epäoikeudenmukaisesti.
Lopuksi totean, että mielestäni on tehty tärkeää työtä, ja haluan onnitella esittelijää hänen ponnistuksistaan. 
Mojca Drčar Murko (ALDE ). –
   Aivan alusta alkaen Århusin yleissopimusta on pidetty yhtenä demokratian kunnianhimoisimmista saavutuksista ihmisen elinympäristön suojelun alalla paitsi siksi, että siinä määrätään uuden sukupolven ihmisoikeudesta, nimittäin ihmisten oikeudesta terveelliseen ja laadukkaaseen ympäristöön, myös siksi, että loogisesti ajateltuna kansalaisten osallistuminen päätöksentekoon parantaisi ympäristönsuojelun tasoa. Tämä tapahtuisi ensinnäkin hyväksymällä toimenpiteitä ja sen jälkeen panemalla näitä toimenpiteitä täytäntöön.
Tätä olettamusta on kuitenkin vielä kehitettävä. On laadittava sääntöjä, joiden nojalla viranomaisten on jaettava ympäristötietoa kansalaisille, joiden on vastaavasti voitava äärimmäisissä tapauksissa vaatia, että normit pannaan täytäntöön tuomioistuinten päätöksellä. Puhumme säännöksistä, joita pannaan täytäntöön ympäristöä suojelevassa osallistavassa demokratiassa. Kun otetaan huomioon, että Euroopan unionissa laaditaan parhaillaan valkoista kirjaa, jonka avulla se pyrkii kaventamaan unionin ja kansalaisten välistä tietokuilua, käsiteltävänä olevan asetuksen sisältö on erittäin ajankohtainen, kun ajatellaan laajemmin myös EU:n ja kansalaisten välistä suhdetta.
Koska komissio pyrkii parantamaan ympäristönsuojelua koskevan lainsäädännön toimeenpanoa, se aikoo myöntää Århusin yleissopimuksen nojalla tietyille kansalaisjärjestöille mahdollisuuden turvautua korkeimpaan oikeusasteeseen eli Euroopan yhteisöjen tuomioistuimeen. Tästä asetuksesta voidaan tehdä looginen johtopäätös, että kansalaisjärjestöillä on tärkeä tehtävä ympäristön suojelussa. Silti asiaa koskeva neuvoston yhteinen kanta paljastaa erilaisen tavan tulkita yleissopimusta. Se perustuu pelkoon, että Euroopan yhteisöjen tuomioistuinta käytettäisiin väärin, vaikkei tämä olekaan johdonmukainen tulkinta.
Puolittaiset toimet ympäristönsuojelua koskevan lainsäädännön täytäntöönpanossa ja demokraattisen valvonnan poistaminen tietyiltä Euroopan unionin toimielinten toimialoilta antaisi jäsenvaltioille väärän poliittisen viestin. Tämä saattaisi johtaa toimielinten vastuun vähentämiseen eikä sen lisäämiseen ympäristölainsäädännön täytäntöönpanossa. 
Rebecca Harms (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, pyytäisin komission jäsentä antamaan keskustelun päätteeksi muutamia selityksiä.
Mielestäni tämän illan keskustelussa on perustavaa laatua oleva virhe. Korholan mietinnön aiheena oleva yhteinen kanta ei sisällä minkäänlaisia muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeutta koskevia sääntöjä. Komission jäsen esitteli Århusin yleissopimuksen ensimmäistä pilaria – tiedonsaantia – koskevia sääntöjä, mutta tässä vaiheessa yleissopimuksen kolmatta pilaria ei käsitellä millään tavoin.
Tästä asiasta taitaa olla jonkinlaista sekaannusta. Mielestäni mahdollisuutta pyytää sisäistä uudelleentarkastelua, jota käsitellään yhteisessä kannassa, ei pitäisi sekoittaa muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeuteen. Pyytäisin komission jäsentä selventämään tätä asiaa.
Haluan kuitenkin lisätä, että mielestäni on ehdottoman välttämätöntä antaa kansalaisjärjestöille yhteisön tasolla muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeus ympäristöasioissa, jotta tarvittaessa voidaan tutkia paikan päällä, miten yhteisön lainsäädäntöä on käytännössä saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä.
Saksassa ryhmäkanteesta saadut kokemukset ovat olleet erittäin myönteisiä: kanteita ei ole ollut paljon, ja ne ovat olleet tarkoituksenmukaisia, ja suurin osa yhdistysten nostamista kanteista on päättynyt onnistuneesti. 
Avril Doyle (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, Århusin yleissopimus, jonka kaikki 25 jäsenvaltiota ovat allekirjoittaneet, antaa oikeuksia, jotka liittyvät kolmeen alaan: ympäristötiedon saantiin, yleisön osallistumiseen ympäristöasioita koskevaan päätöksentekoon sekä muutoksenhakuun ja menettelyjen vireillepanoon ympäristöasioissa. Asetuksen tavoitteena on soveltaa näitä oikeuksia Euroopan unionin toimielimiä – parlamenttia, neuvostoa, komissiota, Euroopan yhteisöjen tuomioistuinta, Euroopan investointipankkia ja muita – vastaan.
On tärkeää, että ihmisillä, joita ympäristölakien rikkominen koskee suoraan, on keinoja korjata asia joko muutoksenhakuelimen, oikeusasiamiehen tai tarvittaessa tuomioistuinten kautta. Tämä ei kuitenkaan tarkoita sitä, että antaisimme niin sanotusti langat lakimiesten käsiin, mihin tämä voi johtaa.
Vaikka onkin olemassa monia kansalaisjärjestöjä ja painostusryhmiä, jotka tuovat tietoomme oikeutettuja ympäristöön liittyviä huolenaiheita ja jotka toimivat eräänlaisina vahtikoirina vaatimalla meidän puolestamme toimielimiä tilille tekemisistään, kehottaisin olemaan varovainen, ettemme anna millekään itsensä oikeuttavalle ryhmälle mahdollisuutta lisätä toimielinten taakkaa ja tukkia jo nyt ylikuormitettua oikeusjärjestelmää. Vastustan tarkistuksia 2, 7 ja 12, mutta mielestäni ongelmallisin on kuitenkin tarkistus 26. Siinä nimittäin ehdotetaan, että riippumatta kansallisjärjestöjen etujen legitiimiydestä tai niiden perussäännön avoimuudesta niille olisi myönnettävä oikeus ryhtyä esteettä yhteisön toimielinten vastaisiin oikeustoimiin esimerkiksi EU:n ympäristölainsäädännön täytäntöönpanoon liittyvien hallinnollisten toimien tai laiminlyöntien vuoksi.
Joissakin maissa voidaan perustaa alle viiden jäsenen muodostamia kansalaisjärjestöjä. Tällainen järjestö ei ole mitenkään demokraattisesti merkittävä, mutta kyseisillä tarkistuksilla niille annetaan mahdollisuus haastaa komissio tarvitsematta todistaa, miten tai kuka niitä rahoittaa ja missä tarkoituksessa. EU:n lainsäädännössä on jo pitkään noudatettu periaatetta – joka on muodostunut monien vuosien oikeuskäytännön perusteella ja joka perustuu EY:n perustamissopimuksen 230 artiklan 4 kohtaan – jonka mukaan kansalainen voi nostaa kanteen Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa, mikäli päätös koskee kansalaista suoraan ja erikseen. Jos sivuutamme perustamissopimuksen näiden tarkistusten kaltaisella toissijaisella lainsäädännöllä, halvennamme ajatusta, jonka mukaan nimenomaan rikkomuksen uhriksi joutuneen olisi haettava oikaisua eikä kiinnostuneiden tarkkailijoiden – joiden motivaatio ja kannattajakunta eivät aina välttämättä ole selkeitä.
Mikäli Euroopan parlamentti haluaa laajentaa sisäistä tai ulkoista uudelleentarkastelumenettelyä, se olisi tehtävä ensisijaisesti muuttamalla perustamissopimusta. Demokraattisessa vastuussa valitsijakunnalleni olevana poliitikkona en myöskään ole valmis jakamaan vastuutani elimille, joita kansa ei ole valinnut ja jotka eivät ole kansalle tilivelvollisia. 
Gyula Hegyi (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, Århusin yleissopimuksen tehtävänä on edistää ympäristöasioiden julkista valvontaa. Tällä tavoin se auttaa lisäämään yhteiskuntiemme ympäristötietoisuutta ja kannustaa kansalaisjärjestöjä toimimaan aktiivisesti ympäristöpolitiikassa. Yleissopimuksen tärkein osa on yleisön osallistumisoikeus päätöksentekoprosessiin. Jäsenvaltiot eivät olleet riittävän rohkeita hyväksyäkseen yleissopimuksen kokonaisuudessaan. Tämä on kuitenkin se tie, jota meidän on edettävä. Äänestäjämme arvioivat meitä poliitikkoja ympäristön tilan ja kestävän tulevaisuuden eivätkä tyhjien lupauksien perusteella.
Olen jättänyt yhdessä kollegojeni kanssa tarkistuksen, joka on 23. asiaa koskeva tarkistus. Jotkut parlamentin jäsenet vastustavat sitä. Tarkistuksessa kuitenkin vain toistetaan komission alkuperäiset sanat. Siinä todetaan, että mikäli sisäisen uudelleentarkastelun tuloksena todetaan ristiriitaisuus ympäristölainsäädännön kanssa, kyseisen toimielimen on tehtävä päätös ongelman poistamiseksi. Tämä on mielestäni päivänselvää. Jos huomaamme ympäristöön liittyvän ongelman emmekä tee sille mitään, koko prosessi on hyödytön. Kaikki jäsenvaltiot muuten – tarkoitan todella kaikkia – allekirjoittivat alkuperäisen yleissopimuksen, johon tämä ajatus sisältyy.
PSE-ryhmä työskentelee yleensä ja myös tässä tapauksessa puhtaan ympäristön puolesta ja edistääkseen yleisön osallistumista päätöksentekoprosessiin. Tämän vuoksi kannatamme mietintöä siinä muodossa, jossa ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden ryhmä sen hyväksyi. 
Frederika Brepoels (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, tällä asetuksella on todellakin varmistettava, että kaikki yhteisön toimielimet soveltavat Århusin yleissopimusta, jolla pyritään lisäämään yleisön osallistumista ympäristökysymyksissä. Väittivätpä tietyt parlamentin jäsenet mitä tahansa, tarkoitus on todellakin vain tehdä se, mikä on tarpeen, jotta yhteisö voi tulla Århusin yleissopimuksen osapuoleksi. Iloitsen siitä, että ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunta on vahvistanut neuvoston yhteisen kannan. Tästä syystä kannatan ehdottomasti mietintöä ja toivon, että se hyväksytään kokonaisuudessaan ilman tarvetta tarkistuksiin.
Kun otetaan huomioon, että yhteisön ympäristöpolitiikan tarve kasvaa koko ajan, Århusin yleissopimuksen kaikkien määräysten noudattamista koskevaa asetusta tarvitaan erittäin kipeästi eikä vähiten sen vuoksi, että säilyttäisimme uskottavuutemme sekä jäsenvaltioissa että kansainvälisellä tasolla. Toisin sanoen EU:ssa olisi oltava voimassa samat velvoitteet ja oikeudet kuin jäsenvaltioissa. Tämä koskee erityisesti mahdollisten perusteiden vahvistamista ympäristöä koskevien tietojen saannin epäämiselle.
Tärkein kysymys tässä keskustelussa onkin jo täällä mainittu. Se on nimittäin yleissopimuksen muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeutta koskevan kolmannen pilarin siirtäminen yhteisön lainsäädäntöön. Ympäristöön liittyvää yleistä etua eivät tietenkään voi puolustaa vain ne ihmiset, joiden etua päätökset koskevat suoraan tai erikseen, kuten yleissopimuksessa määrätään. Tästä syystä komissio halusi rajoittaa muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeuden vain sellaisille ympäristöjärjestöille, jotka täyttävät tietyt ehdot. Tiettyjen seikkojen poistamista tai uusien ehtojen lisäämistä ei voida hyväksyä, ja se olisi myös vastoin Århusin yleissopimusta. Sen vuoksi toivon vilpittömästi, että ne jäsenet, jotka kannattavat avointa EU:n ympäristöpolitiikkaa, myös hyväksyvät tämän mietinnön sen nykyisessä muodossa. 
Stavros Dimas,
   . Haluan kiittää tänä iltana puhuneita heidän erittäin tärkeistä puheistaan. Arvioin perustarkistuksia ja vastaan samalla tärkeimpiin tänään esiin tulleisiin kysymyksiin.
Ympäristötiedon saatavuuden osalta komissio ei voi hyväksyä tarkistuksia 4, 14 ja 15, joilla pyritään soveltamaan vuosina 2003–2004 sovelletun direktiivin säännöksiä koskevaa poikkeusjärjestelmää ympäristötiedon saatavuuteen ja yhteisön toimielimille esitettyihin tietopyyntöihin.
Ehdotettua asetusta laajennetaan niin, että asetuksessa (EY) N:o 1049/2001 säädettyä voimassa olevaa asiakirjojen saatavuutta koskevaa yhteisön lainsäädäntöä sovelletaan kaikkiin yhteisön toimielimiin.
Euroopan parlamentin erityiset tarkistukset saattavat luonnostaan johtaa siihen, että luodaan kaksi osittain päällekkäistä asiakirjojen saatavuutta koskevaa järjestelmää, mikä ei parantaisi avoimuutta eikä oikeudellista selkeyttä.
Yhteiseen kantaan sisältyvä uusi 6 artikla kattaa jo kyseiset poikkeukset sekä ympäristötiedon saatavuuden. Näitä poikkeuksia on joka tapauksessa selvennettävä Århusin yleissopimuksen vaatimusten mukaisesti.
Tarkistuksia 7 ja 12, joilla ympäristötiedon määritelmään pyritään lisäämään rikkomista koskevien menettelyjen edistyminen, ei voida hyväksyä. Århusin yleissopimuksessa ei ole tällaista määräystä. Kyseisiä menettelyjä koskevat tiedot eivät myöskään sinänsä ole ympäristötietoa.
On kuitenkin todettava, että komission käytäntönä on julkaista verkkosivustollaan tietoa kaikkiin politiikan aloihin liittyvistä rikkomista koskevista menettelyistä.
Komissio hyväksyy tarkistuksen 16, jossa säädetään, että mikäli yhteisön toimielimellä ei ole hallussaan pyydettyä tietoa, sen on ilmoitettava 15 työpäivän kuluessa tietopyynnön esittäneelle henkilölle sen viranomaisen nimi, jolta haluttua tietoa voidaan pyytää.
Yleisön osallistumisoikeuden osalta komissio ei voi hyväksyä tarkistuksessa 5 ja osittain tarkistuksissa 19 ja 20 vaadittua mahdollisuutta osallistua politiikkojen valmisteluun. Århusin yleissopimuksessa yleisöä kannustetaan osallistumaan politiikkojen alustavaan valmisteluun parhaan kykynsä mukaan. Tämä voidaan tulkita hyvin laajasti, eikä vastaavaa vaatimusta sisälly jäsenvaltioille osoitettuun lainsäädäntöön.
On kuitenkin todettava, että nykyisin yhteisössä sovelletaan käytäntöä, jonka mukaan asianomaisia osapuolia voidaan kuulla yhteisön politiikan laatimisvaiheessa. Lisäksi ympäristöön liittyvien suunnitelmien ja ohjelmien määritelmä on laaja ja kattaa strategiset ohjelmat.
Komissio ei hyväksy tarkistuksessa 8 esitettyä vaatimusta, että yleisön on voitava osallistua yhteisön toimielinten rahoittamiin suunnitelmiin ja ohjelmiin. Århusin yleissopimuksessa viitataan yleisön osallistumiseen julkisten viranomaisten valmistelemiin suunnitelmiin ja ohjelmiin.
Lisäksi luvat sellaisille infrastruktuuritöille, joilla on merkittäviä ympäristövaikutuksia, myönnetään jäsenvaltioiden tasolla, jossa yleisön osallistuminen on mahdollista.
Komissio hyväksyy osittain tarkistuksen 19, joka koskee kirjallisessa kuulemisessa huomautusten esittämiselle annetun määräajan jatkamista neljästä viikosta kahdeksaan viikkoon. Komissio hyväksyy myös tarkistuksen 20, jossa yhteisön toimielin velvoitetaan ottamaan huomioon yleisön osallistumista koskevan prosessin tulokset.
Tämä velvoite perustuu Århusin yleissopimukseen ja vastaa komission nykyistä hallinnollista käytäntöä.
Komissio ei hyväksy tarkistusta 23, jossa oikeus esittää sisäistä uudelleentarkastelua koskeva pyyntö ulotetaan koskemaan paitsi sellaisia kansalaisjärjestöjä, joiden päätavoitteena on ympäristönsuojelu, myös järjestöjä, joiden tavoitteena on tämän lisäksi tai vaihtoehtoisesti kestävän kehityksen edistäminen.
Tämä peruste olisi erityisen hankala määritellä, ja se voisi kattaa laajan kirjon järjestöjä, joille ei ympäristöllisistä syistä voitaisi millään perusteella myöntää oikeutta pyytää tällaista uudelleentarkastelumenettelyä.
Erityisaseman myöntäminen sellaisille valtiosta riippumattomille ympäristönsuojelujärjestöille, joiden päätavoitteena on edistää ympäristön etua, on täysin sopusoinnussa Århusin yleissopimuksen hengen kanssa.
Niiden arviointiperusteiden osalta, jotka asianomaisten kansalaisjärjestön on täytettävä, komissio ei hyväksy viimeistä esittelijän jättämää tarkistusta, jonka mukaan kansalaisjärjestön olisi toimittava useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa.
Vaikka alkuperäisessä komission ehdotuksessa puhuttiinkin yhteisön tasolla harjoitettavasta toiminnasta, ennen yhteisen kannan vahvistamista käydyissä keskusteluissa tehtiin selväksi, että tällainen päätös rajoittaisi perusteettomasti muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeuden toteutumista.
Komissio on tyytyväinen siihen, että yhteisessä kannassa olevassa säännöksessä puhutaan yhteisöulottuvuudesta, jonka olisi sisällyttävä kansalaisjärjestöjen toimintaan niiden pyrkiessä ympäristötavoitteisiinsa yhteisössä.
Lopuksi totean, että tarkistuksissa 22, 24 ja 25 käsitellään 10 artiklassa tarkoitettuja yhteisön toimielinten hyväksymiä hallinnollisia toimia koskevien sisäisten uudelleentarkastelujen tuloksia ja niiden suhdetta 12 artiklassa oleviin säännöksiin kanteen nostamisesta Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa.
Jo puheenvuoroni alussa mainitsemistani syistä komissio ei voi hyväksyä näitä tarkistuksia, sillä ne ylittäisivät asianosaisten hyväksyttyä määritelmää koskevat yleissopimuksen määräykset.
Komissio hyväksyy periaatteessa tarkistukset 26 ja 27, jotka koskevat työjärjestyksen mukauttamista ja asetuksen voimaantulopäivää.
Lähetän Euroopan parlamentin sihteeristölle täydellisen luettelon komission tarkistuksiin esittämistä kannoista. 
Puhemies. 
    Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan keskiviikkona klo 12. 
Puhemies. 
    Esityslistalla on seuraavana Sjöstedtin laatima Euroopan parlamentin sovittelukomiteavaltuuskunnan mietintö (A6-0001/2006) sovittelukomitean hyväksymästä yhteisestä tekstistä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi kaivannaisteollisuuden jätehuollosta ja direktiivin 2004/35/EY muuttamisesta (PE-CONS 3665/2005 – C6-0405/2005 – 2003/0107(COD)). 
Jonas Sjöstedt (GUE/NGL ),
   Arvoisa puhemies, tällä direktiivillä, jota koskevan päätöksen nyt aiomme tehdä, on olemassa hyvin konkreettinen ja käytännöllinen tausta. Muutama vuosi sitten ennen kaikkea Romaniassa ja Espanjassa tapahtuneissa suurissa onnettomuuksissa kaivospadot sortuivat. Nämä olivat ympäristökatastrofeja, joilla oli merkittäviä seurauksia lähiympäristöön ja jotka myös myrkyttivät vesistöt.
Lisäksi meitä vaivaavat jatkuvat ympäristöongelmat, joissa olemassa olevista vanhoista teollisuuslaitoksista peräisin olevat jätevedet levittävät raskasmetalleja ja muita myrkkyjä lähiympäristöömme. Tämä tarkoittaa, että tarvitaan erityisdirektiiviä, jolla säännellään kaivosteollisuudesta ja muusta kaivannaisteollisuudesta peräisin olevia jätteitä.
Kun tarkastelemme komission muutama vuosi sitten esittämää ehdotusta ja sitä ehdotusta, jota koskevan päätöksen aiomme tehdä huomenna, niiden välillä on huomattavia eroja. Parlamentti on todellakin auttanut parantamaan ja vahvistamaan direktiiviä. Monet parlamentin tarkistuksista hyväksyttiin jo ensimmäisessä käsittelyssä, ja myös tässä käsittelyssä tarkistuksia on lisätty melko paljon.
Haluan korostaa muutamaa erityisen tärkeää mietinnön kohtaa. Ensinnäkin on laadittu patojen turvallisuutta koskevia sääntöjä tämäntyyppisten onnettomuuksien ennalta ehkäisemiseksi tulevaisuudessa. Direktiivillä kielletään myös Romaniassa käytettävä menetelmä, jossa käytetään suuria määriä syanidia. Lupamenettelyistä ja niiden toteuttamisesta annetaan selkeät säännöt, ja voidaan myös nähdä, mitä ympäristöongelmia voidaan korjata. Direktiivissä myös velvoitetaan noudattamaan ehdottomasti vesidirektiiviä, ja tällä tavoin estetään veden tilan heikkeneminen.
Annetaan myös sääntöjä, joiden mukaan se maa-alue, jolla kaivostoimintaa harjoitetaan, on kunnostettava. Direktiivin tarkoituksena on tehdä loppu aikakaudesta, jolla jätteet ja saastuneet maa-alueet unohdettiin. Tässä tarkoituksessa esitetään rahoitusvakuutta, jota varten yritysten on varattava varoja niiden alueiden kunnostamiseen, joilla ne ovat harjoittaneet kaivostoimintaa.
Uusien jäsenvaltioiden ja ennen kaikkea Romanian mutta myös Bulgarian osalta pääsimme sovittelumenettelyn aikana sellaiseen vaiheeseen, että maat antoivat lausuman, jossa ne sitoutuvat olemaan hakematta poikkeuksia ja noudattamaan kaikkia direktiivin säännöksiä. Tämä on tärkeää etenkin siksi, että Romanialla on huomattavia ongelmia tällä alalla. Jäsenvaltioita vaaditaan kokoamaan vanhaa jätettä koskeva luettelo ja tutkimaan, missä on mahdollisesti ympäristöongelmia aiheuttavaa vanhaa jätettä. EU:n ympäristön tilanne kohenee kokonaisuudessaan merkittävästi.
Näitä toimenpiteitä on vastustettu pääasiassa taloudellisin perustein. On todettu, että toimenpiteet tulisivat yrityksille kalliiksi. On kuitenkin tärkeää ymmärtää, että maa-alueen kunnostukseen liittyvät ympäristökustannukset sisältyisivät yritysten tuotantokustannuksiin ja että tämä olisi vain oikein. Mikäli niitä ei sisällytettäisi tuotantokustannuksiin, tämä hyödyttäisi vähemmän vakavasti otettavia toimijoita. Tällainen direktiivi sen sijaan suosii vakavasti otettavia kaivosyhtiöitä, jotka kantavat vastuun ympäristömenettelyistään. Kyseisellä direktiivillä myös helpotetaan sellaisen uuden ympäristötekniikan kehittämistä, jonka avulla voidaan käsitellä vanhaa jätettä, ja näin direktiivi tarjoaa Euroopan unionin kaivannaisteollisuudelle uusia mahdollisuuksia tällä alalla. Viimeisin mutta ei vähäisin – ja kaikkein tärkein – asia on, että direktiivistä on hyötyä kyseisillä alueilla asuvien ympäristölle ja terveydelle.
Direktiivi ei tietenkään ole täydellinen. Direktiivit ovat hyvin harvoin täydellisiä. Olisin halunnut, että siinä olisi painotettu hieman enemmän muutamaa seikkaa. Vaarallisiksi luokittelemattomia jätteitä koskevat säännöt eivät ole niin tiukkoja kuin niiden pitäisi olla. Tämä on neuvoston syytä, sillä se teki ensimmäisessä käsittelyssä direktiiviä heikentäviä muutoksia. Parlamentti ei tehnyt sellaista päätöstä kuin olisin toivonut, jotta olisimme voineet sopia näiden muutosten poistamisesta.
Jätealueiden määritelmä on heikko ja liian avokätinen teollisuutta kohtaan, ja tämä saattaa mahdollistaa tiettyjen aukkokohtien syntymisen. Direktiivissä ei esitetä selkeitä vaatimuksia, miten vanhaa jätettä olisi käsiteltävä. On kuitenkin tärkeä ymmärtää, että EU:n muussa ympäristölainsäädännössä, erityisesti vesipuitedirektiivissä, velvoitetaan ehdottomasti korjaamaan tilanteet, joissa vanhan jätteen katsotaan johtava veden tilan heikkenemiseen. Tämä tarkoittaa, että kokonaisuudessaan direktiivi on kuitenkin järkevä. Voimme olla tyytyväisiä viime vuosina tekemäämme työhön.
Lopuksi haluaisin myös hyödyntää tätä tilaisuutta ja kiittää niitä, joiden kanssa olen tehnyt työtä, myös eri ryhmien varjoesittelijöitä, joiden kanssa olen tehnyt rakentavaa yhteistyötä. Haluan kiittää Euroopan komission virkamiehiä, joiden kanssa olemme tällä kertaa tehneet erinomaista yhteistyötä, sekä puheenjohtajaa, joka johti hyvin rakentavaa sovittelumenettelyä. Heidän kanssaan on ollut helppo tehdä yhteistyötä ja löytää käytännön ratkaisuja kohtaamiimme ongelmiin. 
Stavros Dimas,
   Arvoisa puhemies, puhun lyhyesti. Haluan kiittää niitä Euroopan parlamentin työryhmiä, jotka osallistuivat sovittelukokoukseen 6. joulukuuta 2005.
Kiitän erityisesti myös varapuhemies Roth-Behrendtiä sekä esittelijä Jonas Sjöstedtiä, jota myös onnittelen tuloksesta.
Sovittelukomiteassa käydyt keskustelut olivat rakentavia, ja mielestäni parlamentti sai myönnytyksiä tärkeissä rahoitusvakuuksia, kaivosalueita, siirtymäsäännöksiä ja tulevia jäsenvaltioita sekä monia muita tärkeitä asioita koskevissa kysymyksissä.
Komissio kannattaa erittäin tyytyväisenä sovittelutekstiä, ja toivon, että parlamentti vahvistaa neuvotteluihin osallistuneen valtuuskuntansa aikaan saaman myönteisen tuloksen. 
Christa Klaß,
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, olemme kulkeneet pitkän matkan ja käyneet sen varrella monia mullistavia keskusteluja. Tänään edessämme on vielä finaali, niin sanoakseni. Nyt kolmannessa käsittelyssä osallistujia on enää vain muutama. Haluan kiittää esittelijä Sjöstedtiä – "tiennäyttäjäämme" – joka asiantuntemuksellaan ja energisyydellään onnistui pitämään neuvottelujen vauhtia yllä aina sovittelukomiteaan asti. Jäsen Sjöstedt onnistui pitämään päämäärän koko ajan näkyvissä ja tunnisti selkeästi sen hetken, kun oli aika saattaa työ päätökseen ja tehdä myös lopulliset kompromissit. Kiitän häntä tästä kovasti.
Tästä syystä kaivannaisteollisuuden jätehuoltoa koskeva direktiivi on onnistunut ympäristön, kaivosalan yritysten ja näin ollen myös ihmisten kannalta. Ympäristön kannalta kestävä toiminta ei tarkoita vain sitä, ettei tehdä mitään ja että koskematonta luontoa pidetään tavallaan mittapuuna kaikessa. Sen sijaan meille ihmisille on annettu – lähes raamatullinen – tehtävä ottaa maa valtaamme.
Aarniometsät ja koskematon luonto eivät ole ominaisia Euroopalle, vaan se tunnetaan maailmalla ennemminkin viljellyistä maisemista, jotka ovat muokkautuneet vuosisatojen saatossa. Kestävän kehityksen periaatteen mukaisesti ihmisten olisi käytettävä näitä ihmisten hyväksi. Kaikella ympäristöön liittyvällä toiminnalla on kuitenkin myös oheisvaikutuksia. Olisi väärin sanoa, ettei kaivostoiminnalla ole minkäänlaisia vaikutuksia luontoon ja ympäristöön. Tämän vuoksi kaikkia toimia arvioitaessa on tuloksia verrattava kustannuksiin ja etuja kuormitukseen. Nykyisen myönteisen kehityksen, teknisten mahdollisuuksien ja paremman ympäristötietoisuuden tuloksena emme käytä enää samoja mittapuita kuin 50 vuotta sitten. Näitä saavutuksia on hyödynnettävä tehokkaasti ihmisten turvallisuuden sekä ympäristön terveyden edistämiseksi. Meidän on myös pysyttävä jatkuvasti ajan tasalla, jotta voimme hyödyntää niitä uusia mahdollisuuksia, joita varmasti avautuu viiden, kymmenen tai jopa 20 vuoden kuluessa.
Kuluneiden 10 vuoden aikana Espanjassa ja Romaniassa metallimalmin louhinta-alalla sattuneet vakavat onnettomuudet saivat Euroopan parlamentin vaatimaan tätä direktiiviä. Nyt kun olemme saaneet sen, kuljemme mielestäni oikeaan suuntaan saavuttaaksemme jotain myönteistä ympäristölle ja ihmisille.
Gyula Hegyi,
   . Arvoisa puhemies, viisi vuotta sitten Romaniassa Baia Maressa kultakaivoksesta valuneen syanidin aiheuttama Tisza-joen saastuminen osoitti unkarilaisille, miten vaarallista kaivosjäte voi olla. Tuohon aikaan kotimaani ei ollut vielä Euroopan unionin jäsen. Komissio ja Euroopan parlamentti kuitenkin ymmärsivät ongelman ja tekivät aloitteen tällaista jätettä koskevan direktiivin laatimiseksi. Jäsen Sjöstedt matkusti saastuneelle alueelle, tutki tosiasioita, kuuli kaikkia silminnäkijöitä ja asiantuntijoita ja laati erinomaisen mietinnön. Tällaista minä kutsun hyväksi ja vastuulliseksi poliitikon työksi. Hänen mietintönsä perustuu tosiasioihin ja todellisiin uhkiin, ja siinä tarjotaan todellisia ratkaisuja. Kiitos, jäsen Sjöstedt.
PSE-ryhmä kannatti mietintöä alusta lähtien. Toisessa käsittelyssä jätin kollegojeni kanssa useita tarkistuksia sääntelyn tiukentamiseksi. Esittelijä ja myöhemmin myös sovittelukomitea hyväksyivät useimmat niistä. Veden saastumista koskevissa kysymyksissä pyrimme varmistamaan, että muita yhteisön velvoitteita noudatetaan. Useimmat näistä sisältyvät vesipuitedirektiiviin. Sovittelumenettelyssä aikaan saatu kompromissi ei ole ihanteellinen, mutta se voidaan hyväksyä.
Rahoitusvakuuksien on oltava riittäviä, jotta niillä voidaan kattaa jätealueen vaikutuspiirissä olleen maa-alueen kunnostuksesta aiheutuvat kustannukset. Tätä me pidämme onnistuneena tuloksena.
Olemme tyytyväisiä myös sulkemismenettelyn tarkentamiseen. Hävisimme kuitenkin tärkeän taistelun. Me sosiaalidemokraatteihin kuuluvat parlamentin jäsenet halusimme, että jätteen päästämiselle vastaanottaviin vesistöihin on saatava etukäteen lupa. Mielestäni ennaltaehkäisy on kaikkein ympäristöystävällisin ratkaisu. Ehkä myöhemmin kaikki ymmärtävät tämän sekä parlamentissa että kaikkialla Euroopassa.
Yleisesti ottaen saimme aikaan hyvä direktiivin. Jäsenvaltioiden, EU:n jäseneksi haluavien valtioiden ja unionin ulkopuolisten maiden on noudatettava uutta sääntelykehystä. Meidän on valvottava, että direktiivi pannaan täytäntöön kirjaimellisesti. 
Leopold Józef Rutowicz (NI ). –
   Arvoisa puhemies, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi kaivannaisteollisuuden jätehuollosta on ympäristön ja terveyden suojelun kannalta tärkeä asiakirja. Se on erittäin tärkeä myös kaivannaisteollisuudelle, jonka on enimmäkseen vastattava direktiivin täytäntöönpanon kustannuksista. Direktiivillä on merkittäviä vaikutuksia myös siinä mielessä, että sen avulla voidaan päästä sopimukseen ja sovittaa yhteen kaikkien osapuolten edut.
Direktiivi ansaitsee hyväksyntämme. Kuten kaikkien asiakirjojen kohdalla, taloudelliset olosuhteet voivat muuttua, ja saamme huomata, miten tehokas direktiivi on sitten kun se on pantu täytäntöön. Tulevissa uudelleentarkasteluissa voimme tehdä siihen tiettyjä muutoksia. Esimerkiksi kaivosjäte sisältää usein mineraaliaineksia, jotka olisi otettava talteen, jotta tarvetta uusiin kaivauksiin voitaisiin vähentää. 
Péter Olajos (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, monet kritisoivat usein Euroopan unionia ja Euroopan parlamenttia siitä, että ne säätävät lakeja, jotka ovat tarpeettomia tai jotka eivät ainakaan ole aivan välttämättömiä. Kukaan ei väitä tällaista nyt käsiteltävänä olevasta direktiivistä. Päinvastoin, onnistuimme laatimaan kansainvälisesti mullistavan säädöksen, jota voidaan pitää virstanpylväänä. Säädös laadittiin vuonna 2000 Romaniassa Baia Maressa sattuneen kaivosonnettomuuden seurauksena, jotta ympäristö ja luonto eivät joutuisi enää koskaan kokemaan vastaavanlaista saastumista.
Kun onnettomuus tapahtuu, voimme vain yrittää minimoida vahingot ja maksaa korvauksia, mutta kuten tässä tapauksessa, siitä ei ole ollut paljon apua. Luonnollinen ympäristö tuhoutui, eikä toistaiseksi ole tehty vielä yhtään päätöstä vahingonkorvauksia koskevissa oikeudenkäynneissä, jotka ovat lähestulkoon seisahtuneet.
Tämän vuoksi esitetyssä direktiivissä korostetaan ennaltaehkäisyä, joka on aina tärkein asia, kun haluamme tehdä tulevaisuudestamme turvallisen ja välttää ihmisen laiminlyönneistä aiheutuvat luonnonkatastrofit. Direktiivissä ei kuitenkaan säännellä ainoastaan tulevaisuuden kaivoksia ja niiden jätteitä vaan myös vanhoja ja hylättyjä sekä vielä toiminnassa olevia kaivoksia, jotka ovat usein teknisesti erittäin huonossa kunnossa. Parlamentin sovittelukomiteavaltuuskunnan jäsenenä haluaisin kiittää erityisesti kolmikantakokoukseen osallistuneiden Sjöstedtin, Roth-Behrendtin ja Florenzin tekemästä työstä. Unkarin puolesta haluan kiittää heitä myös siitä, että he ottivat huomioon huolenaiheeni ja ehdotukseni, jonka tuloksena tulevat jäsenvaltiot Romania ja Bulgaria eivät hae siirtymäajalle poikkeuksia direktiivin soveltamiseen, kuten heidän ehdotukseen liitetyssä lausumassaan todetaan.
Itä-Karpaattien alueella on monenlaisia aarteita, joiden kaivaukset luovat tärkeän taloudellisen pohjan alueen kehitykselle. Kaivauksia olisi kuitenkin toteutettava vain kestävästi, ja niissä olisi otettava täysimääräisesti huomioon ympäristön ja luonnon edut. Tämä on direktiivin aihe, ja tätä se tarjoaa. Iloitsen siitä, että minulla oli etuoikeus osallistua tämän säädöksen laatimiseen, joka on erittäin tärkeä yhteisen tulevaisuutemme kannalta. 
Richard Seeber (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, kiitän jäsen Sjöstedtiä, joka neuvotteli hyvin järkevästi parlamentin puolesta, sekä komissiota, joka tuki meitä pyrkimyksissämme päästä neuvostossa kompromissiin.
Yhdyn kollegani Olajosin sanoihin. Hän korosti aivan oikein sitä, että tällä lainsäädäntöehdotuksella olemme todella osuneet aiheeseen, jolla on suoria vaikutuksia kansalaisten ja ympäristön turvallisuuteen. Näin ollen emme ole missään tapauksessa säätämässä tarpeetonta yhteisön säädöstä, joka tavallaan vain rasittaisi taloutta. Tässä tapauksessa kompromissi tietysti tarkoittaa myös sitä, että säädöksestä aiheutuu tiettyjä kustannuksia. Mielestäni nämä kustannukset ovat kuitenkin perusteltuja, ja teollisuus pystyy varmasti kattamaan ne, sillä panoksena on niinkin tärkeä etu kuin ihmisten terveys.
Kompromissin erityisen tärkeä saavutus on, että nyt vaaditaan rahoitustakuita kattamaan jätealueen vaikutuspiirissä olleesta maa-alueesta mahdollisesti aiheutuvia kustannuksia. Tämänkaltaiset järjestelyt on tietenkin tehtävä etukäteen, sillä onnettomuudet sattuvat hyvin usein konkurssin tehneille kaivostoiminnanharjoittajille. Tämä tarkoittaa, että edes vastatoimien käynnistämiseen tarvittavia varoja ei ole, ja laaja yleisö joutuu taas kärsimään seurauksista.
Monia jätehuollon näkökohtia on myös eritelty paljon tarkemmin erityisesti siltä varalta, että toiminnanharjoittaja sijoittaa kaivosjätettä louhoksiin alueen kunnostuksen aikana. Tällainen kunnostustyö edellyttää, että säännöksiä noudatetaan tiukasti, jotta estetään maaperän tai veden saastuminen. Lisäksi toiminnanharjoittajien on ryhdyttävä seuranta- ja ylläpitotoimenpiteisiin sekä korjaaviin toimenpiteisiin: ne velvoitetaan esimerkiksi keräämään tai käsittelemään jätevesiä ja suotovesiä. On tärkeää, että myös tulevat jäsenvaltiot Bulgaria ja Romania antavat lausumia, joissa ne lupaavat noudattaa uusia säännöksiä – emme saa unohtaa Baia Marea. 
Puhemies. 
    Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan keskiviikkona klo 12.00. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Maatenin laatima Euroopan parlamentin sovittelukomiteavaltuuskunnan mietintö (A6-0415/2005) sovittelukomitean hyväksymästä yhteisestä tekstistä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi uimaveden laadun hallinnasta ja direktiivin 76/160/ETY kumoamiseksi (03659/2005 – C6-0373/2005 – 2002/0254(COD)). 
Jules Maaten (ALDE ),
   . Arvoisa puhemies, viime päivinä ja itse asiassa koko tästä direktiivistä käydyn keskustelun aikana minulta on usein kysytty, onko todella tarpeen määritellä EU:n laajuiset uimaveden laatua koskevat normit. Eikö tämä ole tyypillinen esimerkki asiasta, joka voitaisiin hoitaa jäsenvaltioiden tasolla? Olen tietoinen siitä, että eräät Alankomaiden sosiaalidemokraatteja edustavat parlamentin jäsenet, jotka eivät valitettavasti ole täällä nyt, jopa kutsuivat direktiiviä eräässä mietinnössä häpeälliseksi uima-allasvesidirektiiviksi. No, direktiivi ei kuitenkaan koske uima-altaita saati kylpyvesiä. Se koskee tietenkin rannikkovesiä ja järviä. 
On kysytty, tuovatko EU:n toimet tällä alalla lainkaan lisäarvoa. Parlamentti ei epäillyt tätä lainkaan asian ollessa ensimmäisessä käsittelyssä. Olennaisempaa on, että jäsenvaltiot ja juuri jäsenvaltiot pitivät direktiiviä tarpeellisena. Jos ne haluavat uimavesidirektiivin, niiden pitää se saada, mutta mielestäni direktiivi pitää antaa tosissaan eikä se saa olla pelkkä sallittujen poikkeusten luettelo. 
Nyt on kuitenkin yli 12 vuoden keskustelun jälkeen saatu aikaan – ei tosin helposti – neuvoston ja parlamentin välinen kompromissi, jonka oletan huomenna muuttuvan lainsäädännöksi. Uudessa direktiivissä säädetään Euroopan unionin merenrantojen ja järvien uimavesien puhdistamisesta, uimareille tarjolla olevan tiedon parantamisesta ja paikallisviranomaisten byrokratian vähentämisestä. 
Euroopan unionissa yli 80 prosenttia uimapaikkojen vesistä on jo tiukempien normien mukaisia, ja joissakin jäsenvaltioissa tämä luku on jopa yli 90 prosenttia. Tällä hetkellä noin 12 prosenttia uimareista kärsii vuosittain pahoinvoinnista, vatsatulehduksista, ihottumista, hengenahdistuksesta tai silmä- tai korvatulehduksista. Direktiivillä tiukennetaan terveysnormeja, minkä odotetaan vähentävän sairastuneiden uimarien määrän 8 prosenttiin. 
Vuodesta 2015 lähtien uimareille myös kerrotaan uimapaikoilla veden laadusta symboleilla, jotka ovat samanlaiset kaikkialla Euroopan unionissa. Tällä hetkellä tietoja uimaveden laadusta on saatavissa vain edelliseltä vuodelta, ja nekin hankalasti ja vain Internetistä. Itseäni miellyttää se, että ennen pitkää voin itse tarkistaa veden laadun paikan päällä, sillä vaikka en tiedä teistä, en yleensä ota rannalle mukaani kannettavaa tietokonetta. Jäsenvaltioiden tarvitsee mitata vain kaksi muuttujaa 19:n sijaan. Tämä on esimerkki siitä, miten uimavesimittauksiin liittyvä byrokratia vähenee. 
Euroopan parlamentti ja hallitukset olivat pitkään tukkanuottasilla siitä, miten tiukkoja normien pitäisi olla ja kuinka paljon kustannuksia niistä saisi aiheutua jäsenvaltioille. Olemme löytäneet kaikkia osapuolia tyydyttävän sovitteluratkaisun, ja vaikka tästä kuuluu kiitos puheenjohtajavaltio Yhdistyneelle kuningaskunnalle, niin kompromissin on saanut aikaan komissio, ja erityisesti te, arvoisa komission jäsen. Kiitän myös monia varjoesittelijöitä yhteistyöstä. 
Uimavesistä ei tule ainoastaan puhtaampia, vaan puhtaampia, kustannukset pysyvät kurissa, ja säännöstelyn purkaminen alkaa. Lopuksi totean olevani kiinnostunut kuulemaan, mitä komissiolla on sanottavana Albrecht Wiedenmannin kirjoittamasta artikkelista, joka on määrä pian julkaista tieteellisessä -aikakauslehdessä ja jonka varsin monimutkainen englanninkielinen otsikko on , lyhennettynä NOAELS.
En aivan osaa selittää tätä termiä itse, mutta te varmaan osaatte. Olen joka tapauksessa kiinnostunut kuulemaan, aikooko komissio käyttää tätä tutkimusta omassa vuoden 2008 arviointikertomuksessaan, koska se sisältää useita tylyjä arvioita direktiivistä, jota olemme hyväksymässä. Lisäisin kuitenkin, että aika sen huomioon ottamiseksi on kulumassa umpeen. Olen hyvin iloinen, kun direktiivi huomenna todella hyväksytään. Mielestäni se on hyvä asia meille kaikille, vaikken itse olekaan kovin innokas uimari. Uin vain jos en muuta voi. Vuoden 2015 jälkeen voin kuitenkin kastautua paremmalla mielellä. Arvoisa komission jäsen, toivon voivani huoletta tehdä niin myös teidän kotimaassanne. 
Stavros Dimas,
    Arvoisa puhemies, rakastan merta ja uimista ja minulla on siksi henkilökohtaisia syitä toivoa, että Euroopan unionin meret ja vedet ovat mahdollisimman puhtaita. 
Haluan kiittää Euroopan parlamentin valtuuskuntaa, joka osallistui neuvoston kanssa 12. lokakuuta 2005 pidettyyn sovittelukokoukseen, sekä varapuhemies Trakatellisia ja erityisesti esittelijä Maatenia. Haluan myös onnitella heitä erinomaisesta työstä ja saavutetuista tuloksista. 
Sovittelukomiteassa käydyt keskustelut olivat monimutkaisia. Mielestäni parlamentti saavutti kuitenkin huomionarvoisia tuloksia ja huomattavan parannuksen neuvoston alkuperäiseen kantaan verrattuna ainakin ratkaisevan tärkeässä kysymyksessä, joka koskee kunnianhimoisten normien käyttöönottoa uimavesiluokassa "riittävä". 
Laatunormit eivät ehkä loppujen lopuksi ole niin tiukat kuin monet olisivat toivoneet – eivätkä vähimmäislaatunormit tosiaankaan ole niin tiukat kuin komissio alun perin ehdotti. Niitä kuitenkin tiukennettiin huomattavasti sovittelukomiteassa käydyissä keskusteluissa, ja tämän seurauksena lopullinen teksti on selkeä parannus tällä hetkellä voimassa oleviin säännöksiin verrattuna. Ne ovat peräisin vuodelta 1975, jolloin direktiivi annettiin, ja uudet tieteelliset tiedot ovat jo ajaneet niiden ohi. 
Komissio on erityisen tyytyväinen sovittelutekstiin ja antaa sille tukensa. Toivon parlamentin vahvistavan neuvotteluryhmänsä saavuttaman myönteisen tuloksen. 
Näin ollen olemme tänä iltana päättämässä keskustelua kahdesta hyvin tärkeästä direktiivistä, jotka epäilemättä parantavat Euroopan unionin kansalaisten ympäristöä ja suojelevat heidän terveyttään. 
Richard Seeber,
   . – Arvoisa puhemies, kiitän esittelijää hänen erinomaisesta työstään ja erityisesti komissiota tästä direktiiviehdotuksesta. 
Olin suoraan sanoen hieman pettynyt komissioon, kun se antoi lausuntonsa neuvoston yhteisestä kannasta. Olisin toivonut sen noudattavan tiukempaa ja selkeämpää linjaa suhteessa uimavesien laatuun, sillä olemmehan huomattavasti vesittäneet normeja, joihin komission jäsen viittasi. Komission tuella olisimme saaneet aikaan ankaramman direktiivin, joka olisi pakottanut jäsenvaltiot ottamaan käyttöön vaativammat normit ilman raskaita kuluja, joista niin paljon puhutaan. 
Älkäämme unohtako, että tällä hetkellä suurin uimavesien saastuttaja eivät ole paikalliset saasteet, vaan hajakuormitus ja tietenkin erityisesti maatalous. Olisimme voineet parantaa tilannetta huomattavasti verraten vähällä rahalla. Olemme kuitenkin päässeet sovitteluratkaisuun, ja sovitteluratkaisujen takana pitää seistä. Tästä syystä kehotan parlamenttia huomenna hyväksymään direktiiviehdotuksen. 
Olemme kuitenkin edenneet oikeaan suuntaan. Asetan nyt toivoni vuoteen 2008, jolloin komission on määrä tarkastella direktiiviä uudelleen ja arvioida tilanne silloin. Sallinette minun ennakoida tätä pyytämällä komission jäsentä, joka siis on innokas uimari, varmistamaan, että hänen alaisensa yksiköt suorittavat arvioinnin asianmukaisesti ja nostavat kaikesta huolimatta terveysnormit OECD:n tasolle, minkä kaikki jäsenvaltiot ovat itse asiassa hyväksyneet, jotta emme huomaa pyrkivämme laskemaan terveysnormeja tällä alalla. Uimavesillä on komission jäsenessä epäilemättä voimakas puolestapuhuja. 
Gyula Hegyi,
   Arvoisa puhemies, sosiaalidemokraattien ryhmän unkarilaisena jäsenenä olen tyytyväinen uimavesidirektiiviä koskevan sovittelun lopputulokseen. Kävimme laajoja keskusteluja sekä ympäristö-, kansanterveys- ja elintarviketurvallisuuden valiokunnassa että sovitteluvaltuuskunnassa. Ei ollut helppoa tehdä selväksi, että sisä-, rannikko- ja järvivesiin – esimerkiksi Unkarin Balatonjärveen – ei voida soveltaa samoja kriteerejä kuin Atlantin valtamereen. Tämä ei tarkoita, ettemme halua sisävesiämme varten tiukkoja sääntöjä. Järvet ja valtameret ovat kuitenkin selvästi erilaisia. 
Sisämaavaltioilla, kuten Unkarilla ja Itävallalla, olisi myös oltava oikeus omaan uimaveteen. Tietynlainen teollinen toiminta ja maataloustoiminta on kielletty Unkarin uimajärviä ympäröivillä alueilla, ja viemärijärjestelmä kattaa lähes 100 prosenttia kotitalouksista. Voimme parantaa monia asioita, mutta emme voi muuttaa järveä valtamereksi. 
Voimme hyväksyä nykyisen kompromissin, mutta se merkitsee maalleni paljon työtä: osa rannoista suljetaan ja monia muita on kunnostettava, mutta sen hinnan joudumme maksamaan puhtaasta ja terveellisestä ympäristöstä. On hyvä, että uimavesiluokasta "riittävä" hyväksyttiin tiukempi versio. On myös hyvin tärkeää, että veden laadusta tiedotetaan uimapaikoilla. Kaikilla Balatonjärven ympärillä sijaitsevilla uimarannoilla onkin valtavat taulut unkariksi, englanniksi, saksaksi ja venäjäksi. Voisimme tietysti lisätä ranskan, koska toivomme, että Ranskasta ja muista ranskankielisistä maista tulee lisää matkailijoita. 
Toisen käsittelyn aikana pitämässäni viimeisessä puheenvuorossa oli tiukka sävy, koska aikaa oli vain minuutti ja kiivas keskustelu oli nopeatahtinen. Haluan nyt kiittää jäsen Maatenia hänen mietinnöstään ja valmiudestaan rakentaviin kompromisseihin. Hän teki hyvää työtä. 
Toivon hänen tulevan Unkariin, jotta voin näyttää hänelle, kuinka puhdas ja raikas oma Balatonjärvemme on. 
Marios Matsakis,
   Arvoisa puhemies, satoja tuhansia EU:n kansalaisia sairastuu joka vuosi uituaan saastuneessa vedessä. Näin saatujen sairauksien vakavuus vaihtelee suuresti. Useimmat ovat lieviä tai kohtalaisia, mutta jotkin ovat vakavia ja muutamat kuolemaan johtavia. Kuten odottaa saattaa, on lasten, vanhusten ja immuunipuutteisten sairastumisriski suurin. Siksi EU:n lainsäädäntöelinten on kannettava suurta huolta uimavesien laadusta. 
Ne ovatkin tehneet työtä asian parissa monta vuotta, ja uimavesien laadun seuraamiseksi käytettävien muuttujien voisi olettaa olevan mahdollisimman tiukkoja. Valitettavasti näin hyvin ei kuitenkaan ole, ja syy siihen on yksinkertainen. Syynä on se, että uimavesiin liittyvällä vapaa-ajan alalla ja matkailualalla liikkuu valtavia rahamääriä, ja jonkin alueen julistamisella uimavedeltään heikkolaatuiseksi on vakavia taloudellisia seurauksia kyseiselle alueelle ja kyseiselle maalle. Lääkärin mielipide ei siten enää paina eniten, vaan "poliittiset kompromissit" ovat päivän sana. Niinpä vuosikausia puhuttuamme, keskusteltuamme ja väiteltyämme – enimmäkseen asioista, jotka maalaisjärjellä ajatellen ovat päivänselviä – päädymme sovittelutilanteeseen, jossa vähennämme sellaisille maille mahdollisesti aiheutuvia taloudellisia haittoja, joissa on epähygieenisiä uimavesiä, ja lisäämme samalla kansalaistemme sairastumisriskiä.
Monet kollegat ovat täysin eri mieltä kanssani, mutta kuinka muuten on selitettävissä, että olemme esimerkiksi keksineet erottaa toisistaan terveysriskimielessä sisä- ja rannikkovesien uimavedet ja olemme valmiit hyväksymään, että sisävedet voivat olla lähes kaksi kertaa rannikkovesiä epäterveellisempiä ja silti uimakelpoisia? Entä miten muuten on selitettävissä, että olemme valmiit leimaamaan uimavedet hyvänlaatuisiksi, jos riski sairastua niissä uimisen jälkeen on viiden prosentin luokkaa, toisin sanoen yksi uimari kahdestakymmenestä on vaarassa sairastua? Vaikka kannatankin tätä direktiiviä, siinä ei tehdä tarpeeksi uimavesiemme saattamiseksi todella turvallisiksi. Teemme niistä vain vähemmän vaarallisia. 
Lopuksi kiitän kaikkia, jotka ovat tehneet niin paljon työtä direktiivin eteen, ja erityisesti kollegaani Maatenia – joka on työskennellyt todella kovasti olematta itse uimari – komissiota ja tietenkin sovitteluvaliokunnan jäseniä. 
Caroline Lucas,
   Arvoisa puhemies, haluan todeta ryhmäni puolesta, että esittelijän hyvästä tarkoituksesta huolimatta edessämme oleva sovitteluratkaisu on luvattoman heikko. Siksi ryhmäni äänestää huomenna tyhjää. 
Äänestämällä tyhjää haluamme ilmaista seuraavaa: ensinnäkin makean veden suojelua koskevat sovitut arvot ovat täysin epäselvät. Muuttujiin on tehty niin paljon tilastollisia muutoksia, että niiden tarjoama suoja on äärimmäisen kyseenalainen. Jäsen Maatenin mainitseman tieteellisessä -aikakauslehdessä pian julkaistavan vertaisarvioidun artikkelin mukaan nämä arvot eivät paranna lainkaan makean veden laatua. 
Toiseksi meillä oli todellinen tilaisuus ulottaa direktiivi koskemaan virkistyskäyttöä, mutta se hukattiin täysin sovitteluratkaisussa. 
Kolmanneksi taisteltuaan ankarasti tiukempien normien puolesta parlamentin valtuuskunta luopui yhtäkkiä kaikista vaatimuksistaan neuvoston tarjottua vähäistä korotusta toiseen "riittävä"-laatuluokan kahdesta normista. 
Lopuksi menettely, joka johti lopulliseen sopimukseen, oli erittäin arveluttava. Teknisiä ehdotuksia esitettiin viime hetkellä – suullisesti, ei kirjallisesti – niin ettei niiden vaikutuksia ehditty kunnolla arvioida. 
Tulos aiheutti pettymyksen, mutta haluan siitä huolimatta kiittää kaikkia mukana olleita. Tiedän, että tehtävä ei ollut helppo, mutta äänestän silti huomenna tyhjää. 
Johannes Blokland,
   . Arvoisa puhemies, aivan ensimmäiseksi haluan kiittää jäsen Maatenia lopputuloksesta. Osittain hänen työnsä ansiosta voimme hyväksyä uimavesidirektiivin tarkistuksen. Haluan myös kiittää komissiota yhteistyöstä, sillä ilman sen kunnianhimoista ehdotusta normien kiristäminen ei olisi ollut mahdollista. 
Voin kertoa, että hyväksyn sovittelutuloksen, vaikka en ole siihen täysin tyytyväinen. Nyt perustettu "riittävä"-laatuluokka on pelkkä tekosyy, jolla verhotaan se tosiasia, että normeja ei ole todella tiukennettu. Lisäksi suolaisen ja makean veden välinen jako perustuu vähäiseen tietoon, ja kaikki tämä merkitsee, että uimareiden suojelu on parantunut huomattavasti vähemmän kuin se olisi voinut parantua. 
Haluan kiinnittää komission ja neuvoston huomion jäsen Maatenin mainitsemaan artikkeliin, joka julkaistaan ensi kuussa. Artikkelissa esitetään sellaiset normit, joilla todella suojeltaisiin uimareita. Arvoisa komission jäsen Dimas, toivon teidän olevan valmis käyttämään tätä tietoa seuraavassa tarkistuksessanne, jota meidän ei toivottavasti tarvitse kauan odottaa. 
James Hugh Allister (NI )
   Arvoisa puhemies, puhdas ja turvallinen uimavesi on ilman muuta välttämätön asia ja menestyvän matkailuelinkeinon olennainen tukipilari. 
Omalla alueellani Pohjois-Irlannissa on paljon kauniita uimarantoja, joista monet voivat ylpeillä sinisellä lipulla. Osalta rannoista tämä kunnianosoitus vielä puuttuu. Uskon direktiivin auttavan niitä saavuttamaan tämän aseman. Yhtä tärkeää on kaupunkien jätevesiä koskevan direktiivin noudattaminen. Se on ollut helpompaa maille, jotka voivat saada tukea juuri tällaisiin hankkeisiin avustuksia tarjoavasta koheesiorahastosta. Oman alueeni kaltaisten alueiden, jotka eivät ole saaneet eivätkä vieläkään saa tukea koheesiorahastosta, on vaikeampi saattaa jätevesien käsittelyinfrastruktuurinsa hyväksyttävälle tasolle. Kansallinen lisärahoitus on siksi ainoa keino, ja sitä on löydyttävä. On tärkeää oivaltaa, että uimavesidirektiiviä olisi tarkasteltava tästä laajemmasta näkökulmasta. 
Cristina Gutiérrez-Cortines (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, haluan huomauttaa, että 10 vuoden työ, jonka tämän asiakirjan laatiminen on vaatinut, on merkinnyt 10 vuotta jatkunutta sopimista ja yhteistyötä. Tämä osoittaa, miten tehokasta Euroopan unionin politiikka voi olla, koska alusta lähtien läänin- ja kunnanvaltuustot ja jäsenvaltiot ryhtyivät tekemään työtä uimarantojen ja uimavesien kunnon parantamiseksi, sekä sisävesillä että rannikoilla. 
Mielestäni on tärkeää painottaa – ja vastedes selitän tämän opiskelijoilleni aina kun opetan – että tämä on aito esimerkki siitä, miten suuren lisäarvon ympäristöpolitiikka tarjoaa talousjärjestelmälle ja kansalaisten hyvinvoinnille, mutta myös siitä, miten sillä voidaan lisätä maan arvoa.
Uimaranta, jolla on puhdasta vettä, on matkailualueena houkutteleva ja laadukas. Jos vesi ei ole puhdasta, tiedämme, etteivät ihmiset mene sinne ja ehdollistuvat yhä enemmän. Ratkaisu on yhteistyöpolitiikan ja yhteisten ponnistusten tulosta. Siksi pidän sitä tyydyttävänä, ja lisäksi "riittävä"-laatuluokan käyttöönotto vaikuttaa minusta hyvin realistiselta, sillä meidän on otettava huomioon tosiasiat. 
Vesien puhtaana pitäminen vaatii valtavasti rahaa ja valtavasti hallintotyötä, paljon rangaistuksia jätteiden sijoittamisesta jokien varsilla sekä yhtenäistä politiikkaa. Meidän poliitikkojen on tiedostettava, että tämän maksavat kansalaiset ja että se edellyttää merkittävää tieteellistä jätteiden sijoittamisen valvontapolitiikkaa eikä kaiken tämän aikaan saaminen ole helppoa. Olen siksi tyytyväinen ja huomautan, että tämä osoittaa, miten suuren lisäarvon ympäristön laatu tuo talousjärjestelmälle, teollisuudelle ja sosiaaliselle hyvinvoinnille. 
Thomas Ulmer (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kuulijat, aluksi totean olevani hyvin kiitollinen jäsen Maatenille hänen tekemästään hyvästä työstä ja neuvotteluista, joita parlamentin valtuuskunta kävi ennen kolmatta käsittelyä. 
Pitäydyn joissakin direktiiviin liittyvistä lääketieteellisistä seikoista. Uimavesi ei ole täysin bakteeritonta vaan vähäbakteerista. Periaatteessa uimaveden pitäisi olla juomakelpoista, sillä monet uimarit päätyvät juomaan sitä. Esimerkiksi Etelä-Saksassa on yksi koko Euroopan suurimpia juomavesialtaita, Bodenjärvi. On kuitenkin syytä huomauttaa, ettei juomavesikään ole täysin bakteeritonta vaan ainoastaan vähäbakteerista ja että monet bakteerit – jotka toki ovat patogeenisyydeltään vaihtelevia – ovat osa jokapäiväistä elämäämme. 
Direktiivillä nyt saavuttamamme suojelun taso ei tietenkään ole täydellinen, mutta se on ensimmäinen askel oikeaan suuntaan. Laskevathan "riittävä"-laatuluokkaa varten sovitut suolistoperäisten enterokokkien raja-arvot, jotka ovat sisävesillä 330 ja rannikkovesillä 185, uimaveden terveysriskiä noin 12 prosentista noin 8 prosenttiin, eikä "terveysriski" välttämättä tarkoita sairautta. Sama koskee E. coli -bakteeria, jonka arvot ovat "riittävä"-laatuluokassa 900 ja "erinomainen"-luokassa 500. Mielestäni yhtenäisten laboratoriotutkimusmenetelmien olisi oltava yhtä suuri itsestäänselvyys kuin yhtenäinen näytteenoton laatu. Mielestäni tärkeintä on, että yleisö saa tietoa riittävästi ja ajoissa ja että kaikissa vesissämme päästään erinomaiseen laatuun. 
Lisäksi olisi pyrittävä hallitsemaan vesien viruspitoisuutta – aluksi kuitenkin tiukoin lääketieteellisin varaumin. Asian merkitys kasvaa jatkuvasti: enteroviruksista ja noroviruksista sairastuneiden ihmisten määrä on lisääntynyt nopeasti Euroopan unionissa. Jo pelkästään tästä syystä voimme olettaa, ettei direktiivin uudelleentarkastelua tarvitse odottaa kovin kauan. Kannatan direktiiviä. 
Andreas Schwab (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, haluan jatkaa suoraan siitä, mihin jäsen Ulmer lopetti. Minun vaalipiirissäni, joka rajoittuu suoraan Bodenjärveen, uimavesidirektiivi merkitsee vaikeaa tasapainoilua kuluttajien – uimareiden – suojelun ja toisaalta luonnonsuojelun ja matkailun välillä. "Riittävä"-luokan saastumisvaatimuksia ja laatunormeja koskeva saavutettu sovitteluratkaisu on jäsen Ulmerin sanoja lainatakseni kohtuullinen kompromissi niiden kolmen edun välillä, jotka tässä kohtaavat. Tästä syystä olen todennut kompromissin saavuttaneen laajan hyväksynnän vaalipiirissäni, mistä olen hyvin kiitollinen kaikille mukana olleille parlamentin jäsenille, myös esittelijälle. 
On kuitenkin tärkeää myös huomauttaa, että vähentämällä saastuttajaluokkien määrää 19:stä vain kahteen olemme löytäneet ratkaisun, jolla edistetään myös paremman lainsäädännön ja vähemmän byrokraattisen sääntelyn tavoitteita. Tämä on hyvä esimerkki siitä, että yritämme kaikki tarmokkaasti vähentää ennen niin tavallista liiallista sääntelyä keskittyäksemme vain todella tärkeisiin seikkoihin, ja myös tästä olen hyvin kiitollinen kaikille työhön osallistuneille. 
Ryhmäni näkemyksen mukaan direktiivin soveltamisala on kokonaisuudessaan hyvin tyydyttävä. On myös hyvä, ettei parlamentti pitänyt kiinni alkuperäisestä aikomuksestaan laajentaa uimavesidirektiivin soveltamisalaa muuhun veteen liittyvään virkistystoimintaan. Tästäkin olen kiitollinen kaikille asianomaisille parlamentin jäsenille. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan keskiviikkona klo 12.00. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Ferreiran laatima ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnan mietintö (A6-0383/2005) kestävän kehityksen ympäristönäkökohdista (2005/2051(INI)). 
Anne Ferreira (PSE ),
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, haluan aluksi kiittää kaikkia, jotka ovat auttaneet parantamaan mietintöäni, ja ilmoitan heti kannattavani Vihreät/Euroopan vapaa allianssi -ryhmän ehdottamia tarkistuksia. 
On syytä palauttaa mieliin, että jos kaikki maapallon asukkaat omaksuisivat länsimaisen elämäntavan, tarvittaisiin useita planeettoja, jotta heidän tarpeisiinsa voitaisiin vastata. Länsimaiden ja ennen kaikkea Euroopan unionin velvollisuus on siis perusteellisesti pohtia tuotanto- ja kulutustapojaan. Tätä arviota ei parlamentissa kukaan kiistä; siitä ollaan yhtä mieltä yli perinteisten puoluerajojen, ja se on saanut komission ottamaan kestävän kehityksen yhdeksi unionin painopistealueista. On tullut aika luoda tilannekatsaus alalla toteuttamiimme toimiin. Tulos on vaihteleva. Edistystä on saavutettu, mutta myös epäonnistumisia tai puutteita on havaittavissa. 
Ympäristön jatkuvasta pilaantumisesta huolestuneen yleisen mielipiteen painostamana Euroopan unioni on nähnyt paljon vaivaa kiinnittääkseen kansainvälisen yhteisön huomiota ekologisiin näkökohtiin. Tilannearvio on synnyttänyt paljon puhetta, joka ei aina ole johtanut käytännön toimiin – ei sinne päinkään. On tullut aika toimia, sillä nyt tarvitaan pikaisesti aktiivista politiikkaa ilmastokehityksen muuttamiseksi, erityisesti viimeaikaisten luonnonkatastrofien laajuuden valossa. Montrealin konferenssin päätelmät ovat tervetulleita, eikä pidä unohtaa Euroopan unionin edustajien rakentavaa roolia. 
Vaikka unioni on antanut merkittävää lainsäädäntöä, jolla vähennetään teollisuusjätteitä ja luodaan energiatehokkuudeltaan parempi ja ympäristöystävällisempi autokanta, tieliikenteen voimakas kasvu on tehnyt nämä toimet tyhjiksi. Tämä on oiva esimerkki ristiriidoista, joita Euroopan unionille aiheuttavat yhtäältä tavaroiden vapaa liikkuvuus ja toisaalta vapaan liikkuvuuden kielteinen vaikutus Euroopan unionin ympäristötavoitteisiin. Ongelmaan on kaksi ratkaisua. Ensinnäkin on suosittava vähemmän saastuttavia kuljetusmuotoja samalla kun Euroopan unioni rahoittaa laajoja rakenteellisia hankkeita. Lisäksi on sisällytettävä liikenteen ympäristölle aiheuttamat kustannukset tuotteiden hintoihin tai verotettava liikennettä sen ympäristölle aiheuttamia haittoja vastaavasti. 
Tarvitaan pikaisesti myös aktiivista vesipolitiikkaa, sillä lainsäädännöstä ja toimenpiteistä huolimatta vesivarojen tila on huolestuttava. Onko taas kerran muistutettava, että vesi sisältää edelleen liian paljon kemikaalisaasteita? Eikö meidän velvollisuutemme ole todeta tiettyjen, paljon vettä ja erilaisia lannoitteita kuluttavien viljelymenetelmien olevan syypäitä tähän? YMP:n seuraavassa uudistuksessa on otettava huomioon tämä tosiasia ja jatkettava tukien uudistamista ja niiden täydentäviä ehtoja. 
Tarvitaan pikaisesti myös aktiivista politiikkaa biologisen monimuotoisuuden ylläpitämiseksi. Luetteloa voisi jatkaa. Tarvitaan pikaisesti toimenpiteitä ympäristön kielteisten terveysvaikutusten vähentämiseksi. Tarkoitan parlamentin mietintöjä: jo hyväksymäämme jäsen Riesin mietintöä ja REACHia koskevaa mietintöä, joka meidän on määrä hyväksyä. Kehitysapu kaipaa myös pikaisia toimia, sillä maailmanlaajuinen eriarvoisuus synnyttää yhä lisää selkkauksia, ja köyhimmät maat ovat luonnonkatastrofien ensimmäisiä uhreja. Kestävä kehitys on osa ratkaisua, sillä se edustaa sellaista tuotanto- ja kulutusmallia, joka voidaan ja joka pitää ulottaa kaikkiin maihin. 
EU:n on oltava aktiivinen ja ehdotettava tehokkaita toimenpiteitä, jotta se kykenee hillitsemään kaikkein huolestuttavimpia kehityssuuntauksia ja välttämään peruuttamattomien tilanteiden syntymisen. Tätä varten joka alalle tarvitaan ehdottomasti määrällisiä tavoitteita, tarkkoja aikatauluja ja säännöllistä arviointia. 
Laajemmin ajatellen on myös vahvistettava Euroopan unionin poliittista perustaa. Tähän tarvitaan lisää yhteisvastuullisuutta ja tehokkaampaa koordinointia: laajamuotoisen jätteiden luontoon sijoittamisen edistäminen ei sovi yhteen kestävän kehityksen vaatimusten kanssa. Tarvitaan myös kestävän kehityksen toimintatapojen omaksumista niin kansainvälisellä, kansallisella kuin paikallisella tasolla. Jokaista lainsäädäntöehdotusta kannattaisi tarkastella kestävän kehityksen näkökulmasta. Alalla on vielä työtä tehtävänä. Jos haluamme edistää kestävää kehitystä, emme myöskään saa enää hyväksyä sitä, että ympäristöä tai terveyttä koskevien lakiehdotusten oikeudellisena perustana on pyhä ja loukkaamaton tavaroiden vapaa liikkuvuus. 
Komissiolla on vastuu, mutta se ei painota ympäristönsuojelua riittävästi. Vaikka komissio on julkistanut viisi seitsemästä teemakohtaisesta strategiasta, ne eivät peitä vuoden 2005 lopussa esitetyn kestävän kehityksen strategian tarkistamista koskevan ehdotuksen heikkoutta. Myönnän, että komission esittämät suunnitelmat herättävät minussa levottomuutta. Mielestäni esimerkiksi se, että jätteitä koskeva teemakohtainen strategia sisältää mahdollisuuden palata takaisin kansalliseen päätöksentekoon, jossa jäsenvaltiot päättävät itse jätteidenkäsittelysäännöistään, on askel taaksepäin. 
Ilmoittaessaan haluavansa vähentää lainsäädäntöä antamalla vähemmän lainsäädäntöehdotuksia, jotka tietenkin rasittavat jäsenvaltioita tai liike-elämää lyhyellä aikavälillä mutta ovat välttämättömiä tulevaisuuden kannalta, komissio tuomitsee Euroopan unionin poliittisesti alitehoiseksi. Kansalaisten silmissä on sitäkin käsittämättömämpää, että komissio pitää kiinni lainsäädäntöehdotuksista, jotka Euroopan parlamentti on jo kerran hylännyt – satamapalveludirektiivit – tai joita EU:n kansalaiset ovat kiihkeästi vastustaneet – direktiivi sisämarkkinapalveluista. 
Haluan päättää puheenvuoroni myönteiseen sävyyn: huonoja uutisia Euroopan unionille, mutta myös käsityksellemme kehitysyhteistyöstä …
Stavros Dimas,
   . Aluksi haluan vakuuttaa teille jätteitä koskevasta teemakohtaisesta strategista, että aina kun Euroopan unionin kansalaisten ympäristön tai terveyden suojelemiseksi tarvitaan lainsäädäntöä, lakeja säädetään. 
Teidän ei siis tarvitse olla huolissanne tästä asiasta, ja jätteitä koskeva teemakohtainen strategia on todella edistysaskel. Keskustelemme siitä aikanaan. 
Haluan nyt komission puolesta ilmaista tyytyväisyyteni Euroopan parlamentin panokseen Euroopan unionin kestävän kehityksen strategian uudelleentarkasteluun. Ferreiran poikkeuksellinen mietintö sisältää monia arvokkaita uudelleentarkastelua koskevia ehdotuksia, joissa korostetaan erityisesti kestävän kehityksen ympäristönäkökohtia. Monet näistä ehdotuksista sisältyvät myös komission tiedonantoon. 
Kestävän kehityksen strategiaa koskevan komission tiedonannon hyväksymisen jälkeen komissio haluaa tehdä tiiviimpää yhteistyötä parlamentin ja neuvoston kanssa ja saada EU:n kestävän kehityksen strategian hyväksyttyä kesäkuussa tämän tiedonannon pohjalta. Ferreiran mietinnöstä on paljon hyötyä ennen kesäkuussa pidettävää Eurooppa-neuvostoa käytävissä keskusteluissa. 
Seuraavaksi analysoin 13. joulukuuta hyväksyttyä komission tiedonantoa ja kommentoin hieman Ferreiran mietintöä. Komission tiedonanto on kolmas ja viimeinen vaihe yksityiskohtaisessa uudelleentarkastelumenettelyssä, joka on kestänyt yli 18 kuukautta ja johon on osallistunut monta asiaan liittyvää virastoa kaikkialta Euroopan unionista. 
On totta, että uudelleentarkastelu on kestänyt varsin kauan, mutta näin tärkeästä, laaja-alaisesta strategiasta oli käytävä perusteellisia keskusteluja. 
Komissio antoi vuonna 2005 kolme strategiaa koskevaa tiedonantoa: suuntaviivat helmikuussa, kestävän kehityksen pääperiaatteita koskevan julistusluonnoksen, jonka neuvosto hyväksyi kesäkuussa, sekä uudistetun strategian, johon sisältyy tavoitteita ja tehokas seurantamenettely, 13. joulukuuta 2005.
Ferreiran mietinnössä keskitytään lähinnä kestävän kehityksen ympäristönäkökohtiin. Ne ovatkin hyvin tärkeitä, sillä kestämättömät kehityssuuntaukset ympäristössä uhkaavat keskeisesti nykyistä ja tulevaa hyvinvointiamme.
On kuitenkin syytä tähdentää, että kestävän kehityksen strategiaan sisältyvät kaikki kolme kestävän kehityksen osatekijää: sosiaaliset, taloudelliset ja ympäristöön liittyvät ongelmat. 
Strategialla pyritään tukahduttamaan kaikki kestämättömät kehityssuuntaukset, ja siksi tavoitteena on kaikkien mahdollisten synergiaetujen maksimoiminen näiden kolmen ulottuvuuden välillä. Haasteet ovat moninaiset: ilmastonmuutos ja puhdas energia, luonnonvarat, liikenne, kansanterveys, sosiaalinen syrjäytyminen, väestökehitys, maahanmuutto ja maailmanlaajuinen köyhyys. 
Kestävässä kehityksessä on kyse asioista, joilla on todellista merkitystä kansalaisille. He haluavat hyvinvointia, mutta myös puhtaan ympäristön, hyvän terveyden, sosiaalista suojelua ja oikeudenmukaisuutta. Uusi strategia tarjoaa kauas vuoden 2010 yli ulottuvan, pitkän aikavälin vision kestävän kehityksen Euroopan unionista.
Kestävä kehitys on Euroopan unionin ensisijainen tavoite. Sekä Lissabonin strategia että kestävän kehityksen strategia ovat riippuvaisia tämän tavoitteen saavuttamisesta nopeasti muuttuvassa maailmassa. 
Lissabonin strategia ja kestävän kehityksen strategia vahvistavat toisiaan. Uudessa strategiassa korjataan joitakin edellisen strategian heikkouksia, kuten painopisteiden epäselvyys ja selvien seurantamekanismien puute. Siinä myös vahvistetaan keskeiset haasteet, selkeytetään tavoitteita ja vastataan olemassa oleviin ja usein varsin kyseenalaisiin tavoitteisiin, jotka sisältyvät vastaaviin politiikkoihin, sekä määritellään uusi ja tiukempi seurantamekanismi. 
Siinä kiinnitetään erityistä huomiota toimintaan ja tehokkaaseen soveltamiseen kaikilla politiikan aloilla sekä siihen, että kaikki asianomaiset virastot osallistuvat tarvittaviin menettelyihin. 
Emme tyydy puheisiin, vaan määrittelemme painopisteitä viideksi seuraavaksi vuodeksi. Komissio haluaa tehdä yhteistyötä parlamentin ja neuvoston kanssa lähikuukausina puheenjohtajavaltio Itävallan alaisuudessa, jotta voidaan sopia yhteisestä strategiasta, jota kaikki Euroopan unionin ja jäsenvaltioiden toimielimet laajalti kannattavat. 
Euroopan laajuista strategiaa tarvitaan, jos haluamme herättää eurooppalaisen yhteiskunnan tekemään tärkeitä muutoksia ja ohjata Euroopan unionin kestävämmälle tielle. 
Sepp Kusstatscher (Verts/ALE ),
   . – Arvoisa puhemies, Ferreiran mietintö on hyvin laaja, vakaa, järkevä, mutta myös kriittinen poliittinen asiakirja ympäristö- ja sosiaalipolitiikan keskeisistä aloista, ja kiitän häntä siitä. 
Tästä huolimatta mitä enemmän me täällä parlamentissa keskustelemme tästä asiasta, sitä voimakkaammin minusta tuntuu, että vaikka sydämissämme kannatamme mitä suurenmoisimpia periaatteita, käytännön toteutus näyttää valitettavasti vähemmän ruusuiselta. Useimmat meistä ovat sisimmässään samaa mieltä komission ehdotuksen kanssa siitä, että tarvitaan uusia markkinalähtöisiä ohjauskeinoja, esimerkiksi ympäristöveroja ja kaikkien kustannusten sisällyttämistä hintoihin. Kuitenkin muistamme, että ennen joulua pidetyssä edellisessä istunnossa parlamentin enemmistö teki päinvastaisen päätöksen neuvoston ja liikennealan painostuksen alla – viittaan tässä eurovinjettidirektiiviin – estäen siten tehokkaasti ulkoisten kustannusten, erityisesti ympäristö- ja terveyskustannusten, takaisinperimisen. 
Olen iloinen, että sävy on nyt toinen. Monet hienot ympäristö- ja sosiaalipolitiikan periaatteet on muutettava myös käytännön toimenpiteiksi. Komission on asetettava keskipitkän ja lyhyen aikavälin tavoitteita. Seuranta- ja arviointitoimet ovat myös välttämättömiä, kuten päätöslauselmaehdotuksen 64 kohdan johtopäätöksissä todetaan. Meidän on todella muutettava tuotanto- ja kulutustapojamme; jos emme tee niin, hinta on kova ja seuraukset vakavat, erityisesti yhteiskuntamme yhä kasvavalle köyhälle osalle. EU:lla on eettinen velvollisuus pysyä maailmanlaajuisen kestävän kehityksen edelläkävijänä. Me poliitikot emme saa antaa pääoman liikkeiden hallita itseämme. 
Bogusław Sonik,
   . Arvoisa puhemies, Euroopan unioni pyrkii kaikin tavoin varmistamaan, että ympäristönäkökohdat sisällytetään kaikkiin politiikan aloihin. Euroopan unionissa luonnonvarojen kulutus ylittää tällä hetkellä biologisen kapasiteetin yli kaksinkertaisesti. Tämä merkitsee, että maanosamme anastaa itselleen enemmän kuin oman osansa maailman luonnonvaroista, sekä maaympäristön että meren luonnonvaroista.
Viittaan 15. lokakuuta 1998 hyväksyttyyn Euroopan komission tiedonantoon, jossa Euroopan unioni sitoutui ympäristö- ja energiapolitiikkansa yhdentämiseen ja joka sisälsi käytännön toimenpiteitä tätä varten. Kahdeksan vuotta on kulunut, mutta yhtäkään asiakirjassa asetetuista tavoitteista ei ole saavutettu. Aivan silmiemme edessä poliitikot ovat päättäneet rakentaa kaikkien aikojen suurimman energiaverkon, joka koostuu kaksinkertaisesta kaasuputkesta ja sähkökaapelijärjestelmästä Itämeren pohjassa. Rakentaminen uhkaa ympäristöä, ja sillä on tuhoisa vaikutus Itämeren suljetun altaan merelliseen ympäristöön. 
Meidän on esitettävä itsellemme joitakin avainkysymyksiä. Kuinka kauan aiomme vielä laatia todellisuudelle täysin vierasta lainsäädäntöä? Kuinka kauan säädöksemme ja lausuntomme ovat pelkkiä onttoja iskulauseita ja latteuksia, jotka eivät johda käytännön toimiin? Sen sijaan, että keskittyisimme ratkaisemaan polttavimmat käsillä olevat ongelmat, esitetään ehdotuksia, jotka koskevat vaihtoehtoista hanketta: ympäristöveron käyttöönottoa. Vastustan tällaista lähestymistapaa. 
Ympäristöongelmat eivät ratkea verojärjestelmillä. Ne vain pahenevat, sillä kasvava verotaakka vaikuttaa suoraan ja kielteisesti kalliiseen uuteen tekniikkaan tehtäviin investointeihin. Myös työnantajille aiheutuu lisämaksuja, jotka voivat johtaa irtisanomisiin. 
Karin Scheele,
   – Arvoisa puhemies, haluan onnitella esittelijää hänen tekemästään työstä, sillä se osoittaa selvästi, kuinka monta eri asiaa ilmaus "kestävän kehityksen strategia" kattaa. Kestävä kehitys liittyy kaikkeen unionin politiikkaan ja erityisesti muun maailman kanssa tehtävään yhteistyöhön.
Komission tiedonanto on mukavaa luettavaa monine hyvää tarkoittavine, ystävällisine sanoineen, mutta olen pettynyt siihen, että kappaleesta "Lopullisten tavoitteiden ja välitavoitteiden asettaminen" on tullut hyvin lyhyt ja pinnallinenkin. Siitä saa sen käsityksen, että kirjoittajat tuntevat ongelmat hyvin ja ovat analysoineet ne perusteellisesti, mutta heti kun tulee kyse niiden torjunnasta, he eivät onnistu pääsemään pintaa syvemmälle. Toivon, että puheenjohtajavaltio Itävallan alaisuudessa julkaistava strategia on kunnianhimoisempi ja antaa tarkempia vastauksia. 
Emme kuitenkaan saa pitäytyä vain tässä yhdessä strategiassa. Se, miten vakavasti suhtaudumme kestävän kehityksen ongelmiin, käy ilmi myös Euroopan unionin tulevassa varainhoidossa. Jos ympäristön ja lajien suojelu on tärkeä yhteisön tavoite, sen on myös kuvastuttava budjetissa. Meidän on tehtävä kaikkemme sen varmistamiseksi, että LIFEn kaltaisille toimiville ja Euroopan unionin ympäristön kannalta niin tärkeille välineille myönnetään riittävästi varoja. Komission tiedonannossa luetellaan joukko kestämättömiä kehityssuuntauksia, ennen kaikkea ilmastonmuutos. Komission on siksi ryhdyttävä toimenpiteisiin, jotka ovat tärkeitä ilmastonmuutoksen torjuntakeinoja. Viime vuonna annettu tuotteiden ekologista suunnittelua koskeva direktiivi tarjoaa tähän hyvät mahdollisuudet. Toivon, että komission ensimmäiset direktiivin täytäntöönpanotoimenpiteet ovat pian käytettävissä. Tarkoitan tässä sellaisia tuotteita koskevia toimenpiteitä, joilla voidaan tehokkaasti vähentää kasvihuonekaasuja alhaisin kustannuksin. 
Margrete Auken,
   Arvoisa puhemies, haluan aluksi kiittää jäsen Ferreiraa erinomaisesta mietinnöstä, joka valitettavasti sai pari ikävää kolhua ympäristön, kansanterveyden ja elintarviketurvallisuuden valiokunnassa. Mietintö sisältää joitakin erittäin hienoja tavoitteita. En toista niitä nyt tässä, mutta ne ovat kaikki tärkeitä. Aina kun jotakin on todella tapahtumassa, EU:n hyvät aikeet tuntuvat haihtuvan ilmaan. Valitettavasti on syytä pelätä, että niin käy tässäkin tapauksessa, eikä komission jäsenen puhe rauhoittanut minua lainkaan; niin vähän käytännön tekoja siinä mainittiin. 
Vihreät/Euroopan vapaa allianssi -ryhmä on esittänyt kolme tarkistusta. Ensimmäisessä vaaditaan kunnianhimoisempia tavoitteita kasvihuonekaasujen vähentämiselle ja toisessa riippuvuuden lopettamista ydinvoimasta. Kolmas on käytännöllinen ja koskee jäteongelmia, joita aiheuttaa epäyhtenäinen suhtautuminen juomapakkauksiin. Vuosittain 400–600 miljoonaa saksalaista olut- ja virvoitusjuomatölkkiä lojuu pelkästään Tanskan maaseudulla tai on matkalla Tanskan jätteenpolttojärjestelmän läpi, koska saksalaiset sallivat tanskalaisten ostaa Saksasta oluttölkkejä maksamatta panttia. Jos Euroopan unionilla olisi yhteinen panttijärjestelmä, tanskalainen maaseutu ja ympäristö voisivat paljon paremmin, kuten myös lehmät, joille maastossa lojuvien saksalaisten oluttölkkien pureskelu aiheuttaa tällä hetkellä kärsimyksiä. 
Andreas Schwab (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, olen kiitollinen, että sain puheenvuoron vielä näin myöhään, sillä kyseessä on todellakin hyvin tärkeä ja mielenkiintoinen mietintö. Aluksi haluan ilmaista olevani yhtä mieltä jäsen Scheelen kanssa: on totta, että kaikkien unionin käsittelemien politiikkojen on oltava kestävän kehityksen periaatteiden mukaisia. Tämä koskee epäilemättä myös rahoitustilannetta, joten meidän ei pitäisi keskustella pelkästään siitä, mihin voisimme käyttää yhä enemmän rahaa, vaan meidän on myös kysyttävä itseltämme, miten voimme rahoitusta suunnitellessamme säästää nuoren sukupolven ylivelkaantumiselta, kun asetamme – mahdollisesti toisistaan poikkeavia – tavoitteita. Eihän myöskään jäsenvaltioiden nuoren sukupolven maksettavaksi jättämiä velkoja voida pitää kestävinä. 
Tarkastelisin yhtä seikkaa, joka vaikuttaa minusta erittäin tärkeältä tämän direktiivin yhteydessä. Ensinnäkin vastuiden selkeyttäminen tehostamalla alan toimijoiden yhteistyötä on mielestäni tärkeä keino todella vahvistaa ruohonjuuritasolla sen ymmärtämistä, että kestävä kehitys ei ole vain ontto periaate, jota vaalimme ainoastaan puheissamme – kollegaani lainatakseni – vaan se koskee meitä jokaista henkilökohtaisesti. 
Seuraavaksi puhun erityisestä kysymyksestä: Natura 2000 -kohteiden rahoituksesta. Kuten tietenkin tiedämme, me länsieurooppalaiset olemme hyvin varakkaita, mutta se ei ole itsestään selvää. Jos maanviljelijät huomaavat yhtäkkiä, että suuri osa heidän maistaan osoitetaan Natura 2000 -alueiksi, joilla suojellaan kantoja, voi olla hyvin vaikea saada heidät uskomaan, että kestävä kehitys on konkreettista. Meidän on osoitettava näille viljelijöille, että kestävyydestä on heillekin hyötyä, maksamalla heille korvausta tai tarjoamalla heille muita keinoja ansaita elantonsa. 
Direktiivissä on siksi säädettävä, että Natura 2000 -verkosto tarvitsee tehokkaan rahoitusjärjestelmän. Siksi kannatan tätä direktiiviä. 
Riitta Myller (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, kiitokset erityisesti esittelijä Anne Ferreiralle, on miellyttävä tilaisuus olla tässä puhumassa.
Kestävä kehitys on sanapari, jonka tulee kuvata kaikkea EU:n politiikkaa ja päätöksentekoa. Kestävää kehitystä ei voi erottaa teollisuus-, kilpailu- tai talouspolitiikasta, puhumattakaan energia-, liikenne- tai maatalouspolitiikasta. Tästä syystä olikin hienoinen pettymys, että tätä kestävän kehityksen strategiaa ei tarkistettu yhtä aikaa EU:n kilpailukykystrategian kanssa.
EU:n kilpailukykyhän voi perustua ainoastaan siihen, että lisääntyvä kasvu on ympäristöystävällistä niin tuotannossa kuin kulutuksessa. Kulutukseen voidaan vaikuttaa tuotteen tai palvelun oikealla hinnalla. Ympäristökustannusten täytyy olla mukana hinnassa. Tämä kannustaa ympäristön kannalta parempaan tuotantoon.
Jotta todellisia tuloksia voidaan saada aikaan, on kestävän kehityksen politiikalle löydettävä todennettavia mittareita. Muun muassa esittelijä on ollut tästä samaa mieltä. Näitä mittareita voidaan saada vain luomalla riittävän kunnianhimoisia määrällisiä ja laadullisia tavoitteita. Määrälliset tavoitteet – kun ne asetetaan oikein – kertovat, missä on onnistuttu ja missä pitää parantaa, jotta saavuttaisimme ympäristön tilan, joka ei aiheuta enää haittaa enempää ihmisen terveydelle kuin luonnon sietokyvyllekään.
Kun asetamme riittävän korkeita tavoitteita, ne kannustavat myös kehittämään esimerkiksi uusia ympäristöteknologioita, mikä taas sitten vauhdittaa eurooppalaista kasvua, ja tällä tavalla pääsemme todelliseen kestävään kehitykseen. 
Puhemies.
   – Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan keskiviikkona klo 12.00. 

