Eiropas intereses - panākumi globalizācijas laikmetā (debates) 
Priekšsēdētājs
Dāmas un kungi, es priecājos redzēt, ka šeit piedalās vismaz divi politisko grupu priekšsēdētāji. Tikko es gandrīz neievēroju vienu no viņiem, bet viņš ātri ieņēma savu vietu.
Nākamais punkts ir iepazīstināšana ar Padomes un Komisijas paziņojumiem par tēmu "Eiropas intereses - panākumi globalizācijas laikmetā”.
Manuel Lobo Antunes
Padomes priekšsēdētājs. - (PT) Priekšsēdētāja kungs, Komisijas priekšsēdētāj, dāmas un kungi, globalizācija nav tikai tāda parādība, kas jāskata saistībā ar tās ekonomiskajām sekām un tehnoloģijas ietekmi. Jums, dāmas un kungi, visiem Eiropas Savienības Padomes locekļiem un patiesībā mums visiem tas būtībā ir politisks jautājums. Tas ir saistīts ne vien ar cilvēku zaudētajām darba iespējām, krīzē nonākušiem reģioniem, ekonomikas nozaru izzušanu un jauniem draudiem drošības un vides jomā, bet arī ar jaunām darba iespējām, jaunām ražošanas nozarēm un zemākām cenām plašam produktu klāstam, kas ļauj piešķirt lielākus finanšu līdzekļus, kā arī nodrošināt izaugsmi preču un pakalpojumu tirdzniecības jomā.
Globalizācija ir sekmējusi nepieredzētu domu apmaiņu un saziņu cilvēku starpā. Izredzes ir milzīgas gan attiecībā uz ekonomisko, gan kultūras bagātināšanos, tomēr dažādu veidu riski saistībā ar jauno globālo nelīdzsvarotību arī ir milzīgi. Mums priekšā ir uzdevums, kas liek piemēroties šai jaunajai un aizvien mainīgākajai savstarpējai atkarībai pasaulē, kura ir mazāka nekā jebkad. Vissvarīgākais ir tas, ka globalizācijas nosacījumu izpilde un regulēšana ir galvenais jautājums attiecībā uz mūsu demokrātijām un efektīvas demokrātijas galveno ideju - vai mēs spēsim saglabāt politisko kontroli pār pamatiespējām ekonomikas pārvaldībā un daudziem citiem dzīves aspektiem, kas ir mūsu iedzīvotāju un viņu ievēlēto pārstāvju rokās?
Esmu stingri pārliecināts, ka dažādās būtiskās jomās mēs, eiropieši, spēsim nodrošināt efektivitāti vienīgi tad, ja spēsim rast jaunus kopējus politiskus risinājumus saistībā ar lielāko daļu aktuālo problēmu, piemēram, ekonomisko izaugsmi un darbavietu izveidi, vides aizsardzību, enerģētiku, migrāciju un terorisma apkarošanu.
Eiropas Savienība ir atjauninājusi savu iekšpolitiku, lai nodrošinātu konkurētspēju, kā arī godīgu un ilgtspējīgu attīstību. Ekonomikas reformu pamatā jābūt sociālās kohēzijas stiprināšanai un vides prasību ievērošanai. Savukārt ieguldījumiem pētniecības, jauninājumu un izglītības jomā ir jāsekmē izaugsme un nodarbinātība. Tomēr mēs neesam vieni, un tā būtu bezatbildīga rīcība, ja mēs noslēgtos savā iekšienē, būdami pārliecināti, ka egoisms var būt efektīvs. Šajā jaunajā pasaulē nav efektīvu sienu jeb balstu. Mums jāstrādā kopā ar citām valstīm un reģioniem, lai sasniegtu tādu rezultātu, kas būtu pozitīvs ikvienam.
Stabilitāte, brīvība, drošība un labklājība būs pastāvīga un ilgstoša tikai tad, ja mēs tajā dalīsimies. Tas ir Eiropas aicinājums. Mums jāietekmē un jāveido globalizācija atbilstīgi saviem principiem un vērtībām, uz ārpasauli lūkojoties ar vispasaules attieksmi, tāpat kā mēs esam rīkojušies mūsu kopējās vēstures lieliskākajos brīžos.
Strādājot kopā, ES un tās dalībvalstis ir pierādījušas, ka spēj risināt kopējas problēmas un kopējus uzdevumus, izmantojot 50 integrācijas gados iegūto pieredzi. Jaunais Lisabonas līgums nodrošina efektīvākus un pārredzamākus institucionālos nosacījumus, kas Eiropas Savienībai ļauj spēlēt savu lomu pasaulē. Mūsu uzdevums ir saglabāt un stiprināt to, ko šajā laikā esam sasnieguši, un atrast veidu, kā aizsargāt savas intereses un izplatīt savas kopējās vērtības aiz savām robežām.
Atjaunotā Lisabonas stratēģija ir nodrošinājusi pamatu, lai Eiropa spētu īstenot šo uzdevumu. Uzsākot jauno pārvaldības ciklu, mums ir dota iespēja pārdomāt, kāds ir tas ceļš, pa kuru mēs esam paredzējuši virzīties tālāk. Šodien apspriestais Komisijas paziņojums ir izcils sākuma punkts debatēm, turklāt tas bija pamats apspriedēm, ko valstu un valdību vadītāji risināja Lisabonas 19. oktobra neoficiālajā sanāksmē. Padomē mēs strādājam, pamatojoties uz šo dokumentu, - mūsu mērķis ir izstrādāt dokumentu paketi, lai sekmētu sagatavošanos nākamajam Lisabonas stratēģijas ciklam.
Šīs nedēļas sanāksmē Ekonomikas un finanšu padome (ECOFIN) ir pieņēmusi secinājumus, 22. novembrī arī Konkurētspējas padome apstiprinās dažus dokumentus, bet 5. un 6. decembrī Nodarbinātības lietu padome plāno pieņemt secinājumus par Eiropas nodarbinātības stratēģijas nākotni saistībā ar Lisabonas stratēģijas jauno ciklu. Arī citi Padomes sastāvi ir risinājuši jautājumus, kas attiecas uz sagatavošanos jaunajam ciklam. Es varu apstiprināt, ka mēs katrā ziņā piekrītam Komisijai - atjaunotajai Lisabonas stratēģijai arī turpmāk jākalpo par atbilstīgu pamatu risinājumiem, ko Eiropa izstrādā attiecībā uz izaicinājumiem, ar kuriem mēs saskaramies, jo īpaši globalizācijas radīto izaicinājumu. Eiropa ir panākusi ievērojamu progresu. Četrās galvenajās jomās - nodarbinātības, zināšanu un jauninājumu, uzņēmējdarbības vides, kā arī enerģētikas un klimata pārmaiņu jomā - 2006. gadā noteiktie mērķi joprojām ir atbilstīgi.
Jaunā cikla galvenajās nostādnēs ir jāsaglabā stabilitāte, kas vajadzīga, lai nostiprinātu rezultātus. Tajā pašā laikā ir svarīgi veikt pielāgojumus un uzlabojumus, lai būtu iespējams pilnībā izmantot atjauninātās Lisabonas stratēģijas potenciālu. Izmantojot priekšrocības, ko sniedz jau tagad sasniegtā progresa virzība, par savu prioritāti mums jānosaka reformu gaitas paātrināšana, lai tādējādi stiprinātu savu ekonomiku.
Eiropas Savienībai ir globāla atbildība, un tai ir labāk jāsagatavojas, lai stātos pretī globalizācijai, izmantojot stratēģisku, saskaņotu un mērķtiecīgu pieeju pasaules līmenī. Mums jāsaglabā ciešā apņemšanās attiecībā uz pasākumu īstenošanu valsts līmenī, kas ļauj mums efektīvāk risināt problēmas, ko rada demogrāfiskās pārmaiņas, sakārtot jautājumus saistībā ar valsts finanšu kvalitāti un to pastāvēšanu ilgtermiņā, darba tirgu, nodarbinātību, sociālo kohēziju, iekšējo tirgu, konkurētspēju, pētniecību un jauninājumiem, enerģētiku un klimata pārmaiņām, kā arī izglītību un apmācību.
Tajā pašā laikā Kopienas Lisabonas programmai ir svarīga nozīme jaunajā ciklā, jo tā piedāvā efektīvākas garantijas nepieciešamajai reformu saskaņotībai. Ir jāstiprina Parlamenta un Padomes īpašumtiesības un jāattīsta labas prakses apmaiņa dalībvalstu starpā. Migrācijai ir būtiska nozīme globalizācijas kontekstā, jo tā palīdz palielināt izaugsmes potenciālu un sekmēt pielāgošanos. Saskaņā ar pēdējo ziņojumu par šīs situācijas sekām uz darbaspēka mobilitāti, kas šonedēļ iesniegts Padomei, ES demogrāfisko attīstību aizvien vairāk sekmē migrācijas plūsmas, turklāt ir jāņem vērā, ka tās noteikti palīdz stiprināt elastīgumu, kas vajadzīgs, lai stātos pretī krīzēm, kā arī kompensēt reģionu iekšējās mobilitātes zemos rādītājus.
Šajā vispārējā kontekstā ir jāstiprina un jāattīsta Lisabonas stratēģijas ārējā dimensija, Eiropas Savienības politiskos un ekonomiskos mērķus un sociālos un vides standartus izvirzot ārpus ES robežām. Kā jūs zināt, šis aspekts tika ietverts apspriedēs, ko valstu un valdību vadītāji risināja Lisabonas neoficiālajā sanāksmē, kur mēs jo īpaši izskatījām jautājumus par finanšu tirgus nestabilitāti un klimata pārmaiņām. Šīs interesantās un rosinošās politiskās debates, kurās piedalījās arī Parlamenta priekšsēdētājs, stiprināja mūsu ticību nākotnei.
Kā jau to norādīja Portugāles premjerministrs José Sócrates, Eiropas pienākums ir ietekmēt globalizācijas procesu, un tā spēj to izdarīt, izmantojot jaunās iespējas, turklāt arī ideju un kultūras apmaiņas jomā. Stiprinot attiecības starp tautām un valstu savstarpējo atkarību, Eiropas Savienība sniedz galveno ieguldījumu miera un vispārējās stabilitātes stiprināšanā. Eiropai ir tādi politiskie un institucionālie apstākļi, lai konsekventi risinātu globalizācijas radītās problēmas ekonomikas, sociālajā un vides jomā, un tādējādi spētu ietekmēt globalizācijas procesu. Mums ir jāizveido spēcīgāka stratēģiskā sadarbība ar saviem partneriem, lai izstrādātu jauno globālo darba kārtību, kurā apvienota savstarpējā tirgus liberalizācija, uzlaboti standarti vides, sociālajā, finanšu un intelektuālā īpašuma jomā, kā arī vajadzība atbalstīt jaunattīstības valstu institucionālo kapacitāti.
Kā Lisabonas neoficiālās sanāksmes beigās norādīja arī Portugāles premjerministrs, ES deklarāciju par globalizāciju apstiprinās Eiropas augstākā līmeņa sanāksmē, kas notiks 13. un 14. decembrī. Tas būs skaidrs signāls iedzīvotājiem un visai pasaulei, norādot uz Eiropas vadītāju apņemšanos un saistībām sekmēt ES spēju ietekmēt globalizācijas darba kārtību un atrast pareizos risinājumus.
Uzdevumi, kas mums vēl jāatrisina, ir gan sarežģīti, gan rosinoši, un Portugāles prezidentūra arī turpmāk iesaistīsies to īstenošanā. Mēs paļaujamies uz Eiropas Parlamenta atbalstu, kā to esam darījuši vienmēr, lai sekmētu un attīstītu ES un valstu rīcību, par ko ir panākta vienošanās pasaules līmenī un kas ļauj Eiropai uzņemties atbildību vispārējā kontekstā, kā arī gūt panākumus turpmāko uzdevumu īstenošanā.
Reizēm mēs mēdzam aizmirst, ko šajā globalizētajā pasaulē tik lielam skaitam cilvēku nozīmē Eiropa. Iztēlojoties bezspēcībā guļošus migrantus mūsu pludmalēs, mēs sev nežēlīgi atgādinām par šo realitāti un par to, cik priviliģēti mēs esam šeit, Eiropā, kas kļuvusi par cerību bastionu - tās ir cerības par to, ka ir iespējams izveidot tādu modeli, kas apvieno brīvību, ekonomisko izaugsmi, sociālo taisnīgumu un vides aizsardzību, pamatojoties uz partnerību, sadarbību un kopēju atbildību.
Tie nav tikai mūsu panākumi, jo runa ir par eiropiešiem. Mūsu prezidentūras moto, kā jūs zināt, ir "stiprāka Savienība labākai pasaulei”, un mēs patiešām ticam, ka Eiropai ir jāuzņemas svarīga loma taisnīgākas un līdzsvarotākas pasaules izveidē.
José Manuel Barroso
Komisijas priekšsēdētājs. - (PT) Priekšsēdētāja kungs, Padomes prezidentūru pārstāvošais valsts sekretāra kungs Eiropas lietās, dāmas un kungi, globalizācija ir galvenā tēma tagadējai Eiropas paaudzei. Tā vai citādi globalizācija skar ikviena mūsu iedzīvotāja dzīvi, tāpēc šim jautājumam jāatrodas Eiropas darba kārtības augšgalā.
Kā jūs zināt, es esmu personīgi pārliecināts, ka 21. gadsimta Eiropas darba kārtība lielā mērā ir jāizstrādā saistībā ar globalizācijas jautājumu, protams, saglabājot tās vērtības un principus, kas vienmēr ir bijušas Eiropas projekta pamatā. Tomēr globalizācija jāsaredz arī kā Eiropas iespēja aizsargāt un aizstāvēt savas intereses šajā pasaulē, kurā aizvien palielinās savstarpējā atkarība. Tādēļ man ir liels prieks piedalīties Eiropas Parlamenta organizētajās debatēs par šo jautājumu.
Kā jau tikko norādīja valsts sekretārs, pagājušajā mēnesī izstrādātais Komisijas dokuments par Eiropas interesēm izraisīja lieliskas debates Lisabonas Eiropadomes neoficiālajā sanāksmē. Jo īpaši mani iedrošināja rosinošā vienprātība, kas tika panākta attiecībā uz mūsu idejām par to, kā risināt globalizācijas jautājumus. Es vēlētos arī pateikties Portugāles prezidentūrai par tās pastāvīgo atbalstu, kas izrādīts attiecībā uz Eiropas globālo darba kārtību un vajadzību Lisabonas stratēģijai piešķirt tādu dimensiju, kura ļautu risināt globalizācijas problēmas.
Mēs arī atbalstām ideju, kas paredz decembra Eiropadomē pieņemt deklarāciju par globalizāciju. Tas būtu lielisks veids, kā nostiprināt šo vienprātību, kas jāveicina arī šeit, Eiropas Parlamentā, izstrādājot kopīgas rezolūcijas priekšlikumu par šo tik svarīgo jautājumu.
Eiropas Savienība faktiski ir veidojusi pakāpenisku un patiesu Eiropas atbildi globalizācijas izaicinājumam, kura ir mudinājusi Eiropas iedzīvotājus maksimāli izmantot šo parādību. Šī atbilde apliecina to cilvēku pamatotās bažas, kas saskaras ar izmaiņām, tomēr, tā kā nedrīkst aizmirst, ka citiem cilvēkiem šī parādība var radīt negatīvas sekas, mums ir jāsniedz atbilde arī viņiem.
Uzskatu, ka Eiropas intereses ir saistītas ar pareizā līdzsvara atrašanu, bet tā nekādā gadījumā nedrīkst būt baiļpilna vai sakāvei pakļauta atbilde; tās pamatā jābūt pārliecībai. Bet pēdējo mēnešu laikā faktiski ir parādījušās jaunas intereses - finanšu tirgus nestabilitāte parādīja, cik ļoti Eiropas ekonomikas varenība ir saistīta ar pasaules attīstību, savukārt ārkārtējie klimatiskie apstākļi parādīja, cik nopietnas ir klimata pārmaiņu iespējamās sekas, kā arī to, cik steidzami ir jārisina šī problēma. Katru dienu mēs redzam, ka globālā dimensija ietekmē visu - gan nodarbinātību un enerģētiku Eiropā, gan mūsu iedzīvotāju veselību un dzīves kvalitāti visā Eiropā.
Komisijas priekšsēdētājs. - Priekšsēdētāja kungs, esmu pārliecināts, ka mums jāsāk ar uzticēšanos. Mums ir pieredze kā pasaules lielākajai tautsaimniecībai un tās lielākajai eksportētājai. Mēs esam bijuši pirmie, kas novatoriski risinājuši jaunas problēmas, piemēram, saistībā ar emisiju tirdzniecību, un mums ir skaidri noteikti pamatnoteikumi, ko mēs ļoti labi esam izmantojuši.
Pirmkārt, mums ir pienākums aizsargāt savus iedzīvotājus, neizmantojot protekcionismu. Mums ir jānosaka tādi politikas mērķi, kas liktu pārējiem sekot mums un atvērt tirgus. Mums nav jāaizver durvis; drīzāk jāpanāk, lai citi atver savas durvis. Protekcionisms Eiropai, pasaules lielākajai eksportētājai, būtu pašiznīcināšanās doktrīna.
Otrkārt, mēs esam atvērti, tomēr mēs neesam naivi. Tas nozīmē, ka mēs neesam ieinteresēti ļaut brīvu vaļu tiem, kas neievēro noteiktus pamatprincipus. Tas tika ievērots mūsu jaunākajos priekšlikumos, lai nodrošinātu, ka noteikumus par ieguldījumiem enerģētikas nozarē piemērotu trešo valstu uzņēmumiem.
Treškārt - no sistēmas, kuras pamatā ir noteikumi, jāiegūst ļoti daudz, un Eiropas Savienības pieredze nodrošina to, ka šī sistēma ir ārkārtīgi labi pamatota, lai veidotu labu pamatu regulējumam pasaules mērogā, proti, konkrētu veidu, kā veidot globalizāciju. Ļaujiet mums būt godīgiem - lai nodrošinātu ekonomikas atvērtību, mums jāievieš daži noteikumi. Tirgi nevar funkcionēt bez iestādēm, un Eiropas Savienībā mums vairāk nekā visiem pārējiem ir pieredze dažādu noteikumu apvienošanā, dažādu valstu pieredžu apvienošanā. Tāpēc es patiešām uzskatu, ka salīdzinājumā ar jebkuru citu struktūru pasaulē mēs esam nodrošināti labāk, lai veidotu globalizāciju - nevis uzspiestu, bet piedāvātu savu modeli šim globalizācijas posmam, kas tagad ir sācies.
Mums ir arī daži instrumenti, kas ļauj ar pārliecību stāties pretī globalizācijai. Nekad iepriekš tas nav bijis tik skaidri redzams, ka eiro ir stabilitātes garants starptautiskajā finanšu sistēmā. Spēja izmantot Eiropas Savienības tiesību aktus, lai noteiktu saistošus mērķus attiecībā uz siltumnīcefekta gāzes emisijām un atjaunojamajiem avotiem, nodrošina mums arī nepārspējamu uzticamību, un mums ir ļoti labi izveidots ietekmes līdzeklis, ar kura palīdzību Eiropā īstenot reformu, - tā ir atjaunotā Lisabonas stratēģija.
Kad 2005. gadā mēs atkārtoti uzsākām darbu pie Lisabonas stratēģijas, mēs centāmies to uzlabot dažādos veidos. Mēs palielinājām īpašumtiesības un atbildību, definējot dalībvalstu un Komisijas partnerību. Mēs precizējām veicamos pasākumus, pievēršoties katrai valstij konkrēti izstrādātiem ieteikumiem. Ikvienai dalībvalstij tagad ir sava valsts reformu programma un ikviena dalībvalsts pieņem, ka ir jāiegulda kopīgi pūliņi šo reformu īstenošanā. Mēs esam arī noteikuši jaunus mērķus saistībā ar ES finanšu instrumentiem izaugsmes un nodarbinātības jomā.
Tagad rezultāti kļūst redzami. Par spīti esošajām bažām rezultāti ir uzlabojušies - pēdējo divu gadu laikā 27 dalībvalstu Eiropas Savienībā ir izdevies izveidot gandrīz 6,5 miljonus jaunu darbavietu; 2007.-2009. gadā paredzēts izveidot 8 miljonus darbavietu. Lisabonas reformas neapšaubāmi ir stiprinājušas Eiropas ekonomikas izaugsmes potenciālu.
Taču nav pamata būt pašapmierinātiem, jo vēl ir daudz jāizdara, lai pabeigtu šo uzdevumu. Dalībvalstīm un Eiropas Savienībai jāturpina reforma. Tas ir labākais veids, kā panākt, lai mūsu tautasaimniecība kļūst elastīga, ņemot vērā ekonomikas nenoteiktības perspektīvu.
Četras galvenās jomas, par kurām 2006. gadā tika panākta vienošanās, nodrošina īsto Lisabonas struktūru; tās ir: pētniecība un jauninājumi, labāka uzņēmējdarbības vide (birokrātijas samazināšana un labāku nosacījumu sekmēšana saistībā ar ieguldījumiem), lielāka nodarbinātība, kā arī lielie jautājumi par enerģētiku un klimata pārmaiņām. Pateicoties šīm jomām un šo jomu noteikšanai, ir nodrošināts spēcīgāks uzsvars uz stratēģiju. Šīs jomas, protams, ir savstarpēji cieši saistītas. Mēs nekad neizveidosim uz zināšanām pamatotu ekonomiku ar zemu oglekļa emisiju līmeni, ja mums nebūs augsti kvalificēts darbaspēks, plašāka pētniecība un vairāk jauninājumu.
Tāpēc es vēlētos uzsvērt šo pētniecības un jauninājumu aspektu. Es vēlētos izmantot šo izdevību, lai pateiktos Eiropas Parlamentam par to, ka tas ir atbalstījis Komisijas prasību saistībā ar "zināšanu trīsstūri” - pētniecību, izglītību un jauninājumiem. Es patiešām vēlētos jums pateikties un vērst jūsu uzmanību uz vajadzību strādāt kopīgi, lai arī turpmāk Galileo projekts būtu lielais Eiropas projekts, tāpat es vēlētos jums pateikties par atbalstu Eiropas Tehnoloģiju institūta (ETI) projektā.
Aizvien lielāka kļūst mūsu vajadzība pēc Eiropas zināšanu telpas. Patiesībā mūsu dokumentā viens no jauninājumiem bija piektās brīvības idejas precīzs izklāsts - brīva zināšanu aprite Eiropas Savienībā.
Mēs nekad nepanāksim turpmāku attīstību, ja neradīsim labvēlīgus apstākļus savu mazo un vidējo uzņēmumu (MVU) darbībai. Eiropā ir 23 miljoni MVU. Tāpēc es uzskatu, ka, visas šīs jomas apkopojot, ir iespējams nodrošināt pozitīvu mijiedarbību, kas palīdzētu mums nekavējoties sasniegt savus mērķus.
Tā kā mēs gatavojamies uzsākt nākamo trīs gadu ciklu, mums ir jāatjaunina stratēģija, ņemot vērā gūto pieredzi un jaunos apstākļus. Lielāka uzmanība jāpievērš sociālajai dimensijai. Lai cīnītos pret nevienlīdzību un sociālo atstumtību, labākais ierocis ir lielāki ieguldījumi visu vecumu cilvēku izglītībā un apmācībā, un, kā jau es minēju iepriekš, saistībā ar globalizāciju ne visi būs ieguvēji. Ja mēs vēlamies būt droši, ka Eiropas Savienības iedzīvotāji atbalstīs mūsu darba kārtību, mums laikus ir jāņem vērā ar sociālo dimensiju saistītās bažas. Komisija tāpēc, piemēram, ierosināja pielāgošanos Globalizācijas fondam, un darīja to tieši tāpēc, ka jau kopš pašiem sākumiem mēs esam atzinuši to, ka šajās jomās ir jānodrošina konkrēta rīcība.
Jo īpaši mani iedrošina sociālo partneru vienošanās par elastīguma un sociālās drošības principu kopumu, ko Komisija ierosināja pirms šīs vasaras. Patiesībā Eiropadomes neformālajā sanāksmē Lisabonā mēs uzzinājām labus jaunumus par Eiropas sociālo partneru vienošanos. Es ceru, ka decembra Eiropadome varēs atbalstīt šos principus. Tas ir ļoti labs pamats ikvienai dalībvalstij savā darba tirgū noteikt labāku līdzsvaru starp elastīgumu un drošību.
Joprojām aktuālo reformu aktīva īstenošana, lielāks uzsvars uz spējām un izglītību, konkrēti pasākumi, lai Eiropa kļūtu par ekonomiku ar zemu oglekļa emisijas līmeni - tās, mūsuprāt, ir jaunā cikla prioritātes.
Integrētās pamatnostādnes ir būtisks saskaņošanas instruments, kopējs regulējums, kas dažādām dalībvalstīm ļauj īstenot savas valsts reformu programmas. Analīze un atgriezeniskā saite no dalībvalstīm pierāda šo pamatnostādņu lietderību. Tās ir Kopienas Lisabonas programmas pamats. Man ir sajūta, ka, lai arī tās ir jāatjaunina, mums nevajag tās pielabot, kamēr tās nav kļuvušas problemātiskas.
Mums arī jāiegulda lielāks darbs, lai nodrošinātu vienmērīgu Lisabonas stratēģijas attīstību visās dalībvalstīs; ja kādā dalībvalstī reforma notiks lēnāk, tas acīmredzami ietekmēs citas dalībvalstis. Mums jānodrošina arī lielāka parlamentu, sociālo partneru, vietējo un reģionālo iestāžu iesaistīšanās.
Eiropas Parlamenta saistības attiecībā uz Lisabonas stratēģiju ir bijušas izšķirošas virzības saglabāšanā. Pievienojoties priekšsēdētāja vietniekam G. Verheugen un visai kolēģijai, es ļoti ceru uz padziļinātu mūsu kopīgo darbu, jo mēs aizsākam jaunu Lisabonas stratēģijas ciklu.
Saikne starp globalizāciju un Lisabonas stratēģiju dod mums lielisku iespēju apliecināt, ka patlaban Eiropas ekonomikas darba kārtība nav papildu izvēles iespēja; tā ir atslēga durvīm uz veiksmīgu Eiropas nākotni. Ekonomikas reforma, vispārējs redzējums, ekonomika ar zemu oglekļa emisiju līmeni - tie ir savstarpēji saistīti mērķi, kas jāīsteno paralēli, un vienīgi Eiropas Savienība var nodrošināt Eiropai tik ļoti vajadzīgo sasniedzamību un saskaņotību. Vienīgi kopā mēs varam sasniegt tos mērķus, kas mūsu dokumentā nosaukti par "Eiropas interesēm”.
Ļaujiet man nobeigumā piebilst, ka es patiešām uzskatu, ka tās nav tikai Eiropas intereses. Es patiešām uzskatu, ka globalizācijas laikā pasaulei ir vajadzīga Eiropa, kas vairāk iesaistās, aizsargājot un aizstāvot mūsu intereses un atbalstot mūsu vērtības - brīvību un solidaritāti.
(Aplausi)
Joseph Daul
PPE-DE grupas vārdā. - (FR) Priekšsēdētāja kungs, cienījamais Hans-Gert, Padomes priekšsēdētāj, Manuel Lobo Antunes kungs, Komisijas priekšsēdētāj, José Manuel Barroso kungs, mūsu godājamo iedzīvotāju acīs globalizācija nav abstrakts jēdziens. Globalizācija ir realitāte, kas ikdienā skar Eiropas ierindas pilsoņus, un viņi cer, ka valdības un iestādes sniegs risinājumus globalizācijas radītajām problēmām.
Šajā saistībā mūsu godājamie iedzīvotāji gaida daudz no Eiropas Savienības. Viņi cer uz aizsardzību un drošību - fizisku aizsardzību, lai stātos pretī terorismam, un arī aizsardzību pret kaprīzēm finanšu tirgos. Tomēr viņi arī gaida, lai mēs garantētu pārtikas piegādi un pietiekamību; vēl pagājušajā vasarā labības krasais izmaksu kāpums izraisīja patēriņa cenu strauju pieaugumu. Eiropas patērētājiem ir vajadzīga pārliecība, ka importētie produkti, kas pieejami par zemu cenu, būs visādā ziņā droši. Šis ir jo īpaši aktuāls jautājums - tā kā tuvojas svētku sezona, mums jāspēj nomierināt vecākus un vecvecākus, ka rotaļlietas, ko viņi iegādājas likšanai Ziemassvētku zeķēs, neapdraudēs viņu bērnu veselību.
Lai gan globalizācijai ir jāveicina labklājība, tai jābūt arī taisnīgai, un attiecībā uz to ir jāpiemēro ētikas noteikumi, piemēram, jāaizliedz bērnu izmantošana. Globalizāciju nevar veidot uz vājāko rēķina - tam jābūt instrumentam, ar kuru apkarot nevienlīdzību ne tikai atsevišķās valstīs, bet arī valstu starpā. Globalizācijai jābūt vērstai uz to, lai palielinātu nabadzīgāko sabiedrības slāņu pirktspēju. Mēs vienmēr esam runājuši par atbalstu brīvajai tirdzniecībai, bet šīs tirdzniecības pamatā ir jābūt stingriem noteikumiem. Eiropas Savienības atvērtība pārējai pasaulei ir virzītājspēks globālajā ekonomikā, un daudzi savus uzņēmumus labprāt dibinātu Eiropā. Viņiem būs jāpieņem mūsu noteikumi un jāpanāk atbilstība mūsu veselības, vides un patērētāju aizsardzības standartiem.
50 gadu laikā Eiropas Savienība ir spējusi izveidot funkcionējošu iekšējo tirgu, kurā dalībvalstu tiesību aktu saskaņošana vienmēr ir bijusi obligāta. Eiropas Savienībai ir liela nozīme, jo tā eksportē savu zinātību un palīdz palielināt savu partnervalstu produkciju un kvalitātes kontroles standartus. Jau tagad mēs īstenojam šādu sadarbību ar daudzām partnervalstīm. Transatlantiskās ekonomikas padomes pirmā veiksmīgā sanāksme, kas notika Vašingtonā pagājušajā piektdienā, ir pozitīva zīme, un mēs zinām, kā pastiprināt savus centienus, lai atgādinātu Brazīlijai, Ķīnai un Indijai par viņu atbildību. Pret Āfriku gan mums ir nedaudz pielaidīgāka attieksme.
Lai īstenotu ārējos uzdevumus mums, pirmkārt, ir jāstiprina savs vienotais tirgus, vairāk ieguldot pētniecībā un attīstībā, un, otrkārt, dalībvalstu starpā jānodrošina efektīvāka saskaņošana pētniecības un jauninājumu jomā. Lai arī globalizācija piedāvā jaunas iespējas, mums ir arī jāpielāgojas tai, piemēram, saistībā ar izglītību un apmācību visā cilvēku darba dzīves laikā.
Mana grupa atzinīgi vērtē jaunās iniciatīvas, kas izstrādātas saskaņā ar Lisabonas stratēģiju izaugsmei un nodarbinātībai, kā arī Komisijas ierosināto Mazās uzņēmējdarbības aktu, jo mazie un vidējie uzņēmumi joprojām ir ārkārtīgi svarīgi dalībnieki, kuri sekmē stabilitāti un darbavietu izveidi Eiropā.
Dāmas un kungi, mēs kā politiķi aizvien biežāk esam aicinājuši risināt enerģētikas problēmas. Ja Eiropas Savienībai nebūs kopējas politikas enerģijas drošības un vides drošības jomā, tā turpmāk būs neaizsargāta. Tā kā naftas cena ir gandrīz USD 100 par barelu, Eiropā, kādā mēs dzīvojam patlaban, ir ārkārtīgi kritisks stāvoklis. Mums ir vajadzīga Eiropas enerģētikas politika, lai šajā nozarē sev nodrošinātu piegādes drošību un ilgtspējīgu attīstību. Mums ir rūpīgi jāizvērtē atjaunojamie enerģijas avoti un jāizpēta, kāds ir civilās kodolenerģijas enerģijas piegāžu potenciāls.
Visām apspriedēm par šiem jautājumiem jābūt pārredzamām, lai palielinātu cilvēku informētību un nodrošinātu, ka viņi atbalsta mūsu plānus. Galu galā mēs vēlamies, lai Eiropā būtu tīrāka, efektīvāka un drošāka enerģija. Eiropai ir jāizskaidro savas intereses ne tikai attiecībā uz tirdzniecību un globālo ekonomiku, bet arī kultūru, valodu un tradīcijām. Meklējot kopējus risinājumus globalizācijas problēmām, mums jāieņem tāda pozīcija, kas ļauj aizsargāt mūsu godājamo iedzīvotāju likumīgās intereses, neīstenojot protekcionismu.
(Aplausi)
Martin Schulz
PSE grupas vārdā. - (DE) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, šo debašu nosaukums atspoguļo to, ka Eiropas Parlamentam ir jāapspriež ar Padomi un Komisiju to lomu, kas Eiropai - Eiropas iestādēm un ES dalībvalstīm - jāuzņemas saistībā ar globalizācijas radītājām iespējām un riskiem. Tādēļ mums ir jāprecizē - kā mēs to šodienas debatēs patiešām arī darīsim - ka uz globalizācijas sekām var skatīties dažādi, un ar tām saistītās problēmas var risināt ar dažādām konkurējošām metodēm.
Sarunas par rezolūciju, kura mums šodien jāpieņem, pierādīja, ka daudzās jomās Parlamenta labēji noskaņoto grupu un mūsu - Sociāldemokrātu grupas - izpratne pilnībā atšķiras. Tādējādi tas, ko mēs runājam šajās debatēs, noteiks tos parametrus, kurus izmantosim, novērtējot iestāžu, īpaši Komisijas, nozīmi. Klausoties jūs, Komisijas priekšsēdētāja kungs, un J. Daul kungu ļoti uzmanīgi, es teiktu, ka pastāv zināma līdzība, tomēr šeit ir arī ievērojamas atšķirības.
Mūsu grupa izvērtēs ikvienu, kam ir vai būs tiesības kandidēt Komisijas priekšsēdētāja vēlēšanās, un darīs to, pamatojoties uz dažiem galvenajiem kritērijiem, kuri jo īpaši attiecas uz viņa vai viņas izpratni par Komisijas nozīmi globalizētajā ekonomikā. Makroekonomikas politikas koordinācija, ja lietojam žargonu, jeb tas, ko mēs varam saukt arī par kopējo ekonomikas un nodokļu politiku, jānosaka sociālās politikas principiem. Ekonomikas attīstībai Eiropā jārada lielāka sociālā stabilitāte. Eiropas Savienībai ir jānodrošina, ka globālā ekonomikas attīstība rada lielāku tiesību un iespēju vienlīdzību visā pasaulē. Tā ir arī sociālā politika. Cilvēku labklājība savā valstī un arī ārpus tās ir mūsu kopējais kritērijs.
Ekonomikas attīstība ir sociālās drošības priekšnosacījums, nevis otrādi, kā to ir ierosinājuši atsevišķi runātāji šajā Parlamentā. Ideja par to, ka mazākai sociālai drošībai Eiropā jābūt ekonomikas attīstības avotam, ir pilnīgi maldīgs uzskats. Maldās ikviens, kas uzskata, ka Eiropas Savienību var izmantot, lai globalizācijas aizsegā noārdītu sasniegumus sociālās politikas jomā. Ierobežojumu atcelšana tirgos, kas ļauj iegūt maksimālu peļņu un pazemināt sociālos standartus, iespējams ir ideālais modelis Parlamenta labējās politikas piekritējiem. Tomēr mēs tā neuzskatām. Mēs apgalvojam, ka Eiropas panākumu atslēga ir bijusi sociālā un ekonomikas attīstība, kas ir vienas monētas divas puses. Šajā saistībā mūsu uzskati nav mainījušies.
(Aplausi)
Tas bija interesants J. Daul komentārs. Tiem, kas to nedzirdēja, es atkārtošu viņa teikto: "Ekonomika ir pirmajā vietā!”. Nē! Ekonomikas izaugsmei un sociālajai labklājībai jāiet roku rokā - tas ir svarīgs aspekts, un tas atklāj Eiropas labējās politikas kļūdu. Noprecizēsim vienu lietu - lielākais vairums valdību Padomē ir centriski labējās valdības, un Komisija, protams, nav sociālisma Eldorado. Jūs, J. M. Barroso kungs, esat centriski labējais politiķis, tāpat arī lielākā daļa jūsu komisāru. Tādēļ mēs cieši uzraugām Komisijas darbu, lai novērtētu, cik ticami ir jūsu paziņojumi.
Protams, mums ir vajadzīga pētniecība, jauninājumi un izglītība, un, protams, savs iekšējais tirgus mums ir jāattīsta tā, lai nodrošinātu vides aizsardzību un nostabilizētu sabiedrības resursus. Mums tas noteikti ir vajadzīgs! Bet mums ir vajadzīga arī tāda Komisija, kas iesniegtu atbilstošus direktīvu priekšlikumus. Turklāt mums būs vajadzīgas attiecīgas likumdošanas iniciatīvas, lai nostiprinātu šo procesu. Šeit ir daži labi punkti, un mēs tos atbalstām, bet ir arī vairāki tādi punkti, kas mums rūpīgi jāizpēta.
Mums ir vajadzīga arī efektīva administrācija. Nezinu gan, vai to vajadzētu saukt par labāku Lisabonas pārvaldību, kā tas redzams ES dokumentu virsrakstos. Nezinu, vai ierindas vīrietis vai sieviete no ielas saprastu, ko mēs ar to domājam. Turklāt, kad jūs runājat par administrācijas vienkāršošanu, iegūstot arī bijušā Bavārijas premjerministra atbalstu, lai sekmīgi panāktu iecerēto, es varu vienīgi trīs reizes uzsaukt urravas un novēlēt visu to labāko!
Viena lieta, kas mums pilnīgi noteikti ir vajadzīga, - un šajā ziņā es jums, Komisijas priekšsēdētāja kungs, absolūti piekrītu - ir noteikumu kopums, lai iegrožotu mežonīgo Rietumu kapitālismu, kas dominē finanšu tirgos un - jā, apdraud visu valstu ekonomiku. Tāpēc ļaujiet mums Eiropā sākt ieviest šos noteikumus. Lai izskaidrotu, kas ir vajadzīgs, ļaujiet man pateikt, ka mēs ceram panākt, ka starptautiskā tirgus finanšu kapitālisti tiks uzraudzīti, viņu darījumi kļūs pārredzami un, protams, - tiks samazinātas viņu pilnvaras, turklāt šo mērķu sasniegšanā mēs jūs atbalstīsim. Tā ir viena no atslēgām, ar kuras palīdzību Eiropā var nodrošināt sociālo progresu.
Noslēgumā, priekšsēdētāj, Hans-Gert kungs, dāmas un kungi, ļaujiet man teikt, ka šis jautājums, ko mēs šodien apspriežam, proti, par to, kā mums vajadzētu rīkoties, lai stātos pretī globalizācijas izaicinājumam, un to, kādu ietekmi mēs varam panākt vērienīgo mērķu īstenošanā Eiropā, ar to domājot institucionalizēto Eiropu, t.i., mūs visus (gan jūs Komisijā, gan mūs Parlamentā), - tas ir arī jautājums, pēc kura vēlētāji izvērtēs mūs. Ja mēs risināsim vispārējas debates, runājot par to, ko mēs tieši vēlamies, bet pēc tām neveicot konkrētus pasākumus ne šeit, ne dalībvalstīs, tad visa uzdevuma īstenošana būs veltīga. Tāpēc mēs ceram, ka mūsu šeit izteiktie viedokļi tiks atspoguļoti arī kopīgajās rezolūcijās un īstenoti stingri noteiktā politikā.
(Aplausi no zāles kreisās puses)
Priekšsēdētājs
M. Schulz kungs, tam, ka jums tika dota atļauja krietni pārsniegt uzstāšanās laiku, nebija nekāda saistība ar to, kādā veidā jūs uzrunājāt priekšsēdētāju. Tas papildu laiks, ko jūs izmantojāt, faktiski tiks atņemts no jūsu grupas kopējā uzstāšanās laika.
Graham Watson
ALDE grupas vārdā. - Priekšsēdētāja kungs, mēs tikko dzirdējām runu pagātnes stilā -
ALDE grupas vārdā. - Runa no pagātnes!
ALDE grupas vārdā. - Citi, bieži vien labāk nekā mēs, zina, ka mēs jau tagad dzīvojam globālā sabiedrībā. Indija, Ķīna un Brazīlija ir satvērušas izdevības vilni, kas šīs valstis ir pacēlis patiesi augstu, kamēr Eiropā pārāk daudzi baidās no tā, ka šis vilnis varētu viņiem gāzties pāri.
Kad vakar mūs uzrunāja prezidents N. Sarkozy, viņš runāja par "dažādiem iespējamajiem Eiropas nākotnes virzieniem”, aicinot mūs apspriest politiku attiecībā uz konkurenci, enerģētiku un paplašināšanos.
J. M. Barroso izteiksme lielākoties šīs runas laikā mums pateica daudz vairāk, nekā viņa uzstāšanās šorīt. Ja Eiropa sēdēs rokas klēpī salikusi tādēļ, ka valstu vadītāji, atsaucoties uz iedzīvotāju bažām, strīdas par ES darba kārtību, mēs palaidīsim garām izdevību veidot globalizāciju Eiropas kopējās interesēs.
Mums jāpārliecina dalībvalstis, nevis iedzīvotāji. Vairākos pētījumos ir parādīts, ka lielākā daļa mūsu iedzīvotāju uzskata, ka tieši Eiropas Savienība, nevis valstu valdības, atrodas labākajā pozīcijā, lai pārvaldītu globalizāciju.
Paskatieties, kā globalizācijas zemestrīce tricina Eiropas politisko veidojumu. Saskaroties ar globālajām problēmām, daži no labās puses atkāpjas, pāriet no konservatīvā spārna pie nacionālistiem, no kristīgās demokrātijas - uz kristīgo autokrātiju. Globalizācija sašķeļ EPP.
Kreisajā pusē Kurt Beck un viņa piekritēji kavē tik ļoti vajadzīgās reformas. Franz Müntefering to pamanīja un tāpēc aizgāja, nepiedaloties vēlēšanās. Un tomēr "vizionāri” saredz vajadzību veikt reformu, ko viņi ir ierakstījuši jaunajā Eiropas sociāldemokrātu manifestā, kas atbilstīgi pieņemts Oporto.
Šķelšanās politikā tagad notiek starp tiem, kas globālās problēmas risina, nojaucot aiz sevis visus tiltus, un tiem, kas kopā ar Liberālo demokrātu grupu aizstāv atvērto sabiedrību, nevis kā agrāk - starp labējiem un kreisajiem saistībā ar politiku ekonomikas jomā.
J. M. Barroso kungs, jums Parlamentā ir vairākuma atbalsts attiecībā uz Komisijas pieeju globalizācijas jautājumā. Tomēr tas nav tāds vairākums, kura pamatā ir viena politiskā grupa. Tas patiešām var sašķelt un no jauna izveidot Eiropas politiskās grupas.
Globalizācija aizvien vairāk noteiks mūsu politiku. Lai gan mēs visi esam ieinteresēti eiro stabilitātē, efektīvos konkurences noteikumos un regulētā tirgū, tā ir nevis tāda globalizācija, kas šajā paziņojumā definēta diezgan šaurā ekonomiskā nozīmē, bet drīzāk - plašākā un aptverošākā nozīmē, ietverot pasaules iedzīvotāju skaita pieaugumu, migrāciju, klimata pārmaiņas un energoapgādes drošību, kā arī starptautiski organizētu noziedzību, kas saistīta ar terorismu.
Vai tā nav sistēmas apstiprināšana, kas mums ir vajadzīga, lai "rīkotos kontinentālā mērogā”, kā mudināts šajā dokumentā, izmantotu "kritisko masu”, kas "ļautu eiropiešiem ietekmēt globalizāciju”, kā to pieprasa Komisijas paziņojums?
Ja tā tas ir, J. M. Barroso kungs, kur ir jūsu politika? Kur ir jūsu laika grafiks? Kur ir jūsu visaptverošā pieeja? Jūs solījāt mums rīkoties; tā vietā mums tiek piedāvāts ļoti daiļrunīgi izstrādāts dokuments, kurā tomēr ir maz priekšlikumu. Tas nedrīkst būt galavārds Eiropas atbildē attiecībā uz globalizāciju. Es vēlos sagaidīt jūsu pārskatu par vienoto tirgu, ieraudzīt, kā jūs nodrošināsiet izaugsmi un darbavietas grūti apsaimniekojamos apgabalos, kā arī jūsu legālās migrācijas politiku, cerot, ka tajā būs ietvertas izcelsmes valstu izteiktās bažas.
Es un mani kolēģi gaidām steidzamu rīcību saistībā ar enerģijas patēriņa samazināšanu un pārrobežu noziedzības apkarošanu. Mēs arī uzskatām, ka svarīga ir gan spēcīga sociālā joma, gan dzīvotspējīga ekonomika. Ja mēs veidojam globālu tirgu, mums ir vajadzīgs jauns vispārējs sociālais līgums, kurā saskaņotas konkurējošās elastīguma un godīguma prasības, jo, kā mums mācīja Martin Luther King, "netaisnība jebkurā pasaules malā ir drauds taisnīgumam jebkurā citā pasaules malā”.
Tāpēc Eiropas Savienībai ir jātuvina Lisabonas programma, kurā galvenā uzmanība pievērsta konkurētspējai, Kārdifas programma, kurā galvenā uzmanība pievērsta sociālajām tiesībām, un Gēteborgas programma, kurā uzmanība pievērsta videi.
Pasaulei vajadzīga spēcīga, vienota Eiropas Savienība, lai novērstu netaisnību, konfliktus un nabadzību, lai arī kur tas notiktu; mums tā jārīkojas, jo mēs esam vieni no tiem nedaudzajiem, kas spēj risināt globālus jautājumus, un, ja mēs neuzņemamies vadību, tad neviens cits to arī neizdarīs.
Tas nozīmē pārtraukt liekuļošanu saistībā ar tirdzniecības tarifiem, Dohas sarunās nodrošināt taisnīgas iespējas jaunattīstības valstīm, Bali pieņemt galīgo lēmumu par oglekļa emisijām, izmantot mūsu kopējo ietekmi, lai Amerikai palīdzētu atgūties, veidot starptautisku pieeju attiecībā uz finanšu tirgiem, kā arī koncentrēties uz regulatīvo sadarbību, standartu konverģenci un līdzvērtīgiem noteikumiem.
Lai atrisinātu šīs problēmas, pret visiem saglabājot godīgumu, ir vajadzīga plašāka rīcība, vismaz globalizācija. Mēs dzīvojam savstarpēji saistītā pasaulē, un tajā ir vajadzīga solidaritāte pasaules līmenī, tomēr tādā pašā mērā ir vajadzīga arī Eiropas iedzīvotāju solidaritāte.
Un mums ir jāskatās uz priekšu, jo, kā teicis Victor Hugo - reiz pienāks diena, kad vienīgie kaujas lauki atradīsies tirgos, kas būs atvērti tirdzniecībai, un prātos, kas būs atvērti idejām.
Mirosław Mariusz Piotrowski
UEN grupas vārdā. - (PL) Priekšsēdētāja kungs, globalizācija ir tāda parādība, kas daudzējādā ziņā ir neatgriezeniska. Atsevišķām ES dalībvalstīm vajadzētu saprast ne tikai to, bet arī konkrēti reaģēt uz šīm pārmaiņām. Tomēr ES darbība nedrīkst apdraudēt suverēnu valstu ekonomiskās intereses, piemēram, ieviešot nepamatotus ierobežojumus attiecībā uz oglekļa dioksīda emisijām, kas radīs nopietni kaitējumu tādu valstu kā Polijas ekonomikai.
No otras puses, šādi politiskie pasākumi nedrīkstētu izraisīt nacionālās identitātes izzušanu. Kamēr Āzijas valstis veiksmīgi pielāgojas jaunajai situācijai, strauji paplašinot savu ekonomiku, mēs Eiropas Parlamentā apspriežam smagus jautājumus, piemēram, par lauksaimniecības un mežsaimniecības traktoru atpakaļskata spoguļiem, par arēnu lomu un nozīmi Eiropas Savienībā un citām līdzīgām tēmām.
Eiropas Savienība nepārtraukti papildina noteikumus, aizvien vairāk sarežģī efektīvu konkurenci un, šķiet, ka neredz realitāti; to apliecināja sociālistu partijas pārstāvja šodienas uzstāšanās. Ceru, ka šodienas debates palīdzēs mums izmainīt savu domāšanas veidu attiecībā uz globalizāciju saistībā ar Eiropas perspektīvu.
Jean Lambert
Verts/ALE grupas vārdā. - Priekšsēdētāja kungs, manuprāt, šajā konkrētajā paziņojumā mēs ieraudzījām pilnīgu iztēles trūkumu, ņemot vērā mūsu situācijas nopietnību.
Tajā nav īstas globalizācijas definīcijas. Tā parasti ir saistīta ar ekonomikas aspektu, un tieši par to es vēlētos runāt.
Šajā dokumentā runa ir par to, kā stāties pretī trešajai rūpniecības revolūcijai. Manuprāt, mums vajadzētu mācīties no iepriekšējām rūpniecības revolūcijām. No tām, kurās netika pilnībā ņemtas vērā vides izmaksas; no tām, kurās netika pilnībā ņemtas vērā sociālās izmaksas. Tiek uzskatīts, ka zemas preču izmaksas saglabāsies, bieži vien uz pasaules nabadzīgāko valstu rēķina; ka mēs varam tirgoties valstīs, kurās mēs liekam atvērt tirgu, lai gan tajās nav izveidota sociālā infrastruktūra un pareizs valsts sektors; ka mums jāsargājas no savstarpīguma izmantošanas, ja vien tas nenotiek starp līdzvērtīgiem dalībniekiem. Šeit ir arī piemēri, kas apliecina, ka mēs esam pārvērtējuši tirgu nozīmi sociālo mērķu sasniegšanā, un šeit ir jautājumi, kas saistīti ar ekonomikas nostiprināšanu, jo īpaši, ja tās pamatā ir parādu ekonomika un spekulācijas, nevis faktiskā situācija, tādējādi īpaši apdraudot ekonomisko stabilitāti.
Jaunā situācija, ar ko mēs saskaramies, attiecas ne tikai uz klimata pārmaiņām. Tā attiecas uz augstāko punktu naftas ieguvē un to, kā tas ietekmēs jaunattīstības valstu iespējas; tā attiecas uz Tūkstošgades attīstības mērķu sasniegšanu.
Tā ir taisnība, ka mums ir jāatjauno līdzsvars saistībā ar tirdzniecību, sociālo dimensiju un vides dimensiju. PTO par prioritāti izvirza tirdzniecību, aiz tās atstājot ražošanas metodes un visu pārējo, kas dod mums tiesības teikt, ka mums ir problēmas ar to, kā tiek ražotas preces, jo tās neatbilst mūsu standartiem. Mēs izvēlamies to neierakstīt noteikumos.
Ja palūkojamies uz izaugsmi, mēs joprojām runājam tā, it kā nozīme būtu kvantitātei, nevis kvalitātei un tam, kas mūsu sabiedrībā nodrošina izaugsmi. Es atzinīgi vērtēju nākamajā nedēļā paredzēto Komisijas konferenci, bet tas ir darbs, kas būs jādara vēl daudzus gadus.
Ko mēs esam iecerējuši darīt ar savu lauksaimniecības nozari? Ar tūrisma nozarēm? Kā ir ar daudzām citām nozarēm, saskaroties ar klimata pārmaiņām? Mēs nepiekrītam tam, ka mums nevajag no jauna izskatīt un mainīt pamatnostādnes. Mūsuprāt, tas ir jādara.
Ja runājam par apmācību un izglītību, ilgtspējīgas attīstības stratēģija tagad paredz, ka mums šis jautājums jāaplūko saistībā ar klimata pārmaiņām un progresu vides jomā. Es neesmu dzirdējis nevienu reālu, nopietnu norādi uz to. Šajā jautājumā vispār nav Eiropas stratēģijas.
Ja runājam par ekonomiku ar zemu oglekļa emisiju līmeni, kā mēs grasāmies to panākt? Šajā dokumentā nav nekas tāds, kas dotu mums kaut mazliet pārliecības par šiem jautājumiem.
Un atkal mums jāpievēršas sociālās integrācijas jautājumam. Joprojām dzimumu starpā pastāv atalgojuma atšķirība. Joprojām mums ir vajadzīgas algas, ar kurām var izdzīvot, un saistībā ar elastīgumu un sociālo drošību ir jāņem vērā privātpersonu finansiālā drošība.
Mums joprojām jāapvieno Lisabonas un Gēteborgas programmas. Tas ir izaicinājums. Šajā dokumentā tam nav pievērsta uzmanība, un es neesmu pārliecināts, vai Parlaments tam ir pievērsis savu uzmanību.
Jiųí Maštálka
GUE/NGL grupas vārdā. - (CS) Dāmas un kungi, vispirms es vēlētos paust savu vilšanos par rezolūcijas projekta galīgo redakciju. Esmu vīlies saistībā ar diviem aspektiem. Pirmkārt, ir žēl, ka ilgu laiku nebija iespējams vienoties un par vairumu jautājumu vienošanās tika panākta tikai pēdējā brīdī, jo vairs nebija laika, un tādēļ par to bija jāmaksā ar, manuprāt, pārāk lielu piekāpšanos būtiskos jautājumos. Otrkārt, esmu vīlies tādēļ, ka rezolūcijā nav atspoguļotas Eiropas intereses, jo dokumenta virsrakstā un vēl jo vairāk - tā punktos nav atspoguļotas pat tās intereses, kas ir lielākajai daļai Eiropas iedzīvotāju.
Šī dubultā vilšanās man radās pēc kopīgā rezolūcijas priekšlikuma analīzes - šajā dokumentā vispār nav atzīta globalizācijas negatīvā ietekme un faktiski iedzīvotājiem tas nepiedāvā neko vairāk par tādu pieeju, kas piedāvā globalizācijas problēmas risināt tā, it kā runa būtu, piemēram, par plūdu problēmu. Manuprāt, nav iespējams izvēlēties starp globalizāciju un plūdiem, jo jārunā par katru parādību atsevišķi. Normāla pieeja nozīmē mēģinājumu ietekmēt šos procesus, novērst to negatīvo ietekmi. Tomēr šajā rezolūcijā mēs neko tādu neatrodam - tajā pat nav piedāvāts ilgtspējīgas globālas attīstības modelis.
Mūsu politiskā grupa savā rezolūcijas priekšlikumā jo īpaši koncentrējās uz turpmāk minētajiem faktiem.
- Nabadzības apkarošana, jo statistika rāda, ka Eiropas Savienībā ap 80 miljoniem cilvēku ienākumi ir zemāki par 60 % no vidējiem izlīdzinātajiem ienākumiem valstīs.
- Mēs uzsvērām, ka ir nepieciešami efektīvāki līdzekļi pilsoņu tiesību uz kvalitatīvu un labi apmaksātu darbu, kā arī sociālo standartu nodrošināšanai.
- Attiecībā uz Lisabonas stratēģiju mēs uzsvērām, ka jaunā integrētā ilgtspējības un solidaritātes stratēģija ir nepieciešama pašreizējās Lisabonas stratēģijas aizstāšanai un efektīva īstenošanas instrumenta izveidei.
Vakar dažas politiskās grupas vienojās par kopīgu rezolūciju un pilnībā ignorēja mūsu grupas priekšlikumu. Tādējādi šīs grupas skaidri parādīja, ka lielāku uzmanību pievērš ekonomiskiem jautājumiem, nevis sociālajām tiesībām un taisnīgumam. Šo iemeslu dēļ mūsu grupa neatbalstīs šo rezolūciju.
Godfrey Bloom
IND/DEM grupas vārdā. - Priekšsēdētāja kungs, vakar mēs priecājāmies par Francijas prezidenta apbrīnojami gudro runu. Es ļoti uzmanīgi klausījos šī "mazā cilvēka” runu. Viņš stingri iestājās par brīvo tirdzniecību. Bet, protams, ja citas valstis atbalstītu protekcionismu, arī viņš to atbalstītu. Viņš stingri iestājās par demokrātiju - cilvēkiem bija tiesības tikt uzklausītiem, bet tad, šķiet, viņi vairs netika ņemti vērā, jo franči un nīderlandieši tika ignorēti. Viņš visupirms ir eiropietis, tomēr pilnībā - francūzis; viņš visupirms ir francūzis, bet pilnībā - eiropietis. Nu labi, ar nelielu ungāru gulaša piedevu.
Mums ir vajadzīga Eiropas armija, flote un gaisa spēki, lai nodrošinātu, ka mūsu miermīlīgās Eiropas vērtības izplatās tālu jo tālu, lai mums nekad vairs nebūtu jāiesaistās karā. Mums par pamatu jāizmanto savas demokrātiskās iestādes, bet, šķiet, tas jādara ar mēru. Francija nevar rīkot vēl vienu referendumu, jo tas var novest pie referenduma Anglijā, un mēs visi, protams, zinām, ka briti noraidītu jauno Konstitūciju, atvainojiet, - "Līgumu”.
Viņš ieteica, ka mums rūpīgāk jāizvērtē sevi un jāpārliecinās par to, ka mūsos ir vairāk mātišķuma, ko dot ne vien sievietēm, bet arī vīriešiem; par to, ka mums ir lielāks ābolkūkas gabals, ko dot jo īpaši nabadzīgajiem, neatkarīgi no tā, vai viņi to vēlas vai nevēlas. Kā saka vecs angļu teiciens - un man patīk pārbaudīt pasaules labākos tulkus - tā visa bija blēdība!
Dimitar Stoyanov   -
(BG) Vispirms es vēlētos atgādināt Komisijai un Padomei par to, ka globalizācija nav process, kas attīstās pats par sevi; Eiropa ir nozīmīgs faktors pasaules politikā un Eiropas īstenotā politika noteiks to, vai globalizācija attīstīsies.
Un tas ir tieši tas, ko es nevarēju saprast no Komisijas stratēģijas. Vai Komisija vēlas īstenot tādu politiku, kas attīstīs globalizāciju vai palēninās šo procesu? Turklāt es vēlētos pievērst jūsu uzmanību tam, ka vienotais tirgus pats par sevi nav garantija Eiropas panākumiem globalizācijas attīstības procesā.
Padome ir paziņojusi, ka uzskata konkurētspēju par ļoti nozīmīgu aspektu, bet patlaban Eiropas Savienībā ir tādas jaunās tautsaimniecības, kas ir nestabilas un kurās trūkst konkurētspējas pat iekšējā tirgū.
Savukārt Komisija ir paziņojusi, ka par vissvarīgāko uzskata Lisabonas stratēģijas izstrādi, lai īstenotu savus plānus no globalizācijas perspektīvas viedokļa.
Es domāju, ka Lisabonas stratēģija pievils mūs jo īpaši attiecībā uz Bulgāriju, jo mana valsts, kā mēs to daudzkārt esam paziņojuši, pievienojoties Eiropas Savienībai, nebija tam gatava. Tādēļ jājautā, kā gan mēs varam aizsargāt ES pilsoņu intereses, ja mēs neizmantojam kādas no protekcionisma iespējām?
Atvērtā sabiedrība, par kuru runā Graham Watson, ir vienkārši nodevība attiecībā uz vājākām ES tautsaimniecībām. Ja globālo solidaritāti mēs izvirzām priekšplānā, aiz tās atstājot Kopienas solidaritāti, tad kāpēc gan mums vispār ir vajadzīga Kopiena?
Šajā saistībā globalizācijas turpmāka attīstība saistībā ar vājām tautsaimniecībām, kurās ir liels tirdzniecības deficīts un kuras nav konkurētspējīgas pat iekšējā tirgū, arī turpmāk radīs spiedienu uz šīm tautsaimniecībām, novedot tās līdz sabrukumam, un šīs tautsaimniecības, kas ir cīnījušās, lai nodrošinātu normālu attīstību, sabruks kā kāršu namiņš.
Jana Bobošíková
(CS) (Runas sākums nebija dzirdams) ... īstenot centienus, lai pasaules tirgū Eiropa kļūtu par iespējami spēcīgāku dalībnieku. Tomēr, lai to panāktu, ir jāpabeidz sarunas par pasaules tirdzniecību, jāpazemina subsīdijas Eiropas lauksaimniekiem un jāsamazina ASV muitas nodevas. Turklāt Pasaules Tirdzniecības organizācijā jāieņem stingrāka nostāja pret Ķīnu un jāpanāk sistemātiska antidempinga pasākumu izmantošana. Ja mēs vēlamies veiksmīgi atrisināt globalizācijas problēmas, mums jālikvidē slogs, ko rada pārmērīgais regulējums, kas nelabvēlīgi ietekmē mazos un vidējos uzņēmumus. To apsolīja J. M. Barroso vadītā Komisija, bet jau pašā sākumā šī mērķa īstenošana apstājās.
Eiropas Savienība kļūtu spēcīgāka arī tad, ja tai pievienotos Turcija un Ukraina un ja izdotos izveidot piemērotākas ekonomikas partnerattiecības ar Krieviju. Migrācijas politikā ir nepilnības. Eiropai vajadzētu kļūt par galamērķi tam intelektuālajam darbaspēkam, kas mūsdienās izceļo no Ķīnas un ASV, nevis nabadzīgajiem cilvēkiem. Ja mēs patiešām vēlamies atrisināt globalizācijas problēmas, vissvarīgākais ir panākt, ka starptautiskajā arēnā ES runā vienbalsīgi; pretējā gadījumā tā netiks uztverta nopietni. Ceru, ka decembra sanāksmē valstu vadītāji nonāks pie tādiem pašiem secinājumiem.
Ļaujiet man vēl izteikt pāris pēdējos komentārus. Mans kolēģis M. Schulz runāja par mežonīgo Rietumu kapitālismu, paužot sašutumu par finanšu tirgiem. Tas bija retorisks jautājums tālajā komunisma laikā, kad finanšu tirgus kapitālisti tika dēvēti par "Volstrītas slepkavām”. Un mēs visi zinām, kas tika panākts ar šādu attieksmi Austrumu bloka tautsaimniecībās.
Timothy Kirkhope
Priekšsēdētāja kungs, es vēlētos pateikties Padomes un Komisijas priekšsēdētājiem par viņu paziņojumiem saistībā ar šo būtisko jautājumu par Eiropas nākotni.
Lai izdzīvotu un nodrošinātu labklājību, Eiropai ir jārisina jautājumi, kas attiecas uz globalizācijas problēmām, un mums, risinot šīs problēmas, ir jābūt uzdevuma augstumos un jāsaredz ne vien draudi, bet arī iespējas. Lisabonas programmas izpilde ir galvenā atslēga ceļā uz Eiropas turpmāko labklājību, un mums ir jāpārliecinās par to, ka PTO sarunās mēs saņemam garantijas attiecībā uz rīcību. Mums jāpārveido kopējā lauksaimniecības politika un jānodrošina taisnīgas iespējas ne tikai saviem lauksaimniekiem, bet arī jaunattīstības valstu lauksaimniekiem. Mums jāpaplašina un jāpaātrina paredzētā ierobežojumu atcelšana, nodrošinot brīvību uzņēmējdarbības un rūpniecības nozarē, lai mēs spētu konkurēt ar Ķīnu un Indiju, un mums jāpanāk patiess progress saistībā ar atbalstu kancleres A. Merkel centieniem izveidot transatlantisko kopējo tirgu.
Es atzinīgi vērtēju Komisijas priekšsēdētāja pēdējo paziņojumu par globalizāciju, kurā viņš uzsvēra, ka Eiropas raison d'être 21. gadsimtā ir skaidrs - sagatavot Eiropu saistībā ar globalizēto pasauli. Un lai to izdarītu, viņš teica, mums ir jāveic ieguldījumi cilvēku labā, izaugsmē, nodarbinātībā, energoapgādes drošībā, cīņā pret klimata pārmaiņām, kā arī jānodrošina taisnīgas iespējas patērētājiem. Viņš turpināja savu runu, norādot, ka protekcionisms nevar vairot Eiropas bagātību; protekcionisms mūsu iedzīvotājus novedīs nabadzībā, nevis aizsargās. Tas ir būtisks paziņojums, kas tagad jāņem vērā visām Eiropas valdībām.
Protams, attiecībā uz finanšu pakalpojumiem un grāmatvedību, Eiropas standarti strauji kļūst par vispārējiem standartiem, un es ar to lepojos. Eiropas turpmākā virzība nozīmē īstenot Eiropas sociālā modeļa radikālu reformu, palielināt elastīgumu darba tirgos un veikt jaunus pasākumus, lai likvidētu ierobežojumus un samazinātu slogu uzņēmējdarbībā.
Protams, mums ir arī jārāda priekšzīme cīņā pret klimata pārmaiņām, un es atzinīgi vērtēju Parlamenta lēmumu aviācijas emisijas iekļaut emisiju tirdzniecības sistēmā, kas ir vēl viens apliecinājums vēlmei izvirzīties starptautiskās sabiedrības vadībā.
Attiecībā uz nabadzības apkarošanu mums ir jānodrošina, ka ES programmas ir uzticamas, rentablas un orientētas uz mērķiem. Mums ir jāveicina jaunattīstības valstu tirdzniecības iespējas un jāpanāk reālas izmaiņas Āfrikā.
Mums jābūt lepniem par saviem sasniegumiem, tomēr mums joprojām ir daudz tādu iespēju, kas vēl jāizmanto.
Robert Goebbels
(FR) Priekšsēdētāja kungs, sarunās saistībā ar rezolūcijas priekšlikumu par globalizācijas izaicinājumu es ļoti skaidri pamanīju šķelšanos starp Parlamenta labējiem un kreisajiem politiskajiem spēkiem. Mani PPE un ALDE grupas kolēģi centās kritizēt miljoniem ierindas cilvēku, kuri - tā kā viņi ir aculiecinieki darbavietu likvidēšanai uzņēmumu pārvietošanas, apvienošanās un pārņemšanas dēļ vai salīdzina savus niecīgos ienākumus ar bagātīgajām prēmijām, kas tiek piešķirtas galvenajiem izpildītājiem, kuri, starp citu, sludina algu ierobežojumu pozitīvos aspektus, - apšauba globalizācijas radītos ieguvumus.
Manuprāt, globalizācija ir nepieciešams process, jo īpaši lai nabadzīgākajām valstīm nodrošinātu piekļuvi starptautiskiem tirgiem, tādējādi ļaujot šīm valstīm palielināt savu iedzīvotāju dzīves līmeni. Bet neļausim sevi apmānīt ar skaļiem vārdiem! Perfekts tirgus, uz ko tik ļoti cer liberāļi, ir ilūzija. Konkurence ir nepieciešama, taču tā nekad nav brīva.
Palūkojieties, piemēram, uz enerģētikas tirgu, kurā 90 % no pasaules resursiem kontrolē suverēnas valstis. Naftas tirgū dominē kartelis. Cita karteļa dominējošā pozīcija veidojas gāzes tirgū. Cenu politika nav pārredzama un tā attiecas uz ne vairāk kā 40 % no visas pasaules tirdzniecības. Trešā daļa no galīgās cenas pazūd garajā to spekulantu starpniecības ķēdē, kuru ekonomiskais ieguldījums ir pielīdzināms nullei. Kad šie spekulanti un viņu "īpašie transportlīdzekļi” ir spiesti pārtraukt savu darbību, lielākās bankas iepludina miljardus finanšu sistēmā, lai novērstu plašu nestabilitāti, bet patiesībā tādējādi tās apdrošina spekulācijas.
Daži izpilddirektori var "viegli piezemēties” ar saviem zelta izpletņiem, bet miljoniem patērētāju beigās ieslīgst parādos un ir spiesti pārdot savas mājas. Sešu mēnešu laikā gandrīz pusmiljonam amerikāņu nācās paziņot par savu bankrotu. Savukārt Eiropas ekonomikā ir zīmīgs laiks. Komisija varbūt ir pielāgojusi savas ekonomikas prognozes, bet politisko priekšlikumu vietā tā pauž savu apmierinātību, skaitot parastās mantras. Jā, patiešām, - mums ir vajadzīga lielāka izaugsme un nodarbinātība, labāka saskaņošana un plašākā pētniecība un attīstība, un jā, patiešām, mums ir jārisina jautājumi, kas saistīti ar jauno sociālo realitāti.
Bet kur ir budžets šo uzdevumu īstenošanai? Kur ir līdzekļi? J. M. Barroso nevēlas uzlabot integrētās pamatnostādnes. Labējie atsakās apspriest ekonomisko saskaņošanu. N. Sarkozy pompozi runā par visu un par neko, pusstundas laikā ne vienu reizi nepieminot vārdu "sociāls”. Visas sabiedrības aptaujas apstiprina, ka cilvēki vēlas, lai lielāks uzsvars tiktu likts uz sociālajiem jautājumiem - viņi vēlas justies drošāk, viņi vēlas, lai paaugstinātos viņu pirktspēja un viņi vēlas izmantot labākus sabiedriskos pakalpojumus.
Desmit Eiropas galvaspilsētu mēri tikko parakstīja deklarāciju par visiem pieejamu sabiedrisko pakalpojumu aizsardzību. Bet ko dara Komisija? Tā slēpjas aiz nenozīmīga protokola, kas pievienojams nākamajam Līgumam un nodrošina tikai to pakalpojumu subsidiaritāti, kuri nav saistīti ar ekonomikas nozari, tādējādi darot visu, lai sagrautu tos sabiedriskos pakalpojumus, ko aicina nodrošināt ierindas Eiropas iedzīvotāji. Mana grupa neatbalstīs šādu Komisijas izvairīšanos. Mēs esam paredzējuši pievienoties mēriem, Reģionu komitejai, Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un arodbiedrībām, lai politiskā cīņā izveidotu tādu Eiropu, kurā ir spēcīgāka sociālā dimensija un kurā sabiedriskie pakalpojumi ir noteikti par prioritāti.
(Aplausi)
Margarita Starkevičiūt
(LT) Daudzi ES iedzīvotāji ir noraizējušies par izmaiņām savā ikdienā, ko radījusi globalizācija, un mums kā politiķiem ir pienākums reaģēt. Ļoti bieži Parlaments mudina dalībvalstis sagatavot kopēju stratēģiju, bet es vēlētos norādīt, ka mums jāsāk pašiem ar sevi. Šīs rezolūcijas sagatavošana bija ļoti smags darbs, un nebija viegli apvienot visu komiteju atzinumus, lai izstrādātu vienu vienotu atzinumu. Tādēļ es vēlētos ierosināt, ka mums biežāk ir jāmēģina un jāapvieno dažādu komiteju atzinumi un dažādas rezolūcijas, izstrādājot vispārēju atzinumu, lai tādējādi ES iedzīvotājiem sniegtu saskaņotu atbildi attiecībā uz to, ko mēs patiesībā esam paredzējuši darīt.
Cits ļoti svarīgs jautājums attiecas uz mūsu kā pasaules mēroga dalībnieka nozīmi. Es vēlētos norādīt, ka pasaules mērogā mums jādarbojas aktīvi. Patlaban Eiropas Savienība ir lielākā savienība, jo tā paplašinās, tai rodas jaunas iespējas. Mēs noteikti būsim nozīmīgākais dalībnieks, neskatoties uz mūsu vēlmi vai nevēlēšanos uzņemties šo lomu. Tomēr rodas iespaids, ka mēs kavējamies, it kā mēs gaidītu, kad kāds cits piedāvās savu risinājumu. Mūsu ārpolitikai, kas jāīsteno saistībā ar Lisabonas stratēģijas ārējo dimensiju, jābūt aktīvai.
Runājot par iekšpolitiku, es vēlētos uzsvērt to, ka svarīgi ir pārskatīt mūsu prioritātes. Saskaņā ar pēdējo izpēti iemesls tam, ka Eiropas Savienība atpaliek un nespēj panākt lielāku produktivitāti, nav datoru vai augsto tehnoloģiju aprīkojuma trūkums. Iemesls ir pārvaldības problēmas. Mēs pilnībā neizmantojam vienotā tirgus priekšrocības un mums neizdodas radīt labvēlīgus apstākļus saistībā ar preču kustību un finanšu tirgus paplašināšanos. Man ir vēl viens jautājums - vai tā ir taisnība, ka ES galvenā prioritāte nākotnē būs tehnoloģiju attīstība? Vai ir tāda iespēja, ka pārtikas ražošana varētu kļūt par galveno prioritāti, ar ko saistībā savus brīdinājumus ir izteikuši eksperti?
Rezumējot - mums ir jāveido jauna attieksme attiecībā uz mūsu ekonomikas tirgu un par prioritāti jānosaka vietējā tirgus paplašināšana. Runājot par sociālo politiku, kas šeit daudzkārt tika pieminēta, es piekrītu - jā, tā ir jānosaka par vienu no prioritātēm mūsu darba kārtībā, bet šai jomai jābūt arī aktīvai. Mums jāatsakās no ierastās atsevišķu personu atbalstīšanas; mums jārada iespējas, kas ļautu šiem cilvēkiem nopelnīt savu iztiku. Cilvēkus nedrīkst nostādīt tādā situācijā, kas liek viņiem dzīvot uz citu rēķina; viņiem jābūt aktīviem tirgus dalībniekiem. Tādēļ būtu prātīgi veikt ieguldījumus sociālajās jomās, kas nākotnē palīdzētu uzkrāt intelektuālo kapitālu un nodrošinātu lielāku produktivitāti.
Noslēgumā es vēlētos uzsvērt to, cik nozīmīga ir lielāka saskaņošana ES iestāžu starpā. Šī rezolūcija un šodienas debates ir labs piemērs labai saskaņošanai. Ceru, ka turpmāk mums būs iespēja apspriest šos jautājumus ne tikai sesijās, kas notiek vēlās nakts stundās, bet arī dienas laikā.
Seán Ó Neachtain
(GA) Priekšsēdētāja kungs, Eiropas Savienības interesēs ir izveidot spēcīgu, taisnīgu starptautisku tirdzniecības sistēmu Pasaules Tirdzniecības organizācijas pārraudzībā. Tādēļ nav pieņemams, ka Dohas sarunās jāapspriež vienīgi ES turpmākā piekāpšanās attiecībā uz lauksaimniecību, kas galu galā ir tikai 5 % no pasaules tirdzniecības. Un ko ar pārējiem 95 %? Vai šajā gadījumā varētu izmantot attiekšanos?
Manuprāt, komisārs P. Mandelson pārāk uzstājīgi vēlas piekāpties lauksaimniecības jautājumos. Patlaban viņš aizstāv importa tarifu pazemināšanu par 46 % lauksaimniecības nozarē. Bet, kā jau vakar šeit, Parlamentā, minēja prezidents N. Sarkozy, mums jāsaglabā savi vietējie pārtikas avoti. Piemēram, Amerika līdz šim nav ne mazākajā mērā piekāpusies saistībā ar lauksaimniecību. Pietiek ar nesen publicēto ASV lauksaimniecības likumprojektu, lai to apliecinātu.
Mums jāvirzās uz priekšu pasaules tirdzniecības sarunās rūpniecības, tirdzniecības un pakalpojumu nozarēs. Vidējais 4 % tarifs, kas ir spēkā ES, saglabājas 4 % apmērā, turpretī līdzvērtīga likme Āzijā un Dienvidamerikā ir 30 %. Tiklīdz Indijas un Ķīnas tirgi tiks liberalizēti programmatūras un telekomunikāciju nozarē, radīsies iespēja panākt tādu progresu, ko nosaka konkurence. Turklāt jāvienkāršo ne tikai muitas procedūras, bet arī turpmākie tirdzniecības pasākumi.
Pierre Jonckheer
(FR) Priekšsēdētāja kungs, Komisijas priekšsēdētāja vietnieka kungs, manuprāt, šajā dokumentā iztrūkst ļoti svarīgs aspekts, kas nebija pamanāms arī J. M. Barroso runā. Trūkst efektīvas analīzes, kurā izvērtēti tie priekšlikumi, kas izstrādāti par operācijām starptautiskajos finanšu tirgos, starptautisko nodokļu paradīžu pastāvēšanu, starptautisko finanšu noziegumu apkarošanu un nodokļu režīmu starptautiskā līmenī jeb par kapitāla plūsmām vārda tiešākajā nozīmē.
Uzskatu, ka, risinot starptautiskas debates, ir jāpārbauda reālā situācija. Ne dokumentos, ne Komisijas priekšsēdētāja vārdos es neatrodu nevienu politisko iniciatīvu, kas kaut mazākajā mērā attiektos uz ārkārtīgi nopietniem jautājumiem, un es noteikti saistu klimata pārmaiņas ar gaidāmajām debatēm Bali, kurās izšķiroši svarīga būs finansiālā dimensija, jo īpaši attiecībā uz palīdzības sniegšanu visneaizsargātākajām valstīm, lai tās spētu parakstīt otro Kioto protokolu.
Mēs visi zinām, ka šim mērķim būs jāpiešķir lieli valsts līdzekļi. No kurienes tie nāks? Lai gan es uzskatu, ka šos jautājumus ir ārkārtīgi grūti izvirzīt starptautisko darba kārtību augšgalā, uzskatu, ka neveiksmīgas īstenošanas vai atteikšanās gadījumā mēs nodarīsim kaitējumu paši savai starptautiskajai politikai.
Mans otrs komentārs attiecas uz globālo cīņu par standartiem, jo īpaši vides un sociālajiem standartiem, konkrētāk - vides standartiem.
Komisijas dokuments ir ļoti vispārīgs, kā to minēja G. Watson, un es viņam piekrītu. Dokumenta 6. lappusē jūs apgalvojat: "Pēc nozaru divpusējām apspriedēm ar trešām valstīm veidojas jauna starptautiskā pieeja, kurā galvenā uzmanība tiek pievērsta reglamentējošai sadarbībai, standartu konverģencei un noteikumu vienādībai”. Tomēr es, priekšsēdētāja vietnieka kungs, vēlētos noskaidrot, ko tas nozīmē tieši attiecībā uz Eiropas vides standartu saglabāšanu? Ko tas nozīmē attiecībā uz šo standartu izstrādi un kāda ir praktiskā ietekme saistībā ar to veicināšanu, kā to paredz J. M. Barroso?
Manas bažas tikai palielinās, ja laikrakstos lasu pārskatus par sarunām, ko patlaban risina Eiropas Savienība un Dienvidkoreja, un pamanu, ka salīdzinājumā ar ASV mūsu viedoklis attiecībā uz standartu - vismaz sociālo standartu - atbalstīšanu ir vājāks.
Uz šiem jautājumiem jums jāsniedz konkrētas atbildes.
Sahra Wagenknecht
(DE) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, globalizācija nav dabisks process, lai arī dažiem tā patīk domāt. Globalizācija ir politikas produkts. Tā ir politiski radīta parādība, ko veidojis ikviens pasākums, kas veikts, lai atceltu noteikumus un liberalizētu starptautisko kapitāla plūsmu. Globalizācija tiek politiski veidota ikreiz, kad kāda jaunattīstības valsts tiek šantāžas ceļā piespiesta atvērt savu kapitāla tirgu un atļaut ārzemju uzņēmumiem pārņemt vietējos uzņēmumus. Tā ir industriālu valstu izveide, un tas attiecas ne tikai uz Eiropas Savienību.
Termins "globalizācija” patiesībā nozīmē ne tik daudz ekonomikas internacionalizāciju, bet gan īpašnieku, banku un konglomerātu, kas tagad atrodas ārpus valsts likumdevēju varas, iespējas ieguldīt savu naudu tur, kur tām nāk vislielākā peļņa, neņemot vērā sociālās sekas. Šīs iespējas, protams, ļauj šiem dalībniekiem sakūdīt vienu valsti pret otru, ja tās ir potenciālās uzņēmējdarbības vietas, un tādējādi piespiež tās izveidot tādus apstākļus, kas aizvien vairāk sekmē peļņas maksimizēšanu.
Tā ir tieši tā slēptā programma, kas tiek nomaskēta zem konkurētspējas mērķa un kas paredz pazemināt uzņēmuma nodokļus, sagraut labklājības sistēmas, radīt brutālu algu dempingu jeb, citiem vārdiem runājot, nonākt pie aizvien nevaldāmāka kapitālisma. Tas, protams, nenozīmē, ka šajā globalizācijas spēlē visi ir zaudētāji; tajā ir arī daži lielīgi ieguvēji. Tie nav tikai Eiropas konglomerāti, kuri globalizācijas procesā kļuvuši par globāliem spēlētājiem un kuru peļņa pēdējo gadu laikā tik tikko ir uzlabojusies. Tomēr lielākā daļa neiegūst no šādas attīstības. Tieši pretēji - džungļu likumi, kas dominē nevaldāmajā kapitālismā, ļauj "bagātajiem” apspiest un izmantot "nabagos”.
Iesniegtā rezolūcija attaisno šo stāvokli, un mūsu grupa to neatbalstīs. Tā vietā mēs turpināsim cīnīties, lai Eiropā izveidotu citādu ekonomisko režīmu - tādu, kurā cilvēki nebūtu tikai ar izmaksām saistīti faktori un valstis būtu kas vairāk par vietām, kur veikt uzņēmējdarbību.
Witold Tomczak
(PL) Priekšsēdētāja kungs, mums jānošķir divas faktiskās situācijas: globalizācijas parādība un programma, kurā ietvertas nacionālajām interesēm neatbilstošas rūpes par pārējo pasauli.
Globalizāciju rada jaunu tehnoloģiju izstrāde transporta, komunikāciju, kā arī datu vākšanas un apstrādes jomās. Globalizācija rada ne vien jaunas iespējas, bet arī jaunus draudus. No mums ir atkarīgs, kā mēs to izmantosim.
No otras puses, nacionālajām interesēm neatbilstošas rūpes par pārējo pasauli ir programma, kuras mērķis ir izveidot pārnacionālo globālu varu. Šī programma ir pretēja cilvēku un valstu brīvībai, tā slavina tos nedaudzos, kam pieder lielākā daļa kapitāla un globālās infrastruktūras, lai tādējādi ļautu tiem īstenot tikai savas savtīgās intereses vienā globālā valstī, bet neparedz rīcību cilvēku un valstu labā. Būtībā tā ir totalitāra programma. Tā ir pretrunā ar pacifistu ideāliem un rada kara draudus.
Eiropas Savienība saskaras ar vilinājumu mazināt savu dalībvalstu tiesības, lai palielinātu savas kosmopolītiskās elites nozīmi skrējienā apkārt visai pasaulei. Paļaujoties šim vilinājumam, tiktu izdzēsts gadsimtiem senais Eiropas valstu mantojums, kura pamatā ir cilvēktiesību un sabiedrības tiesību ievērošana.
Globalizācijas laikmetā Eiropas panākumi nozīmētu ievērot cilvēktiesības, ģimeņu un valstu tiesības, kas izpaustos attiecīgu iestāžu izveidē, nodrošinot cilvēku sasniegumu ievērošanu. Eiropa gūs panākumus, ja tā parādīs citiem cilvēkiem un pasaules valstīm, kā nodrošināt brīvību un cieņu iedzīvotājiem. Tā būtu katastrofa, ja Eiropa pieļautu lejupslīdi, ejot pa tādas totalitārās programmas ceļu, kas paredz nacionālajām interesēm neatbilstošas rūpes par pārējo pasauli.
Jean-Claude Martinez
(FR) Priekšsēdētāja kungs, kolēģi, globalizācija, internacionalizācija jeb "planetizācija”, kā teiktu jezuīts Teilhard de Chardin, acīmredzami nekur nepazudīs, un patlaban mēs piedzīvojam otro globalizācijas vilni, kas ir visaptverošāks par 1990. gados piedzīvoto, jo tas vienā valdošajā modelī, proti, tirgū, ietver finanses, ekonomiku, valodu, iedzīvotāju pārvietošanos un ideoloģiju.
Acīmredzamas ir arī šīs globalizācijas negatīvās sekas - dienvidu puslodē, kur resursi tiek pārmērīgi izmantoti, Indijā un Ķīnā, kur tiek ietekmēti cilvēki, zeme, meži, jūras un upes un apdraudētas cilvēktiesības. Šeit, Ziemeļos, tiek pārvietoti uzņēmumi, zaudētas darbavietas, un mūsu sociālās sistēmas kļūst finansiāli nestabilas, turklāt, tā kā sabiedrību skar novecošanās un mums jāmaksā par gados vecāku cilvēku aprūpi, Eiropa riskē kļūt par geriatrisku Ruandu, kurā netiek ņemta vērā cilvēku dzīve un ievērotas cilvēktiesības.
Kāda ir mūsu atbilde, saskaroties ar šādu faktisko, acīmredzamo situāciju? Šķiet, tas ir maģisku vārdu kalambūrs, cirks un nesakarīga buramvārdu murmināšana. Šādus maģisku vārdus mēs, piemēram, dzirdam savās pašreizējās debatēs un rezolūcijās. Mūsu politikas "burvju vārdos” ir iepītas atsauces uz Lisabonas stratēģiju un konkurētspējīgāku ekonomiku. Tas atsauc atmiņā N. Khrushchev, kad viņš 1960. gados ANO mēģināja neatpalikt no kapitālisma sistēmas. Tā ir Harija Potera atbilde uz globalizāciju.
Tas ir arī viens cirks. Izcils piemērs ir Globalizācijas fonds - maisiņš, kurā ir finanšu saldumi. Kad vairs nespējam kontrolēt notiekošo, mēs palūkojamies uz debesīm un izmēģinām nesakarīgi nomurmināt vecos buramvārdus. Tēva, Adam Smith, dēla, David Ricardo, un Svētā Tirgus Gara vārdā, diženā globālā brīvās tirdzniecības ideoloģijas altāra priekšā mēs ziedojam, samazinot un pēc tam likvidējot muitas nodevas.
Pilnīgi nesakarīga buramvārdu murmināšana! Pagaidām Eiropas izcilākais izgudrojums, ko tās ģēniji radīja pirms 2 500 gadiem, bija loģiskā doma - prāts! Un tagad prāts mums liek teikt, ka brīvā tirdzniecība ir nepieciešama, bet vienlīdz nepieciešama ir mūsu sociālo un kultūras vērtību aizsardzība. Tādēļ mums ir jāatrod veids, kā brīvo tirdzniecību savienot ar cilvēku drošību.
Patiesībā mēs spējam to izdarīt, pateicoties jaunajai muitas tehnoloģijai. Es runāju par atskaitāmajām muitas nodevām - šajā sistēmā muitas nodevas, protams, jāmaksā eksportētājiem, bet šie maksājumi viņiem ļauj saņemt tikpat lielus muitas kredītus, kas ir attaisnotās summas un atskaitāmas no pirkumiem importētāja valstī. Jaunās paaudzes mainīgās, atmaksājamās, apspriežamās muitas nodevas, uz ko attiecas atlaides, ļaus mums atrisināt visas labi zināmās problēmas, kas saistītas ar ekonomisko, sociālo un vides nestabilitāti starptautiskajā tirdzniecībā starp Ziemeļiem un Dienvidiem.
Jim Allister
Priekšsēdētāja kungs, aizvien lielākai daļai mūsu vēlētāju globalizācija nozīmē postu, jo rūpnīcas slēdz citu pēc citas un ražošanu pārvieto uz austrumiem.
Tikai pirms divām nedēļām manā vēlēšanu apgabalā, Limavady, "Seagate Technology” paziņoja par savas rūpnīcas slēgšanu, likvidējot 960 darbavietas un radot šajā pilsētiņā nestabilitāti. Tas nav tikai vilinājums izmantot lētu darbaspēku, bet arī Eiropas rūpniecību kropļojošs noteikumu slogs, kas grauj mūsu ražošanu.
Prezidentam N. Sarkozy bija taisnība, kad viņš mums vakar teica, ka Eiropas Savienībai ir tiesības sevi aizsargāt pret šādiem postījumiem, un es vēlētos, lai tas tā patiešām būtu. Palīdzētu divi tūlītēji pasākumi: pirmais - sliekšņa pazemināšana Eiropas Globalizācijas pielāgošanas fondam. Tūkstotis zaudētu darbavietu Parīzē ir zaudējums, bet tik mazā pilsētā kā Limavady tā ir katastrofa. Tāpēc mazākām tautsaimniecībām šis slieksnis ir jāpazemina. Otrs - ES jāatceļ savi valsts atbalstam noteiktie ierobežojumi, lai, piemēram, nedaudz pārveidojot rūpniecību, mēs varētu palīdzēt saglabāt savu ražošanu. Saistībā ar šiem diviem konkrētajiem pasākumiem es vēlētos aicināt Komisiju sniegt skaidru atbildi.
Werner Langen
(DE) Priekšsēdētāja kungs, visi, kas klausījās šīs uzstāšanās, jo īpaši S. Wagenknecht un M. Schulz runu, var pateikt, ka viņi runāja par laiku, kas - man prieks to paziņot - ir sen pagājis. Šīs runas ir atrastas sociālistu nevajadzīgo mantu glabātuvē un tās netuvina mūs globalizācijas jautājumiem.
Ikviens, kas atrodas šajā plenārsēžu zālē, zina, ka ekonomiskā brīvība, lielāka labklājība un sociālais modelis ir savstarpēji saistīti. To vislabāk ilustrē Eiropa. Tāpat kā mēs ieviesām eiro, īstenojot iekšējās sagatavotības programmu saistībā ar vienoto tirgu, tagad mums jāievieš Lisabonas stratēģija, kurai līdzi nāk visas atrunas un problēmas, kas to varētu papildināt, un kuras ir kā sagatavotības programma globālās konkurences veidošanā. Mums nav nekāda iemesla izvairīties no globalizācijas. Veids, kāds tas tiek apspriests šeit, ir pilnībā nereāls.
Neattīstītajām valstīm globalizācija ir demokrātijas un labklājības virzītājspēks. Tā pilnīgi noteikti nav taisnība, ka globalizācijai ir tikai negatīvā puse, ko apliecināja dažās pēdējās runās minētie piemēri. Patiesībā no globalizācijas iegūst visas valstis - jaunattīstības valstis, jaunās industriālās valstis un pat tās jaunattīstības valstis, kurās ir pārāk izšķērdīgs valdības aparāts, ko nodokļi maksātāji vairs nevar atļauties uzturēt. Mēs nevaram pagriezt atpakaļ laiku, un Eiropa ir paraugs visai pārējai pasaulei. Es brīnos, kāpēc mēs par to vairs nerunājam? Kāpēc mēs runājam tikai par sliktām lietām?
Protams, mēs varam runāt par mežonīgo Rietumu praksi finanšu tirgos. Jā, mums ir vajadzīga starptautiska saskaņotība. Mums ir vajadzīgi starptautiski ierobežojumi un uzraudzība. Bet kurš, izņemot R. Goebbels, pieminēja to, ka ir arī tādi sistēmas traucējumi, kurus mēs vēl neesam spējuši samazināt? Japānā ir tāds likums, kas nosaka, ka uzņēmuma vecākais izpilddirektors nedrīkst saņemt algu, kas ir 20 reizes lielāka par to, ko vidēji saņem šī uzņēmuma darbinieks. Kāds pamatojums tiek izmantots, ļaujot izpilddirektoriem Eiropā un Amerikas Savienotajās Valstīs nopelnīt tūkstoš reižu vairāk par sava uzņēmuma darbiniekiem? Mēs varam runāt par šīm lietam, bet pilnīgi noteikti nevaram nomelnot globalizāciju kopumā, jo globalizācija rada jaunas iespējas, savienojot brīvību ar labklājību.
Anne Van Lancker
(NL) Priekšsēdētāja kungs, Padomes priekšsēdētāja kungs, komisāra kungs, dāmas un kungi, ir patīkami redzēt, ka Komisija atzīst ārējo dimensiju par Lisabonas stratēģijas jauno elementu, bet vispirms mēs nedrīkstam aizmirst, ka globalizācija arī ietekmē mūsu pašu, proti, ES, iekšpolitiku.
Lisabonas stratēģija ir izrādījusies lietderīga attiecībā uz ekonomisko izaugsmi un nodarbinātību, tā ir taisnība, bet taisnība ir arī tā, ka ne visi no tā ir ieguvuši. Eiropā globalizācija ir ievērojami paplašinājusi plaisu starp tiem, kuriem ir prasmes, un tiem, kuriem to nav.
Tāpēc man ir prieks, ka turpmāk Komisija un Nodarbinātības ministru padome lielāku uzmanību pievērsīs sociālajai dimensijai, jo joprojām ir pārāk daudz tādu cilvēku - cilvēki ar vāji attīstītām prasmēm, invalīdi, gados vecāki darbinieki, migranti - kuriem nav pieejama pienācīga apmācība un labas nodarbinātības izredzes. Seši miljoni jauniešu pamet mācības, neiegūstot kvalifikāciju, 72 miljoni dzīvo nabadzībā un ir atstumti no sabiedrības, turklāt Eiropā ir 14 miljoni ir nabadzīgie strādājošie.
Dāmas un kungi, no ekonomikas uzplaukuma ir jāiegūst ikvienam. Tāpēc es gribētu uzsvērt trīs papildu aspektus.
Pirmais - ir skaidrs, ka saistībā ar jaunās paaudzes Lisabonas politikas instrumentiem daudz lielāka uzmanība jāpievērš sociālajai integrācijai, vienādām iespējām, nabadzības samazināšanai un pienācīgākai sociālajai aizsardzībai. Turklāt integrētajās pamatnostādnēs redzamā veidā jāiekļauj sociālā dimensija.
Otrais - vairāk jāuzsver dalībvalstu to saistību izpilde, ko tās uzņēmušās saistībā ar nodarbinātību un apmācību. Ekonomiskā izaugsme automātiski nenozīmē kvalitatīvu nodarbinātību - dalībvalstīm skaidri jāapņemas to nodrošināt.
Trešais - daudz vairāk jādara saistībā ar partnerību. Lai izstrādātu efektīvu stratēģiju izaugsmes, nodarbinātības un sociālās integrācijas jomā, ir vajadzīgs arī ieguldījums, ko sniedz valstu parlamenti, vietējās un reģionālās iestādes, sociālie partneri un pilsoniskā sabiedrība.
Tāpēc mana grupa neuzskata, ka nākamās paaudzes Lisabonas stratēģijas instrumenti nenozīmē neko vairāk par "to pašu veco uzņēmējdarbību”. Komisijas priekšsēdētāja vietniekam vajadzētu saprast to, ka ir daudz iemeslu, lai kritiski pielāgotu Lisabonas paketi.
Bernard Lehideux
(FR) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, šīm debatēm, kas atkal tiek risinātas par globalizācijas pozitīvajiem un negatīvajiem aspektiem, ir gandrīz tikpat daudz jēgas, kā tad, ja mēs Ziemassvētkos apspriestu ziemas pozitīvos un negatīvos aspektus.
Īstenībā mums ir jānoskaidro tikai tas, kā Eiropas Savienība var mēģināt šo nenovēršamo parādību izmantot savu iedzīvotāju labā. Eiropas iedzīvotāji cer uz efektīvām reformām, lai palielinātu nodarbinātību un gūtu atbalstu attiecībā uz pārmaiņām.
Diemžēl līdz šim Lisabonas stratēģija drīzāk ir izskatījusies pēc "Gaidot Godo”. Mēs dzirdam, ka par to runā daudz, esam neprātīgi noraizējušies par to, kā to īstenot, bet patiesībā nekad neesam ar to sastapušies. Tiem, kuru rokās ir atslēga uz Lisabonas stratēģijas panākumiem, proti, dalībvalstīm, jāpiedāvā savi resursi, lai sasniegtu sevis noteiktos mērķus. Mēs ceram, ka tās nāks klajā ar iniciatīvām, kā arī pilnīgu un objektīvu savu rezultātu novērtējumu.
Mans nolūks nav uzburt pilnīgi bezcerīgu ainu. Ir arī dažas pozitīvas iezīmes, piemēram, Pielāgošanas fonds, kurš darbojas, lai gan tā efektivitāte vēl ir jāizvērtē. Nozīmīgi ir arī tas, ka pirmo reizi Eiropā sociālie partneri ir vienojušies par darba tirgū risināmo problēmu analīzi. Viņi arī vienojās pieprasīt dalībvalstīm īstenot elastīguma un drošības politiku, kas apvieno sevī gan elastīguma, gan drošības pasākumus un attiecas gan uz darba ņēmējiem, gan darba devējiem.
Noslēgumā, J. M. Barroso kungs, es mudināšu jūs neziedot Lisabonas stratēģijas sociālo dimensiju tādēļ, ka, jūsuprāt, tā samazina mūsu konkurētspēju. Ierindas cilvēki cer, ka Eiropa uzmanīgi uzklausīs viņu bažas, bet uzņēmumi cer, ka Eiropa īstenos tādu politiku, ar ko izdosies apkarot plaši izplatīto sociālo dempingu.
Wojciech Roszkowski
(PL) Priekšsēdētāja kungs, Komisijas dokumentā ir daudz runāts par Eiropas Savienības nozīmi globalizācijas procesā, bet vai tajā ir sniegtas konkrētas atbildes uz jautājumiem, ko mēs sev uzdodam? Es par to šaubos.
Šis dokuments rada iespaidu, ka labi ES noteikumi nodrošinās ES izaugsmi un tās iedzīvotāju labklājību. Tomēr izaugsme un labklājība ir atkarīga no iedzīvotāju centieniem, kuriem jābūt efektīvākiem un produktīvākiem nekā iepriekš, un arī pašiem iedzīvotājiem jādarbojas efektīvāk un produktīvāk nekā citu valstu iedzīvotājiem.
Tomēr ar labu regulējumu nepietiek, lai Eiropas Savienībā nodrošinātu turpmāku ekonomisko izaugsmi. Ar to nepietiek, lai izlīdzinātu ekonomikas attīstības līmeņus starp vecajām dalībvalstīm un jaunajām dalībvalstīm, kuru izaugsme ir straujāka par ES vidējo līmeni. Nepietiek arī ar sekām, ko rada ekonomiskā migrācija no valstīm ar zemām darbaspēka izmaksām uz valstīm ar augstām darbaspēka izmaksām.
Turpmākā ekonomiskā izaugsme Eiropas Savienībā būs atkarīga no tās konkurētspējas, bet tā vietā Komisijas dokumentā daudz tiek runāts par sociālo ieguvumu aizsardzību. Tas viss ir ļoti labi, bet tas ir izaugsmes rezultāts, nevis iemesls. Aizsargājot sociālos ieguvumus, neaizmirsīsim, ka izaugsmi rada jauninājumi, uzlabota organizatoriskā efektivitāte, lielāka produktivitāte un konkurētspēja.
Jill Evans
Priekšsēdētāja kungs, es vēlētos pateikties Komisijai un Padomei par viņu paziņojumiem. Es piekrītu, ka Eiropas Savienībai šajā saistībā var būt ļoti pozitīva nozīme. Tomēr līdz šim ekonomiskā globalizācija ir novedusi pie aizvien straujākas vides degradācijas, darba ņēmēju nabadzības un lielākas sociālās nelīdzsvarotības.
Vietējā līmenī tā ir nodarbinātības nestabilitāte vai, vēl ļaunāk, zaudētas darbavietas ražošanas un pakalpojumu jomā, ko vispirms es pamanīju savā kopienā Velsā, kur es dzīvoju, jo tur šogad tika slēgta "Burberry” rūpnīca, kas nozīmēja simtiem darbavietu zaudēšanu ļoti nabadzīgā apgabalā, konverģences apgabalā.
Uzņēmumiem šķiet vieglāk pārvietot ražošanu, meklējot lētāku darbaspēku un neuztraucoties par savas rīcības sekām, neskatoties uz brīvprātīgi noslēgtajiem uzņēmumu sociālās atbildības nolīgumiem, kas, kā tas bija "Burberry” gadījumā, uz papīra izskatās lieliski, bet praksē nozīmē ļoti maz.
Šāda rīcība graujoši ietekmē vietējās kopienas, kurās, kā mēs jau dzirdējām, tiek nodrošināta lielākā daļa darbavietu, kā arī izaugsme, kas ir Lisabonas programmas galvenais mērķis. Tas viss rada vilšanos politikā, pierādot, ka tirgus ir spēcīgāks par demokrātiju.
ES var palīdzēt, nodrošinot, ka visā pasaulē tiek uzlaboti darba normatīvi un sociālie standarti, tirgus cenā ietverot arī klimata pārmaiņu izmaksas, lai izvairītos no vides dempinga. Globalizācijas sekas nozīmē, ka darba ņēmējiem un kopienām sociālā aizsardzība kļūst vēl nozīmīgāka.
Es patiešām piekrītu, ka pareizais risinājums ir atbalsts mazajiem uzņēmējiem un ilgtermiņa pastāvīga nodarbinātība, augsti kvalificētas darbavietas, un es patiešām ceru, ka priekšlikums par Mazās uzņēmējdarbības aktu palīdzēs ilgtermiņā sasniegt šos mērķus.
Ilda Figueiredo
(PT) Priekšsēdētājas kundze, šajās debatēs ir pareizi uzsvērt, ka Eiropas Savienības panākumi ir atkarīgi no tā, kā tā reaģēs saistībā ar solidaritāti un ekonomisko un sociālo kohēziju. Ja Eiropas Savienība joprojām pieļauj lielo nabadzību, kas skar 17 % iedzīvotāju jeb 80 miljonu cilvēku 27 valstu Eiropas Savienībā, ja nodarbinātība kļūst aizvien nedrošāka un nabadzīgo darbinieku īpatsvars palielinās, par savu galveno prioritāti mums jānosaka neoliberālās politikas atcelšana un prioritātes piešķiršana nodarbinātībai, nodrošinot tiesības, pienācīgas algas, lielāku sociālo aizsardzību un augstas kvalitātes sabiedriskos pakalpojumus visiem tiem, kas atbalsta mikro un mazo uzņēmumu produktīvus ieguldījumus un taisnīgāku to bagātību sadali, kas saražotas, lai sekmētu īstu konverģenci dalībvalsti starpā, veicinātu attīstību un sociālo progresu, kā arī īstenotu sadarbības politiku ar trešās pasaules valstīm.
Patrick Louis
(FR) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi, mūsu godājamie iedzīvotāji - kuri ir arī darbinieki, patērētāji un nodokļu maksātāji - diezgan skaidri atzīst, ka Eiropas Savienība, tāda, kāda tā ir patlaban, kalpo ne tik daudz par aizsargvalni pret pārmērīgi lielo finansiālo globalizāciju, bet gan par pakāpienu, kas atvieglo tās sasniegšanu.
Jau 20 gadus mums tiek solīta saulainā nākotne, kuras garantija ir eiro un robežu likvidēšana; ar to mēs, piemēram, tikām kārdināti 1992. gadā, kad bija jāiegūst mūsu atbalsts Māstrihtas līgumam. Tomēr, par spīti visam, mūsu ražošanas bāze tiek pārvietota, atstājot aiz sevis miljoniem bezdarbnieku, nepastrādātas rūpniecības zemes un neapdzīvotas lauku teritorijas.
Šajā Parlamentā klausoties, kā citus pārliecina prezidents N. Sarkozy, lūdzot nodrošināt Eiropas aizsardzību, gandrīz varētu nodomāt, ka viņš nekad nav pieņēmis ne Māstrihtas līgumu, ne Lisabonas līgumu. Diezgan iespaidīga bija viņa uzstāšanās, kas līdzinājās ģenerāļa de Golla manierei, paziņojot, ka viņš PTO iestāsies pret jebkurām sarunām, kas varētu kaitēt mūsu nacionālajām interesēm. Tomēr viņš, šķiet, ir aizmirsis, ka Francijai nav veto tiesību, un vienīgais pārstāvis, kas piedalās sarunās, ir komisārs no Briseles, kurš pastāvīgi neņem vērā pilnvaras, ko viņam piešķīrušas dalībvalstis.
Līdzīgi maldi kļuva redzami, kad viņš - atkal pilnīgi pamatoti - enerģiski sāka aizstāvēt deflācijas ideju par neatkarīgu Eiropas Centrālo banku Frankfurtē. Bet kuram gan mēs noticēsim - tam, kurš TV kameru priekšā pasludina Francijas suverenitāti, vai tam, kurš Eiropas Līgumā atceļ mūsu valsts suverenitāti? Patiesībā Lisabonas līgums apstiprina esošo līgumu loģiku; šie līgumi aizliedz mums ieturēt eiro kursu, aizsargāt savu tirgu un aizstāvēt savu nostāju pasaules tirdzniecības sarunās.
Protams, Līgumā par mērķi ir noteikta pilsoņu aizsardzība, bet tas ir tikai politisks paziņojums, kam nav nekāda juridiska spēka. Jo īpaši jāņem vērā, ka Līgums stiprina gan Komisijas, gan ECB, kura pieturas pie brīvā tirgus ideoloģijas, pilnvaras un neatkarību. Neskatoties uz valsts interesēm, robežām un demokrātiju, EK līguma 6. protokols, kā arī 3. un 4. pants, stiprina neierobežotas konkurences dogmatisko koncepciju.
Mēs uzskatām, ka Francijas tauta un Eiropas sabiedrība vēlas ko citu. Tāpēc ļaujiet mums atjaunot patiesu brīvo tirdzniecību, īstenojot tirdzniecību valstu starpā, kas bagātinātu šīs valstis, neiedragājot šo valstu aizsardzību vai identitāti.
Udo Bullmann
(DE) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi, nākamo trīs gadu laikā Komisija ir paredzējusi iesniegt priekšlikumus par ekonomikas, sociālās un vides politikas pārveidi Eiropas Savienībā. Tas ir labi, jo, kā mēs visi zinām, pagaidām vēl nekas nav iesniegts. Oktobra dokuments, kas ir pamatā šai mūsu diskusijai, ir rezumējošs dokuments. Lai arī man jāsaka, ka vienmēr ir labi iesniegt šādus rezumējošus dokumentus, šis konkrētais ir arī diezgan sekls, plāns, un no tā mēs nevaram neko uzzināt par turpmāko virzību.
Komisijai ir jāpalīdz mums, novēršot pretrunas. Ja mēs šodienas debates uztveram kā dokumenta pirmo lappusi, ievadu, tad mēs sastopamies ar ārkārtīgi daudzām problēmām - globalizāciju, klimata pārmaiņām, starptautisko finanšu tirgu jautājumu; šīs sarežģītās problēmas mēs ieraugām ikvienā dalībvalstī. Tomēr, ja pēc tam mēs turpinām apspriedes, pievēršoties praktiskajai ietekmei, tad uzzinām, ka nav vajadzības mainīt praktiskās politikas pamatnostādnes. Tas ir neizprotami. Tas vispār nav saprotams, jo dabiski rodas jautājums par globalizācijas debašu īsto būtību. Vai tās ir atrunas, lai neveiktu pasākumus saistībā ar mūsu sociālās, vides un ekonomikas politikas praktisko īstenošanu, vai tā patiešām ir iespēja ieraudzīt patieso ainu un sniegt atbildes uz steidzamiem jautājumiem un reaģēt uz cilvēku vajadzībām ES dalībvalstīs?
Ļaujiet man uzdot vēl dažus jautājumus. Ja mūsu nākotne patiešām ir saistīta ar vides prasībām atbilstīgu industrializētu sabiedrību, kāpēc ir tik grūti Komisijā, ar Komisiju un pat šajā Parlamentā runāt par atbilstīgāku ieguldījumu politiku, kas ir vajadzīga, ja mums ir jāsasniedz šis mērķis? Kāpēc mēs nevaram runāt par ēku renovācijas programmām, moderniem transportlīdzekļiem un transporta sistēmām, kas vajadzīgas šī mērķa sasniegšanai? Kāpēc atbilstīgas ieguldījumu politikas apspriešana ir kļuvusi gandrīz par tabu? Un kāpēc šie jautājumi nav atrodami Komisijas programmā? Un kāpēc tie nav ietverti Lisabonas programmā? Es patiešām ceru, ka joprojām ir īstenojamas izmaiņas.
Ja mēs runājam par zināšanu trijstūri - vajadzību nodrošināt izglītību, pētniecību un jauninājumus -, kāpēc mēs nevaram Eiropas Jaunatnes paktu padarīt par praktisku instrumentu un nodrošināt augstas kvalitātes apmācības visiem Eiropas jauniešiem, lai tādā veidā viņi varētu izmantot savas speciālās zināšanas un intelektu, palīdzot pārveidot industrializēto sabiedrību. Tās ir praktiskās problēmas, kuras mēs vēlamies atrisināt.
Marco Cappato
(IT) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi, manuprāt, šajās debatēs uzstājās arī tādi runātāji, kas ekonomikas brīvību pretstatīja sociālo tiesību nodrošināšanai un aizsardzībai un nabadzības apkarošanai.
Ekonomikas brīvības un sociālo tiesību pretstatījums ož pēc pagājušā gadsimta, un tas vairs nav aktuāls mūsdienu Eiropas politikā. Neapšaubāmi mums ir pienākums nodrošināt noteikumu piemērošanu pilnībā atbilstīgi ekonomikas brīvībai, vēršoties pret monopoliem, un finanšu tirgus pārredzamībai, kā arī nodrošināt, lai tiktu nosegtas vides piesārņojuma izmaksas. Tas neapšaubāmi ir svarīgs aspekts! Tomēr, no sociālo tiesību viedokļa, patlaban no palīdzēšanas nabadzīgākajām valstīm mūs attur sociālās apdrošināšanas vecās sistēmas, kas pielāgotas korporācijām, un tādā veidā organizēts darbs, kas nepalīdz bezdarbniekiem un tiem, kuri joprojām nevar izmantot sociālās garantijas un sociālo aizsardzību.
Manā valstī, Itālijā, tiek izmantota sistēma, kas vairāk vai mazāk piespiež cilvēkus doties pensijā 58 vai 59 gadu vecumā, bet tajā pašā laikā tikai 20 % bezdarbnieku ir pieejama sociālā aizsardzība. Nabadzīgākie saskaras ar šo problēmu, jo tā ir nevis globalizācija vai ekonomikas brīvība, bet gan tas, ka sociālās apdrošināšanas mehānismi ir veci, novecojuši un mūsdienām neatbilstoši; šie mehānismi ir jāpārskata, un tieši šajā jautājumā lietderīga var izrādīties gan Lisabonas stratēģija, gan Komisija.
Ryszard Czarnecki
(PL) Priekšsēdētājas kundze, es nevēlos atkārtot tos pašus vecos banālos apgalvojumus par globalizācijas ieguvumiem. Turklāt lietderīgi būtu Eiropas Parlamentā iesniegt kritisku atzinumu par nacionālajām interesēm neatbilstošām rūpēm par pārējo pasauli.
Manuprāt, vislabāk šīs debates ilustrē Kanādas filozofa John Ralston Saul vārdi. Es veltu viņa vārdus korim, kurš dzied globalizācijas slavas dziesmas, tās pašas dziesmas, kas šodien dzirdamas Eiropas Parlamentā. Nacionālajām interesēm neatbilstošas rūpes par pārējo pasauli ir tāda ideoloģija, kas daudzus elementus pārņem no tipiskās Rietumu reliģijas. Nacionālajām interesēm neatbilstošas rūpes par pārējo pasauli ir ticība vienai konkrētai idejai, kas izslēdz alternatīvus viedokļus. Šīs ticības pamatā ir pārliecība par to, ka ekonomika ir pārāka par citām dzīves jomām, un par to, ka visas ekonomikas teorijas, izņemot liberālismu, ir izrādījušās neveiksmīgas, un tas ir vienīgais iespējamais variants.
Šo pārliecību ir radījis tas, ka liberālisms ir iekustinājis globālos spēkus, kas atbalsta liberālismu kā vienīgo variantu turpmākajā ceļā un tādējādi citas pieejas padara par nepareizām. Tomēr nacionālajām interesēm neatbilstošas rūpes par pārējo pasauli ir maldinošas, jo liek ticēt, ka ekonomika ir civilizācijas dzinējspēks. Pēdējo 20-30 gadu laikā mēs esam iemācījušies visu aplūkot no ekonomikas viedokļa. Pat C. Marx nebija aizgājis tik tālu. Viņš apgalvoja, ka ekonomika ir svarīga, bet viņš negāja tik tālu, lai apgalvotu, ka uz visiem jautājumiem jālūkojas caur peļņas prizmu.
Kyriacos Triantaphyllides
- (EL) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi, temats, ar ko šodien mūs iepazīstināja Komisija, ir pretrunu pilns. Ļaujiet man akcentēt divus aspektus.
Pirmkārt, Komisija uzsver, ka vairāk jāuzlabo spēja pielāgoties globalizācijai, lai tādējādi nodrošinātu mūsu iedzīvotāju dzīves līmeņa ilgtspēju. Patlaban mēs to nespējam izdarīt Lisabonas stratēģijas izgāšanās dēļ. Patiesībā šī intensīvākas konkurences politika saasina nevienlīdzību attiecībā uz labklājību un ražošanas spēju, un vienīgi Eiropas Komisija var pamanīt labklājības uzplaukumu vai ES dalībvalstu starpā esošās nevienlīdzīgas attīstības izzušanu.
Otrkārt, no šī dokumenta mēs sapratām, ka Komisija strādā, lai izveidotu sociālu Eiropu - šo ideju mēs esam dzirdējuši daudzkārt, bet nekad neesam redzējuši apliecinājumus tās īstenošanai. Minēšu vienkāršu piemēru - kopš 2002. gada motoru degvielas cena dalībvalstīs ir pieaugusi par 35-50 %. Līdztekus citiem pavērsieniem šis cenu pieaugums jūtami ietekmē to personu maciņus, kuriem ir zemi ienākumi, un izskatās, ka neviena no Komisijas sociāli ekonomiskajām stratēģijām nespēj piedāvāt risinājumu.
Daniel Caspary
(DE) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi, savu Eiropas mērķi gūt panākumus globalizācijas laikmetā mēs spēsim sasniegt tad, ja izmantosim savas iespējas. Pārāk bieži savās apspriedēs, kas notiek publiskajā telpā, galveno uzmanību mēs pievēršam globalizācijas negatīvajai ietekmei. Mēs apspriežam to ikreiz, kad uzņēmumiem nākas likvidēt darbavietas vai pārorientēties uz ārzemēm, bet pārāk maz mēs runājam par labajām lietām, ko dod globalizācija.
Paskatieties uz manu vēlēšanu apgabalu, piemēram, uz manu dzimto reģionu. Patlaban no mana vēlēšanu apgabala eksportē ne mazāk par 74 % rūpniecības produkcijas. No globalizācijas mēs gūstam noteiktus labumus. Diemžēl manā dzimtajā reģionā arī tiek atlaisti darbinieki, kas strādā uzņēmumos, kuru darbība ir kļuvusi neizdevīga, bet daudz vairāk cilvēku var pieņemt darbā citos uzņēmumos, kuri no globalizācijas tikai iegūst, uzņēmumos, kuri ir pielāgojušies, un mūsu bezdarba līmenis strauji samazinās. Diemžēl par šo otru monētas pusi mēs runājam pārāk reti.
Eiropas Savienībai ir būtiska nozīme globalizācijas veidošanā. Šiem 480 miljoniem Eiropas iedzīvotāju ir jāturas kopā un jāaizstāv savas intereses un vērtības. Mums jau tagad ir izveidota pasaules atvērtākā ekonomika, bet mums ir jānodrošina pasaules mēroga tirgus piekļuve. Mums jāpiešķir lielāka nozīme savstarpīgumam. Beztarifu barjeras un citi šķēršļi, kas kavē tirdzniecību, nav pieņemami. Mums jāspēj aizsargāt sevi pret negodīgu tirdzniecības praksi. Tādēļ mums ir vajadzīgi tirdzniecības aizsardzības instrumenti, un mums ir vajadzīgs tāds komisārs, kuram netrūkst uzticamības un kurš, pārstāvot Eiropas Savienību pasaulē, neizstaro iedomību, bet drosmīgi aizstāv mūsu tirdzniecības intereses atbilstīgi sadarbībai un savstarpējai uzticamībai. Mums efektīvāk ir jāaizsargā intelektuālais īpašums, mums jāizdara lielāks spiediens attiecībā uz globālajiem noteikumiem un standartiem, mums jāstiprina PTO un praksē jāīsteno transatlantiskā partnerība.
Ja mēs kopā ar Komisiju paveiksim šos uzdevumus, mēs patiesi spēsim izmantot un veidot globalizācijas procesu, nodrošinot, ka cilvēki varēs turpināt dzīvot brīvībā un labklājībā.
Edite Estrela
(PT) Gūt panākumus globalizācijas laikmetā - tas Eiropas Savienībai ir liels izaicinājums. Jautājums ir par to, kā iespējams saskaņot konkurētspēju ar sociālo kohēziju jeb, citiem vārdiem runājot, - globalizāciju ar reglamentēšanu.
Lisabonas stratēģijā ir sniegta atbilde uz šo jautājumu, un Lisabonas līgums atvieglos lēmumu pieņemšanu, tomēr panākumi galvenokārt būs atkarīgi no tā, vai Eiropa saskatīs globalizāciju kā iespēju, nevis apdraudējumu. Mums jāsaprot, kas notiek ar Ķīnu un Indiju. Ķīna ir apdzinusi Lielbritāniju, Franciju un Itāliju, tādējādi izvirzoties industriālo valstu priekšgalā, apdzinusi arī Amerikas Savienotās Valstis, kas bija lielākais tehnoloģisko produktu eksportētājs, turklāt tā ir arī uzkrājusi ārkārtīgi lielus finanšu resursus.
Attiecībā uz Indiju dažiem cilvēkiem jau ir zināms nosaukums TATA. Tomēr 2006. gadā TATA automašīnu ražošanas filiāles akciju vērtība biržā bija augstāka, nekā General Motors akcijām, lai gan neviens nebija dzirdējis par MITTAL grupu, līdz tā uzsāka uzņēmuma pārņemšanas izsoli, naidīgi noskaņojoties pret ARCELOR, izraisot paniku Parīzē, Briselē un Luksemburgā.
Tomēr mēs nedrīkstam aizmirst par šī Āzijas brīnuma otru pusi. Tas ir stāsts par ciešanām, ko rada Pekinas valdības sadarbību ar starptautiskiem uzņēmumiem, kas ir pārvietojuši savas rūpnīcas, lai gūtu labumu no lēta darbaspēka izmantošanas un labklājības trūkuma.
Tikmēr Āzijā tiks vinnēta vai zaudēta cīņa par globālo sasilšanu. Eiropai jāieņem stingra nostāja un jāpieprasa savstarpīguma principa piemērošana starptautiskajā tirdzniecībā, tomēr tai nevajadzētu sistemātiski izmantot protekcionisma politiku. Tā ir taisnība, ka Ķīnas konkurence ir negodīga, jo šajā valstī ir zemas algas, nav politisko un arodbiedrību tiesību, tiek viltota un par zemu novērtēta nauda. Tā visa ir taisnība. Tomēr taisnība ir arī tāda, ka šeit ir 800 miljonu ķīniešu un 700 miljonu indiešu, kuri ārkārtīgi vēlas saņemt pienācīgus minimālos ienākumus un pieprasīt lielāku sociālo taisnīgumu. Tie ir izaicinājumi, kas jāpārvar, ja vēlamies izveidot stiprāku Eiropu un labāku pasauli.
Sarah Ludford
Priekšsēdētājas kundze, es arī uzskatu, ka mūsu reakcijai uz globalizāciju vajadzētu pamatoties uz izpratni par izdevību un saprātīgu pielāgošanos, nevis uz bailēm.
Kā norādīts rezolūcijā, ES kā globāla dalībniece ir viena no galvenajām pasaules atvērtās ekonomikas ieguvējām. Ne vienmēr jūs to sapratīsiet, saskaroties ar izvērsto Eiropas retoriku, kas vērsta pret globalizāciju. Es piekrītu R. Czarnecki, ka liberālisms ir izplatījies visā pasaulē. Tomēr atšķirībā no viņa es par to priecājos.
Savu mērķi ES var sasniegt vienīgi tad, ja pasaulē tā darbojas aktīvi un organizēti, un jo īpaši tas attiecas uz migrāciju. Man ir patīkami redzēt, ka punkts, ko es izstrādāju ALDE grupas vārdā, rezolūcijas galīgajā redakcijā ir saglabāts gandrīz neskarts. Es patiešām uzskatu, ka, tāpat kā klimata pārmaiņas un enerģētika, arī migrācija jānosaka par prioritāti ES darba kārtībā. Mēs jūtam spiedienu no ārpuses, bet ES iekšienē - sociālo spriedzi un, patiešām, arī rasismu. Tomēr joprojām nav ieviesta visaptveroša ES politika saistībā ar legālo un nelegālo imigrāciju, kā arī integrāciju.
Visbeidzot - neaizmirsīsim par globālo komunikāciju un jo īpaši internetu, kas ļauj veicināt cilvēktiesības. Labi, varbūt tas viss nav tik neizbēgami, kā mēs reiz domājām, ja jūs palūkojaties, piemēram, uz Ķīnā veiksmīgi praktizēto cenzūru, tomēr globalizācija un internets, kā arī citas globālās komunikācijas izpausmes ir ļoti iedarbīgs veids, kā panākt lietderīgu rezultātu. Tā arī ir daļa no globalizācijas.
Jan Tadeusz Masiel
(PL) Priekšsēdētajas kundze, godājamie kolēģi Padomē un Komisijā, tāpat kā cilvēka dzīvē bērnību nomaina pusaudža gadi, arī globalizācija, man šķiet, ir dabisks cilvēces attīstības posms un kārtējā problēma, kas cilvēcei ir jāatrisina.
Šajās grūtajās debatēs, ko mēs risinām par šo vienmēr mainīgo un neizpētīto tēmu, es vēlētos teikt, ka paradoksālā kārtā lielā mērā taisnība bija visiem iepriekšējiem runātājiem gan no Parlamenta zāles labās, gan kreisās puses.
Vissvarīgākais ir tas, ka ir patiesa vajadzība izstrādāt atbilstošākas pamatnostādnes un noteikumus, lai taisnīgi sadalītu globalizācijas ieguvumus. Tā kā jau no pašas globalizācijas definīcijas ir skaidrs, ka tā ir plaši izplatīta parādība, ar to nepietiek, ja tikai Eiropas Savienība izveido šādas iestādes un izstrādā noteikumus; tie ir jāpieņem visā pasaulē. J. M. Barroso bija liela daļa taisnības, sakot, ka Eiropas Savienība var un tai vajag piedāvāt pasaulei līdzsvarotu un taisnīgu globalizācijas modeli.
Georgios Toussas
- (EL) Priekšsēdētājas kundze, šīs dienas apspriežu tēma ir pārprasta. Panākumi globalizācijas laikmetā neaizsargā ne Eiropas intereses, ne ES dalībvalstu darba ņēmēju labklājību; tie ir saistīti vienīgi ar kapitāla interesēm. Saistībā ar globalizāciju jaunajā kārtībā, ko noteikušas uzņēmējdarbības intereses un starptautiski uzņēmumi Kopienas un starptautiskajā līmenī, mērķis ir palielināt kapitāla peļņu, intensīvi izmantojot darba ņēmējus.
N. Sarkozy vakardienas apgalvojumi par globalizāciju apstiprina ES paļaušanos uz lielu kapitālu. Tajos viņš uzsver iekšējo imperiālistu konfliktu intensitāti un nodomu izmantot Eiropas Savienību kā ierīci, ar kuras palīdzību var sagraut citu lielu imperiālistisko centru mūrus un, jo īpaši, - cīnīties pret sasniegumiem un darbinieku likumīgām pretenzijām. Visu šo centienu kopsaucējs ir tiešs uzbrukums darba ņēmējiem. Samazinātas algas, ilgāks darba laiks, pielāgošanās kapitāla vajadzībām, lielāks pensionēšanās vecums, elastīgums un drošība, kā arī darba attiecību pārveide - tie visi ir svarīgākie jautājumi Lisabonas stratēģijā.
Tādēļ mēs uzskatām, ka par skarbo realitāti, ar ko saskārušies miljoniem strādnieku, nevar spriest pēc nekādiem globalizācijas nosacījumiem. Un nevienu nav pārliecinājuši Komisijas un Padomes argumenti par vides aizsardzību.
Robert Sturdy
Priekšsēdētājas kundze, komisāram G. Verheugen ir ļoti grūti noklausīties visā, kas tika teikts šajā plenārsēžu zālē, un, protams, tika izvirzīti daži ļoti sāpīgi jautājumi, bet, es ceru, ka viņš tos ņems vērā.
Es klausījos, kas bija jāsaka priekšsēdētājam J. M. Barroso. Man šķita, ka viņš pārvilka pāri svītru tam, kam es pilnībā ticēju, proti, ka Eiropas Savienībai ir jāiegūst no globalizācijas. G. Toussas tikko ļoti raiti runāja par strādnieku šķiru, bet, ja mums Eiropā nebūtu globalizācijas, ja nebūtu rūpniecības un uzņēmējdarbības, cilvēkiem šeit nebūtu darba. Patiesībā mani ļoti satrauca tas, ko vakar teica N. Sarkozy. Vai tā joprojām būs vecā Francija, tā, kas atbalsta protekcionismu, vai arī - Francija, kas gatavojas atbalstīt jaunu paaudzi? Tas man lika atcerēties Ķīnu, kad tās pārstāvji gatavojās Amerikas Savienotajās Valstīs parakstīt deklarāciju, lai pievienotos PTO. Prezidents B. Clinton prata viņus apturēt, atliekot šo parakstīšanu uz 10 gadiem. Kad prezidents G. Bush parakstīja deklarāciju, viņa konsultanti atskatījās un teica: "Ak, Dievs! Ķīna to parakstīja! Ko mēs esam izdarījuši?” Patlaban tas, ko viņi toreiz izdarīja, mums ir devis lieliskas iespējas.
Ķīna un Indija mums jāuzlūko kā izdevība. Mēs nedrīkstam nojaukt aiz sevis visus tiltus, veidot nocietinājumus, aizcirst durvis, jo šajā situācijā Eiropai ir milzīga iespēja, un mums tā ir jāizmanto. D. Caspary pilnīgi pamatoti runāja par nodarbinātību savā vēlēšanu apgabalā. Es zinu, ka ir ļoti sarežģīti saglabāt nodarbinātību, bet mēs cietīsim neveiksmi, ja neļausim sev būt daļai no globālā tirgus. Es patiešām uzskatu, ka mums ir milzīgas iespējas, ja vien mēs varam tās izmantot. Mums jāraugās uz šādām lietām kā brīvās tirdzniecības nolīgumiem. Patlaban Maroka ar Amerikas Savienotajām Valstīm ir parakstījusi brīvās tirdzniecības nolīgumu. Mums ir jāskatās uz šo piemēru.
Visbeidzot, es vēlētos lūgt Komisiju uzņēmējdarbībā un rūpniecībā ļaut nodarboties ar to, kas šajās jomās paredzēts. Esiet ļoti uzmanīgi attiecībā uz sevis ieviestajiem tiesību aktiem, kas mazina Eiropas iespējas.
Pervenche Berès
(FR) Priekšsēdētājas kundze, Komisijas un Padomes priekšsēdētāji, mēs tikko dzirdējām, kā J. M. Barroso apgalvoja, ka Eiropas Savienības sistēma ir ārkārtīgi labi pamatota, lai veidotu labu pamatu regulējumam pasaules mērogā. Viņam ir taisnība. Bet ja mēs to esam paredzējuši darīt, mums jāsakārto arī pašiem savas mājas. Instrumenti, kas pieejami Eiropas Savienībā šo problēmu risināšanai, ietver pamatnostādnes ekonomikas politikas un nodarbinātības jomā. Patlaban es baidos par to, vai Komisija nemēģina šīs vajadzīgās pamatnostādnes noslīcināt globalizācijas viļņos. Šīs pamatnostādnes tomēr ir lietderīgas un mums tās ir jāpārskata.
Mums tas ir jāizdara visupirms, jo Eiropadomes pagājušā gada marta sanāksmē valstu un valdību vadītāji pieņēma iespējami labāko stratēģiju, kas ļauj Eiropas Savienībai reaģēt uz globalizāciju un energoapgādes un klimata pārmaiņu problēmām. Ja šīs stratēģijas īstenošanā mēs neizmantosim visus līdzekļus, kas ir pieejami Eiropas Savienībā, arī pamatnostādnes - un, iespējams, jo īpaši pamatnostādnes - mēs neko nepanāksim un radīsim tikai lielāku vilšanos attiecībā uz ES spēju atrisināt globalizācijas problēmas.
Tas mums jādara arī tāpēc, ka komisārs J. Almunia ir atzinis, ka jautājumi par valūtas maiņas kursiem, naftas cenām un to patieso ietekmi uz ES ekonomiku, ko rada krīze paaugstināta riska hipotekāro aizdevumu tirgū, ietekmēs ES plānoto ekonomisko izaugsmi. Viņš ir pārskatījis prognozes, kas liecina par lejupslīdi - no 2,9 % uz 2,4 % attiecībā uz ES kopumā un no 2,6 % uz 2,2 % attiecībā uz eirozonu.
Tas mums jādara arī citu iemeslu dēļ, proti, mums jāreaģē uz Eiropas iedzīvotāju vēlmēm, un, lai arī ko varētu padomāt Nicolas Sarkozy, sociālā Eiropa ir ļoti būtisks jautājums, kas jums būs jārisina, ja vēlaties izvairīties no tā, ka jau drīz vien Eiropas iedzīvotāji jūs neatzīs.
Beidzamo iemeslu šādai rīcībai šodien minēja komisārs J. Almunia, atzīstot, ka, dominējot starptautiskajam aspektam, Eiropas izaugsmi galvenokārt, ja ne pat pilnībā, noteiks iekšējais patēriņš.
Vai varat iedomāties, ka situācijā, kurā viss mainās, kā vienīgā nemainīgā lieta jāsaglabā šīs pamatnostādnes? Vai varat iedomāties, ka ne mazākajā mērā nemainīsies ES vienīgais instruments, ar kura palīdzību iespējams efektīvi pārvaldīt dalībvalstu ekonomikas un sociālo politiku?
Es vēlētos palūgt Komisijas pārstāvim un Komisijas priekšsēdētāja vietniekam nodot J. M. Barroso kungam, ka viņam ir jāveic izmaiņas pamatnostādnēs, viņam jāņem vērā jaunā situācija, lai Eiropas Savienība spētu nodrošināt savus iekšējos resursus, papildinot tos ar vislabākajiem pieejamajiem instrumentiem, kas piemēroti globalizācijas problēmu atrisināšanai.
Wolf Klinz
(DE) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi, tiem, kuri sludina savu apņemšanos izveidot taisnīgāku pasauli, nav nekādu šaubu par to, ka vaina par savas ekonomikas sarežģījumiem jānoveļ uz globalizāciju. Tādēļ viņi aicina ierobežot tirgus brīvību, palielināt regulējumu un paplašināt valdības intervences jomu. Tomēr globalizācijai ir patiesi reālas izredzes izveidot abpusēji izdevīgu situāciju, jo jaunajām tirgus ekonomikas valstīm un tām valstīm, kas pasaules ekonomikā ienāk lēnām, tā ļauj panākt iekavēto, turklāt tā dod mums iespēju izveidot jaunu tirgu saistībā ar augstas kvalitātes, ekskluzīviem produktiem, iekārtām un pakalpojumiem.
Lai šīs iespējas varētu izmantot, mums tomēr ir jāizpilda savs mājasdarbs, kas nozīmē, ka mums ir jādubulto savi centieni tādās jomās kā apmācība, papildu izglītība - jo īpaši saistībā ar gados jauniem bezdarbniekiem - un mūžizglītība, kas kļūst aizvien radošāka, jo mēs savā ekonomikā veidojam pievienotās vērtības ķēdes un procesus un sekmējam brīvākas uzņēmējdarbības vides izveidi. Tāda globalizācija, kas netiek kavēta, ļauj izveidot liberālākus tirgus un lielāku konkurenci, no kuras iegūst visi patērētāji.
Pretosimies vilinājumam aizsargāt savu ekonomiku! Ar šādu rīcību mēs ātri vien ieviestu tīru protekcionismu. Tā vietā sekmēsim savas ekonomikas iekšējo pašatjaunināšanās spēju. Investēsim jaunajās tehnoloģijās, tad nākotne būs mūsu rokās!
Ewa Tomaszewska
(PL) Priekšsēdētājas kundze, no ekonomikas jāiegūst cilvēkiem, nevis otrādi. Globalizācijas laikmetā dabiskas atšķirības kapitāla un darbaspēka aprites tempā noved pie pakāpeniskas nodarbinātības standartu pazemināšanās. Ražošana tiek pārcelta uz apgabaliem, kuros ir zemākas algas un bīstamāki darba apstākļi. Tas noved pie darbavietu zaudēšanas reģionos, kuros ir augstāki nodarbinātības standarti, un darba ņēmēju pirktspējas pazemināšanās, kas samazina pieprasījumu pēc plaša patēriņa precēm.
Ja Eiropas Savienība vēlas gūt panākumus globalizācijas laikmetā, tai jāatrod efektīvi instrumenti, ar kuriem iespējams apkarot sociālo dempingu, kā arī atbalstīt un aizsargāt Eiropas sociālo dimensiju.
Piia-Noora Kauppi
Priekšsēdētājas kundze, es uzskatu, ka Komisijas ieguldījums debatēs par globalizāciju ir ļoti vērtīgs.
Manuprāt, globalizācija ir iespēja, nevis apdraudējums. Eiropa atrodas labā pozīcijā, lai stātos pretī šim izaicinājumam. Mums ir labi attīstīta infrastruktūra, izglītības sistēmas, tehnoloģija, kapitāla tirgi un dinamiski vietējie tirgi, kas vēl veidojas.
Nebūs pārspīlēti teikt, ka Eiropas stiprās puses ir saistītas ar iekšējo tirgu, kas mūsu uzņēmumiem ir kā tramplīns pasaules mērogā. Visā Eiropā tiek ieviesti jauninājumi uzņēmējdarbības jomā. To izplatīšanos, kas nodrošina Eiropas labklājību, nedrīkst ierobežot ar birokrātijas radīto slogu. Šajā saistībā jo īpaši es vēršos pie komisāra G. Verheugen. Birokrātijas samazināšana Eiropā ir galvenais jautājums saistībā ar globalizāciju un Eiropas konkurētspēju. Jo īpaši uzmanība jāpievērš MVU. Komisija tiem velta pienācīgu uzmanību. Lai arī daudz jau ir sasniegts, tomēr, piemēram, nodokļu barjeras joprojām kavē uzņēmējdarbību Eiropā.
Nevar būt spēcīgi uzņēmumi bez darbaspēka, kas draud kļūt par tādu resursu, kurš ļoti drīz Eiropā būs nepietiekamā apjomā. Eiropas demogrāfiskajā situācijā ir vajadzīga imigrācija. Šajā jomā citi pasaules reģioni krietni apsteidz mūs, un to apliecina šo reģionu ekonomiskās darbības rādītāji. Šis ir sarežģīts jautājums, kas līdzsvarotā veidā prasa apsvērt visas, nevis tikai darba devēju, intereses. Tas, protams, ir ES jautājums, jo konkurētspēju nevar nodrošināt bez mobila darbaspēka. Tāpēc tādas ieceres kā "zilā karte” tiek atzinīgi novērtētas.
Brīva, bet pastāvīga aprite jānodrošina arī attiecībā uz kapitālu. Finanšu stabilitāte ir obligāts priekšnoteikums konkurētspējīgai un ekonomiski drošai Eiropai. Pasaules līmenī finanšu tirgi ir viena no Eiropas spēcīgākajām nozarēm, tā ir viena no mūsu jaunajām un panākumus gūstošām nozarēm. Pateicoties uz tirgu orientētam regulējumam, kas nav līdzīgs valsts neiejaukšanās (laissez-faire) pasākumam, atvieglojot nozares darbību visā Eiropā, arī šajā jomā jauninājumi ir būtiski.
Attiecībā uz ārpasauli Eiropai sevi ir jāizveido par spēcīgu pasaules mēroga partneri. Mums ir vajadzīga Eiropas Savienības dalībvalstu vienotība, un Komisija arī var sekmēt šīs vienotības veidošanos.
Jan Andersson
- (SV) Priekšsēdētājas kundze, komisāra kungs, Padomes priekšsēdētāja kungs, es drīzāk skatītos uz globalizācijas iespējām, nevis problēmām, bet tas ir atkarīgs no mūsu rīcības Eiropas Savienībā. Es piekrītu, ka mums ir jāveic ieguldījumi pētniecībā un attīstībā, jāveic lielāki ilgtermiņa ieguldījumi labas vides izveidē un ieguldījumi cilvēku labā un mūžizglītībā, bet Komisija ir aizmirsusi - un tā ir kļūda šajā Komisijas dokumentā - ka mēs atstājam novārtā sociālo dimensiju.
Pašreizējā attīstība Eiropā liecina ne vien par efektīvu izaugsmi un lielāku nodarbinātību, bet arī par lielāku atstumtību, lielākām atšķirībām un nedrošāku nodarbinātību - ne tikai Vācijā, bet arī citur, ir vairāk tādu darbu vietu, kurās strādājošajiem nav pietiekamu līdzekļu sevis uzturēšanai un ir vajadzīgi sociālā nodrošinājuma pabalsti, lai papildinātu savu algu. Izaugsme un nodarbinātība mums jāsasaista ar sociālo dimensiju, kas Eiropā samazina atšķirības cilvēku un reģionu starpā. Šis aspekts tika apspriests Gimaraišas debatēs, kurās es piedalījos saistībā ar nodarbinātības un sociālo lietu ministru tikšanos.
Portugāles prezidentūra mēģina priekšplānā izvirzīt jautājumu par integrētajām pamatnostādnēm un izmainīt tās, lai sociālā saikne kļūtu skaidrāka un daudz integrētāka.
Tomēr Komisija to nevēlas. Komisija nevēlas mainīt šīs pamatnostādnes. Tomēr tās ir jāmaina. Savā rezolūcijā mēs esam vienojušies, ka vēlamies izstrādāt jaunas pamatnostādnes, kurās integrētu sociālo dimensiju un, protams, ietvertu jautājumu par mainīgo drošību, kā arī elastīgumu un drošību. Komisijai arī vajadzētu pievērsties šim aspektam, lai mēs varētu ciešāk sasaistīt izaugsmes un sociālās dimensijas jautājumus.
Mums jāiekļauj arī Lisabonas stratēģija. Patlaban šī stratēģija nav neiekļauta ne valsts, ne reģionālā, ne arī vietējā līmenī. Ir daudz tādu cilvēku, kuriem nav nekas zināms par Lisabonas stratēģiju. Mums tā ir jāintegrē un jāpanāk, ka arī sociālie partneri un pilsoniskā sabiedrība strādā ar mērķi nodrošināt, ka šie jautājumi - sociālā dimensija izaugsme un nodarbinātība - tiek uzskatīti par svarīgiem un tiek integrēti.
Samuli Pohjamo
(FI) Priekšsēdētājas kundze, es vēlos šajās debatēs ietvert arī ziemeļu perspektīvu. Apmēram pirms diviem gadiem es strādāju reģionālās attīstības organizācijā netālu no Ziemeļu polārā loka un Krievijas robežas. Šajā nomaļajā reģionā globalizācija nozīmēja gan draudus, gan iespējas. Mēs sākām izmēģinājumu darbu, uzticoties paši savām stiprajām pusēm, jo izmantojām globalizācijas priekšrocības. Uzņēmumi, valsts sektors, izglītības sistēma un universitātes apvienoja savus līdzekļus, lai izveidotu produktīvu jauninājumu vidi. Zināšanu bāzi nostiprināja tādas sistēmas izveide, kurā ietverti globālie zināšanu tīkli atbilstīgi Lisabonas stratēģijai. Tajā pašā laikā tika uzsākti atjaunojamās enerģijas projekti. Rezultāti ir cerīgi. Jo īpaši jāizceļ starptautiskā tūrisma straujā izaugsme šajā reģionā. Es uzskatu, ka šis reģions varētu kalpot par lietderīgu piemēru citviet Eiropā, un Eiropas Savienībai vajadzētu nodrošināt lielākas iespējas īstenot šādu darbu.
Corien Wortmann-Kool
(NL) Priekšsēdētājas kundze, Eiropas pozīciju nosaka vienotais tirgus, vienotā tirgus liberalizācija un pasaules tirgus liberalizācija, globalizācija. Tas mums ir ļāvis nodrošināt ne tikai labklājību, bet arī izveidot demokrātiju. Tāpēc mums jābūt piesardzīgiem - un es vispirms runāju par tirdzniecības aspektiem - attiecībā uz stratēģiju, kas vērsta uz pārmērīgu aizsardzību, un galvenokārt attiecībā uz protekcionismu veicinošiem tirdzniecības instrumentiem.
Priekšsēdētājas kundze, Eiropas konkurētspēju labāk nodrošinātu atvērtība pret pasauli, tāpēc domāju, ka ir svarīgi lielāku prioritāti piešķirt ekonomikas tirgus liberalizācijai tajās valstīs, kas nav ES dalībvalstis, jo īpaši jaunajās industriālajās valstīs, piemēram, Indijā, Brazīlijā un Ķīnā, jo šo tirgu milzīgais izaugsmes potenciāls nozīmē izdevības Eiropas uzņēmumiem un Eiropas ekonomikai. Šīm jaunajām industriālajām valstīm savukārt būs jāatver savi tirgi mūsu uzņēmumiem, arī attiecībā uz pakalpojumiem, un savstarpīguma interesēs es mudinu Komisiju savās sarunās izdarīt spiedienu jo īpaši uz šīm valstīm.
Saistībā ar Starptautiskās tirdzniecības komitejas delegācijas vizīti mēs apmeklējām Singapūru un redzējām, ka salīdzinājumā ar ES uzņēmumiem amerikāņu uzņēmumiem tur ir labāka piekļuve tirgum, priekšsēdētājas kundze, bet mums, lūk, nav šādas pieejas. Tāpēc mums jārīkojas aktīvāk. Galu galā mēs esam pasaules lielākā tautsaimniecība. Ja mēs visi efektīvi apvienotos, mēs spētu izmantot savu spēku, lai atvērtu šos tirgus. Vēl, priekšsēdētājas kundze, jārunā arī par importa nodevu atcelšanu un tirdzniecības beztarifu barjerām, turklāt mūsu stratēģijā par piekļuvi tirgum arī ir svarīgi šos jaunos tirgus noteikt par prioritāriem.
Katerina Batzeli
- (EL) Priekšsēdētājas kundze, komisār, Padomes priekšsēdētāj, Eiropai tika izteikts lūgums saviem pilsoņiem parādīt otru globalizācijas pusi. Šī puse ir saistīta nevis ar neierobežotu konkurenci, bet gan ar sociālo solidaritāti, pārdali, diversifikāciju un kultūras vērtībām.
Šajā iekšējā dialogā, kā arī jebkurā citā veidā padarot ES pieejamu pārējai pasaulei, izmantojot ekonomikas, sociālo un vides politiku, kā arī to politiku, kas attiecas uz drošību, dzīvotspējīgu attīstību un imigrāciju, Eiropas Komisijai ir jāveicina un jāstiprina ES kultūras ētoss. Savā darbā, kas saistīts ar ikgadējo likumdošanas programmu, Lisabonas stratēģijā un arī pēc tam izveidotā Reformu līguma stiprināšanas procesā Komisijai tiešā veidā jāveicina turpmāk minētās kultūras nozares jomas.
Pirmkārt, Komisijai jāstiprina tās kultūras nozares, kuru pamatā ir augstas kvalitātes, novatoriski pakalpojumi, Eiropas ekonomikā nodrošinot ievērojamas produktīvas un novatoriskas iespējas. Šī nozare ir ārkārtīgi svarīga saistībā ar starpkultūru dialogu.
Otrkārt, Komisijai ir jāstiprina "zināšanu trīsstūris”, kas ietver pētniecību, izglītību un jauninājumus. Diemžēl šo vajadzību pagaidām neatbalsta likumdošanas pasākumi, lai arī tam jābūt vienam no ES mērķiem.
Jauninājumiem kultūras jomā nevajadzētu būt greznībai, ko izmanto tikai daži starptautiski uzņēmumi; tiem vajadzētu būt daļai no MVU horizontālās politikas.
Priekšsēdētājas kundze, Eiropas Komisijai un Padomei ir jāpieņem skaidrs lēmums par savu nostāju attiecībā uz globalizācijas problēmu risinājumiem. Tas jādara atklātā dialogā, kas sākotnēji jārisina ar valstu parlamentiem. Globalizāciju var uztvert kā daļu no Eiropas vēstures, ja to var sasaistīt ar Eiropas kultūras ētosu.
Sharon Bowles
Priekšsēdētājas kundze, globalizācija tiek vainota it visā, sākot ar iedzīvotāju skaita pieaugumu līdz pat klimata pārmaiņām un resursu izmantošanai. Tomēr šī attīstība, tāpat kā konkurence, ir tikai cilvēces rīcības rezultāts. Darvins to sauca par dabisko izlasi.
Eiropas iedzīvotāji ir baiļpilni. Mums ir jāizglīto viņi, tas tiesa, bet tas nav jādara, paziņojot, ka mums ES līmenī ir vajadzīga politika, lai risinātu ar globālo ekonomiku saistītās problēmas. Ja kāds vedina uz domām, ka mums nav politikas, es sāku baiļoties.
Eiropas Savienībai ir vienreizējas pilnvaras, lai pārvalstiskā līmenī risinātu jautājumus un nepieļautu galējības. Jūlijā laikrakstā "Financial Times” rakstīts, ka "Brisele ir pasaules pārvaldes galvaspilsēta, un to nevar neievērot no Vašingtonas līdz pat Tokijai”. Tāpēc, ja mums tā ir, ļaujiet to mums lietot, bet - saprātīgi. Kāds gan ir konkurētspējas programmas mērķis, ja tas neparedz saglabāt mūsu ietekmi pasaulē? Kāds būs vienotā tirgus mērķis, ja tas netiks pienācīgi pilnveidots? Un nav vajadzīga gļēva atvainošanās. ES ir pilnīgi pārliecināta par šo uzdevumu īstenošanu. Mums tikai jāturpina sava virzība, pirms dabiskā izlase nav atstājusi mūs pēdējā vietā.
Cristobal Montoro Romero
(ES) Priekšsēdētājas kundze, Padomes un Komisijas pārstāvji, globalizācija ir pozitīvi vērtējama no Eiropas viedokļa, un Eiropai ir jāsekmē globalizācija.
Mēs esam liecinieki pagaidām lēnajai, bet neatgriezeniskajai robežu izzušanai pasaulē - šajā procesā mazāk nekā 20 gadu laikā vairāk nekā 400 miljoni cilvēku ir paglābti no nabadzības, un 2007. gadā pirmo reizi Ķīna kļūs par valsti, pasaules reģionu, kas būs visvairāk veicinājis pasaules ekonomikas izaugsmi; dāmas un kungi, atcerieties - tā ir Ķīna, nevis Eiropas Savienība!
Tas nozīmē, ka globalizācija ir ne vien izaicinājums, bet arī lieliska izdevība. Tas ir izaicinājums tādā ziņā, ka pieejamība nozīmē lielāku izaugsmi, lielāku labklājību un lielāku nodarbinātību, un tas mums ir jāizskaidro Eiropas iedzīvotājiem. Turklāt man atkal rodas bažas par vārda "aizsargāt” lietošanu šajā plenārsēžu zālē.
Protekcionisms ir globalizācijas noliegums un tātad - arī Eiropas Savienības noliegums. Nav vajadzības aizsargāt iedzīvotājus, ja viņi paši atbalsta savu ekonomisko izaugsmi un savu labklājību. Mums jāatdod šī iespēja cilvēkiem, un tādējādi mums jāizpilda arī mājasdarbs, kas saistīts ar paškritiku Eiropas Savienībā.
Šāda situācija ir izveidojusies tāpēc, ka mēs Eiropas Savienībā nerīkojamies tā, kā mums būtu jārīkojas tad, ja mūsu izaugsme ir neadekvāta, ja mums ir arī kopēja atbildība par krīzi pasaules finanšu tirgos un, kopumā, ja mēs nedarām visu, kas būtu jādara savās mājās, pie savu durvju sliekšņa, lai paātrinātu vidējo un mazo uzņēmumu ekonomisko izaugsmi un radītu lielāku nodarbinātību, jo mums ir vajadzīga daudz lielāka nodarbinātība, lielāka par to, ko nodrošina ekonomikas liberalizācijas process.
Lisabonas programma patiešām ir rādītājs - iekšējā tirgus izveide, valsts finanšu sakārtošana, mūsu darba tirgus modernizācija, apņemšanās īstenot vides reformu, atjaunojamā enerģija un, rezumējot, piekļuve Eiropai patiesi nozīmē sociālo kohēziju Eiropā.
Enrique Barón Crespo
(ES) Priekšsēdētājas kundze, Padomes priekšsēdētāj, Komisijas priekšsēdētāja vietniek, dāmas un kungi, manuprāt, šīs debates par globalizāciju vispiemērotāk būtu risināt Portugāles prezidentūras vadībā, jo Portugāle ir valsts ar nozīmīgu karogu, jo šī valsts bija izvirzījusies līderpozīcijā tad, kad Eiropā parādījās globalizācija, turklāt globalizācija nav sērga, kas apdraud mūsu sabiedrību. Pirmo reizi ar globalizācijas procesu eiropieši saskārās renesanses laikmetā, kad salīdzinājumā ar ķīniešiem un indiešiem mēs bijām mazāk attīstīti, un šādi mūs arī uztver pārējā pasaule.
Tagad, izstrādājot Lisabonas līgumu, mēs būsim pirmie tajā, ko es sauktu par "postimperiālo globalizāciju”. Mēs netaisāmies iekarot jaunus kontinentus; mēs vienkārši reaģējam, pēc pašu vēlēšanās apkopojot tās vērtības, kas ir kopīgas dažādām valstīm un cilvēkiem, un mēs varam būt piemērs tādai globalizācijai, kāda ir visvairāk vajadzīga, proti, politiskajai un sociālajai globalizācijai.
Šeit mēs esam runājuši par strauju, nekontrolētu finansiālo globalizāciju, neskatoties uz to, ka Starptautiskā Valūtas fonda vadītājs ir eiropietis. Mēs esam galvenais bloks Pasaules Tirdzniecības organizācijā un mums ir īpaša atbildība. Kas ir iztrūkstošais elements? Tas, ka mēs nespējam atrast tādas atbildes globalizētajā pasaulē, kuras būtu saskaņā ar to. Jo īpaši šeit ir divi ļoti svarīgi, rosinoši aspekti, attiecībā uz kuriem mums jārīkojas ļoti aktīvi - tā ir ne tikai tirdzniecības un tehnoloģiskā attīstība, bet arī vispārējā cilvēktiesību, jo īpaši darba ņēmēju tiesību, aizsardzība, ar ko saistībā ir izveidota Starptautiskā Darba organizācija, turklāt ir jārisina sarunas un jāīsteno politika, lai atrisinātu klimata pārmaiņu problēmu.
Jebkurā gadījumā, priekšsēdētājas kundze, un ar to es arī beigšu savu uzstāšanos, uzskatu, ka mums, proti, eiropiešiem, nav nekādu tiesību uz globalizāciju raudzīties pesimistiski. Mēs tiecāmies pēc tās, bet tagad mums jānāk klajā ar novatoriskām atbildēm.
Jerzy Buzek
(PL) Priekšsēdētājas kundze, priekšsēdētāja kungs, ir skaidrs, ka mēs nespēsim atrisināt visas globalizācijas problēmas, izmantojot vienu paziņojumu un vienu pasākumu, kas paredz veicināt Lisabonas stratēģiju. Tomēr Padomes un Komisijas paziņojums ir labs, jo tajā pievērsta uzmanība tam, ka globalizācija nav posts un tas nav jāuztver kā apdraudējums, jo faktiski tas varētu būt kaut kas pozitīvs Eiropas iedzīvotājiem, kā arī tam, ka tieši ES iedzīvotājiem un viņu darbībai galvenokārt vajadzētu noteikt ES rīcību.
Es atbalstu četras darbības jomas. Pirmkārt, tas ir zināšanu trīsstūris, jo īpaši jauninājumi, un es saprotu, ka šajā jomā ir svarīgi ātri rīkoties, lai vismaz uzsāktu Eiropas Tehnoloģiju institūta darbību.
Otrkārt, uzņēmējdarbības vide, kas nozīmē pilnībā atvērtu un brīvu iekšējo tirgu bez monopoliem, ar atklātu konkurenci, mazāku regulējumu un mazāku birokrātiju - par šiem jautājumiem Komisijas priekšsēdētāja vietnieks Günter Verheugen cīnās ļoti drosmīgi.
Treškārt, cilvēkresursi, - tie ir saistīti ar migrācijas problēmām un galvenokārt kavē intelektuālā darbaspēka emigrāciju, kas nozīmē labāku izglītību, pievilcīgus ieguldījumus un ES sociālo dimensiju, kuras pamatā ir panākumi ekonomikas jomā.
Ceturtkārt un visbeidzot, enerģētika un klimata pārmaiņas - tā ir kopējā enerģētikas politika, ko, manuprāt, mēs visi apzināmies, un emisiju apjoma samazinājums. Tomēr tikai ar siltumnīcefekta gāzes emisiju samazinājumu Eiropas Savienībā nebūs iespējams izglābt pasaules klimatu. Šī iemesla dēļ mums ir vajadzīga politiski spēcīga Eiropas Savienība, jo tikai spēcīga ES var ietekmēt Amerikas Savienotās Valstis, Ķīnu un Indiju attiecībā uz atbilstību klimata aizsardzības pamatnostādnēm.
Attiecībā uz emisiju samazināšanu Eiropas Savienībā - jā, es to atbalstu, bet es atbalstu arī politiski spēcīgu ES, un tas nozīmē iespējami drīzāk pilnībā ratificēt Eiropas Līgumu.
Gary Titley
Priekšsēdētājas kundze, cerams, es saku - cerams, ar Lisabonas līgumu tiks pabeigts viens periods Eiropas Savienības vēsturē, kas attiecas uz ES izaugsmi, miera nostiprināšanu un stabilitāti šajā kontinentā, tirdzniecības un ekonomisko barjeru atcelšanu dalībvalstu starpā, kā arī iestāžu attīstību, kas bija vajadzīga, lai sasniegtu šos mērķus. Taču tagad mums ir jāsāk jauns periods, pievēršoties ārējai darbībai un globalizācijas problēmām.
Mums ir vajadzīga tāda globālā Eiropa, kas ievieš pilnībā jaunu globalizācijas programmu, pamatojoties uz atvērtības un godīguma principiem, kā arī dalībvalstu sadarbību. Mēs zinām, kas tie ir par uzdevumiem - debatēs tie plaši tika apspriesti. Klimata pārmaiņas un migrācija, manuprāt, ir divi lielākie uzdevumi, tomēr mums jāsaglabā arī liela izaugsme un nodarbinātība. Mums jāizstrādā mūsdienīga un efektīva sociālā programma. Mums jārisina jautājumi, kas attiecas uz terorismu un noziedzību, kā arī jāveicina drošība aiz savām robežām un jācīnās ar nabadzību. Un, patiešām, kā teica S. Bowles, mums jau ir politika šajos jautājumos. Bet ļaujiet mums būt godīgiem - progress ir bijis lēns, nevienmērīgs, turklāt ne vienmēr tas ir bijis efektīvs.
Ja mums patiešām ir jārisina jautājumi saistībā ar globalizāciju, ir vajadzīgas radikālas un būtiskas pārmaiņas, kas jāveic ne vien mūsu politikā, bet arī attiecībā uz visu mūsu domāšanu Eiropas Savienībā. Tagad mums uzmanība jāpievērš vienīgi darbībai un rezultātiem. Mums jānodrošina, ka dalībvalstis pilda savus solījumus, jo mums ir ES sistēma. Savukārt mums nav 27 dalībvalstis, kas visas dara to, ko apsolījušas, un tagad mums sava uzmanība jāpievērš solījumu izpildei un ES potenciāla pilnīgai īstenošanai.
Alexander Radwan
(DE) Priekšsēdētājas kundze, lūk, es pāris minūtēs rezumēšu situāciju saistībā ar globalizāciju! Vispirms es vēlētos lūgt, lai savās apspriedēs mēs mazliet godīgāk aplūkotu globalizācijas jautājumu. Manā dzimtajā Bavārijas reģionā puse no IKP tiek iegūta no eksporta. Daudzi cilvēki kritizē globalizāciju, bet ja mēs viņiem pajautātu, vai viņi piekristu tam, ka vietējie uzņēmumi vairs nedrīkstētu apkalpot pasaules tirgu, tad viņi teiktu: "Nē, mēs nepiekrītam.”
Tāpat, ja mēs pievērstos lielveikaliem un pajautātu, vai kāds būtu gatavs palaist garām izdevību iegādāties preces par konkurētspējīgu cenu, - neatkarīgi no tā, vai tās būtu elektroierīces, tekstilizstrādājumi vai citas preces - neatrastos neviens brīvprātīgais. Ikviens zina, ka imports no lēta darbaspēka valstīm ir iemesls zemajiem inflācijas rādītājiem pēdējo gadu laikā. Tas ir tikai taisnīgi un atbilstoši atzīt to, pat ja mēs regulāri runājam par globalizāciju kā draudiem.
Eiropai ir jāveido globalizācijas process, jo no tā iegūst gan mūsu ražotāji, gan patērētāji. Piemēram, nolūks likvidēt birokrātijas slogu ir svarīgs mērķis gan komisāram G. Verheugen, gan Eiropai. Es nevēlos netieši norādīt uz to, ka tas ir tikai Komisijas uzdevums; šī norāde attiecas arī uz Parlamentu un Padomi. Patlaban mēs runājam par globalizāciju, bet vēlāk mēs pieņemsim Augsnes aizsardzības direktīvu un veidosim lielāku birokrātijas slogu. Īsumā runājot, mūsu veiktajiem pasākumiem Eiropā jābūt īpaši saskanīgiem, un veidot Eiropu - tas ir mūsu uzdevums.
Apsverot krīzi ASV paaugstināta riska hipotekāro aizdevumu tirgū, mums jāsaprot, ka starptautiskie finanšu tirgi ir savstarpēji saistīti un mums, eiropiešiem, ir jāpalīdz mērķu īstenošanā. Kāda ir mūsu attieksme pret vērtēšanas aģentūrām un riska ieguldījumu fondiem? Diemžēl komisārs C. McCreevy, kurš ir atbildīgs par šiem jautājumiem, pagaidām nav uzņēmies vadību, lai Amerikas un citu valstu tirgos pārņemtu grožus savās rokās, tāpēc Eiropa šajā jomā atpaliek.
Tomēr esmu stingri pārliecināts, ka Eiropa ir labi sagatavojusies saistībā ar globalizāciju. Mēs no tās iegūstam, un tas mums ir jāizskaidro sabiedrībai, turklāt mums ir neatlaidīgi jāpieprasa obligātie standarti, lai arī tie var nebūt Eiropas standarti, un tad mēs būsim gatavi un pielāgojušies, lai uzvarētu šajā globalizācijas spēlē. Un to, vai globalizācijai būt vai nebūt, nenosaka Briselē vai Strasbūrā.
Magda Kósáné Kovács
(HU) Paldies jums, priekšsēdētājas kundze! Es runāju, pārstāvot to reģionu, kam nebija iespēju izlemt savu likteni pēc kara. Mūsu valsti no laimīgākās Eiropas daļas atdalīja dzeloņstieples, bet pat tas nespēja apstādināt negaidītās globalizācijas sekas.
2000. gadā mēs sākām iepazīties ar konkurētspēju un solidaritāti stratēģijā par darbu un darba ņēmējiem, kā arī Lisabonas stratēģijā. Kopš tā laika līdzsvars daudzkārt ir zudis par labu kapitāla atgūšanai, un radās bažas, ka šajā stratēģijā varētu tikt aizēnots cilvēciskums.
Konkurētspēja un nodarbinātība neapšaubāmi un vēsturiski ir nedalāmi jēdzieni, bet tagad mēs sākam saprast, ka vērtīgais darbs ir tikai daļa no vērtīgās dzīves. Vērtīgā dzīve ietver arī pamata drošību, ieguldījumu veselīgā dzīvesveidā un attīstībā, diskriminācijas neesamību un pieņemamus dzīves apstākļus.
Bet Eiropai nevajadzētu sevi uzlūkot tikai kā sistēmu, kas nodrošina aizsardzību, jo tā arī veido paaudžu sapņus, nodrošina tiem Eiropas iedzīvotājiem un trešo valstu pilsoņiem iespējas, kuri vēlas tās patiesi izmantot. Un tieši tādēļ solidaritātei nevajadzētu palikt tikai par saukli; tai jākļūst par iespēju cilvēkiem, kuri spēj sasniegt mērķus, un iespēju, kas šiem cilvēkiem ļauj sasniegt mērķus.
Dāmas un kungi, darba tirgus un kapitāls, kas pieprasa atdevi, ir nežēlīgi selektīvs, un nodarbinātībai ir vajadzīgi jauni cilvēkresursi, kuri pieprasa ieguldījumus par cenu, kas ir lielāka par kapitālu, un šāda darbaspēka aprite ir vienkāršāka nekā jebkad. Eiropa, kuru veido vērtības, nevar pieņemt, ka daudzie cilvēki - tie, kas uzsāk savu karjeru, gados vecāki cilvēki, tie, kuri ir atstumti nabadzības dēļ, tie, kuri ir spiesti apgūt jaunas prasmes, kā arī čigāni, kuri daudzējādā ziņā ir mazaizsargāti - nevarēs iegūt darbu. Jo īpaši lai nākamajām paaudzēm uz saviem pleciem nebūtu jānes smagais neaizsargātības slogs, Kopienas līdzekļi, kas tiek tērēti mūsu vajadzībām, ne vien nodrošina vērtīgu dzīvi, bet arī turpina palielināt Eiropas konkurētspējas izredzes. Paldies jums, priekšsēdētājas kundze!
Georgios Papastamkos
- (EL) Priekšsēdētājas kundze, secinājums, pie kā dabiskā ceļā nonākam šo debašu beigās, ir tāds, ka Eiropas modeļa sasaiste ar globālo "megascenāriju” nozīmē gan risku, gan iespējas.
Parasti Eiropas iedzīvotāji globalizāciju uztver kā ārēju parādību - tai nav skaidra Eiropas regulējuma vai politiskas intervences. Tādēļ no Eiropas rīcība plāna ir atkarīgs, vai acīmredzamās un izmērāmās Eiropas intereses patiesi tiek aizsargātas, vienlaikus sekmējot globālo izpratni.
Attiecībā uz Eiropas Savienības ārējo tirdzniecības darba kārtību, manuprāt, prioritāte cita starpā jāpiešķir tam, lai nodrošinātu abpusēju darbību saistībā ar piekļuvi tirgum un konkurenci ar vienādiem noteikumiem, kā vakar šajā parlamentā to uzsvērti norādīja Francijas prezidents N. Sarkozy.
Stingrs Eiropas regulējums attiecībā uz vides aizsardzību un patērētāju un darba ņēmēju veselības aizsardzību ir būtiska norāde uz ES politisko un institucionālo gatavību. Tomēr, ja tas Eiropas Savienībai neradīs ilgstoši neizdevīgu konkurences situāciju, attiecībā uz to citiem vadošajiem starptautiska līmeņa dalībniekiem ir jāsniedz līdzvērtīga atbilde.
Ieguvumi un zaudējumi saistībā ar Lisabonas stratēģijas iekšējiem un ārējiem aspektiem palīdzēs sekmēt Eiropas modeli pasaules pārvaldības arēnā. Tomēr tas nonāk pretrunā ar mazāku regulatīvo stingrību un juridiski saistošu pilnību gan PTO, gan citās starptautiskajās organizācijās. Eiropas Savienība ir aicināta uzņemties vadošo un konstruktīvu lomu aizvien intensīvākajā starptautiskajā sadarbībā. Tā ir aicināta par prioritāti noteikt saistošus pienākumus un starptautisko standartu pieņemšanu aizvien lielākas regulējuma konverģences labad.
Stephen Hughes
Priekšsēdētājas kundze, šajās debatēs ir apspriests ļoti plašs jautājumu klāsts, un nobeigumā es vēlētos atgriezties pie sociālās politikas kā produktivitātes faktora.
Integrēto pamatnostādņu paketes īstenošanu bija paredzēts sākt, lai nodrošinātu Lisabonas procesa ekonomikas, sociālā un ilgtspējas aspektu līdzsvaru, bet praksē, nonākot līdz nodarbinātības pamatnostādnēm, bija jārunā par pakārtotību, nevis apvienošanu. Nodarbinātības pamatnostādnes īstenībā kļuva neredzamas, nomaskējot ārkārtīgi dažādos dalībvalstu rezultātus attiecībā uz virkni rādītāju un mērķu, kas tām jāsasniedz saskaņā ar stratēģiju par jaunatnes nodarbinātību un gados vecāku darba ņēmēju integrāciju - tie ir vairāki faktori. Dažās dalībvalstīs izdevumi par mūžizglītību un aktīviem darba tirgus politikas pasākumiem pēdējo piecu gadu laikā patiesībā ir samazinājušies, nevis palielinājušies. Tas katastrofāli ietekmē Lisabonas procesu kopumā.
Tādēļ nākamajā Lisabonas ciklā attiecībā uz nodarbinātības stratēģiju jānodrošina lielāka redzamība. Vēl cita lieta - kopīgajā rezolūcijā, ko šodien mēs apspriežam šajās debatēs, atsevišķās vietās ir uzsvērta vajadzība nodrošināt pienācīgas kvalitātes nodarbinātību un koncentrēties uz augstāku darba kvalitāti. Pievēršanos šai vajadzībai neveicina Komisijas koncentrēšanās uz nodarbinātības drošību, kas pretstatīta darbavietas drošībai; tas atkārtots gan Zaļajā grāmatā par darba tiesībām, gan paziņojumā par elastīgumu un sociālo drošību. Savā darbā par elastīgumu un sociālo drošību mēs, Nodarbinātības un sociālo lietu komitejā, skaidri nosakām, ka svarīga ir gan nodarbinātības drošība, gan darbavietas drošība.
Ātri mainīgam, elastīgam uzņēmumam - uzņēmumam, kas maina savu produkcijas līniju ik pēc sešiem mēnešiem, bet IT konfigurāciju ik pēc četriem mēnešiem - vajadzīgs pielāgoties spējīgs, kvalificēts, lojāls un idejai uzticīgs darbaspēks, nevis gadījuma rakstura un sadrumstalots darba tirgus. Tāpēc mēs darīsim visu iespējamo, lai palīdzētu izveidot efektīvu elastīguma un sociālās drošības principu kopumu, bet pēc tam ar šiem principiem jāpanāk grozījumi pamatnostādnēs. Iepriekš priekšsēdētājs J. M. Barroso teica, ka "kamēr tās nav kļuvušas problemātiskas, mums nevajag tās pielabot”. Tomēr tās ir kļuvušas problemātiskas un ir jāpielabo.
Philip Bushill-Matthews
Priekšsēdētājas kundze, es apsveicu Komisiju saistībā ar izcilo dokumentu un vēlētos izcelt tikai četrus jautājumus.
Pirmais attiecas uz ekonomiku, kuras pamatā ir zināšanas. Manuprāt, dokumentā šī ideja attiecībā uz brīvu ideju un pētnieku apriti, kas, iespējams, tiek uzskatīta par ES "piekto brīvību”, ir lieliski izklāstīta, un es vēlētos redzēt tās īstenošanu.
Atbildot uz to, ko tikko teica S. Hughes, - es uzskatu, ka šis jautājums patiešām atspoguļo to, kur mēs patlaban atrodamies, risinot debates Nodarbinātības un sociālo lietu komitejā par to, ka mēs vēlamies attālināties no idejas par tikai vienkāršu darbavietas drošību, kas pretstatīta nodarbinātības drošībai, veicinot nodarbinātību un sekmējot prasmes; šādā veidā Eiropas panākumi globalizācijas laikmetā var nozīmēt panākumus privātpersonām - cilvēkiem, un par to ES jārūpējas daudz vairāk.
Otrs jautājums attiecas uz maziem un vidējiem uzņēmumiem (MVU). Šeit ir atsauce uz vairākiem jauniem priekšlikumiem, kas jāizstrādā līdz 2008. gada beigām. Es to atzinīgi vērtēju, tomēr ir viens "bet” - lūdzu, ļaujiet mums nepievērsties jaunajiem priekšlikumiem par rītdien panākamo vienošanos, pirms mēs neesam pievērsušies pašreizējo, patlaban īstenojamo saistību izpildei. Šajā jautājumā es vēlētos pievērst uzmanību, īpaši G. Verheugen uzmanību, uz šo 25 % samazinājumu pašreizējo ES tiesību aktu vienkāršošanā. Ļaujiet mums, lūdzu, ieraudzīt patiesus rezultātus saistībā ar šo visaptverošo mērķi, labāk ātrāk, nekā vēlāk, jo no tā īpaši iegūs MVU. Šajā saistībā es vēlētos atbalstīt Darba laika direktīvas apjomīgu pārskatīšanu, kurā ir vajadzīgs, lai mēs visi - es patiešām domāju visus, arī Parlamenta deputātus - domātu daudz laterālāk.
Trešais jautājums attiecas uz vienoto tirgu - ārējās dimensijas papildinājums ir ļoti labs, bet vispirms mums vajadzētu tikt galā ar iekšējo dimensiju, pabeidzot sava vienotā tirgus pilnveidošanu, un tikai pēc tam īstenojot savas lielās ieceres ārpusē. Gan M. Schulz, gan S. Hughes kungam es teiktu, ka pilnībā piekrītu tam, ka tas tiek darīts arī sociālā progresa dēļ, nevis tikai tāpēc, lai panāktu progresu ekonomikas jomā.
Visbeidzot - personīgāks jautājums, vienīgais, kas mani samulsināja šajā dokumentā, ir pati pirmā rindiņa pirmajā lapā, kur teikts, ka tas ir "Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai”. Es saprotu, ka ir tāda Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja un Reģionu komiteja, lai gan man nav skaidrs - kāpēc, bet, lūdzu, nepielīdziniet tās abām koplēmuma procedūras iestādēm!
Miroslav Mikolášik
(SK) Globalizācijas parādība kļūst aizvien vairāk saprotamāka. Šādā situācijā Eiropas Savienībai ir jāreaģē diezgan ātri un jānovērtē ne tikai tas, vai Eiropas konkurētspēja ir saglabājusies, bet arī tas, vai tā ir pieaugusi; vai Lisabonas stratēģija, kas ir šādai attīstībai paredzētais instruments, spēj sniegt risinājumus tādās jomās kā jauninājumi, enerģija, migrācija, izglītība un, jo īpaši, demogrāfija. Tam visam jāatvieglo izaugsme un spēja izveidot jaunas darbavietas.
Jaunas problēmas rodas saistībā ar vidi, piemēram, CO2 emisijām, pesticīdu izmantošanu, bažām par tīra ūdens rezervēm un avotiem, augsnes aizsardzību un lauksaimniecību. Pēdējā, bet ne mazāk svarīgā problēma attiecas uz veselību un epidēmijām, kā arī cīņu pret aptaukošanos, sirds un asinsvadu slimībām un aizvien lielāko saslimstību ar visiem vēža paveidiem.
Dāmas un kungi, globalizācija rada papildu problēmas drošības un migrācijas jomā, un aizvien lielāki draudi rodas attiecībā uz noziedzību un terorismu. Ļoti drīz mēs būsim liecinieki tam, ka, deviņām jaunām dalībvalstīm pievienojoties Šengenas zonai, kritīs pēdējās dzelzs priekškara atliekas un apvienosies sadalītā Eiropa. Mums jādara viss iespējamais, lai visaptveroši aizsargātu šo kopējo zonu, lai tajā nevarētu iekļūt nelegālie migranti, kas pasliktina drošību dalībvalstīs. No otras puses, es atbalstu atbildīgas pieejas izmantošanu saistībā ar darba atļaujām, ko piešķir legālajiem migrantiem - šis jautājums mums jāapsver rūpīgi un jāizvēlas kvalificēta darbaspēka ievešana tajās jomās, kurās tas ir visvairāk nepieciešams.
Es arī uzskatu, ka Eiropas Savienības vecākajām dalībvalstīm - un es vēlētos, lai Komisija to ņemtu vērā - jālikvidē muļķīgie ierobežojumi saistībā ar jauno dalībvalstu iedzīvotāju nodarbinātību. Pašreizējā situācijā šāda rīcība ir neizprotams anahronisms.
Tokia Saïfi
(FR) Priekšsēdētājas kundze, Eiropas Savienība nevar ļaut sev kļūt par globalizācijas upuri vai radīt saviem iedzīvotājiem iespaidu, ka viņi ir iesaistīti tādā procesā, ko viņi nevar ietekmēt. Tāpēc jautājums tagad nav par to, vai globalizācija ir laba vai slikta; jautājums ir par to, vai mēs esam gatavi dot savu ieguldījumu, lai to izturētu un noregulētu. Lai stātos pretī šim izaicinājumam, Eiropas Savienībai ir jāsaskaņo konkurētspēja ar ekonomisko un sociālo kohēziju. Daudzpusējo noteikumu stiprināšana ir daļa no šī procesa.
Atvērtas ekonomikas sistēmā vislabākais veids, kā nodrošināt patērētāju un pilsoņu tiesību ievērošanu, ir panākt atbilstību konkurences noteikumiem un izveidot taisnīgu un vienlīdzīgu tirgu, kas atspoguļo vides un sociālos standartus. Tādēļ, kamēr mēs neesam ieviesuši starptautiski atzītus noteikumus, ir būtiski, lai mēs saglabātu, nevis nogremdētu, savus pašreizējos tirdzniecības aizsardzības instrumentus, kas ir mūsu vienīgie efektīvie instrumenti cīņā pret dempingu. Un -jā, Eiropai ir iespēja aizsargāt savus pilsoņus, neīstenojot protekcionisma politiku. Eiropai arī jāveic ieguldījumi tajās nozarēs, kas nākotnē noteiks tās ekonomisko ietekmi, proti, pētniecībā, jaunradē un tīras tehnoloģijas attīstībā.
Turklāt, lai atbalstītu tos, kuriem ir vissarežģītāk izmantot globalizāciju savā labā, Eiropai ir jāpastiprina savi pasākumi, lai solidaritātes principu īstenotu praktiski, piemēram, izmantojot Eiropas Globalizācijas pielāgošanas fondu, kā arī elastīguma un drošības pieeju. Attiecībā uz starptautisko konkurenci Eiropas interesēs ir paredzēt pielāgošanos un uzsākt reformas. Eiropas Savienībai ir visas vajadzīgās iespējas un resursi, lai stātos pretī šim izaicinājumam.
Eija-Riitta Korhola
(FI) Priekšsēdētājas kundze, panākumi saistībā ar globalizāciju ir būtiski Eiropas labklājībai - tie nodrošina ES materiālo saturu. Tagad, kad beigām tuvojas atjaunotās Lisabonas stratēģijas trīs gadu cikls, galvenā uzmanība mums jāpievērš jo īpaši ārējai dimensijai. Jo īpaši es vēlos uzsvērt trīs aspektus.
Pirmkārt, enerģija, tās piegāde un pietiekamība, paaugstina un pazemina sabiedrību stāvokli globālās konkurences apstākļos. Situācija Eiropā nešķiet veiksmīga. Enerģētiskās neatkarības zaudēšana ir nopietns izaicinājums Eiropas Savienībai. Pat tagad pusi no savas enerģijas mēs importējam no valstīm, kas nav Eiropas Savienībā, un atkarība no importa varētu pieaugt. Papildus apņēmīgiem centieniem palielināt enerģētisko neatkarību mums ir vajadzīga spēcīga ārpolitika enerģētikas jomā, vienota nostāja, solidaritāte un importa drošība.
Otrs galvenais aspekts ir klimata pārmaiņas, globāla parādība, kas globālā līmenī negatīvi ietekmē vidi, ekonomiku un sabiedrību un attiecībā uz ko ir jāatrod globāli risinājumi. Vienpusēja darbība izkropļo konkurenci un rada CO2 emisiju pārvirzi. Attiecībā uz globalizāciju nozīme ir šādiem aspektiem - globālās emisiju tirdzniecības sistēmas nenovēršamība, industriālo valstu un jauno tautsaimniecību obligātās saistības īstenot šo ideju, kā arī tirgus piekļuves barjeru atcelšana saistībā ar tīru tehnoloģiju.
Treškārt, ES vienmēr ir jāatceras R. Schuman spožā ideja, proti, lai gūtu panākumus, ekonomika mums būtu jāveido tā, lai tā kalpotu kopējiem mērķiem, sabiedrības labumam, mieram un stabilitātei. Mūsu kultūras tradīcija liek mums cīnīties par humānāku pasauli, kurā ievēro cilvēktiesības. Tikai tad būs iespējams nodrošināt to, ka globalizācija ir ikviena interesēs. Tikai tad mēs varēsim paglābt pasauli un nodrošināt, lai tā neizslīd no mūsu rokām.
Panayiotis Demetriou
- (EL) Priekšsēdētājas kundze, Padomes priekšsēdētāj, komisāra kungs, šķiet, ka Eiropas iedzīvotāji vēsturisko globalizācijas parādību pārsvarā uztver skeptiski, daudzi no viņiem patiešām to uztver ar bailēm un pilnībā negatīvu attieksmi. Tas ir tāpēc, ka globālajā ekonomikā un Eiropas sociālajā dzīvē notiek apvērsums. Tomēr aizspriedumi, bailes un galvenokārt bezdarbība, kā arī pasīva attīstības vērošana neļauj stāties pretī jaunajai pasaules kārtībai. Šo situāciju nevar mainīt. Globalizācija nav novēršama, neatkarīgi no tā, vai mēs to vēlamies vai nevēlamies. Kā teica priekšsēdētājs J. M. Barroso, tiek celts lielais globālais ciemats.
Eiropas Savienībai ir jāaizsargā Eiropas intereses. Tādēļ tai sistemātiski, plānoti, kolektīvi un dinamiski jāiesaistās globalizācijas procesā, lai izstrādātu atbilstošākus noteikumus darbībai jaunajā pasaules kārtībā. Eiropas Savienībai ir jāvirzās uz priekšu; par savu mērķi tai jānosaka gan ES iedzīvotāju, gan, protams, pasaules iedzīvotāju labklājība. Kā savienība, kuras pamatā ir principi un vērtības, ES liela nozīme jāpiešķir savam uz cilvēku vērstajam raksturam un jāveicina tas starptautiskā līmenī. Sava ekonomiskā konkurence Eiropas Savienībai ir jāpārvērš īstā sacensībā, lai veicinātu brīvību, demokrātiju, tiesiskuma principu, sociālo taisnīgumu, cilvēktiesību ievērošanu, vides aizsardzību, kā arī tautu un cilvēku miermīlīgu līdzāspastāvēšanu. Tā ir loma, ko ES var un ko tai vajag uzņemties globalizācijas procesā.
Marianne Thyssen
(NL) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi, šīs debates pārāk ātri kļūst bezjēdzīgas. Globalizācija ir fakts. Katrai paaudzei ir savi izaicinājumi, vismaz tās pašas tā apgalvo. Un mūsu izaicinājums ir iespējami efektīvāk reaģēt uz jaunajiem globalizācijas apstākļiem.
Vislabākā reakcija, protams, ir nepretoties globalizācijai, lai gan joprojām daži uzskata, ka mums tā būtu jādara. Mēs nevaram un nemēģinām tā rīkoties. Jebkurā gadījumā šāda rīcība mums, Eiropā, būtu īpaši neproduktīva, jo mēs vairāk nekā jebkurš cits esam atkarīgi no pārējās pasaules saistībā ar izejmateriāliem, enerģiju, tirgiem, lai pārdotu savus ražojumus, un pat darbaspēku, ņemot vērā mūsu novecojušo sabiedrību.
Mūsu atbildei jābūt saskanīgai ar globalizāciju, to uzlabojot. Tas nozīmē nolīgumu noslēgšanu un noteikumu ieviešanu starptautiskā līmenī. Mēs Eiropas Savienībā esam guvuši labu pieredzi Kopienas līgumu noslēgšanā. Tāpēc ļaujiet izmantot šo pieredzi, lai mēs varētu sniegt piemēru starptautiskā mērogā.
Mums tas jādara, priekšsēdētājas kundze, saglabājot vajadzīgo pašapziņu un iedvesmojoties no vērtībām, kas savukārt iedvesmo mūsu rīcību Eiropas Savienībā, vērtībām, ko mēs tik labi esam atspoguļojuši Reformu līgumā un Pamattiesību hartā.
Dāmas un kungi, vakardienas apgalvojums, ka Komisijas likumdošanas un darba programmā 2008. gadam lielākā uzmanība ir pievērsta vēlmei vislabākajos nolūkos veidot globalizāciju, ir laba zīme, kas apliecina to, ka šie jautājumi kļūst nopietni. Tas, ka globalizācija tika apspriesta arī neoficiālajā Lisabonas samitā, norāda, ka Lisabonas stratēģijai ir vajadzīga jauna ārējā dimensija.
Kā grupas koordinators Lisabonas stratēģijas jautājumā es vēlētos uzsvērt, ka šī stratēģija ir pamudinājusi mūs rīkoties. Pakāpeniski un nevienmērīgi tagad mēs sākam gūt panākumus. Pirmais trīs gadu cikls, kas sākās pēc vidusposma pārskata, ir gandrīz beidzies, un, iespējams, ir vajadzīgi jauni pielāgojumi. Es vēlētos ieteikt, priekšsēdētājas kundze, ka turpmāk mums mazāk vajadzētu koncentrēties uz uzdevumiem, procentiem un statistiku, bet vairāk uz reāliem mērķiem - jauninājumiem, labu uzņēmējdarbības vidi, konkurētspēju, izaugsmi, kā arī kvantitatīvu un kvalitatīvu nodarbinātības uzlabošanu.
Galu galā mums jāstrādā, lai sasniegtu mērķi, kas, cerams, mums visiem ir kopējs, proti, radīt labākas izredzes iespējami lielākam skaitam cilvēku nodrošināt pienācīgu dzīves kvalitāti.
Zuzana Roithová
(CS) Eiropas spēja iepriekš tikt galā ar moderno laikmetu ir apbrīnas vērta, bet attiecībā uz globalizāciju mēs neesam pārliecināti par to, kā nonākt pie piemērotas stratēģijas, kas ļautu Eiropai uzņemties galveno lomu. Vispirms šajos meklējumos vajadzētu saprast, ka Lisabonas stratēģijā trūkst ārējās dimensijas un tai būs jākļūst par daļu no sarežģītākas ekonomiskās un sociālās stratēģijas. Šajā stratēģijā ir pareizi jānosaka, kādas ir pretrunas starp lielā mērā reglamentēto Eiropas ekonomiku un liberalizēto globālo tirdzniecību, turklāt tai jākalpo mums par instrumentu, ar ko samazināt šīs pretrunas, kuras mazina Eiropas konkurētspēju.
Divi iemesli, kas pamato regulējumu kopējā ekonomiskā zonā, ir godīga konkurence un augsts patērētāju aizsardzības līmenis. Tomēr abus šo aspektus aizvien vairāk samazina lēto preču pieplūdums no trešām valstīm un viltojumi. Mūsu priekšā ir biedējoši uzdevumi, piemēram, pārbaudes saistībā ar milzīgiem tādu importēto preču apjomiem, kas neatbilst Eiropas drošības standartiem.
Mūsu sarežģītās stratēģijas galvenajam aspektam jāparedz veicināt regulatīvo mehānismu konverģenci, citiem vārdiem - jārada globāli noteikumi un standarti, kas ir ne vien tehniski, bet attiecas arī uz ekoloģijas, sociālo un drošības jomu. Viens veids, kā sekmēt šo procesu, ir pastāvīgi pieprasīt, lai trešās valstīs tiktu ievērotas cilvēktiesības. Vārda brīvība ļaus šo valstu pilsoņiem pieprasīt augstākus dzīves un darba standartus, un tādējādi, no otras puses, veicinās konverģenci.
Mūsu jaunā enerģētikas politika sniedz efektīvu risinājumu attiecībā uz globalizācijas problēmu un sniedz labu piemēru. Tomēr mums ir jāpārskata arī citas politikas jomas, kas pēc tam kļūs par daļu no atbilstīgas un sarežģītas stratēģijas globalizācijas pārvaldībai. Mums jālikvidē relikti, piemēram, lauksaimniecības politika.
Ja mēs vēlamies turpināt savu darbību kā nozīmīgs dalībnieks globālajā mērogā, mums nepietiek tikai ar reaģēšanu - mums aktīvi jāsadarbojas globālo konverģences noteikumu izstrādē gan Eiropas Savienībā, gan ārpus tās. Eiropai ir mazliet jāmainās. Pretējā gadījumā mūs var piemeklēt vārītas vardes liktenis - ūdens uzvārās pakāpeniski, un tad jau ir par vēlu, lai izlektu no katla.
Hans-Peter Martin
(DE) Priekšsēdētājas kundze, viens no iepriekšējiem runātājiem, Alexander Radwan, teica, ka Eiropa ir labi sagatavojusies globalizācijai, lai gan globalizācijas mūsdienu versijā mēs dzīvojam jau 18 gadus. Tikmēr mēs izslīdam no globalizācijas slazda - runas par pagātni, masveida labklājības samazināšanās un straujš uzbrukums demokrātijai - un ieslīdam Eiropas slazdā, kuru, politiski grēkojot, veido neveiksmīgais mēģinājums sagatavot atbilstošu līgumu, pārstrādātu Nicas līgumu, kurā priekšroka tika dota pārāk nepārdomātam ES paplašināšanās procesam.
Rezultātā galvenās mūsdienu problēmas ir saistītas ar birokrātiju, miljardiem eiro izšķērdēšanu un - jā - kļūdām Eiropas politiskās elites darbinieku noalgošanā. Patiešām, šis piemērs attiecas arī uz jums, komisār G. Verheugen. Jums adresētie nicināmie personiskie uzbrukumi parādījās pēc tam, kad jūs mēģinājāt birokrātiju pakļaut kontrolei. Tagad šeit ir jauns cilvēks, un viņi mēģina izraut paklāju no viņa kāju apakšas. Mēs vēl redzēsim, kādu progresu viņam izdosies panākt saistībā ar birokrātijas slogu.
Tas tā nekādā gadījumā nevar attīstīties. Ja mēs nespēsim izkļūt no šīm likstām, Eiropas Savienība kļūs politiski paralizēta, un globalizācijas problēmas sakaus mūs.
Manuel Lobo Antunes
Padomes priekšsēdētājs. - (PT) Priekšsēdētājas kundze, Komisijas priekšsēdētāja vietniek, dāmas un kungi., šīs patiešām bija garas un izsmeļošas debates, un no visām debatēm, kurās esmu piedalījies prezidentvalsts vārdā, šajās ir visgarākais to dalībnieku un deputātu saraksts, kuri snieguši savu viedokli. Šī nepārprotami ir ļoti aktuāla un ļoti nozīmīga tēma, bet neļausimies ilūzijām, jo tā ir arī sarežģīta un pretrunīga tēma, par kuru ir izteikti dažādi viedokļi, kopsavilkumi un komentāri. Tomēr no tā es izdaru vispārēju secinājumu, ka globalizācija ir neatgriezeniska, tā attīstās un izpaužas jaunos veidos.
Mums nav iespēju atgriezties pagātnē, atkāpties, mēs nevaram izmainīt vēsturi. Globalizācija ir rezultāts mūsu virzībai uz nākotni. Tas viss - kas mums ir jādara, kas mums ir jāanalizē un kas mums ir jāizlemj - protams, attiecas uz to, kā vislabāk izmantot globalizāciju un kā visvairāk iegūt no tās, samazinot vai likvidējot visus zināmos ar globalizāciju saistītos riskus un vienmēr paturot prātā - man tas ir ļoti nozīmīgs aspekts - ka globalizācijai ir jākalpo cilvēcei un iedzīvotājiem, nevis otrādi. Cilvēcei, iedzīvotājiem un cilvēkiem vispār nav jākalpo globalizācijai.
Pastāv nelielas šaubas arī par to, vai uzņēmumiem (neatkarīgi no tā, vai tie ir lieli, vidēji vai mazi) mums Eiropā ir jānodrošina tādi instrumenti un politika, kas ļauj tiem stāties pretī ekonomiskās globalizācijas izaicinājumiem, lai pēc iespējas labāk un pilnībā izmantotu globalizācijas piedāvātās iespējas. Mums ir jāpaaugstina kvalifikācija, jāapmāca Eiropas iedzīvotāji, kā arī jāpārveido savs sociālais modelis. Tas nav jautājums par šī modeļa ierobežošanu vai pavājināšanu; patiesībā tieši pretēji - mums tas ir jāpastiprina un jāpielāgo tā, lai spētu veiksmīgi atrisināt problēmas un novērst draudus, ko rada globalizācija. Runājot par vides jomu, ir jāatzīst, ka Eiropas Savienība ir pierādījusi sevi saistībā ar vides aizsardzību un ir apliecinājusi savu spēju vadīt un nospraust savu ceļu virzībā uz nākotni tā, kā to nav spējis neviens cits pasaules reģions. To skaidri apliecinās sarunas, kas decembrī tiks risinātas Bali.
Visbeidzot, man jāatsaucas arī uz Lisabonas stratēģijas ārējo dimensiju, kas ir ļoti cieši saistīta ar globalizāciju. Plāns paredz uzaicināt citus, kuriem ir tāds pats redzējums, tādas pašas grūtības un problēmas saistībā ar globalizāciju, lai mēs kopīgi izmantotu ekonomiskās, sociālās un vides vērtības un principus, un, protams, ieviest pilnīgu skaidrību par to, ka globalizācija nozīmēs panākumus ikvienam, ja vien mēs patlaban spēsim vienoties par sociālo, ekonomisko un vides jomu, kas patiesi ir reglamentēta un ir izmantojama ikvienam. Šis aspekts ir būtisks. Nebūsim naivi, dāmas un kungi! Mēs uzskatām, ka ar stabilu politiku, stabiliem principiem un stabilām vērtībām, kā jau es minēju, mēs varam sasniegt savu būtisko mērķi, proti, panākt, ka globalizācija kalpo cilvēcei.
Günter Verheugen
Komisijas priekšsēdētāja vietnieks. - (DE) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi, Komisijas paziņojums par Eiropas interesēm, kas kalpoja par pamatu šodienas debatēm, ir tikai viens no apspriežu dokumentiem. Tas nav Lisabonas plāns nākamajiem trīs gadiem. Tas ir dokuments, kas paredzēts apspriežu veicināšanai Eiropadomē un Eiropas Parlamentā, lai šo apspriežu rezultātus Komisija varētu izmantot savā priekšlikumā par nākamo Lisabonas ciklu. Šie priekšlikumi netiks izstrādāti līdz decembrim. Pagaidām tie pat nav ierosināti, un tāpēc tiem godājamiem deputātiem, kas kritizēja Komisiju par to, ka tā nav iesniegusi nevienu taustāmu priekšlikumu, ir radies nepareizs priekšstats.
Tomēr ne jau par to bija šodienas debates. Komisijas mērķis bija saprast, kam jums, Eiropas balsotāju pārstāvji, ir jāpievērš Komisijas uzmanība saistībā ar Lisabonas plāna redakciju. Ar gandarījumu varu teikt, ka varu atbalstīt lielu daļu šeit pausto viedokļu.
Pamatnostādnes arī turpmāk būs galvenais instruments jaunajā Lisabonas paketē. Kā jau to precizēja priekšsēdētājs J. M. Barroso, instruments ir izrādījies efektīvs, un mēs nemainīsim pašu instrumentu, bet tas, protams, tiks formulēts tā, lai mēs varētu pienācīgi ņemt vērā pēdējo trīs gadu pieredzi un lielāku nozīmi piešķirt tiem jautājumiem, kas šajā periodā ir izvirzījušies priekšplānā.
Minēšu pāris piemērus. Lielāks uzsvars mums jāliek uz saikni starp konkurētspēju, enerģētiku un vidi. Šodienas debatēs tas vairākas reizes tika pieprasīts. Tas ir pilnīgi pareizi. Ir pienācis laiks pārtraukt dažādu politikas jautājumu apspriešanu nošķirti. Mums ir vajadzīga pilnībā sasaistīta pieeja. Lielāka nozīme mums ir jāpiešķir stingriem priekšlikumiem, kuru mērķis ir nodrošināt globālu konkurenci, kas noteikti ir tas, ko mēs vēlamies panākt, ar vienlīdzīgiem konkurences apstākļiem, kuros ir tādi noteikumi, kas ir visiem vienādi. Lielāka uzmanība mums jāvelta tam, lai atrastu risinājumus sociālās politikas jomā, liekot pamatus strukturālām pārmaiņām. Šodienas debatēs, šķiet, vairākas partijas pauda viedokli, ka tas ir patiesi nozīmīgs jautājums, un šāds viedoklis patiešām ir pamatots.
Es izteikšos par šo tēmu. Uzskatu, ka nav pareizi ieguldījumus sociālās stabilitātes un sociālās drošības veidošanā uzskatīt tikai par žēlsirdības izrādīšanu. Tieši pretēji - tie ir ieguldījumi arī ekonomikas potenciālā, un attiecībā uz to nevar būt ne mazāko šaubu, ka Eiropas ekonomikas potenciāls ir atkarīgs no spēcīgi motivēta un ļoti efektīva darbaspēka, un mums ir šī vērtība, jo mums ir augstas algas un augsts sociālās drošības līmenis.
Šajā gadījumā ekonomiskā izaugsme un sociālā labklājība nav savstarpēji nesavienojamas jomas. Faktiski, kā to šodien norādīja daži runātāji, tās viena otru papildina un stimulē. To es uzskatu par galveno apsvērumu. Es vēlētos arī norādīt, ka nodarbinātības jautājums jārisina daudz pārliecinošāk, nekā tas darīts līdz šim, jo aizvien vairāk reģionu un nozaru cieš no kvalificēta un prasmīga darbaspēka trūkuma. Tāpēc uzskatu, ka mēs esam vienisprātis daudzos šajos jautājumos.
Komisija, ļaujiet man piebilst, piekrīt viedoklim, ka saistībā ar nesen pieredzēto nestabilitāti finanšu tirgos ir nepieciešama starptautiska un daudzpusēja darbība. Mēs nedrīkstam ļaut, lai viss iet pats savu gaitu, jo, kā jau tas tika teikts, starptautiskajā finanšu sistēmā ir strukturālas nepilnības. Runa nav par kļūdu, ko pieļāvuši tie vadītāji, kuri tagad ir spiesti doties atpūtā, saņemot izstāšanās kompensācijas 100-200 miljonu dolāru apmērā, tā tas nav; tas ir strukturālo nepilnību rezultāts.
Es vēlētos sniegt vēl trīs īsus komentārus par galvenajiem jautājumiem, kas tika apspriesti šodienas debatēs un kas attiecas uz globalizāciju. Pirmkārt, ir ļoti grūti veidot kopēju Eiropas politiku, pamatojoties uz šīm debatēm, jo nav vienprātības par to, kas īsti ir Eiropas intereses. Savā ikdienas darbā saistībā ar Eiropas interesēm mēs pastāvīgi sastopamies ar ātri mainīgu definīciju. Atkarībā no konkrētā brīža situācijas, Eiropas intereses var būt saistītas ar zemām cenām lielveikalos vienā dalībvalstī vai augstu nodarbinātības līmeni rūpniecības jomā kādā citā dalībvalstī, un tas rada pretrunas mērķos, kuras nav tik viegli atrisināt. Eiropas intereses var būt saistītas ar augstu nodarbinātības līmeni tērauda rūpniecībā Lježā, ja minam ļoti aktuālu piemēru, vai augstiem vides standartiem Eiropas emisiju tirdzniecības jomā. Mēs nepārtraukti saskaramies ar šīm pretrunām, tāpēc nav vienotas nostājas, kurai var piekrist visas 27 dalībvalstis, lai definētu savas kopējās Eiropas intereses.
Otrkārt, mēs nevaram pieņemt tādu viedokli, ka globalizācija neradīja problēmas tikmēr, kamēr nabadzīgajās dienvidu valstīs situāciju noteica bagātās ziemeļu valstis, ka šādi apstākļi bija labi, bet tagad ir slikti, jo dienvidu valstis kļūst par konkurentiem. Tāda atbilde nekādā gadījumā nav iespējama. Tāpat nav pieļaujams, ka tiek izteiktas prasības par augstiem vides un sociālajiem standartiem jaunattīstības valstu reģionos, ja mēs atsakāmies izmainīt paši savu politiku.
Patlaban es Eiropā dzirdu, ka Ķīnai un Indijai ir jāmaina savi vides un sociālie standarti. Protams, tas šīm valstīm ir jādara, bet Ķīna un Indija šādas prasības uztver tikai kā Eiropas protekcionismu, jo mēs savu labklājību veidojām, izmantojot zemus sociālos un vides standartus, tomēr tagad mēs stāstām citiem, ka mēs vēlamies paturēt to, ko esam ieguvuši, bet, lūk, viņi to nevar iegūt.
Šāda politika, dāmas un kungi, ir lemta neveiksmei, to es jums varu droši apgalvot. Vienīgā piemērotā pieeja mums ir apliecināt šīm jaunattīstības tautsaimniecībām, ka ir cits veids, ka ir iespējams vides un sociālās problēmas pārvērst par ekonomisku izdevību. Tādēļ jau ir termins "videi nekaitīga industriālā politika”.
Domāju, ka mēs lielā mērā esam vienisprātis par šo jautājumu, un tagad šajos apstākļos Komisija smagi strādās, lai iesniegtu savus priekšlikumus par nākamo Lisabonas ciklu. Pēc tam šie priekšlikumi tiks izskatīti Padomes pavasara sanāksmē, proti, martā, un tas Eiropas Parlamentam sniedz plašas iespējas paust savu viedokli par konkrētām iniciatīvām un priekšlikumiem pirms galīgā lēmuma pieņemšanas nākamā gada martā.
(Aplausi)
Priekšsēdētāja
Paldies par rezumējumu, komisāra kungs!
Esmu saņēmusi septiņus rezolūciju priekšlikumus saskaņā ar Reglamenta 103. panta 2. punktu.
Debates ir slēgtas.
Balsojums notiks rītdien plkst. 12.00.
(Laiks saīsināts saskaņā ar Reglamenta 142. pantu)
Edit Herczog  
rakstiski. - (HU) Priekšsēdētāja kungs, Padome, Komisija, dāmas un kungi, globalizācijas attīstības sekas ir tādas, ka arvien vairāk valstu kļūst demokrātiskas un pārorientējas uz brīvo globālo tirdzniecību. Globalizācija ir apliecinājums panākumiem, ko radījusi Eiropas pusgadsimtu īstenotā miera un demokrātijas politika. No otras puses, tas, ka reizēm dažas valstis gūst labumu starptautiskajā tirdzniecībā, jo izmanto nelegālus instrumentus, apliecina, ka pārslēgšanās uz atbilstību konstitūcijai notiek pakāpeniski un nav perfekta nekavējoties. Tieši šī iemesla dēļ par Eiropas mērķi arī turpmāk ir jānosaka demokrātijas sekmēšana un stiprināšana.
Tas, cik veiksmīgi mēs būsim globālajā konkurencē, ko rada šī situācija, ir atkarīgs no mums. Kā autore, kas izstrādājusi Eiropas Parlamenta ziņojumu par globalizāciju, es zinu, ka mēs esam atzinuši šīs problēmas, bet tagad ir pienācis laiks rīkoties.
Mums jādomā par to, ka labklājība, ko mēs tagad esam sasnieguši, jāsaglabā arī mūsu mazbērniem, un tas jādara tā, lai tajā pašā laikā citiem pasaules iedzīvotājiem arī būtu iespējams attīstīties šajā virzienā. Vai viņiem būs enerģija? Vai viņiem būs apdzīvojama vide? Tie ir jautājumi, kas saistīti ar Eiropas enerģētikas politiku un ekonomiku ar zemu oglekļa emisiju līmeni.
Mums jānodrošina, ka ikviens cilvēks Eiropā, neatkarīgi no savas izcelsmes un stāvokļa, un ikviens uzņēmums, neatkarīgi no sava izmēra un juridiskās adreses, var attīstīt visus savus talantus un vislabākās spējas. Tieši to paredz vienādas iespējas, uz zināšanām pamatotas sabiedrības izveide, jauninājumu politika un jaunā Eiropas MVU politika.
Mums jāpārorientējas uz digitālo laikmetu, un tāpēc mums ir jāīsteno visu reģionu un visu cilvēku e-integrācija.
Īsumā - mums ir pieejami visi instrumenti, tikai atliek tos izmantot. Tāpēc ķersimies pie darba!
Janusz Lewandowski  
rakstiski. - (PL) Globalizācija ir neapstādināms process, bet Eiropas Savienības panākumi globalizācijas laikmetā nav neizbēgams secinājums. Pilnīgi noteikti Lisabonas stratēģija, tāda, kāda tā ir bijusi līdz šim, nav panākumu noslēpums. Patiesībā tā ir vienkārši dokumentā izklāstīta stratēģija, un jau pusceļā, 2005. gadā, bija skaidrs, ka galvenais mērķis, kas paredzēja sacensties ar ASV konkurētspējas un jauninājumu jomā, netika sasniegts.
Vienlaikus parādījās arī citas problēmas, kas bija saistītas ar ekonomisko ofensīvu no Ķīnas, Indijas un citām Āzijas valstīm. Līdz šim lielais daudzums saprātīgu mērķu ir apslēpuši to, ka patiesībā trūkst politiskās drosmes veikt strukturālās reformas valsts līmenī, kurā neapstrīdama ir novatoriska un dinamiska attīstības iespēja. Tā kā šī drosme nav pietiekama, Eiropas Savienība meklē aizvietošanas risinājumus. Piemēram, cerot uz radikālām pārmaiņām saistībā ar Kopienas budžetu, kas nozīmē palielināt valsts izdevumus pētniecības un attīstības jomā. Tomēr ar to nepietiek, ja tas neiet roku rokā ar spēju uzņemties riskus un atbalstu novatoriskiem privātā finanšu sektora uzņēmumiem.
Risinājums, kas saistīts ar Eiropas Tehnoloģiju institūtu, ilustrē tendenci meklēt institucionālus risinājumus, savukārt Globalizācijas pielāgošanas fonds ir apliecinājums tam, cik lielas ir pārspīlētās eiropiešu bažas. Pareizā atbilde uz globalizācijas izaicinājumu ir pilnīga tirgus liberalizācija un Eiropas sociālā modeļa drosmīga reforma.
Joseph Muscat  
rakstiski. - Lai šajā globalizācijas laikmetā mēs gūtu panākumus, Eiropas Savienībai ir jāizstrādā ārvalstu tiešo ieguldījumu politika Eiropai.
Mums vajadzīga tāda politika, kas attiektos uz šādām jomām:
ienākošie ārvalstu tiešie ieguldījumi, kas ir tiešie ieguldījumi Eiropas Savienībā un ko veic jebkura cita pasaules valsts;
izejošie ārvalstu tiešie ieguldījumi, kas ir tiešie ieguldījumi jebkurā citā pasaules valstī un ko veic Eiropas Savienība;
iekšējie ārvalstu tiešie ieguldījumi, kas ir tiešie ieguldījumi jebkurā Eiropas Savienības dalībvalstī un ko veic jebkura cita Eiropas Savienības dalībvalsts.
Tā ir tiesa, ka mums jau ir šādas politikas elementi, piemēram, Septītā pamatprogramma, kas nodrošina apstākļus, lai piesaistītu ieguldījumus pētniecības un attīstības jomā.
Tomēr, lai arī svarīga, tā ir tikai šī stāsta viena daļa.
Fakti un skaitļi rāda, ka mūsdienu pasaules ekonomikā ārkārtīgi nozīmīgi ir ārvalstu tiešie ieguldījumi, kā arī Eiropas ārvalstu tiešo ieguldījumu stāvoklis attiecībā uz pārējo pasauli.
Šie fakti rāda, ka, ja mums ir jāīsteno un patiesi jāstiprina Lisabonas mērķi, mums ir vajadzīga visaptveroša ārvalstu tiešo ieguldījumu politika Eiropai, lai no ārvalstu tiešajiem ieguldījumiem mēs iegūtu maksimālo labumu saviem iedzīvotājiem.
Alexander Stubb  
rakstiski. - Mūsdienās eiropiešiem nekādā ziņā nešķiet dīvaini ceļot ar mugursomām uz Latīņameriku, tērzēt tiešsaistē ar draugiem no Āfrikas un pasūtīt CD ierakstus no ASV. Tieši globalizācijas dēļ pasaule vairs nav tik plaša. Jo īpaši jaunā paaudze Eiropu uzskata par sētas pusi, bet pasauli - par dzimto pilsētu.
Tomēr terminam "globalizācija” ir arī slikta pieskaņa. Tā ir saistīta ar kopējām bailēm, ko rada globalizācija, jo valstis ar zemām darbaspēka izmaksām Eiropā samazinās nodarbinātību.
Eiropas Savienībai ir būtiska nozīme šādas attieksmes mainīšanā. Un, pierādot, ka kopā dalībvalstis ir spēcīgas, tai ir ne vien jāizdzīvo globalizācijas apstākļos, bet pat jākļūst par ieguvēju. Kā norādīts šajā paziņojumā, Eiropa ir pasaules lielākā eksportētāja gan attiecībā uz precēm, gan pakalpojumiem, un otrais lielākais ārvalstu tiešo ieguldījumu mērķis. Runājot par nodarbinātību - 2006. gadā kopā ir izdevies radīt 3,5 miljonus jaunu darbavietu!
Protams, ir lietas, kas vēl jāuzlabo - ir jāveicina Eiropas jauninājumu politika, ir vajadzīgs vispārējais tirgus regulējums, bet cīņai pret klimata pārmaiņām nevajadzētu palikt vienīgi par Eiropas problēmu. Tomēr kopumā man nav šaubu par to, ka ES sekmīgi izturēs globalizācijas pārbaudījumu.
