Svinīgā sēde - ekumeniskais patriarhs Bartolomejs I
Priekšsēdētājs
Jūsu Svētība patriarh Bartolomej, man ir liels gods sveikt jūs šajā Eiropas Parlamenta svinīgajā sēdē Eiropas Starpkultūru dialoga gadā (2008. g.). Pirmais viesis, kas uzrunāja Eiropas Parlamentu Eiropas Starpkultūru dialoga gadā, bija Damaskas galvenais muftijs, un viņš to darīja janvārī. Viņš ieradās no Sīrijas un uzrunāja mūs kā miermīlīga islāma vēstnesis.
Jūsu Svētība, jūs pārstāvat kristietību, bet galvenais rabīns Jonathan Sacks uzrunās Eiropas Parlamentu Strasbūrā novembrī kā jūdaisma pārstāvis.
Šo triju ticību - kristietības, jūdaisma un islāma - piekritēji ir dzīvojuši līdzās gadsimtiem ilgi. Diemžēl šī līdzāspastāvēšana ne vienmēr ir bijusi miermīlīga. Vēl šodien Tuvajos Austrumos un citur pasaulē ir reģioni, kuros attiecības starp šo kopienu pārstāvjiem ir saspringtas.
Mēs Eiropas Parlamentā atbalstām visus centienus nodrošināt miermīlīgu visu reliģiju un kultūru līdzāspastāvēšanu Tuvajos Austrumos un citos pasaules reģionos. Saistībā ar Tuvajiem Austrumiem ir zināmi arī pozitīvi reliģiskās tolerances un harmonisku dažādu ticību piekritēju attiecību piemēri. Nesen, viesojoties Sīrijā, man bija iespēja satikt dažādu ticību kopienu garīgos līderus, un viņi apgalvoja, ka viņu valstī pastāv labas attiecības, kas stiprina dialogu starp dažādām reliģijām un kultūrām.
Eiropas Savienība ir uz vērtībām balstīta kopiena, un viena no mūsu pamatvērtībām ir cilvēka cieņas neaizskaramība. Šai saistībā reliģiskās pārliecības brīvība ir ļoti būtiska cilvēka cieņas aizsardzībai, un tā atrodas ārpus valsts iestāžu kompetences jomas. Baznīcas un valsts nošķiršana, ko mēs tik ļoti cenšamies panākt, ir garantija reliģisko kopienu brīvībai kārtot to iekšējās lietas un veidot ārējās attiecības. Šie principi ir nostiprināti Lisabonas līgumā, kura stāšanos spēkā mēs cenšamies nodrošināt.
Konstantinopoles Ekumeniskais patriarhāts, kas atrodas Fanārā, Stambulā, tika izveidots 4. gadsimtā un ir nozīmīgs garīgais centrs 300 miljoniem pareizticīgo kristiešu visā pasaulē. Fanāra nozīmē "cerības stars”, un jūs, Jūsu Svētība, vienmēr esat bijis samierināšanas un miera cerības stars pareizticīgo pasaulē un aiz tās robežām.
Pēdējās paplašināšanās laikā Eiropas Savienībai pievienojās valstis, kurās lielākā daļa iedzīvotāju ir pareizticīgie, un tās ir Kipra, Bulgārija un Rumānija, bet Grieķija ir ES dalībvalsts kopš 1981. gada. Iepriekšējais pāvests Jānis Pāvils II, kurš uzrunāja Eiropas Parlamentu 1988. gadā, raksturojot šo situāciju, izmantoja metaforu; viņš teica, ka pēc apvienošanās Eiropa atkal elpo ar abām plaušām. Šodien mēs šo metaforu varam lietot atkal, lai raksturotu paplašinātās ES krāšņumu, ko nodrošina Rietumu un Austrumu kristietības dažādība.
Jūsu Svētība, mēs vēlamies pateikties jums par vizīti. Jūs esat viens no tiem retajiem, kas uzrunā Eiropas Parlamentu otro reizi. Jūs šeit bijāt 1994. gadā, un jūs pagodināt mūs ar savu klātbūtni atkal saistībā ar Eiropas Starpkultūru dialoga gadu. Mēs ar nepacietību gaidām jūsu runu.
Es aicinu jūs uzrunāt Eiropas Parlamentu. Paldies jums!
(Aplausi)
Viņa Svētība
ekumeniskais patriarhs Bartolomejs I. - Jūsu Ekselence Eiropas Parlamenta priekšsēdētāja kungs, Jūsu Ekselences, godātie Eiropas Parlamenta deputāti, cienījamie viesi, dārgie draugi, vispirms mēs vēlamies nodot jums cieņas un atzinības pilnus sveicienus no Konstantinopoles Ekumeniskā patriarhāta, kas jau vairākus gadsimtus atrodas vietā, kura šodien ir zināma kā Stambula. Sevišķi mēs vēlamies sveikt senu mūsu draugu Eiropas Parlamenta priekšsēdētāju Viņa Ekselenci Hans-Gert Pöttering. Mēs arī sirsnīgi pateicamies par šo ārkārtīgi lielo godu otro reizi, kā jau priekšsēdētājs minēja, uzrunāt Eiropas Parlamentu, it sevišķi šajā gadījumā saistībā ar Eiropas Starpkultūru dialoga gadu.
Kā garīga institūcija mūsu ekumeniskais patriarhāts īsteno patiesi globālu apustulātu, kura mērķis ir popularizēt un paplašināt ideju par cilvēci kā ģimeni, radīt izpratni par to, ka mūsu planēta ir mājas visiem. Vārds "ekumenisks”, kas cēlies no vārda "oikoumene”, pašos pamatos apzīmē planētu kā vietu, kurā dzīvo visas tautas, nācijas un ciltis un kurā runā visās valodās.
Kā jau tas ir labi zināms, mūsu reliģiskā institūta pirmsākumi ir meklējami Ass laikmetā, senā kristīgās ticības pagātnē, un tā aizsācēji bija pirmie Jēzus Kristus atbalstītāji. Tā kā mūsu eparhija - mūsu institucionālais centrs - atradās turpat, kur kristīgā perioda Romas Impērijas centrs un galvaspilsēta, tas kļuva zināms kā "ekumeniskais” centrs ar noteiktām privilēģijām un pienākumiem, kas ir saglabājušies līdz mūsdienām. Viens no galvenajiem pienākumiem bija sludināt evaņģēlija vēsti ārpus Romas Impērijas robežām. Laika periodā pirms straujā zinātnes attīstības sākuma vairums civilizāciju pamatojās uz divpusēju pasaules skatījumu, kas noteica, ka esība iespējama tikai "iekšpusē” vai "ārpusē”. Pasaule tika dalīta divās daļās - civilizācijas hemisfērā un barbaru hemisfērā. Tieši šā vēstures posma sekas, kad cilvēki atsvešinājās cits no cita, mēs joprojām izjūtam.
Šodien, kad mums ir pieejamas tehnoloģijas, kas ļauj nokļūt aiz kultūras pašapziņas robežām, mēs joprojām esam liecinieki briesmīgajām cilvēces sadrumstalotības sekām. Tribālisms, fundamentālisms un filetisms, kas ir ekstrēms nacionālisms, kad netiek ņemtas vērā citu tiesības, ir kustības, kuras arvien papildina vardarbības gadījumu sarakstu, kas apklusina mūsu apgalvojumus par to, ka esam civilizēti.
Un tomēr, neskatoties uz pārmaiņām tirdzniecības jomā, migrācijas viļņiem un tautu attīstību, reliģiskajiem apvērsumiem un atmodām, kā arī nozīmīgajām ģeopolitiskām pārmaiņām, stingrā un nelokāmā pašizpratne, kas izveidojusies iepriekšējos gadsimtos, joprojām nav mainījusies. Ekumeniskais patriarhāts ir slīdējis cauri šo gadsimtu viļņiem, cīnīdamies pret vēstures vētrām un bezvēja periodiem. Divdesmit gadsimtus - "Romas Impērijas”, "Kristiešu Impērijas”, "Islāma Impērijas” un "Osmaņu Impērijas” pastāvēšanas laikā, kuram raksturīgas starpkultūru cīņas, konflikti un kari, - ekumeniskais patriarhāts turpināja pastāvēt kā bāka cilvēces ģimenei un kristīgajai baznīcai. Pamatojoties uz mūsu ilgo pieredzi, kas iegūta, kuģojot pa dziļajiem vēstures ūdeņiem, mēs piedāvājam modernajai pasaulei visos laikos aktuālu vēstījumu par cilvēka mūžīgo vērtību.
Šodien mūsu patriarhāta, kas atrodas vietā, kur sastopas Eiropa un Āzija, pilsētā, kura ir tā mājvieta jau 17 gadsimtus kopš pilsētas dibināšanas, ekumeniskā darbība tiek īstenota tālu aiz tā faktiskajām robežām. Mūsu pieredze nav plaša, bet tās augstās kvalitātes dēļ mēs šodien uzrunājam šo Parlamentu, lai, pamatojoties uz šo pieredzi, runātu par starpkultūru dialoga nepieciešamību, kas ir cildens un laicīgs modernās pasaules ideāls.
Jūs esat teikuši šādus vārdus - es citēšu šīs augsti vērtētās iestādes teikto, ka "Eiropas projekta pamatā ir svarīgi nodrošināt iespējas starpkultūru dialogam un dialogam pilsoņu starpā, lai labāk ievērotu kultūru dažādību, kā arī lai pārvaldītu mūsu sarežģīto sabiedrību un dažādu kultūras identitāšu un pārliecību līdzāspastāvēšanu” (Lēmums Nr. 1983/2006/EK), un pazemībā mēs papildināsim jūsu teikto ar šādu cildenu apgalvojumu, ko mēs iekļāvām savā uzrunā Eiropas Padomes Parlamentārās asamblejas sanāksmē Strasbūrā: "Dialogs vispirms ir nepieciešams tāpēc, ka tas ir raksturīgs cilvēciskai būtnei.”
Būtiskākais vēstījums, ko mēs šodien vēlamies jums sniegt izvērtēšanai, ir šāds: starpkultūru dialogs ir cilvēka būtības pamatā, jo pasaulē nav tādas kultūras, kas varētu aptvert ikvienu cilvēku. Bez šāda dialoga atšķirības ģimenē, ko veido visa cilvēce, tiek reducētas līdz pretstatījumam "svešie” un izraisa ļaunprātību, konfliktus, vajāšanu, kas ir plaša mēroga pašnāvība, jo galu galā mēs visi veidojam vienu veselumu - cilvēci. Savukārt, ja starp mums pastāvošās atšķirības saved mūs kopā un ja šī tikšanās ir balstīta uz dialogu, veidojas sasvstarpēja sapratne un izpratne, pat mīlestība.
Pēdējo 50 gadu laikā mūsu cilvēces ģimene ir pieredzējusi tādus lēcienus tehnoloģiju attīstībā, par kādiem mūsu priekšteči neuzdrošinājās pat sapņot. Daudzi ticēja, ka tehnoloģiju attīstība būs tilts pār nesaskaņām, kas sadrumstalo cilvēci. It kā mūsu sasniegumi dotu mums spēku pārvarēt mūsu morāles un, teiksim, garīguma pamatvērtības. Tomēr, neskatoties uz visiem ieguvumiem un tehnoloģiskajām prasmēm - prasmēm, kas, šķiet, apsteidz iedzimto saprātu -, mēs joprojām visā pasaulē redzam tādus lāstus kā bads, slāpes, karš, vajāšana, netaisnība, bēdas un ciešanas, neiecietība, fanātisms un aizspriedumi.
Atrodoties šāda nebeidzama loka iekšpusē, no kura, šķiet, nav iespējams izkļūt, "Eiropas projektu” nevar novērtēt par zemu. Šis projekts ir viena no Eiropas Savienības kvalitātes zīmēm, Savienības, kurai ir izdevies nodrošināt savstarpēju, mierīgu un produktīvu to valstu līdzāspastāvēšanu, kas pirms nepilniem 70 gadiem bija iesaistītas asiņainā konfliktā, kurš varēja iznīcināt Eiropas mantojumu uz visiem laikiem.
Šeit šajā lieliskajā Eiropas Parlamenta plenārsēžu zālē jūs cenšaties padarīt attiecības starp valstīm un politiskajiem spēkiem iespējamas, kas savukārt padara saskaņu starp cilvēkiem iespējamu. Tādējādi jūs esat atzinuši starpkultūru dialoga nozīmi, it sevišķi šajā Eiropas vēstures brīdī, kad pārmaiņas notiek ikvienā valstī un ikvienā sabiedrībā. Spēcīgi konfliktu viļņi un ekonomiskās drošības un ekonomisko iespēju meklējumi ir likuši dažādu valstu iedzīvotājiem pārvietoties pa visu pasauli. Nepieciešamība piespiež cilvēkus ar dažādu kultūras, etnisko, reliģisko un nacionālo piederību uzturēties cieši līdzās. Dažos gadījumos šie cilvēki pārsvarā izvairās no citiem un norobežojas no pārējās sabiedrības. Bet katrā ziņā iesaistīšanos dialogā nevar uzskatīt tikai par teorētiska savstarpējās atzīšanas uzdevuma izpildi.
Lai dialogs būtu veiksmīgs, lai tas spētu mainīt cilvēku būtību, to nevar īstenot, nosakot "subjektu” un "objektu”. "Svešā” vērtībai ir jābūt absolūtai - bez pretstatījumiem; visas iesaistītās puses pilnībā ir jāpieņem tādas, kādas tās ir savā būtībā.
Pareizticīgajiem kristiešiem ikona vai attēls nav tikai cilvēka estētiskā snieguma pilnība, bet arī taustāms mūžīgās patiesības atgādinājums. Katra mākslas darba objektam neatkarīgi no tā, vai šis darbs ir vai nav reliģisks mākslas darbs un neņemot vērā mākslinieka talantu, ir divas dimensijas. Taču pareizticīgajiem kristiešiem ikona nav tikai reliģiska glezna, un tā pēc būtības nav arī reliģisks objekts. Ikona patiešām ir priekšmets, ar kuru aplūkotājs, lūdzējs, veido vārdos neizteiktu dialogu, izmantojot skatienu. Pareizticīgajam kristietim saskarsme ar ikonu ir saziņa ar ikonā attēloto personu. Nav iespējama vēl patiesāka saziņa par mūsu saskarsmi ar ikonām - cilvēkiem, kas ir radīti pēc Dieva tēla un līdzības!
Lai mūsu dialogs nebūtu tikai kultūras apmaiņa, ir jāgūst lielāka izpratne par absolūto savstarpējo atkarību - ne tikai valstu un politisko un ekonomisko spēku savstarpējo atkarību, bet ikvienas cilvēciskas būtnes atkarību no citas cilvēciskas būtnes. Un cilvēks ir jāvērtē šādā aspektā neatkarīgi no tā piederības rasei, reliģiskās piederības, valodas, etniskās piederības, nacionālās piederības vai citiem standartiem, uz kuriem pamatojoties mēs meklējam savu pašidentifikāciju un pašidentitāti. Un vai pasaulē, kurā dzīvo miljardiem cilvēku, šāda savstarpējā saistība ir iespējama?
Tas patiešām nav iespējams - saistīties ar ikvienu cilvēku; šādas spējas tiktu uzskatītas par dievišķām. Tomēr ir iespējams iegūt izpratni par to, ka pasaule, kurā mēs dzīvojam, pieder mums visiem, ka tā ir esības plakne, kas saista ikviena cilvēka realitāti, biosfēra, kas ietver mūs visus.
Tieši tādēļ ekumeniskais patriarhāts, pamatojoties uz mūsu atbildības sajūtu par mājām, par pasaules oikos un tiem, kas tajā mīt, jau gadu desmitiem ilgi iestājas par vides aizsardzību un aicina pievērst uzmanību ekoloģiskajai krīzei visā pasaulē. Un mēs neiesaistām šajā jautājumā šo garīgo institūciju savtīgu iemeslu dēļ. Kā jau jūs visi labi zināt, mūsu patriarhāts nav "valsts” baznīca, bet drīzāk fundamentāls evaņģēlija vēsts ekumeniskās dimensijas kanonu paudējs ar attiecīgu atbildību baznīcas dzīvē. Tieši šā iemesla dēļ baznīcas tēvi un padomes tā nosaukumā ir iekļāvuši vārdu "ekumeniskais”. Konstantinopoloes baznīcas mīlestības pilnās rūpes sniedzas pāri lingvistiskajām, kultūras, etniskajām un pat reliģiskajām robežām, jo tās mērķis ir kalpot visiem cilvēkiem. Lai gan šai baznīcai, tāpat kā jebkurai citai institūcijai, ir konkrēta vēsture, ekumenisko patriarhātu mūžīgās kalpošanas laikā, kas ilgst jau 1700 gadus, nav skārušas vēsturiskās kategorijas.
Atbalstīdami vides aizsardzību, mēs līdz šodienai esam finansējuši septiņus zinātniskus simpozijus, kuros piedalījās daudzi dažādu nozaru pārstāvji. Ierosme mūsu iniciatīvai radās salā, kas dāvāja cilvēcei Apokalipsi jeb Atklāsmes grāmatu, - svētajā Patmas salā Egejas jūrā. Un tieši šajā vietā 1995. gadā mēs uzsākām vērienīgu programmu, lai integrētu mūsdienu zinātnes atziņas par okeāniem ar pasaules reliģiju garīgo pieeju ūdenim, it sevišķi pasaules okeāniem. Kopš programmas uzsākšanas Patmas salā 1995. gadā mēs esam "šķērsojuši” Donavu, Adrijas jūru, Baltijas jūru, Amazoni, Ziemeļjūru (pagājušajā septembrī) un patlaban veicam priekšdarbus, lai nākamgad varētu kuģot pa Nīlu Ēģiptē un Misisipi Amerikas Savienotajās Valstīs.
Mēs cenšamies panākt ne tikai nepārtrauktu dialogu, kas ir nepieciešams praktisku iemeslu dēļ, bet arī dialogu, kas paplašina cilvēku apziņu. Meklēdami risinājumu ekoloģiskām problēmām un krīzēm, mēs cenšamies nodrošināt, lai cilvēki sāktu apzināties sevi kā vienota veseluma elementu. Mēs mēģinām pateikt, ka cilvēces eksistences biosfēra ir nevis kontrolējams objekts, bet gan ceļabiedrs ceļā uz izaugsmi un attīstību. Apustulis Pāvils, kura dzimšanas divtūkstoš gadu atceri šogad svin gan pareizticīgo, gan arī Romas katoļu baznīca, vienā no savām nozīmīgākajām vēstulēm - vēstulē romiešiem - teicis šādus vārdus: "Jo mums ir zināms, ka visa radība vēl aizvien līdz ar mums klusībā nopūšas un cieš sāpes.”
Ikviena ekosistēma uz šīs planētas ir kā tauta, kas ir piesaistīta vienai vietai. Upes grīva nav tundra, tā nav arī savanna vai tuksnesis. Bet, tāpat kā jebkuras kultūras ietekme, arī jebkuras ekosistēmas ietekme ir jūtama tālu aiz tās dabiskajām, vai attiecībā uz kultūrām - valstu, robežām. Un, apzinoties to, ka ikviena ekosistēma ir daļa no vienas biosfēras, kurā dzīvo visas pasaules dzīvās radības, mēs varam izprast savstarpējo saistību, spēcīgo visa dzīvā saistību, un mūsu savstarpējo atkarību citam no cita. Bez šādas izpratnes mūsu ceļš ved pretī ekoloģiskajai iznīcībai, vienas biosfēras, kas nodrošina cilvēces eksistenci, pašiznīcībai.
Tieši tādēļ mēs uzrunājam jūs šodien, uzsverot šo Starpkultūru dialoga gadu, velkot paralēles ar dabas pasauli, lai apstiprinātu jūsu transcendentālās cilvēciskās vērtības. Ekumeniskais patriarhāts kā institūcija ir gadsimtiem ilgi pastāvējis kā relatīvi neliela ekosistēma daudz lielākā kultūrā. Pamatojoties uz šo ilgo pieredzi, mēs vēlamies piedāvāt būtiskākos praktiskos risinājumus, kas ļautu gūt panākumus starpkultūru dialoga jomā.
Pirmām kārtām katrā vairākumā ir jāciena mazākuma tiesības. Ja mazākuma tiesības tiek aizsargātas, sabiedrība lielākoties ir taisnīga un iecietīga. Ikvienā kultūrā viens segments vienmēr ir dominējošs neatkarīgi no tā, vai šo dominanti nosaka rase, reliģija vai cits aspekts. Segmentācija mūsu daudzveidīgajā pasaulē ir neizbēgama. Tas, ko mēs vēlamies izbeigt, ir fragmentācija. Sabiedrības, kas noraida un vajā citādos, nevar pastāvēt. Dievišķais miera princis Jēzus Kristus ir teicis šādus vārdus: "Ikviena valsts, kurā iekšējs naids, aiziet bojā; un neviena pilsēta vai nams, kurā iekšējs naids, nevar pastāvēt.”
Mūsu ieteikums ikvienam ir ņemt vērā, ka, tikai apzinoties līdzāspastāvēšanas nozīmi cilvēces pastāvēšanas biosfērā, mēs varam pieņemt ap mums esošo cilvēku - vairākuma vai minoritātes - "citādību”, patiešām atzīstot cilvēces ģimenes asinsradniecību. Tikai apzinoties šo nozīmi, mēs varam izturēties pret svešiniekiem, kas ir ap mums, kā pret brāļiem vai māsām cilvēces ģimenē, Dieva ģimenē. Svētais Pāvils jau 1. gadsimtā, uzrunājot atēniešus, daiļrunīgi un trāpīgi runāja par visu cilvēku saikni un brālību.
Tādēļ Eiropai tās projektā ir nepieciešama Turcijas dalība, un tādēļ Turcijai ir jāveicina starpkultūru dialogs un iecietība, lai to Eiropas projektā pieņemtu. Eiropai nevajadzētu uzskatīt par svešādu tādu reliģiju, kas pret citām reliģijām izturas iecietīgi un ar cieņu. Spēcīgas reliģijas, piemēram, Eiropas projekts, var būt spēks, kas izskauž nacionālismu un pat nihilismu un fundamentālismu, pievēršot to piekritēju uzmanību aspektiem, kuri vieno mūs kā cilvēciskas būtnes, un veicinot dialogu par aspektiem, kas mūs šķir.
Mēs Turcijā jūtam, ka esam laipni gaidīti kā jauns partneris ekonomikā un tirdzniecībā, bet mēs jūtam arī vilcināšanos uzņemt šo valsti, kas pamatā ir musulmaņu valsts, kā līdzīgu. Neraugoties uz to, Eiropā ir miljoniem atšķirīgas izcelsmes musulmaņu, kas šeit ieradušies dažādu iemeslu dēļ, - tāpat kā Eiropā šodien dzīvotu miljoniem ebreju, ja nebūtu piedzīvotas Otrā pasaules kara šausmas.
Galu galā Eiropai ir jādomā ne tikai par nekristiešiem, bet arī par kristiešiem, kas nepieder ne katoļticībai, nedz arī protestantismam. Pareizticīgo baznīcas atdzimšana Austrumeiropā pēc "dzelzs aizkara” krišanas patiešām ir brīnums visai pasaulei. Segmentācija Austrumeiropā ir novedusi pie fragmentācijas daudzos reģionos. Centrs ne tikai nepilda savas funkcijas, bet tā darbība vispār ir tikko pamanāma. Šā valstu atjaunošanas procesa laikā tieši pareizticīgo kristiešu ticība, apsteidzot pat ekonomiskos rādītājus, ir sasniegusi tādu līmeni, ko pirms 20 gadiem vēl nebija iespējams paredzēt.
Viens no būtiskākajiem ekumeniskā patriarhāta pienākumiem ir sniegt atbalstu izaugsmei un attīstībai, kas ir vērojama tradicionālajās pareizticīgo valstīs, esot par piemēru kanonisko normu ievērošanai pareizticīgo baznīcām un vairāk nekā ceturtdaļmiljarda cilvēku visā pasaulē. Patlaban mēs vēlamies informēt jūs, dārgie draugi, par to, ka oktobrī, proti, nākamajā mēnesī, pēc mūsu uzaicinājuma Stambulā tiksies visi pareizticīgo patriarhātu un autokefālo baznīcu vadītāji, lai runātu par kopīgām problēmām un stiprinātu pareizticīgo kopienu un sadarbību. Vienlaikus mēs atzīmēsim arī tautu apustuļa Svētā Pāvila dzimšanas 2000 gadu atceri.
Patlaban pilsētā (Stambulā) ir jūtams liels prieks un entuziasms, jo mēs visi gatavojamies svinībām par godu tam, ka šī pilsēta 2010. gadā kļūs par Eiropas Kultūras galvaspilsētu. Šī pilsēta, kam ir sena vēsture, ir bijusi kā krustceles, kur pulcējas ļaudis, un šajā pilsētā līdzās ir pastāvējušas dažādas reliģijas un kultūras. Pagājušā nedēļā mēs apmeklējām Turcijas premjerministra organizēto pieņemšanu par godu Spānijas premjerministram. Kā jau tas ir zināms, abas šīs valstis ir Apvienoto Nāciju Organizācijas Civilizāciju alianses līdzfinansētājas. Mēs dzirdējām premjerministru skaistās runas, kas atbilda diahroniskajam mūsu pilsētas iecietības garam.
Bet tagad, dārgie draugi, es vēlos beigt runu franču valodā, lai godinātu Francijas prezidentūru, kā arī tāpēc, ka šonedēļ, ja nemaldos -- piektdien, jūs atzīmējat Eiropas Valodu dienu.
ekumeniskais patriarhs Bartolomejs I. - (FR) Ekselence, Eiropas Parlamenta dāmas un kungi, ekumeniskais patriarhāts atkārtoti apstiprina savu vēlmi darīt visu iespējamo, lai veicinātu mieru un labklājību Eiropas Savienībā. Mēs esam gatavi kopā ar jums piedalīties citos konstruktīvos dialogos, kas ir līdzīgi šodienas dialogam, un mēs uzmanīgi ieklausīsimies šodienas problēmās.
Tieši šādā noskaņā mūsu patriarhāts pēdējos 25 gadus ir kopis un atbalstījis jēgpilnu dialogu ar islāmu un jūdaismu. Mums ir notikušas daudzas divpusējas un trīspusējas sanāksmes. Šajā sakarībā mums novembra sākumā notiks sanāksme Atēnās, lai divpadsmito reizi atsāktu mūsu akadēmisko dialogu ar islāmu.
Līdztekus šīm diskusijām mēs turpinām mūsu teoloģiskās sarunas ar Romas katoļu, anglikāņu, luterāņu un reformātu baznīcām un ar senajām austrumu baznīcām: armēņu, koptu u.c. Oktobra beigās pēc Pāvesta uzaicinājuma mums būs iespēja, pat privilēģija, uzstāties Pasaules Bīskapu sinodes divpadsmitajā kārtējā asamblejā Vatikānā.
Šim faktam ir jāapliecina tas, ka ekumeniskais patriarhāts ir ārkārtīgi aktīvs ekumeniskā dialoga jomā un tiecas sekmēt labāku sapratni starp tautām, samierināšanu, mieru, solidaritāti un pasākumus cīņai pret fanātismu, naidu un visa veida ļaunumu.
Mēs vēlētos jums pateikties par šo unikālo iespēju otro reizi uzrunāt jūsu asambleju, un mēs aicinām, lai Dievs dod savu bezgalīgo svētību visiem jūsu taisnīgajiem pasākumiem.
Ļaujiet man no šīs izcilās tribīnes paust savus vislabākos novēlējumus musulmaņiem visā pasaulē saistībā ar lielo svētku - Ramadāna - tuvošanos un arī pasaules ebrejiem Rosh Hashanah svētku priekšvakarā. Mēs visi esam brāļi un māsas, viena debesu Tēva bērni, un uz šīs brīnišķīgās planētas, par kuru mēs visi esam atbildīgi, ir vieta ikvienam, bet nav vietas kariem vai tiem, kas nogalina cits citu.
Vēlreiz mēs pateicamies jums no visas sirds par mums sniegto pagodinājumu un privilēģiju jūs uzrunāt šodien.
(Ilgas ovācijas)
Priekšsēdētājs
Jūsu Svētība, Eiropas Parlaments ir sveicis jūs ar ilgām ovācijām, lai parādītu savu lielo atzinību jūsu runai. Jūs runājāt par pax, par mieru cilvēka ģimenei un radīšanai. Miers ir cilvēka cieņas ievērošanas kulminācija.
Mums nav jāpiekrīt katrai esošajai pārliecībai, un mums nav jāatzīst ikviens uzskats. Tomēr mums ir jāciena mūsu līdzcilvēki - vīrieši un sievietes. Šī ir tā cieņa, kas ir pamatā cilvēka cieņai, un tā ir pamatā tolerancei.
Šajā gaisotnē mēs vēlētos jums vēlreiz paust savu vissiltāko pateicību par to ieguldījumu, ko jūs esat devis Eiropas Starpkultūru dialoga gadam. Tas ir vērtīgs ieguldījums, kas sekmē sapratni starp cilvēkiem mūsu kontinentā un pasaulē un veicina samierināšanu, mieru un brīvību.
Liels paldies, Jūsu Svētība!
(Aplausi)
