Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Papakyriazis
Hr. formand, i går overværede vi alle den vigtige ceremoni med overrækkelsen af Sakharov-prisen til Wei Jingsheng. Det var et bevægende øjeblik, da hans søster tog imod prisen, fordi han selv fortsat sidder fængslet. Dette fik mig til at tænke på, hvad vi oplevede sidste år med Leyla Zana, som også stadig sidder fængslet. Jeg synes, Europa-Parlamentet bør vise, at det ikke glemmer, og rette en henvendelse til hende personligt, samtidig med at det kræver af de tyrkiske myndigheder, at Europa-Parlamentets standpunkt respekteres.

Formanden
Hr. Papakyriazis, jeg kan godt forstå Deres indlæg, men det vedrører ikke protokollen!

Martens
Hr. formand, jeg glemte i går at skrive mig på tilstedeværelseslisten, det undskylder jeg, men jeg deltog i forhandlingen, og jeg stemte også.

Formanden
Hr. Martens, det kan vi alle bekræfte, og vi vil fremover bekræfte over for enhver tv-station, at De var til stede og gjorde Deres arbejde.

Falconer
Hr. formand, vedrørende fjernsynsselskaberne, jeg har på det seneste tillagt mig den vane at underskrive to lister, både den til højre og den til venstre. Jeg må herefter gøre Parlamentet opmærksom på et sørgeligt eksempel på diskrimination, idet jeg endnu aldrig er blevet filmet, og det er jeg da ked af. Skyldes det, at producerne af disse film kun tager billeder af de medlemmer, der har udseendet med sig, og vrager dem, der ikke er fotogene?

Formanden
Mine damer og herrer! Jeg har på fornemmelsen, at det vil blive en munter formiddag, men jeg kan desværre ikke tillade, at vi fortsætter på denne måde, for vi har i dag en række vanskelige og langvarige afstemninger foran os. Lad os nu gå over til vort rigtige arbejde!
Fru Roth har ordet til forretningsordenen.

Roth
Hr. formand, i overensstemmelse med artikel 127 vil jeg gerne bede om ordet til forretningsordenen og på vegne af min politiske gruppe og mange kolleger her i Parlamentet give udtryk for vor vemod; jeg har nemlig fået oplyst, at De fører forsædet i forsamlingen for sidste gang i dag her kl. 10.00. Jeg synes, at det er på sin plads at give udtryk for vor vemod og beklage, at vi må tage afsked, men også tilkendegive vor tak for det arbejde, som De har udført.
Vi har i de seneste dage beskæftiget os lidt med »Mr. FUSP«. Jeg har mine tvivl angående dette forslag, men jeg synes, at De virkelig er lykkedes Dem at give Europa-Parlamentet og formandsembedet et klogt og stridslystent image. Jeg vil gerne på V-Gruppens og, tror jeg, på mange kollegers vegne her i Parlamentet takke Dem mange gange for dette.
(Vedvarende bifald)
(Fru Roth overrakte hr. Hänsch en buket blomster)

Formanden
Mine damer og herrer! Jeg er naturligvis rørt og takker mange gange for ordene. Men jeg må gøre opmærksom på, at jeg fortsat vil styre afstemningen en times tid, og at jeg stadig kan nå at lave mange fejl. Vent derfor hellere lidt!

Blak
Hr. formand, i henhold til forretningsordenens artikel 108 ønsker jeg at fremsætte en personlig bemærkning. Der har tidligere været ydet en fantastisk service af byen Strasbourg her uden for en af bygningerne, hvor vi kunne leje cykler. Nu er denne service blevet inddraget, fordi det hedder sig, at bussen skæmmer omgivelserne. Jeg synes virkelig, det er en skam, hvis parlamentarikerne ikke kan tåle at se de henstillede cykler, så jeg vil opfordre Dem til at sikre, at vi igen får mulighed for at leje cykler ude foran bygningen. Det håber jeg virkelig, De vil gøre som Deres sidste handling.

Formanden
Hr. Blak, jeg skal gerne tage denne sag op og vil gøre dette som en af mine sidste handlinger!

Macartney
Hr. formand, jeg har en bemærkning til protokollen. Jeg har en rettelse, som vist vedrører det punkt, De gerne ville tage, nemlig punkt 2 i protokollen for i går - betænkning af Izquierdo Collado. Jeg går ud fra, at det drejer sig om betænkning af Izquierdo Rojo. For det andet står der i den sidste sætning i det samme punkt, at betænkningen skulle have været behandlet fredag. Det, jeg gerne ville foreslå, er, at vi føjer taletiden for fredag til taletiden i dag i forbindelse med forhandlingen om fiskeriet. Det er et utroligt vigtigt emne, og selvom medlemmerne er mere interesserede i festlighederne i anledning af julen, venter fiskerne på, at det skal blive den 1. januar. Jeg vil gerne bede om støtte til, at vi forlænger forhandlingen om fiskeriet med en time, så vi kan få mulighed for at behandle dette yderst væsentlige emne ordentligt.

Formanden
Hr. Macartney, med hensyn til første del af Deres bemærkning vil de nødvendige ændringer blive foretaget, men med hensyn til anden del vil dagsordenen blive overholdt, sådan som den er vedtaget!
(Protokollen godkendtes)

Velkomstord
Formanden
Mine damer og herrer! På vegne af Europa-Parlamentet er det mig en stor glæde at kunne byde velkommen til en delegation fra Den Russiske Føderations Duma og Forbundsrådet, som har taget plads i den officielle loge. Delegationen ledes af Alexandre Shokhin, formand for Delegationen for Forbindelserne med Europa-Parlamentet.
Dette besøg finder sted som led i det femte interparlamentariske møde mellem Europa-Parlamentet og Dumaen. Europa-Parlamentet tillægger forbindelserne med Rusland meget stor betydning, og vi håber, at vi får et konstruktivt og frugtbart samarbejde. På Europa-Parlamentets vegne byder jeg Dem endnu en gang velkommen og ønsker Dem et godt, interessant og behageligt ophold i Strasbourg.

Afstemning
Brinkhorst
Hr. formand, efter mødet i Budgetudvalget forsøgte man at finde en løsning på dette spørgsmål, og jeg vil gerne have lov til at oplæse det følgende mundtlige ændringsforslag, som skal gøre det mere tydeligt, hvorfor denne post er berettiget: «Reserven kan frigøres i løbet af budgetåret, hvis agenturet over for budgetmyndigheden påviser, at de disponible midler er blevet gennemført fuldt ud i henhold til betingelserne for arbejdsprogrammet, og at det er nødvendigt med yderligere midler til driftsformål. Agenturet kan også ansøge om yderligere bevillinger i forbindelse med et tillægs- og ændringsbudget, for så vidt det findes berettiget, og midlerne er til rådighed.«
Jeg håber, at det dermed vil blive muligt for Udvalget om Sociale Anliggender, Beskæftigelse og Arbejdsmiljø, som har bedt om særskilt afstemning, at stemme for dette ændringsforslag.

Formanden
Jeg må først indhente Parlamentets samtykke til at acceptere denne ændring af ændringsforslaget, denne mundtlige formulering. Er der indvendinger herimod? Da dette ikke er tilfældet, kan vi gå videre, og jeg sætter nu dette således ændrede ændringsforslag, som hr. Brinkhorst netop fremsatte, under afstemning.

Green
Hr. formand, dette er efter min opfattelse en uhyre vigtig afstemning. Jeg håber, at verden omkring os vil være opmærksom på, at der er nogle på Europa-Parlamentets højrefløj, der under intenst pres fra folk udefra, specielt visse dele af Kommissionen, ...
... har vendt ryggen til de mennesker, der kæmper for demokratiet og menneskerettighederne i Tyrkiet!
(Kraftigt bifald)
Formanden
Mine damer og herrer! Vi ved, at dette var en vigtig afstemning. Det ved vi alle. Vi ved også alle, at den var politisk kontroversiel. Jeg gav fru Green ordet, derfor giver jeg nu også ordet til hr. Martens, men lad nu være med at starte en debat nu. Jeg giver herefter ikke flere tilladelse til at tage ordet.

Martens
Hr. formand, sidste onsdag stillede jeg et meget præcist spørgsmål til kommissionsformanden. Jeg spurgte ham, om Kommissionen ville gennemføre det beslutningsforslag, som vi vedtog her den 19. september 1996, både med hensyn til ånden og bogstavet. Kommissionsformanden svarede bekræftende herpå. Dette er for os tilstrækkelig garanti for ikke at anbringe disse bevillinger i reserven. Vi mener, at vi har al mulig interesse i at tro på, at Kommissionen gennemfører vort beslutningsforslag af 19. september i god tro.

Formanden
Mine damer og herrer! Europa-Parlamentet har truffet en beslutning, som man kan beklage eller hilse velkommen. Det tjener - og hør nu efter, hvad jeg siger - overhovedet ikke noget formål at starte en debat nu. Hvad skal det gøre godt for? Men hvis De har en bemærkning til forretningsordenen, fru Roth, så må jeg naturligvis give Dem ordet.

Roth
Hr. formand, der er her ikke tale om en debat, men om lige ret for alle. Det stod De som garant for. Hvis De giver gruppeformanden for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe og hr. Martens lov til at kommentere denne afstemning, så må De også give de øvrige gruppeformænd lov til dette. Det har intet med debat at gøre, men med demokrati. Jeg vil også gerne have lov til at kommentere denne sag. Det var en skidt afstemning, fordi et stort stykke af Parlamentets troværdighed her blev stemt væk. Vi gjorde det den 19. september med 30 stemmer imod klart, hvad vi kræver her i Parlamentet. Vi bekræftede denne afstemning endnu en gang i oktober. At komme og sige nu, at vi har tillid til det, hr. Santer siger, det synes jeg er en dårlig undskyldning. Hvad hr. Santer siger, er én ting, og hvad kommissær van den Broek gør, er noget andet. Og det ved De godt!
(Kraftigt bifald)

Formanden
Som ventet er der nu også en række andre anmodninger om at få ordet. Derfor foreslår jeg nu i et forsøg på at øve retfærdighed i en vanskelig situation, at alle de, der nu har bedt om at få ordet, dvs. hr. FabreAubrespy, hr. Cox, hr. Pasty og hr. Alavanos, hver får ét minuts taletid. Men så skal vi også videre med afstemningen.

Cox
Hr. formand, med hensyn til det centrale indhold i denne afstemning vil jeg gerne på Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe have lov til at give udtryk for vor skuffelse over, at vi ikke fik givet Parlamentet mulighed for med stort flertal at levere det, som Parlamentet faktisk tror på.
Vi har vedtaget en adfærdskodeks med Kommissionen, og vi stoler på, at Kommissionen overholder denne adfærdskodeks; men den har talt til Europa-Parlamentet med to tunger: Formanden har talt med fornuftens stemme, og vi har set kommissær van den Broek være fast besluttet om, at man ikke skulle acceptere vore stærke ønsker vedrørende Tyrkiet. Det er det, der er baggrunden for, at Europa-Parlamentet har været nødsaget til at fjerne enhver skygge af tvivl om denne sag ved at stemme for reserven, og vi beklager denne beslutning i dag.

Pasty
Hr. formand, jeg skal gøre det ganske kort og blot minde om, at MEDA-bevillingerne ikke kun vedrører Tyrkiet, men alle de Middelhavslande, som vi afholdt Barcelona-konferencen sammen med. Det er fordi, vi ikke ønskede, at MEDA-bevillingerne blev taget som gidsel - det er et problem, som udelukkende vedrører forbindelserne mellem Den Europæiske Union og Tyrkiet - at vi gik imod at blokere disse bevillinger.

Alavanos
Hr. formand, på vegne af Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe vil jeg beklage denne udvikling af sagen. Det er min opfattelse, at gruppernes holdning er i modstrid med Europa-Parlamentets rettigheder, hvilket har betydning set i lyset af regeringskonferencen, og ligeledes i modstrid med hele vor indsats for menneskerettighederne, både i Tyrkiet og i hele verden. Jeg vil derfor opfordre hr. Martens til at være konsekvent i sin holdning og også stemme imod Lalumière-betænkningen om menneskerettighederne.

Fabre-Aubrespy
Hr. formand, forud for afstemningen om udgiftsområde 7 vil jeg gerne på grundlag af forretningsordenens artikel 125 bede Dem erklære et af ændringsforslagene til dette udgiftsområde for uantageligt, nemlig ændringsforslag 253. Der er tale om at anbringe 100 millioner ecu under strukturfondene under overskriften »grænseoverskridende samarbejde på strukturområdet«. Budgetudvalget har foretaget et kunstgreb, idet det ikke var muligt at opføre disse bevillinger under udgiftsområde 3 uden at overskride loftet i de finansielle overslag. Disse bevillinger er anbragt under udgiftsområde 4.
Men her holder man sig ikke til retsgrundlaget. Man påberåber sig Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse af 23. juli 1996, men denne afgørelse havde ikke til formål, og kan ikke anvendes til, at gennemføre en ændring af retsgrundlaget. Hvis vi vedtager dette ændringsforslag, giver vi i praksis Kommissionen beføjelse til at undlade at gennemføre det, vi vedtager. Der er således udelukkende tale om et politisk kunstgreb. Parlamentets flertal kan gennemføre mangt og meget, men det skal ske under overholdelse af de gældende regler.

Brinkhorst
Hr. formand, jeg vil tillade mig at sige ganske klart og tydeligt her, at den afstemning, vi tog herom, var omfattet af den interinstitutionelle aftale og var i fuld overensstemmelse med de finansielle overslag. Så jeg vil fuldstændig afvise hr. Fabre-Aubrespys udtalelse, og jeg vil lade det være op til Dem at beslutte, hvad der skal ske på dette punkt, men vi har absolut ingen grund til at antage, at der er sket noget som helst i sagen, som ikke er lovligt.

Formanden
Mine damer og herrer! Jeg har undersøgt dette. I henhold til forretningsordenen træffer jeg den endelige afgørelse om, hvorvidt et ændringsforslag kan behandles eller ej. Efter moden overvejelse har jeg besluttet, at disse ændringsforslag kan behandles.

Formanden
Hr. formand for Rådet, jeg beder Dem afgive redegørelse til Europa-Parlamentet om Rådets holdning til afstemningsresultatet vedrørende det almindelige budget for regnskabsåret 1997.

Coveney
Parlamentet har netop vedtaget Fællesskabets budget for 1997 og har dermed afsluttet en budgetprocedure, som til tider har vist sig særdeles vanskelig. Jeg tror næppe, det kunne have været anderledes, da budgetforhandlingerne jo for tiden er præcis ligeså vanskelige i de fleste af vore medlemsstater.
Jeg er klar over, at denne budgetprocedure har givet Europa-Parlamentet betydelige problemer. Jeg kan forsikre Dem om, at det har været præcis ligeså svært for Rådet. Vi kan måske derfor betragte sagen således, at Fællesskabet er sluppet uskadt igennem en øvelse, som meget vel kunne have bragt budgetmyndighedens to parter i konflikt med hinanden, uden at det ville have været til reel gavn for hverken den ene eller den anden part.
Jeg vil holde mig til det væsentlige, så jeg kan fatte mig i korthed. Unionens budget opfylder de krav om budgetdisciplin, der gælder for samtlige medlemsstater. Samtidig er det lykkedes os at højde for en række af de områder, som budgetmyndighedens to parter prioriterer højt, herunder specielt forskningen og fredsprocessen i Nordirland.
Taget under ét kan dette budget i det nuværende finansielle klima betragtes som tilfredsstillende, og jeg kan på Rådets vegne tilslutte mig den nye overgrænse for ikke-obligatoriske udgifter, der følger af dette budget. Budgettet er vedtaget i fuld overensstemmelse med den interinstitutionelle aftale og med loftet over posterne i det finansielle overslag. Det skal jo naturligvis gennemføres på samme måde.
Deres beslutning giver udtryk for en vis desillusioneret holdning til dialogproceduren i år. Jeg vil gerne have lov til at anlægge en lidt mindre pessimistisk vurdering. Faktisk er der nogle af bestemmelserne i det budget, De netop har vedtaget, som i væsentlig grad direkte kan tilskrives de drøftelser, som Rådet havde med Deres delegation, før budgettet var til de to behandlinger.
Det lykkedes også at nå til enighed om informationsproceduren for fiskeriet, hvilket ikke var nemt. Det skal indrømmes, at det gamle problem med retsgrundlaget ikke er blevet løst, og det beklager jeg. Men der er ingen tvivl om, at vore holdninger i dag ligger lidt tættere på hinanden, end det før var tilfældet.
Vi må alle samarbejde for at forbedre dialogproceduren for budgettet, som ifølge sagens natur fortsat vil være ligeså vanskelig, som den er betydningsfuld. Jeg har blot lige et par personlige kommentarer at knytte hertil.
Jeg mener ikke, at det vanskelige budget for 1997 er en enestående foreteelse. Når ØMU'en, stabilitetspagten og den fremtidige udvidelse kommer, vil en streng budgetdisciplin og meget lave vækstbudgetter være normen snarere end undtagelsen. Under sådanne omstændigheder vil spændingerne mellem budgetmyndighedens tre parter uvægerligt øges, i særdeleshed spændingerne mellem Rådet og Parlamentet. Jeg mener, at strukturerne og relationerne, som de ser ud i dag, måske ikke rummer mulighed for at overvinde disse spændinger. Men det er der andre, der kommer til at tage sig af i fremtiden.
Jeg har kun tilbage at takke Dem og alle de mennesker i både Parlamentet og Kommissionen, som har gjort deres yderste for at Unionens budgetprocedure kunne bringes til en lykkelig afslutning. Jeg vil gerne specielt komplimentere hr. Brinkhorst, hr. Samland og hr. Fabra Vallés for deres formidable forhandlingsevner. Parlamentet er godt repræsenteret med disse tre herrer.
Jeg vil også gerne have lov til at takke kommissæren. Hr. Liikanen har ydet en meget, meget stor indsats, og har såvel i kraft af sin store erfaring som gennem den værdifulde rådgivning, han har ydet, været medvirkende til, at denne procedure har kunnet gennemføres med held under yderst vanskelige omstændigheder.
(Bifald) Så har jeg kun tilbage på trods af alle de vanskeligheder, vi har været igennem, at ønske Dem og Deres familier en rigtig glædelig jul og et godt nytår.
(Kraftigt bifald)
Formanden
Hr. formand for Rådet, jeg takker for Deres redegørelse og udredning og vil prøve sagens forhold med henblik på mine beføjelser i henhold til artikel 203, stk. 7.

Samland
Hr. formand! Det ville have været bedre, hvis repræsentanten for Rådet havde været til stede i tirsdags under den politiske forhandling, for så havde han kunnet besvare disse spørgsmål.
Derefter vil jeg på Budgetudvalgets vegne gerne fastholde, at artikel 203 giver Rådet ret til at afgøre, om maksimalsatsen blev overholdt i budgetproceduren efter andenbehandlingen af budgettet i Europa-Parlamentet. Formanden for Rådet har afgivet sin redegørelse i så henseende og bekræftede, at det samlede beløb, som Parlamentet har vedtaget, accepteres af Rådet. Men han erklærede også, at budgettet skal omsættes i henhold til den interinstitutionelle aftale. Det har formanden for Rådet ikke ret til i denne redegørelse. Jeg vil derfor på Parlamentets vegne fastholde, at budgettet vil blive omsat inden for rammerne af budgetproceduren i henhold til artikel 203, således som dette er sket i de sidste næsten 40 år i Fællesskabet.

Fabre-Aubrespy
Hr. formand, jeg havde bedt om ordet forud for denne afstemning.
Jeg er klar over, at Parlamentet har mange beføjelser og kompetencer, og at vi ønsker at udvide dem. Jeg mener dog ikke, at vi har mulighed for at bevæge os frem i tiden og foregribe beslutninger, som endnu ikke er truffet.
I punkt D nævnes resultaterne af ØKOFIN-mødet den 14. december, og her mener jeg, at man anvender en mildest talt overlegen fremgangsmåde.
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Desama
Hr. formand, før De går videre til hr. Fabra Valles' beslutningsforslag vil jeg gerne præcisere en ting i sammenhæng med det, vi har vedtaget om Brinkhorst-betænkningen og budgettet. Under bemærkningerne til budgettet har vi ligeledes vedtaget fordelingen af de 100 millioner under reserven for »forskning«. Jeg vil gerne understrege, at der er tale om en vejledende fordeling. Denne beslutning om genfinansiering hører under proceduren med fælles beslutningstagning, og det er så op til Parlamentet at fastlægge den endelige fordeling ved andenbehandlingen.

Fabra Vallés
Hr. formand, ændringsforslag 2 fra hr. Killilea er fuldstændig overflødigt: Det er blot en gentagelse af betænkningen af hr. Anastassopoulos, af hr. Mirandas arbejdsdokument om budgettet for 1996 og af den foreløbige opgørelse for 1997, som jeg har fremlagt. Det eneste, vi mangler - eftersom viljen og beslutningen foreligger - er en rapport fra Generalsekretariatet, hvori man vurderer mulighederne for en sådan rotationsordning. Derfor bør man efter min mening stemme imod.
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Formanden
Hermed har vi afsluttet afstemningen om budgettet. Hr. Brinkhorst ønsker i egenskab af ordfører at tage ordet endnu en gang.

Brinkhorst
Hr. formand, som Rådets formand sagde, vil også jeg efter et vanskeligt, men betydningsfuldt år, gerne have lov til at takke for det første de kolleger i udvalgene, som jeg har haft lejlighed til at samarbejde med. Vi har arbejdet meget tæt sammen, og jeg vil gerne sige dem tak. Det har til tider været nogle meget vanskelige valg, de har skullet træffe. Jeg vil gerne rette en speciel tak til budgetsekretariatet.

Erklæring af formanden
Formanden
Mine damer og herrer, det var det! Om nogle få minutter flyver jeg til det europæiske topmøde i Dublin. Da De valgte mig til formand for Parlamentet for 2 1/2 år siden, viste De mig den største ære og overdrog mig samtidig den vanskeligste opgave, som Europa-Parlamentet kan tildele. I dag lægger jeg æren og opgaven tilbage i Deres hænder. Det blev mig som formand for Europa-Parlamentet forundt at gøre mig uvurderlige erfaringer. For det første har vi et generalsekretariat med højtkvalificerede embedsmænd og medarbejdere, der er rede til at bruge alle deres evner og deres fulde styrke til fordel for Parlamentet. Dette beredskab, mine damer og herrer, er ofte meget større, end vi aner, og det er vor egen skyld, hvis vi ikke gør bedre brug af det!
Jeg takker generalsekretær Vinci og alle hans medarbejdere i Parlamentets tjenester for deres store personlige loyalitet, for deres store engagement og for den overbevisning, som de lægger i arbejdet for den europæiske sag.
Ved begyndelsen af min formandsperiode - det husker nogle sikkert - lovede jeg at repræsentere EuropaParlamentet ikke blot i Den Europæiske Unions hovedstæder, men også i regionerne. Mens jeg opfyldte dette løfte - eller lad mig hellere sige, mens jeg forsøgte at opfylde dette løfte - lærte jeg hele vor Unions mangfoldighed at kende. Denne mangfoldighed er ikke vor svaghed, denne mangfoldighed er vor styrke i Europa!
(Bifald) Jeg har foretaget over 40 regionsbesøg og her lært mange kolleger at kende i deres valgkredse og under arbejdet i deres regionale organisationer. Jeg havde her lejlighed til at tale med mange, mange hundrede borgere. Og her lærte jeg specielt én ting: Det håb, som folk forbinder med Europa og Europa-Parlamentet, er meget større end den skepsis, som rettes mod Europa. Det, folk forventer, er faste standpunkter og klare budskaber, og det må vi sørge for at give dem.
(Bifald) Og vi, Europa-Parlamentet, Kommissionens vagthund, Unionens medlovgivende magt, folkets forum, 370 millioner borgeres folkevalgte repræsentation, vi kan roligt have større selvfølelse. Det handler ikke om at jamre og klage over manglende rettigheder, men om konsekvent og modigt at udnytte de eksisterende rettigheder fuldt ud og om utrætteligt at kæmpe med fornuft og følelse for at styrke det parlamentariske demokrati i Unionen!
(Bifald) Vi er ikke et nationalt parlament på europæisk plan, vi er ikke en kopi af noget nationalt parlament, vi er anderledes! Og det at være anderledes betyder ikke, at man er dårligere. Vi skal være anderledes! Vi har vore egne styrker og vore egne svagheder. Vi er noget særligt! Lad os bevare denne særegenhed, den er vor styrke!
(Bifald) De har i 2 1/2 år vist mig stor tillid. Det har De gentagne gange ladet mig mærke. Det takker jeg Dem alle for. Deres tillid har båret mig. Det har indgydt mig mod til også at træffe vanskelige, ubehagelige, upopulære beslutninger. Skulle jeg på et tidspunkt have behandlet en og anden af Dem uretfærdigt eller barskt, beder jeg i dag om undskyldning herfor. I det, jeg har gjort i de sidste 2 1/2 år, kan der både være rigtigt og forkert, men jeg gjorde det altid for at tjene samarbejdet mellem vore borgere i Den Europæiske Union og Europa-Parlamentet. Jeg takker Dem i dag af hele mit hjerte!
(Kraftigt og vedvarende bifald)
Formanden
Kære kolleger, efter Klaus Hänsch' tale kan De sikkert forestille Dem, at det er en meget bevægende oplevelse for mig at overtage formandskabet her i salen. Jeg vil give ordet til alle de gruppeformænd, der har bedt om det, idet jeg beder dem begrænse deres indlæg til ét minut. Det var i øvrigt også det, formanden foreslog for lidt siden, så vi ikke griber ind i afstemningstiden.

Green
Fru formand, ét eneste minut er sandelig ikke nok til at give udtryk for den respekt og anseelse, som hr. Klaus Hänsch i min gruppe nyder som formand for Parlamentet. Jeg vil for det første gerne sige, at en af Deres glimrende forgængere, Enrique Baron, i går aftes i Den Socialistiske Gruppe sagde under en diskussion med en af Deres potentielle efterfølgere, at hvert formandskab har sin egen stil. Hr. formand, De har haft Deres egen stil, og De har virkelig haft stil.
Den Socialistiske Gruppe, som nominerede Dem, hr. formand, er stolt af Dem. De har gjort gruppen stor ære, og vi vil om et par uger med åbne arme hilse Dem velkommen igen som næstformand i vor gruppe. Vi siger Dem mange tak for det store arbejde, De har gjort, og for alt det, De har stået for.
Jeg kan jo ikke gennemgå alle de ting, der er sket i løbet af Deres formandsperiode, men De er aldrig veget tilbage fra at træffe beslutninger, hr. formand. De har aldrig været bange for at stille radikale forslag, når blot De mente, at disse forslag var de bedste for vort Parlament og ville være positive for Europa. De har været en stærk, handlekraftig, radikal formand, og De har arbejdet engageret for at bringe vort Parlamentet tættere på borgerne. Vi er klare over, at dette ikke altid gør Dem lige populær her i Parlamentet, men vi føler respekt for alle de resultater, De har opnået, når det gælder en tættere tilknytning mellem Parlamentet og borgerne.
Jeg gentager, at vi medlemmer af Den Socialistiske Gruppe, og med os sikkert alle Parlamentets medlemmer, er stolte af Dem. Jeg vil gerne minde om en af de første nye ting, der er blevet indført i løbet af Deres formandsperiode: Spørgetiden efter hr. Delors' mønster, som vi nu alle er fortrolige med her i Parlamentet. Til de tilhørere, som faktisk tror, at formanden har haft en hemmelig liste enten på bordet foran sig eller i hovedet, kan jeg sige, at det ikke har været tilfældet, for hvis det havde, er jeg da sikker på, at formanden for den største gruppe, og da især når det drejer sig om hans egen gruppe, ville have stået på den liste. Men jeg kan forsikre Dem om, at der har været mange gange, hvor jeg har lidt under ikke at stå på den liste. Jeg har ofte følt, når jeg noterede mig formandens skælmske smil, mens han betragtede mig, hvor jeg sad og viftede med hånden i vejret, at jeg var udset til offer for dette nye system. Jeg føler dog - og jeg tror, at mange kolleger deler denne fornemmelse - at det har skabt liv her i Parlamentet på en måde, som vi alle sætter pris på. Det skal De have tak for.
De møder, hvor vi behandlede godkendelsen af Kommissionens formand, og de offentlige høringer om kommissærerne pustede politisk liv i Europa-Parlamentet i en grad, som vi næppe har set før, og det skabte en meget positiv præcedens for kommende godkendelser af Europa-Kommissionen.
Disse ord dækker slet ikke alle de ting, jeg gerne ville nævne, og jeg kommer så sandelig til at hylde vor formand, Klaus Hänsch, senere og på vor egen måde i gruppen, men jeg vil gerne slutte af med at sige, at der har været nogle højst mindeværdige stunder her i Parlamentet over de sidste to og et halvt år. Jeg husker i særdeleshed François Mitterrands besøg, hvor De var hans vært for en tid i de sidste måneder af hans liv; det meget bevægende øjeblik, hvor han sagde, at han var en fransk patriot, og at Frankrig var hans land, men Europa var Frankrigs fremtid - og den måde hvorpå De, hr. formand, virkelig forstod at lede dette møde, som var meget bevægende.
Jeg husker også de mange hyldesttaler og andre taler, De har holdt, specielt i de mere højtidelige stunder, og lad mig her erindre Europa-Parlamentets medlemmer om et tilfælde, der står som det mest slående eksempel for de fleste af os, hr. formand, nemlig det øjeblik, hvor De stod foran os og talte til os til minde om bombningen af Dresden. Ved denne lejlighed, som virkelig var et bevægende øjeblik her i Parlamentet, hvor De fortalte om Deres egne personlige erindringer fra den dag, da var der ikke mange af os, der kunne undgå at få tårer i øjnene; den dag fik jeg personligt en meget stor klump i halsen.
Det samme skete i går, da De sagde til os her i Europa-Parlamentet - og lad os også minde folk derovre om det - at det, vi kæmper for, og det, De har stået for og har forsvaret, var den rolle, Europa-Parlamentet her og Europa i det hele taget kan spille i forsvaret for menneskerettighederne, forsvaret for demokratiet, forsvaret for menneskeheden verden over.
Hr. formand, De har gjort et fremragende arbejde på dette felt. Det er vi stolte af. Tak, hr. formand.

Martens
Hr. formand, jeg vil gerne på vor gruppes vegne udtrykke min glæde over den måde, hvorpå De i to et halvt år har påtaget Dem formandskabet for Parlamentet med stor autoritet og også med temmelig megen stil. Jeg var rørt i går, da jeg hørte Deres tale, da Sakharov-prisen blev uddelt. Fru Green mindede om andre taler, det var store taler, og De har med overordentlig stor stil været formand for og repræsenteret Parlamentet. De har også gennemført reformer med henblik på igen at gøre Parlamentet, som er udsat for kraftige angreb, troværdigt. Disse reformer var nødvendige, de må fortsættes. De har været initiativtager. Det takker jeg Dem mange gange for. De repræsenterer Parlamentet med stor autoritet. De tager om lidt til Det Europæiske Råd. Det er ikke noget nemt miljø, hvilket jeg ved af erfaring, men De har også der repræsenteret Parlamentet på en udmærket måde. De vil på ny gøre det, i dag, i morgen og i overmorgen. Jeg håber virkelig, at De fortsat vil være aktiv her i Parlamentet. Vi har brug for Dem. De har aldrig benægtet Deres europæiske overbevisning, De har forsvaret den i stor stil, således som De selv mindede om, også i regionerne, også i parlamentsmedlemmernes valgdistrikter. Jeg synes, at De har været en stor formand for Parlamentet. Mange tak.

Cox
Fru formand, på Den Liberale Gruppes vegne vil jeg gerne have lov til at sige til Klaus Hänsch, her hvor hans to og et halvt år som formand er ved at være udløbet, at han efter vor mening har ledet arbejdet her i Parlamentet med fast hånd, men på en meget retfærdig måde. Vi synes, at han har repræsenteret Parlamentet på møder i Det Europæiske Råd og i alle regioner af vor Union på myndig og udmærket vis.
Klaus, hvis jeg må have lov til at bruge fornavn, De har tilført Europa-Parlamentets formandskab noget værdifuldt. Vi vil gerne komplimentere Dem for en særdeles veludført gerning. Lad mig også sige, at vi ønsker Dem en glædelig jul, men også et meget fremgangsrigt og politisk aktivt nytår. Tak for det store arbejde, De har gjort på vore vegne.

González Álvarez
Fru formand, kære hr. formand Hänsch, i vores gruppeformand Alonso Puertas fravær vil jeg takke Dem for Deres arbejde i løbet af disse to et halvt år. Nogle af os mener, at man på trods af de politiske uoverensstemmelser bør opretholde et godt personligt forhold. På den måde undgår man unødvendige konflikter. Og vi mener, at vores gruppes forhold til Dem har været venligt og hjerteligt. Det vil vi også gerne takke Dem for. Vi ønsker Dem alt godt i fremtiden, og vi ønsker også, at vi sammen med mange andre medlemmer i denne forsamling kan fortsætte med at arbejde for et anderledes, solidarisk og retfærdigt Europa, der lever op til alle europæernes mål.

Lalumière
Fru formand, kære afgående formand, Europa-Parlamentet er ikke noget nemt parlament at styre. De har gjort det på en retfærdig måde, og jeg taler på en lille gruppes vegne. Vi har ganske vist ikke altid været tilfredse, men forretningsordenen er ikke altid tilfredsstillende. Inden for Deres manøvremargen har De ikke desto mindre sørget for, at vi blev hørt, og det takker jeg Dem for.
De har også været en streng formand, nogle vil sige meget streng, måske endda for streng. Selv mener jeg, at det er nødvendigt at vise strenghed her i salen, og for at kunne repræsentere Europa-Parlamentet på værdig vis, må man vise stor autoritet uden for salen. De har vist, at De er i besiddelse af disse egenskaber. Det er grunden til, at jeg på gruppens vegne vil udtrykke vores respekt og vores tak.

Roth
Kære hr. Hänsch, De fik blomsterne allerede før afstemningen. Trods alle irritationsmomenter ville jeg også have givet Dem blomsterne nu, men to gange ville være at overdrive. Det er lykkedes Dem at politisere forhandlingerne her i Parlamentet. Det synes jeg, er det allervigtigste. Derfor vil jeg heller ikke holde en stor afskedstale nu. De er der jo stadig, og jeg kan bebude, at vi fortsat vil give Dem modspil, om det nu er her eller i Nordrhein-Westfalen, hvor modspillet jo er absolut nødvendigt.
Det, jeg virkelig synes, var så specielt godt ved Dem, hvis jeg må sige det, var, at De her har holdt store og vigtige taler. Men De har også ved tilsyneladende små anledninger holdt store taler, kloge taler. De har bestræbt Dem på også at give små anledninger en stor politisk betydning, som f.eks. i denne uge ved en åbning af en udstilling her i Parlamentet. Det drejede sig om en udstilling af billeder fra koncentrationslejren i Auschwitz, som unge har lavet. En lille anledning, som ved Deres tilstedeværelse og ved Deres tale blev et vigtigt øjeblik. Det takker jeg Dem for.
Nu skal jeg ikke koge suppe på det længere. Jeg kan bare ikke forstå, hvorfor Parlamentet ikke kan følge det princip, der jo ellers altid er så rigtigt: Never change a winning team ?

Garosci
Fru formand, jeg vil ikke være skyld i, at hr. Hänsch ikke når sit fly eller spilde tiden for vore kolleger, der endnu har arbejde at gøre.
På UPE-gruppens vegne siger jeg derfor blot: Tak.

Formanden
Tak for dette klare og præcise budskab.
Kære kolleger, alle har forstået, at omstændighederne er helt usædvanlige. Vi vil nu gå videre med næste punkt på dagsordenen, nemlig afstemningen. Der er nok at tage fat på. Vi vil afbryde afstemningen omkring kl. 12.15 for at behandle fru Lindepergs betænkning. I aften efter afstemningen om de aktuelle og uopsættelige spørgsmål, der som sædvanlig finder sted mellem kl. 17.30 og 18.00, vil vi fortsætte afstemningen om de betænkninger, som vi ikke når her til formiddag. Jeg håber, at alle har forstået dette.

Afstemning (fortsættelse)
Berès
Fru formand, jeg glæder mig til forhandlingen om min kollega Michèle Lindepergs betænkning, som finder sted kl. 12.15. Jeg mener blot, at der muligvis er tale om en fejl, og at afstemningen må prioriteres højere. Endvidere undrer jeg mig over, at afstemningen om de betænkninger, der var opført under afstemningstiden i går, blev udsat, og at fire af dem blev prioriteret, uden at dette blev besluttet med kvalificeret flertal.

Formanden
Fru Berès, jeg kan fortælle Dem to ting. Den første er, at der er tale om lovgivningsprocedurer, og derfor anvender vi denne fremgangsmåde. For det andet er klokken 12.15. Jeg gør opmærksom på, at fru Lindepergs betænkning vil tage omkring 40 minutter, og hvis vi begynder ca. kl. 12.40, kan vi afslutte forhandlingen kl. 13.15. Det giver os mulighed for at stemme frem til kl. 12.40. Vi har således en god halv time foran os, og vi vil forsøge at gå lidt hurtigere frem.

Carlo Casini
Fru formand, på dagsordenen står også fru Zimmermanns betænkning om foranstaltninger til beskyttelse af mindreårige i Den Europæiske Union samt min betænkning om adoption. Situationen synes at være den, at det ikke er muligt at foretage afstemningen her til formiddag, fordi disse betænkninger er den sidste og den næstsidste i rækken, men på den anden side finder jeg, at der er tale om vigtige betænkninger, og de var bl.a. udarbejdet netop med henblik på 50-året for oprettelsen af UNICEF. Jeg anmoder derfor om, at afstemningen udsættes til den næste mødeperiode, nemlig til januar, således at samtlige kolleger kan være til stede, og forhandlingen får den vægt og betydning, der bør have.

Zimmermann
Fru formand, jeg synes, at det er meget kedeligt, hvis vi nu ikke får stemt om denne betænkning. Det var jo vor hensigt, både Udvalgets og Parlamentets, at Europa-Parlamentet skulle stemme om disse to betænkninger netop på UNICEF's 50-års-dag. Det var faktisk grunden til, at de nu står på dagsordenen. Det er meget kedeligt, hvis vi nu hele tiden udskyder dem på grund af andre vigtige punkter. Det var bestemt vigtigt, at vi her i formiddags tog afsked med hr. Hänsch, men det gør, at betænkninger, der egentlig er et meget vigtigt input i politikken for borgerne i Europa, især for dem, der ikke selv har nogen stemme, bliver skubbet længere bagud i rækken.
Jeg må ærligt indrømme, at det vil pine mig, hvis vi først foretager afstemningen i januar, fordi vi så er kommet endnu længere væk fra 50-års-dagen og så vil have endnu vanskeligere ved at skabe interesse for det i offentligheden. Vi ønsker også at inddrage offentligheden i det, som vi stemmer om. Derfor ville jeg foretrække at foretage afstemningen i løbet af indeværende uge.

Formanden
Kære kolleger, jeg har indtryk af, at vi spilder vores tid. Jeg er ikke sikker på, at hr. Casini har hørt, at jeg her i formiddags præciserede, at alle betænkningerne skulle til afstemning i dag og ikke i morgen formiddag. De betænkninger, som vi ikke når at stemme om nu, kommer til afstemning i aften kl. 18.00. Jeg vil derfor foreslå, at vi fortsætter som aftalt og går videre med afstemningen.

Todini
Fru formand, det synes, som om samtlige de politiske grupper er enige om at anse fru Zimmermanns og hr. Casinis betænkninger for yderst vigtige i dette øjeblik. Dersom forsamlingen er enig med mig heri, foreslår jeg disse betænkninger sat først på dagsordenen i dag. Det forekommer mig yderst vigtigt, og vi kan ikke tillader os at drøfte børn og adoption her kl. 18.00 om aftenen, hvor der ikke vil være et passende antal medlemmer til stede til drøftelse af et så vigtigt emne.

Formanden
Fru Todini, jeg vil gerne på forhånd takke alle de kolleger, der kommer til stede i aften for at stemme om disse meget vigtige betænkninger.

Lindholm
Jeg forsøgte at få ordet, inden vi begyndte at stemme om denne betænkning, men jeg fik det ikke. Det forholder sig nemlig sådan, at Kerrs betænkning ikke foreligger på svensk; kun ca. 30 % af teksten er på svensk. Det samme er tilfældet med ændringsforslagene. Kommissionens dokument foreligger heller ikke på svensk, og derfor kan jeg ikke deltage i afstemningen om dette. Faktisk mener jeg, at vi overhovedet ikke bør stemme om betænkningen i dag.

Andersson
Jeg kan oplyse, at jeg har betænkningen her på svensk!

Formanden
Der er altså tale om et distributionsproblem og ikke et oversættelsesproblem, idet teksten findes på svensk. Jeg er naturligvis klar over, at det er en vanskelig situation. Jeg har netop gennemført afstemningen om to betænkninger, som var udarbejdet på tysk. Hvis der virkelig ikke findes nogen svensk oversættelse, ville jeg have spurgt Dem, om De ønsker afstemningen udsat. Men eftersom det ikke er tilfældet, tror jeg, at vi kan fortsætte afstemningen.

Lindholm
Sagen er den, at kun en del af teksten er på svensk; størsteparten er ikke på svensk. Da der er tale om en lovtekst, bør hele teksten faktisk foreligge på svensk. Jeg forstår på min partifælle Hautala, at samme problem gør sig gældende med den finske udgave. Men Andersson har den måske også på finsk?

Andersson
Fru formand, jeg må bede fru Lindholm om undskyldning. Hun har ret, en del af teksten er på engelsk.

Formanden
Kære kolleger, jeg tror faktisk ikke, at det er muligt. Man kan ikke stemme om en tekst, som man ikke forstår fuldt ud.

Ojala
Fru formand, problemet skyldes, at betænkningen blev udarbejdet, før Finland og Sverige blev medlemmer af Den Europæiske Union. Den oprindelige betænkning er fra 1994. Jeg er klar over, at der ikke findes en fuldstændig finske version, men vi er dog klar...

Formanden
Jeg henvender mig nu til Parlamentet. Kan De acceptere, at afstemningen udsættes, indtil alle oversættelserne foreligger?

Kerr
Fru formand, jeg må sige, at det ærede medlem har ganske ret. Denne tekst er skrevet i september 1994, hvor Sverige ikke var medlem af Unionen. Det er uheldigt, at den ikke foreligger på svensk. Jeg må dog sige, at det har taget dem to år at opdage det, og de burde ikke have opdaget det på dette tidspunkt i forhandlingerne. Det drejer sig om en yderst væsentlig drøftelse, som vedrører det sociale Europas fremtid, og vi bør gå videre med afstemningen nu.

Formanden
Jeg vil nu følge Parlamentets beslutning. Hvem går ind for, at vi fortsætter med denne afstemning på trods af de vanskeligheder, som vi desværre først lige er blevet gjort opmærksom på?
(Udsættelse af afstemningen vedtoges)

Formanden
Afstemningen er således udsat, indtil vi har alle oversættelserne. Kære kolleger, jeg mener, at det er tegn på respekt for Parlamentets sproglige pluralisme. Personligt mener jeg, at vi har valgt den bedste løsning, idet jeg dog beklager, at man ikke har gjort opmærksom på disse problemer tidligere. Hvis dette skulle gentage sig, bør man gøre sekretariatet opmærksom på det før afstemningen.

Falconer
Fru formand, det glæder mig, at Europa-Parlamentet traf denne beslutning, men De risikerer at komme til at skabe en temmelig uheldig præcedens, for hvis Parlamentet havde stemt for at fortsætte med betænkningen, så ville det have overtrådt sine egne regler. Dokumentet skal foreligge på de tilstedeværende medlemmers sprog. Det er farlig grund, vi bevæger os ud på, når De bruger flertallet til at overtrumfe et mindretals synspunkter.

Formanden
Kære kolleger, vi har set, at der er tale om en helt speciel situation. Betænkningen blev udarbejdet på et tidspunkt, hvor vore svenske venner endnu ikke var medlemmer at Unionen, og der er opstået et teknisk problem. Jeg beklager naturligvis, at vore kolleger ikke har gjort sekretariatet opmærksom på det forud for afstemningen, så vi kunne have sparet noget tid.

Kenneth Collins
Fru formand, det er et meget interessant princip, De tager op. De siger, at Parlamentet aldrig bør stemme om noget, det ikke forstår. Det er et fascinerende princip. De skulle måske henvise det til hr. Fayot som formand for Udvalget for Forretningsordenen for at se, om han måske kan gøre noget ved det.

Wim van Velzen
Fru formand, det spørgsmål, som jeg vil stille Dem, er: Hvad sker der med de afstemninger, som har fundet sted om denne betænkning. Efter min mening har disse afstemninger fundet sted, og altså bliver resultatet ved med at gælde, og næste gang fortsætter vi der, hvor vi nu er stoppet, men det er spørgsmålet nu.

Formanden
Kære kolleger, De må tro mig, når jeg siger, at jeg beklager dybt, at vi ikke fik det at vide forud for afstemningen. Det har jeg allerede sagt. Vi har også spildt tid. Det bringer os desuden i en yderst ubehagelig situation. Når det suveræne parlament med et meget stort flertal har besluttet, at afstemningen skal udsættes, foreslår jeg, at vi lader det gælde for hele betænkningen. Det ville ikke være fornuftigt at genoptage en afbrudt afstemning. Jeg mener, at i henhold til det, Parlamentet netop har vedtaget, ønsker man at udsætte afstemningen om hele betænkningen, og afstemningen vil så finde sted, når alle oversættelserne foreligger.

Pasty
Jeg anmoder om, at vi stemmer om fru Zimmermanns og hr. Casinis betænkninger med det samme. For lidt siden afviste vi at udsætte dem til januar. Jeg anmoder nu om øjeblikkelig afstemning om disse to betænkninger.
(Forslaget forkastedes)

Alan John Donnelly
Hr. formand, jeg vil rette en appel til Europa-Parlamentet i forbindelse med de Brémond d'Ars-betænkningen, for dette er en sag, hvor vi virkelig er uenige med Europa-Kommissionen. Hvis vi gennemfører afstemningen her i aften, får vi måske ikke noget effektivt resultat. Der er måske ikke tilstrækkeligt mange medlemmer til stede til, at der kan træffes en egentlig beslutning om spørgsmålet, og vi skal have givet Kommissionen en klar udtalelse. Jeg vil bede Dem om at tage en afstemning om, hvorvidt vi skal stemme om de Brémond d'Ars-betænkningen, for det er et vigtigt spørgsmål, som berører postarbejderne i Den Europæiske Union.

Formanden
Kære kolleger, jeg må sige, at Deres indlæg gør mig lidt forvirret, fordi man næsten kan få indtryk af, at mødeperioden slutter torsdag kl. 13.00. Hvis De beslutter Dem for dette, må de hver især tage ansvaret.

Muscardini
Fru formand, det er ikke sådan, at medlemmerne ønsker at afslutte mødeperioden kl. 13.00 om torsdagen. Vi ønsker - og dette er pointen - at den franske regering etablerer forbindelser mellem medlemsstaterne og Strasbourg, fordi der løber en tvist herom. Det er derfor ikke rigtigt, at betænkninger af stor betydning skal sættes på dagsordenen på tidspunkter, der har mindre betydning målt efter tilstedeværelsen i salen, mens andre, der er af stor eller meget større betydning, drøftes, når salen er fuld. Dette er en politisk manøvre!

Lindeperg
Fru formand, det kommer jeg netop til. Vi skal behandle denne betænkning, som er en institutionel betænkning: der er tale om en årlig forhandling i overensstemmelse med artikel K.6. Rådets formandskab er til stede; det er blevet indbudt til at overvære forhandlingen om dette punkt på dagsordenen. Der opstod allerede en episode sidste år, fordi vi ikke fulgte vores dagsorden. Jeg ønsker blot, at vi i år holder os til dagsordenen.

Alavanos
Sammen med hele min gruppe vil jeg stemme imod budgettet for 1997 og beslutningsforslaget herom fordi:
Der for det første er sket en tilbagegang fra førstebehandlingen med hensyn til MEDA-støtten til Tyrkiet, idet der gives grønt lys til støtten uanset krænkelserne af menneskerettighederne, det kurdiske spørgsmål, det cypriotiske spørgsmål og den aggressive adfærd over for Grækenland.-Der for det andet er tale om den fælles valutas budget, et budget med ensidige finansielle løsninger, som på besynderlig vis har fået Europa-Parlamentet til at gå ind for nedskæringer af bevillinger, som Kommissionen selv har foreslået.-Det for det tredje fører nedskæringspolitik med hensyn til strukturfondene.-Det for det fjerde signalerer opgivelse af de transeuropæiske net og den udviklingstankegang, som de var udtryk for.
Deprez
Hr. Brinkhorsts betænkning om udkastet til budget indeholder nogle principielle retningslinjer, som jeg gerne udtrykkelig vil tilslutte mig. Princippet om nulvækst på budgettet forekommer både hensigtsmæssigt og klogt.
Hensigtsmæssigt, fordi det udtrykker Europa-Parlamentets ønske om, at man også i Unionen anvender principperne om budgetdisciplin, som i henhold til Maastricht-traktaten skal gælde for medlemsstaterne med henblik på gennemførelsen af Den Økonomiske og Monetære Union. Klogt, fordi en realistisk gennemgang af de faktiske udgifter viser store muligheder for justering.
For det andet mener jeg, at Europa-Parlamentet gør ret i at genindføre visse ændringer i budgettet, som sigter mod at styrke den indre sammenhæng i Unionen: initiativer til fordel for unge arbejdsløse; en styrkelse af ligestillingen mellem mænd og kvinder; støtte til overholdelsen af menneskerettighederne; hjælp til flygtninge og fordrevne osv.
Med hensyn til gennemførelsen af MEDA-programmet i Tyrkiet stemte jeg for ændringsforslag 279 fra Budgetudvalget. Svaret fra Kommissionens formand gav mig ikke garanti for, at Kommissionen har til hensigt fuldt ud at overholde ånden og bogstavet i Europa-Parlamentets beslutning, som blev vedtaget den 19. september 1996.
Endelig glæder jeg mig over, at Parlamentet vedtog ændringsforslag 45 vedrørende foranstaltninger til bekæmpelse af vold mod børn, unge og kvinder. Beskyttelsen af børn og svage grupper skal være en prioritet for Unionen, hvis den skal leve op til sit kald som et civilisationens arnested.

Van Lancker
Højrefløjen i Parlamentet har givet efter for det politiske pres fra bl.a. Kommissionen, som med hensyn til Tyrkiet hele tiden har talt til os med to tunger. Flertallet her i Parlamentet ville understrege sit engagement med hensyn til demokratiet og respekten for menneskerettighederne i Tyrkiet; derfor har også jeg været fortaler for, at de finansielle midler til Tyrkiet i MEDA anbringes i reserven.
De fleste PPE-medlemmers (heldigvis er der også dér kloge parlamentsmedlemmer) og UPE-medlemmers holdning er fuldstændig ubegribelig og snæversynet i betragtning af, at både formand Santer og kommissær Van den Broek har vist, at de forbeholder sig ret til at indtage en anden holdning end Parlamentet med hensyn til projekter i Tyrkiet. Ånden og bogstavet i beslutningsforslaget af 19. september 1996 er derfor på ingen måde garanteret.
Højrefløjen i Parlamentet har sat Parlamentets troværdighed over styr og samtidig slået vor stærke strategi for menneskerettighederne i Tyrkiet i stumper og stykker.

Willockx
Ved afstemningen om budgettet for 1997 under andenbehandlingen kommer jeg til den konklusion, at der udelukkende kan være tale om en effektiv og tilfredsstillende budgetprocedure, hvis to betingelser opfyldes, nemlig: - for det første et konstruktivt samarbejde eller en dialog med Rådet. Under denne budgetprocedure har de to dele af budgetmyndigheden fra begyndelsen arbejdet ved siden af hinanden, og hver dialog blev reduceret til et sterilt og bureaukratisk spørgsmål uden nogen politisk værdi. for det andet politisk handlekraft fra alle gruppers side her i Europa-Parlamentet og viljen til at overholde tidligere indgåede aftaler. Takket være den næststørste gruppe er det ikke lykkedes Europa-Parlamentet at gennemtvinge dets politiske prioriteter på tværs af gruppegrænserne. Under alle omstændigheder er ingen som helst af de to nævnte betingelser i øjeblikket opfyldt. Resultatet heraf er i dag, at: - det udelukkende lykkes os at redde den mindste fællesnævner; - vi giver offentligheden et eksempel på fuldstændig uigennemsigtighed; - vi i forholdet med Rådet lider et totalt nederlag.
Betænkning af Fabra Vallés (A4-0403/96)
Ahlqvist, Andersson, Hulthén, Lööw, Theorin og Waidelich
Vi hilser den gennemgang af parlamentsmedlemmernes godtgørelser, som nu er påbegyndt i den særlige arbejdsgruppe, som EuropaParlamentet har nedsat, velkommen. Vi har tidligere indgivet forslag til Parlamentets præsidium om, at der indføres et rejsekort for medlemmer. Dette forslag danner nu, sammen med de idéer, som Klaus Hänsch tidligere har forelagt, grundlag for arbejdsgruppens gennemgang.
Vi prøver nu inden for systemet at finde frem til reelle og dækkende løsninger. Vi foretrækker konstruktive løsninger, som har mulighed for at vinde gehør hos et flertal i Parlamentet, frem for løsrevne, ikke gennemarbejdede forslag.
Betænkning af Eisma
Díez de Rivera Icaza
For det første vil jeg lykønske hr. Eisma med hans arbejde og Kommissionen med opdateringen af direktiv 76/160 i overensstemmelse med bestemmelserne i det femte handlingsprogram på miljøområdet.
Havene, søerne, floderne og turismen går på tværs af landegrænserne, selv om Rådet og Kommissionen ikke altid husker dette, navnlig når det drejer sig om turisme og badevandskvalitet, som har første prioritet på dette område.
Jeg vil navnlig koncentrere mig om de ændringsforslag, der vedrører vurderingen af forureningen og risikoen ved visse vandsportsgrene, for der hvor jeg kommer fra, risikerer man i turistsæsonen at miste et ben, en hånd eller en fod, hvis man kommer i nærheden af disse frygtelige vandscootere eller vandskiløberne, som på ingen måde respekterer reglerne om afstanden fra kysten, for ikke at tale om de både, som ikke kontrollerer kvaliteten af deres brændstof eller af deres fækale udslip. Alt sammen på bekostning af helbredet hos de stakkels badende og den lokale befolkning, som resten af året passer på de steder, som falder ind under det omdiskuterede direktiv.
Støj, helbredsrisiko, svineri, olieudslip, plastik, affald og lugt, idet mange turister desværre glemmer deres bekymring for miljøet i deres egne lande, når de er på ferie.
Derfor glæder jeg mig over ændringsforslagene, med undtagelse af dem, der vedrører det blå flag, som ikke hører til her. Med denne undtagelse vil jeg stemme for.

Ford
Jeg stemmer for Eisma-betænkningen om forslag til Rådets direktiv om kvaliteten af badevand. Denne betænkning indebærer tre ting. For det første udvides definitionen på badevand til at omfatte alt vand, der anvendes til rekreative formål. For det andet knytter man reglerne direkte sammen med sundhedsrisikoen, og sikkerheden ses derfor i direkte sammenhæng med forureningsgraden. For det tredje vil man opnå en ny ressource i form af sikkert vand til turistindustrien i hele Europa, hvilket indebærer, at de potentielle økonomiske fordele i høj grad kommer til at overstige gennemførelsesomkostningerne, selv på grundlag af OFWAT's fantasifulde tal. Denne betænkning giver en investeringsmulighed - ikke en økonomisk byrde, der skal findes dækning for.
En af de centrale årsager til, at denne betænkning vil vinde overvældende tilslutning, er den indsats, som organisationer som Surfers Against Sewage har gjort; denne organisation har meget klart påvist, at det aktuelle direktiv og den lemfældige gennemførelse heraf, som den britiske regering har stået for, har kostet Det Forenede Kongerige hundreder af millioner pund på sundhedsområdet, på det sociale område og i form af mistet produktion. Jeg siger organisationen tak for denne indsats.
Betænkning af Kenneth D. Collins (A4-0394/96)
Apolinário
De portugisiske medlemmer af PSE-Gruppen har stemt for ændringsforslag nr. 13 om tilføjelse af et nyt mål 7 til strukturfondene med henblik på at yde bistand til afholdelse af omkostningerne i forbindelse med udskiftning af rørledninger, stikledninger og ledninger i bygninger, hvilket er en nødvendighed for at reducere indholdet af bly i drikkevandet, omkostninger, der vil være meget høje: svarende til et års fællesskabsbudget på fællesskabsplan, 200 mia escudos for Portugals vedkommende.
Dette ændringsforslag blev forkastet med 189 stemmer imod og 179 for med PPE-Gruppens enstemmige stemme imod , et faktum, der skal understreges.
I forbindelse med det videre arbejde i Kommissionen og debatten om direktivet i Rådet håber vi, at denne mangel på logik vil blive udbedret.

Bernardini
Hr. formand, det er nu seksten år siden vedtagelsen af det seneste direktiv om drikkevandets kvalitet.
I det direktivforslag, vi har fået forelagt, tages der hensyn til de ændringer, der er sket, både af teknisk og videnskabelig art.
Derfor er jeg oprørt over en trist konstatering, som Det Europæiske Miljøagentur har gjort: det stigende nitratindhold i 60 % af floderne, ødelæggelsen af grundvandet, den stigende mængde pesticider i vandet osv.
Betyder det, at det første direktiv var ineffektivt? Et let svar, hvis man ser på medlemsstaternes omsætning af direktivet.
Endelig slutter jeg min stemme til mine kolleger blandt de franske socialdemokrater vedrørende vandrør af bly, hvor der behov for en overgangsperiode.

Darras og Carlotti
I direktiv 80/778/EØF om kvaliteten af drikkevand fastsattes for første gang en række kvalitetskrav vedrørende af drikkevandskvaliteten i hele Fællesskabet. I lyset af de teknologiske og videnskabelige fremskridt, der er sket siden da, og i henhold til konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Bruxelles i december 1993, var det på tide at revidere dette direktiv, hvorfor vi har denne forhandling og afstemning i dag.
Selv om vi fuldt ud tilslutter os ordførerens målsætning om at garantere et højt beskyttelsesniveau for menneskers sundhed og med udgangspunkt i en drikkevandsforsyning af høj kvalitet, kan vi ikke acceptere nogle af ændringsforslagene fra hr. Collins og Miljøudvalget. Der er tale om ændringsforslag 46 og 47, bilag I, Del B, note 3).
Hvis det viser sig nødvendigt at indordne sig under WHO's anbefalinger vedrørende vandkvaliteten og dermed tilstræbe en maksimal tilladt blykoncentration på 25 ìg/l i drikkevand, er det uacceptabelt at ville forkorte fristerne for tilpasningen navnlig under hensyntagen til de økonomiske udgifter, dette vil medføre. (De 15 år, Kommissionen har foreslået, er passende).
Kommissionen har erklæret, at den eneste måde, hvorpå man kan komme ned på 10 ìg bly pr. liter er at fjerne blyet fra vandforsyningsnettene og de sanitære installationer i boligerne. Mellem 75 % og 95 % af udgifterne i denne forbindelse vil vedrøre udskiftningen af vandrør i boliger og vil derfor påhvile ejerne. Resten vil skulle afholdes af de offentlige myndigheder og vandforsyningsselskaberne, dermed i sidste ende af forbrugerne. Det er klart, at hvis disse bestemmelser gennemføres, ville de uundgåeligt føre til en forhøjelse af vandprisen, en forhøjelse, som i Frankrig naturligvis ville være skadeligt for de lokale myndigheder, som allerede står umiddelbart over for den økonomiske kvælningsdød.
På den anden side findes der i øjeblikket intet bevis for, at de nye materialer, som foreslås som erstatning for blyrør (PVC) er tilstrækkeligt holdbare. Der er behov for meget grundige videnskabelige undersøgelser, hvis vi skal undgå at skulle udskifte hele systemet igen om ti år, hvilket også skal betales af de europæiske skatteydere og deres sundhed.

Díez de Rivera Icaza
Det er skandaløst, at intet medlemsland er kommet med de oplysninger, man har krævet om overtrædelserne af det direktiv, der blev diskuteret i går aftes, i betragtning af, at det også vedrører drikkevandet.
Det er helt sikkert ikke let at bedømme drikkevandets kvalitet i Unionen, selv om det er en væsentlig opgave for de omtalte stater at levere sundt drikkevand til borgerne, som der ingen undskyldning er for ikke at udføre.
I forbindelse med den tidligere lovgivning kom jeg med et ændringsforslag - som blev vedtaget - til erstatning af blyrør gennem finansieringsinstrumentet »LIFE«, hvorfor jeg støtter ændringsforslag 13, som går ud på, at der tilføjes et nyt mål 7 til strukturfondene i betragtning af de enorme omkostninger, der er forbundet med denne situation.
Endelig er det absolut nødvendigt at vedtage passende foranstaltninger for at sikre, at drikkevandet ikke indeholder pesticider.
Jeg vil ligesom under debatten i parlamentsudvalget afslutte med at sige: Vand er ikke en »handelsvare«, det er meget mere end det. Lad os i hvert fald kalde det en ressource, hvis vi ikke som i det klassiske Grækenland ønsker at omtale vandet som et af elementerne i livets oprindelse. Jeg har af indlysende grunde stemt for.

Grossetête
Hr. formand, jeg beklager dybt, at betænkningen om direktivforslaget vedrørende kvaliteten af drikkevand er blevet vedtaget under disse omstændigheder.
Jeg vil gerne fremhæve nogle punkter af principiel betydning. For det første vedrørende bly og kobber. Alle ved, at situationen er meget forskellig fra medlemsstat til medlemsstat, og jeg vil gerne understrege, at det er nødvendigt at tage hensyn til disse forskelle.
Endvidere er det endda meget selvmodsigende af Kommissionen at foreslå en tekst, hvori man på den ene side foreslår en meget lav parameterværdi og samtidig en meget lang frist for tilpasning. Den foreslåede værdi er alarmerende lav, og fristen for gennemførelse er yderst lempelig. Et sådant budskab er ikke seriøst i folkesundhedsmæssig sammenhæng.
Endvidere beklager jeg, at man ikke har taget tilstrækkeligt hensyn til de økonomiske konsekvenser af dette forslag. For at kunne overholde Kommissionens forslag til grænseværdi, skal medlemsstater, der har et forsyningsnet med vandledninger af bly, yde en utrolig stor økonomisk indsats, mens man på nuværende tidspunkt ikke ved, hvilket erstatningsmateriale der på længere sigt vil være det bedste for sundheden. De plastiktyper, der normalt bruges, rejser alvorlige spørgsmål, navnlig med hensyn til endokrine lidelser.
Af alle disse grunde virker det mest fornuftigt at gå frem skridt for skridt. Jeg beklager således dybt, at ændringsforslaget om en overgangsperiode på fem år, inden for hvilken medlemsstaterne skulle nå ned på en parameterværdi for bly i drikkevand på 25 ìg/l, ikke blev vedtaget.
Kommissionen bør i overensstemmelse med denne logik iværksætte de videnskabelige og navnlig toksikologiske undersøgelser, der mangler, for at gøre det muligt at revidere den valgte parameterværdi ved udgangen af denne femårige periode.

Valverde López
Jeg vil hovedsageligt omtale betænkningen om drikkevandskvaliteten. Først og fremmest vil jeg lykønske hr. Collins for det arbejde, han har udført.
Men jeg er nødt til at komme med en kritik af arbejdet i vores Parlament. Det er ikke rimeligt, at der kommer 50 ændringsforslag fra et specialistudvalg, og at der derefter under plenarmødet kommer 100 ændringsforslag. Det medfører et vanskeligt arbejde for plenum og en risiko for det endelige resultat af afstemningen. Man burde have koncentreret sig om nogle enkelte væsentlige ændringsforslag, som afspejler en klar politisk linje i Parlamentet.
Man må heller ikke glemme, at det kun er en revision af det eksisterende direktiv.
Kommissionens forslag burde have været meget mere præcise og dokumenterede ud fra et teknisk og juridisk synspunkt. Man har haft år til at udarbejde en god tekst i samarbejde med de mange arbejdsgrupper. Sådan har det ikke været. Man må spørge sig selv, hvilken intern kontrol med evalueringen af arbejdet, Kommissionen har etableret.-Dette har medført, at medlemmerne af Europa-Parlamentet forsøger at finde hundrede af måder, hvorpå man kan kompensere for disse uklarheder naturligvis med en meget dårlig koordinering til følge. Vi har heller ikke været særlig disciplinerede, og vi har pralet af vores store fantasi og vilje.-Man skal signalere til borgerne, at Den Europæiske Union vil beskytte deres helbred.-Med hensyn til de materialer, der bruges i vandledningerne, er der ingen grund til nogen form for opskræmthed. Der eksisterer ikke nogen nul-risiko. Livet er en konstant risiko. Vi har pligt til hen ad vejen at indføre forbedrende foranstaltninger. Det er det, vi gør, med de forslag, som PPE-Gruppen fremlægger i forbindelse med bly- og kobberparametret. Nye videnskabelige arbejder har påvist, at kobber ikke frembyder risici for helbredet, og at man lokalt blot skal kontrollere den generelle brug, når vandkvaliteten ikke er god med hensyn til pH-værdien og et højt indhold af salte.-Med hensyn til badevandet er det meget vigtigt at garantere vores borgere og de millioner af turister, som besøger vores lande, at vandet ved strandene og andre badevande i Europa er af strålende kvalitet, og dette sikres gennem en streng, effektiv lovgivning, som gennemføres samvittighedsfuldt i alle vores mindre og store byer.- Betænkning af Wurtz (A4-0387/96)
Girão Pereira
Størstedelen af de AVS-lande, der har undertegnet Lomé-konventionen, er lande, hvor Europa har været til stede i årtier eller århundreder. Konventionen har fungeret som et instrument til tilnærmelse mellem de pågældende områder og Europa. Nu da dette instruments gyldighedsperiode er ved at udløbe, bør vi indlede en omfattende debat om samarbejdet efter år 2000.
Det ville være uacceptabelt, om Europa af hensyn til umiddelbare økonomiske interesser privilegerer forbindelserne med de store markeder i Østasien eller Latinamerika og glemmer landene i Afrika og de små nationer i Stillehavet, hvor levevilkårene flere steder forringes år for år.
Lomé-konventionen bør videreføres, således at der fortsat findes en platform for dialog mellem Nord og Syd, mellem de rige og de fattige lande.
Det er efter min mening en måde at fremme beskyttelsen af menneskerettighederne i verden.
Betænkning af Christodoulou (A4-0353/96)
Ahlqvist og Wibe
Det er yderst vigtigt, at de lande i Europa, der ønsker at blive medlem af Den Europæiske Union, også får mulighed for det, hvis de træffer en demokratisk afgørelse om det. Efter min mening bør der også skabes plads i EU til Rusland, Belarus, Ukraine og Moldavien, hvis de ønsker at blive medlemmer.
Samtidig skal de europæiske lande, som vælger at stå uden for EU, ikke behandles stedmoderligt eller fjendtligt i det fortsatte europæiske samarbejde.
For at EU's østudvidelse kan lykkes, må der kunne udvises større fleksibilitet over for de nye medlemslande og tilstås dem lange omstillingsperioder. Bl.a. må der indrømmes dem undtagelser fra reglerne om fri bevægelighed i det indre marked. De lande, der ansøger om medlemskab, bør snarest muligt blive formelle medlemmer. De praktiske problemer i forbindelse med udvidelsen må løses på længere sigt. Men for at undgå en todeling af Europa bør intet ansøgerland afvises.
Desuden vil vi gerne understrege, at der snarest muligt bør gennemføres en hurtig reform af landbrugspolitikken og en ændring af den regionale strukturfondspolitik. Vi mener (som sædvanlig) først og fremmest, at den fælles landbrugspolitik og regionalpolitikken skal føres tilbage til det nationale plan.

Berès
Landene i Central- og Østeuropa ønsker at komme med i Den Europæiske Union hurtigst muligt. På nuværende tidspunkt medfører en udelukkende budgetmæssig procedure, at man ser bort fra forudsætningerne. De er ikke desto mindre vigtige. Den Europæiske Union skal være i stand til at modtage de nye lande, hvis den ikke blot skal forvandles til et frihandelsområde, et simpelt marked, hvor det i værste fald er finansmanden og i bedste fald økonomen, der hersker, hvilket vil være til skade for den europæiske politiske og sociale model.
Man skal ønske udvidelsen for at styrke gruppens sammenhæng omkring fælles demokratiske værdier, ikke kun for at stræbe efter en stadig større og stadig mere liberal økonomisk union. Udvidelsen skal udelukkende være fokuseret på at lette ansøgerlandenes overgang til markedsøkonomi.
En anden forudsætning er uddybelsen af de europæiske institutioner, da de central- og østeuropæiske landes integration i EU ikke kun afhænger af den vellykkede gennemførelse af reformerne i disse lande, men også, og måske i særdeleshed, af De 15's evne til at reformere institutionerne under regeringskonferencen. De signaler, som vi modtager forud for Det Europæiske Råds møde i Dublin, er ikke særlig opmuntrende. Nogle medlemsstater synes at glemme, at udvidelsen efter deres eget ønske følger en fast tidsplan. Men i dag udskydes de institutionelle spørgsmål til slutningen af forhandlingerne. Hvad kan vi så bruge regeringskonferencen til under disse omstændigheder? Er det den rette metode?
Endelig viser erfaringerne med udvidelser, at hvis de skal lykkes, skal de om nødvendigt ledsages af en lang overgangsperiode på det økonomiske plan. Disse forholdsregler er så meget desto mere nødvendige, fordi »acquis communautaire« er langt tungere nu end forud for de foregående udvidelser.
I dag kan Den Europæiske Union ikke sige ja til ansøgerlandene, og det er desværre ikke udelukkende af rent budgetmæssige grunde. Det haster med at tage fat på forudsætningerne. Det er et historisk ansvar.

Cushnahan
Som entusiastisk tilhænger af EU's udvidelse mod øst finder jeg det uanstændigt, at debatten først og fremmest går på de dermed forbundne omkostninger. Hvis det havde været det, man havde hæftet sig ved før i tiden, ville lande som Irland, Grækenland, Spanien og Portugal måske ikke være blevet medlemmer.
Disse lande har haft et net udbytte af deres medlemskab af EU. De har i forbindelse med forbedringer af deres økonomier og deres infrastrukturer haft stor gavn af de midler, de har modtaget. Det bør samtidig nævnes, at de til gengæld har ydet meget til EU. De har alle ydet ofre og væsentlige bidrag til støtte for den europæiske integrationsproces. Men udvidelsesforhandlinger bør ikke kun handle om økonomi. De må omfatte hele filosofien, ansvarligheden og først og fremmest en vision om den form, den europæiske arkitektur i sidste ende skal have.
Landene i Mellem- og Østeuropa er nybagte demokratier. Vi har et ansvar for at hjælpe dem, så overgangen til demokratiet bliver gennemført helt og fuldt. Endelig kan man, hvis den europæiske vision handler om at skabe fred og forsoning i Europa, stille det spørgsmål, om der findes en bedre metode til at opnå dette resultat end en udvidelse mod øst, som ville udviske minderne fra den kolde krig og skabe et større Europa i fred med sig selv og være et bidrag til en fredelig verdensorden.

Eriksson og Sjöstedt
Betænkningen af Christodoulou klarlægger, hvor realistiske mulighederne for en udvidelse mod øst er - det er noget, som man indtil nu har savnet i debatten om udvidelsens konsekvenser. Udvidelsen kan ikke lade sig gøre, medmindre EU gennemfører en reform af sin landbrugs- og strukturfondspolitik. Der er også andre årsager til, at det er umuligt at fortsætte i de gamle spor: dels uviljen mod at forhøje medlemsbidraget, dels de foranstaltninger, som er og vil blive truffet under WTO-forhandlingerne.
Svagheden i betænkningen er dens rigoristiske krav om kapitalistisk og nyliberal tilpasning. Unionen bør ikke stille krav om en ensidig tilpasning af ansøgerlandenes økonomiske politik og socialpolitik. Unionen har også pligt til at acceptere landenes ret til selv at vælge samfundsmodel. Hvad den derimod skal gøre helt klart, er, at ansøgerlandene skal respektere de demokratiske friheder og rettigheder.

Lindqvist
Betænkningen beskriver, hvilke problemer udvidelsen rejser. Kravene om tilpasning til ØMU og om privatisering er alt for generelle. Analysen af, hvilke finansielle og andre problemer der vil opstå i forbindelse med den fælles landbrugspolitik og strukturfondene, er derimod god. Betænkningen konstaterer, at man ikke vil være i stand til at finansiere udvidelsen, medmindre man begrænser den landbrugsog regionalpolitiske støtte, som Sverige og andre EU-lande i dag modtager. Denne væsentlige oplysning til både ansøgerlandene og de nuværende medlemmer har spillet en alt for ringe rolle i udvidelsesdebatten. Dette har fået mig til at stemme for betænkningen.

Schroedter
Lad mig straks indlede med at sige, at der i vor gruppe herskede stor tvivl om, hvorvidt vi skulle stemme for denne betænkning. Betænkningen er præget af en bekymring i de sydlige lande, som i udvidelsen mod øst ser en trussel mod opretholdelsen af den sociale og økonomiske samhørighed i EU.
Desværre giver de betingelser, som udvidelsen mod øst skal ske under, et berettiget grundlag for sådanne bekymringer. Den Økonomiske og Monetære Unions forrang og alle politiske opgaver og måls underordnede stilling i forhold til de såkaldte økonomiske nødvendigheder undergraver imidlertid ikke først nu og ikke blot på grund af EU's udvidelse mod øst en af de vigtigste politiske målsætninger i EU, nemlig princippet om økonomisk og social samhørighed.
Ordføreren er her i tallenes, balancernes og budgetternes band og taber denne enestående, historiske og fredspolitiske chance for en udvidelse mod øst af sigte. Bag dette skjuler sig ganske vist også viljen til at sinke denne udvidelse og imødekommer dermed også de regeringer i medlemslandene, der ikke er rede til at begrænse og tage medansvar for de sociale følger af at udvide det indre marked.
Jeg mener, at det med en grundlæggende reform af strukturfondene i retning af større fleksibilitet og effektivitet stadig kan nås at sikre også de nye medlemslande deltagelse i princippet om social og økonomisk samhørighed og dermed lade de politiske fordele ved en fælleseuropæisk union komme til fuld udfoldelse.

Wolf
Oprettelsen af en fælleseuropæisk ordning, som garanterer fred og varig udvikling for alle mennesker i denne verdensdel, er den centrale udfordring, som den europæiske politik ikke først står over for efter sammenbruddet af de »realsocialistiske« systemer i Central- og Østeuropa. Forliset af perestroika, som europæisk politik har et medansvar for, må også give anledning til selvkritiske overvejelser, på samme måde som det, at de neoliberale illusioner om nybrud, som lå til grund for Bonn-erklæringen om CSCE af april 1990, bristede, gør det. Ødelæggelse af eksisterende strukturer i økonomien, åbning af markeder og udenlandske kapitalindsprøjtninger har netop vist sig ikke at være den ideelle vej til produktivitet, velstand og fremtidstro. De Forenede Nationers Økonomiske Kommission for Europa advarede for nylig mod tilsvarende illusioner med hensyn til udvidelsen mod øst. I denne situation går hr. Christodoulous appel om nøgternhed imidlertid i den forkerte retning eller ikke langt nok: Det centrale problem er ikke følgerne i den nuværende Union, men følgerne i ansøgerlandene (og de indirekte følger for forbindelserne med andre nabolande, som ikke søger om optagelse i EU). Det gælder både østover og sydover. Hvis Christodoulou-betænkningen her er en begyndelse til fornyet eftertanke, er det godt. Men det er ikke godt, hvis dette er begyndelsen til, at EU trækker sig tilbage i sig selv.

Samarbejdet om retlige og indre anliggender
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er den årlige forhandling på grundlag af mundtlige forespørgsler af Lindeperg for Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender til Rådet (B4-1227/96-0-0217/96) og Kommissionen (B4-1228/96-0-218/96) om fremskridtene med hensyn til gennemførelsen af samarbejdet inden for områderne retlige og indre anliggender (afsnit VI i traktaten om Den Europæiske Union).

Lindeperg
Fru formand, fru rådsformand, fru kommissær, kære kolleger, dette tredje årlige møde, hvor vi drøfter situationen under den tredje søjle, er særlig vigtig, og derfor mener jeg, at det er en skam, at forhandlingen finder sted under disse omstændigheder, men det var kun en randbemærkning.
Den tredje søjle er nu blevet organiseret, og fejlfunktionerne kan ikke længere tilskrives, at der er tale om en sonderingsperiode. På den anden side kommer diskussionen i dag nogle få dage forud for en skelsættende dato for regeringskonferencen. I år kan vi gøre en mere positiv status med hensyn til de beslutninger, der er blevet truffet, og de anvendte juridiske instrumenter. De vigtige sager er blevet afsluttet, selv om det ikke altid er sket i den form, vi kunne have ønsket.
Jeg vil især nævne Domstolens kompetence inden for tre konventioner, herunder Europol: konventionen om udvisning, den fælles aktion mod racisme og fremmedhad samt aktionerne til bekæmpelse af narkotikasmugling og menneskehandel og seksuel udnyttelse af børn.
Denne konstatering beviser tydeligt, at afsnit VI rummede muligheder, som ikke alle var blevet udnyttet - hvilket vi har påpeget i de foregående år - og at når den politiske vilje er til stede, kan man inden for de nuværende institutionelle strukturer finde ressourcer, der kan udnyttes, og at de pågældende formandslande havde den politiske vilje.
Jeg har fået til opgave at følge disse problemer, og jeg kan fortælle, at mine anmodninger om møder og oplysninger altid er blevet vel modtaget, og jeg vil især takke det italienske formandskab for hurtigt at have sendt mig alle de dokumenter, jeg har haft brug for til mit arbejde. Men denne positive holdning styrker min pessimisme med hensyn til den overordnede situation med hensyn til afsnit VI, idet der ikke kan herske tvivl om formandskabernes gode vilje. Det betyder, at de problemer, som vi fortsat påtaler, hænger sammen med selve den tredje søjles struktur.
Jeg skal erindre om de vigtigste problemer. For det første manglen på klare politiske målsætninger. Disse kan ikke erstattes af arbejdsprogrammet, for denne liste, der er udarbejdet uden samråd med Parlamentet, indeholder ikke nogen prioriteter. Det spanske formandskabs interessante prioritet sidste år om at gå i retning af et europæisk juridisk område trak noget i langdrag.
For det andet har afstemningerne med enstemmighed endnu en gang skabt ravage i år, idet Det Forenede Kongerige, af grunde, der ligger uden for tredje søjle, blokerede Rådets beslutninger i juni. Selv om beslutningerne blev vedtaget i sidste ende, er det en usund og uacceptabel mulighed for afpresning, som medlemsstaterne har, og selv når den kommer til udtryk på en mindre brutal vis, har den ødelæggende konsekvenser.
Efter at have været igennem møllen med medlemsstaternes krav og afvisninger blev afgørelserne endelig vedtaget på det lavest mulige niveau, og de minder ofte mere om en status over fælles praksis og fælles foranstaltninger end dynamiske og positive fremskridt hen imod et fælles lovkorpus med respekt for menneskerettighederne.
For det tredje er konventionerne i henhold til artikel K.3 skrækkelig tunge. Man kan spørge sig selv, hvornår konventionen om »udvisning«, som blev vedtaget i år, vil træde i kraft, når man kan se, at Dublin-konventionen endnu ikke anvendes.
For det fjerde, den diskutable og tvetydige kompetencefordeling mellem første og tredje søjle blev endnu en gang illustreret i år med formandskabets initiativ om at foreslå en fælles aktion med hensyn til fri bevægelighed, samtidig med at Parlamentet behandlede de tre såkaldte Monti-forslag under første søjle.
For det femte er det demokratiske underskud, som man har beklaget meget i de foregående år, stadig til stede: mangel på gennemsigtighed, selv om der er sket fremskridt med hensyn til offentliggørelsen af dokumenter vedrørende asyl og immigration, udkast, som blev udarbejdet i al hemmelighed af arbejdsgrupper bestående af nationale embedsmænd, uden af Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter havde ret til at få indblik i arbejdet. Ingen høring af Europa-Parlamentet om emner, der trods alt er væsentlige, og generelt en meget restriktiv fortolkning af artikel K.6. I den forbindelse kan man kun beklage, at formanden for K.4-udvalget nægtede at imødekomme indbydelsen fra Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder efter Dublin-topmødet.
Endelig er den sidste bemærkning rettet til Kommissionen, men den hænger sammen med den tredje søjles funktion. Kommissionen har kun initiativret, og slet ikke enekompetence, inden for helt bestemte områder. Dette juridiske problem og problemet med personalemangel er uden tvivl en del af forklaringen på Kommissionens forsvindende rolle. Fru Gradins vigtigste annonceringer fra sidste år har endnu ikke set dagens lys, hverken initiativet med en samling af teksterne vedrørende immigration, asyl eller midlertidig beskyttelse. Det er således selve den institutionelle struktur under tredje søjle, der skal ændres ved regeringskonferencen.
Vi minder om Parlamentets ønsker i den forbindelse fra marts måned 1996. Vi glæder os over det irske formandskabs arbejde samt dets vilje til at gøre en del af tredje søjle til et fællesskabsanliggende. Men på trods af disse bestræbelser synes oplægget til Det Europæiske Råds møde at indeholde kimen til afvisninger på en række områder. Problemet med den demokratiske kontrol behandles kun i forbifarten, og visse medlemsstaters forbehold lover dårligt for resultaterne. Disse forbehold, der fremsættes som forsvar for en illusorisk national suverænitet, vil endnu en gang udløse enstemmighedsmekanismen for at tvinge bjerget til at føde en mus, når afgørelsens time er inde.
Hvis det går sådan, fru formand, risikerer vi, at vore kommende årlige møder om retlige og indre anliggender bliver til beklagelsesritualer uden konkrete gevinster for de europæiske borgeres dagligdag på et område, som ikke desto mindre er dem meget vedkommende.

Owen
Fru formand, det glæder mig, at jeg ligesom to af mine forgængere er blevet inviteret til Europa-Parlamentets årlige forhandling under artikel K.6 i traktaten om Den Europæiske Union om fremskridt i forbindelse med gennemførelsen af samarbejdet om retlige og indre anliggender.
Ligesom det foregående italienske formandskab har det irske formandskab lagt og lægger fortsat stor vægt på forbindelserne med Europa-Parlamentet, og det glæder sig over, at man i det beslutningsforslag, som fru Lindeperg har stillet på vegne af Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender, anerkender, at formandskabet har samarbejdet med Parlamentet i løbet af 1996, samt at det bliver bemærket, at EuropaParlamentet i flere tilfælde er blevet hørt.
Jeg glæder mig også over, at Europa-Parlamentet bemærker, at der er sket fremskridt i 1996 i henseende til de beslutningsprocesser, der er omhandlet i artikel K.3, og at der er gjort fremskridt i samarbejde med De Forenede Stater, med landene i Øst- og Mellemeuropa, med Middelhavslandene og med Rusland. Jeg noterer mig dog også, at Europa-Parlamentet ligesom i tidligere år i sit forslag til beslutning er kritisk på en række områder i sammenhæng med den tredje søjle.
Denne kritik skyldes til dels traktatens bestemmelser om den tredje søjles funktion. Kritikken gælder reglerne om beslutningstagning ved enstemmighed, strukturerne og andre aspekter. De, som hævder, at den tredje søjle ikke fungerer, tager ikke højde for hverken de reelle resultater, der allerede er opnået, eller det forhold, at den tredje søjle kun har været i funktion i tre år - den kontekst, den tredje søjle indgår i. Jeg mener, at kritikerne af den tredje søjle har en urealistisk opfattelse af, hvad der kan opnås, og hvor hurtigt det kan ske. Det er forkert at sammenligne den tredje søjle med den første søjle. Der kan i bund og grund sondres mellem de retlige og indre anliggender og mange af de sager, som behandles inden for den første søjle. Spørgsmål, der falder ind under den tredje søjle, er så følsomme, at det er helt berettiget, at der anlægges en noget anden holdning.
Når vi behandler det politimæssige og retlige samarbejde, kommer vi også tæt ind på selve kernen i den statslige suverænitet. Regeringerne ønsker grundlæggende, at disse sager skal behandles på en måde, som stemmer overens med deres konstitutionelle værdier og retlige traditioner. Det udelukker ikke et meget intenst samarbejde, som absolut må finde sted mellem Den Europæiske Unions medlemsstater, specielt på områder i forbindelse med de centrale spørgsmål, der kommer tæt på borgerne.
Jeg tænker her i særdeleshed på kampen mod narkotika og organiseret kriminalitet, samt på politisamarbejde og retligt samarbejde i almindelighed. Her har borgerne en legitim interesse og kan forvente, at deres regeringer skal træffe effektive foranstaltninger for at beskytte dem mod kriminalitetens svøbe, og vi har som politikere et ansvar for at leve op til disse krav. På disse felter har Unionen gjort væsentlige fremskridt under det italienske og det irske formandskab, og jeg vil gerne have lov til at udtrykke min anerkendelse af det kolossale arbejde, min forgænger gjorde i det første halvår af 1996.
På sit møde i Madrid den 15. og 16. december 1995 udtrykte Det Europæiske Råd det ønske, at kommende aktiviteter på området retlige og indre anliggender skulle have fokus rettet mod et program med særligt højt prioriterede områder. Den 14. oktober 1996 vedtog Rådet en beslutning, hvori man fastlagde, hvilke områder der skulle prioriteres højest i samarbejdet i perioden fra den 1. juli 1996 til den 30. juni 1998. Det arbejde, der er gennemført i løbet af 1996, har været organiseret efter disse principper.
1996 har været præget af, at der er fundet en løsning på en række fundamentale, institutionelle spørgsmål, som for eksempel hvilke beføjelser Domstolen for De Europæiske Fællesskaber bør have med hensyn til gennemførelse og fortolkning af tre konventioner og indførelse af flerårige finansieringsprogrammer med en specifik beslutningsproces. I ønsket om at sikre gennemskueligheden i sin arbejdsgang besluttede Rådet ligeledes at offentliggøre en række retsakter og andre vedtagne tekster om asyl- og indvandringsanliggender i EFT.
Der skal nye fremskridt til på dette felt. Jeg erkender, at Rådet har indført nogle retlige instrumenter, som ikke er specifikt omtalt i artikel K., for eksempel visse beslutninger eller henstillinger. Ikke desto mindre har Rådet i årets løb vedtaget adskillige konventioner, som har vital betydning for borgerne og Unionen, og en række fælles aktioner vedrørende spørgsmål af betydning for bekæmpelsen af alvorlige forbrydelser som narkotikahandel, menneskehandel og seksuel udnyttelse af børn samt andre former for organiseret kriminalitet.
I løbet af det sidste år har man sikret den formelle vedtagelse af 23 retlige instrumenter, herunder fem konventioner, elleve fælles aktioner, to afgørelser, to fælles holdninger og tre resolutioner. Blandt de væsentligste resultater tæller den formelle godkendelse af konventionen mellem Den Europæiske Unions medlemsstater om udlevering, protokollen om præjudiciel fortolkning af De Europæiske Fællesskabers Domstol af konventionen om oprettelse af et europæisk politikontor, samt protokollen til konventionen om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser og konventionen om anvendelse af informationsteknologi til toldformål.
Uden at dvæle ved alle de resultater, der er opnået i 1996 inden for området retlige og indre anliggender, vil jeg gerne nævne nogle få. Narkotika: I 1996 har en stor del af aktiviteterne under afsnit VI været helliget aktioner i forbindelse med kampen mod narkotika. Dette indgik i en integreret holdning til samtlige tre søjler. Den større vægt herpå afspejler det voksende problem i hele Fællesskabet og den almindelige forståelse for narkotikaproblemets alvor, som blot alt for tydeligt fremgår af den vægt, der til stadighed er blevet lagt herpå af skiftende europæiske Råd. I løbet af 1996 er kompetente organer aktivt begyndt at gennemføre de 66 foranstaltninger, der er omtalt i rapporten fra ekspertgruppen om narkotika, som blev godkendt på Det Europæiske Råds møde i Madrid. Der er gjort væsentlige fremskridt, specielt når det gælder aktiviteterne under afsnit VI.
For det irske formandskab har narkotikaen været et væsentligt punkt blandt de højest prioriterede områder. Der blev iværksat et ambitiøst program i juli 1996. Det byggede på det italienske formandskabs initiativer vedrørende forbindelsesofficerer og hvidvaskning af penge og projektet om tyrkiske kriminelle organisationer, som alle var til behandling på Det Europæiske Råds møde i Firenze. Planen satte først og fremmest fokus på adskillige aktioner med henblik på at lette retshåndhævelsen: Der er truffet beslutning om en fælles aktion for samarbejde mellem toldforvaltninger og erhvervsorganisationer til beskyttelse af de ydre grænser mod narkotikaimport, og der er vedtaget en resolution om udarbejdelse af aftaler mellem politi og toldvæsen med henblik på bekæmpelse af handel med narkotika; der vil om kort tid blive vedtaget en fælles aktion til bekæmpelse af narkotikahandel via Balkan-ruterne.
Når det gælder EU-interne aktioner, er der opnået fremskridt i form af resolutionen og rapporten om forebyggelse og afsløring af ulovlig dyrkning og produktion af narkotika, og gennem en resolution og rapport om narkoturisme. Det operationelle samarbejde er også blevet udbygget.
Kampen mod narkotika fører ligeledes til foranstaltninger på de områder, der henhører under det retlige samarbejde, herunder specielt resolutionen om domme for alvorlig narkotikahandel. De fælles aktioner, der er vedtaget, omfatter endvidere: Kemiske narkotikaprofiler og udveksling af oplysninger og rammer for initiativer vedrørende forbindelsespersoner. Rådet af Justits- og Indenrigsministre opnåede bred politisk enighed om en fælles aktion i sammenhæng med spørgsmål som forpligtelse til at udbygge vort samarbejde i kampen mod afhængighed af narkotika og forpligtelse til at tilnærme vore love og retshåndhævelsesprincipper i det omfang, der er nødvendigt for at bekæmpe ulovlig narkotikahandel. Der er ved at blive udarbejdet en rapport til Rådets møde i Dublin, som blandt andet kommer til at dreje sig om, i hvilket omfang harmonisering af lovgivningen kan bidrage til at reducere misbrug af og handel med ulovlig narkotika, samt mandatet i forhold til Latinamerika og Caraibien i relation til forbedring af samarbejdet om narkotikabekæmpelse.
På sit møde den 19. og 20. marts 1996 kunne Rådet af Justits- og Indenrigsministre notere, at der, for så vidt angår forslaget til erklæring om organiseret kriminalitet, var enighed blandt samtlige delegationer med undtagelse af én delegation, som ønskede et parlamentarisk forbehold. I tilgift til konventionen om udlevering, som jeg allerede har nævnt, vedtog Rådet den 22. april 1996 en fælles aktion om rammer for udveksling af forbindelsespersoner med henblik på at forbedre det retlige samarbejde mellem Den Europæiske Unions medlemsstater. Rådet af Justits- og Indenrigsministre havde på sit møde den 28. november 1996 en dybtgående diskussion om midler og metoder til intensivering af bekæmpelsen af den organiserede kriminalitet. Formandskabet fremlægger et oplæg til diskussion på Rådets møde i Dublin om forbedring af Unionens evne til at tackle organiseret kriminalitet.
Hermed kommer jeg frem til ulovlig menneskehandel og seksuel udnyttelse af børn. Da vi gjorde menneskehandel til et særligt prioriteret område under vort formandskab, havde vi ingen mulighed for at forudse de tragiske begivenheder, der skulle komme til at udspille sig i Belgien i august måned. Vi har reageret på disse begivenheder ved i endnu højere grad og med stor beslutsomhed at sætte fokus på dette område. Vi har opnået politisk enighed om en række foranstaltninger. Den første foranstaltning var et forslag fra det irske formandskab om at udvide Det Europæiske Narkotikacenters mandat, så det også kom til at omfatte menneskehandel. Med dette instrument vil Det Europæiske Narkotikacenter straks få et ansvar i forbindelse med menneskehandel, og det vil lette samarbejdet og udvekslingen af oplysninger mellem politistyrkerne og give Det Europæiske Narkotikacenter mulighed for at yde al den bistand, det kan yde til bekæmpelse af disse rædselsvækkende forbrydelser.
På mødet i Rådet af Justits- og Indenrigsministre i november måned blev der ligeledes fastlagt en fælles holdning til definitionen af seksuel udnyttelse af børn og ulovlig handel. Jeg vil gerne understrege, at det er et meget markant resultat, der er opnået under det irske formandskab, og jeg vil benytte lejligheden til offentligt at fremhæve min belgiske kollega, Justitsminister de Clercks arbejde, idet han har gjort en stor indsats for at få bragt en politisk aftale i stand om denne meget væsentlige aktion. Denne fælles aktion er også i høj grad inspireret af EuropaParlamentets beslutning om emnet, og jeg vil gerne takke de medlemmer af Europa-Parlamentet, som så kraftigt har fremhævet dette område inden for forbrydelsernes verden, og som har presset så stærkt på, for at der skulle blive gjort en indsats. En fælles aktion vil indebære en gennemgribende revision af lovgivningen på området. Denne revision vil medføre, at menneskehandel og seksuel udnyttelse af børn bliver betragtet som strafbare, kriminelle handlinger i samtlige medlemsstater, og at sådanne handlinger bliver straffet i overensstemmelse hermed.
En ting, der har stor betydning, er, at medlemsstaterne er blevet enige om at gøre udnyttelse af børn til pornografi til en strafbar, kriminel handling. Definitionen af denne forseelse er meget omfattende og dækker besiddelse af børnepornografi såvel som produktion, distribution, salg eller andre former for ulovlig handel dermed.
Det er ligeledes betydningsfuldt, at medlemsstaterne har forpligtet sig til at straffe disse forseelser, uanset hvor de bliver begået. Det vil sikre en ensartet holdning til den såkaldte børnesexturisme. Medlemsstaterne forpligter sig også til at uddybe samarbejdet og yde passende støtte til ofrene for sådanne forbrydelser.
Som allerede nævnt har vi også efter fælles initiativ fra belgisk side og formandskabets side oprettet en fortegnelse over kompetencer og specialer i bekæmpelsen af særlige forbrydelser af denne art og af narkotikahandel. Disse forslag vil i betydelig grad lette det internationale samarbejde mellem de operative politistyrker.
Den fælles aktion mod racisme og fremmedhad blev vedtaget i juli 1996. Rådet vil vurdere medlemsstaternes opfyldelse af deres forpligtelser under den fælles aktion i slutningen af juni 1998.
Den første protokol til konventionen om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser blev udarbejdet af Rådet og underskrevet af medlemsstaternes repræsentanter den 27. september 1996. Konventionen er mere specifikt rettet mod svindel, der skader De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser. Protokollen markerer anden fase i denne udvikling. Den er i særdeleshed rettet mod bestikkelse, der er eller kan være til skade for disse interesser, hvad enten denne involverer Fællesskabets embedsmænd eller nationale embedsmænd, andre medlemsstaters embedsmænd, medlemmer af Kommissionen, medlemmer af EuropaParlamentet, medlemmer af Domstolen eller medlemmer af Revisionsretten.
Arbejdsgruppen om straffe- og fællesskabslovgivning arbejder for tiden med det andet forslag til protokol til konventionen. Dette forslag omhandler specielt det ansvar, der påhviler juridiske personer for svindel og bestikkelse, der finder sted på deres vegne, konfiskation og hvidvaskning af fortjenester ved svindel og gensidig bistand, alt sammen i sammenhæng med beskyttelsen af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser.
Forslaget til konvention om bekæmpelse af bestikkelse, der involverer De Europæiske Fællesskabers embedsmænd eller embedsmænd fra Den Europæiske Unions medlemsstater, blev fremsendt til Rådet af det italienske formandskab i januar 1996. Forslaget var udarbejdet på grundlag af den tidligere nævnte første protokol til konventionen om beskyttelse af Det Europæiske Fællesskabs finansielle interesser.
Forslaget til konvention er imidlertid bredere end protokollen, idet det dækker aktiv og passiv bestikkelse også i tilfælde, hvor Det Europæiske Fællesskabs finansielle interesser ikke er involveret. Det eneste udestående problem med forslaget er, hvorvidt og i hvilket omfang Domstolen skal tillægges kompetence i forbindelse med denne konvention.
Med hensyn til den frie bevægelighed for personer ville billedet af de aktiviteter, der er gennemført inden for den tredje søjle i løbet af 1996, ikke være fuldstændigt, hvis jeg undlod at nævne blot de væsentligste resultater, når det gælder de ydre grænser, visumpligt, asyl og indvandring. Der blev i marts måned taget et vigtigt skridt for at opnå en bedre integration af borgere fra tredjelande, der opholder sig lovligt i en medlemsstat, idet der blev vedtaget en resolution om disse personers status. Endvidere blev der på Rådets møde i marts måned vedtaget en fælles aktion om ordninger for lufthavnstransit med henblik på at opnå en bedre kontrol med illegal indvandring. I juni vedtog Rådet henstillingen om bekæmpelse af ulovlig beskæftigelse af borgere fra tredjelande.
Særlig væsentlig er den politiske aftale, som blev indgået i Rådet om en fælles aktion vedrørende ensartede opholdstilladelser. Med hensyn til asyl og flygtninge vil jeg fremhæve den fælles holdning om harmoniseret anvendelse af udtrykket flygtning under Genève-konventionens artikel 1 A, som vil give en bedre retssikkerhed på dette vanskelige område. Endvidere det arbejde med en konvention om etablering af et system for indsamling, opbevaring, udveksling og sammenligning af asylansøgeres fingeraftryk, som EURODAC påbegyndte under det italienske formandskab, og som er skredet godt frem under det irske formandskab. Som De ved, vil et sådant instrument i betydelig grad lette gennemførelsen af Dublin-konventionen, som skulle blive ratificeret af den sidste medlemsstat i nær fremtid.
Endelig vil jeg gerne henlede Deres opmærksomhed på Rådets afgørelse om en beredskabs- og hasteprocedure med henblik på byrdefordelingen i forbindelse med modtagelsen af fortrængte personer og deres midlertidige ophold, som blev vedtaget i marts.
Lad mig blot hurtigt sige et par ord om finansieringen af aktiviteterne under afsnit VI i 1996. Som følge af den kritik, som Europa-Parlamentet gav udtryk for under afstemningen om budgettet for 1996, nemlig at de bevillinger, der var til rådighed i 1995, var spredt over for mange projekter, hvis betydning var yderst svingende, som ikke stemte overens indbyrdes og manglede en helt klar politisk styring, vedtog Rådet, at bevillingerne skulle indsnævres til et begrænset antal flerårige samarbejdsprogrammer, som afspejler den politiske prioritering i samarbejdet mellem Justits- og Indenrigsministrene, og som hver især er genstand for en specifik fælles aktion, hvor de rette gennemførelsesprocedurer er fastlagt.
Rådet har vedtaget tre programmer: GROTIUS, som vedrører udveksling af retsembedsmænd, SHERLOCK, som omhandler uddannelse i afsløring af falske dokumenter, og STOP, som vedrører et program med henblik på bekæmpelse af menneskehandel og seksuel udnyttelse af børn. Et fjerde, OISIN, vil blive vedtaget før årets udgang. Dette sidste program handler om uddannelse og udveksling af personer, der er beskæftiget inden for retshåndhævelse. Hvis man sammenligner det nye system med det tidligere, vil man konstatere, at der er taget højde for samtlige Europa-Parlamentets kritikpunkter.
På mødet i morgen i Det Europæiske Råd kommer man til at beskæftige sig med spørgsmål som bekæmpelse af narkotika og organiseret kriminalitet, hvilket er meget væsentlige spørgsmål for den europæiske borger, med henblik på at finde praktiske og velegnede løsninger for fremtiden i samarbejde med Kommissionen og EuropaParlamentet. Man kommer til at drøfte vejen frem, herunder indførelse af et frit, sikkert og retfærdigt område, og der foreligger forslag fra det irske formandskab herom.

Gradin
Fru formand, fru minister, ærede medlemmer! 1996 har været et spændende år med mange nye aktiviteter og initiativer. Jeg vil gerne lykønske min irske kollega med et meget velgennemført formandskab. Det har været en fornøjelse at arbejde sammen med fru Owen. Navnlig værdsætter jeg, at formandskabet har prioriteret narkotikaproblemerne så højt. Det arbejde, som blev indledt sidste år, har derfor kunnet følges op med en række konkrete aktiviteter og beslutninger.
I 1996 har Kommissionen sammen med Europa-Parlamentet og formandskabet afholdt tre vigtige møder vedrørende narkotikaområdet. På det første møde i marts måned drøftede vi lovgivningsspørgsmålene. Resultatet heraf danner grundlag for den rapport om lovgivningsmæssig harmonisering, som nu forelægges Det Europæiske Råd i Dublin. I oktober mødtes vi med USA, Canada, Schweiz og Norge for at udveksle erfaringer. I november organiserede vi det tredje møde, et stort seminar om den kriminalitet, som knytter sig til narkotikamisbrug - det fænomen, som vi benævner urban delinquency linked to drug dependency . I dette møde deltog også repræsentanter for Central- og Østeuropa, hvor der åbner sig nye markeder, hvilket narkosyndikaterne ikke har været sene til at udnytte. I Central- og Østeuropa påbegynder man nu arbejdet med at udforme en effektiv narkotikapolitik, og det er særdeles vigtigt, at vi deler ud af vore erfaringer.
Endvidere arbejdes der i Kommissionen på at finde en løsning på, hvordan man kan kontrollere de kemisk fremstillede narkotika bedre. Kontrolsystemerne er ofte opbygget på en sådan måde, at de nye kemisk fremstillede narkotika, som dukker op, falder uden for de eksisterende forbud. Desuden tager det lang tid at få nye stoffer opført på en forbudsliste. Derfor har jeg sammen med medlemsstaterne iværksat et arbejde for at finde frem til, hvordan et mere fleksibelt og dermed mere effektivt system skal se ud.
Et område, som har lagt beslag på megen tid og energi, er bekæmpelsen af menneskehandel. De kriminelle organisationer, der driver narkotikasmugling, giver sig ofte også af med menneskesmugling. I mange lande betragtes dette som en mindre alvorlig forbrydelse end narkotikahandel; jeg har aldrig kunnet forstå hvorfor. Der står jo menneskeliv på spil i begge tilfælde. Jeg besluttede mig allerede sidste år til at udarbejde en meddelelse om handel med kvinder. I denne fremsættes en række konkrete forslag. De drejer sig bl.a. om et udvekslingsprogram for de ansatte i retsvæsnet, der arbejder inden for grænsekontrol, og om oplysningskampagner i oprindelseslandene. Endvidere peger vi på, at der må indføres midlertidige opholdstilladelser for kvinder, som er villige til at aflægge vidneforklaring for domstolene. Desuden fremhæver meddelelsen desuden nødvendigheden af at støtte ikke-statslige organisationer og foreslår oprettet en fortegnelse over kontaktpunkter på nationalt plan. Meddelelsen om kvindehandel er blevet fremsendt til såvel EuropaParlamentet som Rådet.
Kommissionen deltager aktivt i arbejdet med at forebygge seksuelle overgreb mod børn. Jeg deltog i konferencen om seksuel kommerciel udnyttelse af børn i Stockholm. Den faldt sammen med afsløringen af de tragiske begivenheder i Belgien. Jeg har presset på for, at Kommissionen skal påtage sig den opgave at sørge for, at den handlingsplan, der blev vedtaget på Stockholm-konferencen, følges op på EU-plan. Jeg har da også vundet gehør for tanken blandt mine kolleger i Kommissionen, som har bedt mig samordne alle vore aktiviteter på dette område.
I efteråret har Kommissionen fremsat følgende forslag: For det første en grønbog om beskyttelse af mindreårige og om integritetsbeskyttelse på det audiovisuelle område. For det andet en meddelelse om misbrug af Internet, og for det tredje en meddelelse om foranstaltninger til bekæmpelse af sexturisme.
På retsområdet er der allerede taget en række vigtige skridt. Det drejer sig først og fremmest om Rådets afgørelse om kriminalisering af alle former for seksuel udnyttelse af børn og om, at lovgivningen på dette område også skal finde anvendelse eksterritorialt.
Når man ser tilbage på, hvad der er gjort for at bekæmpe såvel narkotika- som menneskehandel, kan man konstatere, at der allerede er gjort betydelige fremskridt. Særlig glædeligt er det, at Europol-konventionen er blevet undertegnet. Europol er nødvendig for effektivt at kunne bekæmpe både menneske- og narkotikahandel. Jeg støtter helhjertet formandskabets henstilling til medlemsstaterne om, at de ratificerer Europol-konventionen i løbet af 1997, og jeg håber, at også dette Parlaments medlemmer vil støtte den aktivt.
Asylspørgsmålene har også været på Kommissionens dagsorden. Flere lande tilbyder asylansøgere midlertidig beskyttelse. Kommissionen har udarbejdet en detaljeret analyse af de eksisterende bestemmelser om midlertidig opholdstilladelse i Unionen. Vi har konstateret, at der er stor forskel på ordningerne. Jeg har på grundlag af et arbejdsdokument indledt en drøftelse i Rådet om nødvendigheden af mere ensartede systemer. Dette initiativ vil jeg nu følge op med et forslag om en fælles foranstaltning, dvs. en joint action , vedrørende midlertidig beskyttelse. Hensigten er at finde frem til en model, der betyder, at EU-medlemslandene i fremtiden vil være bedre rustede, når der opstår en masseflugt.
Endvidere arbejder jeg på en konvention om regler for indvandring. Der er behov for et bedre overblik over de eksisterende instrumenter. Også på dette område er der brug for et udviklingsarbejde for at sikre overensstemmelse mellem de indvandringspolitiske aftaler, som allerede er indgået. Jeg agter at foreslå ændringer på de punkter, hvor de eksisterende tekster er uklare eller tvetydige.
I år har Kommissionen desuden gennemført tre omfattende pilotprojekter. Der var tale om udvekslings- og uddannelsesprogrammer for tjenestemænd fra medlemsstaterne, som arbejder inden for ydre grænsekontrol, indvandring og asylområdet. Erfaringerne er meget positive, og arbejdet med projekterne danner nu grundlag for et forslag om et flerårigt program på netop disse områder.
Arbejdet på det juridiske område er også blevet fremmet. Her er der virkelig behov for at styrke samarbejdet. Målsætningen bør være, at det er lige så let for den enkelte borger at få sin ret tilgodeset i et andet medlemsland som i sit hjemland. Procedurerne må forenkles, og retssystemerne bør gøres mere tilgængelige. Jeg agter derfor i løbet af det kommende år at tage et initiativ angående retshjælp i et EU-perspektiv.
Kommissionen spiller en vigtig rolle i forbindelse med Unionens kontakter med andre lande. Af indlysende grunde lægger vi i øjeblikket meget arbejde i at forberede de central- og østeuropæiske lande på de kommende optagelsesforhandlinger. En stor, ressourcekrævende del af dette arbejde vedrører retlige og indre anliggender. De kommer til at spille en væsentlig rolle i udtalelsen og dermed for Rådets beslutning om at indlede forhandlinger. I foråret gennemførte vi derfor en række møder med hvert enkelt associeret land. Formålet var dels at få et bedre indtryk af de faktiske behov, dels at forklare, hvilke krav der vil blive stillet til de nye medlemsstater med hensyn til retlige og indre anliggender. Den indsats, som vi har gjort, har givet ganske gode resultater, og der begynder nu at indkomme projektforslag i stadig hurtigere takt.
Den strukturelle dialog på det politiske plan har været genstand for megen kritik. Vore venner i Central- og Østeuropa har klaget over, at de ikke finder vore ministermøder tilstrækkeligt strukturerede. Desuden har de klaget over, at der reelt ikke er tale om en dialog i dette ords egentlige betydning. På det seneste møde valgte det irske formandskab derfor at begrænse dagsordenen til kun ét hovedtema, nemlig narkotikabekæmpelse. Samtidig havde Kommissionen forud for drøftelserne udarbejdet et udførligt skriftligt grundlag, hvilket resulterede i en betydelig bedre dialog.
Kommissionen har endvidere været aktiv i forbindelse med den transatlantiske dialog. Sidste uge afholdt vi eksempelvis et stort møde med amerikanerne om indvandringsspørgsmål. Eksperter og embedsmænd fra begge sider af Atlanten mødtes og udvekslede erfaringer. Der foregår også et intensivt samarbejde på søjle 3-området med vore sydlige naboer, ikke mindst om at forebygge og forhindre narkotikasmugling og illegal indvandring. Dette arbejde foregår dels inden for rammerne af Barcelona-processen, dels gennem MEDA-programmet.
Som ministeren omtalte, har Kommissionen i år søsat en helt ny arbejdsform på søjle 3-området. Den har betydet, at der er etableret flerårige arbejdsprogrammer. Disse har til formål dels at gøre arbejdet langsigtet, dels at knytte fordelingen af budgetmidlerne tættere sammen med de politiske prioriteringer inden for samarbejdet om retlige og indre anliggender. Kommissionen har bl.a. udarbejdet dette kompromis som reaktion på Europa-Parlamentets kritik af fordelingen af 1995-budgettet. Nu gennemfører vi det, og der er truffet afgørelse om tre flerårige programmer: ét ved navn GROTIUS om samarbejde på det juridiske område, ét ved navn SHERLOCK om identifikation af falske dokumenter og ét ved navn STOP om bekæmpelse af seksuelle overgreb mod børn. Vi forbereder i øjeblikket yderligere to programmer. Det ene af disse, hvis navn er OISIN, drejer sig om et styrket politisamarbejde, det andet om foranstaltninger i forbindelse med grænsekontrol, indvandring og asyl.
Fru formand, det kommende år bliver afgørende for søjle 3's fremtid. Forhandlingerne på regeringskonferencen skrider frem, og man er nu for alvor begyndt at drøfte, hvordan samarbejdet om retlige og indre anliggender fungerer. Kommissionen står fast på sin opfattelse, at der er behov for en gennemgribende revision af søjle 3samarbejdet. Vi har stillet forslag om, at samtlige delområder ud over det politimæssige og strafferetlige samarbejde overføres til søjle 1. Det ville føre til større effektivitet og give Parlamentet større indflydelse, og Domstolen ville komme til at spille den rolle, som den normalt har. Disse målsætninger må også gælde for den fremtidige søjle 3, uanset hvilke delområder den kommer til at omfatte.
Regeringskonferencen går nu ind i en afgørende fase. Signalerne er på flere punkter positive. Kommissionen har således med stor interesse noteret sig det udspil, som forbundskansler Kohl og præsident Chirac kom med for nogle få dage siden. Det er meget opmuntrende. EU-borgerne ønsker konkrete resultater på dette område. Nu er der brug for politisk vilje, og det gælder om at påvirke medlemsstaterne så meget som muligt. Hvad dette angår, håber jeg naturligvis også på støtte fra Europa-Parlamentets medlemmer. I morgen samles stats- og regeringscheferne i Dublin. Jeg håber, at man dér vil føre en konstruktiv drøftelse om søjle 3. Der er således sket meget positivt, men jeg aner også grund til bekymring i horisonten. Mest bekymret er jeg med hensyn til, om Kommissionen har kapacitet til at leve op til de forventninger, der stilles til os på søjle 3-området. Ambitionerne må stå i forhold til de ressourcer, som vi får, ikke mindst af dette Parlament. Jeg pegede allerede i fjor på, at de ressourcer, som vi råder over, ikke er tilstrækkelige. Det har, som jeg frygtede, ført til forsinkelser, som bl.a. har ramt initiativet til en fælles foranstaltning vedrørende midlertidig beskyttelse og konventionen om regler for indvandring. Jeg håber ikke, at dette gentager sig næste år.
Til sidst vil jeg gerne rette en hjertelig tak til Europa-Parlamentet for det gode samarbejde, som vi har haft i 1996. Dette år har været præget af et værdifuldt partnerskab mellem Europa-Parlamentet og Kommissionen, og jeg ser frem til et fortsat godt samarbejde.

Schulz
Fru formand, mine damer og herrer! Når noget går dårligt, kan man ikke bortforklare det med nok så mange smukke taler holdt af mange forskellige formandskaber. Den tredje søjle i Maastricht-traktaten er konstrueret forkert, og jeg medgiver, at hverken Rådet selv eller Kommissionen kommer ud af det dilemma, som fru Owen selv så rigtigt beskrev, så længe de nationale regeringer i Den Europæiske Union sidder paralyseret som en kanin foran slangen, foran den hellige ko »national suverænitet«, og ikke er parate til at afgive så meget som en millimeter af denne nationale suverænitet for at løse europæiske problemer. Så længe bliver disse problemer bare ikke løst!
Hvordan ser så ud med fremskridtene med hensyn til gennemførelsen af samarbejdet om retlige og indre anliggender? Det er jo emnet for vor forhandling. Hvor er fremskridtene med hensyn til den frie bevægelighed for personer i Den Europæiske Union? Findes ikke, prøv igen! Hvordan står det så til med konventionen om de ydre grænser? Ikke ratificeret, prøv igen! Hvad så med harmoniseringen af asylretten, begrænset til den mindste fællesnævner? Findes ikke, prøv igen! Hvad så med en harmoniseret narkotikapolitik i Den Europæiske Union? Lad os ikke snakke mere om dette sørgespil om narkotikapolitik i Den Europæiske Union. Her er renationaliseringstoget blevet sat på skinner. Hvordan går det det retlige samarbejde i Den Europæiske Union? Det findes ikke, der er ikke engang tilløb til et sådant. Hvad sker der egentlig med Europol? På alle topmøder, også på Dublin-topmødet, taler man igen i slidte fraser om, hvor vigtig Europol er, når man skal bekæmpe organiseret kriminalitet. Det er rigtigt nok. Det er faktisk nødvendigt at opbygge en europæisk politienhed og at lade en sådan politienhed arbejde effektivt, så den kan støtte det lokalt opererende nationale politi. Og hvorfor findes denne politienhed så ikke? Hvorfor har vi nu i fem år diskuteret dette, uden at der sker noget bortset fra, at der i Haag sidder et par embedsmænd ved nogle computere, som de ikke har lov at bruge? Jeg skal sige Dem hvorfor: Fordi regeringerne i Den Europæiske Union ikke er villige til at afgive bare en millimeter national suverænitet til at bekæmpe europæisk kriminalitet. Hr. Leoluca Orlando siger så rigtigt: «Den Europæiske Union for forbrydelse findes, Den Europæiske Union for bekæmpelse af forbrydelse findes ikke.« Og hvorfor findes den ikke? Fordi der er de nationale suverænitetsforbehold.
Jeg skal derfor sige Dem noget: Sådan vil det ikke lykkes os i Den Europæiske Union virkelig at gøre alvor af det, som denne tredje søjle egentlig skal. Jeg vil slet ikke sige mere om inddragelsen af Europa-Parlamentet, det har fru Lindeperg allerede sagt nok om. Hvordan vi bliver holdt udenfor, fremgår meget tydeligt af punkt H. Rådets program for de næste to år er ikke engang blevet meddelt Parlamentet. Sådan er realiteterne. Men hvis vi vil fremad om ikke andet så på det interguvernementale plan, så må princippet om enstemmighed væk, og så er der en ting, der virkelig skal opfyldes: Regeringernes oprigtige vilje til at holde op med om søndagen at sværge til den europæiske enhed og sælge harmonisering i floromvundne taler og om mandagen praktisere det stik modsatte, nemlig at holde national suverænitet frem for sig som en monstrans. Hvis vi ikke ændrer på dette, får vi heller ingen fremskridt med hensyn til samarbejde inden for politimæssige og retlige anliggender.

Cederschiöld
Fru formand, situationen på retsområdet er uholdbar. Borgerne kræver, at Unionen bliver et område med fri bevægelighed, et område præget af frihed, sikkerhed, retfærdighed og med regler som i en retsstat. Retlige anliggender står derfor højt på den europæiske dagsorden, ikke mindst takket været ministeren, fru Owen. Tingene fungerer imidlertid ikke tilfredsstillende på søjle 3-området. Her er der et vakuum, som danner grobund for kriminalitet. Borgerne venter på forslag, men muligheden for at nedlægge veto i Rådet gør redskaberne mangelfulde og hindrer aktivitet og udvikling. Meget ofte er der ingen formel kommunikation med de valgte repræsentanter, og det er ikke til at gennemskue, hvad der foregår på retsområdet. Der mangler retssikkerhed, gennemskuelighed og effektivitet. Bureaukratiet trives, men det gør kriminaliteten, den illegale indvandring og menneskehandelen også. Rådet må organisere sig bedre med mindre bureaukrati, større åbenhed og større gennemskuelighed. Det demokratiske system må ikke få lov til at komme til kort i kampen mod terror og kriminalitet. Det er oprørende, at medlemsstaterne endnu ikke har ratificeret Europol-konventionen. Skal man le eller græde over, at det er det mindst integrationsvenlige land, der ser ud til at blive det første til at gennemføre de politimæssige foranstaltninger på nationalt plan?
Regeringskonferencen må præcisere målsætningerne og give Rådet og Kommissionen de nødvendige juridiske redskaber. Kommissionen burde organisere sig således internt, at der kan stilles flere ressourcer til rådighed for retlige anliggender, også i personalemæssig henseende, hvis det er nødvendigt for at opnå større effektivitet. Kommissionens formand burde påtage sig rollen som politisk leder, tage denne rolle alvorligt og på en helt anden måde bakke op om søjle 3-spørgsmålene og bekæmpelsen af narkotikahandelen. Den internationale narkotikakriminalitet er ikke nogen legestue for diskussionslystne kommissærer af forskellig observans. Kommissionen må prøve at fremme udviklingen under regeringskonferencen, bl.a. ved at fortsætte med at give eksempler på det umulige i artikel K.9. Kommissionens og formandskabets bidrag til en nyorientering på regeringskonferencen vedrørende fællesskabsaktioner på dele af søjle 3-området er et rosværdigt fremskridt, men er det tilstrækkeligt? Der ville også kunne tilvejebringes gennemskuelighed på indre anliggender-området ved hjælp af de nuværende, mangelfulde, instrumenter. Det har det irske formandskab vist. Man kunne have uddybet erfaringsudvekslingen mellem Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender og Kommissionen. Det fremgår ikke mindst af forhandlingen i dag.
I PPE har vi prøvet at finde frem til kompromiser og at afbalancere vore synspunkter forud for denne forhandling. Men ordføreren har desværre udvist den uskik at fremsætte nye ændringsforslag i plenum, som ikke er blevet behandlet i Udvalget. Denne uparlamentariske adfærd bør vi sætte en stopper for, hvis vi ønsker, at Parlamentet skal have øgede demokratiske beføjelser. Ved afstemningerne vil vi derfor være mere kritiske over for sådanne forslag, end vi ville have været, hvis de havde foreligget i Udvalget. Idet jeg erkender vanskelighederne, vil jeg afslutningsvis, her ved indgangen til det nye år, takke for det, der er opnået i 1996, og opfordre Kommissionen og Rådet til at opretholde et højt ambitionsniveau i bekæmpelsen af kriminalitet og narkotika, således at vi kan opnå den sikkerhed, som der er brug for i Europa.

Caccavale
Fru formand, kære kolleger, som fru Lindeperg har nævnt er der ganske rigtigt sket et meget lille fremskridt inden for den tredje søjle, men som det med rette er anført af de kolleger, der har haft ordet før mig, har det i det væsentlige skortet på politiske mål, hvilket har ført til, at man i national egoisme har forfulgt det, som er selve sjælen i den nationale overhøjhed, som anført af formanden for Rådet.
De politiske mål er klare, fru formand, kære kolleger, det drejer sig om friheden, sikkerheden, retfærdigheden og legaliteten i Den Europæiske Union. Selvom dette ligger klart, og det er klart at Maastricht-traktaten ikke kan løse alle problemer, gælder det dog også, at »gangbroen« indtil i dag er blevet benyttet til det modsatte af formålet i Maastricht-traktaten, nemlig ikke fra den tredje til den første søjle, men fra den første til den tredje søjle.
Det gælder tillige, at reglen om enstemmighed alene er blevet benyttet til at opretholde denne illusoriske nationale overhøjhed, fordi den organiserede kriminalitet i virkeligheden som allerede nævnt nu i længere tid er blevet transnational og international i langt højere grad end vore forældede interne grænser. Og det gælder tillige, at der endnu er et klart underskud med hensyn til demokratiet og reglerne om domstolsbeskyttelse for borgerne, således som det ses af, at EF-Domstolen endnu ikke har nogen reel kompetence på dette område, og at de parlamentariske kontrolforanstaltninger, både i Europa-Parlamentet og i de nationale parlamenter er absolut utilstrækkelige.
Alt dette ligger i hænderne på små offentligt ansatte, som naturligvis ikke kan have den fornødne kompetence, og af hvem vi på den anden side ikke kan kræve garantier for fremskridt i retning af samarbejde. Ej heller overgangen til Fællesskabet kan efter min opfattelse medføre virkelige fremskridt, men snarere til risiko for et retligt kaos, hvilket vi bør undgå ved at bevæge os frem i retning af et europæisk domstolskompetenceområde, et virkelig europæisk kompetenceområde.

Wiebenga
Fru formand, til trods for alle gode ord fra Ministerrådets og også fra Kommissionens side må vi konstatere, det kan vi ikke komme uden om, at Den Europæiske Union på dette område er en slags embedsmandsstat. Der er ikke offentlighed, de politiske midler duer ikke, det drejer sig om henstillinger, resolutioner, det er netop taget op. Spørgsmål, som ikke kan kontrolleres af et parlament som vores.
Naturligvis er det tydeligt for os, at det skyldes strukturen, den tredje søjles struktur, således som den er nedfældet i Maastricht-Traktaten, strukturen for beslutningsprocessen. Men også jeg vil jeg konstatere, at der er et meget stort antal politiske områder, som ikke i tide og ikke hurtigt nok kommer i gang. Hvorfor skal alle grupper gøre det? Det skal alle grupper gøre for at vise, at denne Forsamling fra venstre til højre med overvældende flertal er utilfreds med tingenes forløb.
Den fælles asylpolitik kommer alt for langsomt i gang, og det sker på en uduelig måde. Overvågningen af de ydre grænser har i årevis været lagt på hylden. Bekæmpelsen af svig går alt for langsomt, og også bekæmpelsen af narkotikamisbrug og handelen med narkotika skal harmoniseres, og jeg siger Dem for øvrigt også i min rolle som parlamentsmedlem fra Nederlandene, at jeg håber, at den fælles optræden, som i disse dage tages op i Dublin, vil blive vedtaget.
Fru formand, Kommissionen påberåber sig, at der er for få tjenestemænd. Jeg synes ikke, at det er nogen som helst undskyldning. Så må Kommissionen jo opstille disse prioriteter anderledes, og jeg må ærligt sige, at jeg endelig kan støtte teksten i beslutningsforslaget, således som det her foreligger: Der må ske en masse på dette område, hvis vi vil kunne se borgerne i øjnene på en troværdig måde.

Pradier
Fru formand, som Michèle Lindeperg understregede i sit indlæg, er det helt sikkert, at man må henvende sig til regeringskonferencen for at få afskaffet den inkonsekvens og de forvridninger, der vedrører spørgsmålet om passage af grænserne, kontrol med indvandringen og asylretten. Men regeringskonferencen skal huske på, at det er de små, de fattige, de dårligt stillede, som betaler den høje pris for denne inkonsekvens.
Det hele hænger naturligvis sammen med spørgsmålet om at føre nogle områder ind under Fællesskabets kompetence. Naturligvis er kravet om enstemmighed og mangedoblingen af juridiske instrumenter, der ikke er indeholdt i unionstraktaten, og især når disse instrumenter er blevet krydret i gryden i regeringskonferencens køkken, store hindringer for fremskridt hen imod større sammenhæng.
Endelig må regeringskonferencens deltagere forstå, at disse spørgsmål hører under befolkningernes vilje, at denne udtrykkes af parlamenterne, og at kun disse er befolkningernes talerør.

Lööw
Fru formand, jeg vil anvende dette minut til at fokusere på et særlig vigtigt aspekt af et retssamfund, som jeg ikke synes, mange har været inde på i dag, nemlig offentlighed og åbenhed.
Korruption er jo forkastelig i sig selv, men også den organiserede kriminalitet har lettere spil i et korrupt samfund. Større åbenhed og offentlighed er jo ikke kun et generelt demokratikrav, men faktisk også noget, der modvirker korruption i samfundet. Det bidrager således aktivt til et mere ærligt samfund. Jeg er ikke ganske klar over, om der, når man ser tilbage på det år, som er gået, kan siges at være kommet mere åbenhed og offentlighed i Unionen og dens medlemsstater, men jeg har under alle omstændigheder store forhåbninger til regeringskonferencen på dette punkt. Det var blot 50 sekunder, fru formand.

Pirker
Fru formand! I lyset af trusselen fra den organiserede kriminalitet bedømmer borgerne i Den Europæiske Union til syvende og sidst Unionen ud fra, om og i hvor høj grad den er i stand til at udvikle effektive instrumenter mod international organiseret kriminalitet. Derfor bør konstruktiv kritik som anført i Lindepergbetænkningen give anledning til at drage de nødvendige konsekvenser, som så skal realiseres af Rådet og Kommissionen. Vi ser her to principielle muligheder: Den første er at optimere mulighederne i den tredje søjle i henhold til artikel K.1, rent faktisk at gøre brug af dem, at drive europæisk politik og sætte nationale interesser i baggrunden. Den anden mulighed er at følge Parlamentets krav og gøre brug af europæisering i stedet for national lovgivning, hvor dette er nødvendigt, som f.eks. i forbindelse med asylpolitik og kontrollen ved de ydre grænser.
Jeg vil gerne tage tre centrale punkter op i mængden af foranstaltninger: For det første harmoniseringen af det retlige grundlag. Det er en absolut forudsætning for, at der faktisk kan ske en effektiv indsats i den europæiske narkotikaenhed, f.eks. i kampen mod seksuel misbrug, udnyttelse af børn og menneskehandel, for som det er nu, er det for tiden ikke muligt. Det andet punkt er, at man i højere grad skal bestræbe sig på på fællesskabsplan at regulere tilgangen af arbejdstagere fra tredjelande og asylpolitikken, for en ukontrolleret, ubegrænset tilgang og masseindvandring, som vi ser det for tiden, skaber uro og frygt for arbejdspladserne og kan så i sidste ende bevirke, at der går arbejdspladser tabt, og at der opstår fremmedhad. Det tredje punkt er, at vi skal søge tættere kontakt med de lande, hvor den organiserede kriminalitet kommer fra - her tænker jeg specielt på østlandene -, og etablere et politisamarbejde mellem Europol og de pågældende lande, således at vi i Unionens interesse får større sikkerhed.

Lindqvist
Fru formand, det går langsomt, når det gælder retlige og indre anliggender. Men der er tale om et område, som ikke alene omfatter told, politi, borgerlig strafferet, grænsekontrol og narkotika, men også asyl-, visum- og indvandringsspørgsmål. Det er følsomme områder, som berører hvert enkelt lands indre forhold, dets suverænitet og kontrol over sig selv. Det er politiske områder, som kan være direkte afgørende for, om en stat kan betegnes som en stat. På dette område er det efter min opfattelse ekstra vigtigt, at samarbejdet først og fremmest finder sted på mellemstatsligt plan, og at beslutningerne træffes enstemmigt. Mig bekendt er der heller ingen, der påstår, at kriminalitets- og bedrageribekæmpelsen automatisk er bedre, når blot beslutningerne træffes med kvalificeret flertal.
Flygtningene må fordeles på en mere retfærdig måde, kriminalitetsbekæmpelsen må effektiviseres, og der må tages hårdere fat over for handel med narkotika og mennesker. Alt dette skal imidlertid ske i et samarbejde med medlemsstaterne og inden for rammerne af det effektive arbejdsprogram, som fru Gradin omtalte lige før.

Lindeperg
Jeg vil gerne takke mine kolleger for deres bidrag til forhandlingen og ligeledes takke formanden for Rådet og fru Gradin for at have taget imod vores indbydelse til at komme til stede her i Parlamentet på et tidspunkt, som jeg ikke fandt egnet til en så betydningsfuld forhandling. Fru formand, jeg vil gerne tillade mig at henlede Deres opmærksomhed på dette.
Det vedkommer ikke mig til næste år, for efter at have udarbejdet denne beslutning tre år i træk, vil jeg herefter betro dette hverv til en kollega. Burde man ikke sørge for, at denne vigtige forhandling i næste decembermødeperiode ikke finder sted på samme tidspunkt, hvor den har ligget de sidste tre år, for at undgå, at den behandles lidt skødesløst, hvilket nødvendigvis må blive tilfældet. Hvis De kan henlede formandskabets opmærksomhed på dette med henblik på næste år, vil jeg være Dem taknemmelig.

Formanden
Tak, fru Lindeperg. Det gør jeg gerne, hvis det er mig muligt.
Kære kolleger, forhandlingen er afsluttet.
Som afslutning på denne forhandling har jeg modtaget et forslag til beslutning fra Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender (B4-1333/96), og jeg gør opmærksom på, at afstemningen finder sted i aften kl. 18.00.
Endvidere vil jeg gerne rette en varm tak til tolkene, som indvilligede i at blive længere, og jeg giver nu fru Owen ordet for en sidste bemærkning.

Owen
Fru formand, jeg ville blot gerne have ordet for at takke de medlemmer, som har deltaget i disse forhandlinger, for deres kommentarer. Må jeg også sige tak til kommissæren, fru Gradin, som har samarbejdet så tæt med formandskabet på dette yderst følsomme område.
Det er korrekt, som medlemmerne har sagt det - der er meget store frustrationer forbundet med at prøve få gjort en konkret indsats under den tredje søjle - men det var den store forsker, Marie Curie, der sagde, at ingen ser de ting, der er gjort, man ser kun det, der stadig er tilbage at gøre. Så lad os i det mindste være opmærksomme på det, der er sket under den tredje søjle i det sidste år. Der er sket store fremskridt. Det kan ligefrem lade sig gøre at få tingene til at fungere, som de nu ser ud, men jeg tror også, at det er nødvendigt, at man på regeringskonferencen drøfter de eksisterende mekanismer, og det er baggrunden for, at formandskabet har stillet forslag til drøftelse under regeringskonferencen. Disse forslag vil blive behandlet på Rådets møde i Dublin i denne uge.
Lad mig slutte af med at sige, at en af de ting, jeg har opdaget i denne rolle, og også som Justitsminister, er, at hvis vi skal have etableret et samarbejde mellem landene om retlige og indre anliggender, må vi også hver for sig i vore egne lande arbejde på at sikre samarbejdet mellem de forskellige institutioner, der virker i disse lande. Jeg kan af erfaring sige Dem, at et sådant samarbejde ikke eksisterer i dag. Vi kan ikke forvente, at samarbejdet mellem landene skal fungere, hvis interne, særskilte politistyrker og toldmyndigheder med flere ikke indgår i et tæt indbyrdes samarbejde. Lad mig derfor minde medlemmerne om, at dette også er en målsætning, og at ansvaret påhviler os alle.
Tak for Deres tilstedeværelse og Deres opmærksomhed her i dag.

Formanden
Tak, fru minister. Hvis kollegerne kan acceptere det, bliver det ikke det allersidste ord i denne forhandling, idet hr. Elliott har gjort sig den ulejlighed at slutte sig til os her på dette fremskredne tidspunkt. Jeg giver ham derfor ordet.

Elliott
Fru formand, det er jeg meget taknemmelig for. Jeg deltog netop i et andet møde i en anden del af bygningen. Jeg fulgte med på skærmen, men jeg var ikke hurtig nok.
Må jeg blot sige, at jeg ønsker at komplimentere fru Lindeperg for denne ganske udmærkede og meget omfattende betænkning. Der er meget i den, som Parlamentet i høj grad bør støtte. Jeg må sige, at det vil være meget vanskeligt for os, de britiske Labour-medlemmer, at stemme for betænkningen, og vi kommer nok til at afholde os fra at stemme på grund af den meget stærke forpligtelse til at behandle spørgsmål under den tredje søjle på fællesskabsplan, der ligger i tre af punkterne, nemlig nr. 19 til 21. Her går man langt videre, end vi kan være med til.
Jeg vil gerne minde om, hvad det irske formandskab indledningsvis sagde: Dette er ikke noget, som de fleste regeringer på indeværende tidspunkt kan støtte i det omfang, som der opfordres til i denne betænkning, skønt jeg vil sige til formandskabet, at jeg sandelig meget inderligt håber, at formandskabet, selv hvis det ikke ønsker, at de spørgsmål, der falder ind under den tredje søjle, i fuldt omfang skal behandles på fællesskabsplan, så dog kan gå med til, at der skal herske større åbenhed herom i den måde, hvorpå disse spørgsmål bliver behandlet under den tredje søjle, og at Parlamentet skal spille en reel rolle.

Formanden
Endnu en gang tak til tolkene.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i aften kl. 18.00.
(Mødet udsat kl. 13.45 og genoptaget kl. 15.00)

Formanden
Fru Colombo Svevo har ordet til forretningsordenen.

Colombo Svevo
Hr. formand, jeg tager kun ordet for at fordømme dødsdommen over Joseph O'Dell, som optager ikke blot parlamentet i mit land, men mange humanitære organisationer.
Hr. formand, der er ikke tale om her at indlede en drøftelse vedrørende problemet om dødsstraffen, som vi alle kan have forskellige meninger om, der er simpelthen tale om et krav om, at der særlig i dette tilfælde sker omstødelse af dommen. Der er nemlig fremkommet helt nye oplysninger, som f.eks. at et vidne har trukket sin forklaring tilbage, og særlig, at visse prøver, som f.eks. DNA-testen, ikke er blevet taget i betragtning.
Vi kræver, at alle disse forhold tages i betragtning, og at man følgelig genoptager sagen. Dette kræver vi af humanitære hensyn, og vi anmoder Dem, hr. formand, om på Parlamentets vegne at gøre, hvad der står i Deres magt for at opnå denne genoptagelse af sagen.

Formanden
Mange tak, fru Colombo Svevo. Det var ikke til forretningsordenen, men da det er et humanitært spørgsmål, vil det blive noteret og videregivet til formanden, således at han eventuelt kan intervenere gennem fremsendelse af et brev.

Formanden
Ærede medlemmer, Parlamentet har besluttet at fortsætte formiddagens afstemning kl. 18.00 efter afstemningen om aktuelle og uopsættelige spørgsmål. For at komme videre med arbejdet foreslår jeg derfor de ærede medlemmer at forlænge mødet i aften til kl. 21.00. Er der nogen bemærkninger? Det lader ikke til det. Jeg betragter derfor forslaget som vedtaget, og mødet i aften forlænges til kl. 21.00.

Aktuel og uopsættelig debat
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er debatten om aktuelle og uopsættelige spørgsmål af væsentlig betydning.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B4-1354/96 af Hallam m.fl. for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe om søndagsarbejde; -B4-1368/96 af Andrews m.fl. for Gruppen Union for Europa om søndagsarbejde og den 48 timers arbejdsuge; -B4-1395/96 af Elmalan m.fl. for Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre om søndagsarbejde; -B4-1413/96 af Gillis m.fl. for Det Europæiske Folkepartis Gruppe om søndagsarbejde; -B4-1433/96 af Wolf m.fl. for Gruppen De Grønne i Europa-Parlamentet om søndagsarbejde.
Hallam
Hr. formand, for fire uger siden hørte vi, at Domstolen i forbindelse med en sag, som vedrørte den britiske regering, havde udtalt, at søndag ikke skulle være en særlig dag af sundheds- og sikkerhedshensyn. For fire uger siden følte jeg meget stærkt, at vi måtte have en debat om uopsættelige spørgsmål om netop dette emne. For fire uger siden var det meget få af mine kolleger, der sagde, at denne debat ville finde sted. Når den finder sted her i dag, er det udtryk for den store vægt, alle politiske grupper og alle nationer her i Parlamentet lægger på den måde, hvorpå fjernelsen af søndagsreglerne har påvirket mange almindelige menneskers liv.
Der er måske mange, der har profiteret - men der er mange andre, som er blevet smerteligt ramt. Familier kan ikke være sammen om søndagen. Lavtlønnede arbejdstagere er ofte tvunget til at arbejde i mange timer for en ganske ussel løn, uden et ekstra tillæg for arbejde om søndagen. Der er tale om yderligere indvirkning på vort miljø, og der er tale om yderligere stress for vore borgere. Vi betaler millioner af pund for afspændingsterapi, men en af de allerbedste former for afspændingsterapi er jo ganske enkelt at have en hviledag hver uge.
Dette beslutningsforslag minder Europas borgere om, at søndag indtager en særlig plads. Det anerkendes, at der er nogle mennesker, der ikke ønsker at arbejde om søndagen af samvittighedsgrunde, og man erkender ligeledes, at nogle af vore mindretalsgrupper har en særlig holdning.
Jeg har ikke nævnt søndagens religiøse aspekter. Jeg læser i min Bibel hver dag, og en af de ting, jeg har forstået, er, at der er en mængde af det, der står i Bibelen, der falder sammen med fornuftens synspunkter. Det forekommer mig ufatteligt, at en britisk regering kan finde på at gå til EF-Domstolen og prøve at få søndag flyttet over i samme kategori som enhver anden dag i ugen. Lad os hvile ud, hvile rigtig godt ud, mindst én gang om ugen, om søndagen.

Gillis
Hr. formand, jeg vil afvise EF-Domstolens afgørelse, hvormed man annullerer den anden sætning i arbejdstidsdirektivets artikel 5, hvor det præciseres, at søndag er hviledag. Teknisk set har fastlæggelsen af en specifik dag ikke betydning for sundheden og sikkerheden på arbejdspladsen. Men i praksis er søndag den eneste dag i ugen, hvor de fleste mennesker i vort samfund ikke er på deres arbejdsplads eller i skolen eller er beskæftiget på anden vis.
Vi har i Det Europæiske Folkepartis Gruppe gjort familien til centrum for vor tankegang. Hvis søndag ikke længere er hviledag, betyder det, at der lægges endnu en hindring i vejen for opnåelsen af et godt familieliv. At have søndag som en ugentlig hviledag er en tradition, som det store flertal af Europas borgere sætter pris på, og det er set med de fleste af Den Europæiske Unions borgeres øjne et plus for vort livs sociale og kulturelle aspekter.
Ud over at være en dag, der er reserveret til religiøse aktiviteter, er søndag også en dag, der er helliget til ansvaret for familien og rekreative formål. Det er en dag, som forældre holder af at tilbringe sammen med deres børn, hvor voksne børn besøger deres forældre; og i samfund, hvor der er tætte bånd mellem folk, er det den dag, hvor man kan få tid til at besøge de syge, de gamle og de ensomme.
Fjern søndagen som hviledag, og vi vil miste en stor del af det rige samfundsliv, som europæere har kunnet leve i århundreder. Der er noget specielt ved søndagen som en hviledag, der er fælles for alle faggrupper og holdes i hævd alle vegne i den vestlige verden. Mit beslutningsforslag er indarbejdet i det fælles beslutningsforslag, og jeg vil bede Europa-Parlamentets medlemmer om at støtte dette.

Ullmann
Hr. formand! Det er helt sikkert, mine damer og herrer, at søndag som hviledag intet har at gøre med sikkerhed på arbejdspladsen. Det er langt mindre sikkert, om det samme gælder for sundheden. Under alle omstændigheder er en arbejdsverden uden en fuld hviledag inhuman. Kravet om en hviledag må kunne sikres og gøres gældende som et retskrav.
For det andet er det et spørgsmål om kalender, om grundstrukturen i vor kultur, i vore kulturer, hvor denne hviledag ligger. Det må vi ikke glemme. Vi har en tidsregning, men mange kalendere. Kirkeåret, den jødiske, den islamiske og andre festkalendere er helt forskellige og skal kunne eksistere side om side. Friheden til at have disse kalendere samtidigt skal sikres på samme måde som retten til en ugentlig hviledag. At sikre og fastholde begge dele er den eneste rimelige reaktion på den situation, der er opstået på grund af EF-Domstolens afgørelse. I så henseende mener jeg, at det kan anbefales at stemme for Parlamentets kompromistekst.

González Álvarez
Hr. formand, jeg mener ikke det er nødvendigt at bruge to minutter her i eftermiddag på at forsvare dette fælles beslutningsforslag. Eftersom jeg selv kommer fra et land, hvis kultur går ind for søndagen som hviledag efter arbejdsdagene, og under hensyntagen til andre kulturer og religioner, som også foretrækker søndagen som hviledag, mener vi, at dette fælles beslutningsforslag kan vedtages enstemmigt i plenum.
Kort sagt beder jeg alle medlemmerne i forsamlingen stemme for dette fælles beslutningsforslag.

Menrad
Hr. formand, Det Europæiske Folkepartis Gruppe beklager dommen. Netop vi, de kristeligdemokrater, har i forbindelse med de parlamentariske drøftelser fået et direktiv igennem, hvor søndag forankres som den dag i ugen, der som regel er fridag. Det Europæiske Folkepartis Gruppe opfordrer derfor medlemslandene til i princippet at anerkende søndagen som hviledag, når direktivet skal omsættes til national ret. Søndagen skal ikke blot friholdes som følge af religiøs tradition; i en fleksibel arbejdsverden er den ofte familiens eneste fælles rasteplads, kulturelt og socialt, hvor man kan mødes og hvile sig. I så henseende har den meget at gøre med arbejdstagernes sundhed. Søndagen er en af Europas grundlæggende livgivende kilder. Hvis man opgiver princippet om søndag som hviledag, ødelægger man noget af grundlaget for europæisk kultur.

Van der Waal
Hr. formand, jeg er hr. Hallam og hr. Pronk særdeles taknemlige for deres hurtige reaktion på Domstolens kendelse vedrørende søndagen. For kristelige har søndagen en speciel betydning som den af Gud indførte hviledag, som går tilbage til Kristi opstandelse. Som sådan ligger denne dag dybt forankret i den europæiske kultur. Denne dags særlige karakter har også altid fra myndighedernes side været officielt anerkendt i Europas historie. Men søndagen er ikke blot vigtig ud fra et religiøst synspunkt, også af sociale grunde er denne dag af uvurderlig betydning. At opgive den vil få gennemgribende sociale følger. En hviledag på skiftende tider er ikke noget acceptabelt alternativ herfor. Der vil dermed nok være en hviledag, men den vil være en del af et mønster med skiftende arbejdstider inden for familien og samfundet. Det passer sikkert godt ind i en 24timersøkonomi, men det er underminerende for samfundet og lader stadig færre muligheder for fælles oplevelser af tingene. Det vil fremme individualiseringen af samfundet og er derfor i sidste instans et asocialt fænomen. Meningen med livet er mere end at arbejde og producere. Af alle disse grunde opfordrer jeg til at holde fast ved søndagen som den offentlige hviledag. Vi adlyder dermed buddet og holder os dermed til den europæiske kulturs og histories bedste traditioner.

Habsburg-Lothringen
Hr. formand! I forbindelse med dagens aktuelle og uopsættelige debat om offentlige hviletider drejer det sig om meget mere, end den lidet påfaldende titel siger. Det drejer sig om bestræbelser på at bestride vor ret til et af goderne i vor civilisation og kultur. Søndagen som hviledag er ikke blot en væsentlig faktor i en stor procentdel af borgernes liv, men også et vigtigt element i vort arbejds- og familieliv.
Jeg vil også gerne bemærke, at sidste gang der - så vidt jeg ved - på europæisk grund blev snakket højt om at ændre indholdet og virkningerne af søndagen, var i Det Tredje Rige af nazisterne. Dette er altså afgjort ikke en sammenhæng, som vi i Den Europæiske Union ønsker at se os. Søndagen må simpelthen også ud over det familiemæssige og sociale bevare sit religiøse indhold. Derfor bør vi i størst mulig grad tage hensyn til sæderne i andre naturligt opståede religioner i Europa. Jeg vil jo også gerne uhindret kunne opfylde min religiøse forpligtelse som katolik næste søndag.

Thyssen
Hr. formand, den holdning, som der her er givet udtryk for på min gruppes vegne, støtter jeg naturligvis fuldstændigt. Jeg vil blot tilføje noget, nemlig at søndagshvilen ikke blot skal gælde for arbejdstagere, men også for selvstændige erhvervsdrivende og deres familie. Også de har brug for tid til deres familie og til andre aktiviteter end rent faglige. Derfor opfordrer vi i ændringsforslag nr. 1 til også at tage hensyn til dette udgangspunkt i forbindelse med fastsættelsen af forretningers åbningstider. Ifølge den mest liberale filosofi er de fuldstændigt frie til at bestemme, hvornår de er åbne. Vi mener imidlertid, at dette er en begrænset frihed. Mange selvstændige tvinges til at holde åbent om søndagen på grund af konkurrencen, hvad enten den er grænseoverskridende eller ej. Konkurrence er måske nok et af grundlagene for det indre marked, men også grundlag kender deres grænser. Hvis arbejdsloven og forretningernes åbningstider er bedre tilpasset hinanden med hensyn til søndagshvilen, så vil både arbejdstagere og arbejdsgivere kunne hvile om søndagen for at gå i gang igen om mandagen med frisk mod.

Piha
Hr. formand, jeg er bange for, at jeg i denne sag er PPE-Gruppens sorte får, eftersom sagen har to sider. Først den principielle side af sagen. Jeg henviser til Klaus Hänsch' indlæg i dag, hvori han sagde, at Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter indtager forskellige roller. Det bør man også huske i den praktiske beslutningstagning. Såfremt Unionen overhovedet respekterer nærhedsprincippet, der er fastsat i traktaten, vil den også overlade fastsættelsen af hviledagene til de nationale love om arbejdstid. Det er ikke Unionens opgave at fortælle eksempelvis Finland, hvornår forretningerne må have åbent.
Så den praktiske side af sagen. Jeg synes, at det er hykleri at hævde, at vedtagelsen af princippet om søndagsarbejde vil skade menneskers sundhed og sociale liv. Lad os hellere tale om individets ret til selv at vælge sin arbejdstid og fridage. Eksempelvis har de studerende kun mulighed for at arbejde i weekenderne. I en tid med en så stor arbejdsløshed er alle arbejdspladser vigtige, og de skabes bl.a., når der holdes åbent om søndagen. Det er forældet at ensrette menneskers liv til efter ensartet ugeplan. Lad enhver selv vælge sine fridage, det behøver man ikke en beslutning fra dette Parlament til. Jeg kan ikke acceptere forslaget til beslutning, og jeg opfordrer mine kolleger uanset deres holdning til endnu engang at respektere nærhedsprincippet, når de overvejer deres egen stemmeafgivning.

Formanden
Mange tak, fru Piha. Medmindre jeg som formand er galt informeret, var dette Deres første indlæg, og jeg vil gerne sige til lykke til Dem, selv om De ikke kan høre det, fordi De ikke har Deres høretelefoner på, men en eller anden vil sikkert fortælle Dem det. Under alle omstændigheder ønsker jeg Dem på forsamlingens vegne til lykke med Deres første indlæg.

Flynn
Hr. formand, der henvises i alle disse beslutningsforslag til EFDomstolens afgørelse for nylig, hvor Domstolen afviste Det Forenede Kongeriges indgreb mod arbejdstidsdirektivet. Medlemmerne vil erindre, at Domstolen annullerede bestemmelsen om, at den ugentlige hviletid, som arbejdstagerne som minimum har krav på i medfør af direktivet, i princippet skal omfatte søndagen.
Jeg vil gerne ganske kort forklare, at det ikke gør nogen forskel i praksis, om man opretholder eller opgiver denne bestemmelse i direktivets tekst. Det skyldes, at selve denne bestemmelse grundlæggende var af deklaratorisk karakter, således at de ansatte stadig under arbejdstidsdirektivet som minimum har ret til en uafbrudt hviletid på 24 timer pr. syvdages periode, ud over de daglige 11 timers hvile. Men ganske som direktivet ikke indeholder krav om, at medlemsstaterne skal træffe særlige bestemmelser for at gøre søndag til hviledag, forbydes det heller ikke medlemsstaterne at gøre det. Efter Domstolens afgørelse står det imidlertid nu ganske klart, at beslutningen om, hvorvidt der skal eller ikke skal lovgives om sagen, skal træffes af medlemsstaterne i lyset af de omstændigheder, der gør sig gældende i den relevante medlemsstat.
Jeg bemærker mig, at medlemsstaterne i samtlige beslutningsforslag bliver opfordret til at træffe passende foranstaltninger, og at man ikke opfordrer Kommissionen til at træffe foranstaltninger. Kommissionen vil dog meget omhyggeligt notere sig de beslutningsforslag, De vedtager, med henblik på formuleringen af den fremtidige politik. Endelig vil også jeg gerne ønske Dem til lykke med Deres jomfrutale.

Boogerd-Quaak
Hr. formand, Den Liberale Gruppe har ikke deltaget i denne forhandling, nøjagtig af samme grund, som kommissær Flynn siger. Vi opfordrer nu medlemsstaterne til at reagere, og dette er jo faktisk ikke nogen grund til at anmode om uopsættelig forhandling. Jeg ville langt hellere have haft en god behandling i det kompetente udvalg, og vi vil derfor ikke deltage i afstemningen.

Formanden
Fru Boogerd-Quaak, det er ikke til forretningsordenen; det er en tilkendegivelse af en politisk holdning, som ikke kan finde sted på denne måde. Deres gruppe kunne have bedt om ordet, når det var dens tur, i stedet for at bruge denne fremgangsmåde.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B4-1347/96 af Cars m.fl. for Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe om situationen i Belarus; -B4-1360/96 af Hoff m.fl. for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe om situationen i Belarus; -B4-1410/96 af von Habsburg og Cassidy for Det Europæiske Folkepartis Gruppe om situationen i Belarus; -B4-1435/96 af Schroedter for Gruppen De Grønne i Europa-Parlamentet om Belarus.
Bertens
Hr. formand, efter roen om søndagen kommer vi nu til uroen i Belarus. Folkeafstemningen dér er mundet ud i en farce, og præsident Lukasjenko er udråbt til vinder. Men sejren har en bismag for mennesker i hele verden. Undertrykkelse af de frie medier, mundkurv til oppositionen og svindel under selve folkeafstemningen måtte føre til dette frygtelige resultat.
Afskedigelsen af formanden for valgkommissionen og Lukasjenkos ensidige erklæring om, at resultatet er bindende forværrer billedet. Perspektivet for demokratiet i Belarus er blevet meget sørgeligt med den enorme udvidelse af den autoritære præsidents magt. Præsident Lukasjenko må forstå, at vi her i Europa ikke kan gå med til et sådant ekstremt eksempel på udemokratisk og autoritær optræden.
Krænkelsen af de demokratiske principper forpligter os til at fastfryse partnerskabsaftalen med Belarus og TACISpengene, med undtagelse af demokratiseringsprogrammerne. På den anden side må vi fortsat støtte demokratiseringen, og vi, Parlamentet, opfordrer EU-ambassadørerne i Belarus til enigt at styrke båndene med oppositionen.

Hindley
Hr. formand, jeg vil gerne anslå en måske lidt mere forsonlig tone i denne forhandling - dog absolut ikke på nogen måde fordi jeg billiger den diktatoriske belarussiske præsidents handlinger. Den Socialistiske Gruppe deler helt og fuldt den fordømmelse, der er kommet til udtryk i de fremsatte bemærkninger. Der er dog mere end en anelse klodsethed i denne debat om et land, som er så lille, at man ikke behøver at tækkes det, fordi det hverken har politisk eller økonomisk betydning for Den Europæiske Union. Vi så gerne en lidt mere konsekvent holdning.
Præsidentens beføjelser er såmænd ikke så forskellige fra præsident Jeltsins beføjelser, men Jeltsin er så ofte den, man skal tækkes. Europa-Parlamentet har endnu en gang her i dag stemt for bevillinger til Tyrkiet, et land som gennem årtier har gjort sig dårligt bemærket, når det gælder menneskerettighederne. Ligesom min gruppe så jeg gerne en mere konsekvent holdning i forbindelse med udtryk for moralsk fordømmelse.
I tv-nyhederne kunne man i går se billeder af tusindvis af belarussere, der stod i kø i bidende kulde foran en nyåbnet McDonalds-restaurant i Minsk. De første 1.000 gæster fik et gratis måltid. Der var en ung mand, der blev interviewet, som sagde, at han ikke stod i kø, fordi han var imponeret af det vestlige demokrati eller livsstilen i vesten, han stod i kø, fordi han var sulten.
Belarus led større skader ved Tjernobyl-ulykken end noget andet land. Vi taler her om et meget fattigt land, som har lidt stor skade. Vi går stærkt ind for en konsekvent holdning. Vi tilslutter os fordømmelsen af diktaturet, hvor det end findes. Men vi håber, at Kommissionens indstilling til dette land også har plads til opmuntring og ikke alene er baseret på straf.

Cassidy
Hr. formand, jeg var en af dem, der med meget kort varsel blev udpeget til som medlem af Europa-Parlamentets ad hoc-delegation at deltage i overvågningen af folkeafstemningen og de delvalg til parlamentet i Belarus, som fandt sted samtidig. Jeg tog afsted sammen med fru Schroedter fra De Grønnes Gruppe og hr. Bösch fra Den Socialistiske Gruppe. Det var en yderst deprimerende oplevelse, vi fik, for det første fordi det helt tydeligt fremgik, at folkeafstemningen ikke var organiseret på særlig demokratisk vis. For at understrege dette vil jeg tilføje, at afstemningsstederne ved folkeafstemningen havde været åbne mindst to uger før den 24. november, hvor afstemningen fandt sted.
For det andet, og det er usædvanligt, det var jo tredje gang, jeg var i Østeuropa som valgobservatør, så fik vi ikke lov til at overvære åbningen af stemmeurnerne og se den altafgørende måde, hvorpå kontrollen sker for at konstatere, om antallet af stemmesedler i urnen svarer til det antal personer, der har afgivet deres stemme. Det er en garanti mod det, vi kalder »oppustning«.
Den tredje ting, der slog os, er, at skønt præsident Lukasjenko synes at være besluttet på at genforene sit land med Rusland, optrådte spørgsmålet om genforening med Rusland ikke i et eneste af de spørgsmål, der blev stillet ved folkeafstemningen, og det er uvist, om befolkningen i Belarus får lejlighed til at udtale sig om, hvorvidt man ønsker at blive genforenet med Rusland.
Jeg er ganske enig i de ting, hr. Hindley sagde. Belarus er et meget fattigt land. Man kunne sige, at det har en uheldig beliggenhed, mellem øst og vest. Det har direkte ligget på forskellige indtrængende styrkers vej mellem Vesteuropa og Rusland. Ja, i den sidste krig var det mere end en tredjedel af befolkningen i Belarus, der mistede livet. Det er vist vor opgave her i Europa-Parlamentet at give befolkningen i Belarus al vor sympati med de betingelser, de nu står i.

Schroedter
Hr. formand! Jeg tilslutte mig hr. Bertens' fordømmelse. Det er i lyset af forholdene påkrævet at træffe nogle forholdsregler. Den folkeafstemning, som nu danner grundlag for præsident Lukasjenko i Belarus og på hvilket grundlag han har skabt sig en statsstruktur for sin magt, levede på intet tidspunkt i forberedelserne og gennemførelsen op til det, man gør i en retsstat. Det var en ensidig afstemningspropaganda som følge af stærk manipulation af pressen. Resultatet er en blanding af retsbrud, indoktrinering og manipulation.
I modstrid med sin egen forfatning dannede præsidenten et underhus og opløste det demokratisk valgte parlament. Vor kollega, parlamentsformand Sjaretsky, og andre parlamentsmedlemmer, som med stort engagement til sidste sekund forsøgte at beskytte landet mod et diktatur, sidder nu derhjemme. De må ikke længere benytte deres mødesal, de må ikke længere benytte deres kontorer; personalet, der bistod os så sent som den 24. november, sidder nu derhjemme.
Vi må vise vor dybe solidaritet med vore kolleger, og jeg er meget skuffet over, at Europa allerede ved OSCEtopmødet delte sig i to lejre; på den ene side står en lang række stater, der af forskellige grunde lidt efter lidt begynder at anerkende disse forhold. Det må vi ikke gøre.
Vi må fortsat øve kritik, for vor partner er det demokratisk valgte parlament og ingen anden. Vi må især ikke isolere Belarus med sine mennesker. Her er der blot en mulighed: De politiske partier må holde meget tæt kontakt med deres kolleger og trods vanskelighederne med, at de evt. slet ikke får udstedt pas mere, bestræbe sig på at besøge dette land og invitere disse mennesker for ikke helt at tilintetgøre muligheden for en senere demokratisk udvikling.

Marín
Hr. formand, først og fremmest vil jeg gerne understrege over for de ærede medlemmer, at Europa-Kommissionen er meget bekymret over den alvorlige forværring af den politiske situation i Belarus, og at vi er enige i analysen af omstændighederne omkring dette spørgsmål. Og selv om isoleringen af Belarus ikke er ønskværdig, må man spørge sig, hvilken form for foranstaltninger, der ville have indflydelse på udviklingen i dette land.
Den interne opposition er begrænset til en lille politisk elite, og præsident Lukasjenko nyder fortsat stor popularitet og har også formået at få et stort antal medlemmer i parlamentet over på sin side.
Under denne vanskelige og komplicerede situation har Kommissionen truffet nogle foranstaltninger inden for rammerne af sine kompetencer. Jeg vil gerne minde om, at man har suspenderet betalingen af anden del af et lån til betalingsbalancen på 25 millioner ecu.
Man har også annulleret al udsendelse af personer, der skal udarbejde programmer inden for rammerne af TACIS-programmet. Samtidig har kommissær van der Broek anmodet om, at man i fremtiden effektivt prioriterer projekter til fremme af demokratiet samt projekter med socialt indhold.
Det nuværende irske formandskab har også med Kommissionens hjælp taget initiativ til at sende en informationsmission til Belarus. De praktiske omstændigheder omkring denne mission vil snart blive defineret, og Kommissionen mener, at missionen skal være genstand for politiske møder på højt niveau mellem begge parter.
Kommissionen er også for nylig blevet associeret et møde i trojkaen netop med præsident Lukasjenko - som havde anmodet om mødet - i anledning af OSCE-topmødet, der fandt sted for nylig i Lissabon. Som De kan forestille Dem, benyttede man denne lejlighed til at komme med en meddelelse, der naturligvis var meget kritisk og helt klart møntet på den interne situation i Belarus.

Formanden
Mange tak, hr. Marín.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
Honduras
B4-1379 af Colli Comelli for Gruppen Union for Europa om mindreårige i de honduranske fængsler; -B4-1388/96 af Bertens m.fl. for Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe om mindreårige i de honduranske fængsler; -B4-1394/96 af Newens for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe om mindreårige i de honduranske fængsler; -B4-1401/96 af Sornosa Martínez for Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre om mindreårige i Honduras' fængsler; -B4-1411/96 af Cassidy m.fl. for Det Europæiske Folkepartis Gruppe om mindreårige i de honduranske fængsler; -B4-1441/96 af Kreissl-Dörfler og Orlando for Gruppen de Grønne i Europa-Parlamentet om mindreårige i de honduranske fængsler.Rumænien
B4-1359/96 af Hoff m.fl. for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe om børnenes situation i Rumænien; -B4-1420/96 af von Habsburg og Oomen-Ruijten for Det Europæiske Folkepartis Gruppe om børn i Rumænien; -B4-1434/96 af Müller og Orlando for Gruppen De Grønne i Europa-Parlamentet om situationen for børn i Rumænien.Tyrkiet
B4-1391/96 af d'Ancona og Kirsten M. Jensen for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe om menneskerettighederne i Tyrkiet; -B4-1398/96 af Alavanos m.fl. for Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre om pressefriheden i Tyrkiet.Kroatien
B4-1349/96 af Cars m.fl. for Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe om situationen i Kroatien; -B4-1397/96 af Theonas m.fl. for Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre om Radio 101 i Kroatien; -B4-1426/96 af Aelvoet m.fl. for Gruppen De Grønne i Europa-Parlamentet om lukningen af senderen Radio 101 i Zagreb; -B4-1442/96 af dell'Alba og Dupuis for Gruppen Europæisk Radikal Alliance om pressefrihed i Kroatien.Slovakiet
B4-1389/96 af Eisma m.fl. for Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe om det slovakiske parlamentsmedlem Frantisek Gaulieders situation; -B4-1419/96 af Posselt for Det Europæiske Folkepartis Gruppe om undertrykkelsen af et slovakisk parlamentsmedlem.- Honduras
Bertens
Hr. formand, i næsten tre år har præsident Reina af Honduras ført en politik, som er rettet mod demokratisering, formindskelse af militærets rolle og fremme af økonomien. Han har uomtvisteligt opnået succeser, men kløften mellem fattige og rige fortsætter med at bestå, og kriminaliteten tiltager meget hurtigt. Bl.a. tilskyndet af militæret opfordres der til genindførelse af dødsstraffen og strengere straffe. Med rette modsætter mange ikke-statslige organisationer sig tilbageholdelse af mindreårige i fængsler for voksne. Denne praksis eksisterer stadig til trods for lovgivning. Den honduranske regering - denne regering fortjener i høj grad ros - skal støttes i sine bestræbelser på at bringe denne praksis til ophør. Fælles programmer for Kommissionen og den honduranske regering skal gennemføres hurtigt for at bringe disse dårlige tilstande til ophør. Kampen mod kriminaliteten og storforhandlerne af narkotika skal bekæmpes med demokratiske midler. Ellers lægges igen spiren til ny kriminalitet, udemokratisk adfærd og tidligere tider, revolution, borgerkrig og krænkelse af menneskerettighederne.

Todini
Hr. formand, vi er utvivlsomt alle bekendt med situationen for menneskerettigheder og særlig de mindreåriges forhold, der er fængslet i Honduras. Vi må erkende, at regeringen i Honduras faktisk har forsøgt at gøre fremskridt i denne periode, også takket være aftalen med Kommissionen. Der er faktisk sket betydelige ændringer, men vi må se endnu mere konkrete signaler fra regeringen i Honduras.
Særlig er vi i øjeblikket bekymret for de børn, som endnu i dag sidder i fængsel, således som det også er fremhævet af Verdensorganisationen mod Tortur og Amnesty International . Vi må have at vide, hvad der er gjort for dem, hvad der bliver gjort for dem i fremtiden, om de er blevet løsladt, og i alle tilfælde, om der i øjeblikket foregår de fornødne bestræbelser for at sikre beskyttelsen af deres fysiske og psykiske integritet, f.eks. ved indretning af egnede fængsler for mindreårige.
Vor gruppe, Union for Europa, har flere gange udtrykt sig ud fra dette synspunkt. Fru Colli har også i plenarforsamlingen her i oktober fremsat et beslutningsforslag, som ikke blev vedtaget. Vi tager til efterretning, at samtlige de politiske grupper i dag er nået frem til et forslag til fælles beslutning.
Vi vil håbe, at det, som allerede flere gange er blevet lovet af regeringen i Honduras, virkelig kan blive løst konkret. Vi er sikre på, at der, når vi fejrer 50-årsdagen for stiftelsen af UNICEF og står her på tærskelen til år 2000, vil blive vist stor interesse, navnlig for de mindreårige, også i et fattigt uland som Honduras.

Newens
Hr. formand, vi er nogle, der gennem nogen tid har modtaget informationer fra den ikkestatslige organisation Casa Alianza, som tager sig af gadebørn i Honduras, og som har gjort os opmærksomme på, at der er unge mennesker, der bliver fængslet, mishandlet og tortureret i fængsler for voksne. Jeg er en af dem, der tidligere har rejst dette spørgsmål over for myndighederne i Honduras. Dette beslutningsforslag skal ses som et bevis på, at vi fortsat bekymrer os om denne sag, men det er klart, at præsident Reina og regeringen allerede er kommet lidt videre i behandlingen af problemet, og det erkender man da også hos Casa Alianza. Kongressen i Honduras har godkendt en adfærdskodeks, og den lov, som åbnede mulighed for at fængsle mindreårige, er blevet ophævet. Dertil kommer, at Kommissionen og myndighederne i Honduras har gjort en indsats for at fremme et projekt, der skal støtte unge mennesker i risikogrupperne i Honduras.
I oktober blev der rejst sigtelse mod Vianey Cruz, som var en af de dommere, der var ansvarlige for den ulovlige fængsling af mindreårige, og direktøren for Humberto Dominguez-straffeanstalten, hvor der havde været både narkotika og alkohol og bestikkelse, blev afskediget.
Alt dette viser, at myndighederne i Honduras forsøger at afskaffe mishandlingen i fængslerne og give børn og unge sikre kår, men det er meget vigtigt, at der ikke bliver slækket på presset.
Problemerne skyldes grundlæggende den totale fattigdom, der kendetegner visse dele af befolkningen i Honduras og i andre udviklingslande, herunder adskillige latinamerikanske stater. Børnene er truet i mange af disse stater, og det understreger altsammen, hvor presserende behovet er for, at der bliver ført en økonomisk politik, der kan være med til at afhjælpe fattigdommen og ikke øge den.

González Álvarez
Hr. formand, de forskellige beslutningsforslag, der fremlægges vedrørende indespærring af mindreårige i fængsler sammen med voksne i Honduras refererer til forskellige aftaler inden for FN, som har til formål at forbedre børnenes velfærd. Vi har alle disse dage hørt, at børnene bliver voldtaget af dem, som burde passe på dem, og at ifølge rapporter fra ILO er der næsten 200 millioner børn i verden, der arbejder. Jeg mener, at disse børn, som er fængslet i Honduras under umenneskelige forhold, blot er endnu et udtryk for den fattigdom og sociale udstødelse, der finder sted i hele verden.
Vi skal først og fremmest glæde os over, at den honduranske regering har ophævet det dekret, som tillod indespærringen af mindreårige sammen med voksne. Vi skal også glæde os over den aftale, der er indgået mellem Kommissionen og den honduranske regering, om en særlig behandling af disse børn. Men når alt kommer til alt, mener vi, som hr. Newens sagde, at hvis der ikke sker en ændring i den økonomiske politik, som gør, at disse unge drenge kan vokse op i et normalt familiemiljø, vil der blive ved med at ske ting, som vi vil fortsætte med at fordømme i dette forum.
Derfor mener jeg, at vi skal benytte denne udvikling til endnu en gang at fordømme den skade, der forvoldes af fattigdommen, den sociale udstødelse og uligheden i verden.

Camisón Asensio
Hr. formand, i en verden med så megen udnyttelse af mindreårige - UNICEF kom for nylig med den gruopvækkende information, at der i øjeblikket er 250 millioner børn i verden, der arbejder - eller, hvad der er meget værre, med den afskyelige optrapning af seksuel udnyttelse af mindreårige der finder sted, er det opmuntrende grundigt at analysere den finansieringsaftale, der er indgået mellem Det Europæiske Fællesskab og Republikken Honduras om et program til fordel for mindreårige lovovertrædere og sociale risikogrupper i Honduras.
Hvorfor? Fordi et af programmets specifikke mål er at styrke de offentlige institutioner, der er direkte forbundet med omsorgen for børn fra sociale risikogrupper. Fordi programmet har til formål at fremme gennemførelsen af principperne om integreret omsorg for børn, bl.a. med gennemførelsen af børneloven med særlig vægt på mindreårige lovovertrædere, og fordi programmet har til formål at uddanne dommere, institutionspersonale, politi og pædagoger inden for emner som integreret beskyttelse af børn.
Programmet søger også - og jeg understreger »søger«, fordi vi gerne så, at dette allerede var opnået - at gøre de administrative procedurer i forbindelse med børn mere fleksible og at udvide dækningskapaciteten hos de ikkestatslige organisationer, som arbejder præventivt på børneområdet, samt deres kapacitet til modtagelse af børn fra sociale risikogrupper.
Derfor støtter vi dette fælles beslutningsforslag, idet vi udtrykker ønske om, at man så snart som muligt når til en løsning af dette brændende problem i Honduras.

Kreissl-Dörfler
Helt bortset fra den alt i alt utilfredsstillende situation i Honduras er behandlingen af mindreårige i fængslerne noget helt for sig selv. Medarbejderne i Casa Alianza , som råber vagt i gevær med hensyn til situationen for disse børn og unge i fængslerne, er allerede flere gange blevet truet med bombeattentater. Foreliggende beslutning er simpelthen for svag og tandløs, for den henviser ikke til sammenhængen mellem de økonomiske fordelingsforhold i Honduras og en vis kriminalitet, som derfor nødvendigvis opstår, og på tilsvarende vis behandler man så mennesker, især børn og unge. Her står der ingenting om virkelig resocialisering, her kræves ingen ændring af de sociale forhold, men vi fortsætter i den vante gænge, selv om der er prisværdige tilløb, vi ændrer ikke den økonomiske politik, vi fortsætter vort kompagniskab med oligarkierne i disse lande.
I dag var der et fantastisk eksempel vedrørende Tyrkiet. Her vedtages det at yde økonomisk bistand imod vore stemmer, der bliver børn og unge oven i købet tortureret. Så hjælper det ikke noget at være for at ihukomme søndagen som hviledag, at gå i kirke og bede, når jeg på ugens øvrige seks dage ikke holder mig til disse regler.

Novo Belenguer
Hr. formand, i går eftermiddag talte vi netop i denne forsamling om mindreårige. Vi talte om at ligestille uddannelserne, vi talte om adgangen til uddannelser, om deres kvalitet og om at bringe uddannelsernes kvalitet på højde med sundhedsvæsenets kvalitet. Vi talte også om bekymringen over, at mange af vores mindreårige i Europa lever under fattigdomsgrænsen.
I dag har vi en helt anden sag, som alligevel har relation til sagen fra i går.
Vi bør forsøge at opnå, at den protest, som denne forsamling giver udtryk for i dag, imod krænkelsen af mindreåriges rettigheder og det energiske forsvar, vi bør yde over for disse mindreårige, går ud over de europæiske grænser.
I går eftermiddag erklærede Kommissionen, at den var indstillet på at bringe denne slags situationer til ophør, og Kommissionen har i dag en god anledning til dette.
I Honduras er der en god anledning til at bringe den situation, vi fordømte i går, til ophør.
Også Kommissionen - og naturligvis den honduranske regering - bør sørge for at bringe denne situation endeligt til ophør.
Parlamentets reaktion og formandens videresendelse af denne beslutning bør tjene til, at situationer og begivenheder som disse ikke forekommer noget sted i verden.
Jeg vil naturligvis slutte mit indlæg med at udtrykke vores klare støtte til det beslutningsforslag, vi skal stemme om.
Rumænien
David
Hr. formand, her til jul er det syv år siden, præsident Ceausescu blev styrtet i Rumænien. Siden revolutionens ophidsede dage er der så afgjort sket fremskridt i Rumænien, men udviklingen er gået smerteligt langsomt. Den ondeste arv fra Ceausescus regime har måske været de rædselsvækkende børnehjem, som stadig skæmmer Rumænien, og de tusinder af gadebørn, man kan møde på gaderne i større og mindre rumænske byer. Ceausescu bærer ansvaret for mange frygtelige gerninger, men der var intet, der var værre end hans pronatalistiske befolkningspolitik.
Med valget af en ny regering i Rumænien er der nu større forhåbninger om radikale ændringer. De afskyvækkende fangarme fra Ceausescus statsapparat må fjernes fuldstændig og erstattes med moderne støttestrukturer, som kan være til hjælp der, hvor det er mest påtrængt i det rumænske samfund.
Men vi bør ikke her i dag bilde os selv ind, at Rumæniens sociale problemer kan løses fra den ene dag til den anden. Det kan ganske enkelt ikke lade sig gøre. Efter vestlige normer er Rumænien et meget, meget fattigt land. For at der kan skabes reelle forandringer, må Rumæniens befolkning have hjælp fra os, og Rumæniens unge har i særlig grad brug for denne hjælp.
Under PHARE-programmet yder Den Europæiske Union en yderst beskeden bistand til udvikling af et program med henblik på beskyttelse af børnene. Trods de meget reelle barrierer, som stadig er til hinder for en effektiv udnyttelse af ressourcerne, forstod jeg ganske tydeligt efter mit besøg i Rumænien her for nylig, at sådanne programmer er utroligt nyttige og gavnlige.
Debatten i dag finder sted på et yderst passende tidspunkt med de politiske ændringer, der er sket i Rumænien i den seneste tid. Jeg håber, at Europa-Parlamentet i dag vil udsende et klart signal om sin solidaritet med Rumæniens børn og unge mennesker. Jeg håber også, at Kommissionen vil finde en udvej, så der kan ydes en bedre støtte til de programmer, som er til gavn for børn og unge mennesker, når Rumænien for alvor begynder at bevæge sig fremad mod en tættere tilknytning til Den Europæiske Union.

von Habsburg
Hr. formand, jeg tilslutter mig med det samme det, som blev sagt før. Vi behandler her den forfærdelige arv fra Ceausescu- og Iliescu-regimet, som var virkelig grusom over for børn. Men hjælpen kommer måske i rette øjeblik, således at vi kan håbe, at det er sidste gang, vi må behandle dette problem. Der er en ny regering, og der er i dag i Rumænien nyt håb for fremtiden. Jeg kan kun give udtryk for EuropaParlamentets håb om, at Rumænien nu vil vælge en vej med et menneskeligt regime, et socialt regime, og et regime, der opfører sig ordentligt over for mindretallene. Så kan vi virkelig med god samvittighed åbne Europas dør for Rumænien.

Müller
Hr. formand, mine damer og herrer! Mens vi i Slovakiet må se, at demokratiet har trange kår, kan vi med stor glæde hilse det politiske skifte i Rumænien velkommen. Den nye regering repræsenterer netop det, som Europa-Parlamentet i årevis har opfordret til. For første gang er der en repræsentant for det ungarske mindretal i regeringen; det vidner om vilje til at dæmpe konflikten mellem rumænerne og det ungarske mindretal. Men jeg er utrolig glad for, at min ven, kunstneren Ion Caramitru, bliver kultur- og undervisningsminister. Han, der i årenes løb har iværksat projekter for forældreløse børn på så fremragende vis, vil, og det kan jeg forsikre Parlamentet om, være vor vigtigste forbundsfælle, når det gælder om at realisere programmet til beskyttelse af børn. Lad os hjælpe ham med dette af al kraft, og jeg beder kommissær Marin sige til hr. van den Broek, at jeg håber, at vi her arbejder med noget større konsekvens end i tilfældet med Tyrkiet.

Goerens
Hr. formand, situationen for børn og unge i Rumænien vækker fortsat bekymring trods de ubestridelige fremskridt, der er sket i de seneste år.
Der skulle flere år til at slippe af med denne sprængfarlige arv fra det tidligere regime. Alt for mange børn overlades til deres skæbne og ofte må myndighederne tage sig af dem. Endvidere giver adoptionsprocedurerne, som nødvendigvis må være langsomme og selektive, ikke mulighed for at afhjælpe de mest presserende sager og afdramatisere en temmelig sprængfarlig situation. Der må gives prioritet til de desværre alt for mange børn og unge, som ikke har noget håb om at finde et nyt hjem, og som derfor overlades til deres triste skæbne.
Vores fælles beslutning, som er konstruktiv, er således desværre stadig aktuel, selv om man må glæde sig over, at det nye flertal efter valgene for nylig har erklæret, at forbedringer for de rumænske børn er en af de højeste prioriteter.
De rumænske myndigheder fortjener, at vi opmuntrer dem og hjælper dem med at fuldføre denne store opgave, som haster virkelig meget.
Tyrkiet
d'Ancona
Hr. formand, jeg tror, at vi i formiddag her i Forsamlingen er gået glip af en chance, da højrefløjen i Forsamlingen under afstemningerne om budgettet stemte imod et ændringsforslag, som sigtede mod ikke længere at finansiere Tyrkiet gennem MEDA-programmet, hvis man i Tyrkiet svigter på menneskerettighedsområdet og med hensyn til ytringsfrihed.
Vi er gået glip af en chance, for i eftermiddag fortsætter vi bare. Gæster fra europæiske lande, som ved hjælp af en sort liste havner i fængsel og udvises af landet. Jeg har en sådan liste med repræsentanter fra det danske Folketing. Jeg kan vise denne sorte liste.
Og dernæst begrænsning af pressefriheden. Jeg vil ikke fortælle alt dette her, for det står i beslutningsforslaget, hvordan pressefriheden, som er en fundamental demokratisk ret, begrænses. Et flertal her i Forsamlingen vil i eftermiddag vise sig forarget. Det ville efter min mening have været mere overbevisende, hvis man i formiddags havde benyttet chancen for ikke at lade det blive ved mundtlig forargelse.

Alavanos
Hr. formand, desværre ser jeg mig nødsaget til at fortsætte fr. d'Anconas tankerække, for dette er en af de sjældne gange, hvor jeg føler skam, når vi taler om menneskerettigheder i Europa-Parlamentet. Jeg skammer mig over som medlem af Europa-Parlamentet at tale om menneskerettighederne i Tyrkiet, da jeg føler det hyklerisk og til en vis grad bedragerisk over for offentligheden, at vi nu igen i eftermiddag skal stemme om et beslutningsforslag, der fordømmer den tyrkiske regering for krænkelse af menneskerettighederne, helt konkret ytringsfriheden og pressefriheden, samtidig med at vi for få timer siden forkastede en ordning, der ville lægge pres på Tyrkiet for at overholde menneskerettighederne. Også jeg beklager, at vi lod os presse til dette og var nødt til at underkaste os PPE-Gruppens og UPE-Gruppens holdning, skønt jeg ser medlemmer fra disse grupper til stede, som jeg ved er kendt for at kæmpe for menneskerettighedssagen.
Desværre er andenbehandlingen et stort tilbageskridt i forhold til førstebehandlingen, idet fastfrysningen og overførslen til reserven af MEDA-støtten til Tyrkiet er fjernet, for ikke at tale om den bemærkning, der var i førstebehandlingen af budgettet. Med alt dette virker Europa-Parlamentet som et koldt brusebad på Tyrkiets demokrater, frihedskæmpere og journalister, som enten sidder i fængsel, udsættes for officiel, lovfæstet censur eller for gentagne forfølgelser.

Moorhouse
Hr. formand, der går ikke en uge, uden at mit kontor får nye informationer fra Tyrkiet om krænkelser af menneskerettighederne eller de borgerlige rettigheder i landet. Det er en trist og foruroligende side af vort politiske liv, som vi har lært at leve med. Hvor meget den tyrkiske regering end måtte have imod det, så må og skal vi derfor have vedtaget et beslutningsforslag i tråd med det, vi her forhandler om.
Det ville ikke have været tilfældet for nogle år siden, men i dag, hvor tv og direkte kommunikation er så udbredt, lever vi i en ny verden. Den måde, en regering behandler sine borgere på, er genstand for en legitim offentlig og international opmærksomhed. Jeg forstår, hvad andre talere mener med hensyn til udfaldet af den tidligere afstemning, og jeg må helt på egne vegne sige, at jeg personligt beklager det, men sådan er det altså.

Goerens
Hr. formand, det begynder at blive lidt trættende. Hver måned finder vi Tyrkiet højt placeret på listen over uopsætteligheder, og hver måned bliver vi berørt af Tyrkiets nye overtrædelser af menneskerettighederne eller af landets internationale forpligtelser, overtrædelser, som vi fordømmer, men uden at det får konsekvenser.
Målet er ved at være fuldt, og vi må nu helt seriøst stille spørgsmålstegn ved vores forbindelser med dette land og navnlig disse forbindelsers institutionelle og aftalemæssige art.
Man må imidlertid konstatere, at den indignation, som vi har udtrykt regelmæssigt i flere måneder, sammen med de mere eller mindre alvorlige sanktioner, som vi indfører, har ingen virkning på de tyrkiske myndigheders adfærd. Når vore erklæringers og handlingers afskrækkende virkning er, som den er, og når Tyrkiet helt klart ikke er indstillet på at anlægge en mere civiliseret opførsel, har vi et reelt problem. Vi må skærpe tonen og reagere kraftigere, hvilket forudsætter en langt mere ubøjelig og konsekvent politisk vilje end den, de fleste regeringer hidtil har vist.
Det drejer sig om vores troværdighed og seriøsiteten af vores engagement i menneskerettighedsspørgsmålet.

Aelvoet
Vi har for to dage siden her i Parlamentet haft besøg af tre forlæggere fra Tyrkiet, som tilsammen repræsenterer 65 % af dagspressen. De har her, og det står også tydeligt i beslutningsforslaget, givet udtryk for deres store bekymring over fru Ciller og hendes mands plan om nu også at give den klassiske presse mundkurv på, for det var allerede i længere tid således, at den venstreorienterede presse var dømt fredløs. Det hænger meget nært sammen med de skandaler, som den tyrkiske presse meget korrekt har offentliggjort, i forbindelse med et bedrageri begået af fru Ciller, også i forbindelse med de farlige bander, som er blevet synlige ved ulykken i Susurluk, mellem mafiaen, efterretningstjenesten og en vis politisk klasse. Og det er det, som man vil angribe. Det er af største betydning, at Parlamentet giver udtryk for sin mening, men også handler. I denne forbindelse vil jeg tilslutte mig alle dem, som har klaget over denne Forsamlings utrolige fejhed med hensyn til at anbringe midlerne fra MEDA i reserven. Den eneste virkelige kontrol, som vi rådede over, og den giver vi fra os.
Kroatien
Bertens
Hr. formand, ikke blot i Serbien demonstrerer hundrede tusinder af mennesker, også i Kroatien. Den 23. november fandt den største demonstration siden uafhængigheden sted. Hundrede tusinder demonstrerede for pressefrihed og for Radio 101. Tudjmans reaktion synes at tyde på en tilbagevenden mod de kommunistiske tider. Kritikere kalder han landsforrædere og indre fjender, som skulle være under indflydelse af hemmelige og onde magter og kræfter fra Vesten. Presset fra Unionen på grundlag af de universelle menneskerettigheder og den korrekte gennemførelse af Europarådets aftaler om mediepluralitet skal fortsættes. Den midlertidige forlængelse af Radio 101's sendetilladelse skal omsættes til en definitiv bemyndigelse. Dette er Kroatien forpligtet til over for sin befolkning og de europæiske organisationer, som landet er medlem af, eller hvormed det har forbindelser.
Hvis Kroatien virkelig foregiver at være et demokrati, så må det også respektere resultatet af kommunalvalget og udnævne en borgmester for Zagreb.

Aelvoet
Det er virkelig påfaldende, hvor stærkt parallelismerne kommer til udtryk mellem udviklingerne i Kroatien og i Serbien. Vi har ikke at gøre med demokratier her, men i sidste instans med systemer, som viser tydelige tegn på diktatur. Man kan højst kalde dem »demokraturer«. Hvad det angår synes jeg således, at hvad der nu sker med hensyn til Radio 101, er meget illustrerende. Hvis menneskene ikke i massevis havde demonstreret, havde de ikke længere fået sendetid, og i den forbindelse er det naturligvis af største betydning, at Europa meget tydeligt giver udtryk for sin mening over for de kroatiske myndigheder.
Europarådet har givet Kroatien adgang til medlemskab, men dertil knyttet krav om pluralitet. Vi bør nu se, hvilke foranstaltninger Europarådet vil træffe for at sørge for, at dette krav om mediepluralitet faktisk overholdes, og endelig vil jeg slutte med at opfordre til, at den finansielle støtte fra Europa fortsat suspenderes med hensyn til Kroatien.

Dupuis
Hr. formand, jeg tror aldrig, at jeg har sammenlignet styret i Beograd og styret i Zagreb. Jeg mener, at der er tale om to helt forskellige virkeligheder. I dag findes der utvivlsomt en dialektik mellem oppositionen og magthaverne i Zagreb. Når det er sagt, har jeg aldrig hørt til dem, der lukkede øjnene over for fejlene og manglerne ved styret i Zagreb, og det endnu mindre i dag, hvor der ikke findes nogen direkte trussel mod Kroatien.
Det er altså grunden til, at vi beder Kommissionen og Rådet udvise den allerstørste strenghed og beslutsomhed over for Kroatien for at få landet til at respektere udtryksfriheden og give »Radio 101« lov til at sende på ny.

Pack
Hr. formand, mine damer og herrer! Beslutningen vedrørende Radio 101 blev trukket tilbage, bl.a. fordi de, der havde fået tildelt frekvensen, gav den tilbage, men bestemt også, fordi det var synligt, hvor stor solidaritet befolkningen havde med Radio 101, fordi oppositionspartierne, dele af regeringspartiet og dele af regeringen var for dette. Jeg kan overhovedet ikke forstå, hvorfor man har lavet sådan en ståhej på grund af disse frekvenser, for man kunne i Zagreb snildt tildele flere frekvenser! Man kunne både betjene Radio 101 og andre. Hvorfor gør man ikke det? Jeg håber, at det snart vil ændre sig.
Sammensætningen af telekommunikationsrådet, som tildeler disse frekvenser, garanterer bestemt ikke, at civil society er repræsenteret i Kroatien. Parlamentet i Kroatien har imidlertid med oppositionens stemmer desværre vedtaget dette regeringsforslag. Sandsynligvis har man af uvidenhed vedtaget, at de, der blev foreslået, også alle blev medlemmer, dvs. det er ikke de samfundsmæssigt relevante grupper i Kroatien, der er repræsenteret der, men kun de foreslåede. Jeg tror, at dette er sket af uvidenhed, og jeg tror, at vi i høj grad kan bidrage til, at dette bliver bedre.
Om selve situation for medierne i Kroatien vil jeg blot sige, at der med hensyn til den trykte presse er en stor mangfoldighed, men at jeg er meget bekymret, og min kritik gælder også, at man ikke længere kan tolerere, at regeringen har så stor tyngde i kroatisk fjernsyn. Der er ganske vist elleve små TV-sendere i landet, men kun HTV, dvs. det kroatiske statsfjernsyn, kan sende landsdækkende. Jeg mener, at senderen nu bør garantere pluralitet og dermed også opfylde den demokratiske opgave med hensyn til information.
Der er et programudvalg hos dette HTV, hvor der også sidder repræsentanter for oppositionen, men kun så mange som parlamentet har, dvs. et forholdsvis meget lille antal. Derfor mener jeg, at vi bør arbejde for, at repræsentanter for de forskellige samfundsgrupper i Kroatien også bliver repræsenteret i dette programudvalg, således at pluraliteten virkelig kan sikres, og Den Europæiske Union kan yde stor hjælp ved at overføre knowhow inden for rammerne af PHARE-demokrati-programmet.

Belleré
Hr. formand, delegationen fra Alleanza Nazionale vil stemme for den fælles beslutning om medierne i Kroatien og selv give udtryk for sin solidaritet med journalisterne og personalet ved radiosenderen »Radio 101« der er nødsaget til at tåle forfølgelse og arrogance fra et magtsystem, der benytter de samme metoder som i Titos Jugoslavien.
Det er bedrøveligt at måtte konstatere, at elementære rettigheder, som f.eks. retten til indsamling og udbredelse af nyheder, som i vore lande synes at være selvfølgelige og ukrænkelige, for at et samfund kan kalde sig for liberalt og civiliseret, endnu ikke eksisterer i en stat, der grænser op til Den Europæiske Union, med hvilken vi har nære økonomiske forbindelser, og som er medlem af Europarådet.
Et statsligt bureaukrati og et regeringsapparat i Kroatien, har tilsyneladende fundet, at et let lag sminke, nogle kønne ord og en formel accept af oppositionens rolle var tilstrækkelige til, at man kunne kalde en regering og et magtsystem for demokratisk. Vel, hr. Tudjman, alt dette er ikke tilstrækkeligt, og det ved De udmærket. Oppositionen og dens rolle anerkendes ikke blot formelt, men først og fremmest reelt ved, at man gør det muligt, at valg bliver en reel og legal konfrontation af modstående holdninger, og samtidig giver oppositionen mulighed for at udsprede og propagandere for sine egne tanker.
Lukning af en radiostation og et dagblad, forbud mod, at etniske og sproglige mindretal hævder deres rettigheder og giver udtryk for deres tanker, og forfalskning af valgreglerne viser, at den kroatiske regering endnu har lang vej at tilbagelægge, førend den kan kalde sig virkelig demokratisk.
Jeg vil særlig minde om de vanskeligheder, som møder repræsentanterne på landdagen i Istria, hvor der findes et stort italiensk mindretal, som fortsat er udsat for trusler og pression, der er egnet til at hindre dem i at udføre deres opgave som forsvarere af deres vælgeres interesser og identitet.
Hr. formand, delegationen fra Alleanza Nazionale håber på, at den tillid som Europa har vist Kroatien såvel som Slovenien, ikke bliver svigtet af svigagtige holdninger, der er uacceptable i lande, som foregiver at kalde sig europæiske, og som aspirerer til at indtræde i selve Den Europæiske Union.

von Habsburg
Hr. formand! Som en af de få, der er virkelig ofte i Kroatien, er jeg meget overrasket over, at der her med undtagelse af fru Pack er blevet givet udtryk for en uhyre uvidenhed! Jeg vil her blot gøre opmærksom på én ting: Jeg er - da de nævner min faste spalte - freelancemedarbejder hos avisen Globus i Kroatien. Jeg læser derfor denne avis, og jeg synes ikke, at der er mange aviser, der tør angribe regeringen på samme måde, som Globus gør. Der er også andre aviser. Med hensyn til Radio 101 blev sendetilladelsen jo tildelt af en kommission, som regeringen ingen indflydelse har på, og endda til fordel for ejeren af Globus, der er en af de argeste opponenter i Kroatien. Nu bliver der sikkert besluttet noget, og jeg håber, at det bliver en god beslutning. Men det er forkert at fordømme Kroatien på den måde, som man hidtil har gjort.
Slovakiet
Frischenschlager
Hr. formand jeg vil gerne takke kollegerne her i Parlamentet for, at vi i dag kan tale om dette punkt som en solidaritetshandling over for en folkevalgt parlamentariker i Slovakiet, hvor magthaverne af magtpolitiske grunde uden videre vil fratage ham mandatet. Men i modsætning til hr. von Habsburg mener jeg, at vi ikke bare kan se bort fra sådanne ting. Vi må se det i øjnene og indse, at der bliver flere og flere tilfælde.
Serbien er et grelt tilfælde. Vi har i Kroatien med borgmesterposten i Zagreb et eklatant tilfælde, og i Slovakiet hersker der tilstande, som Europa-Parlamentet gentagne gange har måttet tage op. Jeg finder det ganske enkelt utåleligt, at vi skal finde os i, at det normale demokratiske magtskifte ved valg i den grad trædes under fode. Derfor håber jeg, at vi med denne beslutning i interesse for Europas demokratiske fremtid stiver de demokratiske kræfter i Slovakiet af, som kæmper for sine helt almindelige forfatningsmæssige rettigheder.

Posselt
Hr. formand, jeg vil ikke som hr. Frischenschlager blande æbler med pærer, men kommentere det konkrete spørgsmål angående Slovakiet. Problemet i Slovakiet er, at regeringspartiet har monopol på alle udvalgsformandskaber i parlamentet og alle medlemskaber i undersøgelsesudvalgene, hvilket ikke er tilfælde i Kroatien, tværtimod. Denne monopolisering i Slovakiet har medført, at f.eks. undersøgelsesudvalget om efterretningsvæsenet blev fuldstændig manipuleret af regeringen, dvs., at regeringen kontrollerede sig selv i affæren med præsidentens søn, Kovac. Her var der et medlem af regeringspartiet, nemlig hr. Gaulieder, der trodsede regeringslinjen og modigt stod frem og sagde sandheden. Dette blev han straffet for, ved at man uretmæssigt fratog ham sit mandat, selv om han på forhånd skriftligt havde erklæret, at han vidste, at der nu ville ske en forfalskning, og at han ikke ønskede at træde tilbage. Det er ret og slet lov- og forfatningsbrud og sår naturligvis stor tvivl om Slovakiets fremtidige associering med Den Europæiske Union.
Jeg hører til dem her i Parlamentet, der ligesom hr. Bösch og andre altid argumenterer differentieret, når det handler om Slovakiet. Jeg er fortsat af den opfattelse, at Slovakiet er blandt de ansøgerlande, der står forrest i rækken med hensyn til medlemskab af Den Europæiske Union, men chancerne bliver mindre dag for dag, og hr. Meciar er ved at sætte dem definitivt over styr. Når man ser, hvad der skete i det slovakiske parlament i går, nemlig at regeringspartiet forlod salen, fordi præsidenten talte, at man afbrød hans tale med en bombetrussel, ligesom bomben der eksploderede foran hr. Gauliders hus, så viser det, at det uværdige spil fortsætter. Så kommer Slovakiet ikke ind i Den Europæiske Union, og det må man netop som ven af det slovakiske folk sige klart og tydeligt.

d'Ancona
Jeg er naturligvis imponeret over denne fyrige tale, men alligevel forekommer det mig ikke at være rigtigt at tage denne sag op ved hjælp af et beslutningsforslag. Hvorfor ikke? Det forholder sig faktisk således, at der er konstateret uregelmæssigheder ved fratagelsen af hr. Gaulieders parlamentariske mandat, efter at han havde forladt regeringspartiet. Navnlig er ikke-eksisterende eller forfalskede breve brugt som argumenter. Jeg har også hørt, at hr. Gaulieder anonymt er truet, det er alt sammen meget ubehagelige og kedelige ting. Derfor har hr. Bösch, formand for delegationen i Det Blandede Parlamentariske Udvalg EU-Slovakiet, også sendt et brev til sine slovakiske kolleger, hvori disse kendsgerninger fordømmes. Og derfor forekommer den måde, hvorpå problemet almindeligvis fremstilles her, os ikke rigtig, og derfor vil vi heller ikke stemme herom.

Eisma
Hr. formand, vi gør os stadig alvorlige bekymringer over de nyeste begivenheder i Den Slovakiske Republik. Til trods for alle regeringens tilsagn om nu virkelig at gøre noget ved den yderligere demokratisering konfronteres vi til stadighed med beviser på det modsatte. Og hvad der er sket i det slovakiske parlament med vor kollega Gaulieder, det er selvfølgelig ikke acceptabelt. Endnu alvorligere, hvilket også blev nævnt for lidt siden, er det attentat, som derefter blev begået ved hans hus. Det står alt sammen i vort beslutningsforslag, som forventes at blive vedtaget af Parlamentet. Men der er hårdnakkede rygter om, at regeringspartiet vil fratage endnu flere parlamentarikere, som ikke er enige med partiets linje, deres mandat. Kun ved at reagere hurtigt nu på spørgsmålet om Gaulieder kan der sættes en stopper for denne udvikling. Og det gør formanden for Det Blandede Parlamentariske Udvalg nu - det er godt, at han har gjort dette, siger jeg til fru d'Ancona - men hele Parlamentet må også indtage en holdning og anmode Kommissionen og Rådet om hurtigt at gøre de slovakiske myndigheder opmærksom på denne sag.

Macartney
Hr. formand, jeg er ligesom hr. Eisma medlem af EU's delegation for Slovakiet, Det Blandede Parlamentariske Udvalg, og jeg har netop modtaget en kopi af et brev fra vor formand, hr. Bösch, til hans modpart, hr. Huska, hvori han giver udtryk for alvorlig bekymring over den udvikling, der er foregået. Jeg tror ikke, der er noget medlem af Europa-Parlamentet, der ser anderledes på situationen.
Spørgsmålet er, om vi støtter fru d'Anconas holdning og siger: Ja, lad os undersøge tingene og lad os udtrykke en skarp holdning, men lad os ikke dømme nogen på forhånd. For eksempel kom hr. Posselt - som havde ganske ret i at sige, at vi ikke skulle blande æbler og pærer sammen - ikke desto mindre med nogle antydninger af, at alle udvalgene i det slovakiske parlament er kontrolleret af regeringen og ikke tæller medlemmer fra oppositionen. Det er en forandring, det allerede er lykkedes os at få gennemført: Oppositionen er nu repræsenteret i alle disse udvalg. Så det virker nogle gange modsat hensigten blot at skære alle over en kam, for så bliver man med rette stødt i Bratislava over den mangel på viden, som ligger bag nogle af disse påstande.
Jeg ønsker ikke, at Parlamentet skal vedtage beslutningsforslag på grundlag af uvidenhed eller ubeviste påstande. Det er, så vidt jeg forstår, grunden til at Den Socialistiske Gruppe vil afholde sig fra at stemme om denne sag, og det agter vi også.
Vi ønsker en ordentlig, positiv dialog med Slovakiet, for vi ønsker, at dette land skal blive optaget i Den Europæiske Union, og vi ønsker ikke, at det skal være en udstødt paria.

Formanden
Ærede medlemmer, jeg mener at have hørt nogle meningstilkendegivelser fra tilhørerlogerne. Hvis det er tilfældet, må jeg minde Dem om, at forretningsordenen udtrykkeligt forbyder enhver meningstilkendegivelse fra tilhørerlogerne. Jeg beder Dem derfor om at være stille, for i modsat fald ser jeg mig nødsaget til at bede Parlamentstjenesten om at rydde tilhørerlogerne.
Jeg skal endvidere meddele de ærede medlemmer, at vi med hr. Macartneys indlæg har opbrugt taletiden for disse sytten beslutningsforslag om menneskerettigheder. Jeg opfordrer derfor hr. Marín til at tage ordet.

Marín
Hr. formand, jeg vil udtale mig om de forskellige beslutningsforslag om menneskerettigheder i den rækkefølge, de er blevet debatteret i Parlamentet. For det første beslutningsforslaget vedrørende Honduras. Kommissionen er naturligvis Parlamentet taknemmelig for den beslutning, hvori der klart gives udtryk for den indsats, de honduranske myndigheder gør for at sikre, at de frihedsberøvede børn er adskilt fra de voksne i fængslerne i Honduras. De honduranske myndigheder har imidlertid anmodet om Kommissionens bistand til at løse dette problem.
Den ekspertgruppe, som besøgte landet i begyndelsen af 1996 for at undersøge mulighederne for bistand, kunne konstatere regeringens vilje til at træffe de nødvendige foranstaltninger til at adskille børn fra voksne i fængslerne og til at råde over særlige institutioner, der gør det muligt at opretholde disse børns fysiske integritet. Efter at have fået disse garantier godkendte Kommissionen naturligvis et konkret projekt i denne sag, som går ud på at styrke de myndigheder, der er ansvarlige for problemerne med mindreårige i Honduras, og de ikke-statslige organisationer til beskyttelse af børn, således at problemet kan løses globalt.
Kommissionen har tillid til, at præsident Reinas administration vil fortsætte med at søge løsninger på situationen og træffe de nødvendige foranstaltninger for at undgå, at situationer med indespærring af børn sammen med voksne gentages. Derudover vil Kommissionen fortsat støtte de bestræbelser og de juridiske foranstaltninger, der er ved at blive gennemført. På dette punkt vil jeg påpege, at den honduranske regering for nylig har vedtaget en børnelov, og at projektet bl.a. direkte vil fremme ikke kun udbredelsen, men også gennemførelsen af denne lov til beskyttelse af børn.
Hvad angår Rumænien, er Kommissionen fuldt ud klar over de seneste problemer, som de rumænske gadebørn oplever. Der er tale om en forholdsvis ny situation i Rumænien, som begyndte for fire, fem år siden, men som naturligvis ikke kun gælder for dette land, hvilket UNICEF's seneste rapport også har givet klart udtryk for netop i denne uge.
For så vidt angår problemet med gadebørnene, har Kommissionen allerede medtaget dette i det flerårige vejledende program for Rumænien og er naturligvis besluttet på at yde et særligt bidrag omkring dette spørgsmål. Vi vil blive ved med at yde støtte til forbedringen og reformen af systemet til beskyttelse af børn i Rumænien ved hjælp af counterpart-midler, hvortil der allerede er afsat 21 millioner ecu hidrørende fra salg af fødevarehjælp mellem 1990 og 1996. Kommissionen har desuden - hvilket er helt rimeligt - opfordret de rumænske myndigheder til at fortsætte med at afsætte counterpart-midler til dette formål.
Hvad angår Tyrkiet, og som det ærede medlem vil vide, har Kommissionens beretning fra 9. oktober om udviklingen af forbindelserne med Tyrkiet, siden toldunionen trådte i kraft, påpeget forværringen af menneskerettighedssituationen i Tyrkiet i løbet af 1996. Beretningens konklusion kommer med en klar opfordring til de tyrkiske myndigheder om igen at træffe positive foranstaltninger med henblik på at forbedre menneskerettighedssituationen og komme videre med demokratiseringsprocessen. Under sin seneste samtale med fru Çiller gentog kommissær van den Broek endnu en gang nødvendigheden af, at Tyrkiet gør fremskridt på dette område.
Hvad helt konkret angår vedtagelsen af en presselov, er det vigtigt at understrege, at regeringen stadig debatterer et lovforslag, som derfor stadig ikke er blevet fremsendt til det tyrkiske parlament. Man har øjensynligt fået kendskab til nogle af bestemmelserne i dette lovforslag, der har givet anledning til stærke protester i Tyrkiet, som det er blevet nævnt.
Et andet specifikt problem er den seneste udvisning af Tyrkiet af den danske statsborger, hr. Søndergaard, som er medlem af det danske Folketing. De oplysninger, som Kommissionen har kunnet få adgang til, går ud på, at den officielle grund til udvisningen - den som er blevet anført af de tyrkiske myndigheder - er, at hans papirer ikke var i orden. Hr. Søndergaards pas var udløbet, og han havde ikke indrejsevisum til Tyrkiet.
Dette formelle aspekt i sagen, som naturligvis beror på de tyrkiske myndigheders oplysninger, må dog ikke få os til at glemme det, som efter vores mening har fået de tyrkiske myndigheder til at udvise hr. Søndergaard fra Tyrkiet. Vi har en mistanke om, at udvisningen skyldtes det danske folketingsmedlems planer om at kontakte lederen af PKK, hr. Ocanan. Selv om Kommissionen altid har fordømt PKK i overensstemmelse med politikken i Den Europæiske Union og i adskillige medlemsstater, som i øvrigt har forbudt denne organisations aktiviteter på deres område, undlader vi ikke at beklage, at Tyrkiet af den slags grunde modsætter sig, at parlamentarikere fra medlemsstaterne rejser ind i deres land.
Med hensyn til Kroatien vil jeg gerne gentage, hvad der er blevet sagt på den sidste konference om mediernes rolle i fredsprocessen i det tidligere Jugoslavien. Radio 101 var repræsenteret på denne konference, som blev afholdt i Bruxelles den 29. november, i øvrigt af sin direktør. I løbet af de to sidste år har Kommissionen bidraget med i alt 9 millioner ecu til forskellige projekter til gavn for medierne. I 1996 afsatte man 200.000 ecu til Radio 101 til køb af nyt udstyr. Dette bidrag til de uafhængige medier i det tidligere Jugoslavien vil også fortsætte i 1997 med en bevilling på 10 millioner ecu. I Kroatien har man udarbejdet en juridisk ramme i samarbejde med Europarådet, men de seneste ændringer i forbindelse med Radio 101 viser, at der stadig er meget, der skal gøres.
Vi mener, at Kroatien skal opfylde de forpligtelser, der er en følge af deres medlemskab af Europarådet. Oprettelsen af fremtidige forbindelser mellem Kroatien og Unionen vil bl.a. været forbundet med respekten for mediernes uafhængighed, og nu hvor Den Europæiske Union ud fra et regionalt perspektiv bestræber sig på at oprette forbindelser med landene i Sydøsteuropa, vil man nøje se på mediernes situation i disse lande.
Mediernes uafhængighed, ytringsfriheden, er en af de væsentligste betingelser for at kunne videreudvikle disse forbindelser. I denne forbindelse forventer man at få bekræftet, at de kroatiske myndigheder har givet en midlertidig sendetilladelse til denne radiostation, hvilket efter vores mening betyder, at den bør få en permanent sendetilladelse.
Jeg vil slutte med beslutningen om Slovakiet. Kommissionen støtter Europa-Parlamentets initiativ til at debattere de nuværende demokratiske underskud i Den Slovakiske Republik og fordømmer navnlig fratagelsen af hr. Gaulieders mandat i det slovakiske parlament og anmoder om, at man øjeblikkeligt giver ham mandatet tilbage. Jeg vil gerne oplyse Parlamentet om, at under mødet i associeringsudvalget Den Europæiske Union-Slovakiet, som netop fandt sted i går, blev der udfærdiget en erklæring på vegne af Den Europæiske Union om denne sag. Erklæringen, som blev udsendt i går, lyder således: «Den Europæiske Union har noteret begivenhederne den 4. december i Den Slovakiske Republiks nationalforsamling, som kulminerede med, at et medlem af nationalforsamlingen mod sin vilje blev frataget sit mandat. Denne handling er i strid med den slovakiske forfatning og vil ikke være i overensstemmelse med de associerede medlemmers parlamenter. Associeringsudvalget minder endnu en gang om de associeringskriterier, der er fastlagt i erklæringen fra København og i Europa-aftalen undertegnet af Unionen og Den Slovakiske Republik, og håber at Den Slovakiske Republiks nationalforsamling noterer Den Europæiske Unions bekymringer«.
Kommissionen har også fået oplysning om, at sagen er blevet sendt til Slovakiets forfatningsdomstol, som skal afgøre, om det slovakiske parlaments beslutning er i overensstemmelse med forfatningen. Kommissionen mener, at mens man venter på afgørelsen fra forfatningsdomstolen, som beslutter suverænt og uafhængigt i denne sag, bør der træffes en øjeblikkelig beslutning om at give hr. Gaulieder hans parlamentsmandat tilbage.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B4-1375/96 af Dary m.fl. for Gruppen Europæisk Radikal Alliance om situationen i Algeriet; -B4-1385/96 af André m.fl. for Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe om Algeriet; -B4-1393/96 af Colajanni og Pons Grau for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe om situationen i Algeriet; -B4-1404/96 af Sierra González m.fl. for Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre om situationen i Algeriet; -B4-1421 af Cohn-Bendit for Gruppen De Grønne i Europa-Parlamentet om den politiske situation i Algeriet.
Hory
Hr. formand, på Gruppen Europæisk Radikal Alliances vegne vil jeg på det kraftigste fordømme den terrorisme, som finder sted i Algeriet, og som eksporteres fra Algeriet, især til mit eget land Frankrig, hvilket man endnu en gang har kunnet beklage inden for de seneste dage. Vi må slå det helt fast: intet, absolut intet, kan retfærdiggøre eller forklare denne blinde terror og vold, der udøves mod mennesker og mod tanker.
Når det er sagt, er jeg ikke sikker på, at det er retfærdigt at omtale den mest umenneskelige terrorisme og de algeriske myndigheder i samme åndedrag, således som vi gør i vores fælles beslutningsforslag. Vi beklager naturligvis det manglende demokrati, indskrænkningen af visse frihedsrettigheder eller afholdelsen af en skræddersyet folkeafstemning, men selv tror jeg ikke, at dramaet kan løses på en positiv måde inden for Algeriets grænser. De humanistiske værdier, som danner grundlaget for folkeretten, trues dagligt i Algeriet. Jeg ønsker derfor, at europæerne og sammen med dem alle, der interesserer sig for Algeriets fremtid, gennem pressen, gennem NGO'erne eller for Den Europæiske Unions vedkommende gennem forhandlingerne om en aftale med Algeriet styrker deres fysiske tilstedeværelse i landet og lægger sig mellem terrorismen og dens uundgåelige undertrykkelse.

André-Léonard
Hr. formand, vi ved alle, at situationen i Algeriet giver grund til stor bekymring. Både i byerne og på landet er volden hele tiden til stede med sit følge af opgør og terror.
I de seneste måneder har attentater kostet hundreder af civile livet, også kvinder, børn og intellektuelle. Attentatet i RER-toget i Paris er uden tvivl GIA's værk og vidner om en eskalering af det mest grusomme barbari, som vi på det kraftigste må fordømme og afvise.
Gennem deres opfordringer til intolerance er mange muslimske ledere ansvarlige for den algeriske terrorisme. Den algeriske regering kan ikke nøjes med at udrydde volden ved hjælp af politi og militær. Resultatet af folkeafstemningen vil bestemt ikke bidrage til dette, selv om 85 % stemte ja. Men hvordan har man opnået dette resultat? Og det er ikke ved at forbyde de islamiske og regionale partier og give parlamentet mundkurv på og skabe omstændigheder for at udmanøvrere nomenklaturaen, at man kan håbe på en forbedring af situationen.
Med en valgdeltagelse på under 30 % - langt fra de 85 % - og 70 % nej-stemmer udgør Kabylien uden tvivl det tydeligste eksempel på etnisk splittelse. Det institutionelle diktatur, som Amin Zeroual har indført, risikerer snarere at føre til almindelig opgivenhed og desparation, hvilket uvægerligt vil føre voldsspiralen videre.

Pons Grau
Hr. formand, jeg vil gerne give udtryk for Den Socialistiske Gruppes støtte til det fælles beslutningsforslag vedrørende et så komplekst emne som Algeriet. Emnet Algeriet giver os alle anledning til ængstelse og bekymring, fordi den radikale traditionalisme ødelægger samfundsstrukturen og sameksistensen i landet med en intolerance, der kaster landet ud i en dyb og mørk afgrund.
Men samtidig er vi bekymret over de foranstaltninger, som myndighederne vedtager for at komme terrorismen til livs. Vi ved, at kampen mod denne blinde terrorisme er utrolig kompliceret og vanskelig, men det må ikke få os til at glemme, at visse metoder, som helt og aldeles ringeagter de mest elementære menneskerettigheder, ikke kun undlader at udrydde terrorismen, men også giver den grobund for at trives og vokse.
De forhold, under hvilke den seneste folkeafstemning i landet er blevet godkendt, giver os også anledning til bekymring. Der er aspekter, som på afgørende vis berører demokratiet og menneskerettighederne. Beslutningen om at gøre arabisk til det eneste officielle sprog over for et vigtigt berbisk mindretal samt præsidentens store magt gør, at vi frygter genindførelsen af et diktatur ved hjælp af en pseudodemokratisk metode.
Vi ved, at problemerne i Algeriet skal løses af algiererne selv, men inden for den nye ramme af Den Europæiske Unions forbindelser til Algeriet må Europa ikke glemme grundlaget for sit inderste væsen, som er demokratiet og respekten for menneskerettighederne, og må ikke vende det døve øre til en situation, der ikke lever op til de mest elementære regler for et universelt demokrati.

Ainardi
Hr. formand, folkeafstemningen om forfatningsændringen, som fandt sted i Algeriet den 28. november bør bane vejen for et parlamentsvalg. Uden at ville blande os i Algeriets indre anliggender kan vi alligevel stille mange spørgsmålstegn ved denne folkeafstemning, som styrker præsidentens beføjelser, som forbyder oprettelsen af politiske partier med et religiøst eller regionalt udgangspunkt, og som ikke medfører nogen forbedring af familieretten, som fastholder diskriminationen over for kvinder. De officielle medier har bevidst censureret modstanderne af folkeafstemningen og mange partier har boycottet den og fordømt uregelmæssighederne og anfægtet resultatet.
Folkeafstemningen har desværre ikke bragt terrorhandlingerne til ophør; de har igen kostet adskillige mennesker livet i nærheden af Blida. Min gruppe gentager sin kraftige fordømmelse af udøverne og ophavsmændene til disse attentater, som heller ikke sparer vores land. Hvordan kan man under disse omstændigheder acceptere, at lederne af terrorbevægelserne fortsat kan finde et fristed i visse medlemsstater, hvor de opretter netværk, der yder logistisk og økonomisk hjælp til terrorismen? Det haster med at træffe forholdsregler i alle medlemsstater og styrke samarbejdet med henblik på at afvikle disse netværk. Selv om den algeriske regering har taget visse skridt til bekæmpelse af terrorismen, som giver resultater, må den undgå fejlgreb og sørge for at garantere respekten for borgernes demokratiske frihedsrettigheder og grundlæggende rettigheder. Kampen mod terrorisme ved hjælp af politi og militær skal ledsages af initiativer, hvorigennem man fremmer en egentlig dialog med alle de demokratiske kræfter med henblik på at nå frem til en politisk løsning, der giver det algeriske folk mulighed for at opbygge en demokratisk retsstat.
Min gruppe glæder sig over, at der er indledt forhandlinger mellem Den Europæiske Union og Algeriet med henblik på en associeringsaftale. For at undgå at denne aftale udelukkende bliver baseret på frihandel og konkurrence mellem økonomierne skal den på den ene side respektere Algeriets økonomiske og sociale valg og på den anden side tage hensyn til de politiske og faglige organisationers holdning.

Van Dijk
Hr. formand, jeg har indtryk af, at Parlamentet bedømmer situationen i Algeriet noget anderledes end Kommissionen har gjort det. Jeg læser i en nederlandsk kvalitetsavis, at vor kommissær Marín ved et besøg i Algeriet ikke blot har lovet mange penge til forbedring af den økonomiske struktur, men også har sagt, at folkeafstemningen har vist et øjebliks håb, og at folkets svar var tydeligt. Jeg spørger mig selv, hr. kommissær, om De ikke ved, at deltagelsen i folkeafstemningen sandsynligvis kun var 30-35 %, det siger i hvert fald forskellige pressebureauer i Vesteuropa. Jeg spørger mig selv, om De ikke ved, at der i Algeriet i hvert fald for borgerne ikke var noget som helst eksemplar til rådighed af den nye grundlov, som de skulle bedømme ved denne folkeafstemning. Jeg spørger mig selv, hr. kommissær, om De ikke er orienteret om den kendsgerning, at oppositionspartier ikke har haft lov at udtrykke sig på nogen som helst måde gennem medierne i Algeriet i forbindelse med denne folkeafstemning.
Jeg tror, at det er meget vigtigt, at vi ikke blot fordømmer terrorismen fra FIS' side, som naturligvis er fuldstændig uacceptabel, men at vi også udtrykkeligt erkender, at denne folkeafstemning kun bidrager til, at Zeroual sidder mere sikkert i sadlen, og ikke rigtigt bringer demokratiet nærmere. Jeg synes, at Europa og Kommissionen i forbindelse med Euro-Middelhavsassocieringsaftalen må sørge for, at menneskerettighedsklausulen fortsat garanteres, og at den ikke forbliver et tomt hylster. For vi ved, at dialogen i Algeriet er overordentlig nødvendig, og jeg synes, at vi også frem for alt skal arbejde for den, men man kan ikke udelukke, at når denne dialog tilvejebringes, og fundamentalisterne f.eks. ville deltage i regeringen, så ville det første, som ville blive ofret, være kvinders rettigheder. Jeg synes, at vi i Unionen må overvåge, at dette ikke sker.

Vanhecke
Hr. formand, for næsten fem år siden i januar 1992 blev de første demokratiske parlamentsvalg i Algeriet i demokratiets navn forhindret af et militært statskup. Siden da er landet fanget i en spiral af gensidig terror. Forbuddet mod religiøst inspirerede partier og terroren mod berberne vil ikke gøre sagen bedre, tror jeg, endda tværtimod. Selv godkendelsen af et sløret beslutningsforslag i Europa-Parlamentet vil heller ikke løse problemerne i Algeriet, er jeg bange for.
Jeg vil derfor blot og uden selv den ringeste illusion benytte lejligheden til at fremsætte to bemærkninger. Det socialistiske FLN-diktatur i Algeriet blev efter afkoloniseringen overdænget med fransk og europæisk støtte. Til trods for denne støtte blev Algeriet på 30 år forvandlet fra et forholdsvis rigt og blomstrende land til et næsten tilbagestående udviklingsland. Den europæiske skyldfølelse efter afkoloniseringen har for øvrigt ikke blot ført til det allerværste i Algeriet. Zaire og Rwanda kan tale med om det, for så vidt angår mit eget land.
For det andet konstaterer jeg, at de, som i begyndelsen af 60'erne gav europæerne valget mellem la valise ou le cerceuil , rejse eller dø, de samme søger nu i massevis asyl i Europa, og at den algeriske krig dermed importeres til det europæiske område, har kendsgerningerne i mellemtiden allerede vist. Men de bomber, som eksploderer i Frankrig, er småting i forhold til den kæmpemæssige demografiske, kulturelle og politiske tidsindstillede bombe, som millioner af ikke-europæiske udlændinge repræsenterer på vort kontinent. Vi kan her i Parlamentet selv med et beslutningsforslag ikke stoppe krigen i Algeriet. Men vi bør måske alligevel gøre vort bedste for at yde et bidrag til at afmontere den tidsindstillede indvandringsbombe i Europa, nu hvor det måske stadig kan lade gøre.

Marín
Hr. formand, naturligvis følger Kommissionen ligesom EuropaParlamentet opmærksomt udviklingen af den politiske situation i Algeriet. Siden præsidentvalget i november 1995 har Den Europæiske Union gjort en indsats for at opmuntre de algierske myndigheder til en politisk normalisering gennem en dialog mellem alle de partier, der er imod vold. Dette mål om en fredelig dialog er stadig vores højeste prioritet.
De fem beslutningsforslag, som Parlamentet har fremlagt, viser den betydning, De tillægger respekten for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder i Algeriet. Det er en bekymring, vi deler, både inden for rammerne af den nye Middelhavspolitik, og hvad angår den associeringsaftale, vi er ved at forhandle med Algeriet. Lad mig komme med tre betragtninger.
På det multilaterale plan omfatter de politiske tilsagn, der blev vedtaget på Barcelona-konferencen, navnlig viljen til at udvikle retsstaten og demokratiet og til at respektere menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder.
På det bilaterale plan skal Kommissionen, når vi indleder de første forhandlinger med de algierske myndigheder med henblik på indgåelse af en ny associeringsaftale på grundlag af mandatet fra Ministerrådet, også tale om respekten for de demokratiske principper og for menneskerettighederne, eftersom dette er et centralt aspekt i den nye Euro-Middelhavspolitik.
Jeg vil gerne påpege over for Dem, at vi vil stå over for en meget vanskelig opgave, eftersom - hvilket størstedelen af parlamentsmedlemmerne også har understreget - situationen i Algeriet er kompliceret og vanskelig. Efter vores mening - og jeg bekræfter hvad der er blevet sagt i nogle af de tidligere indlæg - kan der efter folkeafstemningen - uanset hvordan den måtte blive vurderet - og efter præsidentvalget samt med det forestående parlamentsvalg i første halvår og kommunalvalget i andet halvår for øje, dvs. gennem en national dialog, i det kommende år skabes håb om en endelig normalisering i Algeriet.
Ud fra Deres kommentarer forstår jeg, at De på baggrund af Europa-Parlamentets synspunkt kræver en ideel afstemning, en åben afstemning, en afstemning med deltagelse af alle politiske partier, en klar og gennemsigtig afstemning alle steder på jorden. Men situationen i Algeriet er, som jeg har sagt, yderst vanskelig og kompleks. De demokratiske rettigheder er på nuværende tidspunkt genstand for en permanent trussel fra terrorismens side, og på denne baggrund er det - efter min mening - nødvendigt at udvise en vis forståelse, for at denne udvikling kan ske, og for at man - om muligt og takket være den nationale dialog - det kommende år kan opleve en situation, hvor de almindelige valg kan give Algeriet anledning til dette håb.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Tillad mig ud fra min verdslige holdning at sige til Dem: «Gid Deres bøn må blive hørt«.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted ved afslutningen af forhandlingen.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B4-1346/96 af André m.fl. for Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe om krisen i det østlige Zaire; -B4-1367/96 af Baldi m.fl. for Gruppen Union for Europa om situationen i Zaire; -B4-1392/96 af Sauquillo Pérez del Arco og Pons Grau for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe om fredsprocessen mellem Rwanda og Zaire; -B4-1405/96 af Carnero González m.fl. for Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre om situationen i det østlige Zaire; -B4-1417/96 af Günther m.fl. for Det Europæiske Folkepartis Gruppe om situationen i det østlige Zaire; -B4-1428/96 af Aelvoet og Telkämper for Gruppen De Grønne i Europa-Parlamentet om situationen i det østlige Zaire.
André-Leonard
Hr. formand, krisen i det østlige Zaire er langt fra løst. Hele verden forsøger at overbevise sig selv om, at de omkring 500.000 flygtninges hjemvenden til Rwanda vil standse konflikten. Men det er ikke tilfældet. De kampe, der finder sted i Kivu og omegn, er en sådan kilde til anarki, at de kan få konsekvenser for hele regionen omkring de store søer. For præcis en måned siden fremhævede vi her i salen det internationale samfunds manglende evne til at forhindre den forfærdelige tragedie for flygtninge og fordrevne.
Denne handlingslammelse viser den dybe krise, som FN er ude i. Eftersom kun FN's Sikkerhedsråd kan beslutte at indsætte en interventionsstyrke, må Det Europæiske Råd fortsat bruge sin indflydelse, så dette sker snarest muligt. Enhver forsinkelse vil kunne forværre den allerede sprængfarlige situation. I denne krudttønde er ethvert håb ikke forgæves. Vi må fortsætte bestræbelserne på at genintegrere flygtningene, genetablere og genoprette uafhængige og retfærdige retssystemer og endelig intensivere forsøgene på dialog, som giver håb om at gennemføre fredsprocessen.

Baldi
Hr. formand, kære kolleger, tragedien og de stadig mere intense kampe i grænseområdet i den østlige del af Zaire, der er skueplads for fortsat voldsomme sammenstød mellem oprørere og hære, synes ikke at aftage. Hele det internationale samfund må handle samordnet og i indbyrdes overensstemmelse under inddragelse af alle dem, som i dette øjeblik har særlige interesser i området omkring De store Søer, og som er villige til at indlede en fredsproces.
De bestræbelser, der kræves af Organisationen for Afrikansk Enhed, skal i Den Europæiske Union finde en aktiv talsmand, der gør det muligt at løse denne store krise med hensigtsmæssige midler og aktioner. Kun en synergivirkning mellem interventionerne fra Den Europæiske Unions, FN's og OUA's side kan føre til en løsning. Den humanitære bistand skal kunne nå frem til dem, der har behov for den i alle dele af området, uden forskel og uafbrudt. Vi må handle hurtigt, særlig for, at flygtningene i Rwanda, som meget snart vil komme op på et antal af ca. 1 million, kan vende tilbage. Dette er et stort problem, og vi må yderligere betænke, at forligsprocessen i landet er meget vanskelig på grund af følgerne af, at hutuer og tutsier bor i samme område og begge kommer ud af den tragedie, de har oplevet i de sidste år, med store mén og lever i et klima med store spændinger.
Det er nødvendigt hurtigst muligt at finde ikke blot de ansvarlige for folkedrabet i 1994, men tillige de ansvarlige for de aktuelle massakrer og stille dem for retten. Unionen skal udbygge sine økonomiske og tekniske bestræbelser, navnlig ved udsendelse af europæiske observatører med henblik på fremme af genoptagelsen og reformen af domstolssystemet i Rwanda. Processerne vil formentlig begynde i disse dage, men der er mangel på både dommere og juridisk uddannet personale, der kan arbejde og anvende den nye straffelov, der blev vedtaget den 30. august her i år af den nationale overgangsforsamling, og som indfører forskellige principper, der, håber vi, først og fremmest skal sikre respekten for menneskerettighederne og retfærdigheden.
Det er vigtigt, at de 83.000 fanger, som i øjeblikket er stuvet sammen i de overfyldte fængsler i Rwanda får en regulær og retfærdig proces. Hvis dette ikke sker risikerer man at skabe et klima af had og hævn, der kan forlænge denne konflikt i evighed. Også den internationale domstol i Arusha skal sættes i stand til at udføre sine funktioner med henblik på, at gerningsmændene til forbrydelser mod menneskeheden bliver stillet for retten.
For at nå frem til stabilitet i landet, må de huse, der er blevet ødelagt under krigen, snarest genopføres, sundhedssystemet skal gøres effektivt og funktionsdygtigt, idet manglen på lægepersonale og paramedicinsk personale på hospitalerne kræver et øjeblikkeligt omstruktureringsindgreb ved brug af logistiske midler. Jeg erindrer om, at epidemier og AIDS er i tiltagende i denne del af verden. Også de grundlæggende infrastrukturer kræver øjeblikkelig indgriben.
Disse forhold, som jeg har haft mulighed for personlig at konstatere på stedet i sidste uge, kræver øjeblikkelige, målrettede og koordinerede aktioner for på ny at skabe stabilitet og fred i landet. Jeg retter en appel til mine kolleger om, at de engagerer sig i at løse denne krise seriøst, også ved at fremme en internationale konference i området omkring De store Søer, der omfatter alle landene. Der skal være tale om et stærkt og udtalt engagement i virkelig at løse dette problem.

Sauquillo Pérez del Arco
Hr. formand, i historien om bjergenes tilblivelse barsler bjerget under megen larm og store rystelser med en lille mus. Det er noget lignende, der sker for det internationale samfund med hensyn til konflikten i området omkring de store afrikanske søer.
Vi har en lille mus på 300 soldater, der er uden virkning, hvad angår flygtningene, efter at have fået tilladelse fra Sikkerhedsrådet til at gennemføre en humanitær intervention, efter at have fået en fælles holdning fra Ministerrådet, som støtter denne intervention, efter at ECHO for første gang i historien koordinerer indsatsen med den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og bidrager med de nødvendige midler helt konkret blev der frigivet 10 millioner ecu samme dag, den fælles holdning blev vedtaget. Jeg ønsker kommissær Bonino til lykke med dette.
Men jeg vil også gerne give udtryk for min bekymring over, at man endnu ikke har gennemført beslutningen om at bidrage med 2, 5 millioner ecu til FN's særlige fond med henblik på at finansiere afrikanske staters deltagelse i den multinationale styrke.
Situationen forværres fortsat med udvidelsen af krigen til det indre Zaire, fordrivelsen af flygtninge fra Tanzania og Uganda, mordet på flygtningene på slagmarkerne, og bølgerne af fordrevne fra Zaire, som flygter fra krigen. På trods af disse omstændigheder fremstod Rådets repræsentant, hr. Spring, i går som Alice i Eventyrland og talte om flygtningenes frivillige tilbagevenden, om deres fredelige geninstallering og om demokratiseringen i Zaire, når det samtidig lader til, at der ikke fra nogen stats side er planer om at behandle dette emne på topmødet i Dublin.
Virkeligheden er en anden. Virkeligheden kræver, at der gennemføres to former for foranstaltninger. For det første de humanitære foranstaltninger for at standse den menneskelige krise - hvortil vi råder over de nødvendige midler - som skal bestå i at lade hjælpen nå ud til civilbefolkningen og i at udforme genopbygnings- og rehabiliteringsprogrammer for de tilbagevendte. Derefter skal man iværksætte udviklingsprojekter. De ikkestatslige organisationer er parate til alt dette, og det er Rådets og Kommissionens opgave at lette deres arbejde.
For det andet de politiske foranstaltninger, som Ministerrådet skal gennemføre: At fremme afholdelsen af en regional fredskonference, at støtte demokratiske processer i de stater, som stadig har et udemokratisk styre...
(Formanden afbrød taleren)

Formanden
Fru Sauquillo, jeg fratager Dem ikke ordet, jeg siger blot til Dem, at De ikke skal skynde Dem. De har opbrugt Deres tid, men hvis De skynder Dem sådan, sætter De kabinetolkenes helbred på spil, de kan ende med at blive kvalt. Gør Dem færdig, fru Sauquillo, men stille og roligt.

Sauquillo Pérez del Arco
Hr. formand, jeg håber, at jeg får den tid, De har talt i, stillet til rådighed, så jeg kan fortsætte.
Jeg gentager: De politiske foranstaltninger, som Ministerrådet skal gennemføre, består i at fremme en regional fredskonference, at støtte demokratiske processer i alle landene i området - hvilket betyder en tilbagetrækning af støtten til de udemokratiske styrer, der i årevis har været støttet af vores egne stater. De består også i at bidrage til at skabe grundlaget for en afbalanceret fordeling af magten mellem de forskellige etniske grupper gennem et system til beskyttelse af mindretallene, kontrol med salg af våben i området, fremme af samarbejdet med Den Europæiske Union, idet man skal kontrollere, om dette grundlag er effektivt.
Og endelig: At bede Kommissionens formand og Parlamentets formand om at bringe dette emne på bane i deres indlæg på Europarådets møde, som finder sted i Dublin den kommende weekend.

Formanden
Tak, men tillad mig at give Dem endnu et råd: Efter alle disse anmodninger bør De også anmode deres gruppe om mere taletid.

Günther
Hr. formand! Jeg vil nu modstå fristelsen til som talerne før mig at remse alle vore krav op. Det er især ofte ret utilfredsstillende, når man må gøre det i ønskemåde. Vi står imidlertid i Zaire i den noget mærkværdige situation, at den humanitære hjælp i sidste ende medførte en humanitær katastrofe. Vi tillod, at et enormt antal mennesker blev samlet på et sted, skaffede dagligt mad til en værdi af op til 1 mio dollars, men det resulterede i sidste ende ikke i det, vi krævede, nemlig at militsen og soldaterne i disse zoner blev afvæbnet hurtigt. Vi gjorde allerede for et år siden opmærksom på, at regeringen i Zaire ikke synes at ville foretage en demilitarisering her, hvilket så har skabt denne katastrofe, især da de militære ledere ikke har lagt skjul på, at de agter at generobre magten i Rwanda og Burundi på voldelig vis.
På den anden side har vi - og det blev også sagt her - måske ikke overvejet grundigt nok, fru kommissær, om der mellem den absolut frivillige tilbagevenden og den anklage, som De sidste måned fremsatte over for mig ved at spørge, om jeg ønskede at udhungre lejrene, stadig må være muligt ved at udøve større pres for at decentralisere disse masseansamlinger af flygtninge. Det kan måske tjene os som rettesnor fremover.
Også nu er der igen risiko for, at vi blot giver store menneskemasser det nødvendigste. Det afgørende spørgsmål er imidlertid: Hvordan får vi hutuer og tutsier til at leve fredeligt sammen? Dette koncept må vi få på benene nu, sådan at problemet bliver løst for fremtiden og ikke blot udskudt!

Aelvoet
Fru kommissær, kære kolleger, beslutningsforslaget i dag er en gentagelse, og i stedet for at tale i ét minut vil jeg gerne bede om et minuts stilhed for de tusinder, som er omkommet i Kivu på grund af i første række De Forenede Staters og i anden række Unionens forkastelige forsømmelighed.
(Parlamentet iagttog et minuts stilhed)

Pons Grau
Hr. formand, jeg mener, vi står over for adskillige indlysende kendsgerninger. Den første er Den Europæiske Unions mislykkede præventive politik. Hvis jeg ikke tager fejl, er der i løbet af i år blevet vedtaget 23 beslutningsforslag om uopsættelige spørgsmål, hvor man gjorde opmærksom på og fordømte, hvad der ville ske i Rwanda og i området omkring de store søer. Dette var forudsigeligt. Alle de, som havde pligt til at vide det, måtte vide det. De foranstaltninger, der er blevet truffet, har i realiteten ikke haft nogen virkning.
Men det mærkelige er, at vi også er vidne til, at noget, vi altid har været ret dygtige til, er mislykket: Gennemførelsespolitikken. Vi har de materielle midler, vi har institutionerne, men vi er ikke i stand til at løse problemet.
Derfor er det indlysende nødvendigt med en reform af institutionerne. Intet er så dyrt som en manglende politik. Og den manglende politik skal udfyldes af noget. Der er også en anden ting, som skal løses, og som tidligere talere har hentydet til: Følelsen af straffrihed. Hvis man ikke bringer følelsen af straffrihed til ophør, vil dette problem dukke op år efter år. Der eksisterer en international domstol i Arusha. Denne domstol bør råde over de nødvendige midler, for at den kan handle. Vi har en resolution fra FN, og vi er ikke i stand til at stationere de 10.000 soldater, som denne resolution giver mulighed for. I stedet bebyrder vi de humanitære organisationer med ansvaret for udøvelsen af en humanitær og militær funktion. Jeg mener ikke, man kan kræve mere for den samme løn.
Det er således nødvendigt med en plan for området. Man skal vide, at på nuværende tidspunkt befinder størstedelen af flygtningene sig i Rwanda, at Rwanda har en regering, og at man skal tale og koordinere arbejdet med denne regering.
Og endelig, hr. formand, står vi i høj grad over for et andet problem, nemlig borgerkrigen i Zaire. Jeg er meget bange for, at nogen endnu en gang vil føle sig fristet til at gennemføre en neokolonialistisk politik. Parlamentet bør være meget på vagt, for at dette ikke sker.

Tindemans
Hr. formand, kære kolleger, vi har faktisk, det er sagt, i månedsvis advaret her og givet udtryk for vor mening, for at Kommissionen og Rådet skulle høre det. Vi har sagt, at nye, meget alvorlige væbnede konflikter var på vej i Centralafrika efter folkemordet i Rwanda. Desværre har vore taler her, vore indlæg indtil nu kun haft ringe resultater. Alligevel vedtog vi i sidste måned en udmærket tekst. For en måned siden, og i diplomatiske kredse betragtedes den som det bedste, som hidtil var offentliggjort. Men allerede i dag føler vi os forpligtet til på ny at gribe ind, for hvad der nu sker, krigen, jagten på flygtninge i det østlige Kivu, som udvikler sig i retning af det indre Zaire, tvinger os nu igen til at tage ordet. Denne krig antager form af et imperialistisk foretagende, og mønstre fra den kolde krig toner frem. Vi troede, at disse for længst var glemt.
Jeg tror, at vi i Europa har accepteret et udmærket princip med slutakten fra Helsinki i 1975: ingen væbnede ændringer af grænser; ikke acceptere, at grænser ændres, krænkes, eller at invasioner skulle finde sted på en væbnet måde. Dette er et helligt princip, som vi i Den Europæiske Union bør forsvare i hele verden. Der finder nu invasioner og grænseændringer sted. Jeg opfordrer derfor alle dem, som stadig til en vis grad tror på det præventive diplomati i denne tid, til at bestræbe sig på at tilvejebringe et helt program; at der ikke vil ske nogen udvidelse af konflikten i Kivu i Zaire; at der erklæres våbenhvile, at de besatte områder forlades, at der oprettes en international multinational styrke, som tager dertil; at vi gør alt, for at lande omkring de store søer accepterer denne fredsstyrke, og for at der arrangeres en konference om de store søer, for at alles ansvar kan fastlægges, til og med den internationale domstol i Arusha, og for at De Forenede Nationer og Europa - og jeg henvender mig til Unionens medlemsstater - endelig vil gøre alt, for at der i dette mørke Afrika kan herske fred, tolerance og måske også lidt mere velfærd. Fru kommissær, det er ikke Dem, jeg først og fremmest henvender mig til, men Rådet og medlemsstaterne, for der må beslutningerne træffes.

Bertens
Fru kommissær, jeg er glad for, at De er her. Vi behøver ikke klage over Dem, tværtimod, De har udvist mod og indsigt i de seneste måneder. De havde samme holdning som Europa-Parlamentet. Det var ikke blot farligt, men også latterligt at tro, at tingene ville gå i orden af sig selv i Rwanda, men også i Burundi og i det østlige Zaire. Naturligvis var international intervention en absolut nødvendighed, en forpligtelse, og det har vi ikke gjort. Derfor er jeg for så vidt glad for, at Europa-Parlamentet nu endnu en gang opfordrer til, at der udsendes en eller anden international styrke. Vi må faktisk forsøge at gøre noget for at finde en løsning på de humanitære problemer i det østlige Zaire og lede flygtningenes tilbagevenden ind i de rette baner.
Også den internationale domstol i Arusha skal styrkes, det har hr. Pons Grau allerede sagt, for at lade den varige retfærdighed sejre i området omkring de store søer. I mere end to år har vi her i Parlamentet opfordret til præventivt diplomati. Dette er i mellemtiden allerede blevet et så ejendommeligt ord, at vi må slå det op i ordbogen for at vide, hvad vi mente med det. Præventivt diplomati og humanitær intervention i området omkring de store søer. I øjeblikket viser vi os måske som gode organisatorer på papiret, men i virkeligheden forsøger Parlamentet, som stadig hindres af Rådet, det alligevel. Lad mig så i himlens navn håbe og bede til, at vi omkring jul igen får et rigtigt julebarn i form af en international intervention, hvis formål er at virke præventivt i området omkring de store søer.

Dell'Alba
Hr. formand, først og fremmest vil jeg sige tak for den tolerance, De udviser overfor talerne, en tolerance, som jeg håber vil gælde også i den anden del af vor lovgivningsperiode.
Hr. formand, kære kolleger, også jeg vil tilslutte mig Parlamentets glæde ved her i salen at se kommissæren, fru Bonino, der med sit mod, vedholdenhed og fasthed har givet Den Europæiske Union et ansigt og gjort den tilstedeværende, hvilket andre institutioner beklageligvis ikke har kunnet gøre i denne krise. Fra dette synspunkt glæder det mig meget, at De i dag, fru kommissær, er vor talsmand i et spørgsmål, som foruroliger os er meget alvorligt i politisk henseende. For en måned siden blev der endelig og under store vanskeligheder, men takket være Kommissionen og dens repræsentant, fru Boninos bestræbelser vedtaget en beslutning, men denne er ikke iværksat. Det er derfor, at vor gruppe har fremsat et præcist ændringsforslag - som jeg anmoder forsamlingen om at behandle og om muligt vedtage hurtigst muligt - hvori vi ganske enkelt kræver at vore stats- og regeringschefer i morgen på Det Europæiske Råds møde i Dublin får tid og lejlighed til også politisk på det højeste niveau at drøfte situationen i Zaire.
Jeg håber virkelig, at dette ændringsforslag vil komme til at krone og udbygge denne fremragende beslutning, som jeg naturligvis stemme for senere.

Schulz
Hr. formand, mine damer og herrer! I en debat som den i dag er det meget vanskeligt at sige noget, for argumenterne er jo egentligt allerede fremført. Når jeg derfor tillader mig at tilføje to punkter, som ikke umiddelbart har noget at gøre med beslutningen, beder jeg om Deres forståelse.
Det første punkt er, at man gentagne gange har takket fru Bonino. Jeg vil tilslutte mig denne tak, og jeg vil sågar udvide den lidt. Jeg synes, fru Bonino, at den måde, hvorpå De har behandlet denne sag, for én til at tro på, at der i denne verden stadig er folk, der ikke kapitulerer over for håbløse politiske situationer, og som heller ikke kapitulerer over for diplomatisk taktik, som dominerer i hovedstæderne og efterhånden også i de internationale organisationer.
Hvor dårligt, det står til med debatterne, ser man nemlig af, at det efterhånden også i overnationale institutioner som FN's Sikkerhedsråd egentlig kun er taktiske elementer, der spiller en rolle, og ikke længere principielle politiske betragtninger. Men hvis man i stedet for at drive præventiv diplomati går over til henholdende taktikøvelser, så begiver man sig ud i hverdagspolitikkens trædemølle, og så mangler man den visionære styrke, der er nødvendig, hvis man vil løse problemerne i en verden, som bliver stadig mere kompliceret. Det mener jeg, er et af de store problemer, som vi må beklage i både FN's Sikkerhedsråd og i Rådet i Den Europæiske Union.
Jeg vil gerne fremføre endnu et punkt. Vi kan diskutere en mængde her. Vi europæere og en meget stor del af medlemslandene i Den Europæiske Union må holde os for øje, at vi er tæt forbundet med årsagerne til den situation, som vi i dag her beklager. For det afrikanske drama, ikke blot dramaet i området omkring de store søer, men også mange andre steder, finder sin årsag i nogle af Den Europæiske Unions medlemslandes politik. Derfor har vi også et særligt ansvar, og Europa-Parlamentet har allerede formuleret og krævet dette ansvar mere end én gang. Kommissionen, repræsenteret ved kommissær Bonino, påtager sig dette ansvar. At Rådet ikke gør det, viser egentlig, hvor jammerlig holdningen hos regeringerne i Den Europæiske Union efterhånden er blevet. Jeg mener, at Europa-Parlamentet - og det gør vi med denne beslutning - derfor aldrig må høre op med at anklage og sige, at regeringerne i vore medlemslande delvis gør sig medskyldige i det, der sker i Afrika.

Formanden
Med hr. Schulz' indlæg har vi afsluttet talerrækken, og jeg vil opfordre fru Bonino til at tage ordet, men først vil jeg takke hende for den indsats, som jeg ved, hun har gjort for at være her i dag.

Bonino
Hr. formand, mine damer og herrer, uden at ville anfægte det nyttige i denne forhandling vil jeg først konstatere, at der er tale om en gentagelse af de forhandlinger, vi havde for nogle uger siden. Jeg ved ikke, om det var den 8., 10. eller 12. november, men jeg indrømmer, at der ikke er sket noget siden da. Dermed mener jeg, at der ikke sker noget her .
Rundt om i brændpunkterne er der desværre sket en masse. Selv om det er rigtigt, at hundreder af tusinder af flygtninge har kunnet vende tilbage til Rwanda - og det er klart, at vi vil hjælpe dem og være til stede. Det har vi i øvrigt været i to år - jeg tillader mig at gøre opmærksom på, at nogle hundrede tusinde flygtninge er fortabt i Kivu, og dem kan vi ikke hjælpe.
Jeg har indtryk af, at pressen og endda indlæggene her i salen får os til at glemme nogle ting. Jeg ønsker naturligvis, at der offentliggøres artikler om problemerne med flygtningenes tilbagevenden, hvilket næppe kan forundre nogen, når 400.000 eller 500.000 personer - der var i øvrigt ingen, der talte dem - vendte tilbage til Rwanda inden for 24 timer, og man netop har besluttet at sende yderligere 500.000 tilbage, som befinder sig i Tanzania. I den forbindelse har jeg netop fået oplyst, at flere tusinde af disse flygtninge, der skulle tilbage til Rwanda, er i færd med at slippe væk i Tanzania. Jeg erkender også, at det forhold, at ingen har tilladelse til at komme ind i Kivu, hverken nødhjælpsarbejdere eller journalister, giver problemer, for alle ved, at uden billeder, ingen nyheder, uden nyheder, ingen store overskrifter i aviserne, og dermed bliver offentligheden lidt efter lidt ligeglad.
Så projektørerne er altså rettet mod Rwanda. Og det er fint sådan. Der, hvor jeg ikke længere er enig, er når man anklager os nødhjælpsarbejdere for at blæse tallene op. I den forbindelse kan jeg fortælle, at den modsatte tendens også findes; den består i at opgive lavere tal for at give sig selv god samvittighed. Men hvem er det, der opgiver lavere tal? Seriøse mennesker. For det er underforstået, at vi ikke er seriøse: vi har kun været på stedet i to år. Nej, de, der fremsætte sådanne udtalelser, har ikke været nede for at checke. Og så siger de pludselig til os: «Der er faktisk ikke mere end godt 200.000 mennesker gemt i Kivu«. Betyder det, at der nu findes en ny regel, et nyt kriterium i de humanitære konventioner, hvor tolerancetærsklen er fastsat til 200.000, 300.000 eller 400.000?
Det er en situation, der foruroliger mig. Jeg bliver urolig, når man ikke diskuterer det seriøst, men at der derimod - det har jeg lige fået at vide - holdes et nyt møde mellem 14 lande, som skal deltage i en multinational styrke, 14 lande, som bruger tiden på at spørge hinanden om de nærmere bestemmelser for deres deltagelse og stadig ikke har rørt sig af pletten. Med alle disse overvejelser ender de med at kunne iværksætte en ekspedition, der er perfekt i alle henseender. Jeg er bare bange for, at de kommer lidt for sent.
For det andet, mine damer og herrer, er Kommissionen fuldt overbevist om nødvendigheden af en multinational styrke, uden hvilken det ikke er muligt at yde hjælp. Jeg glæder mig i øvrigt over denne diskussion om humanitære spørgsmål, som i sig selv er meget nyttig, da den kan bidrage til at forbedre vores aktioner og vores effektivitet. Nu har vi også i to år fremhævet krisens kompleksitet. Denne kompleksitet giver anledning til endnu en: hos de politiske aktører og i den politiske vilje.
Man kan ikke desto mindre konstatere, at kun de aktører, der rent faktisk var til stede, var de egentlige nødhjælpsarbejdere. Parlamentets medlemmer kan være rolige; det er ikke os, der har skabt krisen, for krisen var der allerede. Nødhjælpsarbejderne kan ganske vist ikke løse den politiske krise. Men at redde liv, fru Günther, er altid umagen værd. En anden ting, som man ikke må tabe af syne; vi har forsøgt at redde liv for at give andre mulighed for at finde politiske løsninger. Men hvad kan vi se? Vi har rent faktisk reddet liv, men ingen har haft modet til at søge at finde frem til politiske løsninger.
I lyset af alle disse betragtninger er jeg helt ærligt forbavset over, at man beskylder Fællesskabet: a) for at være blevet på stedet, b) at have reddet menneskeliv og for at have skabt krisen. Der er her tale om en diskussion om værdier og ikke om realpolitik. Det er virkelig utaknemmeligt over for de NGO'er, som på trods af deres uomtvistelige fejl, i det mindste har haft hæderlighed til at være til stede, mens andre - og uden tvivl bedre organisationer - desværre ikke var til stede, og hvis jeg har forstået det ret, stadig ikke er der.

Formanden
Tak, fru Bonino. De skal vide, at når jeg takker Dem, er det ikke en formel tak.

Günther
Hr. formand, fru kommissær, jeg tror, at vi misforstod hinanden. Jeg bebrejdede Dem ikke, at De blev der for at yde humanitær hjælp, men jeg spurgte - og det fremgår også af en meddelelse fra OXFAM -, om f.eks. FN og andre, der her burde have grebet ind, undlod at deltage i afvæbningen. Det har ikke noget at gøre med det, De foretog Dem her, men en af grundene til, at vi uforvarende gled ind i katastrofen, er, at der i lejrene var disse våbenlagre.

Bonino
Hr. formand, der er måske tale om et andet problem, men vi deler åbenbart samme holdning. I øvrigt mener jeg at kunne sige, at vi i to år har fordømt denne tilstand og netop insisteret på behovet for at afvæbne og skille parterne osv. Men det er jo ikke op til nødhjælpsarbejderne at skille eller anholde folk.
Med hensyn til straffriheden, som jeg har hørt tale om, skal De vide, at det egentlige problem med ad hocdomstolen, hvis kommissorium i øvrigt kun gjaldt 1994 og derfor ikke omfatter de nye massakrer, ikke er manglende ressourcer eller midler. Det egentlige problem er, at den har udstedt 21 arrestordrer, og at der ingen er til at anholde de anklagede og heller ingen til at udvise dem. Og jeg er sikker på, at De er enig med mig i, at det er svært at få en domstol til at fungere uden anklagede.

Formanden
Tak, fru kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.
Eftersom der mangler 6 minutter i, at klokken er 17.30, og vi er færdige med vores forhandlinger, foreslår jeg, at vi udsætter mødet i 6 minutter.
(Mødet udsat i 6 minutter)

Boogerd-Quaak
Fru formand, kære kolleger, jeg vil her i Forsamlingen gøre opmærksom på, at tiden beregnet til beslutningsforslag om aktuelle, uopsættelige og særdeles vigtige spørgsmål skal bruges til virkeligt uopsættelige spørgsmål, og dem er der mange af. Af denne forhandling i dag er det fremgået, og det kunne også forudses, at det uopsættelige beslutningsforslag om søndagshvile næppe kan betegnes som sådant, og vor gruppe vil derfor ikke være med til at stemme om dette emne.

Formanden
Kære kolleger, jeg gør opmærksom på, at Parlamentet har besluttet dette, og som De ved, indeholder forretningsordenen en procedure for indsigelser, hvis man anser det for nødvendigt.

Afstemning
Schulz
Fru formand, mine damer og herrer! At vi her i Parlamentet bruger mere tid på afstemningen end på forhandlingerne, er en kendt sag, men det, der er sket i det sidste kvarter, er efter min mening ikke gavnligt for Europa-Parlamentets effektivitet. Derfor vil jeg foreslå en procedure, som vi måske kan lægge os på sinde i anden halvdel af vor valgperiode. Vi kunne i arbejdsprogrammet for torsdag skrive, at dersom afstemningen ikke afsluttes før middag, fortsætter den umiddelbart efter afstemningen under den aktuelle og uopsættelige debat. Så ved alle parlamentarikere, at afstemningen foretages umiddelbart efter. Derved undgår vi at spilde så megen tid som nu.

Formanden
Hr. Schulz, jeg synes, at det er et virkelig godt forslag. Mit problem skyldtes, at der i dagsordenen for i dag højt og tydeligt står: «kl. 18.00... fortsættelse af formiddagens afstemning«. Under disse omstændigheder er det klart, at en kollega har ret til at klage, hvis afstemningen genoptages inden da.
Hr. Schulz, jeg mener, at De har helt ret, og vi har noteret Deres forslag. Næste gang skriver vi i dagsordenen: «fortsættelse af formiddagens afstemning efter afstemningen om aktuelle og uopsættelige spørgsmål«. På den måde undgår vi at spilde tiden. Jeg takker for Deres konstruktive forslag.
Kære kolleger, for at slå det helt fast vil jeg gerne sige, at så snart vi er færdige med afstemningen, fortsætter vi med forhandlingen om hr. Megahys og fru Banottis betænkninger uden at udsætte mødet.

Valdivielso de Cué
Fru formand, jeg vil gerne omtale mødet i morges, som jeg egentlig ikke vil betegne som kaotisk, men som alligevel forekom os at være noget kaotisk først og fremmest på grund af oversættelserne. Vi har forstået på formanden, at hendes papirer var på tysk. Det er ufatteligt, at man forelægger formanden et sprog, hun ikke taler. Det bør ikke gentage sig. Det bør heller ikke gentage sig i denne forsamling, at man på grund af mangel på oversættere eller på grund af tidnød ikke fordeler alle oversættelserne af alle betænkningerne på alle Parlamentets officielle sprog.
Og eftersom afstemningen om denne betænkning er blevet udsat, fordi den ikke er oversat til finsk og svensk, spørger jeg formanden: Er formiddagens afstemning om denne betænkning gyldig? Såfremt den ikke er gyldig, hvilken artikel i forretningsordenen henholder vi os så til?

Formanden
Kære kolleger, jeg indrømmer, at denne dag har været noget kaotisk. Ikke desto mindre mener jeg, at det er unødvendigt at bidrage yderligere til denne situation, og at vi hurtigst muligt må gå videre med afstemningen fra i formiddag.
For mit eget vedkommende erkender jeg, at situationen var uventet, men jeg var meget glad for at kunne stifte bekendtskab med det tyske sprog takket være afstemningen om denne betænkning. De kan dog være forvisset om, at jeg vidste, hvad jeg gjorde.

Santini
fru formand, i samklang med det initiativ, der blev taget på Europa-Parlamentets første mødedag, hvor vi krævede slettelse af dagsordenen af denne betænkning, kræver vi nu, at den henvises til fornyet udvalgsbehandling af de samme grunde og nu så meget mere som følge af tonen i den forhandling, der har fundet sted om den. Vi sagde, at betænkningen på grund af for stor ærgerrighed hos ordføreren, men ikke på grund af nogen af mangel på god vilje, har skabt en situation, som er så forvirret, at den ikke viser den rette vej for indføring af landene i Central- og Østeuropa i Den Europæiske Union. Der er tværtimod fare for beskyttelsen af fællesskabspræferencen, for den rigtige gennemførelse af subsidiaritetsprincippet, og for de kriterier, der forudses for en samlet reform af den fælles landbrugsordning, som ikke kan behandles her i Parlamentet. Det er følgelig i overensstemmelse med dette forslag, at vi kræver, at betænkningen henvises til fornyet behandling i Landbrugsudvalget med henblik på yderligere uddybning.

Rehder
Fru formand, mine damer og herrer, hr. Santini! Måske er det forvirringen i de sidste måneder, der er skyld i, at De ikke fandt Udvalget, hvor vi havde kunnet tale om det. Vi har diskuteret sagen i næsten et helt år - meget åbent og meget kollegialt samt kompromisvenligt. Jeg ser egentlig overhovedet ingen grund til, at vi nu ikke skulle kunne danne os vor mening, og derfor foreslår jeg, at vi fortsætter arbejdet og er kreative.

Graefe zu Baringdorf
Fru formand! Jeg har agtelse for hr. Santini, men her er jeg af en ganske anden opfattelse. Vi har diskuteret sagen tilstrækkeligt, vi har haft en god forhandling i plenum og må nu træffe en beslutning, således at vi kan gøre vor indflydelse gældende over for Kommissionen. Retningslinjerne i spørgsmålet om de central- og østeuropæiske landes medlemskab skal lægges på et tidligt tidspunkt. Det skal gøres nu! Jeg formoder, hr. Santini, at De frygter, at det, der blev forkastet i Udvalget under afstemningen, nu bliver inkorporeret igen. Men det er for mig netop en grund til at stemme nu, fordi denne artikel, som bortfaldt under afstemningen i Udvalget, er meget vigtig for mig. Jeg håber, at vi nu her plenum vinder gehør for vort synspunkt, hvilket vi ikke gjorde i Udvalget.
(Fornyet udvalgsbehandling forkastedes)
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Rehder
Fru formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne takke først Dem, fru formand. De havde et større overblik, end jeg overhovedet forestillede mig.
Det var en kompliment, der var ingen bagtanker. Jeg vil derefter også takke mine medparlamentarikere. Vi har hermed sat noget meget væsentligt i værk. Vi har dels vist, at vi i forbindelse med videreførelsen af strukturpolitikken i landdistrikterne ønsker at komme videre. Det tjener os alle til ære, også selv om der kan være en dråbe malurt i bægeret hos en og anden. Vi har imidlertid samtidig - og det synes jeg, er særlig vigtigt - også med det, vi her har drøftet, givet vore nye partnere i Central- og Østeuropa et fingerpeg om, hvad de kan gøre sammen med os. Det synes jeg er en fantastisk julegave til os alle. Endnu en gang mange tak.

Tomlinson
Fru formand, til forretningsordenen. Plads nr. 425, som er tom, har lige deltaget i denne afstemning.

Formanden
Afstemningen er afsluttet...

Tomlinson
Jamen fru formand, jeg mener det virkelig, plads nr. 425 deltog lige i denne afstemning. Lyset blev tændt. Der er noget galt med det elektroniske afstemningssystem.

Formanden
Vi checker det.
(Forslaget til beslutning vedtoges)

McGowan
Fru formand, De sagde meget venligt, at De ville undersøge påstanden om, at princippet om én person, én stemme er blevet misbrugt. Jeg går ud fra, at De har haft tid nok til at undersøge sagen. Kan De fortælle os noget om resultatet nu? Hvis det ikke er tilfældet, vil De måske lade os vide, hvornår De kan give os et svar, for det kort, der sad i afstemningsmaskinen, hvis nummer blev nævnt, blev faktisk fjernet af hr. Pasty for omkring to minutter siden. Jeg vil gerne have, at De fortæller os, præcis hvornår De kan give forsamlingen et svar, for der er tale om et meget alvorligt brud på forretningsordenen, som kan føre til, at medlemmer bliver bortvist i dagevis. Jeg er da sikker på, at De vender tilbage med et svar så hurtigt som overhovedet muligt.

Formanden
Hr. McGowan, jeg kan fortælle Dem, at alle Europa-Parlamentets formænd har forbudt denne praksis. Lad det være helt klart. Vi er i øjeblikket i færd med at foretage de nødvendige kontroller i samarbejde med teknikerne, og De får flere oplysninger inden afslutningen på afstemningstiden.

McGowan
Fru formand, en af de ting, der virkelig er lykkedes under hr. Hänsch' formandskab, har været at få elimineret dette misbrug, hvor visse medlemmer stemmer mere end én gang, idet vedkommende benytter den fremgangsmåde, som man over for mig har kaldt »klaverspil«. De har jo sagt, at der vil blive foranstaltet en undersøgelse. Det nytter ikke noget at foranstalte en sådan undersøgelse og så vende tilbage med svaret til januar eller februar næste år. Den skyldige sidder på sin plads lige nu, og jeg vil gerne vide, hvad De agter at foretage Dem i denne forbindelse.

Formanden
Kontrollen skal foretages af teknikerne. I øvrigt kan jeg gentage over for hr. McGowan, at resultaterne af den kontrol, vi er i færd med, vil blive bekendtgjort inden i aften.

Howitt
Fru formand, jeg beklager virkelig, men der sker noget forkert. Jeg så med egne øjne hr. Pasty sætte et kort i ved plads nr. 493 bag sig for et minut siden. Jeg så det ske, og jeg vil gerne have det ført til protokols nu.

Pasty
Fru formand, kortet er forsvundet, jeg beklager.

Formanden
Nu er hr. Pasty blevet tryllekunstner!
Jeg kan forsikre Dem for, at vi er i gang med at checke.

Barton
Fru formand, det ville måske højne Parlamentets værdighed, hvis det medlem, der sidder lige ved, kunne forklare, hvad der skete. Vi har ret til mere end et forsøg på at vise et trick med tre kort.

Formanden
Kære kolleger, vi har mulighed for at foretage en teknisk kontrol for at se, om det er et kort, der har stemt helt alene, for det er jo det, der er tale om.
Jeg lover Dem, at De får resultatet af denne tekniske kontrol, inden mødet udsættes i aften, og nu beder jeg Dem, om vi ikke kan fortsætte afstemningen, for vi er ikke færdige endnu.

Graefe zu Baringdorf
Fru formand, jeg synes ikke, at medlemmerne skulle være så smålige; de burde lykønske hr. Pasty med, at han i sin høje alder stadig er så rørig.
Betænkning (A4-0392/96) for Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder om forbedring af retsbestemmelserne og samarbejdet mellem medlemsstaterne vedrørende adoption af mindreårige
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Hardstaff
Fru formand, vi har set et eksempel med et på mystisk vis springende kort, der nu igen er sprunget i hænderne på vor kollega, hr. Andrews. Jeg er ikke helt klar over, hvor det nu er blevet af, men det ville være interessant at vide.

Formanden
Jeg kan snart give Dem resultatet af den tekniske kontrol.

Jacob
Fru formand, jeg vil gerne anmode om en kontrol. Der sidder ingen til højre for fru Hardstaff, og hendes maskine stemte.

Formanden
Men hun er da til stede.

Howitt
Fru formand, vi er alle ved at være trætte af dette her, men kan De ikke blot bede den pågældende tjenestegrem om rent praktisk at identificere det kort, som ligger på afstemningsmaskinen ved plads nr. 555, som nu befinder sig i hr. Andrews' venstre hånd? Vi har set hr. Pasty række det til hr. Andrews. Kan vi ikke blot få fastslået, hvad det er for et kort lige nu og her, og så kan Deres undersøgelser blive færdige?
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Lindeperg
Fru formand, før vi går i gang med afstemningen, vil jeg gerne have lov til at sige noget om alle de ændringsforslag, hr. Caccavale har stillet på UPE-Gruppens vegne.
Hvis disse ændringsforslag var blevet stillet forud for afstemningen i udvalget, kunne jeg have tage hensyn til en række af dem, faktisk alle dem, som ikke rokker ved tekstens filosofi, og tage dem med under de kompromisændringsforslag, som jeg stillede i udvalget. Men i dag har jeg meget svært ved at gøre det, og derfor forslår jeg, at vi forkaster alle hr. Caccavales ændringsforslag for ikke at ødelægge den ligevægt, som vi nåede frem til i udvalget i samarbejde med de andre grupper.

McGowan
Fru formand, jeg ser frem til Deres svar, for den person, der sidder på plads nr. 424, er berørt af konklusionerne i Deres svar. Kunne De måske bede ham om ikke at forlade salen, før vi får svaret? Jeg synes lige, jeg har set ham styre mod døren.

Andrews
Fru formand, det ville være uhyre elskværdigt af Dem, hvis De blot ville læse det navn op, som står på det kort, som man anklagede mig for at have stemt to gange med, og så lade den pågældende tjenestegren undersøge, om der blev stemt med dette kort. Hvis De læser navnet op for Parlamentet, så håber og tror jeg, at de mennesker, der anklager mig for at have stemt to gange, vil sige undskyld og tage deres ord i sig igen.

Formanden
Det kort, jeg har fået herop, tilhører hr. Hyland. Måske udtaler jeg det forkert.
Hvor om alting er, der har virkelig været et problem. Efter denne afstemning meddeler jeg Dem resultatet af den tekniske undersøgelse. Der har virkelig været et problem, men jeg vil bevare spændingen et øjeblik endnu.

(Forslaget til beslutning vedtoges)

Ahlqvist, Theorin og Wibe
Vi stemmer for denne betænkning, hvis Rehders ændringsforslag går igennem. Ganske vist mener vi, at den fælles landbrugspolitik burde reformeres endnu hurtigere end anført i det foreliggende beslutningsforslag. Men Rehder har i sit ændringsforslag helt ret i, at det ikke længere er acceptabelt, at 80 % af midlerne under EUGFL (Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget) går til kun 20 % af Unionens producenter. Rehders forslag er i hvert fald et lille skridt i den rigtige retning, når det gælder om at reformere landbrugspolitikken. 1992-reformen må snarest muligt fortsættes og udbygges.
Nu hvor Den Europæiske Union står over for en udvidelse, må der foretages en gennemgribende reform af landbrugspolitikken. Først og fremmest mener jeg dog, at landbrugspolitikken (ligesom regionalpolitikken) bør føres tilbage til det nationale plan. Den fælles landbrugspolitik er alt for ødsel og bureaukratisk.

Eriksson
Jeg stemmer for Rehders betænkning på grund af den analytiske måde, hvorpå den sætter fokus på de problemer, der knytter sig til østudvidelsen af EU, navnlig med hensyn til landbrugspolitikken og strukturfondene. Når man drøfter østudvidelsen, må man også forholde sig til disse aspekter, i hvert fald hvis man ønsker en seriøs diskussion uden propaganda. Betænkningen understreger nødvendigheden af, at den nuværende landbrugs- og strukturfondspolitik omlægges, hvis de central- og østeuropæiske lande skal optages i EU, hvilket jeg tilslutter mig.
Endvidere sætter jeg stor pris på, at betænkningen også fremhæver de vigtige miljø- og beskæftigelsesaspekter. Jeg vil dog gerne understrege, at jeg principielt mener, at hvert enkelt folk i de central- og østeuropæiske lande selv skal bestemme, om deres land skal tilslutte sig EU. Folkeafstemninger kan i den forbindelse spille en central rolle.

Funk
Hr. Rehder påstår i sin betænkning, at i EU går 80 % af subsidierne til kun 20 % af landbrugene.
Jeg forventer, at hr. Rehder fremlægger bevis for denne uhyrlige påstand. I Baden-Württemberg, hvor jeg kommer fra, er dette ikke tilfældet. Jeg har netop fået de større landbrugs seneste regnskabsresultater. Disse er fremkommet efter objektive kriterier. Bruttoindtægten pr. arbejdstager udgør ifølge disse i 1995/96 i 3000 landbrug gennemsnitligt:
gartneri 41.465, - DEM - planteavl 30.465, - DEM - forædling (svin) 42.359, - DEM - blandet landbrug 37.792, - DEM.I landbrug med kornavl stammer 90 % af indtægterne fra GATT-betinget hektarudligningsstøtte til braklægning, korn- og olieplantedyrkning . Her blev arealpræmierne fastlagt i Blair-House-aftalen . Her har der aldrig været tale om subsidier. Før dette blev priserne sænket med over 30 %! På grund af prisfaldet for oksekød (BSE) og de faldende mælkepriser er indtægterne inden for planteavl sunket til et meget lavt niveau.
Der bliver kun udbetalt præmie for tyrekalve for 90 dyr, og også her var grunden en væsentlig nedsættelse af interventionspriserne. En landmand med en gård 80 ha må betale et dobbelt så stort bidrag til sygesikringen som en landmand med en gård på 20 ha . Uden hensyntagen til indtægterne!
Denne udifferentierede påstand er en fornærmelse mod landmændene, hvor jeg kommer fra. Her må kommissær Fischler sørge for at få sat tingene på plads. Det er helt uantageligt af en ordfører at fælde en sådan dom over en hel erhvervsgruppe, uden navns nævnelse.

Novo Belenguer
Hr. Rehders betænkning indeholder generelt adskillige forslag med henblik på reformen af den fælles landbrugspolitik og kommer ikke ind på spørgsmålet om en virkelig strategisk og politisk linje for de central- og østeuropæiske landes tilnærmelse til Den Europæiske Union og deres fremtidige tiltrædelse.
Den tager ikke højde for de eksisterende landbrugsmæssige, økonomiske og sociale forskelle mellem de forskellige central- og østeuropæiske lande eller mellem disse og EU's medlemslande, som er forskelle, der bør vurderes, når det drejer sig om reformen af den fælles landbrugspolitik.
Betænkningen omtaler ikke den økonomiske og sociale virkning, som integrationen af de central- og østeuropæiske lande og reformen af den fælles landbrugspolitik har såvel på regionale som på globalt plan, hvortil kommer virkningen af frihandelsområdet med Maghreb og Mercosur.
Der skal ikke blot ydes bistand til de central- og østeuropæiske lande til genopbygningen, moderniseringen og spredningen i landbrugsproduktionen; det er også nødvendigt at se på følgerne for det indre landbrug i EU, idet integrationen af disse lande vil betyde en gennemsnitlig forarmelse af EU, hvilket vil have konsekvenser for den nuværende adgang til Fællesskabets udviklingsfonde.
Vi anerkender hr. Rehders arbejde og støtter på basis af de vedtagne ændringsforslag indholdet af betænkningen.

Raschhofer
Jeg og de øvrige løsgængere stemmer for hr. Rehders omfangsrige betænkning med følgende forbehold:
en renationalisering af den fælles landbrugspolitiks interventions- og støttemekanismer - samt en renationalisering af pris- og indkomstpolitikkenkan efter min mening ikke udelukkende og kategorisk forkastes.
Jeg er for en renationalisering forudsat, at der som modtræk sker en nedsættelse af de nationale medlemsbidrag for på den måde at skabe mulighed for lokalt og i de pågældende regioner - under hensyntagen til alle naturgivne grundbetingelser med henblik på bæredygtighed og effektivitet - at drive pris- og indkomstpolitik samt at ændre eller forlænge støtte- og interventionsmekanismerne.
At talrige tilfælde af svig og andre mangler bedre kan overvåges ad denne vej og således også kan bekæmpes mere effektivt, vil jeg blot nævne en passant.
Betænkning af Berès (A4-0389/96)
Cox
Hr. formand, jeg skal gøre det ganske kort. Jeg havde bedt om at afgive en stemmeforklaring for Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe om to betænkninger.
Om fru Beres' betænkning om almene tjenester for telekommunikation: Den Liberale Gruppe afstod fra at stemme herom, fordi definitionen på begrebet almene tjenester var for vag og for bred, og henvisningerne til udækkede finansieringsbehov for sådanne tjenester var for vage.
Med hensyn til betænkning af Brémond d'Ars, så stemte vi imod denne, fordi den faktisk ganske og aldeles vil hindre muligheden for at liberalisere posttjenesterne, hvilket ikke er i forbrugerens interesser og ikke er i det indre markeds interesser.
Af tidshensyn skal jeg ikke insistere på at komme med en mere detaljeret forklaring.

Bernardini
Ved at udtale sig om den glimrende betænkning, som min kollega Pervenche Berès har udarbejdet, sender Parlamentet et klart signal til Kommissionen med hensyn til definitionen af det almene tjenesteudbud navnlig inden for telekommunikation.
Jeg skal ikke komme ind på de tekniske detaljer, som min kollega har beskrevet så glimrende.
Jeg deler hendes ønske om en rimelig og retfærdig afgrænsning af indholdet af det almene tjenesteudbud og fordømmer derfor Kommissionens passive holdning. Vi har brug for den bredest mulige definition, som kan afspejle en samfundsmodel for de enkelte europæiske borgere; det bliver stadig mere nødvendigt på et tidspunkt, hvor Kommissionen fremlægger sin meddelelse om det almene tjenesteudbud, udgangspunktet for overvejelserne om de offentlige tjenesters fremtid.
Gennem et stærkt alment tjenesteudbud kan vi holde fast i de principper, som vi lægger vægt på, såsom en ensartet takststruktur og almindelig adgang til tjenesterne.
Afslutningsvis støtter jeg ordførerens forslag om oprettelse af en fond for det almene tjenesteudbud som den mest retfærdige model for finansieringen af de almene tjenester.

Caudron
Den planlagte liberalisering af telekommunikationsområdet pr. 1. januar 1998 ledsages, som ved alle liberaliseringer, af bekymring for, hvorvidt alle får adgang til nettet, og et krav om garanti for retfærdighed i forbindelse med brugen af tjenesterne, det almene tjenesteudbud.
Vores kollega fru Berès, som jeg ønsker tillykke, fremsætter her en vigtig henstilling: hvis der skal ske en liberalisering, skal der samtidig ske en styrkelse af det almene tjenesteudbud med garanti for finansieringen af denne tjeneste.
Unionen skal gøre alt for på telekommunikationsområdet som på alle andre områder at garantere, at alle på morgendagens liberaliserede marked uanset udstyrsniveau har rimelige muligheder for at få adgang til telekommunikationstjenesterne til en rimelig pris, som dog ikke kan reguleres. Det er fremskridtets pris. Her på tærsklen til informationssamfundet må vi ikke ofre de lige muligheder på telekommunikationsområdet. Det er en reel risiko, det ved vi alle. Det er nødvendigt, at Parlamentet klart giver udtryk for sin holdning med hensyn til en politisk regulering af kræfterne på et konkurrencebetonet og liberaliseret marked. Det er vigtigt, at Kommissionen tager højde for disse bemærkninger og senere fremsætter forslag til direktiver, hvor man i første række tager hensyn ikke til industrien og tv-selskaberne, men til forbrugerne. Det gælder på telekommunikationsområdet som inden for en række andre områder.

Péry
Denne betænkning om telekommunikation bekræfter klart nødvendigheden af en styrkelse af det almene tjenesteudbud på europæisk plan sideløbende med liberaliseringen af telekommunikationen i vores informationssamfund. Jeg kan tilføje, at denne foranstaltning møder flest indsigelser vedrørende finansieringen af det almene tjenesteudbud! Vi kræver, at der oprettes en fond, som alle leverandører af mobiltelefontjenester, taletelefoni, opkoblinger osv. bidrager til. Det er noget, der vækker bekymring i en række europæiske hovedstæder og giver anledning til endnu en styrkeprøve med Kommissionen og Rådet!

Wolf
»Telekommunikation er andet og mere end telefon.« Hvor har han ret, hvor har han ret... Men min gamle ven Bangemann overser noget afgørende: Telekommunikation er ikke blot en økonomisk faktor, men netop også en enestående kulturel og demokratisk faktor, dvs. telekommunikation drejer sig også altid om produktion af offentlige goder og tjenesteydelser. Derfor har dette område behov for klare regler, hvorved i al fald mål som lighed, frihed og solidaritet fastholdes.
Det udelukker ikke, at private udbydere kan og skal tumle sig her. Men der skal også være plads til offentlige udbydere, som under disse bindende mål er i stand til at producere effektivt og konkurrencedygtigt.
Garantien for et alment tjenesteudbud må i den forbindelse ikke reduceres til en svindende reststørrelse. Derfor skal ikke blot begrebet, men også finansieringen af det beskrives ved hjælp af dynamiske koncepter, der stadig videreudvikles!
Den modsætning til den offentlige tjeneste, effektivitet og fleksibilitet, som man her i debatten flere gange har hentydet til, er i øvrigt ikke baseret på andet end en doktrinær a priori -opfattelse. De tider burde da være forbi, hvor vi på forhånd kender vore standpunkter. Virkelig politik må relatere sig til den historiske politik - og en sådan kan ikke forstås tilstrækkelig med henblik på en politisk praksis med en a priori -opfattelse eller - hvis man oversætter det - med en »for-dom«!
Betænkning af de Brémond d'Ars (A4-0388/96)
Ahlqvist, Theorin og Wibe
Vi er bestemt enige i, at Kommissionen bør trække sit udkast tilbage. Samtidig mener vi dog, at man i forbindelse med punkt 2 også kunne have peget på det forhold, der omtales i ændringsforslag 10, nemlig at EU-Domstolen også har understreget, at virksomheder, der tilbyder tjenesteydelser af samfundsøkonomisk betydning, kan undtages fra traktatens konkurrenceregler.
Vi mener som sædvanlig, at man stærkt overdriver fordelene ved en liberalisering.

Andersson, Hulthén, Lööw og Waidelich
Kommissionens udkast til meddelelse om anvendelse af konkurrencereglerne på postsektoren indebærer, at samtlige EU-lande skal åbne postsektoren for konkurrence. Det er en god idé. Den nuværende situation, hvor der kun er konkurrence inden for postsektoren i visse lande, er ikke tilfredsstillende.
Det bedste ville imidlertid være, om Rådets tidligere holdning, som angav en tidsramme for indførelsen af konkurrence inden for postsektoren, kunne gennemføres. I betragtning af Parlamentets udtalelse ved førstebehandlingen og Rådets manglende evne til at enes om en ny fælles holdning synes der dog ikke at være større muligheder for at opnå en sådan løsning.
På baggrund af den situation, der er opstået, og da vi går ind for, at der indføres konkurrence i postsektoren i samtlige medlemslande, vælger vi at undlade at stemme.

Bernardini
Jeg vover at håbe, at Parlamentet vil benytte lejligheden - gennem betænkningen af min kollega Georges de Bremond d'Ars - at imødegå Kommissionens forsøg på at anvende traktatens artikel 90, stk. 3, på et meget følsomt område: postsektoren.
Det er et skoleeksempel på, at den udøvende magt i Europa taler med to tunger! På den ene side har vi et forslag til direktiv, som vi med stort flertal fremsatte ændringsforslag til i maj måned, hvorved vi tvang Rådet til at vedtage en afbalanceret fælles holdning, og på den anden side Kommissionens afpresning med dette »notat«, som giver den tilladelse til at handle ensidigt.
Hvilken løsning skal man vælge mellem fælles handling og ensidig handling? Postvæsenerne, de ansatte inden for denne sektor og Europas borgere kan ikke være tjent med denne metode. Jeg analyserer faktisk denne fremgangsmåde som værende en opfordring til krig. Dyrkes demokratiet ikke gennem respekten for den demokratisk valgte forsamlings rettigheder?
Dette notat er ikke til gavn for nogen, ikke en gang Kommissionen, fordi man her modsiger direktivforslaget.
Man må konstatere, at postsektoren får sit andel af liberalisme; det må gennemføres i enighed. Proceduren med fælles beslutningstagning er gået i gang, lad os nu få den afsluttet. Dette notat må ikke blive et damoklessværd for Europa-Parlamentet.

Cederschiöld og Stenmarck
De nationale postvirksomheder har længe indtaget en monopollignende stilling. Men også inden for denne sektor findes der i vore dage en iværksætterånd, som det gælder om at udvikle.
Ikke meget er i dag så vigtigt som at åbne for konkurrence. De erfaringer, som man har gjort på forskellige områder, viser alle, at det er den måde, hvorpå man bedst øger effektiviteten, skaber nye arbejdspladser og får priserne ned. Sådan har udviklingen været på de områder, hvor man har dereguleret og liberaliseret. Sådan har udviklingen også været i de lande, hvor man har også har fremmet konkurrencen inden for postsektoren. Det er vigtigt, at denne udvikling får lov at fortsætte, og at den spredes til samtlige EU-medlemslande.
Den betænkning, som Europa-Parlamentet nu er blevet forelagt, tager imidlertid et skridt i en retning, som kan betyde, at konkurrencen ikke fremmes.

Crowley
Vi bør støtte Brémond d'Ars-betænkningen, fordi der sættes fokus på Parlamentets modstand mod den arrogante holdning, Kommissionen har anlagt i forbindelse med posttjenesterne, og i særdeleshed bevarelsen af den almene posttjeneste.
Parlamentet har udtalt sig flere gange; vi har forsøgt at påvise forskellen mellem den almennyttige og andre tjenester, og vi har prøvet at fremhæve den sociale og økonomiske indvirkning, som postkontorerne har i afsides beliggende områder, landdistrikter, forstæder eller byområder.
Det er efter min opfattelse latterligt, at man - på et tidspunkt, hvor EU og Kommissionen målretter den økonomiske indsats mod udvikling af landdistrikter og byområder og stiller forslag om »beskæftigelsespagter« og tager andre initiativer - samtidig arbejder med forslag, som kommer til at indebære, at man lukker de basale tjenester i lokalsamfundene, og som vil resultere i betydelige tab af arbejdspladser, alt sammen i konkurrencens og det indre markeds navn.

Péry
En ny styrkeprøve er på vej mellem Europa-Parlamentet, Kommissionen og Rådet om forsvaret for posttjenesterne.
Husk, hvad vi gjorde den 9. maj 1996. Vi foretog betydelige ændringer af det foreslåede direktiv, således at adresseløse forsendelser og internationale forsendelser fortsat lå under postvæsenets monopol. Postvæsenerne, som udfører offentlige tjenester, skal beholde disse indbringende aktiviteter, som giver dem mulighed for at udligne deres underskudsgivende aktiviteter. Vi afviste ligeledes at åbne for fri konkurrence efter 2003 efter vedtagelsen af et nyt direktiv...
Men disse beslutninger generede de fleste regeringer!
Nu står vi så med et nyt forslag, en »meddelelse«, som vi ikke anser for at være i overensstemmelse med vores tidligere afstemning! Vi beder Kommissionen trække sin tekst tilbage

Reding
På europæisk plan er privatiseringsforanstaltninger på sin plads, hvis det drejer sig om tjenesteydelsesvirksomheder, hvis opgaver lige så godt kan overtages af private udbydere. Men postvæsenet er på ingen måde en erhvervsgren som alle andre: Det yder specifikke tjenester, som skal komme alle borgere til gode, uanset om disse tjenester er rentable eller ej.
Det undrer mig derfor ikke, at Rådet hidtil har lidt skibbrud, når postsektoren skulle liberaliseres. De tekster, som Kommissionen har fremlagt, er virkelig så ekstreme, at der ikke var noget kvalificeret flertal i Rådet for disse.
Specielt de små lande vægrer sig (med rette!) mod absolutte liberaliseringstendenser, som ville udlevere små virksomheder til konkurrencen fra pengestærke store virksomheder. Privatiseringen må nemlig ikke medføre, at lukrative forretninger går over på private hænder, mens den bekostelige basistjeneste uden for de tætbebyggede områder forbeholdes de nationale postvæsener!
I så henseende rejser det spørgsmål sig også, om det indbringende område inden for udsendelse af direct mail skal åbnes eller ej. For små lande er det desuden vigtigt, i hvilken grad de grænseoverskridende postaktiviteter skal dereguleres. Her lød det irske kompromisforslag i Rådet at undlade straks at åbne denne sektor op for konkurrence, hvis der var en global tilgang på grænseoverskridende postaktiviteter på over 20 % i et medlemsland (hvilket har betydning for bl.a. Luxembourg, Irland og Grækenland).
Der er derfor stadig mange problemer at løse, før liberaliseringen kan starte. At sætte bindende frister allerede nu (som Kommissionen, Nederlandene, Finland og Sverige ønsker) ville være overilet.
Jeg beklager derfor overhovedet ikke, at lovgivningsproceduren for tiden ligger på is. Det er ingen katastrofe, men en mulighed for at finde velovervejede løsninger, der også tager hensyn til de små nationers problemer.
Betænkning af Lalumière (A4-0400/96)
Kirsten Jensen, Sindal, Blak og Iversen
De danske socialdemokrater i Europa-Parlamentet har i dag stemt for Lalumières betænkning. Vi deler ordførerens bekymring over de massive krænkelser af menneskerettighederne, som til stadighed finder sted på globalt plan. Vi deler ligeledes ordførerens frustration over, at EU slet ikke i tilstrækkeligt omfang går foran med et godt eksempel på dette område. Spørgsmålet om menneskerettigheder er relevant under enhver form for samkvem med tredjelande. Det skal rejses og besvares tilfredsstillende hver gang . MEDA-bevillingerne til Tyrkiet er det seneste eksempel på, at Parlamentet har måttet fungere som Fællesskabets dårlige samvittighed. Det gør vi gerne. Derfor stemmer vi også for denne betænkning, som er helt på linje med den progressive holdning, Europa-Parlamentet sædvanligvis indtager i forbindelse med menneskerettigheder. Vi må imidlertid tage afstand fra den del af betænkningen, som gør en anstændig menneskerettighedspolitik afhængig af en massiv videreudvikling af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik i EU. Allerede med EU's nuværende beføjelser er der rigeligt at rette op på.

Schroedter
I denne centrale betænkning i Parlamentets arbejde prøves Kommissionens aktiviteter med henblik på, hvilken prioritet den giver menneskerettighederne.
Dette kan opsummeres til spørgsmålet om, hvorvidt Kommissionen i FUSP prioriterer respekten for og overholdelsen af menneskerettigheder højere end økonomiske forbindelser. Lalumière-betænkningen er meget omfattende om det forgangne års begivenheder, men ændringsforslaget til 12. betragtning fratager betænkningen den afgørende slagkraft, hvilket ikke gør det så attråværdigt at stemme for den længere. Det vigtigste, nemlig at opretholde menneskerettighederne, underordnes andre vigtige betragtninger. Denne opblødningsformel kan nu let tages i anvendelse, når man ønsker at indgå økonomiske og handelsmæssige aftaler med lande, selv om der rettes massiv kritik mod disse på grund af krænkelser af menneskerettighederne. Det er netop det, Kommissionen har behov for for meget hurtigt at udbygge frihandelsområdet med alle SNG-stater, selv om der i nogle lande begås en lang række krænkelser af menneskerettighederne, som står i vejen for dette. Nu er vejen banet for at ratificere partnerskabs- og samarbejdsaftaler med de transkaukasiske republikker, selv om vi ved, at Armenien og Aserbajdsjan befinder sig i en krigslignende tilstand, om end med våbenhvile.
I mange situationer har det vist sig, at det indenrigspolitisk har haft en virkning, hvis man udsætter indgåelsen af økonomiske aftaler, hvilket nogle tilfælde kan give stødet til fremskridt med henblik på menneskerettighedssituationen.
Ved at godkende ændringsforslaget har vi nu bragt os i en uklar situation og også ladet sådanne styringsmuligheder glide os af hænde, for forslaget til protokollen om iværksættelse af menneskerettighedsklausulen har i over et år ligget dybt nede i Kommissionens skuffer og er ikke blevet rørt siden. Det er fortsat en illusion, hvis man tror, at man kan påvirke menneskerettighedssituationen til det bedre i transformationsstaterne i øst eller i Middelhavslandene i afgørende grad ved hjælp af økonomiske aftaler, så længe Kommissionen viger tilbage for evt. at udskyde aftaler.
Betænkning af Zimmermann (A4-0393/96)
Alavanos
Kommissionen har et stort ansvar for Den Europæiske Unions passivitet med hensyn til beskyttelsen af mindreårige, idet den for nogle måneder siden, som svar på spørgsmål stillet af medlemmer af Europa-Parlamentet, svarede, at dette problem overskred dens beføjelser.
På baggrund af de dramatiske begivenheder i Belgien, som muligvis kun er toppen af isbjerget, foreslår Zimmermann-betænkningen en række vigtige aktioner. Det er bl.a. nødvendigt:
at børns rettigheder indgår i den reviderede traktat, -at Kommissionen foreslår særlige aktioner til bekæmpelse af børne-sexturisme og børnepornografi, -at problemet vedrørende beskyttelse af børn mod misbrug via informationsteknologi imødegås, -at Den Europæiske Union bidrager til oprettelsen af et europæisk center for forsvundne børn, -at der udformes særlige aktioner og drages særlig omsorg for børn fra tredjelande, -at der træffes en række foranstaltninger med henblik på at støtte familien, -at de børn, der har været involveret i kriminalitet, tilbydes uddannelse og retablering i stedet for indespærring i fængsel, som gør dem til samfundsfjendtlige elementer, -at diskrimination af børn født uden for ægteskab afskaffes i de lande, hvor den stadig eksisterer. Disse børn bør være juridisk ligestillede med andre.
Carlotti
Den sidste tids begivenheder i Belgien, men også i Frankrig har sat fornyet gang i en diskussion, som vi alt for ofte er for sky til at føre i Den Europæiske Union, nemlig om pædofili.
De internationale pædofilinetværks genopståen, styrket gennem udviklingen af den nye informationsteknologi, udgør en reel fare for vore samfund. Alt for ofte viser de grusomme begivenheder vores manglende evne til at skabe et egentligt retligt samarbejde til bekæmpelse af pædofili.
Betænkningen går i den rigtige retning, idet Rådet opfordres til at udforme foranstaltninger med henblik på retligt samarbejde og til at oprette et europæisk center for forsvundne børn. Overtrædelsen af børnenes rettigheder er det alvorligste angreb på den personlige værdighed. Lad os være bevidste om det i dag, ellers vil de ikke tilgive os i morgen!

Chanterie
Beskyttelsen af mindreårige er i dag mere aktuel end nogen sinde, både i internationale og nationale fora med autoritet. Også her drøfter vi foranstaltninger til beskyttelse af mindreårige i Unionen. For de europæiske kristelige demokrater må der klart skelnes mellem, hvad der er ønskeligt, og hvad der er nødvendigt, for at undgå, at man ikke længere kan se skoven for bare træer. Fru Zimmermanns foreliggende forslag til beslutning får en lav karakter af mig. Det er uligevægtigt og her og der endda malplaceret, for tilbageholdende i forhold til den klassiske forældreværdighed og lægger overdreven vægt på seksualitet.
De grundlæggende principper, som burde stå i beslutningsforslaget, er:
1.Børn har ret til beskyttelse og vejledning, helst af begge forældre sammen i familien. Lesbiske mødre, homofile fædre og andre ikke-konventionelle eller ikke-familiemæssige forbindelser bør accepteres, behandles med omhu og hjælpes, men de er og bliver undtagelser. Hovedreglen er, at børn har en far og en mor, og at de opdrages af begge forældre sammen. Foranstaltninger til beskyttelse af børn omfatter som følge deraf hovedsageligt familiemæssige foranstaltninger og i særdeleshed en børnevenlig familiepolitik.2.Børn har ret til fysisk ukrænkelighed. Positivt betyder dette, at børn skal kunne have tilstrækkeligt med sund mad, ordentligt tøj, en ordentlig bolig, men også tilstrækkelig hygiejne og en tilfredsstillende grad af trafiksikkerhed. Negativt indebærer dette, at børn fortsat bør sikres mod alle mulige former for vold, lige fra børnemishandling, børnearbejde og børnemisbrug til bortførelse, voldtægt, lemlæstelse og mord.3.Børn har ret til psykisk ukrænkelighed. Positivt betyder dette, at børn skal kunne have et navn, en identitet, en nationalitet, en sikker og betryggende fornemmelse osv. Negativt indebærer dette, at børn skal afskærmes mod og gøres modstandsdygtige over for skadelige beretninger og misvisende budskaber med hensyn til sex, vold, kommerciel reklame, brutal offentliggørelse i medierne, ideologisk propaganda og religiøs indoktrinering.4.Børn har ret til opdragelse og undervisning, begge dele fortrinsvis i familien og i skolen. I betragtning af, at udfoldelsesmulighederne er ligefrem proportionale med viden og færdigheder, bør disse både i skolen og i familien læres og indøves. Forældre og lærere kan ikke gøre dette hver for sig, og heller ikke alene, men de lægger fundamentet for fremtiden. Det lokale liv, foreningslivet, sognet, familien, men også bibliotekerne, de audiovisuelle medier, telekommunikationssektoren og fritidssektoren spiller foruden og ideelt set i kombination med forældre og lærere en vigtig rolle.5.Afgørende for beskyttelsen af børn er også princippet om ikke-diskriminering, og dette bør udvides til at omfatte alle for børn relevante spørgsmål. Altså ikke blot tilsidesættelse på grund af hudfarve, køn eller religion bør undgås. Men også underkendelse som følge af alder, handicap, sprog, bopæl eller familiesammensætning er utilladelig.
Deprez
Først vil jeg gerne udtrykke min tilfredshed med, at beskyttelse af børn efterhånden får høj prioritet i alle de europæiske institutioner.
Alle ved, hvor oprørte og chokerede belgierne var over Julies, Mélissas, Anns og Eefjes lidelser for ikke at tale om de mange andre børn, som også er forsvundet, og for hvem man desværre kan frygte det værste.
Blandt de mange anbefalinger i fru Zimmermanns glimrende betænkning kan jeg i særdeleshed tilslutte mig fire, nemlig:
1 - at man i den kommende traktat for Den Europæiske Union udtrykkeligt anerkender børns rettigheder; 2 - at alle medlemsstater opfordres til at bekæmpe sexturismen navnlig ved at indføre strafferetlige sanktioner over for statsborgere, der gør sig skyldige i seksuelt misbrug af børn i udlandet; 3 - at der oprettes et europæisk center for mishandlede og forsvundne børn i lighed med det, der fungerer særdeles effektivt i De Forenede Stater; et sådant center skal navnlig samordne det arbejde, der udføres i de nationale centre; i den forbindelse glæder jeg mig over, at Belgien netop har besluttet at oprette et sådant center; 4 - at der ydes økonomisk støtte til oprettelsen af permanente telefontjenester for børn i alle medlemsstater.
Derimod spørger jeg mig selv om det hensigtsmæssige i ikke at lade de normale straffe gælde for kriminelle under 16 år. I en tid, hvor våben finder vej til skolerne, hvor lærerne undertiden overfaldes fysisk af deres elever, og hvor pusherne bruger mindreårige til at levere narkotika, tvivler jeg på, at dette forslag er relevant.

Reding
At tale om børn er forholdsvis let, at have med børn at gøre er derimod (i det nuværende samfundsmæssige miljø) forholdsvis vanskeligt. Specielt fordi forholdet mellem børn og voksne har ændret sig grundlæggende: Den automatiske respekt over for voksne har fået skrammer, det eftergivende samfund har slået revner i anstandens og moralens barrierer. De samfundsmæssige retningslinjer, som voksne og mindreårige kan orientere sig efter, mangler; følgen er afsporinger af enhver art (f.eks. voldelige unge, pædofile voksne).
Kan man komme denne problematik til livs ved politisk aktivitet, hvor man forsøger at instrumentalisere børnene, og hvor man foreslår en række tekniske instrumenter (bl.a. oprettelsen af ungdomsparlamenter og gratis telefontjenester), således som Zimmermann-betænkningen gør det?
Ikke efter min mening! Man kan ikke stille særlig meget op med politisk aktivitet, hvis det væsentlige mangler. Dette væsentlige (som næsten ikke forekommer i Zimmermann-betænkningen) er børns ret til forældre, til et familiemæssigt miljø, som giver varme, kærlighed, forståelse og tryghed.
Som alle levende væsener har børn behov for hjemlig tryghed for at kunne udvikle deres personlighed på harmonisk vis. At drive politik i børnenes interesse vil derfor sige at træffe forholdsregler på nationalt plan, således at »hjemmet« kan opstå og bestå. At hjælpe forældrene med deres vanskelige opdragelsesopgave, at gøre det muligt for dem at give forståelse og varme - specielt i de mange tilfælde, hvor familiesammenholdet er truet eller ødelagt - det er ægte børnepolitik!
Desværre præsenterer Zimmermann-betænkningen et sammensurium af uvæsentlige og forvrøvlede ting. Er ungdomsparlamenter, børneombudsmænd ikke bare nævnt for at berolige offentligheden og aflede opmærksomheden fra det væsentlige (men som regel mere vanskelige)?
Hvad angår bekæmpelse af kriminalitet over for børn, bliver der ganske vist præsenteret nogle almene analyser, men kun få konkrete forslag. Forslaget om at oprette et uafhængigt europæisk center til eftersøgning af forsvundne børn er bestemt et godt initiativ. Men derudover er det uundgåeligt
at prioritere børns værdighed frem for den voksnes ret til ytringsfrihed og seksualitet, når man tager fat på emnet børne-sexturisme, pornografi og pædofili-at bekæmpe kriminalitet over for børn med instrumenter, der først skal skabes, hvis en politimæssig og retslig aktion skal være effektiv i hele Europa.Disse få bemærkninger viser, at jeg finder Zimmermann-betænkningen ret skuffende. Da børn imidlertid heller ikke har nogen glæde af en forkastelse, stemmer jeg uden begejstring for betænkningen.

Seillier
Hr. formand, man kan ikke blot acceptere det som noget skæbnebestemt ved samfundsudviklingen, at de fysiske, følelsesmæssige og moralske forhold forværres for mange mindreårige børn i Europa.
Det er navnlig de voksnes inkonsekvens eller egoisme, der betyder, at mange børn i vore lande lever under mere og mere skøbelige familieforhold, hvilket giver anledning til lidelser, angst, manglende tro på livet, når børn fratages deres fars og mors kærlige og opdragende tilstedeværelse.
På den anden side, har børnene da ikke ret til at blive beskyttet mod et for tidligt kendskab til de dramaer og voldsomme begivenheder, der findes i de voksnes verden, og som vil skade børnene, og at de voksne ikke lægger de problemer over på børnene, som de burde løse indbyrdes?
Den af børnenes rettigheder, som oftest overtrædes i Europa i øjeblikket, er uden tvivl retten til at blive født, og næst efter er det da ikke retten til simpelthen at være barn?

Van der Waal og Blokland
Det var ikke let at afgøre, hvordan vi skulle stemme i forbindelse med denne betænkning. For hvem vil ikke gå ind for en betænkning, som opfordrer til foranstaltninger imod seksuel udnyttelse af børn, og som kræver større beskyttelse af børn mod afskyelige forbrydelser, således som de har fundet sted i Belgien? Mindet derom står stadig præget i vor hukommelse. Også den fare, som den nye informations- og kommunikationsteknik (Internet) kan betyde for børn, både gennem egen brug og gennem tredjemands brug nævnes med rette.
Medlemsstaterne må samarbejde på disse grænseoverskridende problemområder i børnenes interesse. Det støtter vi fuldstændigt. Problemet er imidlertid, at dette kun udgør et af emnerne i Zimmermann-betænkningen. Efter vor mening går ovennævnte budskab for en del tabt i mængden af emner, som fru Zimmermann anfører: fri seksuel udfoldelse, et særskilt generaldirektorat for børn, en europæisk ombudsmand for børn og barnets rettigheder skal optages i Traktaten.
Hvor meget vi end respekterer betænkningens gode hensigter, synes vi dog, at det endelige resultat er skuffende. Det er blevet en noget vag forsamling af brogede ideer, idet ideerne adskiller sig temmelig meget fra hinanden med hensyn til betydning. Udtrykkene børn, unge og mindreårige bruges ustruktureret i flæng, og betænkningen er i forbindelse med mange punkter mere rettet mod unge end mod børn. Den kendsgerning, at denne betænkning i første instans sigter mod beskyttelsen af mindreårige, kommer derved ikke tilstrækkeligt til udtryk.
Den eneste tydelige og sammenknyttende faktor, som vi møder i denne betænkning, er, at »børnepolitikken« gøres til et fællesskabsanliggende. Og det er vi netop imod. Vi kan ikke indse, hvorfor beskyttelsen af barnet skal optages særskilt i Traktaten, og hvorfor der bør komme en europæisk børneombudsmand.
Børn vil have større gavn af en beskyttelse, som kan ydes direkte, hvor de bor. De nationale stater er udmærket i stand til at garantere beskyttelsen af barnet, hvor det er nødvendigt, gennem samarbejde med de andre medlemsstater. At gøre det til et fællesskabsanliggende vil her blot resultere i bureaukratisering, og det ville netop bringe politikken længere væk fra de mindreåriges egen kultur og daglige verden.
Endelig synes vi, at det er rystende, at familien, som er en beskyttende faktor for den mindreårige og derfor skal beskyttes, næppe forekommer i betænkningen, medens der er rigelig plads til bemærkninger som nødvendigheden af et lokalt, nationalt og europæisk ungdomsparlament og en europæisk ombudsmand.
Konkluderende siger vi, at betænkningens hensigt måske var god, men at det endelige resultat alligevel ikke kan opnå vor godkendelse. Betænkningen opstiller de forkerte prioriteter og opfylder, hvad indholdet angår, ikke sit mål. Den eneste tydelige og sammenknyttende faktor deri, at gøre spørgsmålet til et fællesskabsanliggende, er nu netop et af de aspekter, som vi er absolut uenige i. Disse grunde har ført til, at vi i sidste instans ikke har støttet denne betænkning.
Betænkning af Casini (A4-0392/96)
Ahlqvist, Andersson og Waidelich
Når vi i dag stemmer for homoseksuelles ret til at ansøge om at blive adoptivforældre på samme måde og betingelser som heteroseksuelle par, er det efter grundig overvejelse. Den såkaldte »traditionelle kernefamilie« - mor, far og børn - er ikke ældre end industrisamfundet. I bondesamfundet var storfamilien den almindeligste familieform. Kernefamilien nedbrydes i vore dage ikke alene af det større antal skilsmisser, men også af øget pendling mellem arbejdsplads og hjem. Der er derfor stadig flere »atypiske« familier i vort samfund. Det betyder, at nye familiemønstre, f.eks. et homoseksuelt par med et adoptivbarn, ikke længere udsættes for samme form for social isolation som tidligere. Et sådant barn risikerer derfor ikke at blive mobbet på grund af sin familiesituation. Dette fremgår af undersøgelser offentliggjort på Psykologisk Institut i Göteborg. De pågældende børn bliver heller ikke homoseksuelle i større udstrækning end andre børn.
Vi er overbevist om, at det er, hvordan mennesker er som individer, der gør dem til enten gode eller dårlige forældre, ikke først og fremmest deres seksuelle orientering. Vi ser ikke nogen grund til at tro, at to forældre kan skade et barns psykologiske udvikling, fordi de tilhører samme køn. Det mener heller ikke det islandske parlament, som, i modsætning til andre nordiske lande, har ladet sin lov om registreret partnerskab omfatte fælles forældremyndighed over børn.
Forskelsbehandling er af det onde. Man bør derfor arbejde for at eliminere forskelsbehandling, hvor man kan.

Carlotti
Hr. formand, kære kolleger, de sociale forandringer i det moderne samfund såsom kunstig befrugtning og de stadig flere aleneforældre kræver, at lovgivningen om adoption af mindreårige tages op til fornyet overvejelse.
I de nye rammer for denne lovgivning skal barnet anbringes i centrum af adoptionsprincippet.
Mens hundreder af tusinder af børn venter på adoption gør bureaukratiske problemer adoptionsprocessen ineffektiv.
På den anden side kan mange par og enlige ikke adoptere børn.
I Casini-betænkningen om en styrkelse af rettighederne og medlemsstaternes samarbejde på adoptionsområdet anbefales der en forenkling af adoptionsprocessen.
De juridiske rammer skal tilpasses de voldsomme forandringer i vores samfund for at give børnene mulighed for at finde et hjem, samtidig med at de beskyttes.

Holm
Det er naturligvis både vigtigt og rigtigt at tilgodese barnets bedste i forbindelse med adoption. Denne betænkning er derfor væsentlig som et led i debatten og samarbejdet om at forbedre bestemmelserne vedrørende adoption af mindreårige. Vi mener imidlertid ikke, at der er behov for nogen form for EU-lovgivning på dette område. Dette er noget, som medlemsstaterne selv kan træffe afgørelse om, men det udelukker naturligvis ikke et internationalt samarbejde om spørgsmålet. EU er dog ikke det rette forum herfor.
Vi støtter helhjertet både forslaget om, at også enlige og papirløst samlevende skal have ret til at adoptere børn, og ændringsforslag 1 om, at også homoseksuelle skal have ret til det. Der er intet belæg for, at homoseksuelle par er dårligere forældre end andre. Det vigtigste for børnene er, at de vokser op i et trygt og omsorgsfuldt hjem. Det kan de gøre hos både enlige og papirløst samlevende og uanset, om hjemmet er heteroseksuelt eller homoseksuelt.

Lindholm
Der er meget positivt i betænkningen om adoption og fremfor alt, at der i forbindelse med adoption skal tages udgangspunkt i barnets situation og fremtid.
Jeg kan imidlertid ikke stemme for betænkningen, da den på mange punkter går ind for en harmonisering; jeg mener, at medlemsstaterne selv skal bestemme, hvilke regler der skal gælde for adoption.

Van der Waal og Blokland
Casini-betænkningen er blevet en kompakt betænkning, hvori forbedringen af retsbestemmelserne og samarbejdet mellem medlemsstater vedrørende adoption af mindreårige står centralt. I punkt A siges det med rette, at adoptivbarnets tarv bør være hovedmålet.
Dette betyder, at de regler, som udarbejdes, navnlig skal være rettet mod børnenes tarv og først i anden række mod de adoptionssøgende personers rettigheder. De fremtidige forældre skal således underkastes en nøje undersøgelse, og barnet skal så vidt muligt anbringes i en familie i sit eget hjemland.
Den opgave, som vi her ser for Unionen, er kun begrænset. International adoption finder naturligvis sted hen over grænserne, internationalt og inden for Europa. Med den frie bevægelighed for personer i Unionen bliver det jo så vigtigt for medlemsstaterne at samarbejde på dette politiske område. En vis grad af koordinering er nødvendig. National lovgivning må, hvor det er nødvendigt, tilpasses hinanden. En fuldstændig kommunautær politik er unødvendig, og det er der ikke grundlag for i Traktaten. Heldigvis anmoder betænkningen heller ikke herom. Der opfordres til samarbejde og koordinering af lovgivning mellem medlemsstater, hvor den frie bevægelighed nødvendiggør dette. Det kan vi tilslutte os.
Et punkt, som er diskuteret temmelig meget, er, om adoption kun skal være mulig for familier eller ligeledes for enlige, personer, der bor sammen i en storfamilie, eller homoseksuelle par. Faktisk er dette netop et af de punkter, som Europa-Parlamentet ikke har noget at gøre med; den nationale lovgiver beslutter her. Dette spørgsmål diskuteres stadig grundigt i medlemsstaterne, og en udtalelse fra Europa-Parlamentet herom ville være meget overilet. Alligevel vil vi her reagere indholdsmæssigt, fordi dette punkt er meget vigtigt for os.
Afgørende for os er på dette område den bibelske norm, som taler om familien bestående af en mand og en kvinde, knyttet sammen i ægteskabet, som den rette norm. Den rette norm også for adoptionsbørn, netop fordi en sådan familie kan tilbyde dem stabilitet og kærlighed, som de har så stort et behov for, og de rammer, hvori de kan vokse op til ansvarlige voksne. Som sagt er vi enige i det synspunkt, at adoption skal være i barnets tarv. Barnets tarv kræver en stabil familie, hvori manden og kvinden sammen vil påtage sig opgaven som forældre for at tilbyde disse børn en ny fremtid. Vi støttede derfor hr. Casinis ændringsforslag nr. 10.
Efter at have taget hensyn til ovenstående overvejelser og set på resultatet af afstemningen om de forskellige ændringsforslag, har vi stemt for denne betænkning.
Betænkning af Kokkola (A4-0238/96)
Barthet-Mayer
Hr. formand, vådområderne er uden tvivl et af de rigeste og mest forskelligartede aspekter ved Den Europæiske Unions naturarv.
Disse områder opfylder mange økologiske funktioner, blandt andet en betydelig produktion af naturressourcer (flora og fauna) og vegetabilsk biomasse, som udgør det traditionelle foder for vore husdyr.
Vådområderne har været i kraftig tilbagegang i Unionen, dels på grund af dræning og udvidelsen af de intensive produktionsmetoder. Derved opstår der mange konflikter mellem landbrug og miljø. Det er på høje tid at komme ud over disse konflikter. Ja, jeg er overbevist om, at en god beskyttelse af vådområderne går hånd i hånd med naturforvaltningen og den landbrugsmæssige forvaltning af dem, samtidig med at deres grundlæggende kendetegn bevares.
Det er muligt at sikre den korrekte forvaltning af vådområder med planteliv til gensidig gavn for miljøet og ekstensivt opdræt (kvægbrug og akvakultur) ved overvejende at basere den på forbruget af den vegetabilske produktion. I den aktuelle situation med BSE er det på høje tid at udtænke en ny anvendelsesmetode for vådområderne gennem kvægbrug, som både giver mulighed for udnyttelse til landbrugsformål, opretholdelse af kvaliteten af den animale produktion og naturforvaltningen, alt sammen foranstaltninger, der går i retning af en overordnet og bæredygtig udvikling i ugunstigt stillede landdistrikter.

Girão Pereira
Som deputeret fra et af de største vådområder i Europa, Ria de Aveiro på den portugisiske kyst, påskønner jeg Kommissionens opportune og vigtige meddelelse.
Det drejer sig om et stort, meget følsomt område, både fra et landskabsmæssigt og et økologisk synspunkt, der i mange år har været udsat for mange former for pres, lige fra fiskeri til byggeri, fritidsaktiviteter og saltudvinding samt stigende industri- og landbrugsforurening.
Jeg går ind for den i betænkningen udtrykte idé om at fastsætte en juridisk statut for vådområder, der anses for at være af international og dermed af europæisk interesse.
At definere disse områder som værende af fællesskabsinteresse og fastsætte europæiske programmer til vedligeholdelse og bedre udnyttelse er også et bidrag til at bygge Europa og bevare dets arv.

des Places
Fru Kokkolas betænkning indeholdt mange af de konklusioner, der var med i min egen betænkning for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter. Jeg vil gerne understrege, at Fiskeriudvalget gennem min kollega Dominique Souchet havde vedtaget de samme konklusioner. Mennesket har skabt vådområderne for at kunne bruge dem, dyrke dem og bebo dem. De er en del af vores arv i landområderne.
Det er nødvendigt at beskytte og bevare vådområderne. Kommissionens meddelelse indeholder en glimrende analyse af problemerne med disse såkaldt »følsomme« områder. Derimod fremsættes der ingen konkrete forslag. Det er nødvendigt at give vådområderne en særlig status. Og med udgangspunkt i denne status må der udformes en egentlig politik, der er tilpasset disse zoners særlige kendetegn.
I fru Kokkolas betænkning stemte jeg mod punkt 7, hvor vådområderne lægges ind under kontroversielle direktiver som direktivet om naturlige levesteder og direktivet Natura 2000. Jeg stemte naturligvis imod ændringsforslag 1 fra mine kolleger i UPE-Gruppen, fordi det styrkede denne integration, selv om Natura 2000 afvises af landmændene, fiskerne, dambrugerne, de lokale myndigheder, lodsejerne, jægerne, kort sagt alle de økonomiske aktører, der bruger vådområderne.
De forslag, vi har udarbejdet, har ikke til formål at skabe splid, men at muliggøre en harmoniseret udvikling i disse »følsomme« områder. Områderne er ofte tyndt befolkede (naturligvis bortset fra områder som Nederlandene og Flandern), og den eneste form for »vedvarende« økonomisk aktivitet, man kan forestille sig der, er landbrug, dambrug og landturisme, der naturligvis omfatter fritidsaktiviteter som fiskeri og jagt.
Vi må holde op med at betragte økonomisk aktivitet og miljø som modsætninger. Vådområderne vil ikke overleve, hvis ikke de bebos. Hvis disse områder ikke vedligeholdes, vil de vende tilbage til deres naturlige tilstand, og så mister vi en del af vores landlige arvegods.

Sornosa Martínez
Jeg ønsker forfatteren af denne betænkning til lykke med den tilbundsgående undersøgelse af Kommissionens meddelelse om bevaringen af vådområder.
Undersøgelsen understreger den betydning, som bevaringen af vådområder har som del af en global politik på dette område. Vi mener, at denne politik bør udøves på en sammenhængende måde, og navnlig at den kan give reelle resultater. Dette kan ikke ske, hvis vi kun bevæger os på henstillingsplanet. Kun ved udarbejdelsen af et direktiv, der behandler hver enkelt af de mange aspekter og områder, som vådområderne dækker, kan man tale om effektivitet.
Den tiltagende og hurtige forringelse af vådområderne skyldes mangel på information og uvidenhed om deres miljømæssige betydning samt diverse interesser, fremfor alt turistmæssige interesser i kystområder.
Det er medlemslandenes opgave at registrere vådområderne i henhold til principperne i Ramsar-konventionen. Ansvaret for, at dette gøres objektivt og udelukkende ud fra miljømæssige kriterier ligger hos regeringerne samt hos Den Europæiske Union, som bør overvåge, at Unionens egne bestemmelser overholdes.
Med de ovenfor anførte bemærkninger stemmer jeg for Kokkola-betænkningen.

Souchet
Jeg stemte for fru Kokkolas betænkning, bortset fra punkt 7 vedrørende Natura 2000, som yderligere blev skærpet gennem ændringsforslag 1 fra UPE-Gruppen, som jeg naturligvis også stemte imod.
Som ordfører for Fiskeriudvalget har jeg med stor tilfredshed kunnet konstatere, at mine vigtigste konklusioner var med både i udtalelsen fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, som er udarbejdet af min kollega Edouard des Places, og i betænkningen fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse.
Hvad er det, Fiskeriudvalget ønsker? Eftersom det er af fælles interesse, er det for det første nødvendigt, at Kommissionen fremsætter forslag til en egentlig fællesskabspolitik for vådområderne og ikke blot en samling foranstaltninger hentet fra dette og hint direktiv eller et eller andet allerede eksisterende EF-program: en sådan fremgangsmåde fra Kommissionens side opfylder ikke behovet.
Vådområderne er menneskeskabte områder og derfor følsomme, og de skal bevares og bebos. Landbrug, dambrug og landturisme skal gøre det muligt at bevare en levedygtig økonomisk aktivitet i disse »følsomme« områder.
Den geografiske afgrænsning af vådområderne har intet at gøre med denne eller hin administrative afgrænsning. Det er således nødvendigt med en specifik politik for vådområderne baseret på deres geografiske udstrækning.
Fiskeriudvalget har foreslået, at der oprettes en særlig afdeling for vådområder under PESCA-programmet. Kravene til bevarelse af vådområder bevirker, at det er nødvendigt med en bevidst politik.
Sammen med min kollega Edouard des Places har vi stillet et ændringsforslag (ændringsforslag 3), som indeholder en del af Landbrugsudvalgets og Fiskeriudvalgets konklusioner. Det er nødvendigt at nedsætte et forbindelsesudvalg for vådområderne bestående af repræsentanter for landbrugerne, dambrugerne, lodsejerne og alle brugerne, som skal høres, med henblik på udarbejdelse og gennemførelse af den mest realistiske politik, hvor man tager hensyn til alle økonomiske, turistmæssige og miljømæssige interesser samt til befolkningen i disse områder, som skal beskyttes. Områderne kan ikke beskyttes, hvis de er ubeboede. Og de vil kun være beboede, hvis man ophører med at skabe en kunstig modstrid mellem landbrugets interesser og Fællesskabets interesser. Vi har tværtimod fremsat disse forslag for at skabe overensstemmelse mellem disse interesser.
Beslutningsforslag af Lindeperg (B4-1333/96)
Berthu
Aldrig har det fremgået så klart som i formiddags, i hvor høj grad kravet om at gøre de mellemstatslige spørgsmål vedrørende retsvæsen og politi (tredje søjle) til et rent fællesskabsanliggende (første søjle) risikerer ikke at styrke os, men tværtimod at svække vores forsvar, navnlig over for indvandringen. Denne udvikling virker så meget desto mere farlig, fordi den skjuler sig bag en skærm, der kaldes for et bedre bidrag til den europæiske opbygning.
I beslutningen, som Parlamentet netop har vedtaget, kritiseres endnu en gang beslutningsprocessen med enstemmighed i Rådet, som anklages for at gøre det lettere at blokere beslutninger, og man kræver derfor af såkaldte effektivitetshensyn, at den største del af tredje søjle overføres til første søjle med flertalsafgørelser, kontrol fra Europa-Parlamentets side og kompetence til Domstolen. Kommissionen går naturligvis i høj grad i samme retning. Desværre afkræfter selve teksten i beslutningen den pessimistiske konstatering, som danner grundlaget for dette ræsonnement, eftersom der findes to hele sider med en liste over de beslutninger, som Rådet har truffet i 1996 vedrørende det politimæssige og retlige samarbejde. Det fremgår klart, at når Rådet virkelig anser det for nødvendigt, bliver alle regeringerne enige, og undertiden går det endda meget hurtigt, hvilket man kunne se ved underskrivelsen af konventionen om udvisning. Regeringerne er så meget desto mindre fristede til at blokere for disse tekster for sjovs skyld, fordi de normalt presses af deres egne befolkninger, som nogle gange er meget følsomme med hensyn til spørgsmålet om sikkerhed.
Når der ikke opnås enstemmighed, er det fordi ikke alle anser sagen for at være en hastesag, og at der findes et politisk problem. Kan man for eksempel sige, at når regeringerne ikke er enige om et tekstudkast, der kræver fri bevægelighed inden for Unionen for statsborgere fra tredjelande, er denne blokering tegn på, at tredje søjle fungerer dårligt? Nej, siger jeg, det viser snarere, at den fungerer godt!
Men den beslutning, som Europa-Parlamentet har vedtaget, giver netop næring til denne kritik, eftersom man bag viljen til at gøre alt til et fællesskabsanliggende, kan skelne et ønske om at bruge disse fremtidige beføjelser på den mindst stringente måde. I punkt 20 kan vi for eksempel læse, at Parlamentet mener, at »politikken over for tredjelandsstatsborgere« skal henlægges under Fællesskabets kompetence; derefter opdager man et andet sted, at Parlamentet ønsker, at princippet om fri bevægelighed skal gælde »borgere fra tredjelande, der lovligt opholder sig på Unionens område«. Tilnærmelsen af disse to tendenser viser ganske klart, hvilken retning Kommissionen og Europa-Parlamentet ville gå i, hvis man gav dem yderligere beføjelser.

Deprez
Blandt alle de problemer, som de europæiske befolkninger står overfor i dag, hører problemerne med personers sikkerhed unægteligt blandt de vigtigste, som det haster mest med at få løst: jeg kan nævne organiseret kriminalitet, narkotika, menneskesmugling, vold over for børn...
I beslutningen, som vi skal vedtage, og som jeg støtter, sættes der med rette fokus på utilstrækkelighederne i ordningen under tredje søjle, når man skal bekæmpe truslerne mod menneskers sikkerhed.
Jeg støtter fuldt ud betænkningens krav, som sigter mod simpelthen at føre politikkerne til oprettelse af, hvad jeg vil kalde et europæiske frihedsområde, ind under Fællesskabets kompetence: passage af de ydre grænser samt immigrations- og asylpolitik.
Hvad angår de områder, som endnu et stykke tid hovedsagelig skulle være underlagt det mellemstatslige samarbejde, mener jeg, at det er vigtigt inden for rammerne af regeringskonferencen at enes om to vigtige ændringer: 1 - oprettelse af et nyt juridisk instrument, som skulle have samme værdi som et direktiv i Fællesskabets retlige system; 2 - anvendelse af en generel fleksibilitetsklausul, som ville sætte de medlemsstater, der ønsker det, i stand til at gå videre inden for klart definerede områder, samtidig med at de øvrige medlemsstater havde mulighed for at slutte sig til dem, når de så sig i stand til at acceptere den målsætning og de procedurer, de førstnævnte var blevet enige om.

Hager
Vi stemte for fru Lindepergs forslag til beslutning og dets kritiske indhold om manglerne inden for den tredje søjle.
I de afsnit, hvor forslagsstilleren henfører de manglende fremskridt til princippet om enstemmighed, forkaster jeg og de øvrige løsgængere imidlertid forslaget.
Det er nemlig ikke kravet om enstemmighed, men manglende indholdsmæssige forslag der er årsagen til problemerne i den tredje søjle.
At man nu på denne måde forsøger at finde et grundlag til at ophæve princippet om enstemmighed, skal afvises på det skarpeste.

Theorin
Jeg bifalder beslutningsforslagets kritik af den mangel på åbenhed, der gør sig gældende i forbindelse med Rådets uformelle møder.
Betænkningen drejer sig i øvrigt om overførsel af retlige og indre anliggender til fællesskabsniveau. Noget sådant kan jeg ikke give min tilslutning til.
Sverige tilsluttede sig med sin beslutning om medlemskab af EU et mellemstatsligt samarbejde. Sveriges forslag til et flerårigt arbejdsprogram for kriminalitetsbekæmpelse og det svenske bidrag til EU's handlingsprogram mod narkotika er, efter min opfattelse, glimrende eksempler på, at samarbejdet om retlige og indre anliggender udmærket kan foregå på mellemstatsligt plan.
Jeg kan ikke gå ind for yderligere overstatslige elementer og stemmer derfor imod dette beslutningsforslag.

Formanden
Vi har afsluttet aftenens afstemninger. I henhold til planen skal min kollega hr. Avgerinos nu efterfølge mig i forsædet, men først vil jeg meddele Dem resultaterne af undersøgelsen. Jeg har fået at vide, at vedrørende ændringsforslag 13 i Zimmermann-betænkningen, blev der afgivet en stemme fra plads nr. 425, som var tom, med kort nr. 0148, som tilhører fru Baldi.
I henhold til artikel 117 anses en sådan overtrædelse for en grov forstyrrelse af mødet i følge definitionen i artikel 110, stk. 110. Men på grund af den tilstundende jul... Jeg læser lige det efterfølgende for Dem: «... kan formanden efter først at have givet en formel advarsel straks eller på det følgende møde« - man skal lige sove på det - «foreslå Parlamentet, at det pågældende medlem omgående bortvises fra mødesalen og udelukkes fra møderne i to til fem dage. Parlamentet tager stilling til denne disciplinære forholdsregel på det af formanden fastlagte tidspunkt enten under det møde, hvor de hændelser, der gav anledning hertil, fandt sted, eller under et af de tre følgende møder. Det medlem, der drages til ansvar, har ret til inden afstemningen at udtale sig over for Parlamentet. Afgørelsen [...] træffes uden forhandling ved elektronisk afstemning. Der kan ikke fremsættes anmodninger om at få fastslået, at det fornødne antal medlemmer er til stede, eller om afstemning ved navneopråb«.

Hoff
Fru formand, De førte mødet her i eftermiddags meget sikkert igennem de vanskelige afstemninger...
... selv om der, efter hvad jeg har fået at vide, flere gange, ikke blot én gang, fandt alvorlige overtrædelser sted under afstemningen her i salen. Jeg mener, at vi bør tage sagen meget alvorligt, idet jeg henviser til artikel 110 i forbindelse med artikel 117, hvis ordlyd De jo netop citerede. Vi har en forretningsorden til sådanne tilfælde. Vi må ikke tillade - heller ikke med henvisning til den forestående julehøjtid -, at det bliver behandlet lemfældigt. For afstemningsresultaterne ved de fire sidste betænkninger var meget knebne; ofte var der en forskel på blot en eller to stemmer. Jeg vil slet ikke kontrollere det i enkeltheder. Men jeg mener alligevel ikke, at man sådan kan affærdige det. Jeg vil derfor anmode om, at sagen bliver henvist til det kompetente udvalg, nemlig Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet, eller Parlamentets formand eller begge institutioner, og at vi tager denne sag op endnu en gang i næste mødeperiode i januar - før har det ikke noget formål, vi ved jo, hvordan det ser ud her i morgen. Vi ville tilføje Parlamentet stor skade, hvis vi bare sådan lader det passere og tager os det let. Hvis vi kunne blive enige om dette, ville det være en god løsning!

Formanden
Vi må forstå hinanden ret, fru Hoff. Jeg sagde ikke, at det var uden betydning. Lad os sige, at jeg appellerede til Deres overbærenhed ved at minde om, at julen nærmer sig. Jeg ved naturligvis, at der er tale om et alvorligt problem, der er vi helt enige.

Pasty
Fru formand, jeg vil gerne minde om, at der ikke var tale om en afstemning ved navneopråb, men om en kontrol. Der kan rent faktisk være sket en håndteringsfejl, da vi har stemt meget i dag, vi har stemt utrolig meget, og anlægget fungerede ikke helt perfekt. Jeg troede ganske enkelt, at jeg ikke havde stemt første gang, og at der blev afgivet en dobbelt stemme. Men jeg havde ikke til hensigt at overtræde reglerne, for endnu en gang har De kunnet konstatere, at anlægget kom langsomt i gang, og jeg troede helt ærligt, at jeg ikke havde stemt.
Jeg minder igen om, at der var tale om en elektronisk kontrol og ikke en afstemning ved navneopråb. Det ændrer således ikke afstemningsresultatet. Når det er sagt, erklærer jeg mig skyldig i en håndteringsfejl.

Formanden
Sådan er situationen. Hr. Pasty erklærer sig skyldig.

Tomlinson
Fru formand, jeg trækker mit ønske om en bemærkning til forretningsordenen tilbage. Jeg mener, at De bør henvise hele sagen til det næste Præsidium, som De jo også klogeligt sagde, og se hvad Præsidiet foreslår. Vi kommer måske til at ændre pladsernes opbygning i halvcirkelform, hvis det er så nemt samtidig at få fingrene i to afstemningsmaskiner. Det er hr. Pastys forklaring, og jeg skal ikke stille spørgsmålstegn ved den. Men det trækker jo temmelig store veksler på vores godtroenhed, selv på denne tid af året.

Formanden
Tak skal De have, hr. Tomlinson. Under alle omstændigheder mener jeg, at det er godt, at sagen blev rejst, vi er alle klar over dens betydning.

Zimmermann
Fru formand, også i forbindelse med min betænkning var resultatet af afstemningen meget knebent - jeg har kontrolleret det nu en ekstra gang. Ved ændringsforslag nr. 13, som det jo handler om, var der anmodet om afstemning ved navneopråb. Det er altså ikke rigtigt, som hr. Pasty sagde, at det kun var en kontrolafstemning. Det var afstemning ved navneopråb. I mine notater står der, at der blev foretaget afstemning ved navneopråb om ændringsforslag nr. 13.
Det drejede sig om en meget vigtig betænkning, det vidste vi alle, og jeg forstår godt, at der er meget forskellige opfattelser. Det mærkede vi jo også i går under forhandlingen. Men at manipulere med netop betænkninger om børn og så oven i købet at retfærdiggøre det med, at julen står for døren, ja, undskyld, det finder jeg problematisk. Det må jeg ærligt indrømme! Jeg synes, at det er meget sørgeligt, at vi netop på et sådant område må manipulere, hvor de pågældende ikke selv kan tale med, ikke selv kan komme til orde! Det synes jeg altså, er meget, meget sørgeligt.

Formanden
Fru Zimmermann, jeg foreslog, at spørgsmålet forelægges Præsidiet i januar måned.
Jeg mener, at Parlamentet har accepteret dette forslag. Det er min fornemmelse. Andet kan jeg ikke gøre i øjeblikket.
I øvrigt har vi hørt hr. Pastys forklaring. Præsidiet kan så udtale sig om hændelsen på et velinformeret grundlag og sørge for, at det ikke kan gentage sig.
Det er mit forslag.

Ford
Fru formand, jeg skal undlade at gå ind i de nærmere detaljer i forløbet her, men sagen må da henvises til Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet, måske i stedet for at blive henvist til Præsidiet, men under alle omstændigheder samtidig med at den henvises til Præsidiet. Det vedrører jo ganske klart forretningsordenen og er ikke blot en sag for Præsidiet. Jeg stiller hermed formelt forslag om, at sagen ligeledes henvises til Udvalget for Forretningsordenen.

Formanden
Jeg mener faktisk, at Præsidiet kan beslutte at henvise sagen til Udvalget for Forretningsordenen.

Andrews
Fru formand, jeg beklager, at det ikke er julestemning, der hersker her. Jeg tænker her på den måde, hr. Pasty bliver behandlet på. Jeg ville gerne bede de to personer, der anklagede mig for at have stemt med hr. Hylands kort, om at tage deres ord i sig igen og give en undskyldning. Det vil de ikke. Det burde efter min mening forelægges for Præsidiet.

McGowan
Fru formand, De ved jo, at der er nogle af os, der tager Europa-Parlamentet her og dets engagement i forbindelse med de demokratiske værdier og demokratisk praksis meget, meget alvorligt. Det ved jeg, at De selv gør, og jeg ved, at det store flertal her også gør det. De demokratiske værdier omfatter også med hensyn til afstemninger og valg en forpligtelse til at respektere det grundlæggende princip om én person, én stemme. Der var et eksempel her i dag, og jeg har nævnt navnet - som jeg har gjort det i ti år - på den person, som overtrådte dette princip. Jeg er enig i Deres henstilling om, at dette bliver taget alvorligt, og at sagen skal følges yderligere op.
Jeg vil også gerne sige, at i det internationale samfund tager man os så alvorligt, at vi bliver opfordret til at sende observatører til mange dele af verden for at overvåge valg. Inden næste mødeperiode i januar måned er blandt andre jeg selv inviteret til at være observatør ved valg, der skal afholdes i en del af Afrika, med henblik på at sikre, at det demokratiske princip og princippet om én person, én stemme bliver respekteret. Det er baggrunden for, at jeg støtter Dem så stærkt; i stedet for blot at slå det hen burde vi følge sagen op og én gang for alle se at få udryddet dette »klaverspil«, som har fundet sted i mange år her i Parlamentet. Man har set seniormedlemmer give sig af med dette, og ligefrem en tidligere formand.

Hallam
Fru formand, til forretningsordenen, jeg finder denne diskussion meget foruroligende, og det er synd og skam, at den har ødelagt dagen, som ellers var en vældig positiv dag her i Parlamentet; alle har været i en positiv stemning.
Det ville imidlertid være en hjælp, når denne sag skal undersøges, hvis vi kunne få konstateret, hvornår fru Baldi faktisk tog af sted fra Parlamentet, så vi kan være sikre på, at hver eneste stemme, der er afgivet her i dag bortset fra afstemningen om ændringsforslag nr. 13, har været korrekt afgivet.

Formanden
Hr. Hallam, undersøgelsen er blevet gennemført, og resultaterne er entydige. Vi sender dem videre til Præsidiet, som jeg foreslog. Det står fast. Det kan der ikke ændres ved.
Kære kolleger, jeg foreslår, at vi går videre med vores arbejde. Jeg overdrager forsædet til hr. Avgerinos og siger Dem mange tak.

Parkeringskort for handicappede - Handicappede menneskers
rettigheder
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A4-0227/96 af Megahy for Udvalget om Transport og Turisme om forslag til Rådets henstilling om et parkeringskort for handicappede (KOM(95)0696 - C4-0082/96-95/0353(SYN)); -A4-0391/96 af Banotti for Udvalget om Andragender om handicappede menneskers rettigheder.
Megahy
Hr. formand, jeg har været her i Parlamentet i lang tid, jeg har faktisk ventet i omkring seks måneder på, at denne betænkning skulle komme til behandling i salen, og jeg ønsker ikke at gå glip af behandlingen på dette stadium. Når jeg forelægger betænkningen om parkeringskort for handicappede på vegne af Udvalget om Transport og Turisme, vil jeg erklære en personlig interesse. Jeg har selv det, der kaldes det orange skilt i Det Forenede Kongerige, og det vil blive påvirket af enhver ændring, der måtte følge af, at denne henstilling bliver en realitet. Formålet med henstillingen er at opnå gensidig anerkendelse af parkeringskort for handicappede i hele Den Europæiske Union. Der findes allerede specielle parkeringskort i medlemsstater, men de er ikke ensartede, hvilket skaber forvirring og usikkerhed både for brugeren, når vedkommende er på rejse i andre lande, og for de lokale kontrolinstanser. Forslaget anbefaler et standardiseret kort, som ville kunne genkendes straks og bruges i samtlige EU-lande. Det bør dog bemærkes, at forslaget ikke omhandler nogen form for standardisering af de faciliteter, der tilbydes handicappede chauffører; det er i stedet koncentreret om gensidig anerkendelse af de normer, der allerede er gældende i de forskellige medlemsstater.
Der blev udarbejdet en henstilling om dette emne allerede i 1977 på Den Europæiske Transportministerkonference; i sig selv synes dette princip således at være meget bredt anerkendt såvel inden for som uden for Unionens medlemsstater i Europa. Som det så ofte ses, ligger vanskelighederne i udformningen af detaljerne. Jeg kan nemt forestille mig den reaktion, en parkeringsvagt i Bruxelles ville have på mit synspunkt om, at samtlige medlemsstater anerkender hinandens parkeringskort. Jeg ville ikke være særlig tryg ved at parkere der. Så jeg glæder mig meget over Kommissionens forslag, hvori man søger at nå frem til en effektiv ordning, som vil give mange handicappede mulighed for at rejse frit over grænserne og benytte parkeringsfaciliteter for handicappede i andre medlemsstater end deres egen.
Efter min egen opfattelse, som deles af Udvalget for Transport og Turisme, er det dog nødvendigt med nogle ændringsforslag til de foreliggende forslag. For det første foreslår udvalget med henblik på at sikre, at samtlige medlemsstater vedtager det nye kort, at det skal udstedes som supplement til de nuværende parkeringskort for handicappede, man allerede kan få i de enkelte lande. Det skyldes, at nogle af medlemsstaterne måske ville finde, at det ville være for kostbart at udskifte ikke blot kortene, men også skilte, etc., og ville kunne argumentere for, at det ville være værdispild at kassere parkeringskort, som gradvis er blevet anerkendt, og som respekteres. Udvalget foreslår, at det europæiske kort og de eksisterende nationale kort anvendes parallelt. Det ville indebære den yderligere fordel, at det ville lette arbejdet for parkeringsvagterne, som blot ville skulle genkende det europæiske kort samtidig med deres eget nationale kort, i stedet for at de skulle belemres med myriader af kort fra alle Unionens medlemsstater.
Med hensyn til de informationer, der skal fremgå af kortet, søgte udvalget at nå frem til, at det kommer til at indeholde tilstrækkeligt mange informationer om brugeren til at forebygge misbrug, mens man samtidig undlader at medtage unødvendige informationer, som ville kunne føre til, at handicappede bliver udset til ofre for overfald eller indbrud. Derfor har vi foreslået, at der indsættes et fotografi af identifikationshensyn, men at dette monteres, så det ikke kan ses af forbipasserende.
En anden ændring, vi har foretaget som reaktion på overvældende kritik fra handicappede grupper fra hele EU, er, at indehaverens adresse fjernes fra dokumentet af sikkerhedshensyn. Vi har også fjernet køretøjets registreringsnummer fra kortet. Det sker for at sikre, at kortet entydigt følger indehaveren og ikke et særligt køretøj. Det er vigtigt for handicappede personer, der måske bliver kørt af forskellige mennesker i alle mulige forskellige biler, og det er særligt vigtigt, når man opholder sig i andre lande; det er rimeligt almindeligt at flyve til en destination og så bruge et lejet køretøj.
Endelig siger Kommissionen, at den agter at fremlægge informationer om, hvilke specielle parkeringsfaciliteter der findes i hver enkelt medlemsstat. I vore ændringsforslag foreslår udvalget, at brugerne får disse informationer, samtidig med at de modtager kortet.
Som konklusion vil jeg sige, at skønt dette har form af en henstilling og ikke et direktiv, så er det dog et væsentligt forslag, der, hvis det bliver vedtaget, vil være endnu et skridt i retning af, at de handicappede får mulighed for at benytte sig af den frie bevægelighed, som andre europæiske borgere har. Jeg håber, at Kommissionen kan acceptere Parlamentets forslag til forbedring af et godt initiativ, og at medlemsstaterne for en gangs skyld vil handle hurtigt og gennemføre denne henstilling i praksis, idet det vil være et meget positivt skridt for skabelsen af et borgernes Europa.

Banotti
Hr. formand, jeg har været medlem af Udvalget for Andragender i lang tid, og jeg var meget beæret over at blive udpeget til ordfører for denne betænkning. Handicappede mennesker har i mange år fremsendt andragender til Parlamentet, og denne betænkning er baseret på sådanne andragender. Den er også et direkte resultat af en kolossal indsats for at gennemføre høringer af kolleger i Parlamentet, af ikke-statslige organisationer, der arbejder med og for mennesker med et handicap, af de handicappede selv, af Udvalget for Andragender, af Udvalget om Sociale Anliggender, Beskæftigelse og Arbejdsmiljø, samt Det Europæiske Handicapforum. I den forstand kan jeg ikke påstå, at det er min betænkning. Jeg er blot budbringeren.
Som en anden undtagelse fra de mere gængse procedurer vil denne betænkning komme til at foreligge - ja, den foreligger faktisk allerede, jeg har et eksemplar her - i en udgave med store typer til dem, der har svært ved at se, og ligeledes på diskette. Jeg vil anbefale, at alle Parlamentets betænkninger bliver tilgængelige i et sådant format.
Adgang er et af hovedtemaerne i betænkningen: Fysisk adgang, som nægtes alt for mange mennesker på grund af de strukturer, de bygninger og den offentlige transport, der er almindelige i alle vore lande; adgang til erhvervslivets verden, til de politiske aktiviteters verden, til en anstændig bolig og til passende pleje. Først og fremmest er det et rungende råb om at få adgang til at udtrykke sig, til at slippe for forskelsbehandling og til grundlæggende menneskerettigheder. For at disse fuldstændig legitime ønsker kan opfyldes, må disse rettigheder nedfældes i traktaten. De må behørigt anerkendes i traktaten i forbindelse med regeringskonferencen.
I alt for mange år har det kæmpebudget, som anslås at ligge omkring ECU 2, 6 mia., der tager sigte på de handicappede mennesker, resulteret i, at der er skabt et kolossalt antal job til ikke-handicappede, mens man har oplevet en skammelig mangel på reelle muligheder for, at handicappede mennesker kunne få adgang til disse job. Vi drøftede dette i sammenhæng med HELIOS-betænkningen og de statistikker, der viser, at det er en urimelig ringe andel af dem, der har gennemført og har opnået adgang til HELIOS, der selv har været handicappede. Vi ved, at Kommissionen føler sig forpligtet til at forbedre dette resultat. Kommissær, vi venter med både forhåbninger og utålmodighed.
Der er omkring 37 mio. handicappede mennesker i EU, svarende til ca. 10 % af Unionens befolkning. Handicappede mennesker oplever både direkte og indirekte diskrimination på alle områder i deres hverdag. Som nævnt er der mange af de såkaldte offentligt tilgængelige steder, der er fuldstændig utilgængelige for fysisk handicappede mennesker. Og det til trods for at tilgængeligheden i nogle tilfælde er garanteret ved lov.
Svagtseende mennesker kan kun sjældent skaffe sig trykt materiale i et format, de kan bruge; det vil sige enten med punktskrift eller på lydbånd. Døve mennesker nægtes ofte ret til at anvende og modtage tjenesteydelser på deres modersmål, tegnsprog.
Mennesker med mentale sundhedsproblemer er den eneste gruppe af handicappede, der kan blive berøvet deres frihed, det vil sige blive hospitalsindlagt mod deres vilje eller behandlet med elektrochok, uden at domstolene er inde i billedet.
Folk med indlæringsvanskeligheder er ofte udsat for at blive udelukket fra offentlige steder, fordi offentligheden ikke bryder sig om at se dem, og der er mennesker, der bliver berøvet deres stemmeret.
Jeg er naturligvis klar over, at størstedelen af ansvaret for handicappolitikken ligger hos medlemsstaterne. EU kan dog yde et værdifuldt bidrag ved hjælp af udvekslingsprogrammer og har en rolle at spille på de områder, hvor lovgivningskompetencen ligger på unionsplan.
Handicappede mennesker er i teorien omfattet af de almindelige bestemmelser om borgerlige rettigheder i traktaten om Den Europæiske Union. De nyder dog ikke gavn af de fulde rettigheder, man forbinder med at være borger i Unionen. Det må der som nævnt gøres noget ved, og det kan ske ved, at det bliver indarbejdet i traktaten.
En ikke-forskelsbehandlingsklausul ville ikke overføre nye beføjelser til europæisk plan, men ville bevirke, at princippet om ikke-forskelsbehandling på grund af handicap respekteres i de tilfælde, hvor lovgivningskompetencen ligger på europæisk plan.
Når vi i dag diskuterer harmonisering og standardisering af lovgivning ved indførelsen af det indre marked, er vi ikke ved lov forpligtede til at tage de handicappedes behov med i betragtning. Liberaliseringsprocessen undlader i stigende grad at tage hensyn til handicappede mennesker. Det indebærer, at der er mange direktivforslag om harmonisering med henblik på det indre marked, der i første omgang bliver offentliggjort, uden at der er taget behørigt hensyn til handicappede menneskers behov for tilgængelighed.
Utilgængelige produkt-designnormer vil på længere sigt og på internationalt plan blive en konkurrencemæssig ulempe for EU i forhold til lande som USA, i hvis produkter der tages hensyn til skærpede tilgængelighedsnormer på grund af lovgivningskrav herom.
Det er omkostningsmæssigt neutralt at sikre tilgængeligheden for handicappede mennesker på produktudviklingsstadiet, eller det indebærer som maksimum en forhøjelse på 2-5 % af de samlede omkostninger, mens det er kostbart at skabe et særskilt specialprodukt og -marked. Vi så det meget tydeligt, da programmet Windows 95 blev lanceret: Det var tilgængeligt for personer med et synshandicap lige fra starten, og det var et direkte resultat af en særdeles vellykket kampagne i de fleste af vore lande, men i særdeleshed i De Forenede Stater.
Artikel 8 B i traktaten om Den Europæiske Union indeholder en definition på de europæiske borgeres politiske rettigheder og stemmeret. Men man hører fra mange handicappede mennesker, at de er udelukket fra den politiske proces og bliver berøvet den mest grundlæggende rettighed i et demokratisk samfund: Retten til personligt at afgive sin stemme på grundlag af almindelige oplysninger.
Love i nogle medlemsstater gør det vanskeligere eller endog umuligt for visse handicappede mennesker at stemme. Valgstederne er ofte utilgængelige, og der er ingen transportmulighed til valgstedet eller transportmulighederne frembyder vanskelige adgangsforhold, hvilket sidste særlig ofte fører til, at handicappede i landdistrikter berøves deres rettigheder.
Handicappede i den erhvervsaktive alder oplever arbejdsløshedsprocenter, der ligger mindst tre gange over procenterne for ikke-handicappede. Det skyldes til dels holdningsmæssig forskelsbehandling, men kan også være begrundet med manglende evne eller manglende vilje til at tilpasse arbejdsrutiner og arbejdspladser.
Interessant nok har den holdning, man har anlagt med den amerikanske Handicaplov, i henhold til hvilken arbejdsgiverne har pligt til at sørge for en rimelig tilpasning efter kvalificerede handicappedes behov, ikke været byrdefuld for arbejdsgiverne; de fleste tilpasninger gennemføres med meget lave omkostninger.
De henvendelser, jeg har modtaget, sætter fokus på misbrug og vold mod handicappede mennesker, også handicappede børn, specielt inden for institutioner. Institutionalisering er i sig selv en krænkelse af menneskerettighederne. Volden omfatter såvel fysisk som psykologisk misbrug.
Jeg håber, at mine andre kolleger vil komme ind på de sidste par punkter, jeg også gerne ville berøre.

Ullmann
Hr. formand, tillad mig at begynde med en helt personlig bemærkning. Efter at min hustru i 1975 blev blind, kender jeg kun alt for godt af egen erfaring forskelsbehandling af de handicappede i deres hverdag. Derfor kan man forstå, at jeg er Europa-Parlamentet taknemmelig for at have sat dette spørgsmål på dagsordenen. Min taknemmelighed gælder i endnu større grad ordføreren, fru Banotti, for den måde, hvorpå hun har behandlet dette emne. Alligevel må jeg som ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder gøre opmærksom på to vanskelige punkter, som vi i denne forbindelse må klare. Det ene er problemet med subsidiaritet. Ordføreren henviste til, at ikke-forskelsbehandling på grund af handicap primært er en sag for de enkelte medlemslandes forfatningsret og lovgivning. At stille spørgsmålstegn ved dette ville bestemt ikke være i de handicappedes interesse. Men de handicappede er også unionsborgere. Det er i den forstand, at der i DublinII-dokumentet foreslås en ny artikel 6 A i traktaten, der indeholder et generelt forbud mod forskelsbehandling, som også omfatter handicappede. Jeg appellerer til Dem, hr. kommissær, om også på regeringskonferencen at støtte Europa-Parlamentet i denne vigtige sag.
Samtidig ser man af dette forslags kontekst den pinefulde utilstrækkelighed i traktatens bestemmelser om de grundlæggende rettigheder. Vi har et påtrængende behov for et unionscharter om de grundlæggende rettigheder, for kun et sådant gør det muligt at definere, hvad forskelsbehandling er, og hvorfor den skal forbydes.

Schmidbauer
Hr. formand! Vi har en forhandling under et om to betænkninger fra to forskellige udvalg, fordi de begge behandler handicappede menneskers rettigheder, og derfor er denne forhandling under et også fornuftig. I øvrigt blev de to betænkninger vedtaget enstemmigt i deres respektive udvalg, og jeg vil gerne lykønske hr. Megahy og fru Banotti med deres udmærkede arbejde, for de har begge to i forbindelse med udarbejdelsen af betænkningerne indhentet oplysninger hos handicaporganisationerne, kontaktet dem og inkorporeret de pågældendes meninger og ønsker.
Først betænkningen om forslag til Rådets henstilling om et parkeringskort for handicappede, det er titlen. Der er en talemåde, der hedder: «Alting kommer til den, som forstår at vente.« Det kan man ikke ligefrem sige om disse henstillinger om parkeringskort. Allerede i 1977, dvs. for 20 år siden, erklærede trafikministrene, at de gensidigt ville anerkende parkeringskort. Men de gjorde intet ved det. Handicappede mennesker i Den Europæiske Union må lide under, at deres frie bevægelighed er drastisk indskrænket på grund af manglende europæiske bestemmelser. Efter 20 år fremlægger Kommissionen så en henstilling, som ikke er bindende for medlemslandene. Desuden er det kun den nationalt eller regionalt tilsikrede lettere parkering i det medlemsland, hvor den handicappede person vil parkere, der sikres.
Hvis jeg ville udtrykke det skarpt, så ville jeg sige, at det er at stikke folk blår i øjnene. Men jeg vil hellere udtrykke det blødt og kalde det en begyndelse, et første skridt i den rigtige retning. Hvis Kommissionen tilgodeser Parlamentets ændringer, dvs. at kombinere udleveringen af et parkeringskort med en oversigt over de enkelte medlemslandes bestemmelser, ikke at binde kortet til et køretøj, at stryge indehaverens adresse og fødselsdato og i stedet anbringe et foto på bagsiden, og desuden foreslår medlemslandene at bruge kortet sammen med det nationale parkeringskort, så vil myndighederne med tiden vænne sig til, at vi alle er europæiske borgere, og at det skal være muligt for alle overalt at have lige adgang.
Og så til Banotti-betænkningen om handicappede menneskers rettigheder. Udvalget for Andragender havde på grundlag af talrige andragender som følge af krænkelser af handicappede menneskers rettigheder iværksat denne betænkning. De 37 millioner handicappede mennesker i Den Europæiske Union forskelsbehandles åbenbart direkte eller indirekte på alle områder i deres daglige tilværelse. Dette fremgår af andragenderne samt af de cases, som handicaporganisationerne har fremlagt. I dag kan man f.eks. i den tyske presse læse, at man ikke nyder godt af de samme rettigheder. Et barn med Downs syndrom blev nægtet adgang til den almindelige folkeskole, hvorefter forældrene gik til domstolene. Dommen lød: Barnet har ikke ret til adgang til den almindelige folkeskole, det skal pænt gå i specialskole; det forældrene forlanger, ville betyde en omstrukturering af den bayriske skolelov, og sådan noget går ikke!
Jeg synes, at det passer herligt til dagens forhandling. Vi kan ikke forfægte det standpunkt, at det er de enkelte lande, der skal forhindre forskelsbehandling. Det er de enkelte landes anliggende, men det er også Europas anliggende. Det indre marked byder på mange problemer for handicappede mennesker i Europa, fru Banotti listede dem op før, og jeg synes, at netop for at muliggøre beskyttelsen og den frie bevægelighed skal dialogen mellem de europæiske institutioner og handicaporganisationerne bevares og fremmes.
Kommissionen og Rådet afkræves aktive foranstaltninger, pilotprojekter, studier, statistikker og programmer til fremme af leve- og arbejdsvilkår for handicappede mennesker, rimelige ressourcer og former for høringsprocedure for repræsentative europæiske og nationale ikke-handicaporganisationer, handicap-sikre lovrammer for uddannelse, beskæftigelse, teknologi, produkter og tjenesteydelser, standarder og offentlige indkøb samt i forbindelse med informationssamfundet også hensyntagen til de handicappedes behov. Vi kræver, at hindringer for handicappede menneskers frie bevægelighed, mobilitet og adgang til offentlige bygninger skal fjernes så hurtigt som muligt, og som hovedpunkt en klausul om ikke-forskelsbehandling i Maastricht-traktaten. Grundlaget for denne politik skal være de berørtes medbestemmelse og det menneskerettighedsudspil, som også ses i FNs standardregler. Handicappede mennesker har hverken brug for velgørenhed eller medlidenhed, handicappede mennesker har brug for rettigheder!

Boogerd-Quaak
Hr. formand, jeg tror, at mine kolleger her har taget et vigtigt punkt op og fremsat en række forslag, som fortjener opmærksomhed og mere end middelmådig opmærksomhed. Fru Banotti har sagt: Adgang er vigtig. Adgang til beskæftigelse, informationssamfundet, bolig, transport, og dermed er et parkeringskort selvfølgelig også vigtigt.
Naturligvis forholder det sig således, at mange af disse sager hører ind under subsidiariteten. Ikke desto mindre kan Kommissionen bringe en række sager for retten, frem for alt når det drejer sig om at garantere den frie bevægelighed. Her tænker jeg f.eks. også på den frie bevægelighed for ydelser. Handicappede får ofte en ydelse.
Fru Banotti har gjort opmærksom på Americans with Disabilities Act . Jeg tror, at det er et meget vigtigt eksempel på, hvordan lovgivning kan komme i stand til gavn for handicappede.
Mine kolleger har også henvist til ikke-diskrimineringsartiklen. Selvfølgelig håber vi alle, at en sådan artikel optages på den næste regeringskonference, selv om jeg tror, at vi må passe på, at vi ikke på alle fronter hele tiden kategoriserer og optæller mennesker. Hvad vi har brug for, er en almen artikel, som disse mennesker henhører under.
Jeg vil ikke tale længere. Jeg tror, at mine kolleger har nævnt meget vigtige punkter, og jeg tror også, at Udvalget om Sociale Anliggender i forbindelse med fru Schmidbauers betænkning endnu en gang må gå tilbage til disse vigtige betænkninger og også der lægge vægt på dette spørgsmål i en slags vedvarende proces. Jeg vil over for fru Banotti udtrykke min glæde over den måde, hvorpå hun har grebet dette an.

Marset Campos
Hr. formand, vores gruppe er helt enig i betænkningerne af Megahy og Banotti om handicappede. Det må påpeges, at de socioøkonomiske realiteter, vi lever med, betyder en alvorlig stigning af arbejdsløsheden samt en nedskæring af de offentlige midler til at opfylde behovene hos denne befolkningsgruppe.
I Spaniens tilfælde stiger befolkningens arbejdsløshed på 24 % til 70 %, når det drejer sig om handicappede. Man skal være opmærksom på, at det private initiativ kun giver 0, 2 % arbejdspladser til handicappede, mens det offentlige begrænser sig til 2 %. Derfor er det yderst nødvendigt med en revision af Maastricht-traktaten, således at man kan revidere den neoliberale model, som skaber en så alvorlig situation, og tilgodese befolkningens behov.

Tamino
Hr. formand, jeg mener, at den offentlige mening af regeringskonferencen forventer en klar bekræftelse på tanken om det europæiske borgerskab, som ikke blot må bygge på tanken om en opbygning af Europa, der er baseret på frie varebevægelser og frie markeder, men først og fremmest på anerkendelse af menneskerettighederne. Denne udformning af det europæiske borgerskab, som skal indføres for at sikre Den Europæiske Union, skal først og fremmest bygge på tanken om at garantere personer, som i dag forskelsbehandles, lige rettigheder og fuld mulighed for at erhverve dette europæiske borgerskab. Det er derfor, at jeg på Gruppen De Grønnes vegne finder det nødvendigt at indføre en klausul om forbud mod forskelsbehandling på grund af handicap og finder det nødvendigt, at denne klausul finder sin plads i den reviderede traktat om Den Europæiske Union, således at den kan danne retligt grundlag for sociale programmer for og foranstaltninger til bekæmpelse af forskelsbehandling.
Af disse grunde giver jeg på De Grønnes vegne udtryk for fuld tilslutning til og tilfredshed fru Banottis betænkning, også på grund af henstillingen fra Rådet vedrørende problemet om parkeringspladser samt endelig hr. Megahys betænkning. Jeg finder, at disse forslag tilsammen endelig kan give perspektiver, der, gentager jeg, ikke blot angår et merkantilt Europa, men et Europa, der først og fremmest vedrører dets borgere og disses rettigheder.

Newman
Hr. formand, handicappede mennesker har såvel i medlemsstaterne som på unionsplan vanskeligt ved at udøve deres borgerlige og politiske rettigheder; de støder på barrierer og forskelsbehandling i forbindelse med alle aktiviteter og faciliteter i sammenhæng med alle livets aspekter.
Vidnesbyrd fra handicappede mennesker viser, at de bliver berøvet de rettigheder, som borgere uden handicap tager for givet, for eksempel fri bevægelighed, adgang til varer og tjenesteydelser og i visse tilfælde endog den grundlæggende ret til at afgive sin stemme.
Der er mange eksempler på nationale love, som er direkte diskriminerende over for handicappede mennesker. I Det Forenede Kongerige for eksempel sikrer loven fra 1995 om forskelsbehandling af handicappede ikke engang alle handicappede en basal ret til at slippe for forskelsbehandling, når det gælder beskæftigelse, transport eller uddannelse. De nuværende bestemmelser på for eksempel beskæftigelsesområdet begynder at virke ganske ineffektive, når man gør sig klart, at de ikke gælder for 96 % af virksomhederne, nemlig de virksomheder, der beskæftiger mindre end 20 personer.
Vi tjener bedst de handicappedes rettigheder i den europæiske sammenhæng ved, at der bliver indarbejdet en ikke-forskelsbehandlingsklausul i den næste traktat, og hvis vi specifikt tager højde for spørgsmålet om handicappedes rettigheder i alle lovgivningsforhandlinger og forslag.
Man må sørge for at høre handicappede mennesker under udarbejdelsen af alle forslag, der vedrører dem. Det er vigtigt, at dette primært sker gennem organisationer, der faktisk omfatter og ledes af handicappede, og ikke blot de organisationer, som angiveligt handler på vegne af handicappede mennesker.
Som konklusion vil jeg sige, at jeg komplimenterer både hr. Megahy og fru Banotti, og at det glæder mig, at Udvalget for Andragender har haft mulighed for at optræde som et nyttigt medium, således at Parlamentet har fået givet udtryk for de synspunkter, som de mange handicappede og ikke-handicappede mennesker, der har underskrevet andragender om sagen, har - hvilket har resulteret i fru Banottis betænkning.

Koch
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! I øjeblikket findes der faktisk intet parkeringskort for handicappede mennesker, der gælder i hele EU. Derved begrænses deres mobilitet betragteligt. Nu er det omsider ved at falde på plads: Blot få dage efter dette års europæiske dag for handicappede mennesker beskæftiger vi os til slut med dette i dobbelt forstand så vigtige emne. Introduktionen af en fællesskabsmodel for parkeringskort til handicappede mennesker har en helt personlig side med direkte følger for hver enkelt af de personers livskvalitet, som er berørt heraf. Den har imidlertid også en indirekte, en økonomisk side med henblik på fremmen af den i den grad beskæftigelsesintensive turisme, en af de få vækstindustrier, som vi stadig har i dag.
Begge sider gør det derfor principielt værd at hilse indførelsen af EU-parkeringskortet velkommen. Desværre har det valgte retsinstrument - henstillingen - ingen bindende kraft for medlemslandene, dvs. at fællesskabsmodellen vil eksistere parallelt med, populært sagt som supplement til de fortsat gyldige nationale parkeringskort. Det må vi ikke tage fejl af.
Den foreliggende henstilling medfører i bedste fald en tilnærmelsesvis ensartet ydre form og struktur, hvilket langt fra betyder, at indehaverne af et sådant kort kan påberåbe sig og stole på lige rettigheder overalt i EU. Tværtimod, medlemslande, ja, sågar enkelte regioner kan fastlægge egne, specifikke forskrifter for en lettere parkering for kortindehavere. Disse forskrifter skal dog offentliggøres på en egnet måde.
Desværre harmoniseres heller ikke betingelserne for at få et sådant parkeringskort. Alligevel er det et begrænset skridt i den rigtige retning, hvorfor Det Europæiske Folkepartis Gruppe stemmer for betænkningen med alle dens ændringsforslag. Mange tak, hr. Megahy, for Deres indsats.

Alavanos
Hr. formand, mine komplimenter til hr. Megahy, fr. Banotti, Udvalget om Andragender og dettes formand, hr. Newman, for det konstruktive arbejde, de her har gjort.
Da betænkningen også omhandler personer med psykiske problemer, vil jeg gerne stille hr. Flynn et spørgsmål, idet der ofte foregår et samarbejde mellem staterne og Kommissionen, når det drejer sig om at nægte og fratage borgerne deres rettigheder. Vi har et EU-kørekort; der er følgelig nogle fælles regler for, i hvilke tilfælde dette kørekort kan inddrages, f.eks. i tilfælde af epilepsi eller alvorlige psykiske problemer. I Grækenland anvendes det pågældende direktiv på den måde, at hvis en person behandles blot en enkelt dag på en psykiatrisk klinik, er klinikken forpligtet til at underrette politiet, og politiet skal underrette trafikministeriet, hvorefter kørekortet inddrages med øjeblikkeligt varsel.
Jeg betragter dette som en form for racisme over for personer med selv midlertidige psykiske problemer, og dette foregår ikke andre steder i EU. Jeg har stillet et spørgsmål til Kommissionen, som netop vedrører denne fremgangsmåde i Grækenland. Jeg vil gerne bede om hr. Flynns kommentar til sagen.

Howitt
Hr. formand, betænkningen her i dag fra Udvalget for Andragender er en reaktion på ni forskellige andragender, som Parlamentet har modtaget, og som er underskrevet af 43.000 mennesker og alle kræver lige rettigheder for handicappede mennesker.
Det, man nu kender som handicapbevægelsen, er ved at bygge op over hele vort kontinent i arbejdet for at nå den dag, hvor de 37 mio. handicappede europæere kan nyde godt af de fulde borgerrettigheder inden for vor Europæiske Union. Europa-Parlamentet yder en indsats inden for de beføjelser, vi har, med at skabe nye adgangsfaciliteter, støtte en adfærdskodeks for beskæftigelse af handicappede mennesker og ved at føre kampagne for et nyt europæisk program til gavn for handicappede mennesker, hvori der ydes en ægte støtte i bestræbelserne på at opnå lige rettigheder og integration. Men sandheden er, at hverken Europa-Parlamentet eller Den Europæiske Union i dag kan lovgive om lige rettigheder for handicappede mennesker, for vi har intet retsgrundlag at bygge på.
Det er årsagen til, at bevægelsens kampagne for en ikke-forskelsbehandlingsklausul i den reviderede Maastrichttraktat med appelret til Domstolen er vort mest presserende krav og den vigtigste forpligtelse som alle vi, der støtter handicappede menneskers rettigheder, har gennem det kommende halve år.
Ikke-forskelsbehandling af handicappede mennesker er blevet beskrevet som den sidste, store borgerretsbevægelse. I dag står vi sammen med Dem, og det vil vi fortsat gøre, indtil Deres krav bliver mødt med retfærdighed.

Flynn
Hr. formand, jeg vil gerne rette en hjertelig tak til alle dem, der er blevet her under disse forhandlinger og sige tak for deres bidrag. Jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Megahy, for hans betænkning. Erfaringen har vist, at på trods af den henstilling fra Rådet af Trafikministre, der kom i forbindelse med Trafikministerkonferencen i december 1977, så opstår der stadig en række problemer i praksis.
Disse skyldes hovedsagelig de forskellige formater, parkeringskortene har i de forskellige lande - der er sprogvanskeligheder og usikkerhed blandt kortindehaverne om, hvorvidt deres kort bliver anerkendt og accepteret i hver enkelt medlemsstat. Der er også mangel på kendskab til de faciliteter, andre medlemsstater stiller til rådighed i tilknytning til sådanne kort, og formålet med forslaget til henstilling er derfor at standardisere formatet på parkeringskort for handicappede og få disse kort anerkendt gensidigt blandt medlemsstaterne, hvilket kan bidrage til at højne trafiksikkerheden på vejene og lette de handicappede menneskers frie bevægelighed ved kørsel i privatbil. Det er hr. Megahys væsentligste pointe her i dag.
Fællesskabets model for et parkeringskort til mennesker med et handicap, som beskrevet i henstillingen, tager højde for de væsentligste træk ved de eksisterende nationale kort efter retningslinjerne for fællesskabsmodellen for kørekort. Som tilfældet er med kørekortet, vil parkeringskortet fortsat være et nationalt eller regionalt kort, men med fællesskabsmodellens design. Nationale regler for udstedelse af parkeringskort for mennesker med et handicap og de parkeringsfaciliteter, de kan få adgang til, er ikke omfattet af henstillingen. Efter en vidtgående høringsproces blandt medlemsstaterne og ikke-statslige organisationer af og for handicappede er en sådan henstilling blevet mødt med stor tilfredshed. På et senere stadium vil Kommissionen på samtlige fællesskabssprog og med hjælp fra medlemsstaterne og de kompetente, ikke-statslige organisationer udarbejde et hæfte med angivelse af de parkeringsfaciliteter, der er til rådighed i de forskellige medlemsstater, og vil arbejde for, at dette hæfte bliver distribueret ved udstedelsen af parkeringskortet.
Dette hæfte skulle være klart samtidig med at medlemsstaterne begynder at udstede parkeringskort efter fællesskabsmodellen. Det er den type kort, vi har i tankerne, hvad modellen angår. Jeg regner med, at De vil finde, at det er ganske acceptabelt.
Med hensyn til de ændringsforslag, der stilles i betænkningen. Kommissionen kan gå ind for de følgende seks ændringsforslag: Nr. 1, 2, 6, 8, 9 og 10. Vi mener, at disse ændringsforslag generelt tydeliggør og forbedrer teksten ganske væsentligt. Men vi er ikke enige i de følgende fire ændringsforslag: Nr. 3, 4, 5, og 7. Årsagerne er, at ordet »Fællesskabsparkeringskort« som foreslået i det identiske ændringsforslag nr. 3, første del, 4 og 7 ikke er korrekt. Kortet bliver ikke et fællesskabskort. Det bliver et nationalt eller regionalt dokument, udstedt af de nationale, regionale eller lokale myndigheder, men designet efter en standardiseret fællesskabsmodel. Det er sådan, det er gjort, hvad kørekortene angår.
Ændringsforslag nr. 3, anden del, er ikke acceptabelt, som det foreligger. Men det kan måske være fornuftigt at anvende det nye og de eksisterende kort parallelt i en overgangsfase, således som ordføreren foreslog. Det ville derimod ikke være hensigtsmæssigt at indføre en ubegrænset forpligtelse til at anvende kortene parallelt. Jeg har derfor bedt mine afdelinger om at overveje, hvordan ændringsforslaget eventuelt kan omformuleres, så hensigten fremgår klart. Jeg støtter naturligvis selv Europa-Parlamentet og dets medlemmer i alle disse forslag. Jeg vil endnu en gang prøve at få ministrene til at udvise den politiske vilje, der skal til, for at få gennemført den nødvendige tilpasning. Det er det eneste, der skal til. For mig er det ganske uhørt, at det siden 1977 ikke er lykkedes os at få sat os ned og få fundet en løsning i denne sag. Vi kan gennemføre en euro, vi kan indføre et kørekort, pas og så mange andre ting, men det er os stadig ikke muligt at få ordnet dette. Så jeg skal lade et par ord falde til det nederlandske formandskab om dette punkt, og så kan det forhåbentlig lykkes os at komme videre i sagen.
Jeg kommer nu til fru Banottis betænkning og beslutningsforslag. Jeg vil gerne sige fru Banotti tak for hendes bidrag. Det er en meget gennemtænkt og velstruktureret betænkning, som bekræfter det billede, man har af fru Banotti: Hun har et meget indgående kendskab til alt det, der vedrører handicappede mennesker. Jeg er hende meget taknemmelig for hendes indlæg her i dag, som jeg naturligvis også er det for alle hendes kollegers indlæg.
Det fremgår tydeligt, at tiden er inde til at realisere tanken om, at handicappede mennesker skal have de samme muligheder som andre. Banotti-betænkningen og det dertil hørende beslutningsforslag supplerer hele det spektrum af initiativer, der spirer frem både i medlemsstaterne og i alle Fællesskabets institutioner. Når man betragter det samlede billede, er alle disse initiativer med til at få vendt tankegangen og politikken væk fra velgørenhedssynsvinklen, så vi i stedet betragter det som et ligeretsspørgsmål. Det var det, fru Schmidbauer udtrykte så klart. Det er et spørgsmål om rettigheder, ikke om sympati. Så Banotti-betænkningen er ganske speciel her, således at forstå at den er baseret på den situation i det virkelige liv, som mange mennesker står i, mennesker, som selv indgiver deres andragender til Parlamentet. Sådanne individuelle andragender siger mere end mange, tykke bøger, og dermed bliver der sat levende ansigter på den situation, som handicappede mennesker til daglig står i.
Det var meget interessant for mig at se, hvor mange af disse andragender, der handlede om de frihedsrettigheder og andre rettigheder, som er lovfæstet i traktaten, og som de fleste af os normalt tager for givet - for eksempel den frie bevægelighed, adgang til varer og tjenesteydelser, adgang til beskæftigelse og naturligvis adgang til transport. Det vil glæde Dem at høre, at der netop på dette felt er ved at ske reelle fremskridt. Det kan vi tale nærmere om, når vi får lejlighed til at tale om min meddelelse, hvor fru Schmidbauer er ordfører.
Det, der kommer til at fremgå klart, er selvfølgelig, at skønt det primære ansvar, som fru Banotti sagde, påhviler medlemsstaterne, så har Unionen også sit område, hvor den har en rolle at spille på dette felt, og her må der gøres en aktiv indsats. Så dette beslutningsforslag dækker mange områder, som jeg er personligt interesseret i. Man opfordrer medlemsstaterne til at ændre traktatens anti-diskriminationsbestemmelse, så den kommer til at indeholde en henvisning til handicap. Det er en opfattelse, vi alle efterhånden deler, og jeg ser frem til en lykkelig afslutning på spørgsmålet i forbindelse med revideringen af traktaten og ikke-forskelsbehandlingsklausulen. Jeg vil opfordre alle, der har mulighed for at udøve indflydelse på tingene, såvel medlemmerne hjemme som de ikkestatslige organisationer, til aktivt at trække i denne retning, så medlemsstaterne gør sig klart, hvor alvorligt EuropaParlamentet tager disse ting.
Jeg vil gentage mit eget synspunkt, som også er Kommissionens. Det er nødvendigt. Det blev specifikt foreslået af Kommissionen i dens udtalelse om revideringen af Maastricht-traktaten, og Kommissionen går ind for, at vi ændrer synsvinkel, så det bliver rettighederne, der er udgangspunktet, hvilket som nævnt faktisk er selve hjørnestenen i Kommissionens udtalelse om strategien for de handicappedes sag. Man erkender nok i beslutningsforslaget, at ansvaret primært ligger hos medlemsstaterne, men man går alligevel videre med en gennemgang af adskillige praktiske anvisninger på, hvorledes Fællesskabet inden for sin egen sfære ville kunne arbejde videre med rettighederne som indfaldsvinkel. Jeg finder disse praktiske forslag meget positive. Jeg kan forsikre Dem om, at hvert eneste ét af dem vil blive nærmere studeret i mine afdelinger.
Lad mig til slut benytte lejligheden til at takke fru Banotti for hendes eget initiativ til at få udarbejdet betænkningen her for Parlamentet og for det væsentlige, veltimede og meget praktiske beslutningsforslag. Når man ser på disse to betænkninger i sammenhæng med Kommissionens meddelelse og Rådets resolution, så føler jeg, at der er en stadig stærkere komplementaritet i hele tankegangen hos Unionens tre vigtigste institutioner, når det gælder handicappede mennesker. Vi kan sige, at vi alle trækker på samme hammel. Det kan kun være til gavn for de handicappede mennesker selv og til gavn for tanken om et borgernes Europa, hvis vi sikrer alle vore borgere lige muligheder og en retfærdig behandling.

Alavanos
Hr. formand, jeg havde forventet at få et svar fra kommissær Flynn med hensyn til, om de principper, han erklærede, er i overensstemmelse med den praksis, at en dags behandling på en psykiatrisk klinik afstedkommer automatisk inddragelse af førerbeviset. Både om dette stemmer overens med de principper, han gav udtryk for, og som vi alle kan tilslutte os, og med Den Europæiske Unions direktiv om førerbevis.

Schmidbauer
Jeg har også et spørgsmål til. Med hensyn til de ændringsforslag til Megahybetænkningen, som De ikke accepterer, har jeg en ekstra bøn, fordi det ikke blot var indholdet, der blev ændret, men også udformningen, dvs. det lyder som noget udformningsmæssigt, men det er indholdsmæssigt. Der tales i Kommissionens tekst, i al fald i den tyske udgave, gentagne gange om handicappede og ikke om handicappede mennesker. Jeg beder så mindeligt om, at Kommissionen i sin endelige udgave taler om mennesker og ikke om ting!

Flynn
Jeg vil gerne tage det sidste punkt først. Jeg har haft denne diskussion med mange ikke-statslige organisationer og folk, som i det daglige beskæftiger sig med handicappede mennesker. Der er forskellige opfattelser, men jeg har foreslået, at vi i dette spørgsmål skal lytte til, hvad handicappede mennesker siger, og at hele dokumentationen skal være affattet således.
Jeg har stillet spørgsmålet til personer, som står handicappede mennesker meget nær, og de siger, at det ikke har nogen betydning. Men hvis vi kunne blive enige her, ville det måske være et nyttigt fingerpeg om, i hvilken retning udviklingen skal gå.
For det andet vil jeg gerne sige til Dem, hr. Alavanos, at jeg gerne ville give Dem et svar, men De bad mig om at undersøge sagen. Det er derfor, jeg ikke har svaret her i dag. Men De skal vide én ting: Der er et spørgsmål om evnen til at føre et køretøj inde i billedet. Jeg ville gerne behandle sagen i denne kontekst, hvad angår subsidiariteten. Men De bad mig om at undersøge sagen hos de græske myndigheder, og det agter jeg at gøre.

Formanden
Jeg vil også mene, hr. Alavanos, at det ikke drejer sig om, hvorvidt man har tilbragt en dag på en psykiatrisk klinik, men hvorfor man var der. Spørgsmålet er ikke helt så simpelt.

Banotti
Hr. formand, blot et enkelt ord til afslutning. For det første vil jeg gerne sige kommissæren tak for hans svar. De komplimenterede mig for mit initiativ, hr. kommissær, men jeg vil gerne fremhæve, at det i høj grad var på initiativ af Udvalget for Andragender, at denne betænkning blev udarbejdet. Jeg vil gerne takke udvalgets formand, hr. Newman, for hans støtte.
Med hensyn til formuleringen og terminologien, så gjorde vi os faktisk ganske store anstrengelser for at betegnelsen skulle blive korrekt på hvert enkelt sprog, da betænkningen skulle oversættes. Det er vigtigt. Der er måske nogle, der hævder, at det ingen betydning har, men de fleste mennesker føler, som vi også selv ved, når det gælder borgerlige rettigheder og terminologi, at sprogbrugen faktisk betyder noget på dette felt. Vi har ved alle oversættelser af betænkningen været meget opmærksomme på at følge med i, hvordan der blev oversat.
Jeg har foræret kommissæren et eksemplar af betænkningen med store typer, og jeg vil gerne minde mine kolleger om, at den kan fås i denne version på en række sprog.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted fredag kl. 9.00.
(Mødet hævet kl. 21.15)

