Godkendelse af protokollen fra foregående møde
Formanden
 Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Swoboda
Hr. formand, som demokrat skal jeg naturligvis tage afgørelser til efterretning, også selv om jeg ikke bryder mig om dem. I går traf man imidlertid i forbindelse med min betænkning en afgørelse, som giver anledning til en indholdsmæssig uoverensstemmelse. Efter at vi allerede havde diskuteret denne afgørelses retsgrundlag og også havde fremført relevante indvendinger imod retsgrundlaget, som Kommissionen ikke har svaret på, vedtog Parlamentet i går at godkende Kommissionens forslag, og det vedtog umiddelbart efter en lovgivningsmæssig beslutning, hvorved Kommissionens forslag forkastes. Det kan man læse under punkt 11 i protokollen.
For at få sagen afklaret vil jeg nu i henhold til artikel 148, stk. 3, anmode om, at den afgørelse, som Parlamentet vedtog i går, henvises til Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, og det af to grunde. For det første har vi brug for at få afklaret, hvilken af de to afgørelser der virkelig gælder, og for det andet har vi også for fremtidige tilfældes skyld brug for, at forretningsordenen indeholder en afklaring af, hvad der i sådanne tilfælde skal ske. For når der her så at sige straks foretages en korrektion af afstemningen fra den administrative forvaltnings side, så synes jeg ikke, det er helt korrekt. Jeg mener, at en korrektion principielt skal foretages, når Udvalget om Konstitutionelle Anliggender beslutter det. Min indvending baserer jeg altså på artikel 148, stk. 3. Jeg beder Udvalget om Konstitutionelle Anliggender klarlægge situationen og også for fremtidige tilfældes skyld fastlægge i forretningsordenen, hvordan man skal forholde sig.

Formanden
Hr. Swoboda, jeg forstår baggrunden for Deres anmodning. Jeg mener, formanden bør overveje Deres anmodning nøje for at tage stilling til, om den kan imødekommes. Jeg kan ikke på stående fod sige hverken ja eller nej. At sige nej ville være uhøfligt, men det ville på den anden side være forhastet, hvis jeg svarede Dem her og nu. Hvis Deres anmodning imødekommes, må det blive en henvisning til Udvalget om Forretningsorden, som for nærværende er Udvalget om Konstitutionelle Anliggender.
(Protokollen godkendtes)

Ombudsmanden/Adfærdskodeks for god forvaltningsskik
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0280/2001 af Bösch for Udvalget for Andragender om Den Europæiske Ombudsmands årsberetning 2000 (C5-0302/2001 - 2001/2043(COS));
A5-0245/2001 af Perry for Udvalget for Andragender om særlig rapport fra Den Europæiske Ombudsmand til Europa-Parlamentet i fortsættelse af undersøgelsen på eget initiativ om eksistensen af og offentlighedens adgang til en adfærdskodeks for god forvaltningsskik i Fællesskabets forskellige institutioner og organer (C5-0438/2000 - 2000/2212(COS));
A5-0240/2001 af Almeida Garrett for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender om ændring af artikel 3 i Ombudsmandens statut (1999/2215(ACI)).

Söderman
Hr. formand, i 1993 fastsatte Maastricht-traktaten europæiske borgeres ret til at indgive andragender til Europa-Parlamentet og indgive klager til Den Europæiske Ombudsmand. På topmødet i Nice i december 2000 blev disse rettigheder indført i EU's charter om grundlæggende rettigheder. De betænkninger og beslutninger, som Europa-Parlamentet drøfter i dag, omhandler disse vigtige konstitutionelle rettigheder for Europas borgere. Jeg er taknemmelig for at have mulighed for at tale under denne vigtige forhandling, der omhandler selve betydningen af unionsborgerskabet.
Inden jeg kommenterer betænkningerne, vil jeg gerne takke kommissær Loyola de Palacio for fortsat at sikre, at Kommissionen overholder tidsfristerne for svar på Ombudsmandens forespørgsler med tilbagemeldinger, som er fyldestgørende og nøjagtige. Dette gode samarbejde er af afgørende betydning, hvis Ombudsmanden skal behandle klager hurtigt og effektivt og dermed opfylde sin mission om at forbedre forholdet mellem borgerne og Fællesskabets institutioner og organer.
Jeg vil også gerne benytte lejligheden i dag til at takke Jean-Claude Eeckhout for hans store arbejde. Han forlader snart sin post i Kommissionens Generalsekretariat, hvor han bl.a. har beskæftiget sig med relationerne mellem Kommissionen og Den Europæiske Ombudsmand. For mig er han indbegrebet af en god embedsmand. Han er forkæmper for idealet om Europa, men yder også et stort praktisk arbejde for at forbedre administrationen til gavn for borgerne.
Jeg vil nu drøfte adfærdskodeksen for god forvaltningsskik og takke Roy Perry for hans fremragende betænkning. Det er helt på sin plads, at hr. Perry er ordfører, da han som den første for nogle år siden fremlagde idéen i rapporten fra Udvalget for Andragender om udvalgets aktiviteter i 1996-1997. Jean-Maurice Dehousse, ordfører for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked, har også spillet en vigtig rolle. Han har understreget, at adfærdskodeksen bør have et fast retsgrundlag, og har foreslået en praktisk fremgangsmåde.
Jeg håber, at betænkningen følges op af en hurtig vedtagelse af en forordning. I henhold til Nice-chartret er god forvaltningsskik en af de grundlæggende rettigheder for unionsborgerne. Jeg forstår ikke, hvordan man kan være modstander af, at fællesskabslovgivningen skal yde samme standarder for retsbeskyttelse i forbindelse med den europæiske administration som standarderne i medlemsstaterne.
Betænkningen fra Udvalget om Konstitutionelle Anliggender om Ombudsmandens statut er usædvanlig, fordi traktaten giver Europa-Parlamentet rollen som lovgiver og initiativtager. Rådets rolle er begrænset til at godkende Parlamentets tekster med kvalificeret flertal, mens Kommissionen kommer med udtalelser.
Jeg vil gerne takke ordføreren, Teresa Almeida Garrett, for den principfaste indstilling til lovgivningsprocessen. Som hun har understreget, blev der udarbejdet et udkast til den oprindelige statut for næsten 10 år siden. Bestemmelserne heri om inspektion af dokumenter og afhøring af vidner skal opdateres, da der skal lægges større vægt på administrativ åbenhed og behovet for at opnå offentlighedens tillid og fremme en moderne forvaltningskultur på fællesskabsplan.
Vi har også betænkningen fra Udvalget for Andragender om Den Europæiske Ombudsmands Årsberetning 2000 foran os i dag. Jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Bösch, for hans fremragende og konstruktive betænkning, som helt korrekt fokuserer på behovet for at tjene Europas borgere effektivt.
Jeg er helt enig med ordføreren i, at Ombudsmanden skal behandle klager så hurtigt som muligt. Vi har i denne forbindelse fortsat vores bestræbelser på at udrydde unødvendige forsinkelser ved at insistere på, at institutionerne og organerne skal overholde tidsfristerne for sagsbehandling af klager og ved at forbedre vores egen effektivitet.
Vi har gjort fremskridt i opfyldelsen af vores interne krav til ledelse, som omfatter kvittering for modtagelse af klager inden for en uge, vurdering af, hvorvidt klagerne kan antages til behandling inden for en måned, og afslutning af behandlingen af forespørgsler inden for et år. I slutningen af august var der efter et år 65 verserende sager. I august 2001 var der 25 sager. Ud af disse er der én sag, som stadig er under behandling, fordi vi har udarbejdet en særrapport til Europa-Parlamentet. I fem andre tilfælde blev det i henhold til statutten fastsat, at den pågældende institution har yderligere tre måneder til at fremlægge en begrundet udtalelse.
Hr. Böschs betænkning henviser endvidere til de problemer, som Udvalget for Andragender har oplevet vedrørende indhentning af relevante oplysninger til effektiv behandling af borgernes andragender. Et eksempel på et sådant problem er andragendet om regulering af Lloyd's forsikringsmarked.
Det er min opfattelse, at den mest effektive måde, hvorpå situationen kan forbedres, er ved at styrke samarbejdet mellem Ombudsmanden og Udvalget for Andragender, især i forbindelse med andragender om medlemsstaternes overtrædelse af fællesskabslovgivningen, hvor Kommissionen spiller en afgørende rolle via den såkaldte artikel 226-procedure.
Vi er rede til at behandle sådanne sager på en professionel måde og dermed lette arbejdet for Udvalget for Andragender.
Personligt er jeg rede til at drøfte muligheden for at opnå dette med Udvalget for Andragender og Europa-Parlamentets administration.
Hr. formand, jeg vil gerne afslutningsvis kort kommentere Kommissionens nyligt offentliggjorte hvidbog om styreformer.
Hvidbogen indeholder megen snak, men få konkrete handlingsforslag til gavn for borgerne.
Hvidbogen kunne eksempelvis have indeholdt forslag til en lov om god forvaltningsskik, sikring af EU-administrationens overholdelse af lov og respekt for borgerne, reformering af den måde, hvorpå Kommissionen optræder som traktatens vogter, så proceduren kan blive mere åben, retfærdig og forståelig, rådgivning af embedsmænd om brug af deres ytringsfrihed til at fremme dialogen og henlede borgernes opmærksomhed på europæiske spørgsmål. Hvidbogen kunne også have indeholdt forslag om at styrke den juridiske tjeneste for borgerne i Kommissionens repræsentationer og dermed fremme af den korrekte anvendelse af fællesskabslovgivningen. Men det gør den ikke.
Jeg beklager at måtte sige, at Kommissionen tilsyneladende har glemt betydningen af unionsborgerskabet. Det illustreres i en brochure, som Kommissionen for nylig har offentliggjort med titlen "Hvordan er opgaverne fordelt i Den Europæiske Union?" Brochuren nævner EU's charter om grundlæggende rettigheder og Europa-Parlamentets demokratiske kontrol med Kommissionens aktiviteter. Brochuren indeholder imidlertid ingen henvisning til unionsborgerskab eller til retten til at indgive andragender til Europa-Parlamentet eller klager til Ombudsmanden som fastsat i Nice-chartret som grundlæggende rettigheder for europæiske borgere. Jeg vil gerne anmode den nuværende Kommission om at realisere idéen med unionsborgerskabet. Det er den eneste måde, hvorpå vi kan opnå borgernes tillid, som i dag synes at være meget begrænset.
Unionsborgerskab er muligvis mindre moderne end det teknokratisk lydende "styreform", men der er ingen tekniske løsninger på den store afgrund mellem dem, der fastsætter reglerne, og dem, der følger reglerne, i Europa. Den irske folkeafstemning og alle andre folkeafstemninger i Europa i de sidste 10 år og ikke mindst begivenhederne i Göteborg er tydelige eksempler på denne afgrund. Den eneste måde, hvorpå vi kan mindske afgrunden, er ved at udvikle et retfærdigt og rimeligt unionsborgerskab.
(Bifald)

Bösch
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne have lov til at lykønske ombudsmanden med det arbejde, som han ydede i 2000 sammen med sine medarbejdere, og jeg vil gerne fremlægge nogle tal til belysning af denne lykønskning, denne respekt, som understreger, at ombudsmandsinstitutionen på europæisk plan er blevet en institution, som man ikke længere kan forestille sig at være foruden. Således var der i 1995 kun 298 klager, i 2000, som min betænkning tager udgangspunkt i, derimod 1732.
Der var naturligvis en masse tilfælde, som i sidste ende ikke hørte under Den Europæiske Ombudsmands kompetence. Men Den Europæiske Ombudsmands fremragende netværk, som bør yderligere udbygges og uddybes, førte til, at de pågældende tilfælde og de pågældende klager blev ledt videre til de rigtige steder. En ombudsmand er, når det kommer til stykket, til for borgernes skyld, og lejlighedsvis forveksles kompetencerne.
Ombudsmanden har allerede været inde på meget af det, som står i min betænkning. Vi vil særligt glæde os over de stadig kortere behandlingstider. Ombudsmanden er her et eksempel på, hvordan god forvaltningsskik på europæisk plan bør se ud. 83% af klagerne vedrørte Kommissionen. Det bebrejder jeg slet ikke Kommissionen. Som følge af kompetencefordelingen er det ganske indlysende, hvem man hyppigst vil klage over. Hvad klagerne i sidste ende koncentrerer sig om, forekommer mig imidlertid interessant. Det er for 28%'s vedkommende mangel på eller nægtelse af informationer eller gennemsigtighed og for 24%'s vedkommende undgåelige forsinkelser. Det er altså sammenlagt over halvdelen af klagerne, som vedrører disse to områder. Her er vi, fru kommissær, ved punktet good governance. På netop disse områder ville man kunne forbedre den europæiske forvaltning, uden at det ville koste en eneste euro!
Jeg anser det dog for meget bemærkelsesværdigt, og det må man sige med al tydelighed i Parlamentet, at kommissionsledelsen i hvidbogen om good governance har forsømt at forhøre sig hos fagmanden på europæisk plan, nemlig Den Europæiske Ombudsmand. Så spørger jeg Dem, fru kommissær, hvor alvorligt ligger det Dem på sinde at få forvaltningen på europæisk plan forbedret? Vi har ikke brug for hvidbøger, vi har en Ombudsmand, som hvert år får klager fra vores medborgere. Her skal man blot ville, ikke endnu en gang udskyde eller bestille reformer og hvidbøger og undersøgelser og hvad ved jeg. Vi har brug for en anden forvaltning.
Det fremgår med al ønskelig tydelighed af denne betænkning. Jeg har tilladt mig i bilaget til denne betænkning at komme ind på enkelte tilfælde. Fru kommissær, det drejer sig om en ubåd. De ved, hvor stor betydning ubåde havde for den tidligere Kommission, og hvad der kom ud af det. Når der er brug for næsten dusinvis af interventioner fra Den Europæiske Ombudsmands side, for at en sådan ubåd endelig får en attest fra Kommissionen, siger det også noget om den nye Kommission. Når det frem til år 2000 ikke har været muligt for denne Kommission at indrømme, at der har været ubåde, hvem vil De så forklare, at denne Kommission er villig til at tage gennemsigtighed og - det siger jeg nu engang som socialdemokrat - at tage beskyttelsen af arbejdstagernes rettighederne i Europa alvorligt?
I de tilfælde, som skal afsluttes med en kritisk bemærkning, vil jeg indtrængende bede vores ombudsmand om at udføre en noget mere stringent opfølgning for at udvise en smule kritik, for ellers bliver det kun til skamros, og så vil man ikke tro på mig. Hr. Södermann, jeg ville også gerne bede Dem om, og det har jeg skrevet i betænkningen, måske engang at udarbejde en særrapport om spørgsmålet om aktindsigt eller dataindsigt. Jeg kan ellers kun endnu en gang takke Dem hjerteligt for Deres arbejde. Denne tak skal også omfatte Deres medarbejdere. Jeg tror, at Deres arbejde er blevet til en helt central komponent i videreudviklingen af EU, og jeg håber, at De vil fortsætte arbejdet som hidtil.

Perry
Hr. formand, i denne uge har vi drøftet mange vigtige spørgsmål, bl.a. udvidelsen af Unionen, Unionens fremtidige styreformer og foranstaltninger til bekæmpelse af terrorisme. Jeg ønsker ikke, at nogen skal tro, at de spørgsmål, som her til morgen er drøftet i forhandlingen under ét, ikke også er meget vigtige.
EU er et fantastisk ideal. Institutionerne er utvivlsomt agtværdige, og embedsmændene udfører sikkert ansvarsfulde opgaver. Men som ombudsmanden selv har sagt her til morgen, har Europas institutioner ikke det bedste ry blandt unionsborgerne. Det er derfor uhyre vigtigt at gøre en stor indsats for at sikre kvaliteten af forvaltningen af EU-institutionernes anliggender. I Parlamentet har vi Udvalget for Andragender og Ombudsmanden til at behandle klager om dårlig forvaltning. Jeg vil gerne benytte lejligheden til at takke hr. Bösch for hans betænkning om Ombudsmanden, min kollega i forbindelse med den senere betænkning, Felipe Camisón, for arbejdet i Udvalget for Andragender, og fru Almeida Garrett for hendes arbejde med Ombudsmandens statut. Vi har brug for en ny rammeaftale, så medlemsstaterne bedre kan leve op til deres forpligtelser i henhold til EU-traktaterne. Vi må også give udtryk for vores glæde over ombudsmandens og de ansattes fornuftige og effektive udførelse af deres opgaver. Det kan ikke være let at være ansat i Europas afdeling for klager. Det kræver særlige kvalifikationer, og hr. Söderman har vist os, at han har disse kvalifikationer til overflod.
Min egen betænkning med forslag om en adfærdskodeks for god forvaltningsskik har været længe undervejs, og i Parlamentets sidste mødeperiode udarbejdede både jeg og fru de Esteban betænkninger med forslag om god forvaltningsskik. Jeg vil gerne takke ordførerne fra Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender og Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked, især hr. Dehousse, som har peget på en procedure, som forhåbentlig kan og vil give os mulighed for at opnå denne kodeks. Der er to centrale principper, der skal følges, hvis kodeksen skal være helt effektiv. Der skal først og fremmest være et solidt retsgrundlag. God forvaltningsskik er en rettighed, ikke et privilegium, og adfærdskodeksen skal gælde for alle institutioner. Borgerne har krav på at vide, hvor de står, og hvilke rettigheder de har, når de henvender sig til institutionerne. Retten til god forvaltningsskik er fastsat i EU's charter om grundlæggende rettigheder. Men uden denne adfærdskodeks er chartret blot ord. Adfærdskodeksen skal implementere chartret om grundlæggende rettigheder. Det er et koncept, som allerede er fastsat i lignende love i medlemsstaterne. Spanien er blot ét eksempel. Spaniens lov om forvaltning fra 1992 fastsætter, at borgerne har krav på respekt og samarbejde fra myndighederne side. Tysklands lov om illoyal praksis fra 1909 håndhæver god forvaltningsskik fra embedsmændenes side. EU må følge dette op med sin egen adfærdskodeks for god forvaltningsskik.
Det glæder mig, at Kommissionen især, men også andre institutioner, benytter deres egne frivillige adfærdskodekser. Disse er udmærkede, men ikke vidtrækkende nok, og de skal være obligatoriske, ikke frivillige. Der er imidlertid nogle forskelle mellem den adfærdskodeks, der nu er udarbejdet af Ombudsmanden, og de nuværende adfærdskodekser, som jeg håber, at Parlamentet vil støtte. Jeg vil kun henvise til en af disse forskelle, og det er kravet om, at embedsmænd i forbindelse med fejl skal undskylde over for den pågældende borger. Det er altid godt at undskylde, så jeg støtter især denne bestemmelse i udkastet.
Som konklusion kan jeg sige, at britiske medlemmer som jeg ofte er modstandere af skriftlige stiftelsesdokumenter. De er ofte koncentreret om at give magt til autoriteter og ignorere borgernes rettigheder. Men lige fra Magna Charta af 1215 til chartret om grundlæggende rettigheder i 1990'erne, har vi i Storbritannien bifaldet adfærdskodekser om borgeres rettigheder. Jeg håber, at Europas borgere vil se dette som et bidrag til gode styreformer i Europa, som selv britiske medlemmer kan støtte.

Almeida Garrett
Hr. formand, fru kommissær, hr. ombudsmand, chartret om grundlæggende rettigheder har for nylig anerkendt alle unionsborgeres ret til god forvaltning. Dette udgør for os et centralt mål i opbygningen af Europa som ét territorium, der forener os alle, og hvor vi alle er på samme side, embedsmænd og politikere, administrerede og administratorer. Siden 1994 har unionsborgerne haft deres Ombudsmand, og de ved, at de kan regne med ham og med, at han kompetent og forstandigt griber ind til forsvar for deres rettigheder, ligesom han intelligent og utrætteligt bistår med at rette og forbedre fællesskabsorganernes administrative praksis.
På dette punkt har Ombudsmanden altid kunnet regne med Parlamentets støtte. I de seneste år og i form af de årlige beretninger har vi kunnet iagttage, hvorledes denne endnu unge institution har gjort sig stadig mere synlig takket være de stadig mere konsistente og omfangsrige resultater af dens ædle virke. Nu er timen kommet til at fremlægge nogle forslag til ændringer i dens statut. Der er naturligvis ikke tale om nogen revolution. Tiden har vist, og Ombudsmandens praksis underbygger dette, at de beføjelser, herunder undersøgelsesbeføjelser, som tilkommer denne institution, altid er blevet udøvet under hensyntagen til det centrale mål for institutionens virke og med det sigte at styrke god forvaltning i EU.
Det, som sagen drejer sig om i dag, er blot tilpasningen af statutten til de ændringer i retsordenen, der heldigvis har betydet væsentlige skridt fremad i opbygningen af et ægte borgernes Europa, hvor der er et uomgængeligt behov for en moderne og stadig mere åben og gennemsigtig administration. Ved at præcisere Ombudsmandens undersøgelsesbeføjelser, ved at give alle mulighed for at få adgang til dokumenter og nå frem til sandheden er vi sikre på, at vi forbedrer de betingelser, som administrationen skal virke under, og bringer borgerne tættere på de forskellige europæiske institutioner.
En sidste bemærkning, hr. formand, blot for at nævne det eneste aspekt, som har kunnet dele os, og som i dag bliver genstand for et ændringsforslag til min betænkning, som jeg ikke kan støtte. Det drejer sig om muligheden for, at Ombudsmanden også kan lade medlemmerne af institutionerne eller, mere begrænset, medlemmerne af Kommissionen afhøre. Jeg er overbevist om, at Parlamentets flertal vil forstå, at den spinkle grænse, der undertiden findes mellem politiske og administrative handlinger, berettiger Parlamentet til at fordre monopol på den politiske kontrol med medlemmerne af Kommissionen som en beføjelse, der udelukkende tilkommer dem, der er direkte valgt af borgerne, og som mener, at denne beføjelse ikke kan uddelegeres. Det er i anerkendelse af dette standpunkt, at Parlamentet, og ordføreren i særdeleshed, forventer, at Kommissionen, og navnlig fru kommissær de Palácio, giver sin tilslutning, og at Rådet vedtager de ændringer, som vi i dag foreslår.

Sbarbati
Hr. formand, først og fremmest ønsker jeg at komplimentere Ombudsmanden for hans særdeles kompetente indsats, som frem for alt har været til forsvar for alle EU-borgeres rettigheder. En særlig tak til min kollega fru Almeida Garrett, som med stor dygtighed og intelligent mægling har arbejdet sig frem til en holdning.
Samfundet udvikler sig til stadighed, mens lovgivningen halter bagefter samfundets til tider hurtige fremskridt, og derfor får lovgivningen et efterslæb i forhold til skik og brug. Der er således gode grunde til, at Ombudsmanden har foreslået en ændring af artikel 3 i statutten, som er fra 1990'erne.
Ligesom andre medlemmer af Udvalget for Andragender mener jeg dog, at den ønskede ændring af artikel 3 er lige lovlig vidtgående, specielt vedrørende vidnepligt for medlemmer af EU-institutionerne. Der er nemlig et problem, også retligt, med kontrollen med institutionernes medlemmers administrative praksis og politiske virksomhed. Der bør findes en bedre balance, ikke for at stille hindringer i vejen for kontrol i forbindelse med en undersøgelse, men for at sikre klarhed og især for at værne om den nærhed og gennemsigtighed, som er grundpiller, der er indeholdt i unionstraktaterne.
Den løsning med en delvis revision, som nu er opnået, er efter min opfattelse den bedst mulige. Ombudsmanden har selv bidraget hertil med sit sidste brev, hvori han accepterer ordføreren, fru Garretts og kommissærens holdning. Der vil så fremover være mulighed for en mere systematisk og mere juridisk revision af statutten med respekt for fællesskabsretten, stadig på grundlag af det nærheds- og åbenhedsprincip, som skal gælde for de europæiske borgeres forhold til EU-institutionerne. Og det princip bliver forhåbentlig fastholdt.

Wieland
Hr. formand, mine damer og herrer, med proklameringen af EU's charter om grundlæggende rettigheder lykkedes et vigtigt skridt for EU's borgere, også selv om det endnu er omstridt, hvilken retsvirkelighed der er opnået med denne proklamering. I hvert fald kræver videreførelsen af denne vigtige proces yderligere anstrengelser på alle planer. Med chartret fik unionsborgerne - ud over andre vigtige ting - yderligere forankret en vigtig treklang, som genspejles i de tre foreliggende betænkninger: andragender, Ombudsmand og god forvaltning. Vi skylder de tre ordførere, hr. Bösch, fru Almeida Garrett og hr. Perry, om hvis betænkning jeg har den ære at tale, særlig tak, og de har også fortjent en lykønskning.
Det er lykkedes Dem at komme et vigtigt skridt videre i retning af at få den nævnte treklang styrket. Der er nemlig brug for at få skabt et yderligere fundament, et netværk, til styrkelse af disse institutioner for borgeren. Det er særdeles spændende, hvordan dette netværk nu udformes videre i sine forgreninger. Retssystemet råder over mange værktøjer, hvormed krav kan omsættes til virkelighed, herunder forfatninger, love, bekendtgørelser, anordninger og helt ned til cirkulærer. Der gælder princippet, at jo mere alment et krav er formuleret, desto højere skal det anbringes i dette hierarki, og jo mere specielt, desto lavere.
Derfor er det godt, at vi har fået forelagt en adfærdskodeks for god forvaltningsskik, og det er rigtigt, at Kommissionen opmuntres til at stille forslag til en forordning. Men vi skal så ved den konkrete gennemførelse passe nøje på, hvad der i sidste ende kommer til at stå i denne forordning. I Tyskland var der engang en forskrift, som sagde: Fra 80 cm vanddybde skal soldaten selv begynde at svømme. Hvis man skriver dette ind i en forfatning, kaster sommerrevyerne sig over en sådan forskrift. Derfor stod det med god grund ikke i den tyske forfatning, men i et cirkulære.
Jeg tror, at det er vigtigt at organisere forvaltning godt. Dette betyder ikke kun at sikre rigtige afgørelser, men vedrører også spørgsmålet om, hvordan forvaltningen - så at sige ved købmandsdisken - optræder over for borgeren. Dette er meget vigtigt. Moderne forvaltning betyder, at borgeren ikke er nogen ansøger hos myndighederne, men en kunde. Moderne forvaltning vil sige, at forvaltningen ikke ser sig selv som øvrighed, men som serviceyder. Det er derfor, den er der, og borgeren er i sin gode ret til at forvente gode serviceydelser.

De Rossa
Hr. formand, jeg vil gerne starte med at takke mine udvalgskolleger, hr. Bösch, hr. Perry og fru Almeida Garrett for deres betænkninger. Hr. Södermann skal også have tak for sit aldrig svigtende forsvar af unionsborgerskabet.
Disse betænkninger er baseret på behovet for at skabe et gennemsigtigt og forståeligt system, hvor Europas borgere kan være sikre på, at de kan henvende sig til enten Udvalget for Andragender eller Ombudsmanden med reelle klager. Det er vigtigt, at vi klarlægger de to institutioners forskellige funktioner for offentligheden og opfordrer til større offentlighed og mere effektiv informationspolitik for både Ombudsmandens og Parlamentets sagsgang. Jeg er helt enig i, at det er vigtigt at inkorporere chartret om grundlæggende rettigheder i EU-traktaterne for at kunne forbedre unionsborgernes rettigheder yderligere.
Hvis vi skal være det mest progressive fællesskab af stater, må vi sikre, at vores institutioner er fuldt ud demokratiske og lever op til kravene om oplysningspligt, og at de individuelle og fælles rettigheder garanteres og forsvares. Jeg takker især Ombudsmanden for - måske som en af de eneste på europæisk plan - at klarlægge årsagen til resultatet af den irske folkeafstemning, som er et eksempel på afgrunden mellem dem, der fastsætter reglerne, og dem, der følger reglerne. Der er overhovedet ingen tvivl om, at det er tilfældet, og det er meget bekymrende.
I Bösch-betænkningen prises samarbejdet mellem Parlamentet, Udvalget for Andragender og Ombudsmanden samt den uvurderlige procedure, hvor klager, der ikke henhører under Ombudsmandens virksomhedsområde, henvises til Udvalget for Andragender. Jeg støtter Ombudsmandens forslag om, at der skal være et tættere samarbejde mellem Udvalget for Andragender og Ombudsmanden med hensyn til retsvirkningerne af nogle af de sager, som vi modtager.
Hr. Perrys betænkning er også meget vigtig, og det er, som Ombudsmanden også har udtalt, passende, at hr. Perry, der har udarbejdet betænkningen, får en rolle i etableringen af en adfærdskodeks på europæisk plan. Det er helt afgørende, at vi har en fælles adfærdskodeks i alle institutioner, så borgerne ikke forvirres eller vildledes af institutionernes svar på deres problemer og klager.

Duff
Hr. formand, de tre betænkninger giver generelt et positivt billede af Ombudsmandens hverv og af den nuværende ombudsmand, og min gruppe vil gerne takke hr. Söderman for hans arbejde. Det er tydeligt, at Ombudsmanden - styrket af chartret - spiller en mere og mere betydningsfuld og stærk rolle i beskyttelsen af borgerne imod myndigheders misbrug.
Vi har udarbejdet et ændringsforslag til artikel 3 i statutten, som vil stille medlemmer af Kommissionen og Parlamentet samt medlemmer af Unionens organer, f.eks. Europol, under Ombudsmandens virksomhedsområde. Kommissionen er modstander af denne reform på grund af eventuel politisk indblanding, men vi mener, at Ombudsmanden fuldt ud er i stand til at skelne mellem dårlig forvaltning og dårlig politik. Retten til at undersøge adfærden hos de personer, der er ansvarlige for forvaltningen, er en væsentlig del af god styreform og et nødvendigt supplement til og ikke en erstatning for Parlamentets arbejde i udøvelsen af den demokratiske oplysningspligt. I langt de fleste medlemsstater er de nationale ministre underlagt undersøgelser foretaget af den nationale ombudsmand, og det ville være en skam, hvis de europæiske standarder for god forvaltningsskik skulle være lavere end standarderne i medlemsstaterne. Efter vores opfattelse burde de europæiske standarder faktisk være højere.

Hautala
- (FI) Hr. formand, ombudsmand Jacob Söderman sagde under forhandlingen i morges, at medborgerskab måske er mindre moderne end en teknokratisk måde at løse tingene på, og det kan han have ret i. Jeg vil dog alligevel sige, at Udvalget for Andragender netop kan være det udvalg i Parlamentet, som er i stand til at løse problemet med dette gevaldige gab mellem borgerne og beslutningstagerne. Jeg mener, at de årlige forhandlinger altid udgør et af årets højdepunkter, og det er behageligt at kunne deltage i dem.
I Bösch-betænkningen om Ombudsmandens årsberetning gentages Parlamentets krav om, at chartret om grundlæggende rettigheder bør gøres til en forpligtende del af de grundlæggende traktater. Dette kan man afgjort tilslutte sig, idet det netop kan give mulighed for - som Bösch og udvalget også siger - at styrke og udvide det instrument, der hedder andragender. En dag kan det blive et ægte borgerinitiativ, som stammer fra enkelte medlemsstaters lovgivning. Parlamentet tager stilling til fordel for Perry-betænkningen om en adfærdskodeks for god forvaltningsskik, for der er behov for en kodeks, der binder alle institutioner, og som kræver, at forvaltningen reelt er til for borgerne. Det er klart, at Kommissionen nu hurtigt og målbevidst bør fremme dette aspekt.
Hr. Duff beskæftigede sig med fru Almeida Garretts betænkning om Ombudsmanden, og jeg må sige, at jeg er overbevist om hr. Duffs argumenter for, at også institutionernes medlemmer om nødvendigt bør kunne høres af Ombudsmanden, når der er tale om fejl og forsømmelser i forvaltningen. Parlamentsmedlemmerne har efter min mening intet at frygte, for Ombudsmandens kompetence er administrativ og ikke politisk. Jeg håber, at hr. Duffs ændringsforslag får bred opbakning.
Bifald

González Álvarez
Hr. formand, vi taler i dag om EU-borgerskabet og EU-borgernes rettigheder. Jeg tror, at vores ordfører, hr. Perry, klart støtter en adfærdskodeks, som afspejler hensigterne i artikel 41 i chartret om grundlæggende rettigheder, nemlig borgernes ret til en god forvaltning.
Den kodeks kræver helt indlysende en god forvaltningsskik af alle, både institutioner og tjenestemænd, og den skal desuden anvendes ensartet i alle institutioner. Kodeksen bør udbredes i videst muligt omfang, være så gennemsigtig som muligt og gøres let tilgængelig for borgerne. Den skal fremme de europæiske institutioners nærhed og troværdighed (jeg mener, at vi stadig har langt igen på det område), og den bør anvendes uden forskelsbehandling på grund af køn, race, farve, etnisk oprindelse, sprog eller religion.
I den forbindelse minder jeg om, hr. formand, at en af vores tyske kolleger af kurdisk oprindelse - som er meget mørk og har sorte øjne - selv i denne institution bliver anmodet om kortet med mere - så at sige - agtpågivenhed end de øvrige medlemmer, fordi hun ikke ligner et parlamentsmedlem. Hvis det sker her i Parlamentet, hvad kan der så ske uden for det? Derfor er det meget vigtigt, at adfærdskodeksen anvendes uden nogen form for forskelsbehandling.
De agenturer, som allerede har vedtaget Ombudsmandens adfærdskodeks for god forvaltningsskik, skal lykønskes, og jeg vil benytte lejligheden til også at lykønske Ombudsmanden med hans arbejde.
Jeg mener, at Ombudsmanden og Udvalget for Andragender i Europa-Parlamentet, som jeg er medlem af, som følge af borgernes klager er helt klar over, at det varer længe, før fællesskabsinstitutionerne er troværdige og tæt på borgerne, og at det er op til os at fremme nærheden og troværdigheden.

Gollnisch
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil først sige et par ord om den foreslåede ændring af artikel 3 i Ombudsmandens statut, og jeg taler her om fru Garretts betænkning. At give adgang til alle fortrolige dokumenter fra en medlemsstat - uden denne medlemsstats samtykke - selv når det drejer sig om dokumenter, der omhandler diplomatiske eller forsvarsmæssige spørgsmål, forekommer os at være en yderst farlig praksis, især hvis medlemsstaterne på nogen måde påtvinges denne ændring. Den farlige konsekvens af denne foranstaltning, hvis den gennemføres, vil naturligvis være, at medlemstaterne anspores til at tilbageholde fortrolige dokumenter i stedet for at videresende dem til et relevant fællesskabsorgan, og det er grunden til, at min gruppe ikke kan støtte forslaget.
Hvad angår Bösch-betænkningen, deler vi ikke helt den optimisme, som hr. Bösch lægger for dagen i forbindelse med Den Europæiske Ombudsmands tjeneste. Det er sandt, at arbejdet i hr. Södermans tjeneste forekommer bemærkelsesværdigt i betragtning af tjenestens beskedne midler. Men lidt mere end 1.700 klager i 2000, hvoraf kun 297 blev erklæret i overensstemmelse med betingelserne for behandling, er ikke et udtryk for god forvaltning fra de europæiske institutioners side. Det er først og fremmest et udtryk for manglende information til borgerne om deres forsvarsmuligheder over for visse dele af bureaukratiet i Bruxelles. Hvad angår indholdet af de indkomne klager, navnlig over Kommissionen, forekommer dette os symptomatisk. Der er for langt størstedelen tale om manglende information, manglende gennemsigtighed, forsinkede udbetalinger, magtmisbrug, uretfærdigheder og endda diskrimination. Efter min mening skal disse klager ligge til grund for vores videre overvejelser.

Bonde
Hr. formand, hr. Söderman, det er over 10 år siden, vi foreslog indførelsen af en europæisk ombudsmand. Vi kæmpede længe for at få en ordentlig statut, så ombudsmanden kunne få adgang til at kontrollere alt. Det slag blev tabt, men må nu genoptages. Statutten bør revideres, så ombudsmanden har ret til at se ethvert dokument, før han skal udtale sig i en sag. Ombudsmanden skal naturligvis respektere privatlivets fred og andre rimelige krav om fortrolighed, men han skal have adgang til at se alt. Hvis Kommissionens embedsmænd selv kan vurdere, hvad de vil have kontrolleret, er det jo ikke en ombudsmand, men en PR-funktion, vi taler om. EU-Parlamentets Budgetkontroludvalg har det samme problem. Kommissionen bestemmer selv, hvad de vil have kontrolleret. Selv Revisionsretten har ikke adgang til at kontrollere Kommissionen fuldt ud. Formanden har i udvalget oplyst, at han heller ikke har adgang til at se alle bilag.
Her burde Prodi starte, i stedet for at udstede nye tomme løfter om mere åbenhed og borgernærhed. Ombudsmanden og Domstolen har gjort et godt arbejde for mere åbenhed. Jacob Söderman fortjener stor ros, men den nye åbenhedsforordning bliver ikke et stort fremskridt for åbenheden, vi risikerer direkte tilbageslag. Derfor er der brug for en ny aktivistisk indsats for ombudsmanden, Revisionsretten og Budgetkontroludvalget. En række aktive medlemmer af Budgetkontroludvalget har indledt retssag mod Kommissionen, den bør hele Parlamentet støtte. Revisionsretten bør ikke acceptere et eneste afslag på at se et bilag. Sker det alligevel, bør Parlamentet tilkendegive, at vi ikke giver decharge - og kære ombudsmand, hvorfor ikke gå til offentligheden og Domstolen med et afslag på aktindsigt, som du finder ubegrundet?

Martin, Hans-Peter
Hr. formand, det kan godt være, at det ser ud som en kamp om et lille stykke et eller andet sted i EU's store traktatkompleks. Men jeg tror, at det, vi har med at gøre, er et helt fundamentalt spørgsmål og ikke kun en kulturel modsætning. Det viser sig endnu en gang, at verden endnu ikke har formået at skaffe principperne om oplysning, således som de via den amerikanske forfatning og Freedom of Information Act har fundet adgang til amerikansk retspraksis, her til Europa, fordi oplysningen desværre har gjort holdt for den franske forvaltningstradition. Således opleves de forskellige talerbidrag også. Det er bittert at opleve, at EU først nu er dér igen, hvor vi allerede var 17. december 1992, hvad angår udkastet til Ombudsmanden. Men vi er der trods alt, og jeg tror, at vi kan vinde denne gang.
Når der klages så meget over, at borgere har et problem med EU-institutionerne, har det i al væsentlighed med det faktum at gøre, at der her fortsat ties og hemmeligholdes. Det, der nu foreslås i Garrett-betænkningen, og som man efter min mening kun kan støtte, er det første skridt. I første omgang burde det være Ombudsmanden, som får adgang til alle dokumenter, og så også borgerne selv. Vi har her hårdt brug for omvendt bevisbyrde. Jeg ville sågar forlange af Ombudsmanden, at han i fremtiden fortæller os, hvilke dokumenter han under påberåbelse af hemmeligholdelsesbestemmelser alligevel ikke får, og at vi via denne omvendte bevisbyrde når en situation, hvor vi rent faktisk kan virkeliggøre demokratiet og om muligt har adgang til alle dokumenter og også har offentlige rådsmøder. For jeg er fast overbevist om, at der ikke kan eksistere et demokrati uden gennemsigtighed.

Wyn
Hr. formand, jeg glæder mig over alle betænkningerne, men jeg vil her til morgen koncentrere mig om hr. Böschs betænkning, som fremhæver Ombudsmandens meget vigtige arbejde, som i ret høj grad bygger på gennemsigtighed og åbne styreformer. Det vil forhåbentlig vise borgerne, at Europas institutioner bestræber sig på at handle i borgernes interesser, og at sager om dårlig forvaltning altid straffes. Ombudsmandens beføjelser er naturligvis begrænsede, men det glæder mig, at betænkningen viser, at Ombudsmanden gør sit yderste i de fleste tilfælde for at give borgerne en retfærdig behandling.
Betænkningen om Ombudsmanden indeholder en grundig gennemgang af de klager, der er indgivet til Ombudsmanden om europæiske institutioners dårlige forvaltning, de undersøgelser, som hans kontor har udført og de foranstaltninger, der er truffet, herunder naturligvis resultaterne. Mange klager til Ombudsmanden vedrører imidlertid stadig nationale myndigheders forvaltning, sager, som Ombudsmanden ikke har kompetence til at behandle. Antallet af sager, hvor Ombudsmandens indgriben har været positiv for sagsøgeren, viser, at Ombudsmanden har udviklet effektive måder, hvorpå han kan sikre, at de europæiske institutioner opfylder hans henstillinger.
Ombudsmandens særrapporter, som er baseret på hans ret til egne forespørgsler, er et vigtigt bidrag til fortolkningen og udviklingen af fællesskabslovgivningen. Det glæder mig især, at Ombudsmanden i forbindelse med udarbejdelsen af et udkast til chartret om grundlæggende rettigheder har opfordret til, at chartret anerkender borgerens ret til en åben, informativ og serviceminded forvaltning. Fællesskabsorganer har pligt til at forme EU's politikker og love på en måde, som er gavnlig og forståelig for borgerne.

Krarup
Folkebevægelsen mod EU, som jeg repræsenterer, har fra første færd arbejdet for en effektiv ombudsmandskontrol med EU's institutioner. Vi har aldrig haft illusioner om, at denne nordiske retssikkerhedsgaranti, som ombudsmanden jo er, skulle revolutionere EU-bureaukratierne, men hvis bare ombudsmanden kunne bane nogle enkelte farbare stier i EU-junglen, ville vi se det som et fremskridt. Ombudsmanden har det ikke let. Det kræver betydelig tålmodighed at affinde sig med EU-systemernes inerti. Ombudsmandens meget moderate forslag om adfærdskodeks for god forvaltningsskik for de enkelte institutioner er jo blevet mødt med denne blanding af verbal velvilje og praktisk passivitet, som i praksis kan blokere ethvert fremskridt, og de nuværende begrænsninger i ombudsmandens adgang til overhovedet at skaffe sig de relevante oplysninger i de sager, han behandler - det drejer sig om statuttens artikel 3 - er slet og ret skandaløse.
Men ombudsmanden er tålmodig. Henstillinger og forespørgsler syltes i institutionerne, men det får ikke ombudsmanden til at give op. Møllen maler langsomt, men jeg tror den maler. En forordning om god forvaltningsskik, og det er altså ikke Kommissionens tandløse snak, men ombudsmandens eget udkast, vil vi kunne støtte. En sådan forordning vil ikke revolutionere administrationerne, dertil kræves fundamentale ændringer i forvaltningskulturen, og det kommer ikke fra dag til dag, men reglerne kan bidrage til udvikling af retssikkerhed og åbenhed. Tilsvarende kan vi støtte forslaget om at ændre artikel 3, der i dag reelt betyder, at institutionerne kan nægte at give ombudsmanden de oplysninger, der er nødvendige, for at ombudsmanden overhovedet kan kontrollere. Jeg finder ikke forslaget vidtgående nok, men små fremskridt er bedre end ingenting. Jeg ønsker Jacob Söderman held og lykke.

Koukiadis
Hr. formand, forhandlingen under ét om disse tre betænkninger er meget vigtig. Vi bør alle være klar over, at Ombudsmandens arbejde ikke blot er vigtigt, det er af central betydning for den europæiske integration. Desværre er der stadig mange af medlemmerne, der ikke ved dette. Det er heldigt, at det er en erfaren person som hr. Söderman, der bestrider dette hverv, og han gør det med engagement og entusiasme.
Jeg stod for udarbejdelsen af betænkningen om gennemførelsen af fællesskabsretten og har fået et grundigt kendskab til de store problemer vedrørende ufuldstændig gennemførelse af fællesskabsretten. Dette er ikke et retligt problem, men et samfundsproblem, fordi det betyder, at de europæiske borgeres samfund kommer til at fungere dårligt, og et politisk problem, fordi det er udtryk for vores modenhedsgrad og for vores holdning til, hvilken europæisk retsorden vi ønsker. Samtidig har jeg set, hvilken rolle Ombudsmanden har spillet i arbejdet for at sikre fællesskabsretsordenens regelmæssige funktion. Jeg behøver blot minde om, at størstedelen af krænkelserne af fællesskabsretten afsløres på klageniveau.
Den anden ting, jeg gerne vil påpege i forbindelse med Ombudsmandens regulerende rolle, er, at retten til at klage og indgive andragender er ved at udvikle sig til en forligsprocedure, hvor der findes en mindelig afgørelse af uoverensstemmelserne, hvilket er den eneste vej frem mod en billig og fleksibel løsning på overensstemmelserne og på EF-Domstolens fastlåste situation. Der må dog først og fremmest og for enhver pris findes en måde til at forkorte den tid, der bruges til at behandle klagerne.
Til sidst vil jeg gerne med hensyn til moralkodeksen påpege, at den bør være alment gældende, hvad de overordnede principper angår, så de enkelte organisationer kun har deres egen moralkodeks, når det gælder deres særlige forhold.

Dybkjær
Hr. formand, jeg vil gerne takke ombudsmanden for det store arbejde, han lægger i at sikre borgernes rettigheder i EU-systemet. Ombudsinstitutionen er en meget vigtig institution, og det er vigtigt, vi alle sammen hele tiden holder øje med den og sikrer, at den kan udfolde sig, også i lyset af den nye udvikling. Ombudsmanden nævnte selv, at afstanden mellem borgere og EU er meget stor. Vi taler meget om det, men i virkeligheden laver vi jo meget få revolutioner for at ændre den situation.
En af de grunde, der gør, at borgerne ikke kan finde ud af EU-systemet, er selvfølgelig også den helt håbløse måde, vi har organiseret os på med en fysisk placering i Luxembourg, Bruxelles og Strasbourg, og jeg synes godt, man kan spørge sig selv om - men det er jo til dels også ombudsmandens egen afgørelse - om det, at ombudsmanden er placeret her i Strasbourg, faktisk er en særlig hensigtsmæssig placering. Jeg synes det ikke. Jeg synes, det betyder, at ombudsmanden meget nemt får signaleret en sideplacering i forhold til EU's øvrige institutioner, som han jo skal kontrollere, men altså også reformere, og jeg tror måske, det kan være med til at skabe yderligere konflikter.
Jeg skal så i øvrigt nævne et par områder. Det ene er hvidbogen. Ombudsmanden var selv inde på det. Jeg synes, det er et meget godt eksempel på, at når ombudsmanden ikke omgås Kommissionen dagligt, ja, så bliver han overhovedet ikke nævnt i hvidbogen, som præsident Prodi fremlagde forleden, hvilket ellers havde været nærliggende. Det andet, jeg gerne vil sige, er, at jeg synes faktisk, at der er for få klager. Jeg ved godt, at ombudsmanden kæmper med tiden, men jeg kan ikke forstå, der ikke er flere klager, når man tænker på, hvilket enormt institutionsapparat, der er tale om. Det tredje, som er meget vigtigt, er, at ombudsmanden har gjort en indsats for at opnå, at ansøgerlandene får ombudsmænd. Det bliver jo ekstremt vigtigt, når vi får de nye ansøgerlande, at vi også sikrer, at de forstår, hvad der er god administrationsskik, al den stund de jo i virkeligheden ikke har speciel erfaring med vores måde med at forvalte tingene på. For det fjerde er jeg glad for, at ombudsmanden har taget e-mailsystemet op, og jeg er glad for, at ombudsmanden arbejder energisk med det, sådan at vi får reelle klager og ikke bare junk-klager.

Lambert
Hr. formand, jeg bifalder også betænkningerne, og med særlig henvisning til fru Almeida Garretts betænkning støtter jeg forslagene om at udvide Ombudsmandens ret til aktindsigt. Jeg bifalder især den foreslåede ændring vedrørende status af dokumenter fra medlemsstaterne.
I Udvalget for Andragender og andre steder møder vi vanskeligheder, når vi spørger, hvem oplysningerne tilhører. Det er uhyre vigtigt, at Ombudsmanden har størst mulig adgang til dokumenter, og jeg kan tilslutte mig kommentarer fra kolleger om behovet for større åbenhed. Jeg kan kun beklage, at vi ikke arbejdede mere med dette spørgsmål i Parlamentets egen forhandling om adgang til fortrolige dokumenter.
Hr. Perrys betænkning er også vigtig, især definitionen af en institution og betydningen af hjælpsomhed og kommunikation. Andre civile tjenester kunne tage ved lære af det. Jeg støtter også udvidelsen af bestemmelser til forhindring af diskrimination i ændringsforslag 11 til artikel 5.

Blak
Hr. formand, igen i år er ombudsmandens årsberetning opløftende læsning. Jeg synes, det går den rigtige vej, og det er meget tilfredsstillende at læse, at ombudsmanden har fået de dokumenter, han har bedt om. Jeg håber, den praksis vil smitte af på resten af EU-systemet, for sådan skal det jo være. Kun med åbenhed sikrer vi, at svindel og uregelmæssigheder kan bekæmpes, og at politikerne får et bedre image i befolkningen. Vi kunne godt have haft mere brug for ombudsmanden i en sag i England, hvor Lloyd's har snydt tusindvis af mennesker, hvilket har ført til en lang række tragedier i form af selvmord og meget andet. Vi oplever en lukkethed i den engelske regering, i Rådet og i Kommissionen, og det ville være nyttigt, hvis ombudsmanden kunne hjælpe os videre i denne sag. Jeg mener, at Udvalget for Andragender skulle have større kompetence. Det er måske et af de vigtigste udvalg, for det er her, den lille mand i EU-systemet kan komme og rejse en sag. Derfor er det også utrolig vigtigt, der findes et magtfuldt udvalg, der kan hjælpe ham, når han rejser en sag.
Jeg vil godt sige, at da jeg hørte min kollega, Ole Krarups tale, blev jeg ret overrasket. Selvfølgelig var der jo de stikpiller, der skal være, når man er modstander, men når jeg kender Ole Krarup, så har vi her et bevis på, at han elsker dette system, at han egentlig synes, det er knaldhamrende godt, men han vil bare ikke rigtigt give udtryk for det. Så jeg tror, at hen ad vejen vil selv Ole Krarup give udtryk for, at vi har brug for EU.

De Palacio
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil indlede med at lykønske ordførerne og hr. Söderman med deres arbejde, som giver mig mulighed for at diskutere institutionelle spørgsmål med Dem, som er meget vigtige for, at EU kan fungere godt, og netop hvad angår borgerne, som vi skal være i stand til at bringe så tæt som muligt på Unionens institutioner.
Jeg vil begynde med Bösch-betænkningen om Den Europæiske Ombudsmands årsberetning 2000. Jeg vil igen understrege Kommissionens påskønnelse og anerkendelse af det glimrende arbejde, som Den Europæiske Ombudsmandsinstitution udfører, og naturligvis særligt ombudsmanden selv, hr. Söderman, som utvivlsomt leder arbejdet, og som i vid udstrækning er drivkraften bag og årsagen til resultaterne og de positive følger for Ombudsmandsinstitutionen, som de europæiske borgere - lad os sige det rent ud - dag for dag bliver mere bekendt med.
Ombudsmanden beskæftiger sig med dårlig forvaltning, og Kommissionen er forpligtet til at forbedre sin forvaltning og kvaliteten af sine tjenesteydelser over for borgerne. I det perspektiv deler Kommissionen ordførerens synspunkter og navnlig behovet for bedst muligt at beskytte både Ombudsmanden og Udvalget for Andragender og give dem flest mulige ressourcer.
Et aspekt af Bösch-betænkningen, som berører os særligt, er den opfølgning, der skal være på kritiske bemærkninger. Sidste år indførte vi i Kommissionen en ny procedure for systematisk undersøgelse af de konklusioner, vi bør drage af sager behandlet af Ombudsmanden. Jeg mener, at vi helt klart er ved at forbedre analysen, godkendelsen og dermed samarbejdet med Ombudsmanden.
Lad mig give Dem to eksempler for at illustrere denne opfølgning: På Ombudsmandens initiativ har Kommissionen accepteret, at ansøgerne fra 1. juli 2000 får aktindsigt i rettede prøvebesvarelser i forbindelse med skriftlige prøver som led i udvælgelsesprøver. Her, mine damer og herrer, er der ikke tale om tomme ord, men om kendsgerninger. Jeg vil anmode nogle af Dem om at se lidt nærmere på, hvad der faktisk bliver gjort.
De kritiserer Kommissionen voldsomt. Og det er udmærket, at Kommissionen bliver kritiseret, når den gør noget, der ikke er korrekt. Men den generelle, grundløse kritik af Kommissionens arbejde er efter min mening ingen hjælp, hverken for Kommissionen, institutionerne eller borgernes syn på Europa. Vi skal kritiseres, når vi fortjener det. Og vi vil forsøge at lave forbedringer i alle sager, og vi vil naturligvis altid undersøge dem, analysere dem, vurdere dem og tage dem i betragtning.
Et andet tilfælde, som jeg vil nævne, er borgernes ytringsfrihed og ophævelsen af aldersgrænser i ansættelsesprocedurer. Kommissionen støtter f.eks. politisk disse retningslinjer, men det er spørgsmål, som rækker ud over vores egne forhold, og som vedrører de andre institutioner. Hvis aldersgrænserne i ansættelsesprocedurer f.eks. skal ændres, kræver det en interinstitutionel aftale. Vi støtter det, vi accepterer det, og vi er rede til at diskutere det med de andre institutioner, men vi må se, om de er enige i hr. Södermans forslag, som vi naturligvis går ind for.
Jeg vil nu gå over til hr. Perrys betænkning om en adfærdskodeks for god forvaltningsskik. Hr. Perry fremhæver, at disse kodekser for god forvaltningsskik har til formål at sikre, at borgerne får en god service. De er vigtige midler til at omsætte den ret til god forvaltning, som er indeholdt i chartret om grundlæggende rettigheder, til en operativ vejledning for de europæiske institutioners personale. Derfor var Kommissionen meget tilfreds med Den Europæiske Ombudsmands undersøgelse af eksistensen af disse kodekser. Desuden samarbejdede Kommissionen snævert med hr. Söderman under udarbejdelsen af dens kodeks for god forvaltningsskik, som nu er her, og som indeholder en stor del - jeg siger ikke 100%, men mange - af hans forslag og bidrag. Jeg vil igen takke hr. Söderman for hans altid positive holdning og hans forsøg på at stille forslag, der forbedrer tingene.
Bestemmelserne i Ombudsmandens forslag til kodeks er fuldt ud blevet taget i betragtning under udarbejdelsen af de forskellige adfærdskodekser vedtaget af de europæiske institutioner og organer. Kommissionens kodeks ligger bestemt tættest op ad den model, som Ombudsmanden foreslog, ikke bare hvad angår indhold og juridisk observans, men også hvad angår vores tjenestemænd.
Der er en ting til, som jeg gerne vil sige til Dem: Lad os ikke forveksle begreberne. Hvidbogen om gode styreformer er meget mere end en administrativ reform. Den administrative reform er i gang, den har kommissær Kinnock ansvaret for, og der er allerede sket store fremskridt på det område - den vurdering har De indtil videre været enige med Kommissionen i. Den skal afsluttes. Det er vi i færd med. Hr. Kinnock arbejder meget grundigt med det. Men det er én ting, gode styreformer er en anden.
Hvidbogen om gode styreformer er meget mere end en administrativ reform. Den er et forslag, som har til formål at udrede, hvordan forskellige led i ansvarskæden i vores komplekse samfund kan omfattes, tilnærmes og integreres bedre. Problemet findes ikke kun i EU's institutioner, men i alle vores lande, i alle avancerede demokratier, i et samfund, som bliver mere og mere komplekst med nogle mere og mere effektive teknologiske midler, som betyder, at informationerne flyder meget bedre, og som åbner nye muligheder, og hvor måderne at organisere borgerskabet på også bliver mere og mere komplekse.
Det er det, hvidbogen går ud på. Hvordan kan alt det indpasses i den europæiske institutionelle model. Det er meget mere end en administrativ reform. Derfor må vi ikke forveksle den administrative reform med den hvidbog om gode styreformer, som Kommissionen er ved at udarbejde under kommissionsformand Prodis ledelse.
Ligesom hr. Perry og hr. Söderman beklager Kommissionen - og det vil jeg gøre hr. Perry helt klart - eksistensen af et stort antal kodekser af forskellig juridisk observans. Det bidrager hverken til samhørighed eller juridisk klarhed. Alligevel er det hensigtsmæssigt, før der tages yderligere skridt, hvilket der anmodes om i Perry-betænkningen, at se, hvad de kodekser for god forvaltningsskik, som er indført eller vedtaget for nylig - i Kommissionen for 10 måneder siden, i Rådet i juli i år, lige inden sommeren - udvikler sig til, og derfor er det efter vores mening for tidligt at drage konklusioner om, hvordan disse nye adfærdskodekser for god forvaltningsskik fungerer.
Derfor vil vi i slutningen af året begynde at udarbejde en rapport, der især vil omhandle Kommissionens kodeks for god forvaltningsskik, som på det tidspunkt vil have været i brug i et år. Men når Kommissionen har oplysninger nok, kan den overveje, hvorvidt der virkelig skal udarbejdes et forslag til retsakt om en horisontal forordning. Det kræver, at vi har flere oplysninger, og derfor træffer vi ingen beslutning om det nu.
Jeg vil sige, at betænkningen af fru Almeida Garrett set ud fra et institutionelt synspunkt uden tvivl er den mest problematiske. Mit indlæg om denne betænkning bør imidlertid være kort, for i henhold til traktatens artikel 195 har Kommissionen kun bemyndigelse til at afgive en udtalelse - som desuden ikke er bindende. Men jeg mener, at det er vigtigt, at De hører, hvad vi mener.
Jeg skal allerførst lykønske fru Almeida Garrett med hendes fremragende arbejde. Jeg har desuden haft lejlighed til at udtale mig om denne sag i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender og fremhæve, at den eksisterende statut har fungeret fint.
Kommissionen har fremmet undersøgelserne på Ombudsmandens initiativ - det har jeg lige sagt - f.eks. hvad angår kodeksen for god forvaltningsskik, og i almindelighed optræder Kommissionen konstruktivt - jeg takker hr. Söderman, som har understreget det - og respekterer fristerne for Ombudsmandens anmodninger om oplysninger.
Udvalget om Konstitutionelle Anliggender foreslår tre ændringer. Hvad angår afskaffelse af undtagelsen om tavshedspligt i forbindelse med adgang til sager, har jeg allerede påpeget, at Kommissionen aldrig har gjort brug af denne undtagelse ved de 20 lejligheder, hvor Ombudsmanden har anmodet om adgang. Det er rigtigt, at man kunne falde for fristelsen til at tilpasse retten til kendsgerningerne og acceptere Udvalget om Konstitutionelle Anliggenders holdning, men på den anden side har vi også ret til at spørge os selv, om det virkelig er nødvendigt at ændre dette punkt, når alting har fungeret så fint.
I alle tilfælde må vi bevise, at vi er forsigtige, når det drejer sig om et følsomt spørgsmål, på grund af Kommissionens rolle og den type spørgsmål, den behandler i øjeblikket, som i takt med udviklingen af det europæiske projekt vil blive mere og mere varierede og følsomme.
Desuden kunne vi få problemer med regeringerne i Unionens medlemsstater.
EU's struktur med de tre søjler betyder, at Kommissionens funktion, og også Parlamentets egen funktion, vil være forskellig alt efter, hvilken søjle det drejer sig om. Derfor vil Kommissionen gå i dybden med disse spørgsmål i den udtalelse, vi vil afgive og om kort tid sende til Parlamentet, når det vedtager en endelig holdning til den vedtagne tekst.
Hvad angår ophævelse af princippet om, at tjenestemænd vidner på vegne af deres administrationer, er Kommissionen ikke dogmatisk, men vi mener, at det er vigtigt, at tjenestemændene ikke udelukkende udtaler sig på egne vegne, men at de repræsenterer og forelægger elementerne og forklaringerne i en sag, som de har ansvaret for. Hvad angår det øvrige, skal de henholde sig til de forpligtelser, der fremgår af deres statut. Og jeg vil gerne påpege, at jeg som tidligere medlem af Parlamentet, udover som medlem af Kommissionen, deler fru Almeida Garretts opfattelse af forskellene på politisk og administrativt ansvar og på Europa-Parlamentets ansvar i forhold til det politiske ansvar, som er det, kommissærerne har, og ikke kun kommissærerne, men også medlemmerne af de øvrige institutioner.
Hvad angår aktindsigt i dokumenter fra medlemsstaterne vil det som sagt være på sin plads at henholde sig til den nye forordning (EF) nr. 1049/2001 om aktindsigt i dokumenter. Princippet om at indhente forudgående samtykke fra medlemsstaten er indeholdt i forordningens artikel 4, stk. 5, og i rammeaftalen med Parlamentet. Erklæring 35, der er knyttet til Amsterdam-traktatens slutakt, peger i samme retning.
Hr. formand, til sidst vil jeg igen lykønske alle ordførerne og takke hr. Söderman for det meget konstruktive arbejde, som hjælper os meget, for kritik er naturligvis - og det skal man være klar over - en ansporing til at forbedre hver dag, og desuden medfører den løsninger. Vi har allerede gjort fremskridt, bl.a. hvad angår kodeksen for god forvaltningsskik, overtrædelsesprocedurer og tjenestemændenes frihed. I den forbindelse vil jeg sige til Dem, at mange ting er kritisable, for der er ikke noget, der er perfekt, men når vi går længere og kritiserer uden grund, kan kritikken risikere at miste sin værdi eller i hvert fald blive svagere.

Söderman
Hr. formand, jeg vil gerne uddybe et par spørgsmål, som blev rejst i forbindelse med fru Almeida Garretts betænkning.
For det første var der spørgsmålet om afhøring af kommissærer som vidner og det problem, der opstod i Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked, hvor man følte, at det kunne være vanskeligt at holde Europa-Parlamentets politiske kontrol og kommissærernes politiske og administrative ansvar adskilt. Mange medlemmer i Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked mente, at dette problem var meget vanskeligt at løse. Det er vigtigt at forstå, at Kommissionen er det udøvende organ, og at det i teorien er Unionens administration, der har kontakt med borgerne. Kommissærerne har naturligvis administrative funktioner. Vi har haft et par klager i denne forbindelse, og kommissærerne har altid reageret helt korrekt. Men for at undgå yderligere diskussion og forvirring vedrørende dette spørgsmål, kan det slettes fra forslaget, og, som ordføreren sagde, er det måske en dag slet ikke nødvendigt med skriftlige svar. Jeg vil gerne understrege, at OLAF har ret til afhøring af kommissærer, og at det var det, der inspirerede mig til mit forslag.
For det andet er der spørgsmålet om alle dokumenterne. Idéen var, at Ombudsmanden har ret til inspektion af dokumenter, da borgerne ikke har mulighed for det. Tilliden til Ombudsmandens arbejde er baseret på det faktum, at borgerne accepterer, at de ikke har adgang til alle dokumenter, men de har brug for at vide, at Ombudsmanden har adgang til disse dokumenter, hvis det er nødvendigt. Det er grundlaget for deres tillid til Ombudsmandens funktion.
Det frygtes sommetider, at Ombudsmanden kunne få indsigt i statshemmeligheder. I mine 12 år som Ombudsmand har jeg aldrig haft en sag om dårlig forvaltning, hvor jeg har været nødt til at bede om meget fortrolige dokumenter. Jeg er ikke bekendt med eksempler, hvor Ombudsmanden har afsløret fortrolige dokumenter. Ombudsmanden skal have adgang til dokumenter. Der er et fortolkningsspørgsmål, og vi har spildt tid på begge sider.
Hr. Prodi anmodede om en forhandling om hvidbogen, og jeg har forsøgt at sørge for det. Det er meget vigtigt, at hvidbogen drøftes, da der stadig er spørgsmål. Jeg håber på flere konkrete forslag.
Jeg vil ikke dvæle ved kritikken af det lave antal klager, offentliggørelsen af Ombudsmandens funktioner og de mange klager uden for mandatet. Vores mandat er først og fremmest inden for Den Europæiske Union. Borgerne kan have svært ved at forstå det, når de støder på problemer med fællesskabslovgivningen. De henvender sig til et af Parlamentets informationskontorer eller Kommissionens repræsentation, modtager vores formular og indgiver deres klage til os. Vi skal forsøge at rette op på problemet. Det er muligt, at det medfører en begrænsning af antallet af klager, men antallet har været stigende i løbet af årene.
Med hensyn til spørgsmålet om offentliggørelse af Ombudsmandens funktioner vil jeg gerne nævne, at flere kender til Ombudsmandens eksistens i EU end på nationalt plan, og parlamentsmedlemmerne kan gøre meget for at fortælle borgerne om deres ret til at indgive andragender eller klager til Ombudsmanden. Det er trods alt parlamentsmedlemmerne, der møder de europæiske borgere. Det er medlemmerne, der har kontakt med offentligheden, og hvis de fortæller om de muligheder, der er, vil flere være klar over dem. Mange parlamentsmedlemmer har allerede gjort det, og det er jeg taknemmelig for.
Jeg er beæret over, at jeg har haft mulighed for at drøfte disse spørgsmål. Jeg glæder mig over fru de Palacios og andres kommentarer og takker for indsatsen.

Formanden
Mange tak, hr. Söderman.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.

Arbejdet i Udvalget for Andragender (2000-2001)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0236/2001) af Camisón Asensio for Udvalget for Andragender om resultatet af arbejdet i Udvalget for Andragender i parlamentsåret 2000-2001 (2001/2010(INI)).

Camisón Asensio
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne begynde med at sige, at for mig er det at være ordfører for denne betænkning noget, der fylder mig med stor tilfredshed, for jeg tilhører dem, som er helt overbevist om Europa-Parlamentets Udvalg for Andragenders afgørende samfundsmæssige betydning.
Det skyldes, at borgernes andragender som institution virkelig er den mest direkte vej, som europæerne råder over til at anmelde både de lakuner, der stadig er i fællesskabslovgivningen, og de tilfælde, hvor forpligtelser i henhold til allerede vedtagne direktiver og forordninger ikke opfyldes, enten fordi de ikke anvendes, eller ganske enkelt fordi de ikke er blevet gennemført i den nationale lovgivning.
I dette store arbejde spiller også Den Europæiske Ombudsmand som institution en grundlæggende rolle. Det har ligeledes givet mig stor tilfredshed, at der er opnået en større grad af konsensus blandt alle udvalgets medlemmer ved vores forhandlinger og afstemninger.
Tallene taler for sig selv: Betænkningen indeholder 16 konklusioner, som alle er blevet vedtaget enstemmigt, hvilket også var tilfældet for de fem ændringsforslag, som blev stillet efter mindre kompromisændringer. For alt dette takker jeg hele udvalget og udvalgssekretariatet.
Da De kender indholdet af hele betænkningen, vil jeg begrænse mig til at citere enkelte aspekter, som jeg finder kan være nye, f.eks. udvidelsen af de europæiske borgeres ret til at indgive andragender - som efter min mening er en grundlæggende rettighed - til også at omfatte indfødte og nye statsborgere samt borgere, som er indregistreret i en medlemsstat, henstillingen til at denne rettighed betragtes med den vigtighed, som den fortjener i de planlagte forhandlinger, at den opføres på dagsordenen for den planlagte konvention om EU's fremtidige struktur, det tvingende nødvendige i at Europa-Parlamentets Udvalg for Andragender tillægges den betydning, som det fortjener på grund af sin afgørende samfundsmæssige betydning, der er afledt af den direkte kontakt mellem mennesker og institution.
Således bør det være, for der må gøres noget for at reducere afstanden mellem folket og de høje europæiske institutioner, der bekræftes af alle meningsmålinger. Og løsningen består altså i at øge brugen af initiativbetænkninger, især inden for de områder, hvor der kan spores en vis iver hos borgerne efter at øge den direkte kontakt med institutionerne. Ligeledes synes det fornuftigt via denne institution at åbne vejen for lovgivningsinitiativer, der undfanges og fødes blandt befolkningen selv, hvilket normalt er tegn på en alvorlig mangel.
Alt dette beviser endnu en gang, hvorfor dette udvalg bør have konsekvent ret til at få aktindsigt i al nødvendig interinstitutionel dokumentation, som er uundværlig for udførelsen af udvalgets vigtige arbejde.
I denne forbindelse er det kun rimeligt at minde om og takke for den uvurderlige hjælp, som vi til stadighed modtager fra både Kommissionen og Den Europæiske Ombudsmands institution. Det samme kan ikke siges om Rådet, som fortsat glimrer ved sit fravær. Det står nu meget klart, at det på dette høje niveau er nødvendigt at øge borgernes kendskab til andragendet som institution enten gennem oplysning og uddannelse eller mere konkret via edb. Der er behov for egentlige vejledninger til almindelig effektiv brug. Dette er et udestående stykke arbejde. Alt for ofte mærkes en vis apati hos nogle offentlige myndigheder, både EU-myndigheder, nationale, regionale og lokale myndigheder - og der findes af enhver slags - når der skal findes rimelige løsninger på de fremsatte problemer.
Der må reageres over for denne uheldige situation. Hvis det bliver nødvendigt, bør Europa-Parlamentets formand i det mindste anmodes om at offentliggøre den manglende lyst til at løse problemer og indlysende urimeligheder, som visse sektorer i den europæiske offentlighed lider under.
Til sidst vil jeg gerne minde om, hvor vigtige både den maksimale kontakt mellem andragerne og Europa-Parlamentet via Udvalg for Andragender og anvendelsen af de fremragende tjenestegrene under Europa-Parlamentets Generaldirektorat for Forskning og STOA er for effektiviteten af udvalgets resultater.

Fourtou
Hr. formand, for det første vil jeg gerne takke og rose hr. Camisón for det både omhyggelige og fremadrettede arbejde, som han har udført i forbindelse med betænkningen. Takket være ham bliver vores kolleger klar over, hvilke forventninger EU's borgere har, og således også hvilket arbejde Udvalget for Andragender udfører.
De situationer, som andragerne befinder sig i, er ofte helt kafkaske. Dette fremgår tydeligt, når man læser nogle af de sager, hr. Camisón nævner. Hvad enten det drejer sig om anerkendelse af eksamensbeviser, diskrimination, dobbeltbeskatning eller tilladelse til indregistrering af biler, er kompleksiteten og blokeringerne så omfattende, at borgeren føler sig fuldstændig magtesløs.
Ved hjælp af udvalgets og Kommissionens fælles aktion og ved at behandle problemerne bliver det muligt at rette op på det, der føles som en uretfærdighed. Men Udvalget for Andragender kan gå endnu længere. Det kan knytte borgerne tættere til udarbejdelsen af fællesskabsregler.
Den 13. juni havde jeg æren af at sætte en betænkning om brystimplantater med silikone til afstemning i Parlamentet. Denne betænkning er et eksempel på en desværre meget sjælden anvendelse af forretningsordenens artikel 175, stk. 1 og 4, hvor det bl.a. fremgår, at det kompetente udvalg kan vedtage at udarbejde en betænkning om eller på anden måde tage stilling til de andragender, som det har erklæret i overensstemmelse med betingelserne for behandling, og eventuelt forelægge Parlamentet beslutningsforslag om de andragender, det har behandlet.
Dette var tilfældet med den betænkning, som jeg havde ansvaret for. Betænkningen blev således udarbejdet som følge af to andragender med mere end 1.000 medunderskrivere. Men det var kun anden gang siden oprettelsen af Udvalget for Andragender, at en beslutning, der blev vedtaget af Parlamentet, var et resultat af direkte krav fra EU's borgere.
Som det anbefales i punkt 18 i hr. Camisóns betænkning, rettede udvalget i dette tilfælde henvendelse til STOA for at få en videnskabelig analyse af de problemer, andragerne stod over for. En bedre anvendelse af artikel 175, som også ordføreren taler for, skal gøre det muligt for udvalget at oprette en direkte forbindelse mellem borgernes problemer og alle parlamentsmedlemmerne. Det er efter min mening den politiske anerkendelse af en egentlig høring af borgerne, og det er en af de veje, Udvalget for Andragender skal følge i fremtiden.

De Rossa
Hr. formand, Udvalget for Andragender har modtaget over 10.000 andragender siden starten, og det er et tydeligt bevis på EU's praktiske betydning for borgerne. Arbejdet i Udvalget for Andragender har ofte givet gode resultater for de pågældende borgere og har i nogle tilfælde ført til ændringer i national lovgivning og praksis i medlemsstaterne.
De største vanskeligheder for enkelte og grupper af borgere vedrører stadig social sikring, sundhedsvæsen, skat og anerkendelse af akademiske kvalifikationer, især for borgere, der arbejder i andre medlemsstater, f.eks. i grænseområder.
Der er også klager over miljøet i forbindelse med større byggeprojekter, hvor det frygtes, at påvirkningen af miljø og erhverv i de pågældende områder ignoreres af bygherrer og i nogle tilfælde af de involverede myndigheder.
Der har været mange gode resultater. Der har f.eks. været en sag om en irsk andrager med en læreruddannelse fra en britisk højere læreanstalt, som ikke fik lov til at søge en stilling i en bestemt skole. Kommissionen tog denne sag op på vegne af andrageren og Udvalget for Andragender og vandt sagen efter at have mødt stor modstand fra de tyske myndigheder. Det er den slags positive resultater, som Udvalget for Andragender kan opnå, og vi har brug for flere ressourcer, hvis Udvalget for Andragender skal udføre sit arbejde effektivt.

González Álvarez
Hr. formand, allerførst vil jeg gerne sige, at jeg virkelig værdsætter Udvalget for Andragenders arbejde. Jeg er klar over, at det er et udvalg, som ikke har stor indflydelse i Parlamentet, ikke alle værdsætter det på samme måde, men alligevel tror jeg, at Udvalget for Andragenders arbejde måske er noget af det eneste, der giver os mulighed for at få direkte kontakt med borgerne og tilnærme institutionerne til dem.
Jeg er meget enig i hr. Camisón Asensios betænkning. Jeg mener, at den afspejler bekymringerne hos os, som arbejder direkte i Udvalget for Andragender, og derfor vil vi stemme for. Men jeg vil gerne fremhæve nogle af de praktiske og virkelige problemer, som vi står over for ...
(Afbrydelse fra hr. Marinos) Jeg beklager meget, hr. Marinos. Jeg sagde, at vi arbejder godt i Udvalget for Andragender, og at det er meget vigtigt.
Og jeg vil gerne fremhæve nogle af de virkelige problemer, som vi står over for. Første virkelige problem: Vi har et godt forhold til Europa-Kommissionen. Europa-Kommissionen og Den Europæiske Ombudsmand samarbejder tæt med Udvalget for Andragender. Derimod har vi overhovedet intet samarbejde med Rådet, og der er mange, mange andragender, hvor Rådet ville have noget at skulle have sagt, og vi beklager meget, at Rådet aldrig er til stede. Dette er vores første problem.
Andet problem: Fleksibilitet og afgørelse af andragenderne. Jeg arbejder meget med miljøproblemer i Udvalget for Andragender. Det er naturligt, for jeg er også medlem af Miljøudvalget. Det, der sker af og til med miljøproblemerne, er, at hvis det varer meget længe, før der gives et svar, er de beslutninger, der er truffet i landet, og som gav anledning til andragendet, allerede uigenkaldelige for miljøet, og andragerne mister tålmodigheden. Et af problemerne er derfor også, at besvarelserne sker for langsomt og ineffektivt. Jeg ved udmærket, at medlemsstaterne nogle gange er meget bevidste om, at en forsinkelse af svarene kan gøre deres politiske beslutninger nemmere, og det sker i nogle tilfælde. Kommissionen har ikke hele ansvaret, det er medlemsstaterne, som er lang tid om at svare.
Udvalget for Andragender er som sagt et meget vigtigt udvalg for mig, men det råder over få menneskelige og juridiske ressourcer - og dette er naturligvis henvendt til vores egen institution - og tekniske ressourcer, som det har brug for.
Hr. Camisón Asensio har stillet et forslag, som jeg finder meget korrekt, nemlig at, når der er meget stor forsinkelse i besvarelsen til borgerne, skal Parlamentets formand anmodes om at offentliggøre denne forsinkelse og det problem, som det skaber for andragerne, som har nok i at skulle sætte sig ind i fællesskabsretten og indsamle al dokumentationen.
Alt i alt, hr. formand, tror jeg, at der er behov for oplysning og uddannelse af borgerne om deres ret til at indgive andragender, for denne ret er en naturlig følge af unionsborgerskabet. Jeg husker, at der i sidste valgperiode endda var et forslag om at afskaffe Udvalget for Andragender og Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder. Nå, men jeg går i hvert fald ind for, at begge udvalg skal have en lysende fremtid her i Parlamentet, for de giver i det mindste borgerne mulighed for at komme tættere på vores arbejde.

Marinos
Hr. formand, der er meget, man kan tilslutte sig i Camisón Asensios fremragende betænkning, og kun lidt at tilføje. Jeg vil nøjes med kraftigt at påpege den utilgivelige kendsgerning, at Udvalget for Andragender på provokerende vis ignoreres af Ministerrådet, hvor der aldrig er nogen, der har samarbejdet med os, ikke engang en repræsentant for Rådet.
Og det er da naturligt nok. De europæiske borgere henvender sig til Udvalget for Andragender, som regel med klager over netop ministrenes og deres tjenestegrenes ulovligheder eller forsømmelser, når de ikke får medhold, eller når deres protest eller klage er blevet ignoreret. Det er netop grunden til, at Udvalget for Andragender sammen med Den Europæiske Ombudsmand er blevet det sted, hvor man søger hjælp, hvis man mener, man er blevet uretfærdigt behandlet, eller som aktiv borger forsøger at afværge ulovligheder, uretfærdigheder, miljøødelæggelser. Derfor bør Europa-Parlamentet også udvise større opmærksomhed over for Udvalget for Andragender og øge dets muligheder for at gøre en effektiv indsats. Ganske vist arbejder udvalget tæt sammen med os, men også det støder ofte på ligegyldighed og forhalinger fra de nationale tjenestegrenes side. På denne måde trækker sagerne ud, og de skuffede europæiske borgere søger hjælp hos os.
Derfor har Camisón Asensio-betænkningen helt ret i, at der bør fastsættes obligatoriske korte frister for behandlingen af andragender, så det går hurtigere. Samtidig bør der fastlægges en procedure for offentliggørelse af klagerne og af oplysninger om den passivitet og forhaling, som finder sted hos myndighederne i de lande, som klagerne vedrører. Det vil forsyne borgerne med det eneste våben, som de skyldige myndigheder frygter, nemlig offentliggørelse af deres handlinger, hvilket kompromitterer dem over for vælgerne.
Et forslag, som jeg tror kan få stor betydning, hvis det gennemføres, er indførelsen, på bestemte betingelser, af en procedure med midlertidige foranstaltninger, som øjeblikkeligt bremser igangværende overtrædelser af fællesskabslovgivningen, så snart der er tale om risici for uoprettelige skader på miljøet eller på vores kulturarv. For den tidskrævende procedure frem til EU-Domstolens endelige dom har ikke nogen reel værdi, når skaden er sket, og der ikke længere kan rettes op på den.

Gemelli
Hr. formand, ved afslutningen af denne forhandling vil jeg gerne takke alle de kolleger, der har været ordførere - hr. Bösch, hr. Perry, fru Garrett, hr. Sbarbati og hr. Camisón Asensio - og alle de kolleger, der har arbejdet aktivt for institutionen andragender. Jeg takker ligeledes Den Europæiske Ombudsmand, som fra sin observationspost forsvarer borgernes rettigheder. Det står fast, at vi arbejder sammen, og vi arbejder også for unionsborgerskabet, som Parlamentet mere end nogen anden institution har gjort sig til forkæmper for og forsvarer af.
Vi er kommet langt takket være Europa-Kommissionens medarbejderes velforberedte redegørelser for sagerne i Udvalget for Andragender. Samtidig er flere unionsborgere kommet til, og de bruger andragender til at forelægge deres personlige, sociale eller miljømæssige problemer. Vi har pligt til at give dem et fyldestgørende og tilfredsstillende svar og bør bestræbe os på at undgå abstrakte og overfladiske svar.
Borgerne viser med deres andragender den vej, EU skal gå for at sikre, at borgerne kan leve med ro i sindet. Vi ønsker bestemt ikke en banal og udflydende ensretning i EU, vi mener tværtimod, at de kulturelle forskelle skal harmoniseres på en sådan måde, at forskellene kan gøre institutionerne bedre.
Det er sæson for reformer af institutionen andragender, som skal forsvares og styrkes, og gennem reformer mener vi, at vi kan forsvare borgerne bedre og samtidig udbrede kendskabet til EU-institutionerne hos det europæiske folk, som bliver større og større.

De Palacio
Hr. formand, mine damer og herrer, denne forhandling vedrører ligesom den foregående forholdet mellem de europæiske institutioner og borgerne.
I denne forbindelse vil jeg gerne lykønske hr. Camisón Asensio med hans betænkning, hvori han understreger, at andragenderne giver borgerne mulighed for at give udtryk for deres lovlige krav og påpege iboende mangler i fællesskabslovgivningen, og med dette dobbelte udgangspunkt er Kommissionen naturligvis interesseret i det arbejde, som De, mine damer og herrer, udfører. Og som fru González sagde før, tror jeg, at Parlamentets Udvalg for Andragender - tillad mig at sige det udefra - ligesom den slags udvalg i andre parlamenter, hvor jeg har været (f.eks. mit eget lands parlament, som er det, jeg kender bedst), udfører en meget vigtig funktion, idet de netop generelt tilnærmer borgerne til institutionerne. Men de er også vigtige for selve parlamentsmedlemmernes arbejde, så de kan vide, hvilke bekymringer, problemer og spørgsmål der foruroliger en stor del af borgerne.
I år har ikke kun Kommissionens tjenestegrene samarbejdet med udvalget, men vi kommissærer har også gjort os umage for at samarbejde aktivt med Dem, mine damer og herrer. Derfor vil jeg takke hr. Gemelli for hans henvisning, for det er sandt, at både hr. Kinnock, hr. Liikanen, fru Wallström og hr. Bolkestein har deltaget i Deres arbejde. De har personligt drøftet, forklaret og forsøgt at begrunde muligheder eller løsninger på de bekymringer, som blev fremlagt dem af Udvalget for Andragender på baggrund af de andragender eller klager, som forskellige borgere havde indgivet. I denne forbindelse synes jeg, at den betydning, som vi i Kommissionen tillægger Deres arbejde, mine damer og herrer, er åbenlys.
Med samme udgangspunkt - og jeg har tidligere haft mulighed for at udtale mig om dette emne - vil Kommissionen reagere så åbent og konstruktivt som muligt på Deres ønske om at styrke dette samarbejde. Jeg ved, at den tid, det ofte tager for os at svare på nogle af de oplysninger, som De beder os om, er problematisk, men De ved udmærket, at når vi har haft et problem, har dette problem normalt - for ikke at sige i 100% af tilfældene - skyldtes, at Kommissionen afventede oplysninger fra en medlemsstat.
Det er forskellige forvaltninger. Vi har ingen anden mulighed for at tvinge medlemsstaterne til at fremsende oplysninger end politisk pres. Politisk pres udøver vi - ligesom De, mine damer og herrer - når vi offentliggør, at denne eller hin stat ikke har svaret eller vanskeliggør Kommissionens svar. Det eneste, jeg kan sige, er, at Kommissionen fortsat vil forsøge at få medlemsstaterne til at svare hurtigst muligt på de oplysninger, som vi anmoder om, netop for at kunne reagere behørigt på de bekymringer, som De overdrager os, og vi vil i denne forbindelse forsøge at samarbejde mest muligt med Dem, mine damer og herrer.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.

Sukker og visse sukkerholdige levnedsmidler
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0217/2001) af Lannoye for Udvalget om Miljø­ og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om formandskabets kompromisforslag vedrørende forslagene til Rådets direktiver om forenkling af de vertikale direktiver om levnedsmidler. Formandskabets kompromisforslag vedrørende forslagene til Rådets direktiver om:
I. visse former for sukker bestemt til konsum (14003/1999 - C5-0346/1999 - 1996/0113(CNS));
II. honning (8701/2000 - C5-0347/1999 - 1996/0114(CNS));
III. frugtsaft og visse lignende produkter bestemt til konsum (13760/1999) - C5-0348/1999 - 1996/0115(CNS));
IV. visse former for konserveret helt eller delvis inddampet mælk bestemt til konsum (14002/1999 - C5-0349/1999 - 1999/0116(CNS));
V. marmelade og frugtgelé samt kastanjecreme bestemt til konsum (7138/2000 - C5-0350/1999 - 1996/0118(CNS)).

Lannoye
Hr. formand, her sidst på formiddagen skal vi nu forhandle om direktiver, der omhandler morgenmad. Det er lidt sent, men jeg vover alligevel forsøget.
Jeg minder først og fremmest om, at det er anden gang, vi høres i denne sag. Under den foregående valgperiode udtalte Parlamentet sig således om Kommissionens forslag om forenkling af vertikale direktiver om sukker, honning, frugtsaft, mælk og marmelade. Der skete det, at Rådet brugte lang tid på at behandle sagen og til sidst fremkom med betydelige ændringer til Kommissionens oprindelige forslag. Derfor høres vi igen i dag.
Det drejede sig altså om at forenkle direktiverne. Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik går bestemt ind for denne målsætning, men man skal også sikre, at man ikke slækker på kvalitetskravene i forenklingens navn, og især at man ikke ødelægger en god forbrugerinformation. Alle de ændringsforslag, der er stillet af Miljøudvalget, og hvoraf en stor del kom fra ordføreren, går i denne retning.
Jeg vil gerne minde om, at enighed i Rådet naturligvis begrænser vores handlemuligheder, eftersom vi kun bliver hørt, og det vil sige, at ud over den afstemning, som vi afholder i dag, vil Rådet i sidste ende have fuldstændig frie hænder til at bestemme. Ikke desto mindre mener jeg, at det med ændringsforslagene er lykkes at forbedre teksterne i forbindelse med de perspektiver, jeg omtalte for lidt siden, nemlig kvalitetsprodukter og ordentlig forbrugerinformation.
Jeg vil gennemgå de forskellige direktiver for at nævne de væsentligste elementer. Først og fremmest er der med hensyn til sukker et lille definitionsproblem. Rådet har med rette medtaget en sukkertype, som i stadig højere grad anvendes, nemlig fructose, men det har undladt at give en definition på det, det kalder for brunt sukker. Derfor sigter Parlamentets ændringsforslag mod at få fastsat en definition i teksterne. Man må kræve en vis frist, men det er nødvendigt, at Kommission kommer med et forslag til en definition. Dette virker elementært.
Den anden sag omhandler honning. Det er en følsom sag, fordi honning er et produkt af høj kvalitet, der som regel er næsten uforarbejdet. Der har været mange problemer med markedsføringen i de foregående år, fordi man ofte har set blandingsprodukter og markedsføring inden for EU af honning uden kvalitetsgaranti. Det drejer sig altså om at være opmærksom på definitioner og mærkning. Kommissionen foreslår, at der tilføjes en ny kategori af honning, nemlig den filtrerede honning. Miljøudvalget mener, at dette forslag bør forkastes, idet man således ikke længere vil kunne se, hvilken blomsterart honningen stammer fra. For det meste har den mistet den pollen, der muliggør denne kontrol, hvilket forhindrer en ordentlig definition og kvalitetskontrol af produktet til glæde for forbrugeren. Vi foreslår altså, at man forkaster dette forslag.
Hvad angår de farlige stoffer, der kan findes i industriel honning eller bagerhonning, mener vi, at tilstedeværelsen heraf skal forbydes. Det drejer sig naturligvis om honning af mindre god kvalitet, der anvendes som ingredienser i visse præparater fra nærings- og nydelsesmiddelindustrien, men vi kan ikke acceptere tilstedeværelsen af farlige stoffer. Miljøudvalget har altså stillet et ændringsforslag, der går i denne retning.
Den tredje sag omhandler frugtsaft. Det er min opfattelse, at størstedelen af ændringsforslagene ikke sigter mod en grundlæggende ændring af Kommissionens og Rådets forslag, men snarere en præcisering af teksterne for at undgå fejltagelser. Jeg vil forklare nærmere. Vi mener ikke, at en mangelfuld liste over tilladte forarbejdningsmetoder og stoffer i fremstillingen, som man overvejer, er tilfredsstillende. Der skal udarbejdes en positivliste. Vi anmoder altså om, at Kommissionen inden for en bestemt frist opstiller en positivliste over filtrerings- og bundfældningstilsætningsstoffer samt de tilladte absorberingstilsætningsstoffer. En positivliste betyder, at de stoffer, der ikke fremgår af listen, er forbudte. Dette er efter vores mening mere klart og bedre for forbrugerne på langt sigt.
Der er også stillet ændringsforslag om, at der ikke må anvendes fungicider til konservering af frugtsaft, men at frugtsaft udelukkende må konserveres ved hjælp af kulde.
Hvad angår den fjerde sag om mælk, er der ikke stillet ændringsforslag. Den fremlagte tekst er efter vores mening helt tilfredsstillende. Med hensyn til marmelade har jeg personligt genfremsat et ændringsforslag, der ikke blev vedtaget af Miljøudvalget, men som jeg holder fast ved. Det handler om at forbyde tilsætning af kemiske aromastoffer i geléer og marmelade, som f.eks. vanillin. Dette stof har intet andet formål end at ændre smagen.

Thyssen
Hr. formand, det er omtrent fem år siden, at Rådet har hørt os om forslaget om at forenkle syv vertikale direktiver om levnedsmidler. Hensigten med disse forslag var, at vi skulle forenkle de eksisterende ordninger, som indeholder overdrevent detaljerede bestemmelser, eller erstatte dem med direktiver, hvori udelukkende de væsentlige krav overtages. På denne måde ville de være lettere at gennemføre og være mere i overensstemmelse med de horisontale direktiver. Det er noble bestræbelser, som stemmer overens med folks forventninger, både forbrugerne og dem, som er involveret på anden vis. Det vil vi i PPE-DE-Gruppen meget gerne arbejde med på.
Vi konstaterer, at direktivet om kakao og chokoladeprodukter, som oprindeligt også var optaget i denne pakke, og som skulle igennem den længste lovgivningsprocedure, nemlig proceduren for fælles beslutningstagning, er det første, vi har kunnet færdigbehandle. Fem andre direktiver i pakken med syv, de fem, vi taler om i dag, bruger vi i sidste instans mere end fem år på, før de er forenklede. Vi spørger os selv, om vi ikke skal stræbe efter hurtigere arbejdsmetoder og andre metoder for beslutningstagning, for vi tror ikke, at det er det, folk kræver af os.
Vi i PPE-DE-Gruppen vil give ordføreren en kompliment for hans arbejde. Forsinkelsen skyldes bestemt ikke ham, men den kendsgerning, at Rådet har ændret nogle punkter fundamentalt, således at vi på ny skulle afgive udtalelse. På PPE-DE-Gruppens vegne kan jeg sige, at vi følger samme kurs som betænkningen, således som den så ud efter afstemningen i Miljøudvalget. Dette er tilfældet for alle dele af pakken, undtagen for frugtsaft. Her afviger vores holdning noget fra betænkningen, men det var også tydeligt i Miljøudvalget. Jeg tror således ikke, at jeg her skal komme detaljeret ind på alle denne afvigende holdnings grunde, motiver og retninger.
Jeg vil imidlertid ikke lægge skjul på, hr. formand, og det vil jeg bruge resten af min taletid på, at vi i anledning af denne sag har haft en alvorlig diskussion i vores gruppe om, hvorvidt det nu virkelig er et parlaments opgave at drøfte så detaljerede foranstaltninger med 626 medlemmer. Det får vi problemer med. Parlamentet kritiseres udefra. Det betyder ikke, at vi undervurderer betydningen af levnedsmiddellovgivningen. Vi ved, at også detaljer er vigtige i den forbindelse, men vi spørger os selv, om vi på et så højt teknisk plan er de bedste til at træffe beslutningerne, og om vi skal beskæftige et parlament med 626 medlemmer med den slags vidtgående tekniske foranstaltninger. Det spørgsmål, som vi har stillet os selv, lyder: Skal vi ikke gå i retning af to slags afledet ret, en, som Parlamentet udtaler sig om, og en anden, som i højere grad bør betros den udøvende magt? Diskussionen derom er bestemt ikke afsluttet, men jeg vil gerne have, at denne også føres uden for PPE-DE-Gruppen.

Hyland
Hr. formand, Parlamentet godkendte i 1998 de fire direktiver med ændringer, der drøftes i dag. De er ganske enkelt henvist til os igen, fordi der er ændringer til komitologiproceduren. Jeg noterer mig med tilfredshed, at Udvalget om Miljø- og Sundheds-anliggender og Forbrugerpolitik ikke har indvendinger imod den reviderede procedure. Der er imidlertid forslag om nye tekstændringer til direktivudkastet.
Formålet med direktiverne er at forenkle reglerne om sammensætning og mærkning. Vi skal derfor undgå at komplicere tingene. Der er politisk enighed om dette spørgsmål efter lange og tunge forhandlinger, og vi bør derfor ikke genåbne forhandlingerne for enhver pris. Jeg går ind for ændringer, der tydeliggør teksten, men ikke ændringer, der ændrer indholdet. Et eksempel er indførelsen af en definition af brunt sukker. Det vil forbedre forbugerbeskyttelsen. De foreslåede ændringer vedrørende behandlinger og stoffer vil være langt mere relevante inden for den horisontale lovgivning om disse behandlinger. Forslaget om at indføre tre nye produktnavne for frugtsaft er ikke i tråd med de forslag, der i øjeblikket drøftes. De vil endvidere blot medvirke til, at hele forhandlingen genåbnes.
Jeg mener ikke, at Parlamentet vil opnå noget ved at vedtage betydelige ændringer. Det vil blot medvirke til at forsinke proceduren og i sidste ende gå ud over forbrugerne.

Fiori
Hr. formand, at tale om levnedsmidler i dag er ikke specielt let, og når man så går ind på udpræget tekniske aspekter som dem, hr. Lannoye tager op, bliver det endnu mere kompliceret. Vi tilslutter os hans betænkning, bortset fra det punkt, fru Thyssen tog op.
I stedet for at kommentere betænkningens specifikke indhold vil jeg hellere komme ind på, hvorledes Parlamentet i de kommende måneder bør tage den fremtidige lovgivningsmetode op til overvejelse. Også i denne betænkning er vi stødt på nogle punkter, hvor holdningerne er fastlåst, eller hvor vi er gået ind i et lovgivningsarbejde, som allerede har været i gang i et par måneder, det gælder f.eks. vandproblemerne. Jeg mener, at denne institution kun kan være tjent med en samordnet lovgivningsproces. Et andet aspekt, jeg vil tage op igen, er lovgivningsmængden, som er for stor for dem, der er underlagt vores lovgivningsproduktion, og som står i et misforhold til medlemsstaternes metode, hvor en hel række aspekter varetages ved cirkulærer.
Den betænkning, vi udarbejdede sidste år sammen med Kommissionen om disse emner, må vi overveje meget grundigt, for hvis en forbruger vil købe honning, springer det ikke straks i øjnene, selv med en klar etiket, at der er et problem med honning, som er fremstillet i bistader, over for filtreret honning. Og da det er vores opgave er være super partes og at producere en lovgivning, Europas borgere kan forstå, er der nok god grund til at gøre sig nogle overvejelser de kommende måneder.

Klaß
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne bruge min korte taletid på at tage stilling til punkt 3 i direktivet om frugsaft. Vi går i dag med øget styrke ind for forbrugerinformation og oplysning. Den myndige forbruger skal - udstyret med information om etikettering og mærkning - selv afgøre, hvad han køber. Der skal vedtages strenge, klare og entydige bestemmelser, som kan forstås af alle. Betegnelser som saft, frugtsaft, nektar, frugtsaft af koncentrat eller sågar frugtholdigt gør det vanskeligt for forbrugeren at registrere eller bedømme et produkts virkelige kvalitet eller fremstillingsmåde.
I 1975 fik forbrugeren med frugtsaftdirektivet for første gang betegnelsen frugtsaft indført eller fremhævet, og forbrugeren har vænnet sig til det. Frugtsaft og frugtsaft fremstillet af koncentrat er som resultat et og samme produkt. Betegnelsen "frugtsaft fremstillet af koncentrat" går kun på fremstillingsmetoden og ikke på indholdsstofferne, som jo i sidste ende er nødt til at være identiske. Den supplerende betegnelse "med koncentrater" er efter min mening snarere forvirrende. Produkternes betegnelser skal være klart defineret og enkle og forståelige. Vi skal forhindre supplerende betegnelser, som ikke er tvingende nødvendige, for forvirring er ikke nogen forbrugerbeskyttelse.
For mig udgør ændringsforslag 18, 19 og 25 en ikke forståelig skærpelse af det eksisterende retsgrundlag, især for saftindustrien, og jeg tror, de skal forkastes. Frugt til fødevaremarkedet, med andre ord til fortæring, må behandles med svampemidler. Hvorfor så ikke frugt til saftfremstilling? Ligeså skal kriterierne i EU's drikkevandsdirektiv vedrørende det vand, som er nødvendigt til frugtsaftfremstilling, være tilstrækkelige. Jeg beder således Dem, mine damer og herrer, om under afstemningen objektivt og målrettet at forberede et direktiv, som hjælper forbrugeren, og som er gennemførligt for producenten.

Whitehead
Hr. formand, jeg deler nogle af fru Thyssens' betænkeligheder vedrørende det, som vi bliver bedt om at gøre her, og den ekspertise, vi sidder inde med i den forbindelse. Hr. Lannoye ved, at jeg har stor respekt for hans arbejde, men jeg må desværre sige, at jeg frygter, at vi gentager nogle af fejltagelserne i forbindelse med chokoladedirektivet og vores iver efter at ændre navnene på nogle af produkterne.
Hr. Lannoyes ændringsforslag har skabt forvirring om begrebet renhed, når vi taler om honning. Jeg er enig med ham vedrørende frugtsaft, og jeg forstår helt klart hans motiver. Men der er en række medlemsstater, der i omfattende grad filtrerer honning for at fjerne insektrester, sandkorn og pollen. Jeg har ikke hørt nogen overbevisende argumenter til underbyggelse af, at denne beskadigelse af produktet tilfører uønskede materialer, og vi har endda en række ændringsforslag foran os i dag om fjernelse af organisk og uorganisk materiale fra nogle typer honning. Rådet er nået til enighed om en fornuftig holdning til dette, og jeg har ikke set beviser på - og jeg har konsulteret vores eget fødevareagentur - at der skulle være grund til bekymring om indholdet. Der er andre måder, hvorpå man kan spore honningens oprindelse og pollenindhold, som ordføreren har henvist til.
Endelig vil jeg gerne nævne det, som en række medlemsstater kalder "bagerhonning", og som efter ordførerens opfattelse skal ændres til "industrihonning". Det er der ikke noget, der hedder. Jeg ville gerne tro, at det var en utilsigtet oversættelsesfejl, men denne afvigende term er formentlig ikke tilfældig. Det er ikke altid klogt at sætte et adjektiv sammen med et substantiv. Hvis jeg skulle beskrive hr. Lannoye, som jeg har stor respekt for, som en "industribelgier", lyder det helt meningsløst. Vi skal have en reel beskrivelse, som forstås i hele EU, ikke en konstrueret term. Der er ikke tale om et produkt, der kun egner sig til industriformål, men et produkt, som forbrugerne kender og har tillid til.

Ayuso González
Hr. formand, hr. kommissær, af hensyn til tiden vil jeg udelukkende tale om direktivet om frugtsaft. Kommissionens forslag er tilstrækkeligt godt til ikke at blive ændret. Jeg glæder mig især over den dobbelte definition af saft fremstillet af koncentrat og saft fremstillet af frisk frugt, for dette medvirker til at orientere forbrugeren. Netop derfor vil jeg gerne bekræfte, at jeg ikke kan tilslutte mig ændringsforslag 29, som sletter Kommissionens tekst, og at jeg støtter ændringsforslag 30, som uddyber samme emne med henvisning til bilag I.
Jeg forkaster totalt ændringsforslag 18, 19, 23 og 25. Det første vedrører forbuddet mod anvendelse af svampemidler til efterhøstbehandling. Det må fremhæves, at i Europa høstes frugt principielt med det formål at blive solgt som frisk frugt, og først efter sortering efter kvalitet og kaliber ved man præcist, hvilke partier der skal sælges som frisk frugt, og hvilke der skal anvendes til videreforarbejdning.
Den maksimale grænseværdi for pesticidrester i frisk frugt er allerede fastsat i direktiv 97/41/EF og er baseret på strenge undersøgelser, der er klassificeret som sikre for forbrugerne. Jeg mener, at det samme direktiv er gældende for frugtsaft, frisk frugt, hjemmelavet frugtsaft og emballeret frugtsaft. Endvidere er det nødvendigt med efterhøstbehandling for at garantere optimale opbevarings-, transport- og distributionsbetingelser, og - jeg gentager, hvad jeg allerede har sagt tidligere - giften ligger i dosis, ikke i selve stoffet. Med hensyn til kvaliteten af det vand, der tilsættes til koncentraterne, har vi et andet direktiv, nemlig 98/93/EF om kvaliteten af vand til konsum, herunder til fødevareindustrien.
Endelig indeholder ændringsforslag 23 et forsøg på at indføre en positivliste for godkendte stoffer, og det er ikke logisk, at der skal defineres flere stoffer end dem, som allerede er godkendt i direktiv 89/109/EØF og 90/128/EØF om materialer og genstande, bestemt til at komme i berøring med levnedsmidler, for dette ville gøre det umuligt for frugtsaftindustrien at tilpasse sig fleksibelt til den teknologiske udvikling.

Ebner
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, ernæring, forbrugerbeskyttelse - disse emner er blevet til farlige emner. De indeholder også en betydelig grad af usikkerhed. Betænkningen bør give mere klarhed, og vores kollega Lannoyes anstrengelser fremgår også ganske tydeligt. Men jeg tror også, at for megen nøjagtighed og for mange detaljer er farlige, og ud fra den betragtning kan jeg kun støtte det, som hr. Thyssen sagde: Vi bør, også hvad vores virke angår, mere og mere skelne mellem politiske udsagn og tekniske overvejelser. Vi kan måske bare ikke klare opgaverne, ikke fordi vores IQ i gennemsnit er så dårlig, men fordi den specifikke fagviden ikke kan være til stede, da der ganske enkelt forudsættes for meget, og fordi man så også et eller andet sted løber ind i vanskeligheder, når man skal afgøre, hvad der nu er lobbyisme, og hvad der er fornuftigt virke. Jeg tror også, at vi med reguleringen af detaljerne på etiketterne skal passe på, at vi ikke af lutter reguleringsiver - som f.eks. ved frugtsafterne, hvor man nu trods alt har fundet et kompromis - med dobbelte forklaringer i sidste ende vildleder forbrugeren. Hvis det fortsætter sådan, skal vi også snart skrive de kemiske sammensætninger på vinetiketten, og så vil det vel ikke mere være så let for vinsalget.
Jeg takker alle dem, som har bidraget til at finde kompromiser på frugtsaftområdet, i forbindelse med svampemidler, tilsætning af vand, spørgsmålet om saft og koncentrat samt i forbindelse med aromaerne, og jeg håber, at det i honningproblematikken er umuligt at tilsløre oprindelsen. Jeg beder Dem også i denne henseende være opmærksomme i forbindelse med afstemningen.

Souchet
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne give udtryk for vores støtte til Rådets forslag med hensyn til direktivet om frugtsaft, som efter vores mening går i den rigtige retning, altså i retning af en effektiv beskyttelse af forbrugerne, der skal kunne modtage en klar, let forståelig og objektiv information, som giver mulighed for at træffe et valg med fuldt kendskab til både fødevarekvalitet og -sikkerhed. De ekstra produktionsomkostninger, der er forbundet med dette og med en kvalitetsgaranti, skal i øvrigt fremgå klart af mærkningen.
Alt efter om der er tale om frugtsaft uden koncentrat eller frugtsaft, der er fremstillet af koncentrat, opdeles frugtsaft i øjeblikket i to store kategorier, der tilhører hver sin specifikke produkttype og har hver sin fremstillingsproces. Men med hensyn til mærkning gør den nuværende praksis det ikke muligt for forbrugerne at skelne klart mellem disse to kategorier. For at fjerne denne kilde til forvirring hos forbrugeren om det produkt, han køber, har det finske formandskab forslået at indføre to enkle, klare og objektive definitioner. Termen frugtsaft skal forbeholdes saft uden koncentrat og saft på basis af koncentrat skal have en salgsbetegnelse, der er i overensstemmelse med dens egenskaber.
Således kan forbrugeren, der søger et mere ægte og naturligt produkt, let finde det på hylderne under den klare benævnelse "frugtsaft", vel vidende at han skal betale den pris, dette produkt koster, mens forbrugeren, der vælger et mere standardiseret og økonomisk produkt bevidst vil kunne koncentrere sig om saft på basis af koncentrater, uden at der er usikkerhed med hensyn til saftens oprindelse og egenskaber. Vi mener, hr. formand, at en definition af disse to saftkategorier med hver deres betegnelse er et egentlig fremskridt med hensyn til forbrugerinformationen, og det er derfor, vi støtter dette.

Rodríguez Ramos
Hr. formand, ligeledes af tidsmæssige årsager vil jeg også kun tale om forslaget om frugtsaft.
Som de foregående talere har sagt, mener vi, at Rådets forslag er et klart fremskridt, idet det fastsætter en tydelig differentiering mellem saft af frisk frugt og saft af koncentrat. Det er ekstremt positivt, fordi det giver forbrugerne fuldstændig information om to produkter med helt forskellige egenskaber og fremstillingsmetoder. I denne forbindelse kan vi på ingen måde acceptere et ændringsforslag, som medfører en hel eller delvis afskaffelse af denne differentiering, der er fastsat så klart i Rådets tekst.
Endvidere kan vi heller ikke acceptere ændringsforslagene om afskaffelse af anvendelse af frugt fra markedet for frisk frugt, hvilket ville ske, hvis vi accepterede forbuddet mod efterhøstbehandling. Anvendelsen af denne frugt giver mulighed for fremstilling af et sundt produkt af høj kvalitet og med stor fødevaresikkerhed for forbrugerne, ligesom den giver mulighed for at absorbere overskydende landbrugsråvarer, hvorved stort spild og miljøforurening undgås.
Vi vil derfor stemme for og klart vedtage Rådets forslag. Vi mener, at størstedelen af de ændringsforslag, der er stillet i udvalget med henblik på at afklare eller forbedre situationen, ikke har gjort andet end at øge forvirringen.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg gerne rette en tak til medlemmerne af Udvalget om Miljø­ og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik og særlig til Dem, hr. Lannoye, som ordfører, fordi De har behandlet de af Rådet fremsendte forslag til de fem såkaldte vertikale direktiver.
Disse direktiver refererer til visse sukkerformer, som er bestemt til konsum, til honning, til frugtsaft og lignende produkter bestemt til konsum, til visse former for inddampet mælk og tørmælk bestemt til konsum og til marmelade, frugtgelé, syltetøj og kastanjecreme bestemt til konsum.
Kommissionen glæder sig over, at Parlamentet, hvad komitologien angår, holder sig til den linje, som Rådet har afstukket, og dermed er indforstået med at erstatte det rådgivende udvalgs procedure med forskriftsudvalgets procedure.
Hvad angår ændringsforslagene til de fem rådsforslag fastslår Kommissionen, at Parlamentet allerede i 1996 blev hørt vedrørende de pågældende kommissionsforslag og på møderne den 14. januar 1998 og den 4. maj 1999 tog stilling til dem. Selv om nogle af disse ændringsforslag ud fra redaktionelle eller tekniske synspunkter helt igennem forekommer mig at være fornuftige, er jeg desværre nødt til at henvise til, at det her som nævnt drejer sig om rådsforslag og ikke om oprindelige kommissionsforslag, og at disse ændringsforslag dermed vedrører rådsforslagene og ikke kommissionsforslagene.
Derfor må jeg beklageligvis konstatere, at Kommissionen ikke kan acceptere de i betænkningen foreslåede ændringer.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Fischler.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.
(Mødet udsat kl. 11.49 og genoptaget kl. 12.00.)

Swoboda
Hr. formand, jeg ønsker ikke at forhale afstemningerne ret længe. Jeg har tidligt i dag i overensstemmelse med artikel 148, stk. 3, gjort indsigelse imod mødeprotokollen. I henhold til artikel 148, stk. 3, skal Parlamentet i givet fald træffe afgørelse. Parlamentet har ikke truffet afgørelse. Jeg ville egentlig blot vide, hvad der nu sker med min indsigelse.
For det andet vil jeg gerne henvise til følgende: I går vedtog vi i forbindelse med min betænkning at godkende Kommissionens forslag. Vi vedtog derpå ved en lovgivningsmæssig beslutning at forkaste Kommissionens forslag. Det blev af tjenesterne i protokollen ændret til "billiger Kommissionens forslag". I punkt 4 er der dog fortsat indeholdt en sætning, som er i strid med den første afgørelse, for her står fortsat, at den øvre grænse skal bibeholdes, hvilket vi forkastede i begyndelsen. Som følge af disse uoverensstemmelser, som også er indeholdt i det nuværende protokoludkast, har jeg bedt om, at Udvalget om Konstitutionelle Anliggender tager sig af sagen, således at forretningsordenen generelt ændres, og det tydeligt fremgår, hvad der sker, når sådanne modsætninger opstår. Jeg ville blot gøre opmærksom på, at der ikke blev truffet afgørelse om min indsigelse mod protokollen stik imod artikel 148, stk. 3. Jeg antager, at protokollen dermed ikke er godkendt på dette punkt og først bliver godkendt på et senere tidspunkt.

Jarzembowski
Hr. formand, mine damer og herrer, hr. Swoboda begår en fejl, og jeg beder Dem om at lægge nøje mærke til det. Parlamentet vedtog ganske vist i går noget, der er lidt selvmodsigende, jeg betoner lidt selvmodsigende! Vi vedtog med et klart flertal på 303 stemmer mod 253 Kommissionens forslag vedrørende transitsystemet. I forslaget står, at den hidtidige øvre grænse skal afskaffes. Dette billigede Parlamentet med entydigt flertal.
Efter min mening var det et faux pas fra nogle af vores kollegers side, at punkt 4 nu er kommet med. Der er dog i virkeligheden ikke tale om en indholdsmæssig uoverensstemmelse, fordi Kommissionen også i punkt 4 opfordres til at bibeholde en øvre grænse indtil udløbet af økopointsystemet. Vi har altså klart besluttet at vedtage Kommissionens forslag i den lovgivningsmæssige beslutning. Hvis Rådet godkender det, er det perfekt. Jeg håber, at Rådet vil gøre det. Det andet krav i punkt 4 er et krav, som Kommissionen kunne overveje. Hvad Kommissionen gør i dette tilfælde, om den foreslår en ny øvre grænse eller ikke nogen, er op til Kommissionen. Vi har nemlig - og det fremgår af punkt 4, hvis De læser den anden halvdel af sætningen - netop ikke krævet den gamle øvre grænse, men vi har sagt, at Kommissionen kan undersøge, om den kan fastlægge en ny øvre grænse ud fra fornuftige synspunkter. Men dette faux pas er gået igennem med flertal. Det betyder imidlertid kun, at Kommissionen opfordres til at overveje det og meddele Parlamentet sin mening, når den har tænkt sagen til ende. Parlamentets klare holdning var, er og bliver - og ud fra den betragtning er der ikke noget at korrigere, hr. Swoboda - at vi i går med stort flertal har billiget Kommissionens holdning! Det vil jeg gerne konstatere endnu en gang!

Formanden
Hr. Swoboda, hr. Jarzembowski, jeg forstår, at jo længere De taler, desto nærmere kommer De hinanden. Vi vil lade dette undersøge nøje, og det vil De høre nærmere om.

Afstemning
Fischler
Mine damer og herrer, efter samråd med de kompetente tjenestegrene ønsker jeg ikke at fastlægge Kommissionens holdning endegyldigt nu. Kommissionen vil gerne forbeholde sig ret til at undersøge sagen endnu en gang.

Formanden
Jeg giver ordet til ordføreren, hr. Cappato. De kan nu gøre et par ting. De kan i hvert fald meddele Parlamentet, om De fastholder forslaget. I så tilfælde går vi over til afstemning om forslaget til lovgivningsmæssig beslutning. Det kan også henvises til fornyet udvalgsbehandling.
Hr. ordfører, hvad råder De os til?

Cappato
Hr. formand, i betragtning af afstemningsresultatet og de mange, der hverken har stemt for eller imod, mener jeg, det vil være klogt - ikke for ordførerens skyld, men for Parlamentets - at henvise denne betænkning til fornyet udvalgsbehandling.
(Fornyet udvalgsbehandling vedtoges) 
 
Betænkning (A5-0271/2001) af Ries for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om 24. ændring af Rådets direktiv 76/769/EØF om begrænsning af markedsføring og anvendelse af visse farlige stoffer og præparater (pentabromodiphenylether) (KOM(2001) 12 - C5-0018/2001 - 2001/0018(COD))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
 
Betænkning (A5-0272/2001) af Nisticò for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om fastsættelse af standarder for kvaliteten og sikkerheden ved tapning, testning, behandling, opbevaring og distribution af humant blod og blodkomponenter og om ændring af Rådets direktiv 89/381/EØF (KOM(2000) 816 - C5-0034/2001 - 2000/0323(COD))

Nisticò
Hr. formand, som ordfører vil jeg anmode Dem og Parlamentet om at godkende mit forslag om at sætte ændringsforslag 75 under afstemning før ændringsforslag 55 og 56. Det drejer sig om at få en logisk rækkefølge i ændringsforslagene, da ændringsforslag 75 skal erstatte ændringsforslag 55 og 56. Endvidere vil hr. Lisi og hr. Santini stille et mundtligt ændringsforslag, som jeg er for, til ændringsforslag 75, og hr. Tannock og fru Korhola vil stille et mundtligt ændringsforslag 43, som jeg også er for.

Lund
Hr. formand, det spørgsmål, hr. Nisticò her rejser om at ændre afstemningsrækkefølgen har været diskuteret, tror jeg, de sidste 10 dage med hr. Nisticò, og vi er for længst nået til den konklusion, der fremgår af afstemningslisten, så jeg forstår slet ikke, hvorfor hr. Nisticò rejser spørgsmålet nu. Ændringsforslag nr. 55 og 56 bør klart til afstemning før ændringsforslag nr. 75, og det har der været enighed om i længere tid. Men det lader til, at hr. Nisticò stadigvæk vil forsøge at rejse tvivl om det. Jeg forstår det ikke.

Formanden
Det kan jeg sige helt klart, hr. ordfører. Vi skal også anvende forretningsordenen her, og den afstemningsrækkefølge, som tjenestegrenene igen har undersøgt, inden De talte her, er den rette, og denne skal i sidste instans vurderes af formanden. Jeg synes, vi skal opretholde denne rækkefølge.

Nisticò
Hr. formand, meningen med mit indlæg var at bede Parlamentet om at udtale sig, for Parlamentet er suverænt og kan derfor ændre en rækkefølge, det finder ulogisk. Jeg må derfor insistere på, at mit forslag sættes under afstemning for at konstatere, hvem der er for, og hvem der er imod.

Formanden
Hr. Nisticò, De har sagt to ting. Kompromisændringsforslaget taler vi om om lidt. Det kan De stille om lidt, og så kan Parlamentet sige, om det vedtager det eller ej. Men afstemningsrækkefølgen hører i sidste instans under formandens ansvarsområde. Jeg benytter min beføjelse til at opretholde afstemningsrækkefølgen, hvilket tjenestegrenene har rådet mig til. Dette er en rimelig rækkefølge. Jeg gentager, at vi om lidt kan komme tilbage til et eventuelt mundtligt ændringsforslag, hvis det bliver aktuelt.

Bowis
Hr. formand, hr. Nisticò sagde, at der var et mundtligt ændringsforslag til ændringsforslag 43, som er et af de ændringsforslag, som De ønsker skal være genstand for en samlet afstemning.

Formanden
Hvis det mundtlige ændringsforslag vedrører ændringsforslag 43, som der stemmes om under ét sammen med de andre ændringsforslag, må De gerne stille det. Så vil vi afvikle dette punkt nu, inden vi går over til afstemningen under ét. Hr. Nisticò, forholder det sig sådan?

Nisticò
Ja, netop. Hr. Tannock vil redegøre for dette ændringsforslag.

Formanden
Det kan begrundes nu. Det mundtlige ændringsforslag vedrører ændringsforslag 43.

Tannock
Hr. formand, mit mundtlige ændringsforslag til ændringsforslag 43 vedrører erstatning af andet afsnit. Fru Korhola og jeg har nået et kompromis, der lyder som følger: "I tilfælde af mangel på visse plasmaprodukter, og udelukkende hvad angår import til EU fra tredjelande, kan medlemsstaterne tillade undtagelser fra direktivet, forudsat at kravene til kvalitet og sikkerhed opfyldes."
Det er absolut afgørende at sikre interesserne for de europæiske blødere, der sommetider er afhængige af importerede Faktor VIII-plasmaprodukter, som kan indeholde blod doneret og solgt fra USA. Det er derfor helt afgørende, at vi ikke bringer britiske og andre blødere i fare. Både fru Korhola og jeg støtter dette ændringsforslag. Jeg har forstået, at hr. Lund også støtter det.
Efter afstemningen om ændringsforslag 55 og 56 Formanden. Vi kender proceduren ved forelæggelsen af de mundtlige ændringsforslag. Jeg må nu spørge Parlamentets medlemmer, om De gør indsigelse imod det. 12 medlemmer eller flere kan gøre indsigelse imod det. Jeg spørger, om De kan acceptere ændringsforslaget? Jeg ser flere end 12 medlemmer. Dermed er det mundtlige ændringsforslag afvist.
Jeg foreslår, at vi gør dette på en praktisk måde, og at vi om lidt stemmer særskilt om ændringsforslag 43. Vi stemmer nu om alle 60 ændringsforslag fra udvalget under ét bortset fra ændringsforslag 43.

Lisi
Hr. formand, det ærgrer mig, at De ikke har kunnet give mig ordet, som jeg havde bedt om, før afstemningen om ændringsforslag 55 og 56, for meningen med det mundtlige ændringsforslag var at lade Parlamentet vurdere før afstemningen om 55 og 56, om det kunne tilslutte sig det kompromisændringsforslag, som lå i mit forslag. Nu, hvor den første del er bortfaldet, fordi jeg desværre ikke kunne få ordet, er det fuldstændig meningsløst at forelægge det. Det er kedeligt, for hvis vi havde accepteret ordførerens forslag om at bytte om på rækkefølgen, kunne jeg have forelagt det. Jeg forsøgte at gøre det, før Parlamentet stemte, men det lykkedes mig ikke at få ordet, og her er resultatet.

Formanden
Tak, hr. Lisi, i hvert fald har det ingen mening mere i øjeblikket.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges) 
 
Betænkning (A5-0229/2001) af Jonathan Evans for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om forslag til Rådets forordning om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82 og om ændring af forordning (EØF) nr. 1017/68, (EØF) nr. 2988/74, (EØF) nr. 4056/86 og (EØF) nr. 3975/87 (KOM(2000) 582 - C5-0527/2000 - 2000/0243(CNS))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

 
Betænkning (A5-0269/2001) af Andria for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om forslag til Rådets forordning om indførelse af en enhedsmekanisme for mellemfristet betalingsbalancestøtte til medlemsstaterne (KOM(2001) 113 - C5-0121/2001 - 2001/0062(CNS))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

 
Betænkning (A5-0217/2001) af Lannoye for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om formandskabets kompromisforslag vedrørende forslagene til Rådets direktiver om forenkling af de vertikale direktiver om levnedsmidler. Formandskabets kompromisforslag vedrørende forslagene til Rådets direktiver om:
I. visse former for sukker bestemt til konsum (14003/1999 C5-0346/1999 - 1996/0113(CNS));
II. honning (8701/2000 - C5-0347/1999 - 1996/0114(CNS));
III. frugtsaft og visse lignende produkter bestemt til konsum (13760/1999 - C5-0348/1999 - 1996/0115(CNS));
IV. visse former for konserveret helt eller delvis inddampet mælk bestemt til konsum (14002/1999 - C5-0349/1999 - 1996/0116(CNS));
V. marmelade og frugtgelé samt kastanjecreme bestemt til konsum (7138/2000 - C5-0350/1999 - 1996/0118(CNS))
(Ved successive afstemninger vedtoges de fem forslag til lovgivningsmæssig beslutning)

 
Fælles beslutningsforslag om resultaterne fra konferencen om klimaændringer i Bonn
(Forslaget til fælles beslutning vedtoges)
 
Betænkning (A5-0284/2001) af Cederschiöld for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om et sikrere informationssamfund: Højnelse af sikkerheden i informationsinfrastrukturerne og bekæmpelse af computerrelateret kriminalitet (KOM(2000) 890 - C5-0143/2001 -2001/2070(COS))

Cederschiöld
Hr. formand, jeg vil blot meget kort forklare de to ændringsforslag. De er nemlig ikke særlig politiske, men derimod snarere tekniske.
Det ene ændringsforslag vedrører tillægget om terrorisme. Der var tale om en mundtlig ændring, som blev vedtaget enstemmigt i udvalget, men af tekniske årsager faldt denne ændring desværre bort. Derfor var der egentlig heller ikke behov for noget ændringsforslag her i plenarforsamlingen. Det handler bare om at godkende den enstemmige beslutning fra udvalget.
Det andet ændringsforslag er sprogligt. På engelsk blev termen labelling, mærkning, brugt. Et bedre ord på engelsk ville have været certification, hvilket helt klart bliver tydeligere i oversættelsen, også i de øvrige sprogversioner.
(Forslaget til beslutning vedtoges)

 
Betænkning (A5-0280/2001) af Bösch for Udvalget for Andragender om Den Europæiske Ombudsmands årsberetning 2000 (C5-0302/2001 - 2001/2043(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges) 
 
Betænkning (A5-0245/2001) af Perry for Udvalget for Andragender om særlig rapport fra Den Europæiske Ombudsmand til Europa-Parlamentet i fortsættelse af undersøgelsen på eget initiativ om eksistensen af og offentlighedens adgang til en adfærdskodeks for god forvaltningsskik i Fællesskabets forskellige institutioner og organer (C5-0438/2000 - 2000/2212(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
 
Betænkning (A5-0240/2001) af Almeida Garrett for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender om ændring af artikel 3 i Ombudsmandens statut (1999/2215(ACI))
Om ændringsforslag 1
Von Boetticher
Hr. formand, før vi nu stemmer om dette ændringsforslag ved navneopråb, vil jeg gerne gøre opmærksom på, at vi, dersom vi godkender dette forslag, begår en virkelig alvorlig overtrædelse af europæisk primær ret, nemlig af EU's grundlæggende traktater. Det må ikke forekomme i et demokratisk opbygget Europa, at Ombudsmanden får kontrol med parlamentsmedlemmerne!

Det kan ikke være rigtigt, at parlamentsmedlemmerne har pligt til at aflægge regnskab, hvor meget jeg end er fortaler for og støtter Ombudsmandens embede.
(Bifald)

Formanden
Hr. von Boetticher, ved afstemninger fører vi ikke forhandlinger om indholdet. Det er en aftale. De ved også selv, at Parlamentet er helt klar over ændringsforslagenes indhold.
Hr. Duff, De må ikke komme ind på indholdet. Vi fører ikke nogen forfatningsmæssig forhandling her. De må gerne ganske kort fremsætte et indlæg til forretningsordenen, hvis De vil, men ikke sige noget om indholdet.

Duff
Hr. formand, hvis jeg ikke kan tale om indholdet, vil jeg blot sige, at bemærkningen fra PPE-DE-Gruppen er helt hen i vejret.

Formanden
Kære kolleger, det er på høje tid, at vi går over til afstemning.

Almeida Garrett
Hr. formand, jeg vil bede Dem om at meddele forsamlingen, at ordføreren er imod denne ændring.
(Forslaget til beslutning vedtoges)

 
Betænkning (A5-0236/2001) af Camisón Asensio for Udvalget for Andragender om resultatet af arbejdet i Udvalget for Andragender i parlamentsåret 2000-2001 (2001/2010(INI))
(Forslaget til beslutning vedtoges)

 

Cox
Hr. formand, jeg ønskede ikke at afbryde afstemningen tidligere, men jeg vil gerne vende tilbage til Nisticò-betænkningen.
Hr. Tannock henledte vores opmærksomhed på bekymringen om blod- og plasmaprodukter til blødere, hvis produkterne kommer fra lande uden for EU. Jeg er ikke godt nok orienteret, men mit indtryk er, at hans indgriben var baseret på veldokumenterede fakta og ikke var et spørgsmål om politisk præference. Når det drejer sig om lovgivning, som vedrører mennesker og sundhed, skal vi udvise stor forsigtighed og opmærksomhed.
Jeg vil gerne bede Dem, hr. formand, om at anmode tjenestegrenene om at udarbejde et notat om dette spørgsmål, så vi kan orientere vores kolleger i grupperne. Jeg er bange for, at vi måske har stemt forkert.

Formanden
Hr. Cox, jeg vil selvfølgelig anmode tjenestegrenene om at undersøge det hele nøje. Det siger sig selv, især når De beder om det.
Stemmeforklaringer
Betænkning af Cappato (A5-0270/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg lukker øjnene, og hvad ser jeg? Jeg er i Venedig, verdens smukkeste by. Måneskin, gondoler, vi er på Canal Grande, italiensk mad, spaghetti med blæksprutte tilberedt i eget blæk, fransk champagne, Dom Pérignon, og en skøn blondine, som bringer mig tilbage til min ungdom. Men da jeg er kommet hjem, står mine kufferter uden for gadedøren, takket være den manglende fortrolighed for persondata og beskyttelse af privatlivets fred - min kone havde fundet ud af det hele!
Det er derfor, jeg stemte for, hr. formand. Men var det, jeg sagde, drøm eller virkelighed?

Meijer
I Nederlandene er der mange mennesker, der klistrer mærkater mod reklametryksager på deres brevkasse. Det er nu efterhånden accepteret, at det er uanstændigt og endda uretmæssigt at ignorere denne meddelelse. En sådan ordning kalder man i mellemtiden en opt out-løsning, idet modtageren selv skal meddele, at han eller hun ikke ønsker at modtage denne post. En opt in-løsning, hvor det er nødvendigt at meddele, at man ønsker at modtage reklametryksager, ville være endnu bedre. Ved den elektroniske kommunikation er der endnu større grund til en sådan opt in-løsning. Denne forhindrer, at forbrugerne generes af modtagelse af og fjernelse af uønskede meddelelser, som de tilmed selv skal betale. Desuden overbebyrdes e-mailen oven i købet af denne overflod af reklamer og bliver således uanvendelig for pålidelig kommunikation. Med rette foreslår Kommissionen en sådan opt in-løsning i artikel 13. Jeg blev forskrækket over ordførerens holdning, idet han viser sig at foretrække en opt out-løsning, som kun befrier forbrugerne for generne, efter at de udtrykkeligt har protesteret. Desuden har man i forvejen dårlige erfaringer med tilsagn fra organisationer, som tjener penge på direkte markedsføring. Den i direktivet med rette tilsigtede beskyttelse af privatlivets fred trues alvorligt af hr. Cappatos holdning.

McKenna
Hr. formand, jeg vil gerne benytte mig af stemmeforklaringer vedrørende to betænkninger samlet: Cappato- og Cederschiöld-betænkningerne.
Jeg stemte imod begge betænkninger. Først og fremmest er der store risici forbundet med brugeroplysninger, som rejser alvorlige spørgsmål om borgerlige frihedsrettigheder. Med internetkriminalitet har vi en situation, hvor der opstår nye former for kriminalitet. Det manglende hensyn til borgerlige frihedsrettigheder og offentlighedens grundlæggende ret til privatliv ignoreres. Der er stor fare for, at vi i fremtiden vil have et samfund, hvor mennesker er bange for at kommunikere og bruge moderne teknologi af frygt for interception, aflytning eller misbrug.
Inden vi fastsætter lovgivning på dette område, skal vi først og fremmest sikre, at menneskers grundlæggende rettigheder og frihedsrettigheder er beskyttet. Begge er fastsat i den europæiske konvention om beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder og i EU-traktaterne. Der bruges skræmmende argumenter som f.eks. pædofili, terrorisme, narkotika eller våbenhandel. Offentligheden er villig til at acceptere lovgivning og strenge foranstaltninger på grund af den store bekymring vedrørende disse spørgsmål.
Selv om jeg stemte imod, betyder det ikke, at jeg ikke er bekymret over disse spørgsmål. Men vi skal først og fremmest beskytte offentlighedens grundlæggende frihedsrettigheder, som fastsat i international lovgivning. Vi må ikke ignorere det. Hvilket samfund ville vi have, hvis vi ignorerede menneskers grundlæggende rettigheder i vores bestræbelser på at bekæmpe andre former for kriminalitet? Der er mange lighedspunkter mellem de to. Det skal vi huske.
Betænkning af Nisticò (A5-0272/2001)

Figueiredo
Denne betænkning indeholder aspekter, som giver anledning til uenighed, ligesom i øvrigt også Kommissionens eget forslag. Som ordføreren for Udvalget om Retlige Anliggender siger, ville det måske være at foretrække, at de to direktiver blev til ét, altså, det aktuelle forslag om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor og direktivet om forsyningspligt. Desuden er Kommissionens forslag om at give arbejdsgiverne ret til at overvåge deres ansatte et meget kompliceret og følsomt spørgsmål.
Uanmodede elektroniske meddelelser en bloc (såkaldt spamming) er en anden årsag til bekymring, som der må findes en tilfredsstillende løsning på. Derfor skal man lytte til Det Portugisiske Forbrugerråd, der går ind for Kommissionens holdning om, at forudgående opt in-samtykke skal være obligatorisk for uanmodet elektronisk post som den fremgangsmåde, der giver de europæiske forbrugere de bedste muligheder for at fravælge spam, således at de undgår at blive bombarderet med uanmodede elektroniske meddelelser i form af reklamer, undtagen i tilfælde, hvor de har givet deres samtykke i så henseende.

Newton Dunn
Jeg stemte for opt out. En opt in-fremgangsmåde for Europa vil være fuldstændig formålsløs. Hvis EU vil forsøge at indføre begrænsning af afsendelse af e-mails, uanset om det er i forbindelse med markedsføring, kampagner eller politiske meddelelser, vil disse e-mails stadig blive sendt til modtagere inden for EU - men fra adresser uden for EU. Jeg fristes af tanken om at etablere en lille virksomhed på en solrig caribisk ø, hvorfra jeg kan sende ubegrænsede e-mails til EU fra europæiske virksomheder for et pænt lille beløb. Sådan en virksomhed kunne ikke eksistere i EU. Hvis et velmenende EU vælger opt in, vil det få to negative resultater: Det vil hæmme EU's virksomheder i forhold til deres globale konkurrenter, og det vil flytte arbejdspladser uden for EU. Man siger, at vejen til helvede er brolagt med gode forsætter. Spam skal styres - men det kan kun lade sig gøre ved global lovgivning og samarbejde.

Sacrédeus
Jeg vælger at gå mod den holdning, som min partigruppe har indtaget, hvad angår reglerne om at sende ikke-bestilte reklamer ud til forbrugerne via e-mail. Reklamer via e-mail giver generelt set ulemper for forbrugeren, da det bl.a. tager tid at åbne og slette den. Endvidere bidrager det til spredning af virus på internettet. I øvrigt er det forbrugeren, der skal afholde omkostningerne i forbindelse med at modtage og læse reklamerne. Med baggrund i dette mener jeg, at det kun er en opt in-løsning, der kan beskytte forbrugerne effektivt mod ikke-bestilte reklamer. Min holdning til dette spørgsmål har påvirket min stemme ved den endelige afstemning om denne betænkning.
Betænkning af Ries (A5-0271/2001)
Schörling (Verts/ALE), skriftlig. (SV) Brandhæmmende højbromholdige stoffer findes langt oppe i fødekæden. Dette er blevet konstateret for første gang, efter at en svensk miljøundersøgelse har vist, at brandhæmmende højbromholdige stoffer, som ansås for at være mindre skadelige end de lavbromholdige stoffer, også er bioakkumulative, og det har man vidst, siden de blev fundet i æg fra vandrefalke i Sverige. Undersøgelsen viser 400 gange højere indhold af brandhæmmende bromholdige stoffer i æg hos vilde vandrefalke end i æg fra falke i bur.
Vi har vidst, at de brandhæmmende lavbromholdige stoffer er bioakkumulative, siden de blev fundet i fugle, fisk og pattedyr, men tidligere troede man, at højbromholdige stoffer ikke var særligt skadelige. De højbromholdige stoffer har større molekyler og skulle dermed have sværere ved at trænge ind i cellemembranen hos levende organismer. Nu har det altså vist sig at være forkert.
Dette er et stort sundheds- og miljøproblem, da mange brugere har erstattet de brandhæmmende højbromholdige stoffer i produkter med lavbromholdige stoffer, og brandhæmmende lavbromholdige stoffer som decaBDE udgør 80% af alle anvendte brandhæmmende stoffer.
Gruppen De Grønne stemte derfor for, at hele gruppen af penta-, octa- og decaBDE skal forbydes allerede nu. Det kræver forsigtighedsprincippet med baggrund i de nye erfaringer, man har gjort. Et flertal i Parlamentet valgte at afvente den risikovurdering, som finder sted for decaBDE for øjeblikket. Det betyder, at tonsvis af farlige højrisikokemikalier fortsat slippes ud i miljøet, hvilket efter vores mening strider mod forsigtighedsprincippets intentioner.

Fatuzzo
Hr. formand, Pensionistpartiet går helt og fuldt ind for regulering af bloddonation og -omløb. Pensionisterne hører til dem, der er meget aktive i de foreninger, som i hele Europa arbejder for bloddonation. Derfor er jeg glad for min ven hr. Nisticòs glimrende, perfekte, fuldstændige betænkning, som jeg har stemt for.
I Italien er der et ordsprog, hr. formand, som lyder: "Latter giver godt blod". Og vi ønsker, at det blod, der er i omløb, skal være godt. Jeg tror derfor, det er en god ting, at jeg ind imellem fortsætter med disse stemmeforklaringer, som får en og anden til at trække på smilebåndet, for det giver godt blod og fremmer således også dette direktivs mål.

Alavanos
Europa-Parlamentet har gentagne gange beskæftiget sig med problemet med testning af bloddonorer og blod til transfusioner, og der har været en hel række beslutningsforslag siden 1993. Der hersker fortsat alvorlig bekymring hos befolkningen på grund af den forbryderiske uansvarlighed, som de ansvarlige myndigheder i forskellige EU-lande har udvist.
Kommissionens forslag til ændring af direktiv 89/381/EØF har til formål at forbedre kvaliteten af og sikkerheden omkring standarder for tapning, testning, transport, opbevaring og distribution af blod og blodkomponenter. Det er vigtigt, at medlemslandene kan gennemføre endnu strengere standarder, og at transport af blod mellem de 15 lande ikke er underlagt reglerne for det indre marked.
Jeg stemmer for Nisticò-betænkningen, fordi den fastholder, at der skal indføres strengere standarder, går imod kommercialisering af humant blod og forsøger at sikre, at de nødvendige mængder blod er til rådighed via netværk af frivillige. Formålet er at øge sikkerheden, og det vil også fjerne EU's afhængighed af leverandører uden for Fællesskabet.

Bordes, Cauquil og Laguiller
Vi har stemt for teksten, som den ser ud efter de ændringsforslag, der er stillet af Europa-Parlamentets Miljøudvalg. Og vi har stemt imod alle ændringsforslag, der kan ødelægge eller begrænse frivillig og vederlagsfri afgivelse af blod.
Vi beklager blot, at der i betænkningen ikke fastsættes en formel forpligtelse for virksomhederne til at give deres ansatte den nødvendige tid til at afgive blod og således fjerne de træge tilladelsesprocedurer, der ødelægger den gode vilje.
Vi er imod hele det økonomiske system, der er drevet af en jagt på profit. Profit fra direkte eller indirekte handel med menneskelige organer, celleelementer eller plasma er et af de mest modbydelige træk ved dette system og et udtryk for et barbarisk samfund.

Carlotti
Det europæiske direktiv om fastsættelse af standarder for kvalitet og sikkerhed ved tapning, testning, behandling, opbevaring og distribution af humant blod bør ændres for at øge beskyttelsen af både donorerne og modtagerne.
Modtagerne fortjener både at få yderligere garanti for sporbarheden i hele blodtransfusionskæden og garanti for et højt kvalificeret personale overalt i Europa, hvor der udføres blodtransfusioner.
En større sikkerhed øger tilliden til blodforsyningssystemet, hvilket vil anspore folk til at give blod.
Men i direktivet skal der også mindes om principper. Blod er ikke en handelsvare. EU's charter om grundlæggende rettigheder fastslår i øvrigt, at det er forbudt at gøre menneskekroppen til en indtægtskilde.
Det er derfor, at vi må slå gratisprincippet fast. Ved at give blod foretager borgeren en solidaritetshandling. Dette medfører, som De Europæiske Socialdemokraters Gruppe har understreget, at blod og blodkomponenter kun må tappes fra frivillige donorer.

Costa, Raffaele
Jeg har naturligvis stemt for Giuseppe Nisticòs betænkning. Vi føler alle, almindelige borgere såvel som specialister, behovet for europæiske standarder med sikre regler, som omfatter indsamling, kontrol, forarbejdning, opbevaring og distribution af blod og derivater heraf. Det er en sektor, hvor det meget påtrængende behov for blod til behandlingsformål aldrig må føre til, at der slækkes på kontrol og forebyggelse. Hele denne argumentation har hr. Nisticò ført på glimrende vis, bl.a. i kraft af hans faglige kompetence. Af disse grunde tilslutter jeg mig hele betænkningens indhold, og jeg har derfor stemt for den.

Caudron
Jeg er, som mange af kollegerne, blevet kontaktet af bloddonororganisationer, der var bekymret for eventuelle ændringer af den gældende lovgivning på dette område.
Alle er med rette enige om at beklage mangelen på blod og plasma i EU, samtidig med at man insisterer på, at vi under ingen omstændigheder må slække på opmærksomheden med hensyn til kvaliteten af disse produkter, navnlig fordi Unionen importerer halvdelen af det blod, den har behov for!
Dette direktiv, der er ændret af Parlamentet, ændrer, omfatter og supplerer den lovgivning, der i øjeblikket er gældende i Europa for kvalitets- og sikkerhedsstandarder med hensyn til tapning, testning, behandling, opbevaring og distribution af humant blod og blodkomponenter. Der skal vedtages strengere forskrifter med hensyn til godkendelse af donorer og den testning, der foretages på dem, og på fællesskabsniveau skal der oprettes et kvalitetssystem for de steder, hvor man foretager blodtransfusioner. Det hele skal suppleres med et hensigtsmæssigt kontrol- og godkendelsessystem i medlemsstaterne. Endelig skal der defineres fælles standarder med hensyn til uddannelse af personale og sporbarhed af det blod, der gives til patienterne.
Selvfølgelig vil disse forholdsregler ikke forhindre medlemsstaterne i at bevare eller udarbejde endnu strengere forholdsregler.
Det er desuden ønskeligt at nedsætte Unionens afhængighed med hensyn til import af blod eller blodkomponenter fra tredjelande. I denne forbindelse skal man udarbejde informationskampagner, der skal rettes mod kommende donorer. Men man kan under ingen omstændigheder forestille sig et system, hvor der betales for disse produkter. Betænkningen understreger med rette, hvor vigtig bloddonationens frivillige karakter er, og det understreges samtidig, at donorerne yder en væsentlig og påskønnelsesværdig indsats til samfundets bedste.
Jeg er selv bloddonor og tilhænger af at give blod og har derfor stemt for denne betænkning.

Caveri
I mange år har jeg i det italienske parlament fulgt bloddonationsproblematikken, herunder dannelsen af en gruppe parlamentsmedlemmer, som er med i AVIS, den største organisation af frivillige donorer i Italien. Den har i årenes løb arbejdet for vedtagelse af forskellige forslag til bedre lovgivning om bloddonation.
Jeg har fra første færd været af den opfattelse, at der er brug for en større grad af EU-harmonisering af reglerne på dette område, ikke kun på grund af unionsborgerskabet, som kræver en ensartet holdning til problemer med menneskers sundhed i Europa, men også fordi vi ikke kan undvære fælles regler om, hvordan vi skal tackle alvorlige sygdomme - som aids og BSE - og et verdensmarked for blod, som skal tage højde for videnskabelige fremskridt (kunstigt blod, menneskeligt blod produceret på basis af stamceller).
De ændringer af direktivet, som er forelagt os, er tilfredsstillende for en, der som jeg altid har kæmpet for en styrket offentlig politik til fordel for frivillig bloddonation uden vederlag. Man kunne måske være gået et skridt videre og have bevilget midler til fremme af initiativer til støtte af frivillig bloddonation, men det forelagte er i hvert fald et godt fremskridt.

Figueiredo
Det er vigtigt, at det, som i denne betænkning, bliver fastslået, at den menneskelige krop og dele heraf ikke må undergives kommercialisering, hvilket selvfølgelig også omfatter det menneskelige blod uanset den tilstand, som det måtte befinde sig i. Flere donororganisationer, herunder Foreningen til Forsvar for Modtagere af Blod i Portugal og Den Internationale Bloddonorføderation, støtter denne holdning og betænkningens forskellige positive aspekter, der vil være til gavn for den frivillige blodafgivning i EU's forskellige medlemsstater. Et højt antal donorer er afgørende for den enkelte medlemsstats selvforsyning, selv om solidaritetsprincippet også bør råde medlemsstaterne imellem, når dette er muligt.
Hvis man, som betænkningen siger det, ønsker, at donorerne gratis afgiver blod, således som det bør foregå, må blodforsyningssystemet være ukommercielt. Blodbehandling bør i alle led være en tjenesteydelse, som udføres for medlemslandenes sundhedsvæsener til gavn for patienterne.
Alle de forslag, der forbedrer det nuværende direktiv 89/381, er også gode, navnlig med hensyn til standarder for kvaliteten og sikkerheden ved tapning, testning, behandling, opbevaring og distribution af blod.

Grossetête
Jeg har stemt for betænkningen. De initiativer, der omtales i denne betænkning, vil gøre det muligt - det tror og håber jeg - at undgå katastrofer som dem, vi har oplevet tidligere navnlig i Frankrig med blødersagen. Vi kan ikke undlade at tage det tragiske udfald af denne sag, der har efterladt så dybe spor hos folk, med i vores overvejelser.
Det er også vores opgave på europæisk niveau at udarbejde højere standarder for blodkvalitet og sikkerhed i forbindelse med tapning, stille krav til betingelser for opbevaring og sporbarhed samt at gennemføre strenge kontrolbestemmelser.
Blod er ikke en vare som andre. Det er ikke en handelsvare, og vi må under ingen omstændigheder fravige denne opfattelse. Jeg modsætter mig kraftigt enhver kommerciel brug af humant blod, og jeg går ind for princippet om frivillig og vederlagsfri bloddonation.
Det gør jeg for det første af etiske grunde. Parlamentet, og navnlig det udvalg, der beskæftiger sig med genetik, henviser gang på gang til det etiske aspekt. Men fremmer det etiske aspekt indførelsen af betaling for bloddonation? Skal forholdet mellem lægen og donoren baseres på tillid eller blot være en økonomisk forbindelse?
Med hensyn til det etiske aspekt har vi vedtaget et charter om grundlæggende rettigheder. Heraf fremgår klart, at det er forbudt at gøre menneskekroppen til en indtægtskilde. Samhørighed skal være en del af vores politiske engagement.
For det andet er der videnskabelige grunde. Undersøgelser har vist, at blodforsyningssystemet tilsyneladende er mere sikkert, når man har en praksis med vederlagsfri donation, og at der er mindre risiko for, at det blod, der tappes på denne måde, vil overføre smitsomme sygdomme. Man kan ikke se bort fra denne videnskabelige konstatering i et direktiv, der har til formål at sikre blodkvaliteten.
Og endelig for det tredje er der kulturelle grunde. I Frankrig - og dette vidner støtten fra diverse sammenslutninger, der har kontaktet mig, om - kan vi ikke acceptere idéen om betaling for blod, bl.a. af de årsager jeg nævnte tidligere.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137)
Betænkning af Jonathan Evans (A5-0229/2001)
Fatuzzo (PPE-DE). (IT) Hr. formand, ordføreren for denne betænkning om ændring af konkurrencereglerne, Jonathan Evans, sidder ved siden af mig i dette flotte Parlament. Han har overbevist mig om, at hans betænkning er god, så jeg har stemt for den. Men som repræsentant for pensionisterne og for Pensionistpartiet må jeg sige, hr. formand, at vi burde have de samme pensionsregler i hele EU, hvis vi ønsker ægte konkurrence mellem de produkter, som fremstilles i EU.
Hvis arbejdskraftomkostningerne, hvori indgår pensionsomkostningerne, er forskellige - høje i Italien, lave i Tyskland og lave i Nederlandene - er der illoyal konkurrence. Vi har brug for pensionsregler, som er ens for hele EU.

Konrad
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg har forkastet Evans-betænkningen, fordi jeg afviser en renationalisering af konkurrencepolitikken i Europa. Hvis Kommissionen i fremtiden opgiver sit fritagelsesmonopol, har vi ikke fået en reform af konkurrenceretten, men derimod et systemskifte. Hvis Kommissionen i fremtiden som led i dette systemskifte begrænser sig til at undersøge uregelmæssig adfærd, anser jeg det for særdeles betænkeligt.
Hvis i fremtiden byretter i EU træffer afgørelser inden for rammerne af konkurrenceretten, vil vi formodentlig ikke mere kunne tale om en fælles konkurrencepolitik i Europa, og slet ikke på baggrund af udvidelsen af EU.
Et europæisk monopoltilsyn ville være en fremtidsløsning. Jeg tror, at man burde bevæge sig i denne retning.

Blokland
Vi støtter Evans-betænkningen, fordi ordføreren på den rette måde viser, hvor kommissionsforslaget skal tilpasses. Det er et skridt i den rigtige retning.
En større rolle til de nationale konkurrencemyndigheder ved gennemførelsen af konkurrencereglerne kan jeg bestemt værdsætte på grund af subsidiariteten. Det må imidlertid ikke undergrave den ensartede anvendelse. Foruden usikkerhed for virksomheder ville det også føre til en forskel i konkurrencestillingen mellem medlemsstater.
De nationale myndigheder har behov for entydige regler for at forhindre forskellige fortolkninger. Det er stadig for usikkert, hvilken myndighed der er ansvarlig for hvad. Den mest egnede myndighed kan være den myndighed, inden for hvis område de vigtigste følger viser sig, men også den myndighed, som har fulgt sagen i lang tid.
Ordføreren rammer sagens kerne, idet han beder om, at forslaget præciseres for at øge retssikkerheden. Uanset afgrænsningen af beføjelserne har Kommissionen ansvaret for at sikre ensartethed i anvendelsen, når forskellige medlemsstater berøres.
I forhold til Kommissionens store beføjelser er en styrkelse af forsvarsrettighederne på sin plads. I denne forbindelse rejser spørgsmålet sig, om Kommissionen kan vise, hvordan virksomheders behov for en hurtig dom, der skal gælde i hele EU, kan imødekommes.
Kravet om retssikkerhed er ikke kun et spørgsmål om, at Kommissionen foretager en nærmere udformning. Det Europæiske Institut for Offentlig Administration gjorde for nylig opmærksom på, at der i mange tilfælde simpelthen findes for lidt retspraksis. Det er således karakteristisk for selve den europæiske konkurrencerets nuværende situation, at store juridiske risici ikke kan udelukkes. Inden den foreslåede reform kan finde sted, må Kommissionen lægge et grundlag herfor i form af retningslinjer eller lovgivning, som garanterer retssikkerheden.
I dette perspektiv er idéen med kerneopgaver til Kommissionen og gennemførelsesopgaver til de nationale myndigheder værd at tænke nærmere over. En retfærdig og decentraliseret anvendelse vil vise sig at være nyttig, i hvert fald efter udvidelsen.
Betænkning af Andria (A5-0269/2001)

Figueiredo
Denne betænkning behandler Kommissionens forslag til forordning om gennemførelse af traktatens artikel 81 og 82 med henblik på at skabe en ægte fælles konkurrencepolitik, så virksomhederne omfattes af de samme konkurrenceregler, og problemerne effektivt afdækkes. Den nuværende anmeldelsesordning skal fjernes, og Kommissionens grundbeføjelser styrkes, men gennemførelsesbeføjelserne decentraliseres til uafhængige nationale myndigheder, der i et netværk skal arbejde sammen med Kommissionen.
For at der ikke skal herske tvivl om, at Kommissionen ikke ønsker at renationalisere konkurrencepolitikken, har forordningen inkluderet artikel 3, der skal sikre fællesskabsrettens forrang for national ret, altså, at de nationale myndigheder og domstole anvender fællesskabsretten.
Hele Kommissionens forslag er i øvrigt præget af en tydeligt ønske om at styrke dens beføjelser, således som det klart fremgår af artikel 7, som Europa-Parlamentets betænkning så søger at afsvække. Det, der dog står tilbage, er, at Kommissionen har travlt med at omformulere konkurrencepolitikken forud for udvidelsen gennem en styrkelse af dens egne overnationale interventionsbeføjelser.
Da Parlamentets betænkning søger at sætte nogle bøjer ud og lægge en dæmper på Kommissionens ambitioner, har vi valgt hverken at stemme for eller imod.

Fatuzzo
Hr. formand, hr. Andria, som er meget gode venner med hr. Fatuzzo og med Pensionistpartiet, har overtalt mig til at stemme for sin vigtige betænkning, som giver mulighed for at låne penge til de EU-stater, som ikke bruger den fælles valuta, euroen, for at rette op på deres betalingsbalance, hvis den er i vanskeligheder.
Det vil ganske snart - håber jeg - være af interesse for alle de stater, som har ønsket at tiltræde Den Europæiske Union, de 12 stater, som er på vej til at blive medlemmer af EU, og som jeg ønsker skal blive det snarest muligt. Men jeg bliver nødt til at spørge hr. Andria: "Hr. Andria, på den måde får vi rettet op på EU-landenes budget, men kan du ikke finde et system, pensionisterne kan bruge til at få rettet op på deres private betalingsbalance?"

Meijer
I tirsdags blev der ført en udførlig forhandling om 12 ansøgerlandes eventuelle tiltrædelse. De fleste af disse landes økonomi er svag i forhold til de nuværende medlemsstaters økonomi. Det kan ikke forventes, at disse nye medlemsstater vil gå over til euroen som det eneste lovlige betalingsmiddel. Euroen kan i disse lande højst opnå en stilling som det andet betalingsmiddel, foruden den nationale valutaenhed, og i et til stadighed skiftende kursforhold. Der bliver euroen i bedste fald et betalingsmiddel for de rige og for udlændinge, omtrent ligesom den amerikanske dollar i mange lande. Følgen af udvidelsen vil derfor være, at antallet af medlemsstater, der opfylder betingelserne for finansiel støtte til betalingsbalancen, vil vokse stærkt. Jeg er derfor ikke enig i den samtidige nedsættelse af långivningsloftet fra 16 til 12 milliarder euro. Kommissionen har stadig ikke fremsat noget konkret forslag om den måde, hvorpå de nye medlemsstater kan deltage. Jeg kan dog gå med til, at ansvaret for forvaltningen af lånemekanismen overføres fra Den Europæiske Centralbank til Kommissionen. Der må være en instans, som kan være politisk ansvarlig for det, og det er banken ikke.
Betænkning af Lannoye (A5-0217/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, efter vedtagelsen af hr. Lannoyes betænkning, som jeg med glæde har stemt for, vil min morgenmad aldrig mere være som før. Vi vil - og jeg vil - omsider få europæisk morgenmad, ægte europæisk morgenmad, for sukkeret vil være mere europæisk, vi får europæisk honning, vi får europæisk frugtsaft, vi får europæisk mælk, og selv marmeladen vil smage af EU. Kunne vi da nogensinde få et mere lifligt EU uden denne betænkning, som er forelagt af hr. Lannoye, og som jeg har stemt for? Tak, hr. Lannoye, og tak til EU!
Konferencen om klimaændringer (RC B5-0539/2001)
Meijer (GUE/NGL), skriftlig. (NL) Opfølgningskonferencen om klimaændringer i Bonn har resulteret i to yderpunkter. På den ene side har de mennesker ret, som siger, at det resultat, som blev opnået der, var det bedste, der kunne opnås under de nuværende omstændigheder. På den anden side er resultatet mindre end den dårligst mulige variant, som man var bange for på den foregående konference i november 2000 i Haag. Dengang dominerede frygten for, at der for en global aftales skyld ville blive gjort indrømmelser til USA. Inden for EU's medlemsstater drejede spørgsmålet sig om valget mellem to muligheder. Den ene var at tage et klart standpunkt for at kunne opretholde de reduktioner, der var aftalt i Kyoto. Den anden var at søge efter, hvad der lige netop kunne være acceptabelt for amerikanerne, og acceptere den begrænsning, der var nødvendig herfor, som uundgåelig. Som observatør ved denne konference tilsluttede jeg mig den franske miljøministers og den tyske grønne miljøministers vedholdenhed under forhandlingen i plenarforsamlingen den 29. november. Siden den nye amerikanske præsidents afvisning af at undertegne nogen som helst aftale synes modstanden mod det, der dengang kunne opnås, glemt. For at få Japan og Australien med er der nu betalt mere, end hvad USA sidste år forlangte. Bush er vinder. Om 10 år vil man være forarget over denne utilstrækkelige aftale.

Grossetête
Inden for de seneste år har vi oplevet flere fødevareskandaler, og forbrugerne kræver med rette at blive ordentlig informeret om de produkter, de køber.
De oplysninger, der gives til forbrugeren, skal være så klare og læsbare som muligt, samtidig med at man skal undgå at forøge antallet af varekategorier.
Således må mærkningen af frugtsaft ikke medføre nogen forvirring. Det er altså nødvendigt at oplyse forbrugeren om forskellen mellem frisk frugtsaft og frugtsaft, der er fremstillet af koncentrat. Disse to forskellige mærkninger vil gøre det muligt for køberen at vide, hvad det er for et produkt, han vælger.
Desuden er visse frugtsafter fremstillet af en blanding af frisk frugtsaft og saft fremstillet af koncentrat. Hvis man i dette tilfælde udelukkende oplyser, at det er frisk frugtsaft, fører man forbrugeren bag lyset.
Det er vigtigt, at mærkningen i dette tilfælde omfatter en supplerende oplysning, der indikerer, at det endelige produkt ligeledes består af koncentrat. Mærkningen "fremstillet af koncentrat" eller "delvist fremstillet af koncentrat" skal således fremgå direkte, og skriftens størrelse skal sikre, at forbrugeren informeres korrekt.
Denne bestemmelse er ligeledes gældende for nektar, der er fremstillet af koncentrat.
Disse bestemmelser sigter mod at give forbrugeren den bedste information uden at straffe producenterne. Således er der tekniske, organoleptiske og økonomiske forskelle i de to produktkategoriers fremstillingsproces. Fremstilling af frisk frugtsaft kræver en høj kvalitet i forarbejdningen af produkterne, navnlig under presningen og pasteuriseringen, mens fremstilling af frugtsaft på basis af koncentrat ikke stiller samme krav.
Betænkning af Cederschiöld (A5-0284/2001)

Lulling
For fire år siden tog jeg ordet i denne forsamling i forbindelse med det vertikale direktiv om honning, hvor hr. Lannoye ligeledes var ordfører.
En af mine hovedbekymringer på det tidspunkt var mærkningen. Således forsøgte jeg at vise, at mærkningen af et glas honning først og fremmest skal informere forbrugeren om honningens oprindelse og kvalitet for at undgå, at importeret honning fra et eller andet sted, der indeholder et eller andet ukendt pollen, bliver forvekslet med en kvalitetshonning, der er fremstillet af vores biavlere.
Det drejer sig stadig i dag om honningens kvalitet. Jeg vil henlede opmærksomheden på Kommissionens forslag om muligheden for at filtrere honning for at udtrække pollen, hvilket jeg er stærk modstander af. Pollen er således den eneste sikre indikator for honningens oprindelse.
Heldigvis undgår man med de ændringsforslag, der er stillet af ordføreren, en fejlagtig vejledning af forbrugeren, der ikke ville kunne kende honningens oprindelse og nøjagtige sammensætning, hvis man filtrerede den for at fjerne pollen.
Uden disse ændringsforslag vil der altså ikke længere være nogen garanti med hensyn til honningens kvalitet, idet forbrugeren ikke mere vil kunne skelne kvalitetshonning fra hans region fra udenlandsk industrielt fremstillet honning, der længe har været underlagt en filtreringsteknik.
Desuden kan honning i henhold til direktivet bestå af 20% "A-pollen" og for de restende 80% af otte forskellige slags pollen. På etiketten vil der kun stå "honning med A-pollen", eftersom den engelske version af direktivet faktisk foreslår termen "mainly" for at beskrive sammensætningen og tilstedeværelsen af pollen indeholdt i honningen. Dette ord "mainly" betyder især, men betegner ikke nødvendigvis en del på over 50%. (Den tyske oversættelse "überwiegend" og franske oversættelse "essentiellement" betegner en del på mere end 50%).
Det bliver fremover muligt at blande forskellige typer nektar, uden at en nektar er til stede med mere end 50%. Man kunne forestille sig en honning med 20% nektar A, mens de resterende 80% udgøres af otte forskellige typer nektar.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137)

Villiers
Efter mere end fem år har vi i dag endelig stemt om forslaget til Rådets direktiv om marmelade og frugtgelé samt kastanjecreme.
Det glæder mig meget, at Parlamentet ikke har gjort indsigelse mod Rådets undtagelse vedrørende småkager, som betyder, at en britisk favorit, Jammy Dodger, ikke falder ind under direktivets anvendelsesområde.
Jammy Dodger er en fin britisk institution, og mange i Det Forenede Kongerige havde frygtet, at direktivet ville resultere i et forbud mod denne småkage. Det er godt at se, at ikke alle britiske traditioner og institutioner trues af Bruxelles.

Vachetta
Jeg undlader at stemme om det fælles beslutningsforslag om resultaterne af Bonn-konferencen om klimaændringer. Det er således en alt for entusiastisk gennemgang af den indgåede aftale. Det er svært at tro, at den skulle sætte skub i Koyoto-aftalen, udgøre et vigtigt instrument i en verdensomspændende strategi mod den globale opvarmning og sende et yderst positivt signal til alle de borgere, der er bekymret over globaliseringen. Faktisk bør alarmklokkerne ringe. Ni år efter Rio er der stadig ikke iværksat effektive foranstaltninger, og de ambitioner, som medlemsstaterne udtrykker, er påfaldende små.
Aftalen fra Bonn har positive punkter. Den afviser f.eks. at omtale atomkraft som en ren energiform. Men den er et udtryk for endnu en sejr for folk, der forsvarer en overdreven markedsøkonomi, og kan kun bekymre og ikke berolige de borgere, der er bekymret over globaliseringen. Det fælles beslutningsforslag er tvetydigt på dette væsentlige punkt. I punkt 9 beklages den vægt, der blev lagt på kulreserver og fleksible ordninger i Bonn. Men i punkt 6 foreslås det, at klimakonferencen i 2003 skal have disse ordninger (den internationale ordning om handel med emissionsrettigheder) som tema i stedet for de uundværlige offentlige politikker, som kampen mod det klimatiske kaos kræver.
Det faktum, at man i Bonn nåede frem til en aftale med Japan, Australien, Canada og Rusland, bør ikke overskygge, at indholdet i denne aftale langtfra afspejler, hvor meget indsatsen haster.

Fatuzzo
Hr. formand, jeg beklager at måtte tage ordet så ofte, men jeg har fornemmet, at der er stillet anti-Fatuzzo-ændringsforslag til forretningsordenen, gående ud på at begrænse antallet af stemmeforklaringer til 3 i hver runde, så jeg er nødt til at udnytte de sidste dage, jeg har mulighed for at give stemmeforklaringer.
Altså, jeg har stemt for Cederschiöld-betænkningen, for en af de værste farer, som truer os, er IT-kriminalitet. Så må jeg spørge: Hvad er grunden til, at vi ikke kan betale konsulenter, som er IT-kriminelle, og som kan afsløre hemmelighederne ved IT-kriminalitet for os, så vi bedre kan bekæmpe denne grimme vane, som alt for mange personer i Europa har?
Betænkning af Bösch (A5-0280/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg går fuldt og helt ind for Den Europæiske Ombudsmands virke og for det, han ifølge denne betænkning har gjort de sidste år. Sandheden er, at mange EU-borgere ikke kender deres rettigheder. De ved ikke, hvad de kan gøre på grundlag af EU-direktiverne, og frem for alt tror de ikke, at EU-forordninger og -direktiver er europæiske. De er overbevist om, at det drejer sig om italiensk lovgivning, og det tror jeg er uheldigt. Jeg vil derfor foreslå Den Europæiske Ombudsmand at insistere over for Parlamentet på at godkende min anmodning om, at der skal stå "EU-lov" på de EU-direktiver og -forordninger, som gennemføres i national lovgivning.
Betænkning af Almeida Garrett (A5-0240/2001)
Betænkning af Perry (A5-0245/2001)
Dehousse (PSE), skriftlig. (FR) Hr. Perrys betænkning markerer den vellykkede og konstruktive afslutning på 15 måneders roligt og vedvarende arbejde i Europa-Parlamentet.
Den 11. april 2000 kontaktede Den Europæiske Ombudsmand, hr. Söderman, Parlamentet i forbindelse med et fornyende forslag om en administrativ adfærdskodeks for alle institutioner og organer i EU. Det er denne kodeks, der er blevet vedtaget her til morgen. For at nå til dette resultat - med en næsten enstemmig støtte i Europa-Parlamentet - har det været nødvendigt at løse adskillige problemer.
For det første har vi, som størstedelen af de lovgivende forsamlinger, skullet undgå et kompetencesammenfald mellem de forskellige udvalg, da - alt efter indfaldsvinklen - i alt fire udvalg kunne anses som kompetente med hensyn til forslaget. Det er lykkedes os at undgå denne fare.
Derefter skulle man finde et solidt og uanfægteligt grundlag for vedtagelsen af kodeksen. Retsudvalget har bestræbt sig herpå på trods af gruppernes uoverensstemmelser og klassiske indvendinger samt nationernes indvendinger, der er mere diskrete, men ikke mindre skarpe. Jeg glæder mig over at have bidraget til dette med en udtalelse, der var meget åben over for dette store konstruktive flertals tilkendegivelser.
Europa-Parlamentet har i dag både ønsket at forstærke og forenkle de europæiske borgeres rettigheder over for Fællesskabets administration. Det er lykkedes, fordi den vedtagne kodeks indeholder nye væsentlige elementer, som man gradvist vil opdage vigtigheden af. Men forenklingen er lige så vigtig, eftersom den betyder, at man undgår en vedvarende opsplitning af alle borgeres rettigheder. Rettigheder der i virkeligheden vil miste deres betydning, hvis de opfattes forskelligt i de forskellige instanser.
Jeg er lykkelig over at kunne bidrage med min stemme til dette betydelige fremskridt for det europæiske statsborgerskab.

Fatuzzo
Hr. formand, jeg har drømt om hr. Söderman! Jo, det er rigtigt, også om ham! Vi sad over middagsmaden, men det var ikke den nuværende Söderman, det var en ung Söderman, meget ung. Vi var venner, og mens vi sad og snakkede, betroede han mig: "Jeg drømmer om, hr. Fatuzzo, at blive europæisk ombudmand, når jeg bliver stor, for jeg vil gerne kunne kontrollere det, der foregår i EU-institutionerne, og når der er en administrator, som ikke handler korrekt, vil jeg opdage det og sørge for, at alle EU-borgere får mulighed for at nyde godt af EU-lovgivningen". Hr. formand, omsider er den drøm, hr. Söderman havde i min drøm, gået i opfyldelse med vedtagelsen af dette direktiv.
Betænkning af Camisón Asensio (A5-0236/2001)

Bordes, Cauquil og Laguiller
Selv om teksten taler om en udvidelse af demokratiet og et pust af gennemsigtighed og på trods af selve formålet, som er at give Ombudsmanden udvidet adgang til officielle dokumenter, er hele tankegangen bag teksten kendetegnet ved et ønske om at bevare forretningshemmeligheden i forbindelse med de informationer, som Ombudsmanden kan få adgang til.
I stedet for at gøre institutionerne og deres virke mere gennemsigtige, er Ombudsmandens funktion blot at skjule, at dette på ingen måde er tilfældet for et overvældende flertal af befolkningen.
Derfor har vi ikke stemt for betænkningen. Og når vi heller ikke har stemt imod, skyldes det udelukkende, at de officielle franske myndigheder, angiveligt for at beskytte Europa, protesterer mod en mere fleksibel adgang til "fortrolige dokumenter" og kræver, at betænkningen forkastes.
Vi understreger vores modstand mod både forretningshemmeligheden, driftshemmeligheden og de påståede statshemmeligheder, der egentlig ikke skal beskytte staten mod tredjelande, men snarere skjule de statslige institutioners til tider meget uværdige optræden for deres egne befolkninger.

Sacrédeus
Jeg har under dagens afstemning givet min støtte til en afgørende styrkelse af Den Europæiske Ombudsmands stilling. Forslaget går ud på at ændre artikel 3 i Ombudsmandens statut, således at Ombudsmanden også får indsigt i hemmeligstemplede dokumenter inden for Unionen. Desuden foreslås det, at alle tjenestemænd i Unionen skal pålægges at vidne på en fuldstændig og sandfærdig måde, og at deres loyalitetspligt over for arbejdsgiveren skal ophøre.
Dermed forpligtes tjenestemænd til at forsvare sandheden og borgerne, snarere end at forsvare deres egen institution. Det er en afgørende forbedring af åbenheden og den demokratiske kontrol i EU.

Fatuzzo
Hr. formand, på side 8 i hr. Camisón Asensios betænkning står der: "Borgerne har ret til at kræve, at forsinkelser, som berører deres rettigheder, afhjælpes hurtigt og effektivt". Det er glimrende. Pensionistpartiet støtter denne betænkning, og jeg har personligt stemt for den, men jeg må stille følgende spørgsmål: Det, jeg har læst i betænkningen, og som er helt rigtigt, hvornår vil det lykkes os at få det gennemført i Europa, når vores 15 stater udbetaler pensionerne? Der er en del stater, hvor pensionerne udbetales med forsinkelse, endda flere års forsinkelse og til tider årtiers. Vi må i EU forsøge at gribe ind for at få sat en stopper for disse forsinkelser.
(Mødet udsat kl. 13.22 og genoptaget kl. 15.00)

Aktuel og uopsættelig debat
Formanden
 Næste punkt på dagsordenen er debatten om aktuelle og uopsættelige spørgsmål af væsentlig betydning.

Zimbabwe
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0549/2001 af Belder for EDD-Gruppen om situationen i Zimbabwe;
B5-0554/2001 af Cox, Mulder og Haarder for ELDR-Gruppen om situationen i Zimbabwe;
B5-0571/2001 af Lucas og Maes for Verts/ALE-Gruppen om Zimbabwe;
B5-0581/2001 af Andrews for UEN-Gruppen om den forværrede situation i Zimbabwe;
B5-0582/2001 af Van Orden m.fl. for PPE-DE-Gruppen om situationen i Zimbabwe;
B5-0583/2001 af Bertinotti og Herman Schmid for GUE/NGL-Gruppen om situation i Zimbabwe;
B5-0592/2001 af Kinnock og van den Berg for PSE-Gruppen om situationen i Zimbabwe.

Belder
Hr. formand, det er virkelig utroligt, at det engang så velstående Zimbabwe, som kunne have været det sydlige Afrikas spisekammer, så hurtigt er gledet ud i et økonomisk og politisk kaos. Under dække af "landreformer" plyndrer og besætter de såkaldte "veteraner" efter behag hvide landmænds gårde. Disse banditter skyr ikke nogen som helst form for vold. Politiet står grinende og ser på de grusomme intimideringer af og endog mord på agtværdige borgere, som finder sted. I tusindvis, mest sorte landarbejdere, bliver ligeledes berøvet deres job og jaget bort fra deres huse. Til trods for den kendsgerning, at retsvæsenet har betegnet disse aktiviteter som ulovlige, fortsætter tyveriet ufortrødent.
I den forbindelse har intimideringskampagnen nu også vendt sig mod selve retsvæsenet. Adskillige uafhængige højtstående dommere er derfor trådt tilbage. Forbuddet mod at offentliggøre "urigtige" nyheder, som kan forårsage panik og fortvivlelse, bruges stadig oftere til at lægge bånd på den frie presse. Oppositionsleder Morgan Tsvangirai blev tidligere i år anklaget for at have overtrådt den samme lov.
Hr. formand, jeg vil gerne benytte denne lejlighed til at understrege hr. Van Ordens forslag om virkelig at lade denne mand komme i betragtning ved tildelingen af Sakharovprisen.
Denne statsterrorismes regissør er den 77-årige diktator Robert Mugabe. Med en opfordring til en fornyet frihedskamp, en kamp mod "den onde kapitalisme" og de "onde hvide" retfærdiggør han sine misgerninger.
Hans vicepræsident, Joseph Msika, går endog et skridt videre. Han erklærede for nylig, at hvide ikke er menneskelige væsener. Kommentarer er overflødige. Det bliver stadig tydeligere, at Mugabes ekstreme handlinger får ham til at miste enhver troværdighed som national og regional leder. Alligevel har præsidenten, som isolerer sig, her og der sine egne venner. Til ære for den libyske nationale revolutionsfest i sidste weekend sad Mugabe ved siden af Gaddafi som den vigtigste gæst. Et par dage forinden havde værten Gaddafi betænkt Mugabe med en kredit på 360 millioner dollars i olie og en gave på 1 million dollars til hans valgfond.
Dette krystalklare fælles beslutningsforslag anmoder Rådet og Kommissionen om at tage konkrete skridt mod Mugabe-regimets kriminelle politik. Ingen medlemsstat skulle have lov at komme uden om dette.

Mulder
Hr. formand, måske er der andre her i Parlamentet, der ligesom jeg i begyndelsen af 1980'erne regelmæssigt kom i Zimbabwe og dengang kunne opdage, hvad for et land det var. Det var et land fyldt med håb, borgerkrigen var slut, og man ville begynde på en ny fremtid. Modsætningerne mellem hvide og sorte ville holde op med at eksistere. Når vi nu ser på, hvad der er kommet ud af det 20 år efter, er det kaos, fattigdom, måske udsigt til hungersnød, ingen pressefrihed og frem for alt intet demokrati.
Selvfølgelig kan Europa ikke nu, lige så lidt som tidligere, se på det uden at foretage sig noget. Men jeg tror også, at Europa frem for alt skal opfordre Afrika til at fordømme Mugabe, for hvis vi ikke passer på, kan situationen brede sig til andre lande i området.
Hvilke muligheder har vi efter min gruppes opfattelse? For det første kan vi standse bistanden. Fødevarehjælp er en anden sag. Hvis beretningerne er rigtige, kan Zimbabwes selvforsyning i høj grad være og i hvert fald komme i fare. Hvis det sker, skal der gives fødevarehjælp, men selvfølgelig må denne ikke fordeles gennem regeringsorganerne, for så ved vi, hvor den ender. Den skal fordeles gennem uafhængige organisationer.
Vi vil også have, at det undersøges, hvilken slags sanktioner der kan iværksættes mod de besiddelser, som de har i Europa såsom fastfrysning af bankkonti osv.
Til sidst vil jeg gerne have, at Kommissionen undersøger, om rygtet om, at mennesker fra Zimbabwe, som takket være legater kan studere ved europæiske universiteter og skoler, fortrinsvis udvælges i Mugabes og hans kammeraters kredse, er sandt. Er det rigtigt, og i bekræftende fald, agter Kommissionen at gøre noget ved det?

Maes
Hr. formand, Zimbabwe er et land, der for en række år siden vakte så store forhåbninger, at man syntes, at Afrika og styret efter apartheiden i Sydafrika skulle se på Zimbabwe som et land, hvor det var lykkedes. Det triste ved det er naturligvis, at hr. Mugabe har udvidet sin magt til et uanstændigt omfang og har glemt selv at løse problemet med landreformerne. Den måde, hvorpå han nu farer frem, overstiger enhver fantasi og bringer hans land til undergang.
Jeg er derfor meget skuffet over, at Zimbabwe stadig, til trods for den elendighed, som landet udsættes for, er inddraget i krigen i Den Demokratiske Republik Congo. Jeg er meget skuffet over, at de besættelser af ejendomme, som landet oplever, er årsag til, at hele det økonomiske system kommer ud af balance, og at et land, som egentlig er egnet til at producere fødevarer, nu selv sulter.
Mange af de forhåbninger, som Zimbabwe har vakt, er i mellemtiden tilintetgjort. Jeg er derfor skuffet over EU's holdning, idet det ikke lykkes EU at indtage en sammenhængende holdning og over for Zimbabwe træffe de nødvendige foranstaltninger, som er nødvendige for at bringe hr. Mugabes regime til ophør og give håbet om en ny tid en chance.

Van Orden
Hr. formand, Parlamentet vil i dag stemme om den femte beslutning om Zimbabwe i løbet af de seneste 18 måneder. Hvis Rådet og Kommissionen ikke har følt sig kaldet til at handle før nu, er det sandelig på tide, inden Mugabe-regimet helt ødelægger det, der potentielt er et af de mest velstående lande i Afrika.
Regeringens sammenbrud, de frygtelige krænkelser af menneskerettighederne over for alle dele af befolkningen i Zimbabwe og den katastrofale økonomiske situation er alle veldokumenterede og stigende problemer. Den politiske modstand over for Mugabes regime har været genstand for angreb fra Zanu-PF-militante grupper. Oppositionspressen og kritiske journalister angribes regelmæssigt. Oppositionspolitikere inden for bevægelsen for demokratisk forandring og støttegrupper har været særlige mål for voldelige overgreb, vilkårlig fængsling og mord. Inden for de seneste uger er parlamentsmedlemmer og partifolk kun med nød og næppe sluppet med livet i behold efter voldelige overgreb.
Det drejer sig ikke om vores forfædres fejde mellem Det Forenede Kongerige og Zimbabwe. Mugabes regime og holdning til menneskerettigheder er en bekymrende faktor i Centralafrika og internationalt. Zimbabwes økonomiske kollaps påvirker nabolandene. Inden for de sidste to dage har sorte oppositionsledere, der er på besøg i Parlamentet, understreget, at krisen ikke har at gøre med jordbesiddelser, men med Mugabes ønske om at beholde magten. Han står over for nederlag under næste års præsidentvalg, men forsøger at undgå det ved at køre en ondskabsfuld kampagne mod sine politiske modstandere. Vi må se i øjnene, at befolkningen i Zimbabwe ikke har demokratiske standarder, retsbeskyttelse eller grundlæggende menneskerettigheder.
Det kræver stort mod at kæmpe for demokrati, frihed og ytringsfrihed under sådanne forhold. Morgan Tsvangirai har som leder af oppositionspartiet MDC kæmpet for reel frihed i Zimbabwe siden 1999, og han fortjener international anerkendelse.
Jeg havde håbet, at der ville være nogle seniorrepræsentanter fra Rådet til stede i dag. Beslutningen henvender sig især til Rådet, da der afholdes en række møder på højt plan i løbet af de næste par uger. Kan jeg i dag få sikkerhed for, at sekretariatet videregiver vores beslutning, så den kan drøftes på det uformelle ministermøde i Genval i nærheden af Bruxelles i denne weekend og formelt komme på dagsordenen for det møde, som Rådet (almindelige anliggender) afholder den 8. oktober?

Bordes
Hr. formand, efter som kolonimagt at have udplyndret Zimbabwe gennem et århundrede og efter at have udnyttet landets arbejdende klasse og frarøvet den jorden efterlader Storbritannien Zimbabwe i en situation, hvor den bedste jord stadig tilhører nogle få tusinde hvide farmere. Stormagterne ville ikke have bemærket Zimbabwes styres diktatoriske karakter og korruptionen, hvis ikke landets diktator, Mugabe, var begyndt - for at bevare sin magt - at foretage demagogiske handlinger, der bringer de hvide farmeres privilegier i fare.
Frankrig, der ikke er så tæt knyttet til denne priviligerede gruppe, fortsætter i øvrigt uden skrupler med at støtte diktaturet. Den overfladiske indignation fra alle dem, der her protesterer mod den vold, der udøves af Mugabes styre, fremstår under disse omstændigheder som et hyklerisk forsøg på at tage en håndfuld privilegerede mennesker i forsvar over for millioner af landmænds krav på at leve i dette land. Selv om de fattige landmænd gennemfører voldelige jordbesættelser, er dette for intet at regne mod den vold, som man udsatte dem for, da man udplyndrede dem.
Vi protesterer mod Mugabes regime, både fordi det er diktatorisk og præget af korruption, og fordi diktaturet fortsat støtter oprørende sociale uligheder og privilegier til fordel for en lille del af befolkningen, som udgøres af Mugabes folk og de hvide farmere.
Men vi tilslutter os ikke det fælles beslutningsforslag, og vi forkaster både ordlyden og tankegangen bag. Det er op til befolkningen i dette land at gøre regnskabet med Mugabe og hans diktatur op. Det er ikke op til de privilegerede medsammensvorne og til dem, der har begået eller støttet kolonivold, at lære dette land noget om moral.
Vi udtrykker hermed fuld solidaritet med den arbejdende befolkning i Zimbabwe og støtter befolkningens ret til at tage al dens jord i besiddelse uden at skulle købe den tilbage eller udbetale godtgørelser.

Kinnock, Glenys E
Hr. formand, jeg må understrege over for den sidste taler, at jeg som englænder kan bekræfte, at mine forfædre absolut ikke har haft noget at gøre med undertrykkelsen af befolkningen i Zimbabwe. Jeg vil gerne understrege, at jeg og min familie på ingen måde er skyld i noget, der fandt sted i koloniens tid.
Det er meget vigtigt at forstå, at drøftelsen af dette beslutningsforslag i dag sker på et meget vigtigt tidspunkt. Det giver præsident Mugabe mulighed for en gang for alle at træffe beslutningen om at træde tilbage, som hr. Van Orden har gjort helt klart. Ud over de forhandlinger, der finder sted netop nu i Abuja blandt udenrigsministrene i Commonwealth, er der planlagt en række EU-initiativer, herunder den belgiske udenrigsministers besøg til de sydafrikanske lande som repræsentant for formandskabet og hr. Solanas besøg som den øverste ansvarlige.
Der foregår endvidere en række andre ting. Om ca. tre uger drager et team ud for at forberede EU's deltagelse - forhåbentlig - i præsidentvalget i marts. Det er meget vigtigt. Men hvis disse initiativer ikke kan gennemføres, og hr. Mugabe fortsat nægter at deltage i den dialog, som det internationale fællesskab forsøger at indlede med ham, må vi tage det til efterretning.
Jeg vil især gerne henvende mig til fru Maes og sige, at en af grundene til, at Rådet og Kommissionen ikke har ønsket at gribe direkte ind, som nogle parlamentsmedlemmer måske kunne have ønsket, er faren for, at Mugabe blot venter på en undskyldning for at erklære undtagelsestilstand i Zimbabwe, så han kan aflyse valget, stoppe den demokratiske proces og den officielle opposition samt enhver opposition fra pressen og medierne. Vi må overveje konsekvenserne for Zimbabwe af enhver handling fra EU's eller Commonwealths side for at løse problemerne i Zimbabwe.
Det interessante øjeblik vil være den 8. oktober, når det næste møde finder sted i Rådet (almindelige anliggender). Hvis der ikke har været nogen udvikling på det tidspunkt, hvis der ikke er indledt en dialog, hvis vi vurderer, at det er en nyttesløst, er det på det tidspunkt helt afgørende, at vi vedtager de såkaldte små sanktioner. Vi skal nægte at udstede visa til Mugabes tilhængere og regering, og vi skal identificere personer med udenlandske konti og fastfryse midlerne. Disse sanktioner vil ikke skade den fattige del af befolkningen i Zimbabwe, men vil bestemt genere de personer fra Zimbabwe, der kan lide at tage til London for at købe ind i Harrods eller besøge deres børn, som går på engelske privatskoler. Det er den form for små sanktioner, som EU kan vedtage. Vi kan også overveje muligheden af at suspendere udviklingshjælpen i henhold til Cotonou-aftalen. På det tidspunkt vil Parlamentet være nødt til at gøre det helt klart, at der ikke har været tilstrækkelige fremskridt i forbindelse med jordbesiddelser, politisk vold og alle de spørgsmål, som har været rejst.
Endelig vil jeg gerne sige, at jeg støtter udtalelsen fra Morgan Tsvangirai, lederen af oppositionspartiet, som i morges på BBC var meget hård mod Mugabe, og jeg vil gerne slutte af med hans ord om, at præsident Mugabe helt klart har overtrådt alle Commonwealth-principperne og alle andre internationale aftaler og bør isoleres fra det internationale samfund. Vi bør tage denne udtalelse fra lederen af oppositionspartiet i Zimbabwe til efterretning.

Banotti
Hr. formand, det er ikke meget, man kan sige på et minut, men jeg er enig i udtalelserne fra hr. Van Orden, fru Kinnock og mange andre talere. Jeg besøgte i 1960'erne det, der dengang hed Rhodesia, og der var stor uretfærdighed i landet på det tidspunkt. Vi havde så store forhåbninger til præsident Mugabe. Vi troede, at vi havde fået en liberal, alvorlig og intelligent leder. Når vi nu ser det voksende kaos, trusler om hungersnød og den ødelagte økonomi, må vi med sorg konstatere, at han ikke levede op til vores forventninger til ham.
Jeg er enig i, at vi må pålægge sanktioner, da den almindelige befolkning i Zimbabwe allerede lider stor nød i et land, der bliver mere og mere kaotisk. Jeg vil stærkt opfordre alle kolleger til at støtte dette beslutningsforslag.

Khanbhai
Hr. formand, der er 4.500 landmænd af britisk, hollandsk, tysk og græsk oprindelse, der ejer over 8,3 millioner ha jord i Zimbabwe. Ni hvide landmænd og 360 sorte landarbejdere er dræbt i det store kaos inden for de seneste par måneder. Tusinder af sorte landmænd har mistet deres arbejde, og deres hjem og landbrug er ødelagt.
Zimbabwe er afhængigt af landbruget, og disse landmænds bidrag er af afgørende betydning for økonomien. Der stilles økonomiske midler til rådighed fra den britiske regering, og mange hvide landmænd er villige til at opgive 80% af deres jord til fordel for sorte familier. Mugabe skal acceptere denne løsning.
I 1970 nationaliserede Tanzania sisallandbrug, virksomheder og ejendomshandel og nedlagde den private sektor. Det samme skete i Uganda i 1972, da asiaterne blev bortvist, og de to landes økonomi har været elendig lige siden. Jeg sympatiserer med Zimbabwes landmænd og landarbejdere, da min familie var offer for en lignende konfiskering og nationalisering.
Min familie har boet i Tanzania i 166 år, meget længere end mange hvide landmænd i Zimbabwe. Vi købte jord af Deutsch-Ostafrika i 1876, og jeg har stadig skødet. Vi tabte jord og ejendom på grund af nationalisering uden at få kompensation, og jeg ved, hvad det betyder. Jeg deler Zimbabwes tavse sorte flertals sorg, det flertal, som fortsat lever i fattigdom. De fattigste i Zimbabwe ønsker ikke at skyde, dræbe, plyndre og brænde afgrøder. De er sultne og arbejdsløse. De har brug for mad, uddannelse, sundhed, beskæftigelse og husly.
Nelson Mandelas visioner og krav om livskvalitet viste til sidst Afrika, at forlig, samarbejde, demokrati og respekt for alle mennesker, uanset hudfarve, er den eneste måde, hvorpå man kan lede et udviklingsland, den eneste måde, hvorpå man kan hjælpe de fattigste ud af fattigdom og sygdom. Præsident Mugabe skal følge hr. Mandelas eksempel og acceptere forlig og demokrati, tillade hvide landmænd at drive landbrug og have fremgang og acceptere, at Zimbabwe tilhører befolkningen i Zimbabwe, og at ingen har ret til at fratage dem et anstændigt liv baseret på fred og demokrati.

Gahler
Hr. formand, Rådet, Kommissionen og Parlamentet er helt på det rene med situationen i Zimbabwe. Ingen kan påstå, at vi ikke vidste noget. Ministerrådet, som fortsat er passivt, gør sig til medskyldig. Det er en skandale, at der på mødet i går i Bruxelles i Rådets arbejdsgruppe "Afrika" på ny ikke blev truffet en beslutning. Formandskabets prioritering af Afrika, som det propaganderer, er åbenbart kun ren retorik. Desværre er Frankrig anfører for en gruppe af medlemslande, som åbenbart har en anden dagsorden. For hvordan kan det ellers være, at alle lande enten indstiller det økonomiske samarbejde eller indskrænker det væsentligt, mens Frankrig forstærker det.
Jeg opfordrer de EU-medlemsstater, som ønsker at være mere aktive, til, også før Nice-traktatens ikrafttrædelse, at praktisere et forstærket samarbejde og minde Frankrig og andre om, at de utvivlsomt spiller på den forkerte hest, hvis de nu de facto forbliver passive.
Jeg tror ikke, kære fru Kinnock, at hr. Mugabe har brug for vores beslutninger eller vores krav, hvis han beslutter sig for at erklære landet i undtagelsestilstand. Det gør han sandsynligvis alligevel, fordi han under alle omstændigheder vil tabe valget, hvis det da bliver afholdt.

Parish
Hr. formand, jeg var sammen med hr. Gahler og andre her en del af den observationsmission, der besøgte Zimbabwe. Jeg vil gerne aflive myten om, at det handler om jord og ejendom. Det handler om politik. Det drejer sig om, at Mugabe ved, at han vil tabe præsidentvalget, hvis han får samme antal stemmer som under sidste års afstemning. Han driver landmændene og landarbejderne væk fra deres jord, ud af sognene, så de ikke kan stemme. Det handler helt klart om politik. Det handler ikke om kolonimagt, men om politisk magt.
Disse landbrug er veldrevne med kirker, skoler og hospitalsbehandling i områderne. Samfundene hjælper hinanden. 70% af Zimbabwe er involveret i landbrug, og økonomien undergraves. Vi har brug for at pålægge sanktioner over for præsident Mugabe. Han tager ikke imod fornuft. Vi må handle, og vi må handle nu.

Lamy
Som understreget af de parlamentsmedlemmer, der netop har talt, er Zimbabwe tydeligvis midt i en alvorlig krise, der kunne ende med et økonomisk sammenbrud og en politisk krise med ekstreme sociale følger, der grænser til en humanitær katastrofe. Vi er enige i den analyse, mange af Dem er kommet frem til. Zimbabwes regerings eneste mål er at forblive ved magten, om så det betyder, at den må fuldføre ødelæggelsen af et land, der for kort tid siden blev betragtet som en af de mest solide økonomier og et af de mest solide demokratier i Afrika. Zimbabwes regering, der kunne have undgået denne krise, er altså uden tvivl ansvarlig for den dramatiske rutschetur mod undergangen.
Vores politiske formål - EU's formål - er, som flere blandt Dem har mindet om, afholdelse af præsidentvalget i 2002 under de bedst mulige betingelser for gennemførelse af ændringer, som man siger. Hvis det er formålet, skal Unionens holdning altså være at finde en balance mellem på den ene side at markere vores uenighed i den nuværende udvikling af situationen og på den anden side at undgå, at den bliver et påskud til at dekretere en undtagelsestilstand, der vil betyde udskydelse af det valg, vi ønsker. Således er gennemførelsen af præsidentvalget i 2002 efter EU's mening den absolutte prioritet.
Med hensyn til Deres indlæg om gennemførelse af artikel 8, det vil sige den politiske dialog (artikel 8 i Cotonou-aftalen), fremhæver vi vigtigheden af en fortsat politisk dialog, idet vi i lighed med Dem understreger, at der ikke er sket væsentlige fremskridt i denne dialog i løbet af de seneste måneder. Der er fortsat et lille håb, nemlig formandskabets kommende besøg i de lande, der er indblandet i krisen i Congo, hvilket måske kan puste liv i dialogen.
Med hensyn til det næste skridt, gennemførelsen af artikel 96 i Cotonou-aftalen om en opmuntring til høring om og vedtagelse af hensigtsmæssige foranstaltninger, vil Rådet behandle dette spørgsmål i starten af oktober med vores deltagelse selvfølgelig, og vi vil så beslutte, om vi tager dette skridt eller ej. Med hensyn til situationens indvirkning på udviklingssamarbejdet ønsker vi at bevare de programmer, som Fællesskabet finansierer i Zimbabwe, bl.a. inden for sundhedssektoren og uddannelsessektoren, i betragtning af disse programmers humanitære og sociale karakter og for ikke at straffe den befolkning, der allerede er hårdt ramt af den økonomiske krise. Alt dette sker, som De alle har nævnt, under yderst bekymrende økonomiske og sociale betingelser. Vi har i år i Zimbabwe oplevet en kornmangel, som burde kunne kontrolleres, hvis det kun var et spørgsmål om kornmangelen og konsekvenserne heraf for befolkningen. Men den alvorlige ustabilitet, der hærger landet, den økonomiske krise og de samfundsmæssige konflikter er en vigtig faktor i forbindelse med fødevaremangelen, som vi er bange for vil forværres under de vanskelige omstændigheder. En blanding af den kritiske fødevaresituation, mangelen på landbrugsprodukter, i dette tilfælde korn, og den økonomiske og politiske situation, kan altså føre til en endnu større tragedie end den, som vi er vidner til i øjeblikket, hvilket vi for alt i verden må undgå.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 18.30.

Mund- og klovsyge
Formanden
 Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0548/2001 af van Dam for EDD-Gruppen om mund- og klovsyge;
B5-0553/2001 af Martinez m.fl. for TDI-Gruppen om mund- og klovsyge;
B5-0555/2001 af Mulder for ELDR-Gruppen om mund- og klovsyge;
B5-0563/2001 af Goepel, Sturdy og Maat for PPE-DE-Gruppen om mund- og klovsyge;
B5-0573/2001 af Lucas m.fl. for Verts/ALE-Gruppen om mund- og klovsyge;
B5-0580/2001 af Berlato og Hyland for UEN-Gruppen om mund- og klovsyge;
B5-0584/2001 af Jové Peres m.fl. for GUE/NGL-Gruppen om mund- og klovsyge;
B5-0593/2001 af Garot og Adam for PSE-Gruppen om mund- og klovsyge.

Van Dam
Hr. formand, regionerne Oene, Kootwijkerbroek, Mayenne, Cumbria og Northumberland er blevet berygtede i Europa. Regioner, hvor mennesker og dyr har lidt under mund- og klovsygeepidemien. Pinslerne opstår imidlertid ikke kun på grund af udbruddet af mund- og klovsyge, men også på grund af den form for bekæmpelse af sygdommen, som pålægges af EU-reglerne, nemlig nedslagtning af alle dyr på smittede bedrifter og i en ring omkring disse. En fremgangsmåde, som udelukkende beror på opretholdelsen af fjerne eksportmarkeder. Det er bizart, når vi vel at mærke ved, at EU importerer kød fra vaccinerede okser fra Argentina.
Mange pinsler i de forløbne måneder havde ikke været nødvendige, hvis Kommissionen havde været rede til at acceptere forebyggende vaccination. I Frankrig er krisen overvundet og siden slutningen af juni også i Nederlandene. I Det Forenede Kongerige er det desværre endnu ikke tilfældet. Der fortsætter landmænds og dyrs pinsler uformindsket. Tallene får det til at svimle for os. Siden i morges kl. 9.00 er der kommet 2.005 nye tilfælde. 20 nye tilfælde for nylig i Northumberland, som ikke havde haft nye tilfælde i tre måneder. I Det Forenede Kongerige er 4 millioner dyr destrueret i forbindelse med mund- og klovsyge, og 1½ million i forbindelse med velfærdsproblemer, der er knyttet til krisen. Lad mig sige det helt klart. Dette er ikke noget tab af produktionsenheder. Dette er destruktion af skabninger. Det overrasker mig, at de britiske myndigheder først nu overvejer at vaccinere. Argumentet om, at man vil beholde de indbringende eksportmarkeder, holder ikke længere stik med vinteren for døren. Under de nuværende omstændigheder har Det Forenede Kongerige mistet dette marked for længere tid.
Jeg håber inderligt, at de britiske myndigheder vil lytte til sir William Stewart fra British Association of Science, som siger, at vaccination skal spille en rolle i bekæmpelsen af mund- og klovsyge, og at man skulle have vaccineret meget før. Det Forenede Kongerige er ikke længere den ø, som det var før. Der er intensiv kontakt med det europæiske fastland på grund af de mange bevægelser, som mennesker, dyr, personbiler og lastbiler foretager. Det gør situationen i Det Forenede Kongerige livstruende for landbruget i Europa. Den nuværende kontrol, også ved den nederlandske grænse, er så minimal, at det kun kan skabe problemer.
Jeg opfordrer derfor Rådet og Kommissionen til at træffe tilstrækkelige foranstaltninger for at forhindre en ny spredning af mund- og klovsyge på det europæiske fastland, således at mennesker og dyr ikke udsættes for unødige pinsler. Endelig opfordrer jeg på ny indtrængende Kommissionen til i lyset af krisen, som ikke er til at styre, at ændre ikke-vaccinationspolitikken i Det Forenede Kongerige.

Martinez
Hr. formand, hr. kommissær, i sagen om mund- og klovsygen finder man tekniske skyggesider, politiske forsikringer og strategiske spørgsmål.
Først og fremmest - hvad angår skyggesiderne - hvordan har mund- og klovsygen, virussen, fundet hertil, så langt fra kendte udbrudscentre som Tyrkiet, Asien og Thrakien? Den er måske svømmet til Storbritannien, der jo er en ø? Hvad skyldes denne dogmatiske forkastelse af en vaccine, der dog er effektiv? Frankrig havde i 50'erne, inden vaccinen blev gjort obligatorisk fra 1961 til 1991, op til 300.000 sygdomsudbrud om året. Disse er forsvundet, efter man indførte den obligatoriske vaccine. Hvordan kan det være, at man har haft både mund- og klovsyge og kogalskab i samme land?
Der er så mange spørgsmål, som fører til politiske forsikringer - hvis ikke belæringer. I de to sager, kogalskaben og mund- og klovsygen, har de britiske myndigheder reageret for sent og er blevet løbet over ende, fordi ultraliberalisme fra Thatcher-tiden har betydet, at der kun er 220 dyrlæger tilbage mod 8.000 i Frankrig. Australien, Canada og selv den franske hær har sendt dyrlæger til Storbritannien, som var det et andet udviklingsland. Dyrlægemangelen har ført til manglende overvågning af epidemier, og dette har igen medført udbredelse af smitten. Ultraliberalismen har også medført nedlæggelse af slagterier og har betydet, at fra Carlisle, Hadrians Mur og Northumberland lader man fårene gå syd på, og smitten spredes. Man spreder virussen i Storbritannien, og efter ophævelsen af grænserne spredes den til Frankrig. Den frie bevægelighed er fri bevægelighed for smitte.
Den tredje forsikring, der understreges i en undersøgelsesrapport fra det franske parlament i juni 2001, er, at det er ulovlige køb til klassificerede priser - mindre end 90 euro pr. får - i forbindelse med den muslimske helligdag Aïd el Kebir, der har medvirket til spredningen af smitten.
Men ud over disse forsikringer er der spørgsmålene til Kommissionen. Og det er godt, at det er hr. Lamy, strategen, der er til stede. For det første: Ender godtgørelsessystemet i Storbritannien ikke med at virke som en præmie, der udbetales i forbindelse med smitten? Det siges, at den fordelagtige godtgørelse betød, at man måske havde interesse i at have smittede dyr. For overordnet set gør 4 millioner slagtede dyr, hvoraf størstedelen er får, det muligt at komme af med nogle af de overskydende bedrifter. Og endelig, har New Zealand, den største eksportør i verden, ikke interesse i at se sin potentielle markedsandel i Europa stige, efterhånden som man slår dyr ned? Og ærlig talt, når man angelsaksere imellem kunne enes om Echelon, kan man vel også gøre hinanden en tjeneste. Storbritannien får en stor individuel erstatning, og New Zealand får mulighed for at eksportere yderligere. Cairns-gruppen bliver tilfreds. Doha bliver en succes. Og det bliver hr. Lamy, der må forklare dette nærmere.

Mulder
Hr. formand, der er ikke nogen krise i Europa og specielt i Nederlandene, som har påvirket offentligheden så meget som udbruddet af mund- og klovsyge. Det store spørgsmål er, og jeg ved ikke, om Kommissionen kan give et svar herpå: Hvilken forklaring har Kommissionen på, at mund- og klovsygeudbruddene fortsætter i Det Forenede Kongerige?
Det er efter min mening ikke blot myndighedernes sag i selve Storbritannien. Enhver europæisk skatteyder betaler til syvende og sidst til løsningen af krisen. Har Kommissionen påtvunget England at anvende f.eks. zonevaccination? Jeg troede, at eksemplet i Nederlandene havde været meget succesfuldt, og hvorfor skulle dette ikke kunne gentages i andre europæiske lande?
Et andet spørgsmål. En af årsagerne til krisen er, at kød blev importeret ulovligt i Europa. Grænseovervågningen ved de ydre grænser lod meget tilbage at ønske. Mit spørgsmål til Kommissionen lyder: Hvad er der siden da sket med de ydre grænser? Hvad er der ændret i forhold til f.eks. for seks måneder siden? Hvorfor ikke en kontrol som i USA eller i Australien, hvor der kontrolleres meget strengt ved indrejse i landet? Jeg har endnu ikke oplevet dette nogen steder i Europa.
Endnu et spørgsmål. Jeg tror, at omfattende nedslagtning af dyr på længere sigt ikke vil være acceptabelt for offentligheden. Udviklingen af markørvacciner kunne være en af løsningerne. Kommissionen har allerede gjort noget ved det, men vil Kommissionen gøre endnu mere for at sikre, at disse markørvacciner og også de ledsagende prøvemetoder hurtigst muligt bliver disponible, for at vi ikke længere behøver at nedslagte så mange dyr?
Til sidst vil jeg gerne vide noget om udgifterne. Situationen i Storbritannien er speciel, fordi hele spørgsmålet om rabat også spiller en rolle, men hvor meget skønner Kommissionen, at alt dette indtil nu har kostet?

Sturdy
Hr. formand, det britiske landbrug er i øjeblikket i stor krise. Jeg har et dokument her, hvori der står, at den britiske regering indrømmer, at den ikke kunne overholde tidsfristerne for slagtning af inficerede dyr. I dokumentet står der endvidere, at der ikke er kontrol over situationen, som min kollega nævnte, på grund af de nye udbrud i Midtengland - i et område, hvor vi troede, at vi havde udryddet sygdommen.
Vi har ikke kunnet kontrollere udbruddet, og vi har ikke sørget for tilstrækkelig grænsekontrol. Sidste søndag kørte jeg fra min gård i den nordlige del af Yorkshire til Strasbourg. Jeg blev aldrig spurgt om, hvorvidt jeg havde kød med, og der var ingen grænsekontrol til at undersøge mit køretøj. Der var ingen desinfektionssteder. Der var et enkelt tæppe midt på vejen, og det var alt.
Jeg vil gerne sige til hr. Lamy, som er en meget betydningsfuld mand her i dag, at vi har en situation, hvor England er Europas skraldespand. Vi importerer fødevarer fra disse lande. Vi må gøre noget ved det.
Endelig vil jeg spørge, om han vil overveje muligheden af en offentlig høring om håndteringen af denne sag?

Lucas
Hr. formand, Jeg beklager meget, at vi for anden gang inden for seks måneder har en forhandling om mund- og klovsyge i Parlamentet. Årsagen til forhandlingen er som beskrevet i det fælles beslutningsforslag, at de foranstaltninger, der er truffet af den britiske regering for at kontrollere sygdommen, er slået fejl, der er nye udbrud og stor risiko for spredning af sygdommen til andre lande i Europa.
Vi må spørge os selv, hvorfor den britiske regering ikke har løst problemet, og især hvorfor den vedvarende afviser idéen om zonevacciner trods mange forespørgsler fra landområderne, hvor man ønsker en sådan vaccine. Det er helt tydeligt, at det ikke er de små landbrug, heller ikke turistbranchen og landdistrikternes økonomi, som Det Forenede Kongerige prioriterer, men helt enkelt vores kødeksport og ønsket om at genvinde vores status som mund- og klovsygefri zone så hurtigt som muligt. Men selv denne dårlige økonomiske begrundelse for slagtning i et sådant omfang holder ikke. Ifølge National Farmers' Union tjener Det Forenede Kongerige blot 630 millioner engelske pund om året på kød- og mejerieksport. Det kan man sammenligne med de beregnede omkostninger for landdistrikterne på 9 millioner engelske pund som resultat af mund- og klovsygen.
Jeg glæder mig over anmodningen i dette beslutningsforslag om en samfundsøkonomisk analyse af de forskellige kontrolforanstaltninger, så vi kan sammenligne de tab, der er lidt efter slagtningen, og de tab, der ville have været i forbindelse med en vaccinationsstrategi. Jeg er sikker på, at resultaterne vil vise, at den britiske regering ikke blot er umenneskelig, men også uøkonomisk. Vi må opfordre Kommissionen til at revidere EU's strategi om opretholdelse af sin mund- og klovsygestatus og anerkende, at slagtning og destruktion af sunde dyr er en både umenneskelig og ineffektiv foranstaltning.

Adam
Hr. formand, jeg repræsenterer det område i det nordøstlige England, der har været ramt af det oprindelige sygdomsudbrud, og som for nylig har været ramt af yderligere udbrud. Jeg beklager meget, at vi ikke har kunnet blive enige om en kompromistekst ved denne lejlighed. Det er der oplagte grunde til. Betragtning A anklager den britiske regering for manglende kontrol af udbruddet af mund- og klovsyge. Det er faktisk ikke et angreb på den britiske regering, men på alle, der har kæmpet en heroisk kamp mod sygdommen siden slutningen af februar - landmændene selv, dyrlægerne, videnskabsmændene, embedsmændene, politiet, militæret, mange forskellige landbrugsorganisationer, der alle har været involveret. Landmændene i Allendale Valley, som har oplevet det seneste udbrud, mente, at de havde taget alle nødvendige forholdsregler for at undgå sygdommen.
Manglende kontrol antyder, at udbruddet burde have været under kontrol. Men forfatteren af beslutningsforslaget forklarede ikke, hvornår eller hvordan man kunne have opnået dette. Ingen har lovet eller antydet, at udbruddet ville være ovre nu. På det værste tidspunkt var der 40-50 tilfælde om dagen. Trods det nylige udbrud i Allendale er der på nuværende tidspunkt gennemsnitligt to eller tre tilfælde om dagen. Hvis ikke det er et bevis på en eller anden form for kontrol, har vi et alvorligt problem foran os, noget, som ingen kunne have forestillet sig.
Det er vigtigt at huske, at den britiske regering fra starten har fremlagt alle oplysninger til de andre medlemsstater og fulgt rådgivningen fra Den Stående Veterinærkomité. I den forbindelse kan vi pege på de vellykkede mekanismer inden for EU.
Jeg vil gerne nævne vaccination. Jeg vil gerne foreslå hr. van Dam, den første taler i forbindelse med denne beslutning, at han måske skulle overveje at søge et job som chefvidenskabsmand i Det Forenede Kongerige. Han udtaler sig i hvert fald med en autoritet og overbevisning om vaccination, der er langt mere skråsikker end udtalelsen i radioen i morges fra den nuværende chefvidenskabsmand, professor David King, om, at det ikke var sikkert, at vaccinen ville have løst problemet. I Nederlandene blev dyrene også slagtet, og det er jo noget af et problem, når det hævdes, at vaccinen faktisk redder dyrenes liv. Det er ikke nødvendigvis tilfældet - men jeg ved ikke, hvornår jobbet bliver ledigt!

Maat
Hr. formand, hr. Adam kalder den britiske regerings fremgangsmåde en stor succes. Men den store succes for den britiske regerings måde at gribe mund- og klovsygen an på giver mange landmænd på det europæiske fastland søvnløse nætter. Er det en succesfuld politik? Politikken vedrørende mund- og klovsyge dér er ikke kun mangelfuld, fordi vi ikke anvender f.eks. vaccination og zonevaccination, men også fordi Rådet og medlemmerne af Rådet omgås den truende risiko fra Storbritannien overordentlig letsindigt. Det er da virkelig simpelt at lægge desinfektionsmåtter i havne og i lufthavne og foretage standardkontrol for at forsøge at begrænse problemet. Det gør vi meget udtrykkeligt Kommissionen og Rådet opmærksom på.
Hr. formand, i mit eget land er det således, at den finansielle godtgørelse til landmænd nedsættes kraftigt, hvis de har begået små fejl, og deres dyr har fået mund- og klovsyge. Men samtidig har mange ministre en bjælke i deres eget øje, idet de intet gør for at afværge risikoen for mund- og klovsyge fra Storbritannien ved grænsekontrollen. Det er meget uheldigt, og det skal Kommissionen og Rådet gøre noget ved.

Whitehead
Hr. formand, der er ingen, som tvivler på, at mund- og klovsygeepidemien i Det Forenede Kongerige er alvorlig. Jeg tror, at det er den værste epidemi, verden nogensinde har set. Der er utvivlsomt truffet drastiske foranstaltninger for at løse problemet.
De to nuværende eksempler viser, at udbruddet vil vare mange måneder. Vi kan på den ene side ikke sige, at indeslutningen er for drastisk på grund af slagtepolitikken, og vi kan på den anden side heller ikke sige, at den er for slap, da sygdommen er accelereret. Vi forudså ikke det enorme omfang af dyrenes bevægelser, især fårenes, i februar 2000 og derefter. Den første af de tre undersøgelser, som nu er iværksat i Det Forenede Kongerige, skal se på dette og eventuelt også den del af støtten fra den fælles landbrugspolitik, som fremmer disse former for bevægelser. Vi gav vores hollandske, franske og irske naboer effektive oplysninger, og det virkede hos dem. Vi skal undersøge, hvordan deres indeslutning virkede og hvorfor. Efter min opfattelse bør vaccination være en af de muligheder, der kommer ud af denne undersøgelse.
Endelig en bemærkning til hr. Sturdy, som anmodede om en europæisk offentlig undersøgelse. Da vi iværksatte en undersøgelse i forbindelse med BSE, var han ikke så entusiastisk. Men BSE var en ny sygdom. Der var en reel hemmeligholdelse af nogle af de faktorer, der førte til sygdommen, især over for Europa, hvortil vi stadig eksporterede inficeret kød i årevis efter at have forbudt det hos os selv. Det var en reel europæisk undersøgelse. Epidemiologien i forbindelse med dette udbrud kan der ikke herske tvivl om. Jeg mener, at man bør acceptere, at Det Forenede Kongerige skal have sine egne problemer under kontrol, og selv om det betyder offentlige undersøgelser, bør de foregå i Det Forenede Kongerige. Det er ikke som med BSE. Vi har gjort vores pligt over for vores naboer. Vi håber, at de nu vil have den fornødne tillid til, at vi kan løse problemet med grundige undersøgelser og de rette hjælpemidler, så vi kan få udryddet denne frygtelige sygdom.

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, hverken BSE eller mund- og klovsyge er en engelsk sygdom, men et europæisk problem. Stillet over for nedslagtningerne af millioner af dyr, skaderne og landbrugsbedrifterne, som ophører med at eksistere, egner det sig heller ikke til et partipolitisk opgør. Jeg erindrer så udmærket, hvordan medlemmerne af det engelske Labour-parti kastede sig over den konservative regering i BSE-perioden, og nu kunne de konservative være fristet til at kaste sig over Labour-regeringen. Men selv om regeringerne har begået forsømmelser, så er det, som de gør her, ikke noget konstruktivt bidrag.
Vi har fremlagt en forordning om dyremel til foderbrug i bestemte tilfælde - der er tale om animalsk affald. Hvis den havde foreligget allerede dengang, havde vi ikke haft et BSE-problem. Det samme gælder for mund- og klovsyge. Kommissionen må ændre strategi. Da der blev gennemført en zonevaccination med positivt resultat i Holland, var det imod stemningen i EU og i Kommissionen. Jeg ønsker ikke, at De muliggør det, men jeg ønsker, at De får gennemført, at vi får en anden strategi, og at vi også sikrer det handelspolitisk!
Vi må tage afstand fra denne vanvittige strategi, som hedder "mund- og klovsygefri" eller "pestfri" og drøfte det med vores handelspartnere! Vi har brug for en forordning om madrester til foderbrug eller om destruktion af madrester. Det, som Rådet nu har gjort, nemlig kun at udstede forbud, hjælper ikke. Skidtet skal jo et eller andet sted hen, og vi kan ikke hælde det i grøften, for så vil vi igen og igen have problemet med den uhensigtsmæssige behandling.

Keppelhoff-Wiechert
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, tilfældene af mund- og klovsyge stiger igen. Mund- og klovsyge er - som vi ved - ufarlig for mennesker, men virussen er overordentlig smitsom for alle klovdyr og medfører store økonomiske tab. På baggrund af de nye sygdomstilfælde opfordrer jeg på ny Kommissionen og Rådet til at favorisere vaccination frem for nedslagtning. Der må ske nytænkning i bekæmpelsen af dyresygdomme i Europa, og til det formål foreligger der i dag, synes jeg, en meget afbalanceret beslutning.
Konsekvente sygdomshygiejniske forebyggende foranstaltninger er kun den ene side af medaljen. I betragtning af de almindelige forretnings- og ferierejser i hele verden er mund- og klovsyge en permanent fare. Kontrollerne i lufthavnene til beskyttelse mod indførelse og spredning af denne sygdom må gennemføres langt mere konsekvent. Jeg konstaterer, at såvel landmænd som forbrugere har problemer med de etiske problemer i forbindelse med den nuværende vaccinationspolitik. Vi har at gøre med fatale følger. Vi må endelig opgive politikken om ikke at vaccinere. Vi har brug for markørvaccinerne. Vi har brug for en fornuftig omgang med zonevaccination, og vi bør endelig sende signaler med politikken, så den videnskabelige udvikling også befordres på områder som forebyggelse eller udvikling af egnede vacciner.

Lamy
Hvis man hurtigt skal karakterisere situationen i EU i dag, er der ikke gennemført nogen restriktioner i Unionen på grund af mund- og klovsyge med undtagelse af i Storbritannien, og det skete den 25. juni i år, det vil sige 30 dage efter slagtningen og destruktionen af det sidste vaccinerede dyr i Nederlandene. I 14 af de 15 medlemsstater, samt i Nordirland, har vi altså en nærmest gunstig situation, som er et resultat af den effektive gennemførelse af foranstaltninger til bekæmpelse af mund- og klovsyge på europæisk niveau. Jeg løber risikoen for at støde fru Lucas ved kort at nævne det internationale aspekt. Set ud fra et internationalt synspunkt håber vi meget, at de foranstaltninger, der er truffet af Frankrig, Irland og Nederlandene, vil gøre det muligt for disse lande at opfylde kravene fra det internationale kontor for epizootier, da dette vil betyde, at tredjelande kan hæve de handelsrestriktioner, der stadig findes.
Dette - og på dette punkt kan jeg berolige fru Lucas - er måske ikke det vigtigste. Lad os vende tilbage til situationen i Storbritannien, som rent faktisk stadig er bekymrende, fordi man den 3. september nåede op på 2.000 sygdomsudbrud. Situationen i Storbritannien er - selv om den nu har været stabil i næsten tre måneder - bekymrende, fordi der hele tiden sker udbrud inden for eller i nærheden af områder, der er underlagt restriktioner. Flere blandt Dem har nævnt de seneste tilfælde i grevskabet Northumberland, der er det område, hvor epidemien begyndte. Disse udbrud er bekymrende, fordi de blev rapporteret tre måneder efter sygdommens forsvinden. Der blev truffet radikale foranstaltninger som nedslagtning af syge besætninger, nabobesætninger og besætninger, der havde været i kontakt med den syge besætning. Selv om dette antal udbrud, der ganske vist var begrænset, men ikke desto mindre bekymrende, var ventet efter sygdommen toppede i begyndelsen af april, har den periode, hvor man fortsat har set et lille antal sygdomsudbrud, ikke desto mindre været lang, og Kommissionen har krævet af de engelske myndigheder, at de intensiverer bekæmpelsesforanstaltningerne. Vi er således under tidspres, for det hele bliver vanskeligere om efteråret og vinteren både på grund af vejret, og fordi man flytter dyrene i løbet af denne periode.
I øjeblikket er sygdomsudviklingen i en meget farlig fase. Det er ikke det rigtige øjeblik at slippe kontrollen. Som det er blevet sagt, og mange blandt Dem har understreget det, begynder man på dette tidspunkt af året flytte kvæget eller håndtere det på anden måde, og derfor skal man efter vores mening reducere flytningerne af dyr til et minimum. Det har Kommissionen gjort opmærksom på over for de berørte aktører.
Stadig med hensyn til Storbritannien er de komplekse strukturer for kvægopdræt, de manglende kliniske tegn hos fårene og det faktum, at smitten blandt kvæg sker langsomt, nogle af mange faktorer, der komplicerer problemet, og som tvinger os til at anvende laboratorietests, der nu er tilstrækkeligt effektive.
Men hvad er Kommissionens holdning? Vi vil ikke sige, at situationen er tilfredsstillende, det er den ikke i denne specifikke sag, men risikoen for spredning til andre medlemsstater er i dag meget mindre end i marts og april, da sygdommen toppede, for de samlede restriktioner, navnlig med hensyn til flytning af dyrene og uforarbejdede produkter fra Storbritannien, findes fortsat. Vi går over til regelmæssige kontroller på stedet, hvoraf den seneste fandt sted i slutningen af august måned, for at sikre os, at de britiske myndigheder træffer hensigtsmæssige foranstaltninger.
Andre regioner, og til tider store områder, i Storbritannien er aldrig blevet ramt af sygdommen, og det er nødvendigt, at man inden for veterinærudvalget forsætter overvejelserne, så man i disse områder, når tiden er inde, og situationen tillader det, kan overveje en genoptagelse af handlen under streng kontrol. Vi skal på dette punkt være utrolig forsigtige, for som erfaringen fra Northumberland viser, at der stadig er en risiko i de områder, hvor sygdommen tilsyneladende er under kontrol.
For at vende tilbage til sagen med tredjelandene, hvis fru Lucas tillader mig det, har et vist antal lande opretholdt diskriminerende foranstaltninger over for europæiske produkter. Disse foranstaltninger går ud over de gældende internationale standarder, og vi vil tage dette spørgsmål op over for et antal handelspartnere. Mange tredjelande har gradvist fjernet de lidt overdrevne forbud, som de lagde ud med, men andre lande, som USA, Canada og endda nogle ansøgerlande, tøver med at hæve de restriktioner, som de stadig opretholder uretmæssigt. Vi vil fortsætte arbejdet, og basere det på WTO's sanitære og phytosanitære aftale.
Overordnet vil vi understrege, at denne krise allerede har haft store konsekvenser for det fælles budget. Vi besluttede at tildele 400 millioner euro til fire berørte medlemsstater i år, og de seneste overslag viser et sandsynligt finansielt bidrag fra Unionen på lidt over 1,5 milliarder euro. Vi skal træffe de nødvendige forholdsregler ud fra budgetproceduren. Der er uden tvivl tale om en usædvanlig situation. Vi kan ikke kalkulere med epizootier af et sådant omfang i budgettet, og vi må derfor foretage justeringer. Dette er en side af sagen.
En anden side er naturligvis den skade, vores kvægopdræts omdømme har lidt. Det er nu et faktum som følge af nedslagtningen af næsten 4 millioner dyr. For det tredje findes problemet ligeledes, som det er blevet sagt, uden for EU, og vi er alvorligt bekymrede over det seneste udbrud i den tyrkiske del af Thrakien.
Endelig ønsker vi fra Kommissionens side at høste nogle erfaringer, når det gælder forvaltningen af denne type kriser, for at forbedre de gældende bestemmelser og den gældende lovgivning. F.eks. ved at fastsætte et antal ekstra krav for handlen inden for Fællesskabet med mindre drøvtyggende dyr, og begrænsningen af antallet af stoppesteder er sandsynligvis en begyndelse. Dernæst arbejder vi på et forslag vedrørende identifikation og registrering af får og geder samt på et andet forslag om rejsendes indførelse af animalske produkter. Vi arbejder også mod en justering af vores kontrolprocedurer i forbindelse med en epidemi af denne type. Vi har nu efter min mening tilstrækkelig erfaring. Lad os ikke narre os selv. En stramning af lovgivningen og foranstaltningerne, hvor nødvendig dette end er, vil i sig selv ikke være nok til at forhindre, at en sådan epidemi blusser op igen. Man må også forbedre veterinærtjenesten i medlemsstaterne og uden tvivl ændre praksis i forbindelse med opdræt.
Jeg afslutter med et punkt, som nogle blandt Dem har gjort os opmærksomme på i løbet af forhandlingen, nemlig spørgsmålet om vaccination. Hvad angår anvendelsen af den såkaldte "zonevaccination" rundt om udbrudsstederne, vil jeg gerne minde de personer, der i denne forbindelse anklager Kommissionen for ikke at have gennemtvunget en hastevaccination, om, at vaccination i henhold til vores gældende retssystem, der, hvad man end siger, er kendetegnet ved nærhedsprincippet, hører under de nationale myndigheder. Der findes en procedure, der gør det muligt at tillade de berørte medlemsstater, der måtte ønske det, at anvende vaccine, og udviklingen går i den retning. Foranstaltningen findes og er til rådighed for medlemsstaterne, men det er ikke Kommissionens ansvar. Jeg mener således at have svaret klart på spørgsmålene fra hr. van Dam, hr. Martinez, hr. Mulder og fru Lucas.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 18.30.

Menneskerettigheder
Formanden
 Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
Mauretanien - B5-0545/2001 af Rod, Maes og Isler Béguin for Verts/ALE-Gruppen om Mauretanien;
B5-0556/2001 af van den Bos for ELDR-Gruppen om menneskerettighederne i Mauretanien;
B5-0565/2001 af Khanbhai for PPE-DE-Gruppen om overtrædelse af menneskerettighederne i Mauretanien;
B5-0579/2001 af Turchi for UEN-Gruppen om situationen i Mauretanien;
B5-0585/2001 af Sjöstedt m.fl. for GUE/NGL-Gruppen om situationen i Mauretanien;
B5-0594/2001 af Carlotti, Napoletano og van den Berg for PSE-Gruppen om situationen i Mauretanien;
Togo
B5-0546/2001 af Rod, Isler Béguin og Maes for Verts/ALE-Gruppen om Togo;
B5-0557/2001 af van den Bos for ELDR-Gruppen om fængslingen af en oppositionsleder i Togo;
B5-0566/2001 af Schwaiger m.fl. for PPE-DE-Gruppen om fængslingen af en oppositionsleder i Togo;
B5-0578/2001 Turchi for UEN-Gruppen om situationen i Togo;
B5-0586/2001 af Morgantini, Sylla og Cossutta for GUE/NGL-Gruppen om fængslingen af en oppositionsleder i Togo;
B5-0595/2001 af Carlotti og van den Berg for PSE-Gruppen om situationen i Togo;
Kongeriget Cambodja
B5-0558/2001 af Maaten for ELDR-Gruppen om situationen i Cambodja og forberedelsen af lokalvalgene den 3. februar 2002;
B5-0564/2001 af Posselt for PPE-DE-Gruppen om Cambodja;
B5-0572/2001 af McKenna for Verts/ALE-Gruppen om Cambodja;
B5-0587/2001 af Sjöstedt og Frahm for GUE/NGL-Gruppen om Cambodja;
B5-0596/2001 af Lage, Carlotti og van den Berg for PSE-Gruppen om forberedelsen af lokalvalgene i Cambodja;
Afghanske flygtninges anmodning om asyl i Australien
B5-0559/2001 af Malmström og Olle Schmidt for ELDR-Gruppen om situationen for 438 flygtninge om bord på et norsk fragtskib ud for den australske kyst;
B5-0570/2001 af Boumediene-Thiery m.fl. for Verts/ALE-Gruppen om asylansøgerne på fragtskibet Tampa i australsk farvand;
B5-0577/2001 af Muscardini for UEN-Gruppen om afghanske flygtninges anmodning om asyl i Australien;
B5-0588/2001 af Ainardi m.fl. for GUE/NGL-Gruppen om de afghanske flygtninge om bord på fragtskibet Tampa ud for den australske kyst;
B5-0597/2001 af van den Berg m.fl. for PSE-Gruppen om de 438 flygtninge om bord på det norske fragtskib ud for Australiens kyst;
B5-0601/2001 af Tannock, Van Orden og Sacrédeus for PPE-DE-Gruppen om de afghanske flygtninge ud for Australiens kyst;
Attentat mod et tog i Angola- B5-0544/2001 af Maes, Lucas og Isler Béguin for Verts/ALE-Gruppen om Angola;
B5-0560/2001 af Malmström for ELDR-Gruppen om attentatet mod et tog i Angola;
B5-0567/2001 af Cunha for PPE-DE-Gruppen om UNITA's attentat mod et tog i Angola;
B5-0576/2001 af Ribeiro e Castro og Queiró for UEN-Gruppen om Angola;
B5-0589/2001 af Miranda m.fl. for GUE/NGL-Gruppen om attentatet mod et tog i Angola;
B5-0598/2001 af Lage og van den Berg for PSE-Gruppen om situationen i Angola.
Mauretanien

Rod
Hr. formand, opløsningen i oktober 2001 af det største oppositionsparti i Mauretanien, Unionen af Demokratiske Kræfter Ny æra, og arrestationen af lederen af partiet Folkefronten, Chbih Melainine, og den efterfølgende dom på 5 års fængsel efter en summarisk rettergang sår igen tvivl om de grundlæggende principper for demokratiet, der dog er fastslået i Mauretaniens forfatning.
Men hvilken værdi har denne forfatning? Der er ingen forsamlingsfrihed for de politiske partier. Partiet De Grønne, der for mange måneder siden indgav sine vedtægter, er stadig ikke anerkendt og har ikke modtaget et bevis for modtagelsen. Disse antidemokratiske handlinger sker lige før lokalvalgene og valget til parlamentet, der er fastlagt til oktober. Vi har ingen garanti for disse valg, eftersom der ikke findes en uafhængig valgkomité. For os er løsladelsen af Chbih Melainine samt genskabelsen af alle oppositionspartierne en betingelse for afholdelse af valgene i oktober. For at muliggøre en deltagelse af alle politiske aktører kræver vi, at valgene udskydes. For at genindføre demokratiet og garantere afholdelsen af frie og retfærdige valg i Mauretanien anmoder vi Rådet og Kommissionen om at indlede høringer med regeringen i overensstemmelse med den procedure, der er fastsat i artikel 96 i Cotonou-aftalen.

Van den Bos
Mauretanien forbereder sig grundigt på valget i oktober. Politiske modstandere af regimet ryddes af vejen. Mennesker arresteres vilkårligt, mod fredelige demonstranter bruges overdreven vold, og pressen tjener nu kun som præsidentens lakaj. Retsvæsenet står også her igen fuldstændigt til de politiske magthaveres rådighed. De højvelbårne dommere idømte for nylig præsidentens vigtigste politiske modstandere hele fem års fængselsstraf i en skinretssag. De tilfangetagne politikere blev i lang tid holdt i isolation og derefter bragt til et fængsel 800 km fra hovedstaden, således at de næsten ikke kunne modtage nogen besøg. Ingen kan åbenbart gøre noget imod det. Uafhængige menneskerettighedsorganisationer kan næppe fungere.
Mens vestlige lande i Durban må fremsætte undskyldninger for deres fjerne forfædres slavehandel, er slaveri stadig praksis i Mauretanien. I kastesystemet bliver mennesker livegne fra fødslen. De modtager ingen undervisning, ingen indkomst for tvunget arbejde og må ikke gifte sig uden deres herres tilladelse. Ifølge et skøn foretaget af det amerikanske udenrigsministerium for nogle år siden skulle der stadig være ca. 90.000 slaver i Mauretanien. Dette land har i 1983 - 1983! - som verdens sidste land officielt forbudt slaveri, men gør nu alt for at holde den grusomme virkelighed skjult for omverdenen.
Det er på høje tid, at EU indleder samrådsproceduren med Mauretanien ifølge artikel 96. Vi kan ikke fortsat yde bistand og opretholde intensive handelsforbindelser, som om der ikke er noget i vejen. Vi må forberede os på skinvalg og skindemokrati.

Khanbhai
Hr. formand, Mauretanien er et enormt land, og næsten 90% er ørkenområder. Vand er en sparsom ressource, og landets 2,2 millioner indbyggere er fattige og lever i landdistrikter. Landet er afhængig af sin eksport af jernmalm og fiskeri - blot to eksportvarer. Jeg blev i maj inviteret til at lede en lille delegation af parlamentsmedlemmer til Mauretanien. Jeg tilbragte en uge med parlamentsmedlemmer, ministre, præsident Taya, det civile samfund og ngo'er. Vi rejste rundt i landet - en uge er lang tid at tilbringe i Mauretanien. Fru Sudre og fru Langenhagen var med mig. Jeg var imponeret over alt, hvad præsident Taya har opnået i løbet af årene i et land så fattigt som dette.
Jeg er meget overrasket over disse kedelige tilfælde af fængsling af oppositionen, og det vil jeg understrege over for præsident Taya og hans regering, når landets delegerede kommer til AVS-konferencen. Der er ingen grund til det. Han er stærk, han er rimelig populær. Han har gjort det godt. Han kan klare sig uden at arrestere oppositionen.
Med hensyn til slavehandel er det faktisk forbudt ifølge islam, og Mauretanien er et muslimsk land. Der er maurere, der er sorte og forskellige blandinger af disse. Jeg har set deres livsstil. Jeg så ingen slaver, men det er ikke ensbetydende med, at de ikke findes. Jeg vil påpege alt dette over for Mauretaniens regering på AVS-konferencen for at sikre, at denne praksis ikke fortsætter, og at oppositionen kan fungere frit, og at kravene om oplysningspligt overholdes af ministrene. Det er det bedste for landets præsident og befolkning.

Carnero González
Hr. formand, situationen i Mauretanien bliver ganske rigtigt værre og værre.
Vi taler om et land inden for AVS-rammerne, som har forbindelser med EU, og som endvidere fra sin nuværende status som observatør stræber efter at blive fuldgyldigt medlem af Barcelona-processen. Og det er vores pligt at minde de mauretanske myndigheder om, at det er umuligt for EU f.eks. at overveje at give dette land status som fuldgyldigt medlem af Barcelona-processen, hvis ikke demokratiet bliver til virkelighed, hvis menneskerettighederne fortsat krænkes, og hvis man endvidere fortsat fastholder datoen for kommunal- og parlamentsvalg, der, som tingene ser ud lige nu, vil blive afholdt i oktober uden nogen form for garantier.
Det er indlysende, at opløste partier og fængslede oppositionsledere ikke vil kunne deltage i disse valg, men de ville heller ikke have noget sted, hvor de kunne give udtryk for deres meninger, eftersom pressen enten er regeringskontrolleret, eller også eksisterer den ganske enkelt ikke.
Jeg tør slet ikke tænke på, hvordan situationen må være for det ene parlamentsmedlem, som ikke tilhører regeringspartiet i et parlament med 79 mandater, men jeg kan forestille mig, at hvis et medlem af oppositionen blev valgt ved valget - hvilket ikke vil ske - ville han sandsynligvis hurtigt blive forflyttet fra parlamentet til fængslet.
Derfor mener jeg faktisk, at EU skal iværksætte artikel 96 i Cotonou-aftalen. Mauretanien trækker det allerede lave gennemsnit for demokrati og menneskerettigheder i Maghreblandene ned. Men det er indlysende, at dette er endnu et tilfælde på et kontinent som Afrika, hvor krænkelsen af menneskerettighederne er permanent.
Et land, hvor det ikke er en skiftende diktator, men rent faktisk den samme diktator, præsident Maaouya Ould Sid'Ahmed Taya, som netop har væltet det forhandlingsbord, som ved EU's mellemkomst var blevet opstillet mellem oppositionen og regeringen op til et valg, som nu er udskudt i det uvisse. Jeg mener, at EU må handle med overbevisning.
Togo

Rod
Hr. formand, allerede for to år siden havde mit første indlæg i denne forsamling til formål at fordømme situationen i Togo. Siden har Togo levet i et politisk dødvande, som landet langtfra er kommet ud af, selv om kærlige sjæle påstår, at alt er ved at falde på plads. Demokratiet er en flygtig utopi. De borgerlige rettigheder og menneskerettighederne sjofles igen og igen, og den passivitet, som unionslandenes regeringer lægger for dagen, er efter min mening ikke med til at ændre situationen. Parlamentets regelmæssige fordømmelser er retoriske og virkningsløse. Senest erklærede regeringen, at beløbet fra udvalget om afholdelse af nye valg - fire milliarder CFA-francs - var utilstrækkeligt, og den benyttede lejligheden til endnu en gang at udskyde de længe ventede valg til den lovgivende forsamling. I klar modstrid med sine tidligere løfter har præsident Eyadéma og hans regering endda planer om at gennemføre en forfatningsændring for at give ham mulighed for at genopstille. Endelig er en af oppositionens personligheder, hr. Yawovi Agboyibo, for en måned siden blevet arresteret og dømt på falsk grundlag. I virkeligheden havde han påpeget den terror, der udøves i de af oppositionen dominerede områder. En terror, der omfattede voldtægt og pengeafpresning, og dem, der gjorde modstand, blev dræbt. Hr. Eyadéma virker mindre end nogensinde før klar til at opfylde sine forpligtelser over for sit folk og sine løfter over for det internationale samfund. Her skal Parlamentet endnu en gang klart fordømme denne pengeafpresning, kræve, at der afholdes frie valg på de fastsatte datoer, samt anmode Rådet og Kommissionen om at indlede en høring i overensstemmelse med artikel 96 i Cotonou-aftalen.

Van den Bos
Hvordan kan man forblive ved magten i 34 år i Afrika? Oppositionspartier forbydes, eller deres funktion bliver umuliggjort. Modstandere, som har eller risikerer at få tilhængere, sættes bag lås og slå. Pressen manipuleres fuldstændigt, og den, som åbent kritiserer præsidenten, ender i fængsel, hvis han er heldig, og under jorden, hvis han er mindre heldig. Massedemonstrationer slås ubarmhjertigt ned. Den politiske klasse består udelukkende af præsidentens underdanige tjenere på grund af et system med belønning og straf. En latterlig personlighedskult skal give statsoverhovedet en tilsyneladende guddommelig status. Den franske præsident Chirac skal de vinde for sig på en sådan måde, at han fordømmer Amnesty International i stedet for krænkelserne af menneskerettighederne i Togo. Mord på modstandere af regimet straffes stadig ikke.
Det er desværre stadig det kendte mønster i mange afrikanske lande, og vi ved ikke rigtig, hvad vi skal gøre ved det. Det grove magtmisbrug står i vejen for udviklingen og opretholder fattigdommen. Med rette har EU allerede i 1993 suspenderet bistanden, men situationen er ikke forbedret. Tværtimod, for nylig blev oppositionslederen og menneskerettighedsforkæmperen Agboyibo fængslet for seks måneder, fordi han skulle have fornærmet premierministeren. For at styrke sine argumenter holder hans excellence en privat hær på 1.000 mand.
Togo anmoder om finansiel støtte til at afholde parlamentsvalg i oktober. Spørgsmålet er, om vi så ikke er med til at betale til tilrettelæggelsen af en demokratisk farce, der udelukkende sigter mod at give magthaverne en antydning af legitimitet. Præsident Eyadéma har bebudet, at han vil overholde forfatningen og træder tilbage i 2003, men hvorfor skulle vi tro på én, som i 34 år har løjet for at forblive ved magten?

Van Hecke
Hr. formand, Zimbabwe, Mauretanien og Togo, det ser i høj grad ud til, at demokratiseringsprocessen i Afrika er i tilbagegang. Nogle ledere viser sig faktisk at være særdeles kreative, idet de sætter deres politiske modstandere ud af spillet og kommer uden om demokratiske spilleregler. En af dem er general Eyadéma fra Togo.
Han veg ikke tilbage for ved det sidste valg i 1998 simpelthen at standse stemmeoptællingen og på ny udråbe sig selv til præsident. Der fulgte en periode med blodig undertrykkelse, hvorunder i hundredvis af mennesker blev myrdet ifølge Amnesty. Et internationalt udvalg bekræftede disse iagttagelser, men indtil nu er der ingen, der skal stå til ansvar eller straffes. Tværtimod fortsætter undertrykkelsen. Det sidste offer er oppositionsleder Agboyibo. I en skinrettergang blev han i sidste måned idømt seks måneders fængselsstraf for udbredelsen af falske oplysninger. Jeg har mødt Yawovi Agboyibo flere gange personligt på hans hjemmebane. Jeg beundrer særdeles meget den måde, hvorpå han med konstant risiko for sit liv fortsætter med at være fortaler for menneskerettighederne og genopretningen af demokratiet i sit land.
Dette regime skal på en eller anden måde bringes til ophør. Opretholdelsen af suspenderingen af bistanden er én ting, men jeg tror, at vi må turde stille os selv det spørgsmål, om et land som Togo stadig hører hjemme på AVS- og EU-konferencer. Problemet er imidlertid, ligesom i tilfældet med Zimbabwe, at visse europæiske medlemsstater følger deres egen dagsorden på grund af kommercielle eller andre interesser og på denne måde modarbejder den europæiske strategi over for Togo. Det er ikke tilstrækkeligt at fastlægge smukke principper i en aftale. De skal også anvendes konsekvent, og det gælder også for et land som Frankrig.

Cauquil
Hr. formand, i beslutningsforslaget kræves løsladelse af Yawovi Agboyibo, der er modstander af diktatoren Eyadéma. Heri er vi enige, men vi understreger, at de, der støtter de vestlige stormagters politik, ikke har grund til at være indignerede i dag, for dette diktatur, der har undertrykt det togolesiske folk siden 1967, har kun kunnet opretholdes med støtte fra stormagterne, navnlig Frankrig.
Så man kan spørge sig selv om, hvor anvendelig en sådan beslutning er, hvis diktatoren bagefter stadig får en ærefuld modtagelse i de forskellige regeringspaladser, og hvis diktaturet fortsat modtager støtte, der gør det muligt at købe våben for at bevare magten.
Cambodja

Maaten
Hr. formand, hr. kommissær, det er tydeligt, at den politiske situation i Cambodja i øjeblikket er roligere end nogensinde, og det er lige så tydeligt, at landet stadig er langt fra et virkeligt demokrati. Der er stadig behov for stor støtte til den langsomme vej mod demokratiet, og lokalvalgene vil være et yderst vigtigt tidspunkt i denne proces.
Det cambodjanske folkeparti, som regerer i landet, er et kommunistisk parti i gammel stil, og det betyder, at det som parti er direkte eller indirekte involveret i alt, i hver sektor, på hvert plan i landet. Det er derfor ikke overraskende, at lokalvalgene for dette parti betragtes som en trussel, og at de gentagne gange har udsat dem. Det er derfor væsentligt, at vi fortsat udøver et internationalt pres på regeringen for at gøre alt for at skabe en voldsfri periode inden valget og for på ny at åbne proceduren med vælgerregistrering. De lokale overhoveder, som udpeges af det cambodjanske folkepartis centralkomité, kontrollerer denne vælgerregistrering, og intet er lettere for dem end at give disse certifikater til folk, som støtter regeringen, og ikke til dem, som er imod den.
Lederen af oppositionen, parlamentsmedlemmet Sam Rainsy, har så sent som sidste mandag haft et møde med Kommissionens lokale repræsentant, som i denne samtale kunne oplyse, at vi har en meget positiv holdning til den nationale valgkomités arbejde. Hr. formand, så vidt er jeg langtfra kommet. Denne nationale valgkomité skal vi følge meget nøje, for den er naturligvis afgørende for, om valget forløber ærligt eller ej. EU har ikke megen grund til at være stolt af den måde, hvorpå vi sidste gang var observatører ved valget i Cambodja, og vi bør gøre det meget bedre denne gang.

Posselt
Hr. formand, Cambodja havde en meget mørk periode, som i dette tilfælde var blodrød. I den periode er næsten 3 millioner mennesker blevet ofre for en marxistisk ideologi. I den periode var der to personligheder, som personificerede håbet om frihed - Son San, den store demokrat, som ofte har været her i Strasbourg og i mellemtiden er død, og kong Sihanouk, i dag en gammel og syg mand. Derfor er det vigtigt at forny dette land fra roden af og støtte unge, demokratiske kræfter. Det er kun muligt via kommunerne, det er kun muligt via demokratiske kommunalvalg fra rødderne af. Derfor er det så vigtigt, at vi støtter og styrker de mange kandidater i kommunerne, at vi sørger for fair kommunalvalg, at vi foretager en effektiv overvågning, at vi begrænser, forhindrer og korrigerer manipulationerne ved registreringen. Hvad Straffedomstolen angår, må vi helt klar sige: Her drejer det sig ikke om hævn, men om ret. Fremtidens ugerningsmænd skal helt klart have at vide, at voldshandlinger, folkedrab og massemord bliver straffet skånselsløst på et retsstatsligt grundlag, uanset hvem der er ansvarlig herfor. Derfor har vi brug for Den Internationale Straffedomstol med betydelig cambodjansk deltagelse, så det ikke bliver en fremmed domstol, men en domstol også for det cambodjanske folk.

Maes
Hr. formand, Cambodja vil i vores erindring altid vedblive at være landet med The Killing Fields. Perioden med terror kaster stadig en skygge over landet. Også nu, hvor vi har udsigt til valg, viser det sig, at den demokratiske proces absolut ikke forløber uden problemer. Tværtimod er der begrænsninger for oppositionen. Der er tiltagende vold. Vælgerregistreringen er bragt til ophør, således at 30% af vælgerne ikke engang kan deltage i valget.
Der er de manglende juridiske garantier ved den særlige domstol osv. Alligevel er det fortsat en udfordring for vores tid fra EU's side, fra de demokratiske landes side, at overvåge situationen og være med til at styre landet i retning af demokrati. Det ville da være godt, hvis der mindst kan gives én garanti. En konkret ting, nemlig at der igen åbnes for vælgerregistrering, således at håbet om et demokratisk resultat ikke på forhånd brister helt.
Afghanske flygtninges anmodning om asyl i Australien

Maaten
Hr. formand, krisen vedrørende båden med afghanske flygtninge ved Australien gør os endnu en gang opmærksom på hele problemet med de afghanske flygtninge. I de forløbne 20 år er millioner af mennesker flygtet fra Afghanistan, og ifølge FN's Menneskerettighedsorganisation er omkring 6,2 millioner afghanere klassificeret som flygtninge.
Deres første stop, når de forlader landet, er som regel flygtningelejrene i Pakistan og Iran, hvor de lever under afskyelige forhold. Pakistan kan ikke længere klare mængden af flygtninge og sender dem tilbage til Afghanistan. Uden for flygtningelejrene venter såkaldte rejseagenter, som sender flygtninge med penge videre til andre lande, og den billigste rejse til et vestligt land er nu en rejse til Australien, som koster omkring 6.000 euro.
Hr. formand, denne strøm af flygtninge vil ikke ophøre, hvis det ikke lykkes os at støtte flygtningene i Afghanistan, og det er vi i EU nødt til at bruge penge på. Der ligger løsningen på problemet. Så længe folk lever der under afskyelige omstændigheder, vil de fortsætte med at flygte til vestlige lande.

Sörensen
Kære kolleger, de afghanske flygtninges oplevelser under deres fortvivlede flugt i håb om en chance for et nyt liv er en beretning, der overvejende er dyster, med undtagelse af kaptajnens optræden på det norske skib Tampa. Han reddede ikke blot menneskene fra et synkende skib, men vedblev også derefter konsekvent at vælge menneskenes side. Det er takket være en sådan humanitær bistand til mennesker i nød, at vi trods alt fortsat kan tro på en bedre fremtid.
Derfor synes vores gruppe, at det skal gøres til en lovfæstet forpligtelse at lade blinde passagerer gå i land i den første havn, der anløbes, i overensstemmelse med konventionen om blinde passagerer fra 1957. Som følge af konflikten mellem de forskellige retsområder bliver flygtningene på umenneskelig vis kastebold, idet ansvaret hele tiden skubbes videre.
Det må derfor understreges, at Australien har handlet alt andet end rosværdigt i denne sag. Den lokale politiske interesse har vejet tungere end respekten for menneskerettighederne. Australien støtter og finansierer gennem sin handlemåde kilden til den problematik, som landet konfronteres med. Der lægges for lidt vægt på årsagen. Hovedansvaret for dette drama ligger hos Taleban-styret, som systematisk ødelægger sit eget land og myrder sin egen befolkning, hvorved folkevandringer er blevet et nødvendigt onde.
Vi har her et internationalt politisk humanitært ansvar. Vi kunne have håbet, at Australien ville bruge sin politiske vægt til at fordømme regimet i Afghanistan og tilskynde det internationale samfund til konstruktiv handling.

González Álvarez
Hr. formand, jeg tror, vi alle kan forstå, at man flygter fra Afghanistan. Ikke kun på grund af det undertrykkende og fanatiske styre, som forhindrer kvinder og piger i at få adgang til undervisning, til arbejde og endda til lægehjælp, men også på grund af den undergravning af den økonomiske situation, som dette fanatiske styre påfører landet. Derfor forstår vi fuldt ud de tæt ved 500 mennesker, som med risiko for eget liv forsøgte at flygte, og som kom til at stå over for en mur rejst af et land som Australien, et rigt land, som uden problemer kunne have modtaget dem fra første færd.
Jeg mener, at man her må bifalde det mod, der blev udvist af fragtskibets norske kaptajn, Arne Rinnan, som uden tanke for følgerne og udelukkende drevet af humanitære hensyn straks reddede disse mennesker, som var i fare for at drukne. Derimod må der rettes en hård kritik mod et land, der som ethvert af vores egne var forpligtet til at modtage et skib, der sejlede i dets farvande med tæt ved 500 mennesker i en så usikker situation som disse flygtninge.
Der må fastsættes nogle regler, der forhindrer situationer som denne. Jeg ved godt, at det ikke er nemt, at der bliver stadigt flere flygtninge, at fattigdommen udbredes mere og mere og er årsag til, at flere og flere mennesker søger et bedre liv, men jeg mener, at Australiens holdning ikke bør efterlignes af noget land over for nogen grupper af flygtninge, som i henhold til FN's konvention fra 1951 søger om at få lov til at overleve.

Medina Ortega
Hr. formand, vi var ved at forhandle om beslutningsforslaget om de afghanske flygtninge, da et tyrkisk skib netop i disse dage nærmede sig græsk farvand og smed 350 mennesker over bord, hvoraf 215 er blevet reddet. Der ledes stadig efter ca. 100 mennesker, og det vides ikke, om de er druknet eller har reddet livet. En tidligere kommissær og tidligere medlem af Europa-Parlamentet, den nuværende græske marineminister Christos Papoutzis, har netop fremhævet den tyrkiske regerings ansvarsløshed ved at tillade en sådan situation at opstå.
Vi befinder os, som min kollega - der netop talte - sagde, i en universel globaliseringsproces. Fænomenet med illegal indvandring er ikke begrænset til et enkelt område på kloden, eftersom EU rent konkret på nuværende tidspunkt er målet for talrige indvandrere. Jeg vil udnytte, at kommissær Lamy er til stede, for han har bekymret sig så meget om globaliseringsproblemerne, til at sige, at jeg tror, vi står over for et aspekt af globaliserings- eller internationaliseringsfænomenet. Ligesom kapital og varer bevæger sig frit, ser det ud til, at mennesker også ønsker at bevæge sig frit.
Som fru González Álvarez sagde, er det ikke et nemt problem at løse, men jeg mener, at vi herfra kunne gøre noget på mange forskellige niveauer. Det mest generelle niveau ville være en regulering af den internationale økonomi, som også omfattede befolkningsvandringer. Og på mere konkrete niveauer kunne der være tale om handling fra EU's institutioner med henblik på at forsøge at regulere denne illegale indvandring. Netop i denne uge, i denne sommer, har vi på den ø, hvor jeg bor, set illegale indvandreres lig blive kastet over bord fra de både, hvormed de var ankommet, af de marokkanske skippere, som udgør rene mafiaer.
Det spørgsmål, som burde stilles til Kommissionen, er, hvilke foranstaltninger EU er ved at forberede til at handle inden for sit eget område, og hvilke foranstaltninger der planlægges på internationalt plan. Jeg mener, at vi bør handle inden for vores eget område, inden for området af vores nabolande som Tyrkiet og Marokko, som sender os illegale indvandrere, og på det internationale område ved at fastsætte nogle generelle regler.
Jeg mener ikke, at ansvaret i sagen om de afghanske flygtninge udelukkende påhviler Australien. Den indonesiske regering har f.eks. også et ansvar, for det var derfra, skibet oprindeligt sejlede ud, besætningen var indonesisk, alt startede i indonesisk farvand, og det synes, som om ingen nu husker at fremføre disse ansvarskrav.
Jeg mener, at der i dette tilfælde kræves international handling, og jeg mener, at det ville være en glimrende mulighed, for at Europa-Kommissionen kunne tage et initiativ, og jeg gentager, ikke kun inden for det nærmeste område med vores egne naboer, men også på internationalt plan med henblik på at opnå en regulering af vandringsstrømmene og den illegale indvandring.

Tannock
Hr. formand, i august reddede det norske fragtskib Tampa 433 afghanske og fire indonesiske besætningsmedlemmer fra et fiskerfartøj, som var sejlet ud fra en indonesisk havn. Kaptajnen fik tilladelse til at sejle til den indonesiske havn Merak, hvorefter han blev tvunget af passagererne, som truede med selvmord, til at sejle mod australske farvande. Man mener, at mange af disse passagerer havde forladt en flygtningelejr i Pakistan og betalt 4.500 engelske pund hver for at blive transporteret illegalt til Australien. Prisen er tilsyneladende 7.000 engelske pund for at komme til Tyskland og 10.000 engelske pund for at komme til Det Forenede Kongerige.
Den australske regering var fuldt ud berettiget til at udøve sin suveræne ret til at sikre sine grænser i henhold til havret og nægte skibet adgang til australske farvande. Forpligtelserne i henhold til Genève-konventionen af 1951 gælder heller ikke, før en asylansøger faktisk er i territoriet. Konventionen, som blev indført inden den billige masseflytransport, var en reaktion på nazismens uhyrligheder og blev etableret for at beskytte princippet om asyl. Som alle ved, bliver den imidlertid misbrugt i stigende grad af økonomiske indvandrere, der passerer gennem flere sikre, men fattige lande for at nå de rige lande og bosætte sig der, og det kan føre til menneskehandel, prostitution og sort arbejde.
I Storbritannien ansøgte over 100.000 mennesker om asyl sidste år, og størstedelen af disse ansøgninger var ubegrundede. Men det er stadig fordelagtigt for kriminelle at være involveret i handel med mennesker, da ankesager kan trække ud i årevis, og selv om de ikke ender med et positivt resultat, er der næsten ingen, der sendes tilbage til deres oprindelsesland.
Australiens problem er også vores problem. Vi er nødt til at sikre vores grænser og fjerne de personer, der forsøger at komme ind i landet illegalt. Det er et stort problem for mange lande, og EU bør straks udarbejde nye politikker på dette område. Vi bør også lægge stort pres på de lande, der nægter at modtage deres egne landsmænd igen. Faktisk skal vi genforhandle hele Genève-konventionen af 1951 og overveje situationen igen.
Jeg glæder mig meget over den klare og modige holdning, som Australiens statsminister Howard har givet udtryk for i denne sag.

Sacrédeus
Hr. formand, Europa-Parlamentet opfordrer Taleban-styret i Afghanistan til at gøre det lettere for frivillige organisationer at arbejde, når det handler om at yde nødvendig humanitær hjælp og sikre udlevering af fødevarer til den afghanske befolkning. Hvorfor flygter mennesker i massevis, i tusindvis, fra Afghanistan? Hvad er det for et regime, der styrer landet?
På det seneste er den kristne hjælpeorganisation Shelter Now International blevet udelukket fra Afghanistan, og organisationens virke har måttet nedlægges. Otte af organisationens medarbejdere, heraf fire fra et EU-land - fra Tyskland - samt to fra USA og to fra Australien, er i denne uge blevet stillet for en domstol i Kabul for påstået kristen missionsvirksomhed. Anklageren kræver dødsstraf. 16 afghanere er også blevet stillet for en domstol i henhold til samme muslimske lov og trues med dødsstraf for at have konverteret fra islam til kristendom. Chris Patten, Louis Michel og også Javier Solana agerer for at beskytte disse mennesker.

Kinnock, Glenys E
Hr. formand, jeg vil gerne starte med at sige, at jeg ikke kan tilslutte mig synspunkter om, at de fleste personer, der har været behandlet i systemet i Det Forenede Kongerige, er bedragere. Jeg vil gerne tage afstand fra sådanne bemærkninger. Der er mange i Det Forenede Kongerige, som tager afstand fra de synspunkter, som vi har hørt tidligere i dag.
Vi er glade for, at de afghanske flygtninge efter otte dage under presenninger i bagende sol og i containere nu i det mindste har rimelige forhold om bord på skibet på den lange rejse til Port Moresby i Papua Ny Guinea. Det er en meget tragisk hændelse, som har været svær at være vidne til. Men det viser, at det 50 år gamle system til ansøgning om asyl, som blev etableret af FN, ikke fungerer mere. Det lider under den enorme bevægelse af 21 millioner indvandrere om året. Desperationen hos flygtningene om bord på Tampa er tydelig. Det er vanvittigt at antyde, at disse mennesker uden videre træffer den slags beslutninger. De sætter deres liv og deres børns liv på spil for at kunne flygte fra forfølgelse og fattigdom. De krydser havene i oppustelige både, de klynger sig til undersiden af toge, f.eks. Eurostar, og jumbojetter. De lidelser, som flygtningene om bord på Tampa har gennemgået, bør i det mindste få alle de regeringer, som vi repræsenterer her, til at tænke over den måde, hvorpå de gennemfører FN-konventionen om flygtninge fra 1951.
Endelig vil jeg sige, at vi først og fremmest må sikre, at det er regeringerne og ikke organiserede kriminelle, der bestemmer, hvor flygtningene ender.
Attentat mod et tog i Angola

Rod
Hr. formand, angrebet den 10. august i Angola på et tog, som kostede 260 civile livet og sårede mere end 150, er uacceptabelt og forkasteligt, især da flere busser i de følgende uger ligeledes blev udsat for dødelige attentater.
UNITA har slået til igen og fortsætter således med at overtræde den fredsaftale, som blev underskrevet i Lusaka i 1994, og som bl.a. omfattede afvæbning af de krigsførende rebeller.
Disse terrorhandlinger er desværre blot en yderligere etape i den borgerkrig, der har hærget landet i mere end 25 år, men især skuffer disse ekstremt voldelige handlinger mod civile endnu en gang forventningerne om afholdelse af de valg, som regeringen har fastsat til 2002-2003.
Da præsident dos Santos den 23. august erklærede, at han ikke ønskede at genopstille, sendte han bolden over i rebellernes lejr. Han siger, at han er klar til at afholde frie og demokratiske valg på betingelse af, at krigen stopper.
Ifølge ham er det nu op til hr. Savimbi og hans væbnede bevægelse at bringe konflikten til ophør og genindføre freden. Men hr. Savimbi, UNITA's leder, siger, at han vil forhandle. I virkeligheden ved vi godt, at han kun vil én ting, som han sidder der på sine diamanter, nemlig besidde hele magten.
Det er også vores ansvar, for hvor får UNITA sine våben fra? Hvem er det, der bidrager til diamantsmuglingen? Heller ikke regeringen er til at gennemskue. Den uklarhed, der præger forvaltningen af olieindtægterne, vækker mistanke om, at der er blevet anvendt offentlige midler til at styrke regimet. Angola-skandalen har understreget europæernes rolle i denne sag.
Volden skal stoppes, og der skal hurtigst muligt indledes en dialog. Angolas indbyggere skal have lov til at stemme og få fred. EU har noget at skulle have sagt, en rolle at spille. Det skal vi minde om, og vi skal hurtigst muligt vedtage dette beslutningsforslag og komme videre.

Coelho
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, endnu en gang diskuterer vi Angola her i Parlamentet. Nyhederne er hyppige og altid nedslående. Den seneste handler om et angreb på tre passagerkøretøjer i Kuanza Sul sidste søndag, hvor snesevis af mennesker blev dræbt, et angreb, som ingen endnu har taget ansvar for.
Forud gik det angreb på et tog, som vi i dag fordømmer, et angreb, som UNITA har taget ansvar for, og hvor mere end 200 mennesker omkom. Det er liv, der går til spilde, uskyldigt blod, der udgydes, vold, som vi kun kan fordømme. Vi fordømmer i dag UNITA med den samme uafhængighed, som vi i februar sidste år fordømte MPLA og Angolas regering for at forfølge journalister. Vigtigere - og nyttigere - end at fordømme dem, der stædigt bliver ved med at føre krig, og kritisere de to sider, som utvivlsomt fortjener vores kritik, fordi de fastholder konfrontationslinjen, er det imidlertid at opmuntre til fred.
Europa-Parlamentet kan bidrage til at lette situationen for alle dem, der i Angola er trætte af krigen og ønsker en bedre fremtid. Jeg har sammen med mange andre kolleger, herunder hr. Ribeiro e Castro, underskrevet forslaget om at tildele Sakharov-prisen til hr. Zacarias Kamuenho, ærkebisp af Huambo og formand for Bispekonferencen i Angola og São Tomé. Jeg appellerer til alle om gennem denne gestus at støtte dem, der i Angola ønsker fred.

Ribeiro e Castro
Hr. formand, kære kolleger, jeg er fuldstændig enig med hr. Rod og hr. Coelho, som har talt før mig, og som lykkeligvis har været imod forsøget på at gøre det beslutningsforslag, der skal stemmes om i dag, til nogens redskab, hvilket vi portugisere har været vidne til i radioen og pressen, navnlig fra den kollegas side, der skal tale som den næste, hr. Miranda.
Vi beskuer disse frygtelige hændelser i Angola med dybfølt sorg. Den smerte, der tilføjes angolanerne og disse civile ofre for UNITA's angreb eller andre hændelser, glæder os på ingen måde. Vi ser dem ikke som en trumf til gavn for regeringens krigeriske tale og endnu mere krig. Vi har måttet leve med det drama, som har udspillet sig i Angola i mere end 26 år i form af en endeløs voldelig tvedeling, som angolanerne har fået mere end nok af.
Vi skal erindre, at denne fase af borgerkrigen, er tredje omgang i denne krig, og den søger man at gøre endnu mere brutal end den foregående. Den er givetvis et resultat af, at UNITA ikke har overholdt indgåede aftaler, men den er også et resultat af præsident dos Santos' beslutning, meddelt i december 1998, om med våbenmagt at knuse sin historiske modstander.
Det kunne kun betyde en katastrofe, og det er endnu en gang en katastrofe, vi overværer.
Jeg vil gerne læse et vidneudsagn fra en missionær, der er vendt tilbage fra Angola for få måneder siden: "I 2000 fejrede Angola 25-året for sin uafhængighed. I 2001 fejrede det 40 års krig. Der er allerede tre generationer angolanere, som kun kender til et liv i krig. Jeg har boet i Cuíto og i Huambo mellem 1989 og 1994. Jeg har i mange angolaneres ansigter set udtryk for grænseløse håb, som er blevet tværet ud af løfter, der ikke er blevet opfyldt. Nu, hvor det er indlysende, at der ikke er nogen militær løsning på konflikten (det har der aldrig været!), tales der mere end nogensinde om, at våbnene rummer nøglen til fred. Mens det siges og føres ud i livet, får de unge ingen uddannelse, arbejder de voksne ikke, går børnene ikke i skole, har hospitalerne ingen lægemidler, og Angola har ingen fremtid, så længe våbnene taler." Og der sker alvorlige hændelser af den art, som vi fordømmer i dag. Missionæren fortsætter: "Men jeg kan ikke acceptere, at der sluttes på den måde om et land fuldt af materielle rigdomme, men først og fremmest menneskelig rigdom."
Denne præst, fader Tony Neves, som har et indgående kendskab til Angola, slutter af med en drøm om fred, men advarer os samtidig: "Angola har, 25 år efter sin uafhængighed, kun to alternativer: fred eller den totale ødelæggelse."
Det er i denne situation, vi må være bevidste om vores ansvar. Vi må ikke tjene krigsherrerne, hvad enten det er dem med diamanter eller dem med olie. Og vi kan kun stole på dem, der kæmper for freden uden våben i hånd, dem, der tilskyndet af kirkerne, af ærkebisp Kamuenho, af Den Tværkirkelige Komité for Fred, rejser sig fra det civile samfund, dem, der tilhører de moderate kredse i UNITA og MPLA, som de tidligere premierministre Marcolino Môco og Lôpo de Nascimento, som visse journalister, vi undertiden hører tale om, fordi de er udsat for forfølgelse, som visse moderate deputerede fra UNITA: Chivukuvuku Jaka Jamba, mange moderate folk fra MPLA og især andre små partier i det angolanske parlament, og som ingen nogensinde lytter til. Hvorfor lytter vi ikke til disse mennesker? Som Filomeno Vieira Lopes, som Mfulopinda Nando Vítor, der aldrig har grebet til våben.
Det er dem, vi skal lytte til, fordi Angola ikke kun er dos Santos og Savimbi. Angola er angolanerne, og vi skal lytte til talsmændene for dem, der lider, og ikke altid til talsmændene for dem, der dræber.
Ærkebisp Zacarias Kamuenhos kandidatur er en del af denne bestræbelse, og jeg appellerer til alle medlemmer af Europa-Parlamentet om, at vi, som del af det internationale samfund, forstår angolanernes drama. Den kolde krig er langt borte, og det er på tide at det internationale samfund ikke mere "hælder benzin på det angolanske bål", men ansvarligt bidrager til fred, dialog, og en tosidig, samtidig og omgående våbenhvile.

Miranda
Hr. formand, de frygtelige terroristangreb, som Savimbis UNITA har gennemført i Angola, først i Caxito, derpå mod et tog, så mod busser, skoler og hospitaler, fortjener vores allerkraftigste fordømmelse, især fordi de først og fremmest rammer civilbefolkningen. Vi står over for nogle af de mest voldelige og forkastelige terrorhandlinger i mands minde. Vi mener derfor, at også Europa-Parlamentet må give udtryk for den allerstørste afsky og slutte sig til det internationale samfund, deriblandt navnlig de øvrige EU-institutioner, i en utvetydig fordømmelse af et sådant barbari.
Hvis der skulle have været tvivl, så har disse handlinger på brutal vis bekræftet rimeligheden i den holdning, som det internationale samfund enigt og gentagne gange har indtaget, når det har besluttet og appelleret til, at UNITA skulle isoleres og underkastes sanktioner. Denne organisation har allerede tidligere leveret tilstrækkelige beviser på sit ansvar for den dramatiske situation, som landet og dets befolkning lider under, bl.a. ved at forkaste valgresultater, forhindre afvæbning af dens styrker, føre krig og i det hele taget ved ikke at efterleve og tilmed forhindre, at de aftaler, som den selv har underskrevet, er blevet ført ud i livet.
Med disse forfærdelige handlinger viser den nu endnu tydeligere sit sande ansigt, så der ikke mere er plads til den mindste tvivl om denne organisations natur og mål. Derfor er der også endnu mindre plads til tvetydige holdninger fra eksempelvis Europa-Parlamentets side. Lige så uacceptabel er enhver holdning eller ethvert initiativ fra UNITA's venner, som hr. Ribeiro e Castro, der forsøger at hvidvaske, undskylde eller aflede opmærksomheden fra UNITA's enorme ansvar for den frygtelige situation, som Angola gennemlever. Det gælder også initiativer, der forsøger at placere Angolas legitime regering på samme niveau som denne terrororganisation. Det står således nu mere end nogensinde klart, at der ikke er nogen anden vej til fred i Angola end at gøre UNITA utvetydigt ansvarlig, isolere denne organisation politisk og diplomatisk, standse den handel med diamanter, der understøtter den, og afvæbne den fuldstændigt.
Når dette er sagt, blot nogle få ord om det beslutningsforslag, som vi om lidt skal stemme om. Vi mener, at det trods enkelte punkter, som vi ikke er glade for, men som ikke er af væsentlig betydning, udgør et positivt skridt, der kan lade Europa-Parlamentet genindtage sin traditionelle position som del af det internationale samfund sammen med de øvrige EU-institutioner i denne sag. Jeg fremhæver særligt den passende betegnelse, som beslutningsforslaget anvender ved at kalde de handlinger, som UNITA har begået på det seneste, for terroristiske. Det er en passende betegnelse, og alle konsekvenser bør drages deraf.

Ribeiro e Castro
Hr. formand, jeg vil gerne svare på en personlig bemærkning, som jeg finder uacceptabel og i denne sammenhæng fornærmende. Jeg frabeder mig på det allerkraftigste den anstødelige insinuering, ja, den fuldstændig skamløse og uanstændige påstand, som kommer fra det kommunistiske partis side, der bærer det allerstørste ansvar for krigen i Angola, om, at jeg er ven af UNITA.
Jeg vil gerne med al ønskelig tydelighed sige, at jeg på det kraftigste fordømmer angrebene på civile, men jeg kender til forholdene i Angola, jeg gør hverken diamant- eller olieherrerne nogen tjenester og heller ikke den korrupte regering, der findes i Angola, og som er særdeles ansvarlig for det, der foregår, og for angolanernes lidelser. Hr. Miranda burde skamme sig over det, han siger, og det, han gør, især fordi han er formand for Udviklingsudvalget og burde kunne yde et mere ansvarligt bidrag til fremme af den våbenhvile og den dialog, der er det, som angolanerne beder os om.

Lamy
Hr. formand, jeg vil gerne have lov til at tage de forskellige punkter, der er blevet bragt frem i diskussionen, op igen og give udtryk for Kommissionens holdning.
Med hensyn til Mauretanien vil jeg allerførst sige, at vi deler den bekymring, der er kommet til udtryk med hensyn til overholdelsen af menneskerettighederne i Mauretanien. Der var i de seneste år sket nogle fremskridt. Det er åbenbart slut nu, for vi befinder os i en periode med pludselige tilbagefald. Som dem, der har taget ordet, mener vi ikke, at Unionen kan se stiltiende til, når oppositionslederen hr. Chbih fængsles under de forhold, vi kender, og slet ikke i denne tid før valget. Vi mener derfor ligesom De, at der skal rettes henvendelse til myndighederne med henblik på at kræve hr. Chbih frigivet, mens vi venter på udfaldet af hans sags behandling ved kassationsretten, og vi skal benytte samme lejlighed til at minde de selvsamme myndigheder om de principper, som Unionen efterlever med hensyn til afholdelse af valg. Dette krav om frigivelse og afholdelse af valgene i oktober er vores to prioriteter.
Med hensyn til Togo deler vi også Deres bekymringer vedrørende fængslingen af en lokal journalist i maj og af oppositionspartiernes to politiske ledere, hr. Olympio i juni og her for kort tid siden hr. Agboyibo. Alle disse navne og kendsgerninger er blevet nævnt, bl.a. af hr. Rod. Vi ønsker at fastholde vores henvendelse til landets udenrigsminister af den 17. august, som bestod i endnu en gang at gøre Togos regering opmærksom på vores bekymring, og jeg mener, at vi dengang klart afsendte et signal om, at politiske partier og medier efter Unionens opfattelse skal kunne fortsætte deres aktiviteter uden restriktioner. Indtil videre har vi ikke fået noget svar på vores henvendelse. Vi mener ikke, at premierministerens erklæring fra august, hvori han nævnte, at det var nødvendigt at udskyde valgene, og foreslog en ændring af valgloven, hvilket flere har henvist til, er en god nyhed eller bidrager til at skabe en stemning, der er gunstig for afholdelse af gennemskuelige, frie og demokratiske valg. Vi har i denne forbindelse med tilfredshed noteret os præsident Eyadémas erklæring, i henhold til hvilken premierministeren har udtalt sig for egen regning og ikke har præsidentens støtte. Sidstnævnte har til hensigt at overholde forfatningen og de løfter, der er blevet afgivet inden for rammerne af Lomé-konventionen.
Vi vil fortsat følge den politiske og økonomiske situation og fastholder vores holdning om eventuel bistand i forbindelse med afholdelsen af valgene ved at hjælpe regeringen med at skabe de nødvendige rammer, og dette på trods af ophævelsen af samarbejdet med Togo, der, som De ved, blev vedtaget i medfør af bestemmelserne i Lomé-konventionen, som svarer til det, der i dag er artikel 96 i Cotonou-aftalen. Hr. Rod, ud fra dette synspunkt er vi allerede nået ud over artikel 96. Unionen har endvidere sagt ja til den togolesiske udenrigsministers opfordring om at deltage som observatør ved valgene. Hvis FN beslutter sig for at forestå koordinationen af dette observatørarbejde, kan vi ikke se, at der skulle være noget til hinder derfor. Det eneste, der mangler nu, er fastlæggelse af betingelserne for organisation og gennemførelse af denne observatørmission. Parlamentet er naturligvis meget velkommen til at deltage i observatørmissionen, hvis den gennemføres.
For så vidt angår menneskerettighederne i Cambodja, har Kommissionen og medlemsstaterne modtaget en officiel opfordring fra Cambodja til at udpege og udsende observatører for at overvåge kommunalvalgene. Vi har i denne forbindelse udsendt en undersøgelsesmission. Konklusionerne og anbefalingerne fra denne mission vil blive undersøgt af Rådet i september med henblik på at beslutte, hvorvidt vi skal udsende en EU-observatørmission til kommunalvalgene. Vi har også mulighed for at støtte disse valgs gennemførelse med projekter om teknisk bistand. Fru Maes, med hensyn til spørgsmålet om optagelse på valglisterne viser de seneste tilgængelige tal en optagelsesprocent på lidt over 80%, hvilket er en forbedring i forhold til tidligere tal, selv om man endnu ikke er nået helt frem til fuld optagelse på listerne.
For så vidt angår håndteringen af fortiden, som flere har nævnt, vil jeg gerne minde om, at vi uden forbehold støtter FN's og den cambodjanske regerings bestræbelser for at nå frem til en aftale vedrørende den domstol, der skal dømme de Røde Khmerer.
Med hensyn til de afghanske flygtninge, som søger asyl i Australien, er vi ligesom fru Kinnock lettede over, at der er fundet en løsning, så disse mennesker, mænd, kvinder og børn, der er flygtet fra et af de mest uacceptable regimer, kan få den nødvendige støtte og beskyttelse. Så vidt jeg har forstået, har De ikke til hensigt at kritisere hverken det ene eller det andet tredjeland, men at se på, hvad der med de nuværende internationale ledelsesinstrumenter kunne gøre os bedre til at tackle sådanne situationer.
De har ret. Vi kan ikke lade som ingenting. Vi ved alle, at andre skibe transporterer andre emigranter bort fra elendigheden, ofte under umenneskelige forhold, og bl.a. dukker op ud for de europæiske kyster. Dette er ikke et spørgsmål om "resten af verden", som vi kan se bort fra, og vi kan heller ikke behandle det blot ved at se på de problemer, det forårsager andre steder. Det internationale samfund føler helt klart et stigende ubehag ved de tvungne folkevandringer, hvad enten de er af økonomisk, politisk eller kriminel oprindelse, for det er nemlig dét, de er, de organiserede netværk for menneskehandel. Hr. Medina Ortega, vi er enige i det ønske, som De og andre af Deres kolleger har givet udtryk for, med hensyn til at få gennemført internationale instrumenter, der kan forebygge og regulere sådanne tilfælde, og i det mindste at få ajourført og tilpasset konventionen fra 1951 til en situation, der ikke ligner situationen i 1950'erne. Ud fra dette synspunkt støtter vi de bestræbelser, som Flygtningehøjkommissæren har indledt og offentliggjorde i anledning af konventionens 50-års fødselsdag. Flygtningehøjkommissæren har spillet en afgørende rolle i forbindelse med Tampa-krisen, og jeg mener, at vi alle bør opmuntre ham til at sætte denne type problemer på dagsordenen i forbindelse med de høringer, der efter Genève-konferencen i december skulle give os mulighed for at ajourføre vores regler, for der er nemlig tale om internationale regler. Vi må heller ikke glemme vigtigheden af de protokoller om menneskehandel og menneskesmugling, som er vedlagt FN's konvention om bekæmpelse af international kriminalitet fra december 2000. Fællesskabet deltager selv i disse protokoller, der, når de træder i kraft - efter en række ratificeringer - vil forbedre den fælles ramme, som vi har til rådighed i forbindelse med bekæmpelsen af denne form for kriminalitet.
For så vidt angår Unionen - og jeg understreger, at dette også vedrører os - danner Amsterdam-traktaten og konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Tampere grundlag for en fælles politik inden for områderne asyl og immigration. Jeg mener, at Unionen i kraft af disse tekster og diverse erklæringer har understreget sin og medlemsstaternes forkærlighed for en menneskelig tradition, hvilket gerne skulle resultere i indførelse af en fælles asylordning, som beskytter de mennesker, der har behov for det, på passende vis og sikrer princippet om non-refoulement.
Dette er naturligvis ikke muligt uden en præventiv aktion i oprindelseslandene og -områderne. Vi begyndte at gøre fremskridt i denne forbindelse, da Rådet vedtog en række handlingsplaner, som var blevet forberedt af gruppen om immigration og asyl. Det har vist sig, at en af disse netop vedrører Afghanistan og de omkringliggende områder. Hvis denne skulle vise sig at være utilstrækkelig, må vi revidere den, og vi regner med, at Parlamentet vil lede os i den rigtige retning.
Menneskesmuglerne: Vi skal styrke Unionens handlinger, især i de tilfælde hvor ofrene kan nyde godt af international beskyttelse. Også her er det efter Kommissionens opfattelse nødvendigt med en fremgangsmåde, der er en smule mere systematisk og sammenhængende. Vi skal hurtigst muligt arbejde i den retning ved udarbejdelse af en meddelelse.
Alt dette udmønter sig således i en handlingskalender for Unionen. Arbejdet er indledt i Rådet. Helt ærligt, så forekommer rytmen os stadig at være meget langsom, men det er ikke uventet i betragtning af disse emners følsomhed for medlemsstaterne. Der skal uden tvivl en ny impuls til på det relevante politiske plan, sandsynligvis i forbindelse med Det Europæiske Råd i Laeken. Det er i hvert fald dét, formanden ser ud til at have i tankerne. Det er en selvfølge, at Parlamentets støtte i denne sag vil give os mulighed for at fortsætte i den rigtige retning. Det er vi overbevist om.
Endelig har jeg ikke rigtig noget at tilføje med hensyn til attentatet mod et tog i Angola. Meget af det, der er blevet sagt, er konsensualt. Kommissionen er som De meget bekymret over denne krigs fortsættelse og beklager, at sammenstødene intensiveres, samt at flere hundrede civile igen i de seneste uger er blevet dræbt i forskellige dele af landet. Vi er helt indstillet på at støtte det arbejde, der gennemføres i overensstemmelse med Unionens fælles holdning, for at finde en politisk løsning på konflikten i Angola. Jeg har ikke i Deres indlæg hørt alvorlig kritik af denne fælles holdning. Vi arbejder derfor på at gennemføre den og støtter ethvert forslag, der har til formål at støtte initiativer fra Den Afrikanske Union - sådan nogle er der skam - eller fra regionale afrikanske organisationer, f.eks. Det Sydlige Afrikas Udviklingsfællesskab, med henblik på at videreudvikle de systemer, der er blevet indført på afrikanske landes initiativ for at forebygge og løse konflikter. Jeg vil gerne minde om, at vi fastholder vores humanitære bistand til Angola, som er omfattende, og at vi er klar til at tilpasse arten og størrelsen af denne humanitære bistand efter forholdene.

Wurtz
Hr. formand, jeg var ikke til stede under debatten, fordi jeg deltog i Formandskonferencen, men jeg har fået at vide, at et medlem af min gruppe, hr. Miranda, i bogstaveligste forstand blev verbalt overfaldet af et andet medlem. Jeg mener, at dette er forkasteligt. Det var mere end et personligt angreb, og derfor, hr. formand, ønsker jeg, at De giver hr. Miranda ordet, og at hans udtalelser kommer til at fremgå af protokollen.

Formanden
Hr. Wurtz, De var ikke til stede. Det var i første omgang hr. Miranda, som angreb den anden kollega. Jeg gav kollegaen ordet for et kort svar. Dermed er sagen afsluttet, for jeg er bange for, at hvis hr. Miranda nu siger noget igen, så siger hr. Ribeiro e Castro igen noget osv. Så kan vi tilbringe resten af dagen her. Begge de herrer har haft ordet til det samme emne. Dermed er stillingen uafgjort 1-1!

Miranda
Netop, hr. formand, det er en bemærkning til forretningsordenen. Jeg tror ikke, at De har været tilstrækkelig opmærksom, når De nu siger, at jeg var den første til at angribe hr. Ribeiro e Castro. Det er ikke rigtigt. I sit indlæg, som gik forud for mit, havde hr. Ribeiro e Castro allerede nævnt mig på en ganske uantagelig måde, hvor De ikke fandt anledning til nogen bemærkning. Som De nok erindrer, sagde han, at jeg har manipuleret den offentlige mening, at jeg har manipuleret pressen, at jeg har forsøgt at gøre Europa-Parlamentet til nogens redskab, ligesom han også har nævnt, at jeg er formand for Udvalget om Udvikling og Samarbejde.
Det, jeg sagde i mit indlæg, og som gav anledning til hr. Ribeiro e Castros svar, det, jeg bare sagde, var, at nogle af UNITA's venner, deriblandt hr. Ribeiro e Castro, har taget nogle initiativer. Jeg vil gerne sige, hr. formand, at det ikke for mig er nogen fornærmelse, fordi det er særdeles velkendt i offentligheden, at dette parti, hr. Ribeiro e Castros, har klare og helt offentlige forbindelser med UNITA. Og det var netop i denne præcise betydning, at jeg nævnte det. Ikke i nogen anden! Og derfor er det, der blev sagt ...
(Formanden afbrød taleren)

Posselt
Hr. formand, under henvisning til forretningsordenen vil jeg gerne sige, at formanden har handlet absolut korrekt, for UNITA blev ikke taget i forsvar af hr. Ribeiro e Castro, han har derimod underskrevet et forslag, hvori denne organisation bliver kritiseret. Han har kritiseret den i sin tale, og formanden lod ham svare på det personlige angreb. Jeg mener derfor, at formanden har handlet absolut korrekt.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 18.30.

Antipersonelminer
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0542/2001 af Van Orden og Van Hecke for PPE-DE-Gruppen;
B5-0561/2001 af van den Berg og Sakellariou for PSE-Gruppen;
B5-0568/2001 af Haarder m.fl. for ELDR-Gruppen;
B5-0575/2001 af Maes og McKenna for Verts/ALE-Gruppen;
B5-0590/2001 af Segni for UEN-Gruppen;
B5-0599/2001 af Bonino m.fl.
om foranstaltninger til fremme af en forpligtelse af ikke-statslige aktører til fuldstændigt forbud mod antipersonelminer.

Maes
Problemet med landminerne er ikke blot et problem for nogle lande. Længe efter, at der er sluttet fred, og jeg håber, at det engang vil være tilfældet selv i Angola, vil der være områder, som man ikke kan betræde, fordi de er fulde af miner, som er til fare for uskyldige mennesker.
I 1997 blev der indgået en konvention, som forbød landminer. 149 lande har allerede undertegnet den. Mange lande har ratificeret den, men 52 lande har ikke gjort det, og det er ikke de mindste lande. Et af de store problemer er, at minerne ikke kun udlægges af almindelige hære, men at også terroristiske bevægelser og oprørsbevægelser anvender dem. Derfor er det nødvendigt, at også de tilskyndes til at opgive anvendelsen af landminer.
Det er for en officiel instans som vores vanskeligt at inddrage ikke-statslige aktører i forhandlingerne, men det er godt, at vi som officiel instans tilskynder landene til ikke at forsyne sig med landminer, og at vi støtter de ngo'er, som bestræber sig på også at få terroristorganisationerne og oprørsbevægelserne til at opgive anvendelse af landminer. Jeg henviser i denne forbindelse til Genève-appellen, som er foreslået her i Parlamentet i denne uge.

Cauquil
Hr. formand, jeg tror, at alle er imod anvendelse af antipersonelminer. Derfor vil jeg udtrykke min forbløffelse over, at dette beslutningsforslag henvender sig til andre aktører end staterne. For når der fremstilles og anvendes miner, er det med staternes godkendelse, og det er derfor op til staterne at sørge for, at minerne ikke fremstilles eller anvendes, og jeg forstår ikke engang titlen på det pågældende beslutningsforslag! Så vidt jeg kan se, er den eneste forklaring, at Parlamentet ligger under for stormagterne og nationalstaterne.

Maaten
Hr. formand, jeg vil holde mig til emnet. Landminer dræber, hver dag og i mange lande. Landminer er hver dag livstruende i et stort antal lande. I Cambodja alene er mere end 35.000 mennesker blevet såret af landminer, og det er de overlevende. Hver dag ryddes der miner, og hver dag udlægges der miner igen.
Traktaten om forbud mod landminer fra 1997 er ratificeret af 19 lande og undertegnet af 141 lande. Til de lande, som ikke har skrevet under, hører lande som Rusland, Jugoslavien, men også et land som Finland, der bruger miner ved sikringen af grænsen mod Rusland. Det er naturligvis billigere. Forsvarsbudgettet kan dermed formindskes. Det kan vi forstå. Hvis Finland imidlertid kan anvende dette argument, hvorfor kan andre lande så ikke? Jeg vil derfor opfordre Kommissionen og medlemsstaterne til at tvinge de kommende medlemmer og de lande, som får finansielle midler af EU, til at undertegne konventionen.

Tannock
Hr. formand, jeg taler på vegne af min kollega, hr. Van Orden, som er fraværende i dag, men som i mange år har været direkte involveret i arbejdet med at løse problemerne i forbindelse med antipersonelminer.
De fleste medlemsstater bruger ikke længere antipersonelminer i deres væbnede styrker. Disse våben har faktisk været forbudt i de sidste fire år. Det er kun uansvarlige væbnede styrker, f.eks. de væbnede styrker i det tidligere Jugoslavien, og grupper af aktører, der ikke tilhører nogen stater, og som deltager i borgerkrige og oprør, der fortsat benytter disse frygtelige våben.
Pr. definition har sådanne grupper ikke undertegnet Ottawa-konventionen om forbud mod landminer. Beslutningsforslaget henleder opmærksomheden på dette og forsøger at finde måder, hvorpå man kan påvirke disse grupper. Det kræver nøje overvejelse, da vi skal passe meget på ikke at komme til at vise nogen form for anerkendelse af legitimiteten af disse grupper eller deres handlinger. Vi ønsker ikke at dirigere EU-midler væk fra minerydning og hjælp til mineofre. Vi ønsker at gøre opmærksom på dette problem over for alle de stater, der har undertegnet Ottawa-konventionen, og som samles i Managua i Nicaragua senere på måneden.

González Álvarez
Hr. formand, Europa-Parlamentets holdning imod antipersonelminer og for et totalt forbud er allerede blevet udtrykt klart i flere beslutninger. Resultatet fra Ottawa skyldes bestemte specialiserede ngo'ers arbejde.
Jeg mener, at EU ved det næste møde i Managua mellem de lande, der har undertegnet konventionen, bør bidrage til, at flere lande undertegner og ratificerer konventionen. 52 lande har endnu ikke undertegnet den, og mange har endnu ikke ratificeret den. EU bør også bidrage til, at der tilføres flere ressourcer til total minerydning, eftersom de endnu nedgravede miner stadig skaber død og lemlæstelse over hele verden, og det bør kræves af de implicerede parter - statslige og ikke-statslige aktører - at de når frem til en aftale om totalt forbud mod disse miner.
Hr. formand, til sidst vil jeg gerne anmode om anerkendelse af og støtte til de ngo'ers arbejde, der som det initiativ, der er taget af den humanitære organisation Genève-appellen og andre, vil bidrage til afskaffelse af et så dødeligt og forhadt våben som antipersonelminerne.

Lamy
Hr. formand, hvad gør vi? Jeg tror, det er dét spørgsmål, der trænger sig på, og som De beder os om at besvare.
For det første har vi givet os selv et regelsæt for Unionen, og forsommerens vedtagelse af to forordninger om bekæmpelse af disse miner giver os de juridiske instrumenter, som vi herefter råder over i vores bestræbelser på at gennemføre effektive og sammenhængende interventioner.
Dernæst vil vi side om side med formanden deltage aktivt i mødet i Nicaragua sidst på måneden med de stater, der har underskrevet Ottawa-konventionen. Dette møde er efter vores mening vigtigt, da vi naturligvis skal diskutere de udfordringer, der er forbundet med at fjerne antipersonelminer, høre de konkrete erfaringer fra alle dem, der har kastet sig ud i dette arbejde, og - som flertallet her har ønsket - lægge pres på de stater, der endnu ikke har underskrevet denne konvention.
Målet er efter vores mening det samme, og vi er fast besluttet på at nå det ved at få indført et universalt forbud mod fremstilling, opbevaring, overførsel og anvendelse af antipersonellandminer.
Det er i første omgang staternes og regeringernes ansvar at nå dette mål og eliminere den risiko, som de millioner miner, der endnu ikke er blevet fjernet i konfliktområder i hele verden, udgør - ikke blot for menneskene, men også for de økonomiske aktiviteter. Det sker desværre af og til, at ikke-statslige aktører ligeledes anvender antipersonellandminer i interne eller mellemstatslige konflikter, og de bærer således også en del af ansvaret for de lidelser og ødelæggelser, som minerne påfører befolkningerne og samfundene.
Erfaringerne viser, og det har De selv sagt, at vi skal finde nye midler til at få ikke-statslige aktører til at deltage i denne bekæmpelse af landminer og få dem til at gå ind for formålet, et fuldstændigt forbud mod disse anordninger. Ud fra dette synspunkt udgør Genève-appellen et initiativ med prisværdige intentioner, men vi skal sikre os, at fremtidige initiativer af denne art tager højde for det internationale samfunds allerede omfattende arbejde.
Som Parlamentet ved, har den internationale kampagne for forbud mod landminer udviklet sig til en verdensomspændende bevægelse, som EU har støttet lige fra starten. Denne internationale kampagne har sammen med andre statslige og ikke-statslige aftaler ligget til grund for normer, handlingsplaner, der supplerer de internationale bestemmelser, herunder Ottawa-konventionen.
Vi ønsker således, at disse initiativer, som styrker de aktioner, der gennemføres i staterne og det civile samfund, gennemføres og anvendes sammen med det internationale regelsæt, og vi er klar til at støtte dem.
Vi skal gennemgå Genève-appellen i detaljer og opmuntre dens ophavsmænd til at koordinere deres aktiviteter med ICBL og andre vigtige aftaler med henblik på - i betragtning af arbejdets omfang - at undgå, at nogle af de kræfter, der mobiliseres i denne henseende, spildes. Der er stadig meget, der skal gøres for at understøtte de krav og ambitiøse mål, som er blevet fastlagt i Ottawa-konventionen.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 18.30.

Tørke i Centralamerika
Formanden
 Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0547/2001 af Salafranca Sánchez-Neyra og García-Margallo y Marfil for PPE-DE-Gruppen;
B5-0562/2001 af Díez González m.fl. for PSE-Gruppen;
B5-0569/2001 af Sánchez García og Gasòliba i Böhm for ELDR-Gruppen;
B5-0574/2001 af Mayol i Raynal m.fl. for Verts/ALE-Gruppen;
B5-0591/2001 af Marset Campos m.fl. for GUE/NGL-Gruppen;
B5-0600/2001 af Queiró og Ribeiro e Castro for UEN-Gruppen
om tørken i Centralamerika.

García-Margallo y Marfil
Hr. formand, jeg vil ikke forspilde en del af det minut, som jeg har til rådighed til at overbevise Dem, mine damer og herrer, om de meget alvorlige følger efter en række naturkatastrofer i Centralamerika.
Jeg vil dog spilde noget af min tid med at sige, at dette har haft følger på kort sigt. I korte træk sulter 1,5 millioner mennesker i regionen for slet ikke at tale om de langsigtede følger for den bæredygtige udvikling og klimavirkningerne.
Indtil videre har vi fra de europæiske institutioners side reageret ved at forsøge af mildne de kortsigtede følger med nødhjælp og fremsendelse af mad, som næppe har kunnet stille sulten i området. Indtil videre har vi ikke været i stand til at gøre noget for de langsigtede behov og mangler.
Med denne beslutning anmodes Kommissionen om for det første at tage hensyn til disse behov ved udarbejdelsen af budgettet for 2002. For det andet anmodes den om at iværksætte nogle aktioner med det formål at accelerere eller tilskynde til en politik om bæredygtig udvikling på landbrugsområdet, som kan tjene til at forhindre tørke og de langsigtede følger, som jeg nævnte tidligere. Og for det tredje henviser jeg til afsnit 4 om en langsigtet samarbejdspolitik med regionen, som kan tjene til at afhjælpe de behov, som jeg fremhævede lige før.

Marset Campos
Hr. formand, sandheden er, at Centralamerika har lidt i alt for lang tid.
Først var der dødspatruljerne og de ekstremt højreorienterede regeringer. Efter indførelsen af demokratiet takket være EU's mellemkomst har der været korrupte regeringer. Så var der katastroferne som følge af orkanen Mitch, jordskælv og nu denne tørke, der, som det er blevet sagt, medfører sult, elendighed og død for hundredtusindvis af mennesker.
EU bør skille sig ud ved solidarisk handling, som er forskellig fra andres, ikke kun ved at vedtage budgetter til dette formål, men også, som det er blevet sagt, ved store og nødvendige budgetter for de kommende år, som fjerner årsagerne og følgerne af denne tørke.
Jeg udarbejdede betænkningen om genopbygningen i Centralamerika efter orkanen Mitch, og jeg har bevist, at den korruption, der eksisterer i området, forhindrer, at hjælpen når direkte frem. Derfor henstiller jeg til, at den hjælp, som vi giver, kommer frem så direkte som muligt via kommunale myndigheder og demokratiske ngo'er.

Díez González
Hr. formand, mine damer og herrer, hver dag ser vi rystende billeder af nye tragedier, som hærger verden: tilintetgørelse af folkeslag, børn, der dør af sult eller sygdom, flygtninge uden tilflugtssted, indvandrere, der vandrer omkring i verden i søgen efter en mulighed for at leve ...
Men der er tragedier, som fortsætter, selv når ingen længere taler om dem. De bliver værre og værre og går i hårdknude, selv om de ikke længere er nyhedsstof.
En af disse sager, der er lagt på lager i den industrialiserede verdens selektive hukommelse, er situationen i Centralamerika og de dramatiske virkninger af den tørke, der i over tre måneder har hærget området. En ulykke, der raserer et område, der, som det er blevet sagt, allerede er svækket af konstante naturkatastrofer ud over de politiske, og som har en social og økonomisk struktur uden selv de mindste ressourcer til at stå imod med.
El Salvador har indført undtagelsestilstand, og Guatemala erklærede netop i går landet i nødstilstand i et virkelig desperat forsøg på at bekæmpe hungersnøden. Tørken har tilintetgjort størstedelen af områdets afgrøder, og millioner af mennesker sulter, som det er blevet sagt. Alt dette i et område, hvor en meget stor del af befolkningen lever i fattigdom eller ekstrem fattigdom.
FN's verdensfødevareprogram alarmerede os for ikke så længe siden og gjorde opmærksom på, at hvis situationen fortsætter på denne måde, kan man kun i små tre måneder opfylde behovet for halvdelen af de mest berørte borgere.
Derfor henleder jeg især opmærksomheden på henstillingen i afsnit 4, som i forbindelse med opfordringen i afsnit 3 søger at forpligte vores beslutninger om udviklingshjælp, således at de får til formål at bekæmpe strukturproblemerne. Kun på denne måde og ved at investere i bæredygtig udvikling i verdens mest følsomme områder kan vi så vidt muligt forhindre og mildne virkningerne af naturkatastroferne, for så vil vi have investeret vores hjælp og ressourcer i styrkelse af befolkningen, og vi vil have gjort dem bedre i stand til at modstå følgerne efter nogle af de fænomener, som selv ikke vi i den industrialiserede verden kan forhindre.
Mine damer og herrer, det er på tide, at Europa begynder at uddele fiskestænger og lærer folk at fiske i stedet for at uddele fisk.

González Álvarez
Hr. formand, jeg er enig med mine kolleger. Under alle omstændigheder var vi fra Europa-Parlamentets Delegation for Forbindelserne med Landene i Mellemamerika i El Salvador i juli, hvor vi så følgerne efter jordskælvene og orkanen Mitch. EU har faktisk et meget omfattende program for genopbygning i dette område, men på nuværende tidspunkt er det værste af alt, som vi fik oplyst allerede i juli, følgerne efter tørken.
Jeg mener, vi må yde to former for hjælp, nemlig en hurtig hjælp for at forhindre hungersnød og en mere langsigtet hjælp til en bæredygtig udvikling, for det mellemstatslige panel om klimaændringer mener, at jordskælv, oversvømmelser og tørke vil blive mere og mere almindelige og netop i den fattigste del af verden, som er dårligst rustet til at modstå det. Derfor mener jeg, at EU bør anvende begge midler, dels den hurtige hjælp, som de bad os om, da vi var der i juli, og dels den mere langsigtede hjælp til at forhindre lignende begivenheder.
Vi er også bekymret for fordelingen af hjælpen. Den skal kontrolleres meget grundigt af Europa-Kommissionens tjenestegrene på stedet, så den virkelig når ud til de berørte. Der er nogle protester på dette område.

Lamy
Kommissionen er naturligvis opmærksom på den situation, der nævnes i dette beslutningsforslag. Den aktuelle tørke i disse lande er uden tvivl den værste siden den, El Nio forårsagede i 1997. For øjeblikket virker det dog overdrevet at sammenligne situationen med den, der fulgte i kølvandet på orkanen Mitch. Der er løbende kontakt mellem Kommissionens tjenestegrene og repræsentanterne for de centralamerikanske lande, og vi mener i lighed med landenes repræsentanter, som vi arbejder sammen med, at situationen er yderst bekymrende, men at den på dette stadium stadig er under kontrol, og at det ikke ser ud til, at den vil vare ved meget længe, da regnen vil vende tilbage i størstedelen af de tørkeramte områder.
Selv om regnen vender tilbage på kort sigt, skal det ikke forhindre os i at tænke over de virkelige årsager til denne krise, der, og De har alle sagt det, tror jeg, skyldes konjunkturbestemte, men især strukturelle faktorer, herunder faldet i indtægterne fra almindelige produkter, bl.a. kaffe, den manglende tilpasning af landbrugspolitikkerne og mange landbrugsfamiliers voksende problemer med at få adgang til rå- og hjælpestoffer, for ikke at tale om den fattigdom, der ubestrideligt hærger i alle disse lande.
For så vidt angår den kortsigtede overvågning, om jeg så må sige, har Kommissionen og Unionen nu et netværk af afdelinger, der giver mulighed for at overvåge fødevaresituationen i alle de følsomme områder. En af disse afdelinger ligger i Centralamerika og sikrer, at vi bliver advaret i god tid, hvis det skulle blive nødvendigt at gribe ind. Det underliggende problem, det vil sige de strukturelle årsager til fødevareusikkerheden i området, er det virkelige problem, som vi skal afværge på mellemlangt og langt sigt. Flere har allerede sagt det.
Den bedste løsning, sådan som vi ser det, er udviklingen af landområderne, der allerede prioriteres i Unionens handlinger og samarbejde med flertallet af de berørte lande, og som vi ønsker at styrke ved en fælles indsats, hvad enten det drejer sig om bistand til de lokale regeringer, så de kan koncentrere deres udviklingspolitik om dette emne ­ og det har vi mulighed for at gøre ­ støtte til ikke-statslige organisationers eller lokale myndigheders projekter, der har til formål at differentiere produktionen og fordelingen af høsten samt skabe en anden form for familieindtægter, koordination med andre internationale bidragsydere - medlemsstaterne, Bretton Woods' institutioner - eller indførelse af programmer til reduktion af fattigdommen i de berørte lande. Vi er ligesom De overbevist om, at vi på kort sigt skal tage hånd om de presserende problemer, men at problemet er dybt rodfæstet, og at det er de grundlæggende årsager, der skal tages fat på, hvis vi vil undgå lignende konsekvenser i fremtiden.

Medina Ortega
Hr. formand, i den spanske version af beslutningen om afghanske flygtninge ud for den australske kyst er der en fejl, som jeg gerne vil gøre opmærksom på, så den kan blive rettet af Parlamentets tjenestegrene.
I betragtning E mangler der en linje, eftersom der står "permitir a los solicitantes de asilo solicitar asilo en Australia una vez" (at lade asylsøgere ansøge om asyl, så snart), og der skal stå "llegados al territorio australiano" (de befinder sig i landet).
Teksten skal blot tilpasses til de øvrige versioner - jeg har set den engelske, franske og tyske. Jeg siger det, for at Parlamentets tjenestegrene kan sørge for, at det bliver rettet.

Formanden
Hr. kollega, her stoler jeg fuldt ud på Dem, da Deres usædvanlige sprogkundskaber i de andre sprog er mig bekendt. Det bliver utvivlsomt rettet. Til højre for mig har man allerede forsikret mig, at det bliver suppleret på spansk.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.

Landbrug i bjergområder
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0277/2001) af Ebner for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om 25 års anvendelse af fællesskabslovgivningen til fordel for bjergbønder.

Ebner
Hr. formand, kære kolleger, initiativbetænkningen om 25 års anvendelse af fællesskabslovgivningen til fordel for bjergbønder er på Europa-Parlamentets dagsorden på et tidspunkt, hvor det internationale bjergår 2002 står for døren.
I det kommende år er der derfor planlagt aktiviteter på internationalt, nationalt og lokalt plan, som skal fremme en bæredygtige udvikling af bjergområder. Hovedmålsætningen med dette internationale bjergår er bevidstgørelse om og udbredelse af kendskabet til bjergøkosystemer, deres dynamik og funktion, fremme og bevarelse af bjergsamfunds kulturarv samt bevarelse og bæredygtig udvikling af ressourcerne i bjergområder af hensyn til menneskenes livskvalitet i dag og i fremtiden. Bjergområder udgør nu engang 30% af EU's samlede areal og 20% af landbrugsarealet, hvor 10% af EU's befolkning bor.
Jeg er overbevist om, at også EU bør tage det kommende bjergår som anledning til konkret at tage hensyn til de særlige problemer i bjergområder og anerkende dem som et levested, man ikke kan se bort fra. Livskvaliteten i bjergområderne skal bevares og samtidig beskyttes, og den fortsat truende afvandring stoppes. Denne betænkning er også de facto Parlamentets udtalelse om bjergåret og skal tjene Kommissionen og Rådet som grundlag og som liste over stillede krav.
I den foreliggende betænkning, som praktisk talt blev godkendt enstemmigt af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, plæderer jeg principielt for en samlet EU-strategi til fordel for bjergområder. På det punkt indeholder betænkningen en lang række nye og efter min mening praksisorienterede forslag, som jeg anmoder Dem om at støtte ved den forestående afstemning.
Kommissionen anmodes og opfordres således for det første til allerede i indeværende år at fremlægge en meddelelse, hvori der redegøres for EU's aktioner med henblik på det internationale bjergår. Det vil efter min mening være på sin plads, hvis denne meddelelse indeholder et samlet program for de berørte områder med henblik på fremtiden efter 2006 og på udvidelsen. En revision af direktiv 75/268/EØF og de heraf følgende ændringer ville være en uomgængelig følge heraf.
Alligevel vil jeg gerne præcisere, at den påkrævede samlede plan skal udarbejdes under hensyntagen til subsidiaritetsprincippet. Til trods for at problematikken og vanskelighederne ofte er identiske, er det nemlig en kendsgerning, at også bjergområder har forskelligheder og kendetegn, og der derfor ikke kan findes en almengyldig patentløsning. Fælles problemer kan bedre løses i fællesskab.
I min betænkning giver jeg derfor også udtryk for en løsning, som tager hensyn til følgende områder på lige fod: land- og skovbrug, transport, turisme, energi- og vandforsyning, regional fysisk planlægning, naturbeskyttelse og bevarelse af den fælles kulturarv.
Nu ganske kort til enkelte krav i betænkningen. Landbruget: Sammenfattende kræves der her en udbygning af den anden søjle i landbrugspolitikken og dermed udvikling af landdistrikter, idet der på passende måde skal tages hensyn til landbrugets funktion med hensyn til at pleje miljøet og naturen samt til landbrugets mangesidede opgaver.
Bestræbelserne på at finde fælles problemløsningsstrategier i form af regionale konventioner, udarbejdelse og ajourføring af kriterier og data om bjergområder, såvel som finansiering af praksisbetonede og områderelaterede projekter via det sjette rammeprogram, udbygning af de nødvendige grundlæggende infrastrukturer samt uddannelse og videreuddannelse, så befolkningen kan opretholde et rimeligt informationsniveau, styrkelse af transportnettene i bjergområderne under iagttagelse af principperne om bæredygtighed for at sikre disse områder som levested, naturområde og økonomisk område. Det skal forstås således, at f.eks. tilkørselsvejene til gårde og alpegræsgange skal være garanteret, mens større trafiktracéer skal etableres efter kriterier om den strengeste miljøkompatibilitet.
Afslutningsvis skal det nævnes, at nødvendigheden af en specifik behandling af bjergområder er påkrævet ikke mindst med henblik på udvidelsen. Det kommende bjergår er et ideelt tidspunkt, kære hr. kommissær, kære kolleger, til at forholde sig konkret til morgendagens forslag. De, mine damer og herrer, kan med Deres godkendelse af min betænkning, og navnlig De, hr. kommissær, og Kommissionen, kan yde et væsentligt bidrag til denne udvikling ved at gennemføre de forestillinger, der er indeholdt i betænkningen.

Schierhuber
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, indledningsvis vil jeg gerne takke hr. Ebner for hans initiativbetænkning. Det er en betænkning, som jeg kan støtte helhjertet. På baggrund af den kendsgerning, som hr. Ebner allerede har været inde på, at henved 30% af arealerne i EU er bjergområder, og at andelen i nogle medlemsstater som f.eks. Østrig sågar ligger på 50%, glæder jeg mig over denne initiativbetænkning og støtter den.
Bjergenes økosystems betydning er en kulturarv. Bevarelse og bæredygtig udnyttelse af ressourcerne er meget vigtigt for mange regioner i Europa. Beskyttelsen af bjerglandskabet, skovene, vandet, den økologiske balance og den biologiske diversitet skal sættes på dagsordenen i et samlet EU-program. En lang række bjerge er grænseoverskridende. Mange problemer kan løses bedre på tværs af grænserne og kun i fællesskab. Jeg vil i den forbindelse gerne understrege land- og skovbrugets multifunktionelle opgave i bjergområderne, som også er af største vigtighed i en udvidet Union.
Både de mennesker, som bor i bjergene, og turisterne, som hvert år tager på ferie og søger rekreation i bjerglandskaberne, værdsætter dette enestående naturområde og kulturlandskab. Derfor må vi skabe egnede incitamenter, så menneskene er villige til at bo og arbejde der. De økologiske og socioøkonomiske følger af afvandring og affolkning må forebygges. Bjergbøndernes bæredygtige dyrkning af jorden giver ikke blot fødevarer af høj kvalitet, men udgør også en stor ydelse for hele samfundet.
De Forenede Nationer har med rette erklæret 2002 for det internationale bjergår. Det er efter min mening vigtigt, at Europa nu indtager en holdning, og at Kommissionen så hurtigt som muligt fremlægger en meddelelse, som også indeholder en virkelig klar definition, hvor der tages hensyn til kriterier som f.eks. højde i meter, hældningsgrad, afkortede vækstperioder, så der virkelig tages højde for de forskelligartede problemer i hele Europa, og her også foreslår koncepter til strategier og støtteordninger.

Izquierdo Rojo
Hr. formand, Ebner-betænkningen vil være et glimrende forbillede for Kommissionen, når den skal udarbejde sin meddelelse før det internationale bjergår 2002.
Men blandt de mangfoldige - og efter min mening meget nyttige - forslag vil jeg gerne henlede opmærksomheden på nogle spørgsmål, som ved den forestående fejring af 25-året for landbruget i bjergområder bør være genstand for særlig og i nogle tilfælde også ny opmærksomhed.
Jeg henviser for det første til, at kvindernes rolle i dette nye multifunktionelle landbrug i bjergområderne bør anerkendes. Det er påkrævet med en ny behandling af kvinderne, som ikke har meget at gøre med deres forældede marginalisering i den traditionelle fælles landbrugspolitik. Dette forslag er anført i afsnit 19 i Ebner-betænkningen, men hvis det skal laves godt, hr. Fischler, er der behov for en koordineret behandling.
I det nye landbrug i bjergområderne er kvinderne på mange områder faktisk nu hovedpersoner, både hvad angår den landbrugsmæssige dimension, turismen, udviklingen af landdistrikter, landturismen, de nye teknologier, håndværks-, handels- og økonomipolitikken. Jeg håber, at De forstår, hr. kommissær, at deres potentiale kan være enormt.
For det andet henviser jeg til forslaget i afsnit 22, som vedrører et andet brændende aktuelt spørgsmål, nemlig migrationspolitikken. Det foreslås, at de bjergområder, som lider under affolkning, kan tjene som modtagelseszoner for indvandrere på baggrund af en passende samfundsøkonomisk programmering.
For det tredje, hr. kommissær, mener jeg, at der bør træffes udligningsforanstaltninger for at forhindre, at bjergområderne som følge af udvidelsen modtager mindre strukturstøtte end den nuværende. Dette må forhindres, for udvidelsen må under ingen omstændigheder få en negativ indvirkning på disse områder.
Endelig mener jeg, det ville være meget hensigtsmæssigt med en styrkelse af de mindre og mellemstore landbrugsbedrifter ved en differentiering af beskæftigelsesstøtten.
Hr. kommissær, hvis De virkelig ønsker at puste nyt liv i landbruget i bjergområderne og give det en ny strategi, håber jeg, De vil tage hensyn til disse forslag.

Caveri
Hr. formand, kære kolleger, jeg takker varmt hr. Ebner for hans arbejde, ligesom jeg takker ham for, at han har godtaget mine ændringsforslag til teksten. Betænkningen taler for sig selv, den er fyldestgørende og udtømmende og har også den kvalitet, at den sætter landbruget i bjergområder ind i den bredere sammenhæng, som hele bjerglandbrugsproblematikken udgør. For at opnå en egentlig EU-politik mener jeg, dette aspekt bør tages op i forbindelse med det internationale bjergår 2002.
Ser De, kommissær Fischler, Agenda 2000 nævner ganske vist bjerglandbruget, men det hele bliver ret så besværligt, når man kommer til udførelsesfasen, f.eks. når de italienske regioner anmelder lovgivning til fordel for bjergområder, f.eks. vedrørende husdyr eller for den sags skyld naturkatastrofer, som er indtruffet.
Her ser man så, at Deres Generaldirektorat for Landbrug forvandler sig til et kontrolorgan, som for at kontrollere indhold og legitimitet indleder en langvarig brevveksling med anmodninger om oplysninger om de rene bagateller, så der går mindst 6 måneder, før det endelige svar foreligger. Og dette er ofte negativt, sommetider begrundet i konkurrencereglerne, som tilsyneladende altid udelukker bjerglandbrugets særtræk.
Før eller siden kan dette udløse en anti-EU-stemning, specielt i EU's alpeområder. Schweiz - hvor kan det land sagtens! - gør noget for bjergområderne uden disse uhyrlige kontrolforanstaltninger. Derfor beder vi Dem, hr. Kommissær, om at udbrede principperne fra denne landbrugsbetænkning og at lægge Dem på sinde, at EU har underskrevet Alpe-konventionens landbrugsprotokol.

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, hjerteligt tillykke, hr. Ebner! En god betænkning. Som set under et brændglas bliver det tydeligt i bjerglandbruget, hvad der sker, når man forsøger at overvinde en udnyttelse af jorden, som er bæredygtig og tilpasset beliggenheden. Men Deres betænkning har også en mangel. Den koncentrerer sig nemlig kun om dette udsnit. Det er interessant, at Parlamentet - det vil sige dem, der stadigvæk er til stede, men de repræsenterer jo flertallene - med flertal kan blive enigt om disse mange gode forslag og advarsler. Det gælder egentlig for landbruget som helhed, at vi generelt burde kræve bæredygtig dyrkning og drift, men så ville der ikke være enighed her, hvorfor det er et skalkeskjul. Det beklager jeg meget. Det skal dog ikke forklejne fordelene ved denne betænkning. Vi vil naturligvis godkende den. Men vi vil gerne udvide denne diskussion til at omfatte hele landbruget, så vi når frem til en udnyttelse af jorden, som er bæredygtig og tilpasset beliggenheden.

Patakis
 Hr. formand, ud over betænkningens sædvanlige generelle snak levner konstateringen af, at den nye forordning kommer til at fungere inden for rammerne af Agenda 2000, ikke plads til megen optimisme med hensyn til en forbedring af den nuværende alvorlige situation og sikring af landmændenes fremtid, idet der hovedsagelig er tale om små og mellemstore landmænd. Alle ved jo, at udviklingen går i retning af større liberalisering af landbrugsproduktionen og samling af jord og produktion på færre hænder, hvilket resulterer i bjergområdernes endnu hurtigere økonomiske og sociale forfald.
Forslaget om, at reduktionen af fællesskabsstøtten til disse områder skal opvejes med gennemførelsen af nationale og regionale foranstaltninger, betyder i praksis, at EU lader bjergområderne totalt i stikken og forsøger at lægge ansvaret for selv den elendige og ineffektive støtte, de har modtaget de sidste 25 år, over på medlemsstaterne. Dette vil få negative konsekvenser for lande som Grækenland, hvor bjergområder udgør en stor procentdel, og statsbudgettet er lille, så det bliver umuligt at støtte disse områder med statslige midler. Endvidere indfører et forslag som dette national finansiering af politikker, som udformes af EU, hvilket betyder, at de fattigste lande tvinges til at gennemføre Fællesskabets landbrugsfjendtlige politik uden udligning og støttemidler. De må betale ud af deres egen lomme.
Desuden viser forslaget om at forkaste den ophævelse af mælkekvoter i bjergegne, som tog hensyn til den mindskede konkurrenceevne og de høje produktionsomkostninger, at der overhovedet ikke gælder sociale kriterier, og at EU's miljøvenlige erklæringer er oprørende hykleriske, når der gælder de samme restriktive foranstaltninger for kvægavl i bjergegne som for industrielt kvægavl, selv om alle ved, at det er vidt forskellige ting, set ud fra såvel en miljømæssig som en folkesundhedsmæssig synsvinkel. Bjergområderne dømmes til forfald og affolkning, og det sker ud fra barske, liberale kriterier og en tankegang styret af fortjeneste og konkurrence.
Af disse årsager vil vi stemme imod betænkningen, da vi mener, at de konkrete foranstaltninger, der foreslås, når de gennemføres inden for rammerne af Agenda 2000 og skal tjene den såkaldte konkurrenceevne, ikke vil afværge, men tværtimod fremskynde det økonomiske forfald og affolkningen af bjergområderne, hvilket vil få kolossale økonomiske, sociale og miljømæssige konsekvenser.

Martinez
Hr. kommissær, uden at skulle vente til 2002 og det internationale bjergår er alle her enige om - de 20 medlemmer, der er her endnu - at beskytte landbruget i bjergområderne, der efter sigende udgør 20% af det udnyttede landbrugsareal i EU. Jeg kommer selv fra en region med bjerge og flytning af får. Det er faktisk et drømmelandbrug især for Europa-Kommissionen. Vi beskæftiger os med landbrug, skovbrug, biodiversitet, miljø eller bekæmpelse af erosion. Vi producerer kvalitetsvarer, honning, kød, frugt og turisme. Vi lægger vægt på livskvalitet, og vi stræber ikke efter produktionsforøgelser. Vi har ikke intensivt landbrug. Vi generer ikke USA på verdensmarkedet for korn, soja eller animalske proteiner. I bund og grund er landbruget i bjergområderne alsidigt og lægger ikke vægt på kvantitet. Det er den østrigske model, som reformen af den fælles landbrugspolitik i 2006 skal sprede til hele Europa - også til dalområderne. I grunden er det landmandskonen, der, efterfulgt af vores kommissær, hr. Fischler, vil springe omkring mellem høstakke, koklokker og murmeldyr, midt iblandt alpekvæget, og kæle for sjældne kvægracer, mens hr. Bushs texanere får monopol på kødmarkedet.
Så ja til landbruget i bjergområderne, men nej til et reduceret europæisk landbrug i forbindelse med WTO-forhandlingerne og til naturparker med landmænd, som Mike Moore vil klæde ud som Walt Disney-figurer, og som skal have til opgave at underholde de angelsaksiske turister og samtidig bevare landskabet.

McCartin
Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. Ebner for en meget omfattende og stimulerende betænkning. Vi kunne vende tilbage til emnet på et senere tidspunkt og udarbejde nogle beregninger af kostpriser og et strammere, mere omfattende forslag om, hvordan vi skal føre de idealer, der er beskrevet i denne betænkning, ud i livet. Vi skal også tage med i betragtning, at der vil opstå en konflikt. På den ene side er der budgettets størrelse og udvidelsen, der også vil føre til en forøgelse af bjergområderne inden for EU, på den anden side nægter vi at hjælpe med finansieringen af de idealistiske forslag i denne betænkning, som de fleste parlamentsmedlemmer gerne vil støtte.
Nogle steder i EU kører folk i dette øjeblik i bil i over to timer for at komme på arbejde, og de bor i overbefolkede områder. Her er alle offentlige tjenester overbebyrdede, mens offentlige tjenester i andre områder må lukke. Vejene benyttes ikke, vi lukker små politistationer, kirker og skoler.
EU må ikke begå samme fejltagelse som USA. Vi må ikke opgive store områder af vores lande, hvor menneskelig aktivitet så vil forsvinde. Bjergene vil ikke være attraktive, hvis der ikke er landsbyer med landbrug og kvæg og mennesker. De vil ikke kunne give den turisme, som vi har brug for i fremtiden.
Hvis vi lader dette ske, vil resultatet være det samme, som da man i mit land lukkede jernbanerne for 50 år siden. Vi vil fortryde det om 40-50 år. Hvis vi mister disse områder som beboelsesområder for mennesker og alt, hvad der følger med, vil Europa være meget fattigere, og det vil vi fortryde.
Vi må kæmpe på fællesskabsplan, for de enkelte stater har tabt kampen. Jeg var i Skotland i sommer, og jeg har set, hvordan befolkningen har forladt højlandet. England er blevet et fattigere sted. Hvis vi lader det ske, får vi et meget fattigere Europa. Vi må vende tilbage til emnet senere og udarbejde stringente forslag til budgetmidler, som vi - som Union - kan bruge til afhjælpning af problemet.

Santini
Hr. formand, de tal, som er nævnt af flere kolleger, har til overmål vist, at bjergområderne her i Parlamentet er det allermindste af alle mindretal. Vi udgør kun godt 5% af EU's indbyggere eller borgere, men Europa-Parlamentets institutionelle historie taler sit tydelige sprog. I løbet af EU's 50 års levetid er det kun tredje gang, ordet "bjergområder" udtales her i mødesalen, og at der stilles et forslag til beslutning om bjergområder. Første gang var i 1983 med hr. Colleselli fra Cadore i Norditalien som ordfører. Anden gang, 15 år senere, havde undertegnede den ære at gøre en indsats for at bringe bjergområdernes problematik ind i denne mødesal med en betænkning, som blev vedtaget den 23. oktober 1998, med titlen "Om en ny strategi for bjergområderne". Min betænkning tog udgangspunkt i bjergområderne som helhed med deres samlede problemkompleks, og konklusionen var, at krumtappen var og blev bjerglandbruget.
Ebner-betænkningen arbejder videre med denne dimension og udvider horisonten yderligere, idet den faktisk tager afsæt i konklusionerne fra den foregående betænkning - og det glæder mig, at ordføreren har gjort det meget konkret. Han drager den slutning, at det netop er landbruget, som kan blive redningen for de bjergområder, vi alle taler om.
Dog bemærkes det endnu en gang, at landbruget ikke kan klare det alene. Derfor indeholder Ebner-betænkningen forslag, som inddrager alle aktiviteter i bjergområderne: transport, infrastruktur, turisme og økosystemet.
Imidlertid er der endnu et element, vi skal værne om og beskytte, hr. kommissær, og det er og bliver mennesket. Gennemsnitsalderen for landmænd i Europa er, som De ved, omkring 50 år, men i bjergområder er der landmænd på over 60 år. Det varsler ilde for bjergområdernes fremtid.
Vi må gøre det attraktivt igen og give landmændene tilliden tilbage ud over at give dem nye ressourcer. Frem for alt må vi have mod til at anerkende, hr. Kommissær, at der findes et specifikt "bjerglandbrug". Det må vi lægge os i selen for, så bjergområderne kan overleve!

Fischler
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, mine damer og herrer, Kommissionen har altid tillagt emnet bjerglandbrug stor betydning, og den har også en stor interesse heri. Jeg takker derfor Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter og navnlig ordføreren, hr. Ebner, for initiativet til denne betænkning om 25 års anvendelse af fællesskabslovgivningen til fordel for bjergbønder.
Med udgangspunkt i Santini-betænkningen om en ny strategi for landbrug i bjergområder fra 1998 og med henblik på det internationale bjergår til næste år henviser Ebner-betænkningen med eftertryk til bjergområdernes betydning for EU. Navnlig fremhæves vigtigheden af miljøbeskyttelse, nødvendigheden af at bevare attraktive naturområder, produktion af kvalitetsprodukter samt vigtigheden af at bevare kulturarven. Derudover betones det, at landdistrikters overlevelsesevne i bjergområder langt overstiger landbrugsrammen og afhænger af en lang række faktorer.
Dette udgangspunkt viser, at det er de samme spørgsmål, der beskæftiger os. Multifunktionaliteten udgør også kernestykket i den nye politik til udvikling af landdistrikter. Den tager sigte på at fremme et landbrug, hvor alle funktioner og alle tjenester anerkendes, alle funktioner, som landbrugerne tilbyder vores samfund.
Dette er en integreret del af den europæiske landbrugsmodel, og jeg kan, for at reagere på nogle af betænkelighederne i betænkningen, forsikre Dem for, at Kommissionen under handelsforhandlingerne inden for rammerne af Verdenshandelsorganisationen fuldt ud vil advokere for, at dette aspekt bliver respekteret.
Nu bliver Kommissionen i betænkningen opfordret til med henblik på udvidelsen at udarbejde en global strategi for bjergområder og bjerglandbrug både i medlemsstaterne og i ansøgerlandene. På det punkt, det vil jeg gerne sige, adskiller Kommissionens initiativ sig fra betænkningen. Må jeg minde Dem om, at den nye udviklingspolitik for landdistrikter først blev indledt sidste år. I denne nye politik har vi fokuseret på subsidiariteten og på den måde gjort det muligt for medlemsstaterne selv at foretage deres prioriteringer og i deres planer for udvikling af landdistrikter eller i deres planlægningsdokumenter til strukturfondene medtage de foranstaltninger, som forekommer dem mest velegnede til at udvikle deres regioner bedst og imødegå de givne lokale ulemper eller vanskeligheder.
Dette decentraliserede initiativ, som for øvrigt også gælder for Sapard-programmerne, gør det muligt at skræddersy udviklingsprogrammerne for landdistrikter særligt til bjergområder og også tage højde for forskelligheden, som findes blandt bjergområder - f.eks. kræver Pyrenæerne andre koncepter end Alperne. Således fremmes en bæredygtig udvikling, som både tager hensyn til de socioøkonomiske problemer og de miljørelaterede udfordringer, som alle disse områder står over for. Frem for på ny at fastlægge en central vej, bør der startes en udførlig diskussion om den bedst mulige implementering af bjergområdepolitikken med alle institutioner og organer i EU, medlemsstaterne, regionerne, de lokale myndigheder, men også med økonomiske partnere og arbejdsmarkedets parter, ngo'er og også videnskaben.
I den forbindelse vil jeg gerne gøre opmærksom på, at Kommissionen den 31. januar i år vedtog den anden beretning om den økonomiske og sociale samhørighed, som bl.a. også bringer spørgsmålet om fastlæggelse af prioriteter for en afbalanceret og varig udvikling af områderne i en udvidet Union samt spørgsmålet om dækningen af et øget samhørighedsbehov på bane og opfordrer til en diskussion herom. Denne beretning åbner mange muligheder for fremme af regioner, hvor udviklingen er sakket bagud.
Kommissionens bidrag til det internationale bjergår vil derfor især sigte på at øge kendskabet til vores nuværende støtteordninger. Kommissionen vil i andet halvår af 2002 på initiativ af kommissær Barnier og undertegnede arrangere et seminar, som vil tage sigte på at præsentere de muligheder, som fællesskabspolitikken tilbyder bjergområderne, og gøre reklame herfor. De og alle andre interesserede vil også blive inviteret til dette seminar.
Idet jeg nu vender tilbage til den foreliggende betænkning, vil jeg gerne understrege, at det allerede under den nuværende retsstilling uden tvivl er muligt at støtte landbruget i bjergområder målrettet, nemlig gennem udligningsgodtgørelser, som er og fortsat vil være vores basisstøtte til bjergområder, samt gennem miljøfremmeforanstaltninger, gennem støtte inden for skovbrug, gennem forarbejdningsstøtte og markedsføringsstøtte eller gennem støtte til diversificering, f.eks. inden for turisme. Jeg vil også gerne minde om, fru Rojo, at forskrifterne for udarbejdelse af udviklingsprogrammer for landdistrikter indeholder bestemmelser om, at der udtrykkeligt skal henvises til specifikke programmer for kvinder, og at alle udviklingsprogrammer for landdistrikter også skal indeholde et kapitel om, hvordan man særligt vil hjælpe kvinderne.
For de fælles markedsorganisationer gælder der noget tilsvarende som for udviklingen af landdistrikter. Disse tager ligeledes hensyn til karakteristika ved ekstensivt landbrug, navnlig i bjergområder, enten ved specifikke foranstaltninger, skræddersyet nøjagtigt til deres karakteristika - f.eks. ekstensiveringspræmien inden for kvægbrug eller præmien til fåre- og gedekødsproduktion - eller gennem et ekstra råderum, som medlemsstaterne indrømmes, så de kan yde særlig støtte til områder efter eget valg.
Kommissionen vil komme ind på den særbehandling af bjergbønder angående mælkekvoter, som foreslås i betænkningen, i forbindelse med midtvejsevalueringen. Når alt kommer til alt bør man for så vidt angår strukturfondene ikke glemme, at 95% af bjergområderne falder ind under mål 1 eller mål 2. Disse bjergområder kan udnytte alle vores støtteordninger, medlemsstaterne kan målrettet skræddersy de nødvendige tiltag til de til enhver tid eksisterende behov, hvad enten der nu måtte være tale om transport- eller telekommunikationsnet, grundlæggende tjenesteydelser for befolkningen eller om støtte til erhvervsaktiviteter. Som supplement hertil er national støtte principielt mulig - det har hr. Caveri henvist til. Men også her gælder så absolut, at vi også fortsat har brug for notificering, dels fordi det giver regionerne sikkerhed for, at deres foranstaltninger også bliver betragtet som værende i overensstemmelse med EU-retten, og dels fordi det ikke må komme så vidt, at der opstår ulovlig konkurrence mellem de enkelte regioner.
Jeg kan ikke komme ind på alle forslagene i betænkningen her, men håber dog, at det seminar, som Kommissionen arrangerer i anledning af det internationale bjergår, vil give tilstrækkelig lejlighed til at vende tilbage til forslagene. I mellemtiden vil Kommissionen inden for rammerne af sine kompetencer og ved udøvelse af sin initiativret gennemgå konklusionerne i betænkningen mere indgående, så den dialog, der er blevet indledt i dag, kan fortsætte. Jeg er sikker på, at det dermed vil lykkes os at sætte endnu større fokus på bjergområdernes særlige karakteristika og bjergområdernes betydning for Europa.

Formanden
 Mange tak, hr. kommissær Fischler.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 18.30.

Børns adgang til uddannelse i udviklingslandene
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0278/2001) af Kinnock for Udvalget om Udvikling og Samarbejde om primær undervisning i udviklingslande som led i den særlige samling under FN's Generalforsamling om børn i september 2001 (2001/2030(INI)).

Kinnock, Glenys E
Hr. formand, som De har foreslået, skal denne betænkning i forbindelse med FN's særlige samling om børn og børns rettigheder, der finder sted senere på måneden, give Parlamentet mulighed for at fokusere på grundlæggende måder, hvorpå vi kan løse problemet med den globale fattigdom. Det giver os mulighed for ikke blot at profilere dette emne, men også for at handle.
Lad mig skitsere målsætningerne: Gratis og obligatorisk uddannelse for alle med det mål at halvere antallet af voksne analfabeter inden udgangen af 2015, udryddelse af kønsforskelle i grundskolen og videregående uddannelser inden udgangen af 2005 og udvidelse af uddannelsesmulighederne for voksne og unge samt forbedring af uddannelseskvaliteten.
Vi er ret trætte af at høre om udviklingsmålsætninger. De er der, og de er endeløse. Vi kender alle de mange "hvorfor" i forbindelse med udviklingsspørgsmål. Vi vil gerne spørge Udvalget om Udvikling og Samarbejde om, "hvordan" vi skal nå disse målsætninger. Det er det centrale i den globale strategi, som vi i vores udvalg drøfter i forbindelse med fattigdom. EU har helt klart en vigtig rolle. Der blev fastsat klare forpligtelser i Dakar i Senegal sidste år. Men hverken EU eller andre fører strategierne ud i livet.
Jeg har selv været lærer i 30 år, mest i grundskolen, så det ligger mig meget på sinde at finde årsagerne til denne krise. Hvert sjette menneske på jorden er analfabet. 130 millioner - hvert femte barn - går ikke i nogen form for grundskole. En kedelig statistik viser, at to tredjedele af disse børn er piger. Deres undervisningssituation er frygtelig. Mange vil have set børn, der forsøger at lære noget siddende under et træ med en lærer, der ikke engang har en tavle. Når vi taler om informationsteknologien, taler vi ofte om børn, der aldrig har holdt en blyant i hånden og aldrig nogensinde har siddet foran en computer. I disse skoler påvirkes undervisningen ydermere af, at børnene ikke undervises i deres eget sprog.
Der er en klar sammenhæng mellem analfabetisme og indkomstfattigdom. Den gennemsnitlige indkomst i et land afspejler meget tydeligt omfanget af uddannelse. Der er en klar sammenhæng mellem børnedødelighed og forældres adgang til uddannelse. Hvis der var 10% flere piger i grundskolen, ville det medføre et stort fald i spædbørns og mødres dødelighed. Og alligevel bliver uddannelseshjælp til udviklingslandene skåret væk fra budgetter over hele verden. Hjælpen udgør kun 1%.
Udviklingslandene selv viser ikke nok interesse for vigtigheden af uddannelse. Indiens subkontinent bruger mindre end 1% af bruttonationalproduktet på uddannelse. Med hensyn til EU håber jeg, at kommissæren vil være enig i, at det ikke er nok. Jeg håber ikke, at han i sin præsentation vil sige, at alt dette vil blive inkorporeret i eksisterende procedurer. Vi har brug for en reaktion fra kommissæren vedrørende gennemførelsen af disse mål. Jeg vil gerne høre, hvordan han har tænkt sig at forbedre koordinationen af de nationale vejledende programmer i henhold til Cotonou-aftalen, og hvilken rolle vi har i styrelsesudvalget, der arbejder med uddannelse i Afrika. Jeg ved også, at der skulle komme en meddelelse om grundlæggende uddannelse fra Kommissionen under det belgiske formandskab. Jeg vil gerne vide, hvornår vi kan forvente denne meddelelse.
Jeg vil også gerne nævne to andre spørgsmål. Pigernes status, naturligvis, og jeg regner med, at fru Junker også vil tale om det. Piger har meget lav status, og de bliver ikke sendt i skole. Jeg kunne tænke mig at se mere uddannelse i ministerierne i udviklingslandene og konkrete programmer til sikring af, at pigerne kommer i skole. Følgerne af hiv er enorme. Der er millioner af forældreløse børn i udviklingslandene som følge af aids, og i et land som Zambia inficeres der flere lærere med hiv årligt, end man kan nå at uddanne til at undervise i skolerne. Det er meget vigtigt at få drøftet disse spørgsmål.
Det ser ud til at blive vanskeligt at nå vores mål. Er der tilstrækkelig politisk engagement under de nuværende omstændigheder til at sikre, at vi får alle pigerne i skole inden udgangen af 2005? Realiteten er, og jeg håber, at man vil indrømme det på FN-konferencen om to uger, at disse mål er umulige at nå, som situationen er nu. Det bliver meget vanskeligt at opnå "Undervisning til alle". Jeg vil gerne anmode Kommissionen om at forklare, i hvilket omfang bestræbelserne for at nå disse mål omfatter ngo'er og det civile samfund og alle de mennesker, der er involveret i Global Education-kampagnen. Det er en meget vellykket, aktiv og dynamisk kampagne. Jeg håber, at Kommissionen er meget involveret i denne kampagne, men jeg frygter, at det ikke er tilfældet.
Ifølge Global Education-kampagnen vil det koste 8 milliarder amerikanske dollars at nå målene for uddannelse. Det svarer til fire dages globale militærudgifter og ni minutters international valutaspekulation. Jeg mener derfor, at vi kunne levere varen, hvis vi havde engagementet. Det er pengene værd. De uretfærdigheder, som jeg netop har beskrevet, er uholdbare og helt klart uforsvarlige.

Ferrer
Hr. formand, hr. kommissær, det er kun rimeligt, at jeg indleder dette indlæg på vegne af PPE-Gruppen med at lykønske fru Kinnock med den fremragende betænkning og den lidenskab, hvormed hun forsvarer den.
Forslagene i denne betænkning er sammen med den beslutning, som vi vedtog på mødet i juli, efter min mening det bedste bidrag, som Europa-Parlamentet kan komme med til FN's særlige samling om børn, for spørgsmålet om undervisning er desværre stadig udviklingsbistandens største udestående, og dette til trods for de højtidelige erklæringer og de forpligtelser, der er indgået på de forskellige internationale konferencer om dette emne.
Tallene, der viser, at millioner af børn ikke får skoleundervisning, som fru Kinnock så udmærket mindede os om, taler helt for sig selv i denne forbindelse. Og hvis det er alvorligt, at så mange millioner drenge og piger er frataget den grundlæggende ret til undervisning, er det så meget mere alvorligt, at millioner af mennesker lever i fattigdom og underudvikling på grund af krænkelsen af denne ret. For nøglen til rigdom og fremgang, især i det informations- og kommunikationssamfund, som vi i dag lever i, ligger i det undervisningsniveau, som befolkningen har adgang til.
Overbevisningen om, at hvis vi ikke behandler spørgsmålet om undervisning i udviklingslandene med beslutsomhed, vil det ikke kun mislykkes os at afskaffe fattigdommen, men vi vil i stedet øge kløften mellem de rige og de fattige lande, har ganske vist medvirket til at placere undervisningen i centrum for den globale strategi om afskaffelse af fattigdommen. I denne forbindelse må det erkendes, at Dakar-konferencen om "Undervisning til Alle" var et stort skridt fremad, men et skridt, som ikke vil føre nogen steder hen, hvis ikke der skrides til handling, hvis ikke der i henhold til Dakar-målene hurtigt tages et konkret verdensomspændende initiativ med henblik på at udarbejde strategier og mobilisere de nødvendige ressourcer til at yde effektiv støtte til indsatsen på nationalt plan - således som det siges i et af Dakar-målene.
EU er som største donor og i det omfang, hvor den har gjort solidaritet og kamp for menneskerettigheder til en afgørende dimension i sine handlinger på den internationale scene, ansvarlig for gennem en streng koordinering med de øvrige donorer, herunder Valutafonden og Verdensbanken, og med deltagelse fra civilsamfundet at fremme disse strategier og dermed politikker, der har til formål at overvinde hindringerne for drenges og pigers adgang til en undervisning af god kvalitet. Og EU er politisk og moralsk forpligtet til at yde de nødvendige økonomiske midler til at opnå gratis undervisning for alle inden 2015. Alt dette er helt i tråd med de glimrende forslag i Kinnock-betænkningen, som afspejler den næsten enstemmige opfattelse både i Udviklingsudvalget og i min gruppe.
At nå dette mål kræver endvidere hurtig handling, f.eks. ved gældseftergivelse eller reformering af udviklingslandenes gæld, til gengæld for at de frigivne midler anvendes til undervisningsprogrammer. Dette kræver, at udviklingslandene selv tager ansvaret, og at de om nødvendigt ved incitamenter motiveres til at opfylde Dakar-målene, og at de giver undervisningen absolut topprioritet. Og det kræver frem for alt, at de økonomiske bevillinger øges, således at mindst 8% af den officielle bistand til udvikling og primær undervisning gives til kampagnen om undervisning til alle. Kun hvis ressourcerne svarer til udfordringernes omfang, er det muligt at vinde kampen mod analfabetismen i verden.
Jeg vil gerne slutte med at sige, at kun på denne måde vil millioner af børn kunne gøre brug af den grundlæggende ret til undervisning, en undervisning, som vil sætte dem i stand til at åbne døren for fremskridtet og en dag blive frie mænd og kvinder.

Martínez Martínez
Hr. formand, min kollega Glenys Kinnocks betænkning er en af dem, vi har fulgt med størst interesse og omsorg i Den Socialdemokratiske Gruppe.
Teksten indeholder nogle tal, der ofte er så chokerende, at de burde give os dårlig samvittighed, for når alt kommer til alt, belyser de, hvor inkonsekvente vi næsten alle er, når vi fremhæver, hvor vigtig børnenes undervisning er for enhver udviklingsproces.
Det skorter ikke på erklæringer, der anerkender undervisningen af børnene i den tredje verden som en af de vigtigste forudsætninger for, at disse lande kan begynde at gøre sig fri af den uretfærdighed og underudvikling, som de befinder sig i.
Fru Kinnocks betænkning resumerer talrige forpligtelser, som det internationale samfund har påtaget sig i denne forbindelse ved forskellige lejligheder, sidst på den globale konference om undervisning sidste år i Dakar.
Men betænkningen er også et kompendium over og en anklage mod inkonsekvens og uansvarlighed. De industrialiserede landes inkonsekvens og uansvarlighed, fordi de i modsætning til de indgåede forpligtelser ikke kun har undladt at øge deres programmer til undervisning af og omsorg for børn i udviklingslandene, men endda har reduceret deres indsats på dette område. Og Sydens inkonsekvens og uansvarlighed, fordi landene med meget få undtagelser fortsat forbigår undervisningen af deres yngste borgere til fordel for andre prioriteter, f.eks. militærudgifterne, som i størstedelen af tilfældene er højere end det, der investeres i undervisning.
Det beslutningsforslag, som vi skal stemme om, må ikke som så mange andre ende med at blive et stykke værdiløst papir. Opfordring til konsekvens og ansvar er et virkeligt manifest, som Parlamentet bør fremme som EU's mål på det område, som vi her behandler.
Endvidere bør denne betænkning være en reference for EU's og mange europæiske staters handlinger, uanset om de er medlemmer eller ansøger om integration, ved den særlige samling under FN's Generalforsamling i New York om nogle dage. Der vil Glenys Kinnock tale med klarhed og med den overbevisning, som vi alle kender, og med den styrke, som hun vil have på grund af den støtte, hvormed vi her vedtager hendes forslag.
Dokumenter som dette er den bedste måde til at reagere med konkrete forslag på en globalisering, som, fordi den primært er koncentreret om markedet, skaber uligheder, fattigdom og udstødelse på verdensplan og derfor også virker frastødende på mange mennesker i hele verden.
Til sidst vil vi gerne takke Glenys og lykønske hende med arbejdet. Det vil være vigtigt at opfylde det, som anføres her, men det vil være nødvendigt hurtigst muligt at sørge for, at betænkningen bliver kendt vidt og bredt. Dette vil bidrage til at overbevise og oplyse mange og til at øge Europa-Parlamentets troværdighed blandt Europas borgere. Og det vil også bidrage til, at folk uden for vores eget område genvinder tilliden til os og til deres eget håb.

Van den Bos
Hvad lærer vi af erfaringerne i praksis med undervisningen i udviklingslandene? Frem for alt at god grundlæggende skolegang absolut ikke får den prioritet, som den fortjener. God gratis undervisning er væsentlig for udviklingen. 900 millioner mennesker er stadig analfabeter. Der er risiko for, at målsætningerne fra Dakar langtfra nås. Derfor er der brug for nye impulser på det allerhøjeste politiske plan, navnlig fra Europa, USA og Japan. Der er presserende behov for et udformet strategisk initiativ med en realistisk tidsplan og større finansielle midler. For hvert land skal der udarbejdes vejledende programmer.
EU har hidtil lagt alt for ringe vægt på undervisning. Argumentet om, at andre donorer allerede gør tilstrækkeligt, er bevisligt forkert. Årsagen til efterslæbet på undervisningsområdet ligger ikke blot hos donorerne. Mange udviklingslande prioriterer det selv alt for lavt. Det er himmelråbende, at der i Afrika bruges dobbelt så mange penge på militært udstyr som på undervisning. Hvis Indien fortsætter med at bruge mindre end 1% af BNI til skolefaciliteter, bliver udviklingen naturligvis aldrig til noget.
Fru Kinnocks betænkning er fortræffelig. Der skal faktisk lægges særlig vægt på piger, børn, der forlader skolen tidligt, og ligeledes tidligere børnesoldater. Børns grundlæggende rettigheder vil kun blive respekteret, hvis voksne uddrager den politiske lære af de mangelfulde undervisningsmetoder.

Maes
Hr. formand, vi har naturligvis alt for lidt tid til at drøfte fru Kinnocks fortræffelige betænkning ordentligt. Jeg deler hendes skepsis over for de store kongresser, hvor folk i dyrt tøj og med store diæter samles for at tale om prioriteter, som de derefter hurtigt glemmer igen, mens undervisningsbudgetterne i de fattigste lande formindskes, og antallet af børn, som er dømt til analfabetisme, fortsat stiger. Jeg har virkelig indtryk af, at en række lande handler som nogle regeringer i det 18. århundrede: Lad dem forblive fattige, og lad dem forblive dumme, så har vi mindst besvær med dem. Det er egentlig den strategiske grund, som jeg søger til den tydelige efterladenhed med hensyn til den grundlæggende undervisning. Denne grundlæggende undervisning har også haft en alt for lav prioritet i vores egne budgetter til udviklingssamarbejde. Mine kolleger har heldigvis sagt mange rigtige ting. Jeg vil derfor nøjes med et par forslag i forbindelse med omtalen af denne grundlæggende undervisning i fru Kinnocks betænkning, som er særdeles relevant.
Denne undervisning skal være gratis. Børn må ikke udelukkes, fordi de ikke kan betale for den grundlæggende undervisning, ellers henvises de til gaden, til udnyttelse gennem børnearbejde osv. Tværtimod bør vi give børn i fattige familier et legat, således at de kan gå i skole, klare afstanden, betale deres skoleuniform osv. Også lærerne skal betales, de skal uddannes, og de skal have en løn, som sætter dem i stand til at overleve på en anstændig måde, således at de ikke behøver overlade børnene til deres skæbne, fordi de hurtigst muligt skal tjene noget for i det mindste at kunne sørge for fødevarer til deres egen familie. Jeg forventer meget mere af de regeringer, som er klar over problemet, men så skal vi også være rede til at støtte disse regeringer og øge deres styrke til at regere landet. Alt for ofte involverer vi os med vores dyre specialister og vores dyre ngo'er, mens vi egentlig støtter de ringe undervisningsfaciliteter i disse lande alt for lidt. Det ændrer ikke det faktum, at jeg forventer, at EU foruden alle disse ord nu også vil handle.

Junker
Hr. formand, mine damer og herrer, fru Kinnocks betænkning er en stor præstation og skal hilses velkommen uden forbehold. En stor del af de mindst udviklede lande findes blandt AVS-landene i det sorte Afrika. Her må man med beklagelse konstatere en deprimerende mangel på undervisning, navnlig piger og kvinder nægtes selv den mest beskedne primære undervisning. Men der findes eksempler, som giver grund til forhåbning, og det vil jeg gerne tale om.
Regeringen i Mali, som bekendt et ekstremt fattigt land i Sahelzonen, har fremlagt et ambitiøst politisk program. Her beskæftiger man sig med decentraliseringen, og her blev der taget fat på en omfattende uddannelsesreform. Børnene i Mali, piger som drenge, skal så vidt muligt modtage god undervisning på deres regionale eller etniske sprog. Men det er lettere sagt end gjort, for her findes der hverken uddannede lærere, som kan undervise på regionalsprogene, eller tilsvarende læseplaner, for slet ikke at tale om bøger. Lærerne skal først uddannes, læseplanerne og materialet først udarbejdes. Det er ikke muligt fra den ene dag til den anden, og det er heller ikke muligt at gennemføre med det samme i hele landet.
Tænk blot på nomadebefolkningerne i ørkenen. Til dem skal der findes specielle skole- og formidlingsformer, for blot at nævne et eksempel. Det er en enorm uddannelsespolitisk udfordring, som støttes meget godt af mange donororganisationer. Også radioen kan være en vigtig hjælp, navnlig i tyndtbefolkede områder. I Mali har der efterhånden, som det også har været tilfældet i andre udviklingslande, etableret sig mange lokal- og regionalstationer, som også let kunne benyttes som led i decentrale undervisningsbestræbelser ved anvendelse af centralt producerede kassetter.
I den australske outback har undervisning pr. radio været en selvfølgelighed i umindelige tider. I Afrika kunne tilpassede elektroniske metoder, men også mobile skoler bidrage væsentligt til at eliminere mangelen på undervisning. For EU's udviklingssamarbejde kan det betale sig at deltage i sådanne nye metoder.

Fischler
Ærede parlamentsmedlemmer, Kommissionen bifalder den beslutning, der er fremlagt som led i FN's kommende særlige samling om børn, og lykønsker Dem, fru Kinnock, med Deres meget omfattende betænkning. De betoner i Deres betænkning med rette bl.a. nødvendigheden af, at der træffes foranstaltninger for at gennemføre handlingsplanen fra Dakar. Desuden har Kommissionen besluttet at prioritere udviklingspolitik og navnlig områderne uddannelse og sundhed højere i 2002.
Børnenes tarv er et grundlæggende anliggende og et grundlæggende mål. Et mål, som vi vil forfølge navnlig med de socialt orienterede sektorpolitikker som uddannelses- og sundhedspolitik. De hermed forbundne spørgsmål blev bragt på tale sidste år i Rådets og Kommissionens erklæring om EU's udviklingspolitik i forbindelse med bekæmpelse af fattigdom. Også i partnerskabsaftalen fra Cotonou spiller de en central rolle. Kommissionen har også forstærket støtten på uddannelsesområdet og koncentreret sine tiltag i de seneste år om grunduddannelse og navnlig den primære undervisning.
Hertil har Fællesskabet øget de generelle bevillinger væsentligt i forhold til andre sektorer. Desuden indeholder de fleste programmer til fremme af primær undervisning særlige klausuler til fordel for pigerne, så forskelsbehandling på grund af køn imødegås.
Omkring de mere specifikke overvejelser og indstillinger, som vedrører Fællesskabet, vil jeg gøre følgende bemærkninger: For det første er uddannelsessektoren af afgørende betydning for strategien til bekæmpelse af fattigdom, som er det overordnede mål for Fællesskabets udviklingspolitik. Kommissionen deler den opfattelse, at der må defineres klare mål, at der må inddrages uddannelsesaspekter i bekæmpelsen af fattigdom, og at også civilsamfundet skal inddrages.
Dette standpunkt repræsenterer Kommissionen også i forhandlingerne med udviklingslandene, når det drejer sig om strategierne til bekæmpelse af fattigdom. Det ligger Kommissionen meget på sinde at spille en aktiv rolle i disse forhandlinger og fremme de internationale udviklingsmål.
For det andet indgik Fællesskabet sidste år i Dakar en formel forpligtelse, idet det bekræftede den vision om undervisning til alle, som er baseret på verdenserklæringen om menneskerettigheder og konventionen om barnets rettigheder, hvorefter uddannelse er en menneskeret. Fællesskabet har også tilsluttet sig det krav, at "lande, som engagerer sig seriøst for uddannelse, under ingen omstændigheder må hindres i at gennemføre dette mål på grund af manglende ressourcer".
Kommissionen deler Europa-Parlamentets opfattelse af, at en bedre koordinering og mere komplementaritet med henblik på fællesskabsforanstaltningerne og medlemsstaternes arbejde ved hjælp af ekspertgruppen for uddannelsesspørgsmål samt en intensivering af samarbejdet med UNESCO og "Association for the Development of Education in Africa" er afgørende for at øge fællesskabshjælpens virkning.
Til dette formål forstærker Kommissionen sit samarbejde med UNESCO, navnlig ved at støtte UNESCO i koordineringen mellem parterne i "Undervisning til Alle". Desuden er Kommissionen repræsenteret i den arbejdsgruppe, der er blevet nedsat for at gennemføre handlingsplanen fra Dakar. Derudover fremmer den målene med undervisning til alle i sine forhandlinger om AVS-landestrategierne for den 9. europæiske udviklingsfond.
Hvad det vanskelige spørgsmål om etablering af en global fond for primær undervisning angår, anser Kommissionen ikke en sådan fond for en gangbar løsning på grund af Kommissionsprocedurerne til programmering og gennemførelse af hjælpen. Principielt afviser Kommissionen dog ikke et globalt initiativ, således som fastsat i handlingsplanen fra Dakar, selv om vilkårene for gennemførelsen må drøftes udførligt.
For det tredje er spørgsmålet om børns rettigheder nært forbundet med kønsproblematikken generelt. Uddannelsesmålene for børn og navnlig for piger kan ikke realiseres fuldstændigt, hvis kvindens ligestilling i familierne og i forskellige samfund ikke er givet. Kommissionen går derfor ubetinget ind for at vise pigers uddannelsesbehov i udviklingslandene særlig stor opmærksomhed. Den forbereder for øjeblikket en handlingsplan for lighed mellem kønnene, som skal tage højde for dette anliggende. Desuden tager den også hensyn til kønsspecifikke spørgsmål i alle sine egne uddannelsesprogrammer.

Formanden
 Mange tak, hr. kommissær Fischler.
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemning.

Afstemning
Formanden
 Næste punkt på dagsordenen er afstemning om aktuelle og uopsættelige spørgsmål af væsentlig betydning.
Betænkning (A5-0277/2001) af Ebner for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om 25 års anvendelse af fællesskabslovgivningen til fordel for bjergbønder (2000/2222(INI))

Fiori
Hr. formand, der er et problem med teksten i punkt 11, side 10, i den del, der angår vinavl i bjergområder. I den italienske tekst står der noget forkert i tredjesidste linje, nemlig at der ikke må skelnes mellem udgifterne til anlæggelse af vinmarker i lavlandsområder og i bjergområder. Tværtimod er resultatet af arbejdet i udvalget - og selvsagt af de stillede ændringsforslag - at for anlæggelse af vinmarker i lavlandet og i bjergområder skal der ske en sammenligning med omkostningerne for vinmarker i bakkede områder.

Meijer
Et landbrug, som bliver stadig mere afhængigt af verdensmarkedet, vil forsøge at producere så billigt som muligt på bekostning af kvaliteten af arbejdet, naturen, miljøet og dyrevelfærden. De mindst produktive områder vil blive forladt først. Det er områder, som i lang tid har været ubeboede, fordi man skal gøre sig større bestræbelser for at kunne ernære sig. De mennesker, som i sidste instans alligevel havde bosat sig der, var dem, der var udstødt af samfundet. Ofte var det tidligere fanger, etniske mindretal og tabere af en krig om den bedste jord. De mindst produktive områder, som taberne endte i, er ikke kun bjergområderne, men også lavtliggende vådområder, altså gamle moradser, hvis undergrund består af mosejord, et fugtigt plantemateriale, som ved udtørring skrumper ind og forsvinder. Landmænd i bjerge og vådområder spiller i mellemtiden en vigtig rolle ved naturfredning, fritidsaktiviteter og vandmiljø. På et frit, ubeskyttet marked er de dømt til at forsvinde. Så vender den oprindelige natur ikke tilbage i deres bopæls- og beskæftigelsesområde, men nedbrydningen bliver for alvor mærkbar. Mekanisering og ødelæggelse af landskabet for at kunne bearbejde det mere effektivt er ikke et acceptabelt alternativ. Derfor støtter jeg gerne de foreslåede støtteforanstaltninger, men jeg har indvendinger imod dem, hvis de fortsat vil være begrænset til bjergene.

Formanden
Vi beder oversættelsestjenesten om at foretage en lifting og om at tage Deres bemærkning ad notam.
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0278/2001) af Kinnock for Udvalget om Udvikling og Samarbejde om primær undervisning i udviklingslande som led i den særlige samling under FN's Generalforsamling om børn i september 2001 (2001/2030(INI))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
StemmeforklaringBetænkning af Ebner (A5-0277/2001)
Betænkning af Kinnock (A5-0278/2001)

Bordes og Cauquil
Vi tilslutter os betænkningens krav om, at "gratis og tvungen undervisning af god kvalitet skal stilles til rådighed for alle børn, indtil de er 15 år gamle". Men selv i de europæiske lande, hvor der findes lovgivning på dette område, er gratisprincippet i høj grad blot et formelt princip, for det omfatter ikke skoleredskaber, og dette går ud over børn, der kommer fra mindre velstillede hjem, for ikke at tale om overfyldte klasser og skolernes mangel på udstyr i de fattige bydele.
Disse problemer rammer meget kraftigt i udviklingslandene, selv om skolegangen er obligatorisk.
I betænkningen påstås det, at "foranstaltninger til løsning af uddannelseskrisen er en af de mest effektive strategier" til at "bryde fattigdomscirklen". Det er at vende virkeligheden på hovedet. Hvis man ikke bryder fattigdomscirklen, det vil sige ophører med at udplyndre de fattige lande og udnytte den arbejdende befolkning, vil selv de bedste hensigter forblive hensigter, og selv et minimum af uddannelse vil fortsat være millioner af børn i de fattige lande nægtet.
Vores positive stemme er et udtryk for, at vi kun under disse omstændigheder er enige i de fremsatte hensigter.

Formanden
 Hermed er afstemningstiden afsluttet.

Afbrydelse af sessionen
Formanden
 Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(Mødet hævet kl. 18.55)

