Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Howitt
Hr. formand, vedrørende listen over andragender, der er vedlagt dagsordenen, vil jeg gerne kommentere andragende nr. 727/95 af James Fielding m.fl., der omhandler situationen for 10.000 ældre i Det Forenede Kongerige, som har tabt penge og risikerer at miste deres hjem på grund af forkerte indtægtsoversigter. De har belånt deres huse under falske forudsætninger.
Med hensyn til dette andragende lovede Kommissionen at fremsende yderligere oplysninger om europæisk lovgivning for at beskytte forbrugernes rettigheder i forbindelse med finansielle tjenesteydelser. Disse oplysninger er endnu ikke fremkommet. Jeg vil gerne bede Dem om at sikre, at de bliver fremsendt, hr. formand.
Og så vil jeg bede mine kolleger i Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik, Udvalget om Sociale Anliggender og Udvalget om Forbrugerbeskyttelse om at støtte de berørte pensionister, når der stilles forslag om den nye lovgivning. Endelig vil jeg gerne takke hr. Newman og kollegerne i Udvalget om Andragender for den støtte og sympati, de har givet udtryk for over for pensionisterne.

Formanden
Hr. Howitt, det er faktisk mig, De bør takke, fordi jeg lod Dem tale ud, for det havde ikke noget med protokollen at gøre!

(Protokollen godkendtes)

Afgørelse om uopsættelig forhandling
Formanden
Jeg gør Dem opmærksom på, at Kittelmann-betænkningen om dette forslag, som Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser vil behandle i aften, allerede er opført på dagsordenen for fredag med betegnelsen »eventuelt«. Alligevel vil vi for en ordens skyld gennemføre disse afstemninger. Ønsker det korresponderende udvalg ordet i den anledning?

De Clercq
Hr. formand, Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser anbefaler at godkende anmodningen om uopsættelighed. Der er stor enstemmighed om sagens kerne, tror jeg. Jeg vil gerne gøre en lille bemærkning. Endnu en gang har det vist sig, hvor mangelfuldt Ministerrådets høring af Parlamentet forløber. I slutningen af juli fremsendte Kommissionen forslagene til Ministerrådet. Ministerrådet ventede to måneder, inden det hørte Parlamentet. Resultat: Parlamentets Retsudvalg har ikke kunnet undersøge retsgrundlaget og de juridiske virkninger ordentligt. Jeg beklager dette frem for alt over for mine kolleger i dette udvalg. Vi er således på ny forpligtet til i hast at undersøge et vigtigt initiativ gennem en uopsættelig forhandling. Må jeg bede Dem, hr. formand, om endnu en gang at opfordre Ministerrådet til at udvise større respekt for Parlamentet.
(Uopsættelig forhandling vedtoges)

Kommissionens årsprogram for 1997
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forelæggelse af Kommissionens årsprogram for 1997. Jeg giver ordet til hr. Santer, formand for Kommissionen.

Santer
Hr. formand, mine damer og herrer, for en måned siden fortalte jeg i anledning af Parlamentets debat om Unionens tilstand om min bekymring: Borgerne i vores lande har mindre og mindre tillid til den politiske verden og til strukturerne i vores retsstater. Unionen kan ikke komme uden om denne konstatering. Denne manglende tillid er i virkeligheden en udfordring. Den tvinger os til nogle tilbundsgående reformer af vores institutioner for at gøre dem mere demokratiske. Den tvinger os også i vores daglige arbejde til at koncentrere os om årsagerne til de europæiske borgeres forvirring. Disse årsager kender vi kun alt for godt: Arbejdsløshed, usikkerhed og den ofte berettigede fornemmelse af, at verden bliver mindre menneskelig.
Jeg vil resumere essensen af Kommissionens arbejdsprogram for 1997 som følger: At reformere det, der ikke går, og koncentrere sig om de egentlige prioriteter.
I hvilken ånd vil dette program udvikle sig? Allerførst i den ånd, der var i min tiltrædelsestale. Jeg præsenterede denne i form af et femårsprogram. De gav den Deres støtte. Dernæst vil vores arbejdsprogram for 1997 mere end tidligere være baseret på en overbevisning fra Kommissionen, som De er enig i, og som er følgende: Europa er absolut nødvendig og virkelig til tjeneste for alle, og Europa er effektivt.
Ja, Unionen er absolut nødvendig, hver gang det for de europæiske borgere er bedre at handle samlet end hver for sig. Det er rigtigt inden for Unionen, og det er rigtigt på den internationale scene. Kommissionen er overbevist om, at man må handle mindre for at handle bedre. Men den vil på den anden side ikke tøve igen i 1997 med at tage initiativer, hver gang den er overbevist om, at Unionens bidrag er nødvendigt for den effektive behandling af et spørgsmål af fælles interesse. Jeg vil afvise, at subsidiariteten kan bruges som påskud til at drage fællesskabsretten og fyrre års fælles værk i tvivl!
Lad os ikke tage for let på vores resultater. Lad os ikke bringe dem i fare!
Hr. formand, når der gøres status over 1996, har Kommissionen konstateret, at der allerede er gennemført meget. Der har kunnet gennemføres store fremskridt på mange vigtige områder for Fællesskabets aktiviteter. Jeg vil nævne tre eksempler. Allerførst har den europæiske tillidspagt for beskæftigelsen, som jeg forelagde for Dem den 31. januar, muliggjort en bevidstgørelse. Nu skal forsøget bearbejdes. Det andet eksempel: Den Økonomiske og Monetære Unionen er nu på skinner. Endelig det tredje eksempel: Informationssamfundet har foretaget nogle væsentlige gennembrud.
Det er rigtigt, at der er visse af de meddelte initiativer, som vi ikke har igangsat. Til gengæld er der blevet gennemført andre betydelige aktioner, som man ikke kunne forudse ved præsentationen af arbejdsprogrammet for 1996. Vi har draget lære af denne situation.
For 1997 foreslår jeg således, at vi koncentrerer os om de egentlige prioriteter. Det er disse prioriteter, som jeg vil nu vil forelægge for Dem med de overordnede retningslinjer for Kommissionens arbejdsprogram for næste år.
Kommissionens første garanti for effektivitet i den henseende består i at gennemføre en stram intern administration. Jeg forpligter mig personligt hertil. I 1997 vil Kommissionen iværksætte en grundig reform for at modernisere sin funktion og forbedre sin aktion.
Vores stramningsindsats skal også gælde de udøvende opgaver, som Kommissionen har fået gennem traktaten, og som den har den daglige administration af. Endelig skal fællesskabspolitikkerne også administreres stadig mere opmærksomt. Vi indleder i 1997 den tredje fase i SEM 2000-programmet til fordel for en sund og effektiv administration. Det drejer sig i dette år om at øge samarbejdet mellem de europæiske institutioner og medlemsstaterne. Det er vigtigt, at disse involverer sig direkte i den stramme administration af den europæiske skatteborgers penge.
Hr. formand, året 1997 vil blive stærkt markeret af det, jeg kalder regeringskonferencens overordnede tidsfrister, Den Økonomiske og Monetære Union, den finansielle pakke for tiden efter 1999 og udvidelsen. 1997 vil i mange henseender være et overgangsår, for så vidt som arbejdet med reformen af traktaterne bliver færdigt og viger pladsen for Agenda 2000.
Jeg vil komme tilbage hertil, men allerførst vil jeg gerne fortælle mere detaljeret om vores arbejdsprogram for næste år. Dette program indgår i en velovervejet, sammenhængende og varig handlingsramme, der er gjort mulig af Unionens institutionelle organisation: Kommissionens mandat på fem år svarer fremover til EuropaParlamentets valgperiode.
Over for de spørgsmål, som Europa skal løse, er det ikke længere tilstrækkeligt at svælge os i opsigtsvækkende erklæringer. Europæerne tror ikke længere herpå, og de har for øvrigt ret. Fornemmelsen af hast må ikke ende med overilelse og en splittelse af initiativerne. Nej, vi må hellere få en modent overvejet aktion, der gennemføres med udholdenhed og beslutsomhed. Det er det, der er nødvendigt!
For 1997 har Kommissionen således fastlagt fire politiske prioriteter på linje med de overordnede akser, som den har defineret for to år siden for hele dens periode: At støtte væksten og beskæftigelsen og at forberede os til euroen, konkret at fremme den europæiske samfundsmodel, at øge Europas tilstedeværelse på den internationale scene og at forberede fremtiden.
Den første prioritet i Kommissionens arbejdsprogram er gennemførelsen af tillidspagten for beskæftigelse. Denne pagt er jeg glad for! Tro ikke, at jeg er parat til at opgive et projekt, som jeg betragter som en forudsætning for at tage år 2000's udfordringer op på de bedste betingelser. Nej, mine damer og herrer, det handlede ikke om et slag i luften! Til dem, der ikke er overbevist, vil jeg svare: «Læs den«! Arbejdsløsheden undergraver de europæiske borgeres tillid. Den tillid skal genoprettes. Det er målet med pagten. Vi må have en global strategi, en sammenhængende strategi og en konkret strategi til fordel for beskæftigelsen, og alle må være med! Det er min ambition, og jeg vil ønske, at det er Deres.
I 1997 vil en stor del af Kommissionens arbejde have til formål at konkretisere de aktioner, som pagten forudser. Hertil har vi en trumf på hånden: Væksten. Den er ved at komme i gang igen, men for at være varig skal den være baseret på nogle sunde makroøkonomiske politikker. Endnu i år - det næstsidste år inden den monetære union - vil Kommissionen opmærksomt se til, at medlemsstaterne træffer de foranstaltninger, der er nødvendige for at nå den konvergens, som den fælles valuta er baseret på. At dømme efter de budgetter, som regeringerne har vedtaget, er der en konklusion, der er fremherskende: Medlemsstaterne har påtaget sig deres ansvar for det kommende år. Jeg glæder mig over, at den finske mark er kommet ind i det europæiske monetære system, det beviser, at min overbevisning er den rigtige: Den fælles valuta træder i kraft den 1. januar 1999 i et betydeligt antal lande.
Kommissionen har fået ret i ikke at overveje det. Det må ikke glemmes, det er faktisk ikke så længe siden, det er faktisk stik imod alt, at vi har holdt kursen. Vi vil snart se de gavnlige virkninger af vores beslutning på beskæftigelsen, for det egentlige mål er beskæftigelsen. Den Økonomiske og Monetære Union er blot et middel! Med hensyn til tillidspagten omfatter den dette mål gennem nogle strukturelle aktioner, der skal maksimere Fællesskabets udvikling og få det bedste ud af væksten.
Den første af disse aktioner består i at fuldføre det indre marked: Fuldføre, for målet er, som De ved, ikke nået fuldt ud.
Jeg vil kun nævne nogle punkter, hvor vi skal nå videre i løbet af det kommende år: Det indre marked for gas, den juridiske ramme for bioteknologi og statutten for det europæiske samfund. Og vi må ikke glemme det flerårige program for små og mellemstore virksomheder. Det indre marked skal gøres færdigt, men det skal også forenkles. Kommissionen vil bestræbe sig på det.
Den tredje akse i tillidspagten er reformen af beskæftigelsessystemerne. Vi har brug for nogle nationale aktive beskæftigelsespolitikker, der er tilpasset indsatsen. Kommissionen vil bestræbe sig på i tæt forbindelse med medlemsstaterne og de sociale partnere at udvikle anbefalingerne i pagten herom. Den vil også opfordre til åbning af store arbejdspladser. I 1997 vil Kommissionen stille konkrete forslag om adgang til videreuddannelse samt erhvervelse og godkendelse af kompetencer i hele livsforløbet. Den vil iværksætte handlingsplanen »At lære i informationssamfundet«. Den vil lancere et Erasmus-lærlingeprogram. Det, det faktisk handler om, er at tilpasse os de forandringer, der påvirker arbejdet og dets plads i hvert enkelts liv.
Det er netop denne bekymring for beskæftigelsen, der i 1997 vil føre os til at vedtage Unionens strukturpolitikker. Undersøgelsen halvvejs mod mål 1, der er beregnet til underudviklede regioner, og planlægningen for perioden 1997-1999 af mål 2, beregnet til regioner i omstilling, giver os anledning hertil. Beskæftigelsen vil være kriteriet for disse nye undersøgelser. Kommissionen har for øvrigt foreslået områdepagter for beskæftigelsen, og dette initiativ har allerede på nuværende tidspunkt stor succes. 1997 vil blive året, hvor det konkretiseres.
Hr. formand, mine damer og herrer, der er to temaer, der har trængt sig på i offentligheden i 1996: Globaliseringen og den europæiske samfundsmodel. Og det er ikke tilfældigt, at de er kommet frem på samme tid. Jeg har fornemmet en bevidstgørelse hos europæerne: De mener, at vores model er det rigtige svar på globaliseringen. Vi må ikke skuffe denne forventning. Kommissionen vil handle i år for at uddybe denne model: Det er vores anden prioritet. Kommissionen vil styrke sine aktioner, der medvirker til at forme den europæiske samfundsmodel omkring solidaritet og en mere kvalitativ opfattelse af væksten. Socialpolitik og uddannelse, lige chancer, økonomisk og social samhørighed, forbruger- og miljøpolitik, det er de elementer, som denne model er baseret på.
I denne sammenhæng vil jeg gerne understrege, at den forbedrede miljøbeskyttelse og den varige udvikling vil være et væsentligt anliggende for Kommissionen i 1997. Vi vil gøre alt for, at Unionen spiller en afgørende rolle i forberedelsen af den særlige session i FN's generalforsamling om miljø, fem år efter topmødet i Rio samt for konferencen for de kontraherende parter i konventionen om klimaændringer.
Der er et andet område, hvor Kommissionen har hørt et stærkt budskab fra Unionens borgere i 1996: Det er den frie bevægelighed i Unionen og sikkerheden over for skærpede fænomener som narkotika, ulovlig handel og seksuel udnyttelse, terrorisme, vold og organiseret kriminalitet. Hvad konstaterer vi? Den frie bevægelighed for personer er den af traktatens fire friheder, der er mindst sikret. Vores medborgere har ikke af den grund fornemmelsen af at være bedre beskyttet. De forstår faktisk ikke, at vi ikke har de nødvendige midler til at bekæmpe krænkelserne af deres sikkerhed.
Derfor vil Kommissionen gerne have, at regeringskonferencen munder ud i en bred fællesskabsgørelse med hensyn til indre og retlige anliggender, hver gang dette giver mulighed for bedre at styrke vores indsats. Uden dog at afvente dette iværksætter den alle de midler, den sidder inde med, for at imødekomme europæernes legitime forventninger.
Den europæiske model formes internt, den skal forsvares og fremmes i resten af verden. At styrke Europas tilstedeværelse på den internationale scene er Kommissionens tredje mål i 1997.
Den Europæiske Union påtager sig allerede et stort ansvar i mange egne af verden, for eksempel i Mellemøsten, i Bosnien eller i de tidligere sovjetrepublikker. Vi skal behandle mange sager, og jeg er altid bange for, når jeg nævner nogle eksempler, at glemme nogle vigtige punkter. Vi vil iværksætte alle påbegyndte initiativer, og De ved, at der næppe er nogen geografiske områder, som vi har ladt uberørte. Med hensyn til de nye aktioner skal jeg erindre om, at forbindelserne med vores partnere i Afrika, Vestindien og Stillehavet vil blive beskrevet i en grønbog, som Kommissionen vil forelægge til efteråret. Det vil være starten på en grundig diskussion, som vil fortsætte i løbet af 1997.
Kommissionen vil også i alle sine aktioner vise, at den er optaget af, at man giver Den Europæiske Union en politisk indflydelse, der er på højde med dens finansielle forpligtelser. Denne indflydelse vil kun tage form, hvis vi indbyrdes udviser en meget solid samhørighed og en konstant vilje til at arbejde sammen. Stadfæstelsen af Den Europæiske Unions politiske rolle forudsætter, at vi kan udvikle eller forbedre vores evner til at blive enige og til at træffe beslutninger, uanset om det drejer sig om området for de klassiske udenrigsforbindelser, navnlig de kommercielle, eller det nyere område, den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Kommissionen vil stå fast i sine bestræbelser.
Derfor ønsker Kommissionen en ambitiøs regeringskonference, der får resultater. Jeg kommer således til Unionens fremtid, den fjerde akse i vores arbejdsprogram. Det drejer sig om at forberede Agenda 2000.
Unionens fremtid går først og fremmest gennem en regeringskonference, men en vellykket regeringskonference. Kommissionen ønsker, at reformen giver Unionen de reelle midler til at forsvare sine interesser i verden, og at dens borgere er i stand til at fornemme og anerkende Unionens støtte. Det er den institutionelle reform, som Unionen har brug for! Det er den institutionelle reform, som Kommissionen forsvarer! Det er på høje tid, at man gør sig det klart og giver sig selv viljen til at nå dertil. Denne institutionelle reform er under alle omstændigheder nødvendig. Udvidelsen gør den endnu mere uundværlig. Den er en forudsætning for Kommissionen. Bevarelse af enstemmigheden forekommer mig faktisk utænkelig i en union med 20 eller flere medlemsstater. Bevarelse af de nuværende procedurers kompleksitet ville også lamme den institutionelle funktion alvorligt.
Derefter udvidelsen. I 1997 vil Kommissionen komme med sine udtalelser om kandidatlandene. Den vil først komme med dem efter afslutningen på regeringskonferencen. Den vil gøre det helt uafhængigt, dvs. uden forud at have taget parti og uden føjelighed. Forberedelsen af de finansielle perspektiver for tiden efter 1999 vil starte næste år. Den er tæt forbundet med udvidelsen. Kommissionen vil i 1997 forelægge en meddelelse om den finansielle ramme fra år 2000. Udvidelsen vil få betydelige følger for fællesskabspolitikkerne, og jeg tænker især på den fælles landbrugspolitik og på strukturpolitikkerne. Kommissionens meddelelse vil være baseret på en grundig vurdering af denne indvirkning.
Hr. formand, mine damer og herrer, det år, vi står foran, vil være stærkt præget af de overordnede tidsfrister for år 2000: Regeringskonferencen bør munde ud i et ambitiøst resultat; Unionen går ind i den endelige fase med hensyn til forberedelserne til beslutningen i foråret 1998 om den tredje fase af Den Økonomiske og Monetære Union; og derefter skal Agenda 2000 forberedes, dvs. udvidelsen og den finansielle pakke for tiden efter 1999. Disse tidsfrister, hr. formand, skal behandles i en logisk rækkefølge og på en forsvarlig måde. Kommissionen påtager sig sit ansvar. Jeg ved, at Parlamentet vil påtage sig sit. Jeg forventer, at medlemsstaterne påtager sig deres.
(Bifald)
Fayot
Hr. formand, den, der i dag vil vinde valget, gør sig fri af Europa og giver det skylden for alle onderne. Den, der vil tabe valget, forsvarer Maastrichts Europa. Det er situationen i en række af vores lande, som vi for nylig har set det her og der. Det er således mere end nogen sinde nødvendigt klart at fortælle, hvilket Europa vi ønsker. De europæiske socialister ønsker et stærkt, forståeligt og troværdigt Europa.
Vores Europa, det er Europa, der bekæmper arbejdsløsheden og går ind for beskæftigelsen, det er Europa, der går ind for sociale normer, der ikke er minimale, men rimelige for alle, det er Europa, der indfører respekten for miljøet i alle politikkerne. Vi ønsker ikke et nyliberalt Europa, der giver op over for markedskræfterne. Den, der lytter til den almindelige borger, ved, at det nyliberale Europa, der kun tænker på konkurrence og økonomisk logik, ikke længere har tilslutning fra store dele af vores borgere, selv ikke blandt de mest proeuropæiske. Hvis der ikke meget hurtigt gøres noget, vil det mere end nogen sinde være anledning for demagoger af enhver beskaffenhed og euroskeptikere af enhver kaliber at slå igennem og få stadig mere succes.
Hr. formand, vi begynder i dag med en indledende diskussion analysen af det arbejdsprogram, som Kommissionen har foreslået for 1997 ledsaget af en status for 1996. Man kan godt se den interesse, som arbejdsprogrammet kan have for at lette læseværdigheden af Kommissionens nuværende og fremtidige aktion for offentligheden og de involverede kredse. Ligesom en regering påtager sig ansvaret for en kontrakt eller et program, er det lidt det samme med arbejdsprogrammet i Kommissionen, der har fået sin godkendelse af Parlamentet: En kontrakt mellem institutionerne, som hver enkelt burde kunne henvise til.
Desværre har det ikke været sådan hidtil, for øvrigt ikke altid som følge af Kommissionens fejl, men først og fremmest på grund af vores procedurer, der ofte er komplicerede og bureaukratiske. Man ved, at i henhold til de gældende procedurer skal arbejdsprogrammet efter forhandlinger mellem Kommissionen og Parlamentet munde ud i et lovgivningsprogram, der underskrives af de to formænd. I 1995 sluttede denne procedure i august. I 1996 sluttede den i maj. Men hvad er det for noget underligt noget at offentliggøre et arbejdsprogram, et lovgivningsprogram, fem måneder efter starten på året? Det er klart, at en sådan forsinkelse dømmer dette regnskabsår til at forblive uden politiske virkninger i offentlighedens øjne, så meget mere som Rådet ikke overholder spillereglerne der, hvor der burde være anledning til en grundig dialog mellem de tre institutioner.
Det er ikke tilfredsstillende, så Parlamentets formand har taget initiativ til at kræve en lempelse og en forenkling af proceduren. Vi må i sidste ende nå frem til en politisk debat om de tidligere og fremtidige overordnede akser, der er foreslået af Kommissionen. Vi foreslår således som Parlament at give afkald på den fælles erklæring, der var et ineffektivt og for tungt instrument, men afkaldet på denne fælles erklæring betyder ikke, at Parlamentet fremover vil være mindre involveret og mindre årvågent i lovgivningsprogrammerne. Det vil fortsat vedtage en resolution om lovgivningsprogrammet. Denne vil meddele vores lovgivningsprioriteter. Vi glæder os til, at Kommissionen tager dem alvorligt. Vores rolle er at overvåge Kommissionens forvaltning, og vi vurderer den også i kraft af den respekt, den har for Parlamentets prioriteter med hensyn til planlægning.
Et andet procedurepunkt: I en fase, hvor byrden af det lovgivningsmæssige arbejde bliver mindre, må den politiske effektivitet i lovgivningsprogrammet styrkes af angivelser på det juridiske grundlag af forslagene og den forventede dato for forelæggelsen af dem. Selve lovgivningsprogrammet består for 1997 af en liste af seksten nye forslag. Det burde være let at give de angivelser, jeg beder om. Det ville være en anderledes klar forpligtelse fra Kommissionens side.
Jeg vil for øvrigt erindre om, at Kommissionen i 1995 i forbindelse med sit arbejdsprogram meddelte, at den ville - og jeg citerer teksten fra dengang - «centrere sin aktion mere omkring igangsættende og opfordrende arbejde, hvoraf hovedparten skal udføres af medlemsstaterne«. Det ville være interessant, hr. kommissionsformand, at kende Deres reaktion og få at vide, hvordan resultatet af dette nye skridt bedømmes i dag af Kommissionen især på de områder, De har nævnt, for eksempel den indre sikkerhed for borgerne.
Endelig ville vi gerne have, at Kommissionen med mere beredvillighed respekterer Parlamentets, i øvrigt meget begrænsede, initiativret, som det har fået i traktatens artikel 138 B. Parlamentet har pr. dags dato vedtaget fire initiativbetænkninger på grundlag af artikel 138 B. Jeg vil kort erindre om dem: Jackson-betænkningen om hotellernes sikkerhed mod brandrisici, Alber-betænkningen om forebyggelse og udbedring af krænkelser af miljøet, Leopardi-betænkningen om sundhedspasset og Rothley-betænkningen om opgørelse af skader i forbindelse med færdselsulykker. Kommissionen er gentagne gange blevet opfordret til at følge op på disse initiativer. Jeg er for øvrigt ikke sikker på, om punkt fem på vores liste over nye lovgivningsinitiativer svarer til et forslag fra Parlamentet. Hvordan og hvornår, hr. kommissionsformand, har Kommissionen til hensigt fuldt ud at respektere Parlamentets initiativret?
Hr. formand, jeg vil gerne kort tale om vurderingsrapporten om gennemførelsen af programmet for 1996. For øvrigt vil jeg en passant sige, at bestræbelserne på gennemsigtighed for 1995 ikke længere er gentaget i år. Sidste år havde vi ret til en fuldstændig oversigt over alle de lovgivningsmæssige og førlovgivningsmæssige aktioner med en tydelig angivelse for hver aktion af det, der var gennemført, igangværende eller udsat. I 1996 forholder det sig ikke sådan. Det er så meget mere beklageligt, som Kommissionen betragter, jeg citerer, «læseværdighed, gennemsigtighed og retfærdighed« som permanente mål.
Hvad vurderer man for øvrigt nøjagtigt? Kommissionen anfører, at den vurderer »de væsentlige gennemførelser i henhold til det skema, som Kommissionen har i sit arbejdsprogram for 1996«. Men vi mener, hr. formand, at det årlige program ikke kun er begrænset til Kommissionens forslag. Vi har sammen fastlagt prioriteterne i løbet af en dialog, der ikke altid var let, men ofte lang og besværlig. Parlamentet havde klart anført sine prioriteter for 1996, og enhver vurdering af programmet må også tage dem i betragtning. Der er ingen, der har interesse i at føre en dialog for døve ører eller i at udføre kunst for kunstens egen skyld. Hvad nytter det med en udveksling af synspunkter mellem Kommissionen og Parlamentet, hvis Kommissionen efter denne debat tager hjem og lader som om, den aldrig har hørt tale om Parlamentets politiske prioriteter? Hvilken værdi tillægger Kommissionen egentlig den resolution, som Parlamentet årligt vedtager med hensyn til lovgivningsprogrammet?
Endnu en gang - jeg mener, at det er fundamentalt - hvis vi ikke når frem til at etablere en konstruktiv og frugtbar dialog mellem de tre væsentlige politiske institutioner, ud over procedurerne, hvordan vil dette Europa så blive opbygget? Ved mere hastige reaktioner, på bedste beskub eller med en egentlig fremtidsvision?
Tillad mig at komme med endnu en bemærkning om den måde, Kommissionen arbejder på. Ifølge Parlamentets tjenester venter vi pr. dags dato ca. 120 lovgivningsmæssige foranstaltninger som følge af lovgivningsprogrammet for 1996, hvoraf omkring halvtreds er blevet meddelt os inden årets afslutning. Vi venter også omkring tres førlovgivningsmæssige dokumenter, hvoraf omkring tyve skulle blive færdige inden slutningen af december måned. Jeg forudser afgjort en forfærdelig årsafslutning for Kommissionen, hvis den vil overholde sine forpligtelser. Det var lidt om det, der stadig skal ske.
Vi interesserer os også for Kommissionens adfærd i løbet af hele den lovgivningsmæssige proces. Parlamentet er mere end en gang blevet skuffet i løbet af året over Kommissionens adfærd, navnlig hvad angår visser sager med fælles beslutningstagning. Lad os således erindre om sagen med Fjernsyn uden grænser, hvor Parlamentets førstebehandling blev fuldstændigt negligeret, fordi Kommissionen foretrak at tage Rådets parti. Et andet eksempel vedrører sagen novel food , dvs. sagen om genetisk ændrede fødevarer. Med henblik på en bedre beskyttelse af forbrugerne foreslog Parlamentet ændringer vedrørende etikettering, hvilket gjorde det muligt for forbrugerne at foretage deres valg med kendskab til sagerne. Også her afviser Kommissionen at give sin støtte til vores ændringsforslag. Endelig behøver jeg næppe at erindre om, hvordan Kommissionen fejede næsten alle Parlamentets ændringsforslag af bordet vedrørende direktivet om posttjenesterne. Det var tre sager med et yderst politisk indhold, hvor de valg, man foretager, viser nogle fundamentale politiske holdninger.
Hr. formand, jeg vil gerne udtrykke min beundring for Kommissionens oprigtighed med hensyn til visse afgørende sager.
Hvad siger således status for 1996 om tillidspagten, der er udarbejdet af kommissionsformanden, hr. Santer, og forelagt på topmødet i Firenze, og som Europa-Parlamentet har støttet meget? Det Europæiske Råd i Firenze, og jeg citerer, har modtaget pagten positivt, og Kommissionen forventer, at Det Europæiske Råd i Dublin begynder gennemførelsen af den. Derimod siges der intet om den langsommelighed, hvormed dette Europa giver sig i kast med det alvorlige arbejdsløshedsproblem, intet om den spildte tid, intet om den afvisning, som Kommissionen har lidt fra Rådets side. Hvis vi ønsker at komme videre, må hver enkelts ansvar tydeligt påvises i denne fiasko.
Et andet, meget kontroversielt eksempel på dette tidspunkt, finansieringen af de transeuropæiske net. Hvad siger status? At finansieringen er øget i 1996, at Kommissionen har forelagt nogle forslag for Det Europæiske Råd i Firenze, der sigter mod finansieringen af 14 prioriterede projekter, og at det foreløbige budgetforslag for 1997 fastsætter øgede bevillinger til kontoen for de transeuropæiske net. Heller intet her om de vanskeligheder, man er stødt på, med at øge finansieringen af disse 14 famøse projekter, intet om Rådets nølen med udarbejdelsen af budgettet for 1997, intet om den langsommelighed, som nogle af de større projekter udvikler sig med.
Hr. formand, hvad angår programmet for 1997, er socialisternes første prioritet stadig bekæmpelsen af arbejdsløsheden. Kapitlet »vækst, beskæftigelse og euro« i arbejdsprogrammet er i den henseende uden overraskelser. Det store spørgsmål, der rejser sig for 1997, er, hvilken politik Kommissionen har til hensigt at føre med hensyn til beskæftigelse og vækst. Må jeg i den forbindelse erindre om, at Parlamentet med en meget stor majoritet har kritiseret de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik i 1996. Uden større resultat for øvrigt på grund af blokeringen fra Økofin-Rådet og Valutaudvalget.
Men trods Kommissionens påstand bliver den økonomiske situation næppe bedre: Det interne forbrug, investeringer og beskæftigelse er stadig for nedadgående i størstedelen af Europa. I foråret 1997 vil Kommissionens tjenester igen begynde på at definere de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik for 1997. I det sandsynlige tilfælde at den økonomiske situation næppe har udviklet sig inden da, kan Kommissionen så alvorligt tænke sig at anbefale de samme økonomiske politikker som de seneste års, der har vist sig skuffende med hensyn til vækst og beskæftigelse?
Kommissionen har således ikke i de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik for 1996 haft succes med at få Rådet til at vedtage henstillingen om en valutapolitik, der er mindre restriktiv og mere rettet mod beskæftigelsen og væksten. Det samme enorme problem vil rejse sig i 1997.
I slutningen af 1997 udarbejder Kommissionen sin årsberetning om det konvergensniveau, som medlemsstaterne er nået frem til. Parlamentet høres om denne beretning. I år befinder Europa-Parlamentet sig i en meget vanskelig situation. Økofin-Rådet risikerer først at vedtage sin henstilling i begyndelsen af december, hvilket kun giver Europa-Parlamentet omkring ti dage inden topmødet i Dublin til at afgive sin udtalelse. Beretningen for 1997 vil have en særlig betydning nogle måneder inden Rådets beslutning med hensyn til deltagelse i den monetære union. Kan Kommissionen forpligte sig til, at vi i 1997 undgår situationen fra 1996?
Mere generelt, hr. formand, Den Socialistiske Gruppe er dybt bekymret over offentlighedens faldende investering i visse europæiske lande. Man må frygte, at selve grundlaget for opsvinget og væksten ikke begyndes. Man må således bevare en vis fortolkningsmargen med hensyn til offentlige investeringer og gøre alt for at overbevise medlemsstaterne om hellere at investere end at forbruge.
Hvad angår det indre marked, fortæller programmet os om videreførelsen af liberaliseringen. Det tilføjer ganske vist, at den fortsætter med fuld overholdelse af opgaver af generel interesse og til fordel for forbrugeren. Det er en lidt for hurtig bortledning af den store debat om public service, der foregår i visse af vores lande. Det er rigtigt, at Kommissionens meddelelse om tjenesterne af generel interesse er et første skridt mod en bredere hensyntagen til det, som alle tjenester af generel interesse bibringer vores lande. Det er imidlertid nødvendigt, at dette sker gennem en konkret politik, her og nu, i stedet for at afvente, at alle offentlige tjenester sløjfes for at foretage en ny politik.
Endelig giver kommissionsformanden en stor plads til det, han kalder den europæiske samfundsmodel. Hvad kan vi konstatere i den forbindelse? Vi konstaterer, at i denne markedsøkonomi er afvisningen af dialogen, afpresningen i forbindelse med beskæftigelsen og den finansielle logik fremherskende, hvilket fører til færre arbejdspladser og flytning af arbejdspladser. Det store indre marked er en fantastisk sag for nogle, bl.a. på grund af de minimalistiske samfundsregler. Man må standse dette skråplan, ellers risikerer vi en dag at se Europa eksplodere mellem hænderne på os.
Hr. formand, til slut vil jeg sige dette efter disse første reaktioner på Deres program for 1997. Jeg bemærker i konklusionen på Kommissionens arbejdsprogram, at den har afmærket territoriet indtil år 2000 og videre. Dette kaldes »Agenda 2000«: Det er udvidelsen og den finansielle pakke »efter år 1999«. Denne magiske erindring om det snarlige årtusindskifte giver mig kvalme. Europa og eurokraterne er ganske vist meget dygtige til at tegne store planer for fremtiden, men glemmer alt for ofte de daglige bekymringer for mænd og kvinder i dag: De siger det selv, hr. Santer, i Deres konklusion. Lad os sammen fortælle medlemsstaterne, at de risikerer at dræbe Europa, hvis de ikke hjælper vores borgere med at leve bedre her, nu, straks.

Oomen-Ruijten
Hr. formand, jeg kan prise mig lykkelig over, at mange af de punkter, som også jeg ville tale om, allerede er nævnt udførligt af hr. Fayot.
Hr. formand, mine damer og herrer, højdepunktet for tillidsforholdet mellem Kommissionen og Parlamentet er præsentationen af årsprogrammet i dag. De, hr. Santer, husker, at vi på det tidspunkt, hvor vi gav Dem et tillidsvotum, også indgik en række aftaler om samarbejdet mellem vore to institutioner. Vi skulle føre en åben dialog, således aftalte vi, en dialog, som er gennemsigtig, og som også er forståelig for de europæiske borgere. En aftale, som for øvrigt er nærmere udarbejdet i erklæringen af 25. oktober 1993.
Hr. Santer, Kommission, vi bedømmer i dag den måde, hvorpå vi har omgåedes hinanden i det forløbne år, giver en fremtidsudsigt og anvisninger med hensyn til Deres forslag og stiller forslag om rettelser deri. Vi er, det må jeg sige, i og for sig ganske tilfredse med, at forhandlingen i dag føres, i den uge, hvori vi også beskæftiger os med budgettet for det kommende år. Vi står med dette budget over for en meget vanskelig opgave med hensyn til realiseringen af et bedre fungerende Europa med de samme midler. Et Europa, hvor Det Europæiske Råd igen og igen kommer med udspil - som for øvrigt har bred støtte i Parlamentet - men for hvilke der ikke drages finansielle konsekvenser. Vi kommer tilbage til dette i eftermiddag.
Hr. Santer, ærede formand for Kommissionen, lad mig nu lige se på Deres embedsperiode. Deres første år var et år med overvejelser, det kunne heller ikke være anderledes. Det andet år gik under temaet »gøre mindre for at gøre det bedre«. Det forløbne år er vi overlæsset med hvid- og grønbøger samt konferencer om en masse temaer. Når man vil inddrage de berørte i lovgivningen, så har man brug for grøn- og hvidbøger samt konferencer. Men vi i PPE-Gruppen går ud fra, at der i perioden på fem år, som De netop nævnte, også må komme et tidspunkt, hvor Kommissionen må iværksætte en aktion, og det tredje år er således efter PPE-Gruppens opfattelse et år med aktion, det betyder således konkret, at der skal tages initiativer, organiseres konkret og også reorganiseres.
Hr. formand, må jeg på grundlag af det konkrete eksempel beskæftigelse endnu en gang se tilbage på den forløbne periode. Hvad sagde vi: mere arbejde for flere mennesker, et af de allervigtigste temaer for disse europæiske borgere. Hvidbogen, tillidspagten, foranstaltningerne med henblik på den overordentligt nødvendige forbedring af den fysiske infrastruktur, de transeuropæiske net, forskning og udvikling, de små og mellemstore virksomheder osv. Vi må i PPE-Gruppen konstatere, at alle gode initiativer alligevel blokeres, måske kan De ligesom vi ofte ikke gøre noget ved det. Det preller af på Rådet, et Råd, som ikke påtager sig sit ansvar på dette punkt. Så spørger jeg mig selv: Er De, og er måske også vi, ikke alt for søde ved hinanden. Beslutningsprocessen på regeringskonferencen vil være afgørende for den måde, hvorpå Europa virkelig gør fremskridt, og når vi så taler om dette Standort Europa, så tror jeg, at vi navnlig også af Dem, kommissionsformand, må forvente større bestræbelser.
Jeg vil lige se tilbage på to andre områder af programmet fra sidste år. Jeg sagde sidste år på vor gruppes vegne, at denne initiativret, som De udelukkende har i den anden søjle, bør bruges bedre, jeg må snarere sige på en frækkere måde. Tag nu f.eks. Mellemøsten, her konstaterer vi, at Europa nok skaffer midlerne til den økonomiske genopbygning af de palæstinensiske autonome områder, men at vi ikke sidder med ved det politiske bord. Et andet eksempel er udvidelsen, De nævnte den også for lidt siden. Jeg tror, at udvidelsen og den måde, hvorpå denne sag behandles, nu netop viser, hvorfor sager, hvor Rådet og Kommissionen vil det samme, forløber godt. Jeg vil gerne bede Dem om at være meget mere aktiv på dette område og forsøge alligevel at stimulere fællesskabet med disse initiativer.
Hvad den tredje søjle angår, husker jeg, at gruppen sidste år var tilfreds med Deres bebudelse af, at De ville tage en række initiativer, med hensyn til asylretten, fælles flygtningepolitik og konventionerne for borgere fra tredjelande. Jeg konstaterer, at disse smukke initiativer er blevet hængende i konferencer. Jeg spørger mig selv, hvad der nu kommer ud af det, men fru Palacio Vallelersundi vil sige noget om det.
Om initiativretten vil jeg lige fremsætte nogle bemærkninger. Disse initiativer fra Parlamentet reageres der slet ikke på, det sagde hr. Fayot også. Ved Deres tiltrædelse indgik vi en række aftaler derom. Jeg vil gerne høre Deres nye planer på dette punkt. Hvad Deres egen initiativret angår, finder De altid Parlamentet på Deres side, også i forbindelse med regeringskonferencen. Vi accepterer og forsvarer Deres eneret, men må jeg så også sige, at vi medlemmer af Europa-Parlamentet somme tider har en fornemmelse af, at De udøver denne eneret som en meget stor selvfølge, og at De, når det drejer sig om fastlæggelse af retsgrundlaget, tænker: Vi gør det alt sammen, vi skal bestemme det alt sammen. Jeg tror, at Kommissionen må tænke på, at det også kan være til ulempe for den eller for begge, når den så selvfølgeligt tager denne eneret til sig.
Hr. formand, vi har indgået en række aftaler om flertalsændringsforslag, det talte hr. Fayot også om. Vi følger en række mæglinger, og jeg må helt ærligt sige Dem, at den ene ganske vist er anderledes end den anden, at den måde, hvorpå en række medlemmer af Kommissionen somme tider reagerer på flertalsændringsforslag fra Parlamentet, jeg nævner endnu en gang sagen om Novel foods , foruroliger os meget. Jeg tror ikke, at det er den rette måde at føre aftalerne ud i livet på.
Hr. formand, det sidste punkt, en kæphest for en kristelig demokrat, men overordentlig vigtigt, interesseorganisationernes selvregulering. Vi savner på dette punkt de virkelige initiativer. Netop på europæisk plan, hvor der kan nævnes mange områder, hvorpå der hurtigere og mere enkelt nås målsætninger, når man gør det ved at indgå pagter, savner jeg, at De foretager virkelig store aktioner. Jeg håber, at der i det beslutningsforslag, som vi hurtigere vil vedtage sammen, også virkelig vil indgå mange af de punkter, som Parlamentet nu i fællesskab har nævnt, som næste aktion i Deres aktionsår.

Garosci
Hr. kommissionsformand Santer, vi er enige med Dem i Deres indlæg, som er rigt på stikord, og betydelige planer og forslag. Men vi må dog betragte forholdene, som de er, og ikke som vi gerne så dem. I Deres indlæg har De rigtigt talt om forbrugerne, miljøet, kulturen og de små og mellemstore virksomheder. Alle disse emner, som er af politisk, ja endog fundamental betydning, følges imidlertid ofte ikke operativt og økonomisk op. Vi taler om de små og mellemstore virksomheder som et helt nødvendigt led i væksten på arbejdsmarkedet uden dog at give dem økonomiske midler til at fortsat at være virkelig konkurrencedygtige på markedet og ikke blot for at overleve. Vi taler også kun lidt om beskyttelsen af borgerne, særlig børnene, de ældre og arbejdstagerne. Vi siger ja til nye arbejdspladser, men også til højnelsen af kvaliteten af de allerede eksisterende arbejdspladser, for at arbejdstagerne fortsat kan være konkurrencedygtige på et marked, der undergår forandringer og bliver stadig mere internationalt. På et marked, som bliver internationalt, må der være større bevægelsesfrihed inden for Unionen, og denne skal være noget, der rækker ud over et enhedsmarked, et virkeligt indre marked, et stort marked, hvorunder transaktioner, der sker mellem London og Paris eller Rom og Madrid, kan blive ensbetydende med nationale transaktioner, og hvori varer, penge, personer og unge mennesker med deres eksamens- og kvalifikationsbeviser frit kan bevæge sig.
Kommissionsformand Santer, vi misunder Dem ikke Deres opgave, men vi støtter Dem. Men Kommissionen skal i højere grad lytte til Europa-Parlamentet, der, som det skal understreges, er den eneste folkevalgte institution, dvs. den eneste umiddelbare repræsentant for borgerne. 1997 vil blive det første år i et årti, hvor Europa sandsynligvis vil blive dannet endeligt eller opgivet. God arbejdslyst!

De Vries
Hr. formand, da Kommissionen tiltrådte i januar 1995, blev den rost af sin formand som en af de mest politiske Kommissioner i Unionens historie. Med to forhenværende statsministre og elleve forhenværende ministre er Santer-Kommissionen virkelig et stjernehold. Hvordan går det med denne Kommission efter to års arbejde?
Nogle medlemmer har i det forløbne år udført et usædvanligt godt stykke arbejde. Sir Leon Brittan har i handelskonflikten med Amerika på ny vist det imponerende lederskab, som han allerede havde udøvet så succesfuldt i slutfasen af Uruguay-runden. Emma Boninos mod, hengivelse og sans for humor har gjort hende til en af Kommissionens bedste kommunikatorer, en vigtig kvalitet i en tid, hvor kommunikation ikke er Unionens vigtigste og stærkeste egenskab. Karel van Miert har reageret dygtigt på Sachsens angreb på konkurrencepolitikken. Han har overbevisende opfordret til konkurrence i den offentlige sektor til trods for nogle af hans socialdemokratiske venners konservative reflekser.
Det er godt, at Kommissionen respekterer subsidiaritetsprincippet. Antallet af politiske initiativer og lovgivningsmæssige forslag er faldet kraftigt. Efter Delors-Kommissionens febrilske aktivitet var tiden faktisk inde til et lavere tempo. Alligevel spørger jeg mig selv, om man ikke er gået for langt i den modsatte retning. Jeg vil ikke her tale om den kendsgerning, at det lykkes en række kommissionsmedlemmer fuldstændigt at holde deres politiske aktiviteter skjult for offentligheden.
Hvad det for mig i højere grad drejer sig om, er, at Kommissionen synes at tøve med at udøve det politiske lederskab, som den har tilladelse til at udøve inden for Traktatens grænser. Lederskab er måske den kvalitet, som Europa i dag har mest behov for. Uden lederskab vil regeringskonferencen resultere i en Maastricht-II. En traktat, som er så indviklet og så langt fra menneskene, at den måske endda ikke vil blive ratificeret i alle femten medlemsstater, hvis den da overhovedet vil være i stand til at få Unionen til at optage nye medlemsstater.
Naturligvis er det ikke Kommissionen, men medlemsstaterne, som i sidste instans er ansvarlige for resultatet af regeringskonferencen. Alligevel skal Kommissionen spille en væsentlig rolle. Kommissionens rolle er at forklare, hvorfor det er væsentligt, at Traktaten ændres. Forklare, hvorfor det er væsentligt, at navnlig Traktaten ændres med hensyn til indre anliggender, retlige anliggender og udenrigspolitik. Og hjælpe med at sørge for, at befolkningen støtter denne nødvendige forandring.
Maastricht-Traktaten har givet Kommissionen en initiativret med hensyn til indre anliggender, retlige anliggender og udenrigspolitik. I det forløbne år har Kommissionen desværre næppe benyttet disse rettigheder. Naturligvis må Kommissionen respektere medlemsstaternes øverste magt med hensyn til udenrigspolitikken. Men Kommissionen må ikke tillade, at den tvinges ud i en rolle som rådssekretariatets økonomiske afdeling. Lad den tænke på, at en ret, som ikke bruges, godt kunne blive en ret, som afskaffes.
I vore borgeres øjne er formanden for Kommissionen »Mister Europe«. Han er personificeringen af Unionen. Borgere forventer af ham, at han gør sig til talsmand for deres bekymringer og deres interesser. Kommissionsformanden er mest effektiv, hvis han accepterer rollen som befolkningens forsvarer over for Rådet. Den nuværende formand er godt rustet til denne rolle. Formand Santer indgyder tillid. Det er en vigtig kvalitet. Men det er også en kvalitet, som hidtil er benyttet for lidt. Tiden er inde til, at folkets stemme kraftigt lader høre fra sig.
Kommissionen har stadig i for høj grad en business as usual -udstråling, også i denne forhandling. Jeg savner hos Kommissionen en fornemmelse af uopsættelighed, således som den findes hos vore borgere. Jeg opfordrer hr. Santer til at smøge ærmerne op. Tiden er inde til lederskab.
I denne forbindelse vil jeg fremsætte én specifik anmodning. Min anmodning vedrører en af vore befolkningers vigtigste borgerrettigheder, retten til privatliv. Jeg opfordrer Kommissionen til inden årets udgang at fremsætte et forslag om et effektivt system for uafhængig beskyttelse af oplysninger til Unionens institutioner. Beskyttelsesreglerne for oplysninger i Europa vedrører i dag udelukkende medlemsstaterne, men ikke Unionen. Det er en betydelig mangel. Der er ikke i øjeblikket nogen ordning i Traktaten om en uafhængig instans for beskyttelse af oplysninger, når det gælder Unionens institutioner. Jeg tror, at en databeskyttelsesvagthund kunne yde et vigtigt bidrag til en mere åben Europæisk Union, en Union tættere på borgerne.
Derfor opfordrer jeg Kommissionen til at foreslå en nødvendig traktatændring i tide inden regeringskonferencen.
Min afsluttende vurdering, hr. formand, denne Kommission er en meget politisk Kommission. Den har vist gode ting i det forløbne år. Jeg ville ønske, at Kommissionen i det kommende år med al sin politiske energi ville optræde som befolkningens forsvarer over for Rådet. Det er overordentlig nødvendigt, at Rådet endelig lytter.

Piquet
Hr. formand, hr. Santer, jeg vil gerne allerførst sige, at en del af hr. Fayots tale virkelig tiltalte mig. Jeg vil gerne komme med nogle bemærkninger.
Første bemærkning: Kommissionen sætter sig som mål at genfinde borgernes tillid. Jeg tror ikke, at der er nogen her, der ville kunne modsige denne interesse i betragtning af omfanget af den afgrund, der findes mellem offentligheden og vores europæiske strid. Som parlamentsformanden sagde under debatten om Unionens tilstand, «folk er ikke imod den europæiske samling, de ved ikke, hvorfor de skal være for Europa«. Og det er rigtigt, at det er noget ekstraordinært gennemgribende og vanskeligt at beherske. Det er for øvrigt i mine øjne et væsentligt spørgsmål. Meningsmålingerne og analyserne, hr. Santer, viser, at det er Unionens manglende evne til at gøre opmærksom på de aktuelle store udfordringer, der giver næring til pessimismen i Den Europæiske Union, for ikke at sige offentlighedens pessimisme og fordømmelse med hensyn til os: Arbejdsløshed, deregulering, flytning af arbejdspladser, reduktioner i de sociale garantier. Sådan opleves Europa for millioner og millioner af mennesker.
Anden bemærkning: Burde Kommissionen ikke være mere følsom over for offentligheden, over for befolkningernes forventninger og over for de krav, de stiller? Det er rigtigt, men det ville forudsætte, at man foretog andre økonomiske, sociale og finansielle valg, og mellem os tror jeg ikke, at Kommissionen er parat til det. For eksempel gennemførelsen af den fælles valuta, uanset hvad der sker. Nedsættelsen af arbejdsomkostningerne, liberaliseringen uden tilbageholdenhed eller dereguleringen betragtes som urørlige dogmer. Det diskuteres ikke længere! Der er en bondemand hjemme hos mig, der, når jeg taler sådan, altid siger til mig: Men pas på, i alle kirker er der noget, der ringer! Det er jo rigtigt, at når der afsløres nogle sandheder, har man nogle gange vanskeligt ved at tilpasse sig de nye realiteter.
Tredje bemærkning: Kommissionen fastholder også og forklarer sin vilje til at prioritere beskæftigelsen. Men det er her, mener jeg, at man må have nogle andre tvedelinger end kun bekymringen for nedsættelsen af arbejdsomkostningerne og fleksibiliteten eller utrygheden. Vi har selv her talt om nedsættelse af arbejdstiden, problemerne med og forslagene om beskæftigelse og vækst. Måske burde Kommissionen være en smule mere opmærksom, og jeg kommer således til min fjerde bemærkning.
For igen at give vores borgere tillid er det måske nu nødvendigt, at Kommissionen er mere opmærksom over for Parlamentet. Jeg vil give to eksempler, der i Frankrig har givet anledning til megen diskussion og mange indlæg fra mange folkelige kræfter. Dels direktivet »Fjernsyn uden grænser« - Kommissionen overtager ikke Parlamentets indstilling til kvoterne - og dels direktivet om posttjenesterne - Kommissionen har affejet næsten alle Parlamentets ændringsforslag! Hvis man ønsker, at der skal være politisk autoritet, at der skal være en beføjelse til at gribe ind, og at der skal være lyttere, så er det en meget ømtålelig sag, at Kommissionen har det så vanskeligt i de større spørgsmål med Europa-Parlamentet.
For igen at give tillid må vi uden tvivl overveje en anden logik til beherskelse af den økonomiske og sociale udvikling. Selv om jeg ikke kan komme ind på dette spørgsmål på tre minutter, bemærker jeg alligevel, at Kommissionen er kommet videre, og det glæder jeg mig over, for eksempel med anerkendelse af opgaverne af generel interesse og serviceopgaverne. Jeg tror, at hr. Fayot allerede har bemærket det. Jeg glæder mig over det, og det får mig til at tænke på, at vi uanset vanskelighederne med hensyn til nogle af spørgsmålene kan komme videre.
Jeg vil slutte, hr. formand, med at sige, at alt dette ikke er let. Jeg vil således ønske Dem held og lykke.

Lannoye
De erkender, hr. Santer, at Den Europæiske Union ikke er højt elsket af de europæiske borgere. Alle de signaler, vi får fra de forskellige medlemsstater, viser det, uanset om de viser sig i form af sociale bevægelser eller i stemmeurnerne: Det er oppositionen mod Europa eller i hvert tilfælde den meget hårde kritik, der er i færd med at komme frem.
Deres lovgivningsprogram forekommer mig ikke at indeholde noget som helst, der kan ændre dette negative billede af et Europa uden projekter, der ikke er i stand til at skabe tilslutning. Ganske vist er 1997 et overgangsår, De har sagt det, og det er rigtigt, eftersom regeringskonferencen burde beslutte betydelige ændringer i behandlingen af sagerne. Men man kunne i det mindste vente en dirren, et signal, der angiver aktivitet, i stedet for en meget generel og magisk tale om vækst, der er en tale om wishful thinking , med andre ord nogle fromme ord, men det er meget vanskeligt at finde noget konkret.
For mit vedkommende vil jeg komme med en konkret kritik. De har som for øvrigt i de fleste af Deres indlæg nævnt nødvendigheden af gennemsigtighed for at genskabe tillid. På et tidspunkt hvor De forelægger programmet for næste år, burde man så ikke have en status over tidligere programmer og ikke kun en kvantitativ status, men for hvert forslag, der ikke er kommet igennem, en fremlæggelse af de tekniske eller politiske årsager, der har medført forsinkelser eller blokeringer? Er det acceptabelt, at de parlamentsinitiativer, som Parlamentet har forelagt i overensstemmelse med traktatens artikel 138 B ikke i dag giver anledning til nogen opfølgning? Er det gennemsigtigt og forståeligt for borgeren at se større ændringsforslag, der er vedtaget af Parlamentet med et flertal af dets medlemmer forkastet af Kommissionen på en lang række områder, som min kollega, hr. Piquet, lige har fortalt det?
Jeg vil nævne et meget konkret område for Dem, det er miljøområdet. Rådet af miljøministre har for nylig vedtaget direktivet om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening. Parlamentets betydelige ændringsforslag blev forkastet uden politisk forklaring. Blandt dem er der et, der krævede, at fabrikanterne blev gjort ansvarlige for de miljømæssige følger af deres aktiviteter. Det er det samme krav, som betænkningen af vores kollega, hr. Alber, stillede i april 1994, for mere end to år siden, i en beslutning, der blev vedtaget med overvældende flertal. Heller ikke her har der været nogen opfølgning.
Jeg tror, at det er absolut nødvendigt, at De overvejer disse spørgsmål, hr. formand.

Castagnède
Hr. formand, kære kolleger, i sit program for 1997 stadfæster Kommissionen nogle relevante, ambitiøse, generelle mål, men det er nødvendigt at konstatere, at de foranstaltninger, der er fastsat for at nå dem, ikke er på højde med indsatsen. Kommissionen fremkommer således igen, med rette, med det generelle mål »vækst og beskæftigelse«. Men hvilke prioriterede midler er defineret for at nå disse mål? Man taler om en sund makroøkonomisk politik og fuldførelse af det indre marked.
Vi vil gerne sige, at disse prioriteter er gårsdagens prioriteter og ikke dem, som europæerne forventer i dag. Vi er overbeviste om den absolutte nødvendighed af hurtigt at gennemføre den fælles valuta, og vi hilser de bestræbelser velkommen, der her og der er gjort med henblik på den budgetmæssige sanering, der vil gøre det muligt at nå dertil. Vi er enige med Kommissionen, når den har til hensigt at iværksætte de tekniske midler, der gør det muligt at gennemføre den fælles valuta. Men det, der er nødvendigt i dag i Europa, det er at genskabe tilliden hos rådvilde europæere, der i den europæiske konstruktion kun ser budgetmæssig stramhed, stagnation i købekraften og nedskæring i de sociale resultater.
Med hensyn til de mellemliggende mål må man omdefinere prioriteterne; det er ikke længere nødvendigt at fremføre det indre marked, konvergensen eller stabiliteten, men vækst, beskæftigelse og samhørighed - vi foretrækker for øvrigt frem for dette noget tekniske udtryk, udtrykket solidaritet; for os er det det samme. Hertil er det nødvendigt at definere nogle foranstaltninger, der nøjagtigt er i forbindelse med disse sande prioriteter. Væksten må ikke opfattes som en ønsket og forventet, men absolut ikke sikret konsekvens, af stabiliteten. Den skal opfattes som et økonomisk mål som sådan. Hertil er det nødvendigt, at Kommissionen foreslår en tillidspagt for Europa, der skal supplere forpligtelserne om stabilitet, og at den finder konkrete udtryk i en hurtig omdefinition af de finansielle overslag for slutningen af århundredet eller i reformen af strukturfondene, der er redskaberne for den europæiske budgetpolitik, der nødvendigvis skal supplere pengepolitikken.
På samme måde skal Europas aktion med hensyn til beskæftigelsen være mere direkte og mere læseværdig. Man skal knytte strukturfondenes intervention tættere sammen med skabelsen af arbejdspladser. Hvorfor ikke komme frem til en etiket »europæisk arbejdsplads« eller i det mindste en præcis og klar liste over arbejdspladser, der direkte er skabt takket være fællesskabsaktionen? Hvorfor ikke på samme måde med hensyn til tjenesten af generel interesse, som Kommissionen bekymrer sig om, forestille sig tjenester på europæisk niveau, der opfylder vores befolkningers nye behov, og som er direkte jobskabende?
Vi anmoder Kommissionen om at vise sig mere modig og udvise mere initiativ. Vi vil støtte den i denne aktion, uden hvilken vi måske vil få den fælles valuta, men vi vil ikke længere have Europa.

Bonde
Hr. formand, Kommissionens formand, Jacques Santer, har ofte erklæret sig enig med os i Nationernes Europa i, at lovgivningens omfang skal begrænses. Santer ønsker at fremstille sig som en varm tilhænger af subsidiaritet. Flest mulige beslutninger skal overlades til medlemslandene. Jeg er ikke i tvivl om den gode vilje hos Luxembourgs tidligere statsminister, men efter over to år på formandsposten må vi desværre konstatere, at Santer ikke har magt, som han har agt. Da Santer trådte til, var der i alt 20.706 forordninger, direktiver og andre EU-regler. Ved indgangen til 1996 var der 21.392. Der er blevet mere af det, som Santer ikke vil. I Kommissionens nye program er der også forslag til mere lovgivning fra Bruxelles. Jeg har ikke kunnet finde eksempler på vigtige områder, hvor Kommissionen foreslår lovgivningen flyttet tilbage til de nationale parlamenter. Og i forbindelse med den igangværende regeringskonference har Kommissionen fremsat forslag om at gøre afgørelser med kvalificeret flertal til den altoverskyggende hovedregel. Så kan love vedtages med 62 af 87 stemmer, og man kan nedstemme indtil flere nationale parlamenter samtidig. Tilhængerne af det nære samfund kan få deres nærhed defineret i Bruxelles.
Konsekvensen bliver uundgåeligt et nyt hop i integrationen, og Kommissionen fremlægger forslaget uden at komme med anvisninger på, hvilke beslutninger der så på andre områder kan føres tilbage til medlemslandene. Så på et tidspunkt bliver vi nødt til at konstatere, at det, Santer gør, også er det, Santer vil. Alle konkrete handlinger peger i retning af en ny stat. Alle handlinger går stik imod vores vision om et Europa, hvor nationerne bestemmer egne anliggender og samordner, hvor man ikke er i stand til at skabe løsningerne selv.
Vi ønsker en fælles indsats mod grænseoverskridende problemer og støtter gerne minimumsregler for udledning af farlige stoffer i hav og luft, men hvorfor ønsker Santer også at kunne bestemme, at der skal tillades flere giftstoffer i drikkevandet i Århus? Hvorfor ønsker decentralisten Santer absolut at have fuldstændig ens regler for drikkevand, der renses, og drikkevand, der hentes direkte op fra grundvandet? Vi støtter minimumsregler, men vil bekæmpe EU-ensretning, som sætter både demokratiet og miljøet i skammekrogen. Forurening kender ingen grænser, siger man, men er det et argument for at fjerne den øvre grænse for udledning af forskellige stoffer i danskernes drikkevand?
Vi støtter også gerne fælles standarder, som virksomheder kan benytte i grænseoverskridende handel, men hvorfor skal EU's harmoniseringsmetode gøre standarder obligatoriske og ens i alle dele af Unionen? Der er brug for langt mere frihed til medlemslandene, og jeg håber, at Kommissionen vil lægge sig dette på sinde.

Lukas
Hr. formand, De talte om Deres bekymringer med hensyn til beskæftigelsespolitikken. Vi deler disse bekymringer. Den Europæiske Union kæmper med et problem, som antager dramatiske former: den stigende arbejdsløshed, hvor ungdomsarbejdsløsheden og langtidsledigheden er de mest kritiske former i denne sørgelige udvikling. Selv den mest uforbeholdne fortaler for den europæiske monetære union kan ikke benægte sammenhængen mellem arbejdet hen imod konvergenskriterierne på den ene side og den stigende arbejdsløshed på den anden side.
1997 vil med sine budgetmæssige sparepakker blive præget af forberedelsen til den europæiske monetære union og dermed ikke afhjælpe hovedproblemet, som er arbejdsløsheden, men forværre det. Økonomiske eksperter og finanseksperter af vidt forskellig nationalitet frygter, at den kompromisløse gennemførelse af tidsplanen for Europa vil få konsekvenser, der skal tages alvorligt. Det at medlemsstaterne falder fra hinanden i to grupper - den gruppe, der deltager i første fase, og de stater, der ikke klarer at deltage i første fase - fører til et Europa i to hastigheder. Det er en udvikling, som ikke er i overensstemmelse med Europas ånd og som også vil få økonomiske konsekvenser.
Visse staters overdrevne og socialt uafbalancerede budgetrestriktioner fremkalder arbejdsløshed, svækker Europa som virksomhedsdomicil og udløser en recession. Ekstra overførsler fra den gruppe, der er »in«, til den, der er »out«, vil svække den ene gruppes økonomiske kraft yderligere uden i tilstrækkelig grad at øge den andens. Kommissionen skulle derfor på vejen mod den europæiske monetære union tage langt større hensyn til også de beskæftigelsespolitiske og socialpolitiske komponenter og gøre sig fri af et meningsløst tidspres.

D'Andrea
Hr. formand, kære kolleger, Den Europæiske Unions fremtid og dens genindtræden på den internationale arena er blandt de politiske forhold, der prioriteres i Kommissionens arbejdsprogram, hvor de har en særlig betydning. Kommissionsformand Santer har nemlig med rette erkendt, at det ikke lykkes for Europa at spille den rolle, det burde, og som tilkommer det i verden, i hvert fald målt i forhold til dets økonomiske og kommercielle betydning samt omfanget af dets økonomiske engagement i henseende til udviklingsbistand.
Det står ligeledes enhver klart, at man end ikke kan give et effektivt europæisk svar, hvor et sådant er nødvendigt eller forventes, og hvor der direkte anmodes om, at Europa som sådant skal spille en mere aktiv rolle, som f.eks. i Mellemøsten. Det kan ikke være tilstrækkeligt, at Chirac, Prodi og mange andre, i øvrigt prisværdigt, træder til, mens man på den anden side er ved at forspilde en historisk mulighed for FN nu 50 år efter krigen. Fredens Europa og integrationens Europa kan ikke tage krigens Europas plads, et Europa med national rivalisering og al den mistillid, der har bestået i efterkrigstiden.
Det er utvivlsomt først og fremmest problemet om instrumenter og procedurer, der skal løses på regeringskonferencen, i den retning, som Kommissionen og Parlamentet, der har afgivet indbyrdes meget samstemmende udtalelser, håber på under overvindelse af overdreven forsigtighed og umotiveret modstand, der viser ringe bevidsthed om udfordringens karakter og foregiver at kunne neutralisere usikkerheden omkring fremtiden ved at forskanse sig bag hjemmets sikre vægge.
Men vi må spørge os selv, om det ikke er muligt at satse mere, kommissionsformand Santer, også inden for de muligheder, som ligger i den gældende traktat, satse mere i fællesskab, idet vi her i Parlamentet kræver mere, og Kommissionen giver en kraftigere impuls til sine egne initiativer og om muligt skubber til Rådet og regeringerne. Netop på dette område beredes nemlig Europas fremtid. Hvad ville udvidelsen være uden en virkelig europæisk udenrigspolitik, uden den politik, som allerede fastlægges i programmet, en identitet udadtil for Unionen, der er karakteriseret ved indbyrdes sammenhold, effektivitet og synlighed, uden mulighed for en snæver forbindelse mellem sikkerhed, forsvar, handel og økonomiske forbindelser, der er i stand til at give udtryk for en europæisk politik, der kan blive en udfordring for den moderne verden. Uden denne udadrettethed ville i øvrigt også det Europa, vi har i dag, Europa med 15 lande, på bedrøvelig vis lukke sig om sig selv. Diskussionen rettes herefter mod regeringskonferencen. Denne gang er der ikke plads til kun små fremskridt, den store reform, der er lovet og bebudet, er nu mere end nogensinde nødvendig.

Gerard Collins
Hr. formand, også jeg glæder mig over hr. Santers bestræbelser på at koncentrere Kommissionens arbejdsprogram om et begrænset antal prioriteter. Alt for ofte har Kommissionen forelagt Parlamentet en lang liste over planlagte initiativer, der dækkede mange forskellige politiske områder. Selv om de fleste initiativer var gode nok i sig selv, var der for mange til, at de kunne gennemføres på blot et år. Desuden var det ofte vanskeligt at fastslå de vigtigste prioriteter for det enkelte år.
Når vi ser fremad til 1997, mener jeg, at Kommissionen i højere grad må sigte mod at lære unge om de potentielle fordele ved det indre marked. Det bliver mere og mere sandsynligt, at en række medlemsstater vælger at indføre den fælles valuta om ca. tre år. Om mindre end seks år vil mange af vore nationale valutaer forsvinde fra vore lommer og erstattes med euroen. Argumenterne for en fælles valuta er ofte blevet drøftet af økonomer og embedsmænd og er nu kendt af de fleste af dem, der arbejder med politik, offentlig administration og finanser, men de fleste af Europas borgere kender stadig ikke noget til fordelene ved den fælles valuta.
Det bliver vanskeligt, hvis ikke ligefrem umuligt at indføre en fælles valuta uden støtte fra borgerne i deltagerlandene. Det har modstanderne af Den Monetære Union allerede indset, og de arbejder intenst for at overbevise vælgerne i mange af vore medlemsstater. Det er på tide, at Europas institutioner med lige så stor iver fremsætter argumenterne for den fælles valuta over for vælgerne i Europa.
Europa-Kommissionen er den bedst placerede til at lede kampagnen om støtte til Den Monetære Union. Offentligheden bør få kendskab til de mange fordele, der er knyttet til den fælles valuta, såsom muligheden for lavere renter på lån i fast ejendom, ingen risici på grund af valutasvingninger, især for de små og mellemstore virksomheder, der eksporterer deres produkter fra en medlemsstat til en anden, reducerede omkostninger for handelssektoren og reducerede rejseudgifter. Der bør endvidere gøres en indsats for at tilbagevise de argumenter, som modstanderne af den fælles valuta undertiden fremfører. Jeg vil gerne minde Kommissionen om, at Maastricht-traktaten var meget tæt ved at køre af sporet, især fordi borgerne i mange medlemsstater ikke følte sig tilstrækkeligt inddraget i debatten før Maastricht. Vi skal drage ved lære af denne erfaring og sikre, at vi ikke gentager samme fejl.

Martinez
Hr. formand, hr. kommissionsformand, i sidste uge fandt der et valg sted i Gardanne i Sydfrankrig. De to kandidater, der til slut var i opposition, en kommunist fra den samme gruppe som hr. Piquet og en kandidat fra Front national, var to mennesker, der ikke godkendte den neurotiske stramhed i Maastricht. Med andre ord, offentligheden er ikke længere med.
Europa, hr. formand, er en trist idé, som lyset fra en død stjerne. De foreslår os at gå ind i fremtiden ved at oplyse os endnu en gang med lyset fra en død stjerne. Nej, det var ikke bier, det var ikke honning, det var ikke strømme af mælk, det var strømme af galde, som Europa førte med sig. Og arbejdsløsheden, hr. formand, er der. Den er der, den er vores besættelse, den er en statue over den kommandant, der viser, at Deres europæiske idé er en dårlig idé.
Men der er ikke arbejdsløshed overalt. I Japan er der meget lidt arbejdsløshed. I Asien er der meget lidt arbejdsløshed. Det er ikke, fordi disse befolkninger har »kineserøjne«! Ellers ville det være tilstrækkeligt med en plastikkirurgisk operation for at løse arbejdsløshedsproblemet. Det er, fordi disse befolkninger ikke er neurotiske. De har ikke denne form for ubøjelighed, der karakteriserer Kommissionen, som de gamle gnavne herrer, der går ind i fremtiden, men ikke giver afkald på deres ungdoms ideer.
Kommissionen pålægger alle ofrene og den budgetmæssige stramning - men det gælder ikke alle, for til det multinationale foretagende Chiquita er Kommissionen i stand til i banansagen at give en gave på 1, 9 milliarder i toldafgifter hvert år. Der er således stramning, men ikke for alle.
Hr. Hans Tietmeyers budget-stabilitetspagt fra Dublin er ikke for alle. Man bevarer et ufornuftigt landbrug, lige til det tidspunkt, hvor Singapore vil åbne sig, lige til det tidspunkt, hvor problemet med de central- og østeuropæiske lande vil rejse sig. Vi har i undersøgelsesudvalget set, hvad De var i stand til at gøre i Kommissionen, med løgne og interventioner, selv hos den tyske sundhedsminister, for at dømme en videnskabsmand. Og jeg kunne fortsætte lige sådan med skattesagen.
Hr. formand - jeg slutter med det - jeg har allerede sagt det: Europa er en dårlig idé, men intet er så galt, at det ikke er godt for noget. De kunne med hensyn til beskatningen benytte regeringskonferencen til at foreslå medlemsstaterne et konstitutionelt loft over de obligatoriske afgifter. Vi ville tilslutte os De Forenede Stater, der er Deres model, og Japan. Vi er femten points over dem. De kunne gøre alle en tjeneste ved at sætte et loft over de obligatoriske afgifter.

W.G. van Velzen
Hr. formand, allerførst vil jeg takke hr. Santer for alle hans bestræbelser, og selvfølgelig påskønner jeg programmet. Jeg vil gerne sige: Det drejer sig ikke blot om ambitionen, det drejer sig naturligvis også om gennemførelsen af ambitionen og navnlig det tempo, hvori den sker. Derefter konstaterer jeg, at der med hensyn til det indre marked stadig skal ske meget.
Gassektoren har nu i årevis ventet på en yderligere liberalisering, og jeg håber ikke, at det går i samme tempo som i elektricitetssektoren. Også postsektoren er kørt helt fast, og jeg beder således også på dette punkt om, at kommissionsformanden gør sig store bestræbelser. For så vidt angår telekommunikationssektoren, er det naturligvis godt, at de første skridt er taget, men der sker naturligvis enormt meget inden for konvergens af informationsteknologi, moderne medier og telekommunikation. Hvis Europa ikke vil sakke agterud på dette område, og vi vil faktisk spille en ledende rolle inden for informationssamfundet, så må man naturligvis på dette område have alle mand på dækket.
Det skatte- og afgiftsmæssige område er et drama. Vi er stadig ikke kommet meget videre end på ny en diskussion om momsen. Jeg håber således, at Kommissionen nu endelig står fast og imod medlemsstaternes vilje vil forsøge at foretage nogle skridt fremad på dette punkt.
Sikkerhed er ikke blot et indre anliggende, men sikkerhed har naturligvis også at gøre med forholdet mellem øst og vest. Jeg sigter navnlig til den nukleare sikkerhed. Det ville være godt, hvis Kommissionen på dette punkt ville tage mange flere koordinerende initiativer for at styrke sikkerheden på dette område.
Hvad jeg har lagt mærke til, er, at der nok tales om det femte rammeprogram, men de 700 mio ECU, som er nødvendige for at gennemføre det fjerde rammeprogram, er der ikke. Parlamentet vil forhåbentlig i morgen stemme for 100 mio ekstra. Jeg forventer således, at Kommissionen også vil foretage et stort skridt fremad for at overbevise Rådet om, at det skal ud af dette dødvande.
Det drejer sig således ikke kun om ord, det drejer sig frem for alt om handlinger, og kun på denne måde kan ambitionen realiseres.

Santini
Hr. kommissionsformand, der er blevet sagt meget på almindeligt plan, og jeg vil følgelig i mit korte indlæg søge at berøre et emne, som ikke på nogen måde er marginalt. Jeg starter ved Deres udgangspunkt. De har talt om nødvendigheden af på ny at opnå, vække og genoplive borgernes tillid og gøre den til en udfordring på de to fronter, hvor den i dag er i størst fare, nemlig beskæftigelsesfronten eller rettere sagt arbejdsløshedsfronten, og sikkerhedsfronten. Under den følgende fremlæggelse af Deres program, talte De med rette om fire prioriterede områder og de fremskridt, der er opnået, og De dvælede ligeledes ved problemet om solidaritet og vækstkvalitet. Mere i enkeltheder berørte De det emne, som står mit hjerte nærmest, nemlig sikkerheden. De nævnte nogle sektorer, hvori sikkerheden skal forsvares, nemlig områderne narkotika, terrorisme og organiseret kriminalitet.
Hvorfor standsede De her, hr. formand? I dag er der en fare, som er alvorligere end alle de øvrige tilsammen: den kaldes bovin spongiform encefalopati (BSE) eller med et farverigere udtryk: kogalskaben. Til trods for udtrykket er der imidlertid ikke meget at smile ad. Kogalskaben kan meget vel blive den frygteligste og mest troværdige prøvesten for hele Kommissionens program for det kommende år. Som medlem af Undersøgelsesudvalget forsikrer jeg Dem, hr. formand, at det som hidtil er kommet frem, selvom det ikke er meget, dog er yderst foruroligende, navnlig med hensyn til de følger, som den epidemi, som indtil videre kun har ramt dyrene, i fremtiden kan få også for mennesket. BSE, hr. formand, er ikke en influenzaepidemi, ikke en forkølelse, men et biologisk Tjernobyl, som endnu hænger truende over os, men som meget vel kan bryde ud fra minut til minut. Det er ikke et uvæsentligt kapitel i historien, vi er ved at skabe, men en prøvesten, der, hvis den undervurderes, vil få yderst alvorlige følger. Vi har hørt sige, at Europa er sygt. Meget vel, men den første indsprøjtning, der skal helbrede det, er en indsprøjtning af tillid, og tillid opnås ved gennemsigtighed og institutionernes troværdighed.

Palacio Vallelersundi
Hr. formand, hr. kommissionsformand, her ved forhandlingens afslutning - med kun to minutter til min rådighed - vil jeg koncentrere mit indlæg om et af Deres udtryk: De talte om »désarroi des citoyens européens« og nævnte i den forbindelse afhumaniseringen. Rent faktisk forholder det sig sådan, at borgerne i de forskellige medlemsstater ikke føler sig som europæisk borger. Borgeren føler sig i dag som en ren markedsvariabel og for at råde bod herpå tilslutter vi os her i forsamlingen Deres appel til større udvikling på de områder, som borgeren først og fremmest lægger mærke til, fordi de vedrører hans dagligdag: sikkerhed, videreudvikling af den frie bevægelighed for personer - der som De vil vide står i stampe - konkrete tiltag - som Schumann sagde - på momsområdet, med hensyn til det europæiske selskab, osv.
Hvori består altså den store udfordring, hr. kommissionsformand? Den består i hverken mere eller mindre - og det er en uhyre udfordring - end at sørge for, at den europæiske borger kan se, at markedskræfterne er underlagt retsreglerne, og at de økonomiske mål er underlagt det mål at skabe integration gennem fuld retlig udvikling af begrebet borger, dvs. et subjekt for rettigheder og forpligtelser, som akse i retssystemet og retsplejen.
Hr. kommissionsformand, hr. formand, jeg tror ikke, det er overflødigt til sidst at understrege nødvendigheden af at komme videre med den europæiske opbygning gennem konkrete tiltag. Det er nemlig sådanne konkrete tiltag, der skal udforme det rettens Europa, som er et fælles mål for alle os, der arbejder hen imod et integreret Europa, også på andre områder end det markedsorienterede.
Hr. kommissionsformand, som afslutning på dette korte indlæg vil jeg understrege, at vi er enige med Dem, og at De altid vil finde støtte her i salen: Europa må blive et retsfællesskab, eller det bliver slet ikke.

Wolf
Tak, hr. formand, på baggrund af de udfordringer, der flere gange er blevet nævnt her, er dette handlingsprogram fra Kommissionen desværre et nultilbud. Vi bliver nødt til omsider at tage afsked med den problemfortrængning og de stadig mere utroværdige ligestillinger, som viderebringer en stadig mere tyndslidt optimisme. Selv om det gentages som et mantra, hvem tror så stadig på, at ØMU = vækst = budgetkonsolidering = beskæftigelse?
Her op imod skal vi sætte en klar skelnen, vi skal påvise modsigelser, som eksisterer i virkeligheden og ved hvis hjælp det først bliver muligt at beskrive klare opgaver, som det så gælder om at tage fat på for alvor med mod, kraft og realisme. Det ville være en virkelig dynamisk opfattelse af Kommissionens initiativret.
Vi har brug for overgangen til en ny udviklingsmodel. Vi har brug for en halvering af arbejdsløsheden frem til år 2000. Vi har brug for en gradvis afvikling af de stivnede strukturer med social udstødelse og fattigdom i Europa. Vi har endelig brug for et beskæftigelseskapitel og en miljø- og socialunion i traktaten. Vi har brug for finansiel og skattemæssig koordinering og konsolidering i Fællesskabet og vi skal omsider bruge de egne indtægter. På dét grundlag skulle så gennemførelsen af det indre marked og en blivende indførelse af den monetære union finde sted, og ikke omvendt.
Som hr. Santer rigtigt siger: «Le chomage mine la confiance des citoyens européens«. Derfor har vi brug for et vendepunkt i politikken, et omsving, der kan reetablere tilliden og som bygger på overgangen til en ny type af fuld beskæftigelse.
Mine damer og herrer, også vi ønsker den europæiske integration. Europæiseringen er den store chance over for globaliseringen af økonomien, men ikke som en fortsættelse af den neoliberal-monetaristiske og stadig produktivistiske politikmodel, som Maastricht-traktaten er præget af og som foranlediger Kommissionen til at glemme stadig mere af Delors' hvidbog om konkurrenceevne og beskæftigelse.
Vi ønsker et andet Europa, som ikke længere kapitulerer over for de transnationale virksomheder, verdensmarkedets uundgåelighed og finansmarkedernes daglige samarbejde i stedet for borgernes samarbejde.

Santer
Hr. formand, ved afslutningen af denne første debat om gennemførelsen af Kommissionens program vil jeg gerne takke talerne for den måde, de har holdt deres indlæg på. Nogle har kritiseret Kommissionen skarpt - det er deres ret - andre har givet et meget konstruktivt bidrag med deres kritik, og det er for os en opmuntring til at gå videre ad denne vej. Men i alle indlæggene har jeg alligevel fra alle sider fornemmet en svag fornemmelse af »surhed« over Unionens tilstand, sådan som de har konstateret det.
Det er netop denne fornemmelse, som jeg deler med dem, fordi det er præcist for at modvirke denne manglende tillid fra borgerne i Unionen, at vi har fastlagt prioriteterne for vores handlingsprogram for 1997. Jeg har allerede sagt det sidste år. Som politiker, ligesom Dem, omgås jeg borgerne, og jeg ser, at disse for øjeblikket er desorienterede af tre grunde.
Den sidste er lige nævnt af hr. Wolf, det handler om arbejdsløsheden, der underminerer vores samfund. Vi må gøre noget mod arbejdsløsheden, og Europa skal være til stede i denne bekæmpelse. Man kan ikke overlade dette problem udelukkende til medlemsstaternes kompetence. Europa kan ikke være ligegyldig over for vores borgeres sociale bekymringer. Det er et af vores problemer.
Den anden er, at vores borgere er blevet enige om det, de ser for vores døre. Jeg taler om det tidligere Jugoslavien og Europas afmægtighed med at klare denne konflikt uden for vores dør. Mens vi er den største handelsmagt i verden, har vi endnu aldrig draget de politiske konsekvenser af denne økonomiske dimension.
Den tredje del vedrører det, at borgeren i sin dagligdag føler sig usikker. Han forventer af os, af Europa og af fællesskabsinstitutionerne, at de iværksætter en handling mod usikkerheden, mod den organiserede kriminalitet for at bekæmpe narkotika etc. Disse tre punkter er vores borgeres største bekymring, de kræver mere Europa og ikke mindre Europa. Det skal understreges på dette tidspunkt. Det handler ikke om at søge et alternativ, og vores kolleger, der måske ikke tror på den europæiske model, spørger jeg om, hvad dette Europa ville være, hvis den europæiske model, som vi anbefaler, ikke eksisterede.
Det er i disse tre retninger, at vi skal handle, og vi har således koncentreret vores handlingsprogram om disse tre prioriteter. Vi ønsker at gøre mere med hensyn til arbejdsløsheden. Selvfølgelig får jeg altid at vide, at Europa ikke har en særlig kompetence med hensyn til bekæmpelse af arbejdsløsheden, da den sociale politik udelukkende er medlemsstaternes kompetence. Naturligvis er den økonomiske politik såvel som den sociale politik medlemsstaternes kompetence, men jeg bliver ved med at tro, og jeg er fuldt overbevist om, at en konvergent social og økonomisk politik i femten medlemsstater i et stort indre marked med 370 millioner indbyggere kan give en mangedoblende virkning af den indsats, som vores medlemsstater yder. Det er den merværdi, som Europa bibringer på dette område.
Det samme gælder for udenrigspolitik, og jeg er fuldstændig enig i den fornemmelse, som hr. de Vries lige har givet udtryk for, at Europa skal være mere til stede på den internationale scene, end det er for øjeblikket. Det er derfor, at det er nødvendigt med en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, der er dette navn værdigt, og jeg bestræber mig på det. Kommissionen bestræber sig også på det takket være nogle forslag, som den har stillet regeringskonferencen. Vi får i øvrigt i morgen lejlighed til at diskutere det seneste Europæiske Råd i Dublin, der hovedsageligt var centreret om regeringskonferencen, for at udvikle dette synspunkt videre. For det tredje skal Europa være mere til stede og mere aktivt med hensyn til sikkerhed for at varetage vores borgeres private sikkerhed.
Jeg tror, at vi i regeringskonferencen skal fremme en større fællesskabsgørelse af den tredje søjle. Det er i den retning, at vi går, og hele det program, jeg har fremlagt for Dem lige før, er centreret omkring disse tre væsentlige bekymringer, der forekommer mig at være udtryk for borgernes surhed. Jeg er sikker på, at, hvis den karakteristiske vækst stiger, og arbejdsløsheden falder, vil vores borgere få en anden opfattelse af Den Europæiske Union.
Det er således med det formål, der deles af alle dem, der er kommet med indlæg i dag, ved jeg, at vi vil handle med Deres samarbejde.
Jeg vil ikke fuldstændigt gentage et vist antal bekymringer, der er udtrykt i dag, men jeg er helt enig med dem, der har holdt indlæg, navnlig hr. Fayot og fru Oomen-Ruitjen om procedurespørgsmålet for vores debatter. Procedurerne skal være gennemsigtige, det er blevet sagt flere gange, men det er nødvendigt for at styrke det demokratiske aspekt i vores institutioners funktion. Borgeren og manden på gaden kan kun identificere sig med sine egne institutioner, hvis der er gennemsigtighed, og hvis han ved, hvem der træffer beslutningerne, hvem af de forskellige aktører på fællesskabsscenen, der har ansvaret etc.
Derfor støtter jeg initiativet fra parlamentsformanden, der har til hensigt at revidere vores procedure i en konstruktiv ånd med henblik på en permanent dialog, som vi skal have med Europa-Parlamentet. De ved det, jeg har sagt det mere end en gang, selv om Europa-Parlamentet er selvskrevet til at overvåge og kontrollere Kommissionen og den udøvende magt, er vi på mange områder objektive allierede, og jeg tror, at vi også skal bevare denne holdning i de diskussioner, som vi skal have indbyrdes. Jeg mener, at vi på denne måde og takket være en ny mere tilfredsstillende procedure kan nå frem til at give mere gennemsigtighed, mere synlighed og mere læseværdighed også til vores handlingsprogram udadtil.
Nogle talere understregede også forsinkelser, der vedrører visse forslag fra Parlamentet, og som berører dets initiativret. Der er blevet forelagt fire initiativbetænkninger af Parlamentet: Rothley-betænkningen om biltrafikken i forbindelse med ansvaret for ulykker. Vi vil fremsætte et lovgivningsmæssigt forslag i den forbindelse, der allerede nu er fastsat i 1997-programmet. Hvad angår Alber-betænkningen om miljøskader, har fru Bjerregaard fået gennemført en undersøgelse, der giver Kommissionen mulighed for at tage stilling til dette spørgsmål inden alt for længe.
Hvad angår Leopardi-betænkningen om sundhedspasset, må man sige, at vanskeligheder af enhver art: budgetmæssige, tekniske og politiske, for øjeblikket forhindrer indførelse af dette pas, men der er undersøgelser i gang inden for rammerne af TESS-programmet »Telematic social security«. Det er ikke udelukket, at der tages et initiativ i fremtiden på dette grundlag.
Hvad angår den sidste betænkning, Jackson-betænkningen om sikkerheden på hotellerne, har Kommissionen allerede informeret Parlamentet om sin holdning i den forbindelse. Selv om man altid kan fralægge sig ansvaret for en af aktionerne, tror jeg, dog, at vi stadig kan forbedre vores måde at arbejde sammen på og sammen udvikle vores arbejde i fremtiden.
For øvrigt, vil jeg gerne, hr. formand, også takke Parlamentet for den tillid, det altid har vist på virkelig kritiske tidspunkter over for Kommissionen og for det samarbejde, som det altid har sikret især under budgetforhandlingerne ligesom den, De skal i gang med nu. I den forbindelse kan De være forsikret om, at Europa-Parlamentet har leveret beviset over for Kommissionen. Det er på de betingelser, at samarbejdet kan indledes for 1997, som vi lige har forelagt handlingsprogrammet for.

Oomen-Ruijten
Hr. formand, jeg takker virkelig kommissionsformanden for hans svar, og jeg tror, jeg kan gøre det på mine kollegers vegne. Jeg forstår også, at de skal være brede, men vi har stillet en række ganske specifikke spørgsmål om procedurerne, og jeg vil gerne opfordre kommissionsformanden til at sørge for, at vi ikke længere falder i det hul, som vi sidste år gravede for os selv, og at han instruerer sine tjenestemænd i Kommissionen om nu at tage behørigt hensyn til de bemærkninger, som er gjort. Jeg vil også gerne vide, om kommissionsformanden kan sørge for, at vi kunne få de svar, som ikke er givet nu - det har jeg forståelse for - på et andet tidspunkt?

Santer
Jeg er helt parat til at give et præcist svar til de parlamentsmedlemmer, der har stillet visse spørgsmål. Jeg kan ikke give dette svar nu af årsager, som De vil forstå.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.

Gennemførelse af 1996-budgettet - Budgetforslag
1997 - EKSF's aktionsbudget 1997
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om:
forslag til beslutning (B4-1097/96) jf. forretningsordenens artikel 87 af Elles for Budgetkontroludvalget og af Brinkhorst for Budgetudvalget om gennemførelsen af De Europæiske Fællesskabers budget for 1996; -betænkning (A4-0310/96) af Brinkhorst for Budgetudvalget om forslag til De Europæiske Fællesskabers almindelige budget for regnskabsåret 1987, sektion III - Kommissionen (KOM(96)0300 - C4-0250/96); -betænkning (A4-0311/96) af Fabra Vallés for Budgetudvalget om forslag til De Europæiske Fællesskabers almindelige budget for regnskabsåret 1997 (KOM(96)0300 - C4-0350/96)Sektion I - Europa-Parlamentet, bilag Ombudsmand Sektion II - Rådet Sektion IV - Domstolen Sektion V - Revisionsretten Sektion VI - Det Økonomiske og Sociale Udvalg - Regionaludvalget;
betænkning (A4-0322/96) af Giansily for Budgetudvalget om forslag til EKSF's aktionsbudget for 1997 (SEK(96)0981 - C4-0359/96).
Brinkhorst
Hr. formand, vi er nu nået til et meget vigtigt punkt i forhandlingen om budgettet, og stemningen omkring budgettet er ikke særlig lovende i øjeblikket. Her mener jeg ikke specielt den økonomiske situation. Det er helt klart - og det har Parlamentet sagt gang på gang - at vi er enige om, at 1997budgettet skal være et restriktivt budget; det skal være et budget, hvor der også tages hensyn til medlemsstaternes ønske om at søge at opfylde Maastricht-kriterierne. Selv om Unionens budget naturligvis er meget lille i sammenligning med de nationale budgetter, ligger der en symbolsk værdi i, at Europa ikke bare bruger løs af pengene, når de nationale regeringer forsøger at være sparsommelige.
Dette punkt bør dog ikke være det centrale i vor forhandling. Budgetudvalget foreslår plenarforsamlingen, at 1997budgettet bliver restriktivt. Vi har indført betydelige margener, således som vi i beslutningen fra marts enedes om i retningslinjerne om budgettet.
Det foruroligende i budgettet er den politiske sammenhæng, som vi arbejder i for tiden. Lige fra begyndelsen har Parlamentet glædet sig til at få en ægte dialog med Rådet om de resterende punkter, punkter, der er omfattet af den interinstitutionelle aftale; i mange år har vi fået lovning på, at disse punkter kan løses gennem en dialog.
Jeg vil gerne lige nævne nogle af disse punkter. Vi har 47 konti i budgettet, der ikke har et formelt retsgrundlag. En ansvarlig budgetmyndighed, der består af de to institutioner, kan ikke leve med en sådan situation. På Parlamentets vegne har vi stillet de forslag, som er afspejlet i budgetforslaget. Vi mener, at vi har gjort alt, hvad der var i vor magt for at nå frem til enighed, men hidtil har Rådet ikke flyttet sig så meget som en tomme på dette særlige punkt.
I de seneste år og også i år har vi forsøgt at få revideret klassifikationen af udgifterne. Især på et tidspunkt hvor vi for eksempel i landbrugssektoren kan se, at der er foreslået et beløb på 1, 3 mia. ECU til BSE, er det ganske enkelt umuligt for offentligheden, både i og uden for Parlamentet, at forstå, at der ikke er bare den mindste demokratiske kontrol, hverken på nationalt eller europæisk plan. Og alligevel er signalerne ikke forkerte. På regeringskonferencen blev dette centrale emne - demokratisk kontrol - end ikke berørt, undtagen af den belgiske regering, der så sent som i sidste uge foreslog en revision af dette område. Men vi ser ikke nogen tegn på, at Rådet er rede til at indgå forpligtelser i den retning.
I årets løb har vi mindet Rådet om dets pligt og forpligtelse til at revidere de finansielle overslag, ikke for at finansiere smukke gaver til vennerne, sådan som det altid har været, men for at finansiere vore egne prioriteter: de transeuropæiske netværk, forskning og udvikling og Nordirland. Rådet har forkastet et vigtigt program for Nordirland, selv om det havde lovet at vedtage det, og den 14. oktober bekræftede ØKOFIN, at det ikke vil deltage i en revision af de finansielle oversigter. Sådan er livets hårde realiteter: et Råd, der ikke er rede til - eller måske skulle jeg sige i stand til - at indgå i en dialog; et Parlament, der strækker hånden frem, der ønsker at revidere vigtige punkter for at få en bedre demokratisk kontrol og dermed et bedre budget og en bedre Union.
Det er desværre den situation, vi befinder os i. Jeg opfordrer Rådets formand, som er til stede i dag, og som rent personligt altid har søgt at være hjælpsom, til at overdrage dette budskab til Rådet, således at vi mellem førsteog andenbehandling kan få løst et par af de resterende problemer.
Det, vi med andre ord står overfor, er en vilje fra Parlamentets side til at se på de tre prioriteter, som Rådet selv har udpeget, nemlig forskning og udvikling, de transeuropæiske netværk og Nordirland og naturligvis i den sammenhæng også de fællesskabsprogrammer, som vi har påpeget vigtigheden af, dvs. RECHAR og RETEX, for at sikre en overordnet metode, der sigter mod at skabe en betydelig reserve, som Rådet og Parlamentet så kan se på i fællesskab. På denne måde kan vi gennemføre den interinstitutionelle aftale på en sådan måde, at vi når frem til et positivt resultat.
Jeg vil lige tilføje noget, da jeg nu nævnede Nordirland. For at der ikke skal opstå nogen misforståelser - og her i Parlamentet har vi også haft en vigtig dialog om dette punkt - så er der på nuværende tidspunkt et klart ønske om en overordnet indfaldsvinkel til disse tre programmer, hvilket også kom til udtryk i en skrivelse fra hr. Hänsch til Rådets formand. Men Parlamentet mener, at Nordirland bør have høj prioritet; Parlamentet betragter det som en vigtig prioritet; det var ikke Parlamentet, men Rådet, der nægtede at stille de nødvendige midler til rådighed for programmet, nemlig 300 mio. ECU. Formanden for Budgetudvalget har arbejdet temmelig meget for denne sag. Af vort beslutningsforslag fremgår det derfor klart, at uanset hvad der sker i december under andenbehandlingen, lover vi at finansiere de 100 mio. ECU. Det er vigtigt, at Rådet også påtager sig sin del af ansvaret, og at det ser på denne sag i lyset af de andre forhold, jeg har nævnt.
Nu kommer jeg til de specifikke konti i budgettet, som Parlamentet finder vigtige. I kategori 1 har vi gjort mindre fremskridt, end vi havde håbet. Vi har gjort et vist fremskridt, da selve begrebet om, at vi vil indføre en reserve i budgettet, nu endelig er blevet accepteret. Vi opfordrer Kommissionen og Rådet - der ikke har været særlig hjælpsomme på dette punkt - til at sikre, at dette begreb udvikles yderligere i næste års budget, så vi kan se en tydelig udvikling, allerede når Kommissionen fremsætter det foreløbige budgetforslag. Vi må se at komme væk fra, at Kommissionens overslag er så store, at selv uforudsete ting kan finansieres uden en revision i årets løb - nøjagtig som det er tilfældet nu med BSE. Vi skal have sat en stopper for, at der ikke er nogen demokratisk kontrol, selv hvor der er tale om obligatoriske og ikke ikke-obligatoriske udgifter.
Vedrørende kategori 2 ser det helt ærligt ikke ud til, at Rådets nedskæring har ret meget at gøre med en velovervejet betragtning over, hvad der skal ske med strukturfondene, det ligner snarere en simpel nedskæring i budgettet uden overvejelser over, hvad det kommer til at betyde for strukturfondenes udvikling. Det foregriber det forhold, at nogle af medlemsstaterne, således som det også nævnes i beslutningen, ikke har fundet ud af, hvordan de skal samfinansiere de instrumenter, som Parlamentet og Rådet har indført på et tidligere tidspunkt. Det er meget beklageligt. Det ser ud til, at medlemsstaterne tøver med at udnytte Fællesskabets forpligtelse til at finansiere den sociale og økonomiske samhørighed. Selvom vi i Parlamentet er bekymrede over gennemførelsesgraden, kan det ikke bruges som en undskyldning for at skære ned på budgettet på den måde.
I kategori 3 har vi udviklet en række horisontale tiltag. I 1997-budgettet fortsættes bestræbelserne på at gøre budgettet »grønnere«, en tendens, der startede sidste år, men på en mere instrumental og horisontal måde, og vi håber, at Kommissionen hurtigst vil nedsætte sin task force om grøn teknologi. Vi arbejder også horisontalt med lighed mellem mænd og kvinder i samfundet. Det er netop, når der ikke er så mange midler til rådighed på budgettet, at det er vigtigt at være opmærksom på ligheden mellem mænd og kvinder.
Her bør det bemærkes, at vi ikke kan acceptere, at Rådet har blokeret for vigtige programmer såsom beskæftigelse og jobskabelse, som altid er blevet opfattet som prioriteter. Vi har opført 25 mio. ECU på denne konto, som Rådet hidtil har nægtet at frigive, og det er en vigtig prioritet for Parlamentet. Vi håber, at vi kan løse dette problem under den kommende forligsprocedure med Rådet.
Vi har også tilføjet et forslag om, at der skal tildeles 10 mio. ECU til et initiativ om at forbedre det såkaldt tredje systems beskæftigelsespotentiale. Udvalget om Sociale Anliggender og Beskæftigelse har arbejdet meget i den retning, og vi ser frem til et positivt svar fra Rådet, også selv på dette sene tidspunkt i processen.
Rådets opførsel på energiområdet har ganske enkelt været skandaløs. Rådet har nedskåret budgettet med 80 % oven i de 40 %, som Kommissionen allerede havde fjernet. Det er på høje tid, at Rådet overvejer fremtidens energipolitik, og om der skal gøres noget med vedvarende energi og energibesparelser. Vi har derfor sat 30 % til side til reserven, så vi kan få indledt en politisk dialog med Kommissionen og Rådet om den kommende energipolitik.
Så kommer jeg til informationspolitikken. Som del af den overordnede revision af forvaltningen heraf, som også pågår i Kommissionen, mener vi, Den Europæiske Union på et tidspunkt, hvor den europæiske integration udsættes for flere og flere angreb, i det mindste bør synliggøre sig selv i sin eksterne informationspolitik. Vi har afsat betydelige summer til reserven i håb og forventning om - og her glæder det mig overordentlig meget, at hr. Santer også er til stede - at Kommissionen vil gøre en alvorlig indsats for at sikre udviklingen af et centralt informationskontor i tæt samarbejde med Parlamentet som baggrund for de store informationsprogrammer, der blev besluttet sidste år vedrørende euroen, Borgerne Først-kampagnen og regeringskonferencen.
Vi håber, der er gjort fremskridt på dette område, når vi når frem til andenbehandlingen. Det glæder os, at Kommissionen under hr. Liikanens ledelse i højere grad indser, at forvaltningsværktøjer kan spille en central rolle for udviklingen af en Kommission, der er troværdig i omverdenens øjne.
Og så et par ord om den eksterne politik. Vi havde en interessant forhandling i går med hr. van den Broek om Tyrkiet. Der blev gennemført en forhandling om Tyrkiet her i Parlamentet den 19. september. Vi mener, at det er vigtigt også at give et signal i budgettet om, at Fællesskabet i tilfælde, hvor menneskerettighederne trues, som hr. van den Broek også sagde i går, ikke finansierer andre projekter end dem, der fremmer demokratiet, menneskerettighederne og det civile samfund. Vi håber, at også Kommissionen forstod den diskussion, vi havde i går. Det betyder ikke, at vi ikke stoler på Kommissionen, men det er vigtigt, at politikkerne gennemføres på grundlag af en dialog med Parlamentet, så Parlamentet får mulighed for at revidere forskellige retningslinjer og beslutninger, før de vedtages.
På det udenrigspolitiske område har vi opfyldt vor del af forpligtelserne vedrørende Middelhavsområdet. Middelhavsområdet var en prioritet sidste år. Vi har henlagt 200 mia. ECU til den negative reserve. Vi vil i videst muligt omfang sikre, at disse programmer og også PHARE og TACIS bliver finansieret. Det skal naturligvis ikke ske på bekostning af de vigtige prioriteringer af områder uden for Europa. Europa har, som hr. Santer også sagde for lidt siden, et stadig større globalt ansvar: ansvar over for Afrika, Latinamerika og Asien. Rådets tendens til at ignorere prioriteringer af ekstern udvikling er foruroligende. Europa må ikke blive en navlebeskuende organisation. Den bør påtage sig sit ansvar for den eksterne udvikling i højest mulig grad.
Så kommer jeg til Jugoslavien. Europa har et ansvar, selvom det på nuværende tidspunkt måske ikke har det centrale ansvar. Men inden for rammerne af vor finansielle formåen bør vi i budgettet helt klart tage hensyn til, at Den Europæiske Union trods alt finansierer fem-seks gange mere end andre magter, herunder USA. Det er vigtigt, at budgettet i et vist omfang afspejler dette forhold.
Fiskeri er et andet område, hvor Parlamentet er uenigt med Rådet, og hvor vi håber at kunne nå frem til en løsning med Rådets formand i de kommende uger. På dette område står det klart, at holdningerne til obligatoriske og ikkeobligatoriske udgifter stadig divergerer. Men vi kan i det mindste nå frem til en adfærdskodeks, så vi ikke kommer i den ulykkelige situation, at vi, efter at Kommissionen har fremsat det foreløbige budgetforslag, pludselig bliver stillet over for anmodninger i forbindelse med eksterne forpligtelser, der er indgået under forhandlinger, som Parlamentet ikke har haft kendskab til, eller at vi bliver sat i en situation, hvor vi bare skal betale ved kasse 1. Derfor opfordrer vi Rådet og Kommissionen til at nå til enighed om en adfærdskodeks, så det ansvarlige Fiskeriudvalg i det mindste kender til forholdene, når det modtager en anmodning om flere penge.
Endelig sagde jeg før, at dette er et vanskeligt tidspunkt, ikke så meget økonomisk som politisk og institutionelt. Parlamentet ønsker at forhandle i god tro, men Parlamentet er enstemmigt nået til enighed om en strategi om, at vi ikke vil acceptere at blive trukket rundt ved næsen. Jeg håber, at formanden for Rådet omhyggeligt har noteret sig disse holdninger. Vi glæder os til i de få måneder, der er tilbage, at få løst de resterende problemer og nå frem til at få vedtaget et budget ved årets slutning. Men det er ikke kun op til Parlamentet. Det er også op til dem, der har et politisk ansvar i medlemsstaterne. Endelig er det også op til den anden del af budgetmyndigheden.

Fabra Vallés
Hr. formand, mine damer og herrer, Rådet har ved fastlæggelsen af sit budgetforslag afsat et samlet beløb til de øvrige institutioner på 1.484, 17 mio ECU. Under hensyntagen til det beløb på 2.760, 48 mio ECU, der er bevilget til del A i Kommissionens budget, er der tilbage en dispositionsmargen under udgiftsområde 5 på 107, 35 mio ECU. Det skal understreges, at det foreløbige forslag til budget for 1997 ikke gav nogen dispositionsmargen under udgiftsområde 5 »Administrationsudgifter« og endog oversteg loftet med et beløb på 14, 55 mio ECU.
Budgetudvalget har under budgetforhandlingerne tilkendegivet sin interesse i et dobbelt krav til institutionerne om systematisk at evaluere de aktiviteter, der finansieres over Unionens budget for at forbedre omkostningseffektiviteten, og begrænse oprettelsen af nye stillinger til de forpligtelser, der allerede blev indgået i forbindelse med udvidelsen. Herved tilslutter Budgetudvalget sig den opfattelse, at fællesskabsbudgettet ikke - heller ikke den del, der vedrører de administrative udgifter -, kan unddrage sig de budgetstramningskrav, der gælder for samtlige medlemsstater på baggrund af etableringen af Den Økonomiske og Monetære Union. Ordføreren bemærker dog, at dette klima af besparelser og budgetstramninger ikke bør få negativ indflydelse på forudsætningerne for, at institutionerne kan fungere hensigtsmæssigt.
Derfor har Budgetudvalget under hensyntagen til institutionernes funktionelle behov og på grundlag af ajourførte oplysninger i forbindelse med behandlingen af de øvrige institutioners budgetter vedtaget en samlet forhøjelse på 1, 37 mio ECU af det forslag til budget, som Rådet har fastlagt.
Denne forhøjelse er fordelt på følgende måde: Domstolen, 1.138.700 ECU; Det Økonomiske og Sociale Udvalg, 90.158 ECU og Den Fælles Organisationsstruktur for såvel Det Økonomiske og Sociale Udvalg som Regionsudvalget, 142.348 ECU. Af det samlede beløb på 1, 37 mio ECU går de 225.486 ECU til personaleforanstaltninger: opnormering af 18 stillinger i Domstolen, opnormering af 3 stillinger i Det Økonomiske og Sociale Udvalg, opnormering af 6 stillinger og tildeling af en stilling med personlig indplacering til den fælles struktur.
Endvidere skal følgende punkter fremhæves. For så vidt angår Parlamentet, bekræftes alle afgørelser vedrørende personaleforanstaltninger, som blev truffet i forbindelse med vedtagelsen af budgetoverslaget i maj, og her ved førstebehandlingen afstemmes visse dele af stillingsfortegnelsen på grundlag af ajourførte data, uden at antallet af stillinger forøges.
For så vidt angår Revisionsretten, fremgår det af de drøftelser, der har været ført med denne institution siden Rådets fastlæggelse af sit budgetforslag, at der har været en mangel på revisorer i forbindelse med udvidelsen af kontrolområderne som følge af udvidelsen af Den Europæiske Union. Da det er umuligt at imødekomme det eksisterende behov, opfordres Revisionsretten til at forelægge et samlet forslag, som kvantificerer samtlige parametre. Jeg henviser i den forbindelse til de punkter i forslaget til beslutning, som omhandler Revisionsretten.
For så vidt angår ombudsmanden, tager ændringsforslagene til stillingsfortegnelsen sigte på at anvende de kriterier, der er fastsat inden for rammerne af det interinstitutionelle samarbejde. Som ordfører vil jeg fremhæve, at de stillede ændringsforslag er i overensstemmelse med konklusionerne fra trepartsmødet i april dette år med hensyn til fastfrysning af organisationsplanerne.
Hvad angår bevillingerne til de øvrige budgetkonti, vil jeg fremhæve spørgsmålet om hjælpeansatte. I forhold til budgettet for 1996 er situationen følgende: for så vidt angår den fælles struktur, er bevillingerne til kontoen »Hjælpeansatte« forhøjet med 78, 94 % i form af overførsler fra artikel til artikel. For Revisionsrettens vedkommende en forhøjelse på 36, 5 % i forhold til de oprindeligt godkendte bevillinger.
Denne situation, hr. formand, forvrænger budgetmyndighedens beslutninger, da forhøjelsen af kontoen »Hjælpeansatte« sker til skade for de godkendte bevillinger til ansatte på stillingsfortegnelsen. Der er ved at udvikle sig en lejlighedspolitik, som indvirker på den egentlige politik for forvaltning og programmering af de godkendte stillinger på institutionernes stillingsfortegnelser.
Som afslutning på gennemgangen af kapitlet om personaleforanstaltninger skal jeg påpege den stærke forhøjelse af bevillingerne uden tilstrækkelige begrundelser til kontoen »Særlige konsulenter« på Regionsudvalgets budget. Jeg anmoder derfor Regionsudvalget om at fremsende nærmere oplysninger om denne konto og navnlig om indgåelsen af kontrakter om aflønning af særlige konsulenter i medfør af vedtægtens artikel 82.
Til sidst skal jeg benytte lejligheden til at understrege, at institutionerne skal følge den fremgangsmåde, der nu er fastsat i finansforordningen, og endvidere påpege forpligtelsen for den fælles struktur for ØSU og Regionsudvalget til at udarbejde et analytisk regnskab over udgifterne samt at Domstolen skal forelægge et egentligt analytisk budget, der ikke blot har form af en oversigt uden nærmere oplysninger.

Giansily
Hr. formand, kære kolleger, for andet år i træk tilkommer det mig på Budgetudvalgets vegne at forelægge et forslag til beslutning om EKSF's aktionsbudget.
Ud over sit historiske og traditionelle aspekt giver EKSF hvert år en enestående anledning til at gøre rede for to sektorer, der har haft industriel succes i Europa og især at sammenligne situationen for vores økonomiske aktiviteter med resten af verden.
Det skal først understreges, at de tal, vi råder over, og som betragtes som endelige, viser, at kulimporten i 1995 for første gang siden oprettelsen af EKSF er større end den interne produktion. Det fortjener at blive vurderet rigtigt. Det forhindrer ikke Kommissionen i at regne med en betydelig vækst i 1997, og uden at ville komme med alt for mange tal ønsker jeg dog at give Dem det væsentlige.
I 1997 skulle EKSF's aktiviteter indgå i en sammenhæng med reel vækst i Fællesskabets BNP på 2, 4 % mod 1, 5 % i 1996. Stålproduktionen skulle efter at være steget med 2, 6 % i 1995 i forhold til 1994 udvise et fald på 1, 7 % i 1996 i forhold til 1995 og i 1997 ligge omtrent på niveauet fra 1995 med en sandsynlig nedgang arbejdsstyrken på 9000 jobs inden for denne sektor.
Kulproduktionen skulle fortsætte sin faldende tendens og ifølge beregningerne udvise et fald på 5 % navnlig på grund af importen, der for første gang i 1995, og som jeg sagde lige før, oversteg egenproduktionen: 139 millioner tons mod 137, 5 millioner tons. Den skulle falde fra 128, 4 til 122 millioner tons og udvise en nedgang i arbejdsstyrken på ca. 7000 jobs, hvilket vil betyde, at man endnu en gang tyer til instrumenterne i EKSF-traktaten.
Budgetudvalget anmoder Dem således efter selv at have gjort det om at godkende den oversigt, der er vedlagt beslutningsforslaget, der skal acceptere Kommissionens forslag til gradvis nedsættelse og acceptere den afgiftssats, der er fastsat af Kommissionen til 0, 17 %. Budgetudvalget foreslår også at ændre Kommissionens forslag lidt vedrørende oversigten over bevillingerne, men jeg vil ikke gå i detaljer, for det vil være for langvarigt.
Jeg vil til gengæld gerne henlede Deres opmærksomhed på en ny begivenhed i EKSF-budgettet. Hvad er der egentlig af nyt i det forslag, som vi stiller i år? Det handler om allerede i 1997 at give EKSF-budgettet en fond på 5 millioner ECU for at gøre det muligt, og her vil jeg gerne læse kommentaren for Dem: «at opretholde den resterende reserve med henblik på at opføre startmidler med henblik på at oprettelse af en fond, som underlægges fællesskabsinstitutionernes politiske og budgetmæssige kontrol, og som i 2002 skal forvalte EKSF's resterende midler«.
Som De ved, er dette problem blevet debatteret mange gange og navnlig i en betænkning udarbejdet af vores kollega, hr. Colom i Naval, og som vi allerede har haft mange diskussioner om. Ved at gennemføre en bevilling på 5 millioner ECU giver vi hr. Colom i Naval mulighed for at basere sig på denne bevilling til at afslutte sin egen betænkning om fremtiden for EKSF efter år 2002. Jeg tror faktisk, at, selv om vi endnu ikke har taget beslutning om den form, som EKSF skal have efter 2002, er alle Budgetudvalgets medlemmer enige i at fortsætte en aktivitet i en eller anden form, der skal defineres. Ved at opføre denne bevilling på 5 millioner ECU fastlægger vi således fortsættelsen for tiden efter 2002 og giver vores kollega, hr. Colom i Naval, midlerne til den politik, han vil foreslå os.

McMillan-Scott
Hr. formand, Udenrigsudvalget er bekymret over budgettets kategori 4, men især de politisk mere følsomme aspekter af vore eksterne udgifter. Her tænker jeg først og fremmest på spørgsmålet om Tyrkiet, der allerede er blevet drøftet. Parlamentet vil naturligvis lytte opmærksomt til Kommissionen og Rådet, men vi vil også meget nøje iagttage aktuelle begivenheder, ikke kun i selve Tyrkiet, men også på Cypern. Vi vil være støtte det forslag, vi har stillet, men vi håber, at kollegerne uanset omstændighederne vil være åbne i denne sag og huske på Tyrkiets enorme geostrategiske betydning og dets langvarige forhold til Den Europæiske Union.
Jeg støtter dem af vore kolleger, der er bekymrede over udviklingsverdenen. Vi ønsker at sikre, at vi er til stede i hele verden - i Latinamerika, Asien og andre steder - og derfor er Udenrigsudvalget enigt i, at vi skal fokusere på disse områder. Men vi skal også beskæftige os med det, der ligger tættere på: PHARE-programmet, TACISprogrammet og nu også MEDA-programmet. Her stiller vi et par ændringsforslag for at få genindført tallene fra det foreløbige budgetforslag vedrørende programmerne for demokrati og menneskerettigheder i disse tre programmer. På budgetudvalgsmødet i sidste uge konstaterede vi, at der var omtrent 120 mio. ECU tilbage i kategori 4. Vi mener, det er hensigtsmæssigt at bruge en del af dette beløb på Parlamentets og udenrigsudvalgets politiske prioriteter. Vi fremsætter også nogle kommentarer til Hong Kong, Tibet og Macao, der er vigtige politiske aspekter. Vi håber også, at Budgetudvalget, hvis medlemmer er til stede, fortsat vil kontakte Udenrigsudvalget og andre udvalg, for vi har jo alle vore prioriteter; vi erkender vigtigheden af at få truffet nogle beslutninger, men vi må sikre, at de rent faktisk afspejler et afbalanceret hensyn til alle Parlamentets udvalgs interesser.

Giansily
Hr. formand, jeg vil gerne sige noget igen, faktisk kun nogle sekunder efter at have sat mig, men denne gang er det i min egenskab af ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik. Jeg har meget lidt tid, så jeg vil kun komme ind på to emner.
Det første emne, som ligger vores udvalgsformand, hr. von Wogau, meget på sinde, vedrører kommunikationsprogrammet om den fælles valuta. Det er klart, at vi nu er lidt mere end to år fra iværksættelsen af den fælles valuta, og at hele den promotion, der gøres hos europæerne, i vid udstrækning forekommer utilstrækkelig. Det er derfor, at Økonomiudvalget i vid udstrækning har insisteret på, at der frigives en betydelig bevilling i den forbindelse, og Budgetudvalget har fulgt det på dette punkt.
Jeg vil også gerne sige et par ord om et andet emne, der ligger medlemmerne af Økonomiudvalget meget på sinde. Det drejer sig om hjælpen til de små og mellemstore industrier og virksomheder. En bevilling på 25 millioner ECU er blevet opført i reserven i anledning af Budgetudvalgets vedtagelse. Selv om Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik samlet kan være tilfreds med denne opførelse i reserven af bevillinger, anmoder det indtrængende om, at forordningen vedrørende ELISE-programmet offentliggøres hurtigst muligt, og det insisterer over for Rådet og Kommissionen på, at denne forordning iværksættes hurtigst muligt.

Moniz
Hr. formand, på REX-Udvalgets vegne gør jeg opmærksom på, at udvalgets ændringsforslag tager sigte på at udmønte en effektiv fælles handelspolitik.
Ændringsforslagene tager sigte på at udvikle en strategi til forbedring af de europæiske virksomheders adgang til nye markeder, hvori Europa-Parlamentet skal spille en større rolle med henblik på at udbedre det nuværende demokratiske underskud, et spørgsmål, som regeringskonferencen bør vie den fornødne opmærksomhed.
Jeg tænker her navnlig på et af de centrale mål inden for rammerne af ovennævnte strategi, som Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser ønsker at betone. Nemlig målet om at forbedre adgangen til markedet i tredjelande, som den nye post B7-852 tilgodeser.
Formålet med denne post er at fremme adgangen til nye markeder og fremme eksporten navnlig for små og mellemstore virksomheder, som har størst behov for støtte og uddannelsesmuligheder i den nuværende situation med øget internationalisering, hvor det ville være absurd at skære allerede eksisterende programmer og aktioner ned.
Det skal bemærkes, at for så vidt angår ovennævnte programmer, var der pr. 30. september 1996 allerede blevet indgået forpligtelser for 57 % af bevillingerne, og at udnyttelsesgraden efter alt at dømme vil være på 100 % ved årets udgang, hvilket for nylig er blevet bekræftet af Kommissionen. På denne baggrund stillede REX-Udvalget et ændringsforslag, gående ud på at de af Kommissionen anførte bevillinger i det foreløbige budgetforslag genindsættes, idet det er udvalgets overbevisning, at medlemmerne og navnlig ordføreren vil kunne indse det rimelige heri.
Ændringsforslaget skal ses som et led i bestræbelserne på at forbedre et af de vigtigste instrumenter i en offensiv strategi til forbedring af SMV's adgang til nye markeder.

Ghilardotti
Hr. formand, da jeg kun har kort tid til rådighed, vil jeg behandle to spørgsmål. Det første er, at Rådets nedskæringer inden for socialpolitikken er uacceptable og forkastes af Udvalget om Sociale Anliggender og Budgetudvalget. Nedskæringerne vil ramme den sociale dialog og vil skabe alvorlig tvivl om og i visse tilfælde nulstille indgrebene til støtte for kampen mod den sociale udstødelse. Vi har for nylig højtideligholdt verdensdagen for kampen mod fattigdommen. Nedskæringerne rammer virket til fordel for de ældre og de handicappede og kampen mod racismen. Det er nemlig hensigtsmæssigt at holde sig for øje, at alle disse foranstaltninger, disse planer, som Den Europæiske Union har iværksat, ikke blot har bragt og stadig bringer Unionens virke nærmere vore borgere, men virkelig bidrager til hele det borgerlige samfunds mobilitet gennem det arbejde, der foregår i foreninger og ikkeregeringsorganisationer. Risikoen for Den Europæiske Union i forbindelse med disse nedskæringer, og i denne forbindelse tror jeg, at de nylig afholdte valg i Østrig og Finland bør give både os og Rådet anledning til eftertanke, består netop i, at man øger følelsen af mistillid til Europa, en følelse som desværre bliver stadig mere udbredt blandt vore medborgere.
Det er derfor, Parlamentet ikke accepterer disse nedskæringer, og som anført af bl.a. ordføreren, foreslår iværksættelse af projekter, der inden for Unionen fremmer non-profit -sektoren, som kan nå to mål, nemlig dels udvikling af beskæftigelsen på lokalt plan og dels opfylde de nye behov for bistand på miljø- og kulturområdet, som hverken offentlige eller private initiativer er i stand til at opfylde.
Det andet spørgsmål vedrører Strukturfondene og Socialfonden. For vort vedkommende foreslår vi i Udvalget om Sociale Anliggender og Beskæftigelse genoptagelse af PPB-betalingerne. Det kan ikke accepteres, at den overvejende politiske debat vedrørende strukturfondenes fremtid indskrænkes til snak om bogholderitransaktioner. Vi kan ikke acceptere disse nedskæringer, der vil bringe gennemførelsen i fare, som allerede er vanskelig i visse lande. Vedrørende dette emne vil også andre medlemmer tage ordet, og jeg mener, at man bør holde sig de to ovennævnte spørgsmål for øje.

McCarthy
Hr. formand, også jeg vil gerne kommentere Rådets beslutning om at nedskære betalingerne til strukturfondene med 1 mia. ECU i 1997budgettet. Både Rådet og vor liberale ordfører har anført, at EU på et tidspunkt, hvor medlemsstaterne strammer deres budget for at opfylde konvergenskriterierne, rent symbolsk bør begrænse midlerne og betalingerne til strukturfondene i 1997. Men som ordføreren selv indrømmede, er EU's budget så lille, at det ikke gør nogen forskel i forbindelse med opfyldelsen af disse kriterier. Så det kan altså kun være et spørgsmål om en rent symbolsk politisk gestus. Og jeg vil gerne minde Rådet om, at vi ikke har nogen makroøkonomiske, ubetingede kriterier vedrørende strukturfondene.
Hr. formand, vi har set mange store armbevægelser - i Essen, Madrid og Firenze - i forbindelse med, hvordan vi løser arbejdsløsheden og bruger strukturfondene til nye initiativer til territoriale pagter for beskæftigelsen. Vi ved, at strukturfondene er EU's vigtigste instrument til bekæmpelse af arbejdsløsheden og jobskabelse, og alligevel er nogle medlemsstater, og heriblandt nogle af de mest velhavende, mest interesserede i at sno sig ud af de forpligtelser, de påtog sig i Edinburgh, til at bruge strukturfondmidlerne inden for de fastlagte tidsgrænser; de sætter farten ned og fastfryser deres midler i 1997.
Jacques Santer sagde her i formiddags, at der er en offentlig tillidskrise i EU. Tillidspagten for beskæftigelse kan genetablere den tillid, men hvis vi siger til medlemsstaterne, at de kan skære ned i deres udgifter til deres programmer til bekæmpelse af arbejdsløsheden, underminerer vi strukturfondenes store betydning for jobskabelsen. Rådets beslutning om at skære ned i betalingerne er derfor både efter min og mit udvalgs mening rent politisk uforsvarlig: Vi kan ikke få borgerne i vore regioner til at acceptere ØMU'en ved at gå bort fra vor strukturfondspolitik, der er afgørende for finansieringen af ØMU'en.
Med denne beslutning fjerner Rådet sig fra de forpligtelser, det indgik i Edinburgh om at opfylde udgiftsmålene, og jeg mener derfor, at der er en reel risiko for, at strukturfondmidlerne på langt sigt vil blive underudnyttet, og midlerne vil så gå tilbage pro rata til medlemsstaterne og gå tabt for regionerne. Dét er måske nogle medlemsstaters og Rådets skjulte dagsorden, nemlig ikke at opfylde deres samfinansieringsforpligtelser, hverken i 1997, 1998 eller 1999.
Jeg beder derfor Rådet om igen at overveje denne ukloge strategi. Det er et dårligt signal at sende til borgerne, her, hvor vi står over for en tillidskrise. ØMU'en må ikke betyde, at der ikke findes nogen beskæftigelsesordninger i vor region. Det er teknisk uforsvarligt, fordi flere medlemsstater har en utrolig dårlig udnyttelse af strukturfondmidlerne, og med denne nedskæring får de lov til at fortsætte med ikke at udnytte disse midler. Regionsudvalget og Den Socialistiske Gruppe vil ikke støtte denne lurvede strategi, der sigter mod at frarøve vore regioner de midler, der er nødvendige for tiden. Vi vil have standset hykleriet og kræver, at de forpligtelser, der er blevet indgået i forbindelse med strukturfondene og programmet for Nordirland, bliver respekteret.

Perry
Hr. formand, jeg er enig med de medlemmer, der her til formiddag allerede har sagt, at i år skal være et budgetmæssigt stramt år. Det må regeringerne i Europa erkende, og det gælder også Det Europæiske Fællesskab og især Parlamentet. Men en budgetmæssig stram periode kan også være nyttig, for så vidt som det får os til at koncentrere os om, hvad vore prioriteter bør være, og om vi får valuta for de penge, vi bruger. I beskrivelsen af Unionens handlingsplan for næste år satte formanden for Kommissionen tidligere i dag atter vækst og beskæftigelse øverst på listen over prioriteter. Det gjorde han ret i. I den sammenhæng vil jeg gerne anføre, at udgifter til kultur og uddannelse ikke må betragtes som et uvigtigt luksusaspekt; som noget, man kan vælge fra. En vital europæisk kultur skal betragtes som en vigtig drivkraft bag økonomisk vitalitet. Tænk blot på film- og tv-industrien, tænk på turismen. Det er de sektorer, der bliver vækstområdet i det 21. århundrede, der kommer til at skabe langt flere jobmuligheder end gammeldags, tunge sektorer. De europæiske medier og europæisk turisme er afhængige af et pulserende, vitalt kulturliv. Derfor er det vigtigt, at vi ikke betragter budgetposterne som et let offer for nedskæringer, men som afgørende forudsætninger for økonomisk velstand.
Derfor kan udgifter til uddannelse, navnlig SOCRATES-programmet, kun ses som noget vigtigt for at hjælpe unge, så de kan blive effektive arbejdstagere i det kommende århundredes indre marked, så de kan bruge og udnytte det fuldt ud. Derfor har Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier stillet de samme ændringsforslag om, at de penge, der bruges i år til Året for Livslang Uddannelse, lægges til SOCRATES-programmets budget for 1997. Hr. Santer siger, at han ønsker, at Europa skal gøre mindre, men gøre det bedre. Det er jeg fuldstændig enig i. Så lad os bygge videre på det, der har været en succes, i stedet for at rode rundt med for mange nye initiativer, som vi så ofte ser ud til at gøre. Hvis vi ønsker, at ungdommen og kulturen skal tage os alvorligt, må vi tage dem alvorligt.

Günther
Hr. formand, som ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Udvikling og Samarbejde har man brug for særdeles megen optimisme på baggrund af de nedskæringer, som er foretaget gentagen gange i mellemtiden alt efter, på hvilket stadium budgetproceduren befandt sig. Vi fremhæver gerne, at Europa også er et værdifællesskab; for den, der går ind for den tredje verdens anliggender, rejser sig af og til det spørgsmål, om der overhovedet er plads til solidaritet i dette værdiernes Europa.
Det er jo på ingen måde således, at udviklingspolitikken - som det af og til påstås - er et bundløst kar. Vi har succes i forbindelse med befolkningspolitikken, vi har succes i forbindelse med alfabetiseringen, og vi ser ikke gerne, at det drages i tvivl.
Vi ville helt sikkert hellere have konstruktive forslag end den kritik, at cost-benefit-forholdet i udviklingspolitikken ikke er tilfredsstillende. Vi har heller ikke noget imod, at der på udviklingsområdet opstilles bestemte prioriteringer. Men når man så, hvad MEDA-programmet og hvad PHARE og TACIS angår, læser om vækstrater, man som udviklingspolitiker end ikke vover at drømme om, rejser sig unægtelig det spørgsmål, hvorfor vi egentlig er så glade for, at det er blandt Den Europæiske Unions beføjelser at fremme udviklingssamarbejdet, når vi kun støtter det halvhjertet.
Jeg er taknemmelig for de kompromiser, der blev opnået i sidste øjeblik, og jeg anmoder indtrængende om, at man nu også går i brechen for dem og tænker en smule på, hvilke løfter vi har givet de fattigste lande. Jeg håber, vi kan holde dem.

Haarder
Hr. formand, Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder ønsker effektiv handling og flertalsbeslutninger på det retlige område. Medlemslandene spilder enorme ressourcer på virkningsløs kontrol af de indre grænser samtidig med, at der mangler ressourcer til bekæmpelse af den internationale kriminalitet. Vi vil have et effektivt og stærkt Europol og en effektiv bekæmpelse af den internationale narkokriminalitet. Vi vil have fælles asylregler og fælles handlinger over for de store internationale flygtningestrømme. Vi vil bidrage til at bekæmpe fremmedfjendtligheden og fremme integration af de fremmede i vores samfund.
Udvalget ønsker at forberede EU's budget på dette. Vi beder Kommissionen om at være aktiv og dynamisk og gribe chancen. Dette område er i høj grad genstand for offentlighedens bevågenhed. Der er tilmed støtte til traktatændringer i næsten alle landenes regeringer. Jeg er flov over, at ikke blot Storbritannien, men også mit eget land, Danmark, har taget forbehold, men det må ikke få os til at opgive. Det må anspore os til handling. Jeg vil gerne takke hr. Brinkhorst for det arbejde, han har udført også på dette felt, og for den flotte måde, hvorpå han præsenterede Parlamentets synspunkter for lidt siden.

Dell'Alba
Hr. formand, dersom minutterne regnes efter den tid, det tager at indgive ændringsforslag, ville et minut faktisk være tilstrækkeligt. Der har kun været få ændringsforslag fra Udvalget om Institutionelle Anliggender, men de er meget præcise, og jeg vil erindre om dem her i salen og en sidste gang tillige erindre ordføreren om dem.
Det første spørgsmål vedrører ønsket i Udvalget om Institutionelle Anliggender at styrke og bekræfte PRINZprogrammet, som er af overordentlig stor betydning, dersom vi ønsker at gennemføre Den Økonomiske og Monetære Union, og at det skal lykkes at klare udfordringerne på regeringskonferencen og få budskabet bragt ud til Europas borgere.
Udvalget havde tillige tænkt sig at knytte en forbrugerkampagne hertil, der er blevet genoptaget som en idé, naturligvis under forudsætning af, at den ikke skader de øjeblikkelige kampagner, der løber inden for forbrugersektoren i videre forstand.
Udvalget havde tillige - også i anledning af 40-året for underskrivelsen af Rom-traktaten - krævet en styrkelse af vor bistand med alle nødvendige forholdsregler. Jeg håber, at dette budskab modtages på torsdag, også af de særdeles betydningsfulde sammenslutninger, som f.eks. universitetsinstituttet i Firenze, der ellers ikke på dette års budget ville kunne finde de fornødne beløb til deres virke.

Varela Suanzes-Carpegna
Hr. formand, mine damer og herrer, Fiskeriudvalget anmoder Dem om at vedtage følgende tre ændringsforslag:
For det første vedrørende artikel B2-901, «Finansielle bidrag til inspektion og overvågning i visse medlemsstaters farvande«, hvor Fiskeriudvalget har foreslået, at de i det foreløbige budgetforslag anførte beløb genopføres, dvs. 39, 5 mio ECU i stedet for de 33 mio ECU, Rådet opererer med. Dette ændringsforslag er allerede blevet vedtaget i Budgetudvalget.
For det andet foreslår Fiskeriudvalget, at der oprettes en ny artikel B2-522 («Særaktion til fordel for det ikkeindustrielle fiskeri« med en forpligtelsesbevilling på 10 mio ECU). Også dette ændringsforslag er blevet vedtaget i Budgetudvalget med en bevilling på 4 mio ECU.
For det tredje - last, but not least - foreslår udvalget, at bevillingerne til artikel B7-800 (Internationale fiskeriaftaler) forhøjes fra 276, 4 mio ECU til 312, 3 mio ECU. Dette forslag blev ikke vedtaget i Budgetudvalget. Kommissionens officielle holdning til spørgsmålet er, at det anførte beløb til budgetposten for fiskeriaftaler vil være tilstrækkeligt til at dække alle Fællesskabets forpligtelser på dette område, og hvis det mod enhver forventning skulle vise sig ikke at holde stik ved budgetårets udløb, må det være muligt at overføre midler til opfyldelse af disse behov på grundlag af »Notenboom«-proceduren. Tallene fra GD XIV viser imidlertid, at de disponible bevillinger ikke vil være tilstrækkelige til, i 1997, at finansiere de aftaler, som vil være i kraft i 1997.
Det er Fiskeriudvalgets synspunkt, at man ikke bør påbegynde et budgetår i forvisningen om, at de opførte bevillinger til denne budgetpost er utilstrækkelige til at opfylde de internationale fiskeriaftaler, som Fællesskabet indgår - aftaler, som udgør en hjørnesten i den fælles fiskeripolitik - og derfor bør de ændringsforslag, som Fiskeriudvalget har genfremsat, vedtages.

Gröner
Udvalget om Kvinders Rettigheder har med henblik på budgetproceduren lagt sig fast på nogle få prioriteringer: For det første skal det fjerde handlingsprogram om lige muligheder for mænd og kvinder have 12 mio ecu, dvs. dobbelt så meget som fastsat af Rådet. Budgetudvalget har stemt for 10 mio.
For det andet skal der som en opfølgning af Beijing åbnes mulighed for at bekæmpe handel med kvinder og vold mod kvinder samt for at støtte de NGO'er, der er aktive inden for disse områder. For det tredje skal ligestilling i alle politikker, den såkaldte mainstreaming , forankres med et horisontalt tiltag. Til det formål har vi foreslået en række ændringer af anmærkningerne, som fik tilslutning i Budgetudvalget. Tre poster ville det ganske vist ikke gå med til. Dem forelægger vi nu på ny.
Vi forventer nu af Kommissionen, at den i generalsekretariatet opretter en stilling, som følger mainstreaming op, evaluerer den og tager initiativer dér, hvor det kniber med gennemførelsen.

McNally
Hr. formand, dette års budget har affødt nogle problemer. Et af dem er manglen på retsgrundlag for vedvarende energi og energieffektivitet. Vi har brug for disse programmer for at opfylde vore miljømål. Vi lægger især vægt på SAVE II-programmet, som vi ønsker at forbedre. Det er afgørende vigtigt for konkurrenceevnen og miljøet, at dette program forbedres.
Vedrørende nuklear sikkerhed mener vi, at det er afgørende, at landene i det tidligere Sovjetunionen og Østeuropa får den form for hjælp til uddannelse af deres inspektører, som de har brug for, direkte fra GD XVII og ikke gennem de undertiden indviklede TACIS- og PHARE-programmer. Det er af afgørende betydning, at forskning og udvikling generelt - med disses betydning for jobskabelse og beskyttelse af miljøet - har tilstrækkelige midler. Derfor er det så meget mere overraskende, at Ministerrådet endnu ikke er nået til enighed herom og har gjort det muligt for F&D at fortsætte.

Rothley
Forslagene fra Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder er i vidt omfang blevet vedtaget. Det er jeg Budgetudvalget meget taknemmelig for. Der er endnu et problem, som kommer til at optage os i lang tid, nemlig den tid, det tager at få en sag igennem Den Europæiske Domstol og Retten i Første Instans.
Det er nu kommet så vidt, at det varer alt for længe, hvilket begrænser muligheden for, at europæisk ret accepteres. Det skyldes først og fremmest, at den franske oversættelsesafdeling ved de to domstole er stærkt underbemandet. Jeg anmoder indtrængende alle medlemmer af Budgetudvalget og alle kolleger om til næste år ikke at være så strenge, når det drejer sig om nye stillinger, og om ikke at glemme de to domstole, for at øge muligheden for, at europæisk ret accepteres i befolkningen.

Elles
Hr. formand, hvis vi fremover kan holde os til den oprindelige dagsorden, vil det være mere konstruktivt, for vi skal se på overvågningen af eksisterende udgifter, før vi kommer til de nye udgifter for 1997. Med udgangspunkt i denne nye procedure vil jeg nævne tre særlige punkter vedrørende gennemførelsen af det nuværende budget.
Vi bør ikke betragte forholdene alt for dystert, men mere optimistisk sige, at vi i denne særlige del af Den Europæiske Unions aktiviteter kan tilvejebringe mere gennemsigtighed og mere sikkerhed for Europas skatteydere for, at der nu er en grundigere overvågning af, hvordan pengene bruges. Da vi oprindelig fastlagde rammerne for 1996-budgettet, vedtog vi tre prioriteter. Den første var rationalisering af informationspolitikken, agenturerne og nomenklaturen. Den anden prioritet var en reform af procedurerne, hvilket omfattede en dybtgående gennemgang af udvalgenes aktiviteter, Unionens interinstitutionelle funktion, spørgsmålet om brug af reserven for at sætte Parlamentet i stand til sikre, at Kommissionen gennemførte dets prioriteter og til sidst innovation i en række nye programmer, som vi havde indført i budgettet for 1996, herunder informationskampagner for Europa, Sarajevo og de små og mellemstore virksomheder.
Og så opstår spørgsmålet om, hvordan dette budget er blevet gennemført i årets løb. Sagen er, at vi overordnet set har haft en bedre gennemførelse i kategori 1; hvor overslagene måske har været for høje, har vi justeret dem i 1997-budgettet. Hvor der har været en lavere udnyttelsesgrad af strukturfondmidlerne i kategori 2, formoder jeg, at vi også vil justere dette, når vi kommer til afstemningen om 1997-budgettet. I mange konti har der været problemer med gennemførelsen, men generelt har der været en mere effektiv gennemførelse.
Hvordan kan det være? Det skyldes til dels Kommissionen, og takket være hr. Liikanen har vi fået oplysninger tidligere i processen gennem det, jeg nu vil kalde Bourlanges-proceduren i stedet for Notenboom-proceduren, og vi har kunnet kanalisere disse oplysninger om den eksisterende budgetforvaltning mere effektivt over i de beslutninger, vi skal træffe om 1997-budgettet. Men vi står stadig med det vanskelige problem med retsgrundlaget, der gælder for både 1996- og 1997-budgettet, og den eneste måde, vi kan få løst det problem på, er gennem en interinstitutionel aftale, hr. rådsformand, der senest skal være på plads under andenbehandlingen, ellers bliver forvaltningsproblemerne større og større i stedet for det modsatte.
Og så et par kommentarer til 1997-budgettet fra en budgetkontrolsynsvinkel. Vi har jo allerede fastlagt retningslinjerne for, hvordan vi undersøger, om vi får valuta for pengene i forbindelse med forvaltningen af budgettet, og vi skal fortsætte med disse retningslinjer i 1997-proceduren. I hovedordførerens retningslinjer har vi sikret os, at overvågningen af det eksisterende budget sker parallelt med oprettelsen af ny bevillinger i 1997budgettet. Det bliver naturligvis vanskeligere, når Rådet har foretaget betragtelige nedskæringer i mange interne projekter, også selv om anvendelsen og forvaltningen af disse konti er meget effektiv.
Og for Parlamentets vedkommende har vi gjort og gør stadig fremskridt i retning af, at vi sikrer, at de særudvalg, der arbejder med Budgetudvalget og Budgetkontroludvalget, kan sikre, at pengene bruges fornuftigt, og her kommer jeg tilbage til det første, jeg sagde. Det kommer til at betyde større gennemsigtighed og effektivitet og derfor større troværdighed for Europas borgere.

Coveney
Hr. formand, det glæder mig at få lejlighed til at tage ordet her i dag. Den 18. september havde jeg den ære at fremlægge det budgetforslag for 1997 for plenarforsamlingen, som Rådet opstillede den 25. juli. Ved den lejlighed beskrev jeg de vigtigste politiske retningslinjer, der ligger bag Rådets budgetmæssige beslutninger. Det er vigtigt at genkalde sig disse overvejelser, her hvor Parlamentet er i færd med at træffe beslutning i forbindelse med førstebehandlingen af dette budget. Jeg vil også gerne erindre om, at der forud for Rådets førstebehandling gik en forligsprocedure med Parlamentet, hvor man nåede til bred enighed om de vigtigste konti i budgetproceduren for 1997. Rådet er af den mening, at budgetdisciplin er en uundgåelig begrænsning for Fællesskabets budget i år, hvor medlemsstaterne på nationalt plan står over for nogle meget hårde og vanskelige budgetbeslutninger.
For at nå frem til denne budgetdisciplin besluttede Rådet at reducere det foreløbige budgetforslag med 1 mia. ECU i landbrugsudgifterne og yderligere 1 mia. ECU i betalingsbevillinger til strukturforanstaltninger. Endvidere var der også forslag om betydelige besparelser under budgetpost 3 og 4 i de finansielle overslag, som skulle lægges til ovennævnte nedskæringer.
Med hensyn til bestemmelsen vedrørende landbrugsudgifterne vil jeg gerne nævne, at resultatet af forligsproceduren var vellykket, og at Rådet forpligtede sig til at tage hensyn til Parlamentets ønsker i den retning.
Som jeg understregede den 18. september, finder Rådet det vigtigt, at Europa-Parlamentet er enigt i den overordnede restriktive strategi for udgifter på landbrugsområdet og strukturforanstaltningerne. Den stramme økonomiske og finansielle situation for medlemsstaterne i 1997 kan heller ikke redde budgetpost 3 og 4 i de finansielle overslag.
Trods Rådets stramme politik har det tildelt betydelige summer til en række aktioner, der efter Rådets mening repræsenterer vore nuværende prioriteter. Forskning, uddannelse og ungdom, miljø, det indre marked og TEN'er er alle medtaget. På området »eksterne foranstaltninger« har Rådets prioriteter blandt andet været: samarbejde med Latinamerika og Asien, tredjelande i Middelhavsområdet, PHARE og TACIS og det tidligere Jugoslavien. På alle disse områder har Rådet accepteret forpligtelsesbevillinger på samme niveau som eller lige under Kommissionens foreløbige budgetforslag.
Vedrørende betalingsbevillinger har Rådet taget hensyn til gennemførelsesgraden for disse budgetkonti i de foregående finansår i overensstemmelse med det vedtagne behov for at sikre så realistiske opførelser i budgettet som muligt. For en række konti under budgetpost 3 og 4 er Rådet imidlertid af den opfattelse, at den stramme budgetsituation for næste år - der hovedsagelig skyldes det store mål med at få opfyldt kriterierne for ØMU'en - forudsætter, at der også gennemføres besparelser.
Der er naturligvis områder, hvor Unionen og dens institutioner gør en stor indsats, ofte sammen med andre verdensmagter. Her tænker jeg blandt andet på vor indsats for at fremme fred og genopbygning i forskellige områder, herunder Nordirland. Gennem vor deltagelse i disse aktioner viser vi Den Europæiske Unions styrke og samhørighed og dens identifikation med og interesse for at hjælpe dem, der har hjælp behov. Europa-Parlamentet har været en stor støtte i forbindelse med fredsprogrammet for Nordirland. Jeg taler i min egenskab af en, der er personligt involveret i fredsforhandlingerne, og jeg glæder mig derfor over den indsats som Parlamentet har gjort og fortsat gør for at sikre politisk støtte til dette program. Især glæder jeg mig over hr. Brinkhorsts forsikring her i dag om finansiering af programmet for Nordirland; det vil jeg gerne takke ham for.
Og så til spørgsmålet om revision af de finansielle overslag, som jeg ved, er noget, der i særlig grad interesserer Parlamentet, hvilket jeg har hørt ved flere lejligheder. Naturligvis er Deres holdning yderst forståelig. Kommissionen og hr. Santer stillede jo flere forslag til Det Europæiske Råds samling i Firenze om øgede midler til TEN'erne og i mindre grad til forskning og SMV.
På ØKOFIN's møde i juli nedsatte min kollega, hr. Quinn, i sin egenskab af formand for Rådet en gruppe bestående af embedsmænd på højt plan, der er personlige repræsentanter for finansministrene, og som skal overveje forslagene. Gruppens rapport tyder på, at mange af medlemsstaternes budgetmæssige problemer gør det meget vanskeligt for dem at overveje øgede budgetudgifter, hverken nationalt eller på fællesskabsplan.
Selvom det trods formandskabets store indsats ikke er muligt for Rådet at nå til enighed på nuværende tidspunkt om en revision af de finansielle overslag for 1998 og 1999, har ministrene noteret sig de til rådighed værende midler fra EIB og eksisterende budgetressourcer.
Under disse forhold opfordrer jeg Parlamentet til ikke at glemme vanskelighederne i den nuværende budgetprocedure.
Jeg vil også understrege den positive rolle, som de nuværende finansielle overslag har spillet for sikringen af den nødvendige finansiering af Fællesskabets politikker og også deres rolle i forbindelse med at hindre nyttesløse skænderier mellem budgetmyndighedens to dele.
I den sammenhæng vil jeg også gerne benytte lejligheden til at takke hr. Samland, hr. Brinkhorst og hr. Fabra Vallés samt andre medlemmer af Budgetudvalget. Jeg har mødtes med dem omkring seks gange under eller før det irske formandskab, hvilket jeg tror, overstiger normen, og jeg har til enhver tid fundet dem rede til at indgå i en konstruktiv, meningsfyldt dialog om budgetmæssige emner, og jeg håber, at de opfatter mig på samme måde.
Jeg vil benytte lejligheden til at takke kommissæren med ansvar for budgettet, hr. Liikanen, for hans samarbejde, hjælp og råd.
Og så til spørgsmålet om retsgrundlag, som blev drøftet på vort forligsmøde den 25. juli. På hr. Samlands nylige anmodning rejste jeg spørgsmålet på højt niveau, og følgelig blev Parlamentets spørgsmål drøftet på ØKOFINsamlingen i oktober.
Som De måske ved, har der været afholdt flere tekniske møder om retsgrundlaget mellem de tre institutioner. Jeg vil gerne forsikre Dem om, at formandskabet vil gøre alt, hvad der står i dets magt for at fremskynde denne sag med henblik på om overhovedet muligt at nå til enighed mellem de tre institutioner, når vi mødes den 19. november, dato for Rådets samling (Budgettet).
Under forligsprocessen i juli accepterede Rådet også sammen med Europa-Kommissionen og EuropaParlamentet at overveje en detaljeret informationsprocedure, der skal finde anvendelse med respekt for internationale fiskeriaftaler. Efter de tekniske drøftelser mellem de tre institutioner presser formandskabet nu på for at gøre politiske fremskridt, nemlig at finde en acceptabel ordning på dette emne.
Det er de vigtigste punkter, jeg vil komme ind på før Parlamentets afstemning om behandlingen af budgetforslaget for finansåret 1997.
Jeg kan forsikre Dem om, at Rådet vil gennemgå resultatet af Deres førstebehandling meget omhyggeligt. På formandskabets vegne kan jeg forsikre Dem om, at jeg vil gøre mit bedste for at samarbejde med Parlamentet og Kommissionen, så vi kan få vedtaget det bedst mulige budget for vor Union ved årets slutning.

Formanden
Jeg siger Dem tak, hr. rådsformand. Vi må nu afbryde forhandlingen og gå over til afstemningerne. Forhandlingen genoptages i dag kl. 15.00.

Afstemning
Metten
Hr. formand, dette vedrører et kommissionsforslag, som er forkastet i Økonomiudvalget, og som vi egentlig skulle have stemt om i juli her i plenum. Forhandlingerne med Kommissionen er ganske vist startet, men Kommissionen siger: Vi venter med de endelige forhandlinger og med at sende Parlamentet et nyt dokument, indtil Parlamentet også i plenum har forkastet forslaget endeligt. Det eneste, som vi nu må gøre, er det, som alle her i Forsamlingen er enige om, nemlig forkaste kommissionsforslaget, således som det nu foreligger, for at bekræfte dette formelt, og så kan Kommissionen meget hurtigt komme med et nyt dokument, og forhandlingerne kan fortsætte.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Lindqvist
Kulturspørgsmål er i første række et nationalt og et mellemstatsligt anliggende. Det er umuligt at fastsætte retningslinjer, som samtlige kulturprojekter skal følge. Projekterne må bedømmes hver for sig. Drejer det sig om at støtte den indsats, der gøres i medlemsstaterne, uden at der skal træffes overstatslige beslutninger, bør projekterne vurderes på baggrund af det relevante sagsområde. Drejer det sig om at opbygge EU-institutioner, der først skal have tilført penge fra medlemsstaterne, og som derefter skal fordele disse midler, er det tvivlsomt, om det er noget, som EU skal beskæftige sig med. Er der behov for en samordning på europæisk plan, bør den foretages gennem Europarådet.
Indstilling af Sanz Fernandez
Bonde, Lis Jensen, Krarup og Sandbæk
Vi har i dag valgt at stemme imod indstillingen ved andenbehandling om et EF-handlingsprogram for kulturarven, RAPHAEL-programmet, ligesom vi også stemte imod, da programmet blev behandlet første gang.
RAPHAEL-programmet har blandt andet til formål at støtte projekter, der er af interesse for hele Fællesskabet, som bidrager til en bedre repræsentation af kulturarven, og som har en europæisk dimension.
For det første mener vi ikke, at det er EU's opgave at beskæftige sig med kulturområdet; det er så afgjort en opgave for medlemsstaterne. For det andet er vi af den opfattelse, at selve målet med programmet er alt for snævert. Når man taler om en europæisk dimension, er det jo ikke en sand europæisk dimension, men en EUdimension, man har i tankerne. Den europæiske kulturarv er ikke begrænset til EU's medlemsstater, men omfatter hele Europa.
Betænkning af Guinebertière
Dillen
Oprettelsen af en europæisk garantifond til fremme af produktionen af europæiske biograf- og tv-film må vi udtrykke tilfredshed med under forudsætning af, at der ikke begynder at foregå for megen svig. Vi er tilfredse af mere end én grund.
For det første for at stå stærkere som befolkning og som europæisk helhed i den nødvendige modstand mod en alt for påtrængende amerikansk audiovisuel imperialisme. Endvidere også af socioøkonomiske grunde. Fremme af vor egen produktion må vise sig at være i stand til at skaffe arbejde, hvilket jo så må resultere i nye job.
Jeg ville gerne med det samme have tilføjet den kulturelle grund. Hvilket jo så at sige bør være en selvfølge. Her må det imidlertid for nogle film- og tv-produktioners vedkommende desværre nævnes, at de snarere vidner om nedbrydning af kultur end om skabelse af kultur.
Endelig beklager jeg, at der først og fremmest med hensyn til fjernsynet tales så uhyre lidt eller snarere slet ikke om den overordentlig nødvendige nye vurdering på det moralsk-etiske område.
Alle slags subsidier må da ikke tjene til at sætte alle mulige tv-fuskere i stand til at give frit løb for deres negative misinformation af seerne.
Det må ikke være sådan, at fjernsynstyranni kun fører til, hvad Vladimir Volkoff i sit seneste værk »La Crevasse« så rammende sammenfatter i ét ord: «fordummelse«.

Lindqvist
Jeg har stemt imod denne betænkning. Der er overhovedet ingen grund til, at EU afsætter 750 millioner svenske kroner (90 millioner ecu) til et »fra oven« gennemført projekt til støtte for europæisk tv- og radioproduktion, især ikke når hele dette projekt synes at være rettet imod andre landes virksomhed, læs USA. Støtte af denne art bør ydes på nationalt plan.

Montesano
Hr. formand, kære kolleger, det synes næsten overflødigt her i Parlamentet at understrege nødvendigheden af en særlig garantifond til støtte af den europæiske produktion af biograf- og tv-film. Fru Guinebertière har med sin fremragende betænkning og Kulturudvalget har udtrykkeligt allerede givet udtryk for meninger herom, som jeg fuldt ud deler. Problemet er således ikke at overbevise dem, der allerede er overbevist om fondens nødvendighed. Problemet er at overbevise regeringerne om dennes nødvendighed og særlig om, at det haster med at bevilge midler til produktionen. For så vidt angår Kommissionens forslag, kan vi drøfte alle enkeltheder, fremgangsmåder, iværksættelsestidspunkter og kontrol af de indkomne forslag. På den anden side har Europa-Parlamentet vist stor modenhed og bevidsthed, når det gennem fru Guinebertières betænkning, udtalelserne i denne og ændringsforslagene har forsøgt at tilpasse Kommissionens forslag.
Hvad der imidlertid ikke kan tolereres, er den fortsatte sabotage mod forslaget om fonden, der udøves af visse regeringer. Ganske vist er det forslag, der er fremlagt af Kommissionen, ikke perfekt, men som det understreges under forhandlingen her i dag, kan det afgjort gøres perfekt. Det kriterium, som er gjort gældende af regeringerne den 11. juni her i år, og hvorefter man, når der er uenighed på visse punkter, også selvom de er betydningsfulde, faktisk smider forslaget i papirkurven og nægter det enhver form for værdighed, værdi og hastende karakter, skal ikke altid gå af med sejren. Og særlig nægter man at afsætte midler hertil. Denne holdning hos Rådet er fuldstændig fejlagtig og vil blive stemplet på de højeste niveauer, at regne fra en klar stillingtagen fra EuropaParlamentets og dets formands side. Det ville være virkelig krænkende for Europa-Parlamentet, dersom man over for en udtrykkelig handling, som en givet positiv afstemning vedrørende fru Guinebertières betænkning endnu en gang skulle indlede en styrkeprøve med Rådet. Og denne gang, hr. formand, ikke om særlige anliggender, men om selve det princip, som ligger til grund for Kommissionens forslag, nemlig at gøre et forsøg på at bringe den europæiske filmindustri ud af en yderst alvorlig økonomisk krise. I Europa skal forfattere, instruktører og skuespillere for at indspille en film i bogstavelig forstand tigge om penge hos producenter, banker og finansieringsselskaber. Og da banker og finansieringsselskaber kræves yderst byrdefulde former for sikkerhed, er tilbage kun producenterne, som naturligvis tiltrækkes langt mere af kommercielle end af kulturelle aspekter ved en plan. Disse investerer nu kun meget lidt, og kun når den såkaldte »virksomhedsrisiko« er nær nul. Det er deres erhverv, ingen tvivl om det. Men i denne onde cirkel bliver titusinder af mennesker arbejdsløse hvert år. Og hvad der er alvorligere: Den europæiske biografverden er ved at blive totalt afhængig af Amerika, både kvantitativt og kvalitativt.
Hr. formand, ikke blot som parlamentariker, men som filmmand, vil jeg give udtryk for den største bekymring hos alle i filmsektoren. Det er nemlig ikke tilfældigt, at biografverdenen har modtaget forslaget om en garantifond som en form for redningsplanke.
Jeg retter derfor en henstilling til Dem, om at tage kraftigt til orde over for Rådet - naturligvis uden at gribe ind i dets selvstændighed - for at få det til klart at sige, hvad det vil gøre med denne fond. Vil det bevare princippet? Vel, men så må man iværksætte de nødvendige reformer af teksten. Uden at spilde yderligere tid. Vil Rådet ændre sine økonomiske synspunkter? Vel, lad os snakke om det. Men det skal gå hurtigt. Vil det endeligt skrinlægge fonden? Lad det gøre det. Men det sker i bevidstheden om, at regeringerne - konservative eller fremskridtsvenlige - må påtage sig hele ansvaret over for den offentlige mening, fordi vi ikke har til hensigt at vige for pression eller sabotage.
Endelig vil jeg rette en henstilling af samme indhold til mine kolleger her i Parlamentet. Vi har på sin vis en historisk og institutionel opgave med at gøre forestillinger over for vore landes regeringer med opfordringer til at støtte fonden og træffe en hurtig og positiv afgørelse. Jeg anmoder alle de - mange, håber jeg - der har tilkendegivet enighed og påskønnet oprettelsen af fonden, at de konkret udøver lægger pres på deres egne nationale regeringer. Lad os kort sagt virke for, at fonden ikke bliver det 117. bevis på den politiske og institutionelle skrøbelighed hos et parlament, der lader sig skræmme og påvirke negativt af vilkårlige regeringsbeslutninger.

Sanz Fernández
Oprettelsen af Den Europæiske Garantifond til Fremme af Produktionen af Biograf- og TV-film er et led i Fællesskabets bidrag til en reform af den europæiske AV-sektor, som går via to grundlæggende indsatsområder: dels regulering, dvs. ændring af direktivet om TV uden grænser, med henblik på at etablere en mere gennemskuelig og effektiv retsramme for at fremme udviklingen af TVradiospredningsvirksomheden på det indre marked, og dels fremme og konsolidering af den europæiske programindustri, MEDIA II-programmet, og oprettelse af komplementære markedsnære mekanismer, som er rettet mod at mobilisere ressourcer som Den Europæiske Garantifond til Fremme af Produktionen af Biograf- og TV-film.
Jeg tilslutter mig fuldt ud forslaget om oprettelse af en sådan Fond, da jeg er overbevist om at den underliggende filosofi - risikofordeling, fungere på markedsvilkår, mobilisering af privat kapital, stimulering og præmiering af faglig troværdighed - er essensen i europæisk AV-produktion. Dette system har givet særdeles gode resultater i de seneste år i Spanien som led i politikken til beskyttelse og fremme af den spanske biograffilmproduktion. Det drejer sig nu om at bringe et lignende system i anvendelse på europæisk plan for at imødegå den nordamerikanske dominans.
Betænkning af Añoveros Trias de Bes
Lindqvist
Jeg har stemt imod betænkningen. Sverige har ikke nogen lovgivning om brugsmodelbeskyttelse. Spørgsmålet er blevet behandlet af et statsligt udvalg, som anså det for unødvendigt at lovgive om det. Der er ikke nogen som helst grund til at indføre disse bestemmelser, som ovenfra ville påtvinge Sverige regler, som på nationalt plan er fundet unødvendige.
EU-bestemmelserne (direktiv eller forordning) ville desuden påføre virksomheder, iværksættere og innovatorer øgede omkostninger.
EU og medlemsstaterne bør tværtimod på alle måder fremme nye patenter og opfindelser. Det kan ske ved at øge informationen og sænke omkostningerne i forbindelse med patentansøgninger.

Sjöstedt og Svensson
Vi har stemt imod betænkningen af Julio Añoveros Trias de Bes.
Sverige har ikke nogen lovgivning om brugsmodelbeskyttelse. I Sverige nedlagde man et statsligt udvalg, som var nedsat for at undersøge spørgsmålet, på grund af mangel på interesse. Brugsmodelbeskyttelse indebærer en svagere retsstilling end patentbeskyttelse.
EU-bestemmelser ville påføre dem, der ansøger om brugsmodelbeskyttelse, store udgifter, først og fremmest til den obligatoriske oversættelse til Unionens officielle sprog, som innovatorerne ville skulle betale.
Tværtimod er der brug for, at EU henstiller til medlemsstaterne, at de sænker omkostningerne i forbindelse med patentansøgninger. I Japan og USA er disse omkostninger i dag betydeligt lavere end i unionslandene.
På den baggrund bør EU tage den nuværende konvergenspolitik, der tvinger medlemsstaterne til at gennemføre drastiske nedskæringer og dermed reducerer deres muligheder for at yde statslig økonomisk patentstøtte til små og mellemstore innovatorer, op til fornyet vurdering.

Formanden
Hermed er afstemningstiden afsluttet.
(Mødet udsat kl. 12.30 og genoptaget kl. 15.00)

Gennemførelse af 1996-budgettet - Budgetforslag
1997 - EKSF's aktionsbudget 1997 (fortsættelse)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er fortsættelse af forhandlingen, jf. forretningsordenens artikel 87, om et beslutningsforslag og tre betænkninger fra Budgetudvalget.

Liikanen
Hr. formand, 1997-budgettet kommer til at spille en stor rolle for Unionens strategi, så den kan tage opfordringerne op og genvinde Europas borgeres tillid.
1997-budgettet skal være et stramt budget. Unionens budget skal inden for dets begrænsede rammer bidrage til medlemsstaternes indsats for at genetablere deres skatte- og afgiftsmæssige sundhed. Sådanne bestræbelser er uomgængelige og vil være en vellykket start på Den Økonomiske og Monetære Union, som uden tvivl er den vigtigste opgave for Unionen i resten af dette århundrede og også ind i det næste. Alle institutioner har erkendt, at et stramt budget skal være det centrale i budgetproceduren for 1997. Det er et bevis for deres ansvarsfølelse.
Kommissionen forelagde et foreløbigt budgetforslag i april med en vækstrate »uden BSE«, der lå under inflationen, med betydelige margener i kategori 3, 4 og 5 og uden stigning i antal ansatte, når der ses bort fra udvidelsen.
Et flertal i Rådet er gået et skridt videre og har udarbejdet et »nulvækst«-budgetforslag. Det nåede man især ved at budgettere med 1 mia. ECU mindre i betalingsbevillinger til landbrug og strukturfonde. På grund af den betydelige underudnyttelse i disse kategorier i de seneste år er dette ikke en fuldstændig urealistisk antagelse. Men - og det må vi ikke glemme - de bagvedliggende forordninger er uændrede og skal fuldt ud finansieres over 1997-budgettet.
Hvis Europa-Parlamentet ikke rører ved nedskæringerne i kategori 1 og 2, viser det, at det også er rede til at acceptere et stramt budget. Men de ændringsforslag, der er blevet accepteret i Budgetudvalget, viser også stor støtte til de transeuropæiske netværk i transportsektoren, til forskning og udvikling og til fredsprocessen i Nordirland. Det holder liv i Kommissionens og Parlamentets fælles indsats for disse prioriteter.
Siden årets begyndelse, da hr. Santer foreslog en »tillidspagt« for Unionen, har Kommissionen understreget, at Unionen har brug for en fremsynet strategi for vækst og beskæftigelse. Samtidig med den budgetmæssige tilbageholdenhed skal vi investere i fremtiden.
Som en konkret del af en sådan strategi foreslog Kommissionen en revision af de finansielle overslag for 1998 og 1999 sammen med en forpligtelse til ekstraordinær tilbageholdenhed i 1997. Den var overbevist om, at dens forslag ville opfylde ønsker, der var kommet til udtryk på flere rådsmøder, men især Det Europæiske Råds samlinger siden Essen.
Resultatet af ØKOFIN's overvejelser har været skuffende. Trods støtte fra mange medlemsstater kunne ØKOFIN den 14. oktober kun fastslå, at der under de nuværende forhold ikke kunne nås til enighed om en revision af de finansielle overslag som foreslået af Kommissionen.
På grund af Rådets negative holdning har De nu foran Dem en alternativ løsning for 1997: At styrke finansieringen af revisionsprioriteterne ved at bruge alle margener under kategori 3, 4 og 5. En sådan fremgangsmåde har den fordel, at den overholder det overordnede loft i de finansielle overslag. Institutionerne skulle kunne nå til enighed herom inden længe.
Drøftelserne mellem institutionerne må nødvendigvis omfatte spørgsmålet om retsgrundlag. Kommissionen arbejder med det irske formandskab for at nå frem til en konklusion før afslutningen på denne budgetprocedure. En aftale vil lette Fællesskabets finansielle politikker betragteligt.
Med hensyn til administrationsudgifter medfører Parlamentets ændringsforslag generelt, at Kommissionens administrationsbudget kan fungere, uden at tilbageholdenheden sættes over styr. Det glæder mig. Men jeg håber stadig, at Kommissionen og Parlamentet kan arbejde med et par punkter, som ville fjerne al tvivl om Parlamentets mål uden at svække Kommissionens institutionelle uafhængighed til at beslutte, hvordan de bedst nås.
Lad mig afslutte dette emne med at takke formanden for Budgetudvalget, hr. Samland, og ordføreren, hr. Brinkhorst, og også ordføreren for de andre institutioner, hr. Fabra Vallés, samt alle de øvrige medlemmer af Budgetudvalget for deres arbejde med 1997-proceduren.
Da dette er en forhandling under ét, der også omhandler Parlamentets aktionsbudget for Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab for 1997, vil jeg nu ganske kort kommentere hr. Giansilys betænkning.
Kommissionen vil omhyggeligt gennemgå Parlamentets udtalelse. Jeg noterer mig, at der er enighed om ressourcerne og især om afgiften på 17 %.
Vedrørende udgifterne ser det, hvis der tages hensyn til gennemførelsesmulighederne, sandelig ud til, at det bliver muligt at styrke omstillingsstøtten og også støtten til kul- og stålforskning, for der er allerede tilvejebragt midler til socialforskning inden for forskningsprogrammerne for kul og stål og under det fjerde rammeprogram for forskning.
Jeg har noteret mig Deres forslag om at finansiere forberedende aktiviteter for kul- og stålsektoraktiviteter efter 2002. Dette er en del af en bredere debat om EKSF-aktiviteter efter udløbet af EKSF-traktaten. Kommissionen har endnu ikke lagt sig fast på en holdning til dette spørgsmål. Hr. Colom i Navals betænkning vil blive brugt til at stimulere overvejelserne, og jeg glæder mig til forhandlingen, der, som jeg har forstået det, skal finde sted under mødeperioden i november.
Jeg vil gerne takke hr. Giansily og også igen formanden for Budgetudvalget, hr. Samland, og hans kolleger, for deres arbejde med dette emne.

Wynn
Hr. formand, efter denne formiddags forhandling kommer vi nu til det politiske input og ikke bare inputtet fra udvalgene.
På vegne af Den Socialistiske Gruppe kan jeg sige, at vore prioriteter fra starten har været at koncentrere os om de emner, der kan skabe job. Vi har forsøgt at vise, at vi mener det alvorligt til forskel fra den ordflom, som Rådet konstant har ladet flyde siden Essen om jobskabelsesprojekter, samtidig med at det ikke har stillet de nødvendige ressourcer til rådighed, så ordene kunne blive til virkelighed. Det er også til forskel fra Kommissionen. Det siger jeg ikke for at fornærme Dem, hr. Liikanen - De og Budgetudvalget forstår hinanden udmærket - men der er en vis ironi i, at vi ser et foreløbigt budgetforslag med nedskæringer i udgifterne, og embedsmænd fra Kommissionen så beder Parlamentet om at ophæve disse nedskæringer. Det lugter af hykleri. I Den Socialistiske Gruppe har vi forsøgt at være åbne i vort syn på jobskabelse.
Vi erkender åbent, at hvis det mål skal nås, skal vi have en revision af de finansielle overslag, især på de tre områder, som Parlamentet har lagt sig fast på som prioriteter: den irske fredsproces, forskning og udvikling og de transeuropæiske netværk. Som førhen er vi enige i at arbejde i overensstemmelse med artikel 203-strategien, der blev beskrevet i Budgetudvalget i sidste uge. Det, vi sagde, var, at hvis vi virkelig ønsker at skabe job, hvis vi virkelig ønsker at bruge penge på TEN'erne, så skal der ikke kun ydes penge til undersøgelser, der skal ydes penge til at gennemføre projekterne og arbejdet. Derfor er vi rede til at acceptere artikel 203 for at sikre, at pengene går til TEN'er, går til forskning og udvikling og samtidig, at den irske fredsproces ikke glemmes i disse prioriteter.
Når det er sagt, erkender vi også, at ØKOFIN-samlingen den 14. oktober rent faktisk satte en stopper for enhver form for revision af de finansielle overslag. Vor rolle som gruppe er ikke at lave en masse larm og så lykkeligt falde ind i rækken igen. Hvad der sker, hvis vi ikke kan få støtte i Parlamentet, hvis vi ikke får 314 stemmer, har vor gruppe endnu ikke endeligt besluttet, men jeg formoder, at vi kan acceptere den strategi, som hr. Brinkhorst beskrev i går aftes i Budgetudvalget. Det betyder at henlægge 300 mio. ECU til reserven, hvoraf mindst 100 mio. skal gå til fredsprocessen, og så beslutte, hvad resten skal bruges til. Jeg antager, at de vil gå til forskning, udvikling og TEN'er. Det er en holdning, vi er rede til at støtte.
Det hjælper ikke vor sag, at alle og enhver driver lobbyvirksomhed over for os. Da vi traf beslutningen under førstebehandlingen af budgettet i udvalget og beskrev strategien med artikel 203, sagde jeg, at nu ville Europas telefoner begynde at gløde. Og det har de sandelig også, lige fra ministerpræsidenter og udenrigsministre til sekretærer og alle andre, i en sådan grad, at vi ikke vælger den vej. Jeg er kommet til den konklusion, at telefonen er mægtigere end sværdet, for den ser ud til at opnå meget mere, end vi gør, ved at gå på barrikaderne!
I dag har jeg fået en skrivelse fra Det Forenede Kongeriges permanente repræsentation, hvor den beder os om at stemme mod det ændringsforslag, vi stemte igennem i Budgetudvalget. Det begynder sådan: «Forslaget om særlige støtteprogrammer til fred og forsoning blev stillet af formanden for Europa-Kommissionen, Jacques Delors, den 7. december 1994.« Forkert. Det blev ikke stillet dengang, det blev stillet flere måneder tidligere af Europa-Parlamentet. Det, hr. Delors gjorde, var at tage fejl af tallene. Han sagde 300 mio. ECU i stedet for 200 mio. ECU, og det problem har vi haft lige siden! Men så står der videre, og den sætning er jeg bare helt vild med: «Parlamentets begrundelse for den foreslåede reduktion (det vil sige, at Rådet endnu ikke har opfyldt ønsket om at øge loftet for strukturfondene med 100 mio. ECU til erstatning for ressourcer fra reserven) vil ikke møde forståelse i de berørte områder, især ikke på et så følsomt tidspunkt.«
Det er sikkert rigtigt, men det er også en erkendelse af et medlem af Rådet af, at det, vi hele tiden har sagt, rent faktisk er sandt, at det er, fordi Rådet ikke har tilbudt yderligere 100 mio. ECU, at vi har dette problem. Det hjælper ikke, at sådan noget bliver sendt i cirkulation, hr. formand, især ikke under så følsomme forhandlinger.
Jeg vil gerne sige lidt om de ændringsforslag, som Den Socialistiske Gruppe stiller. I kategori 2 genfremsætter vi ændringsforslagene fra Udvalget om Regionalpolitik. Det betyder, at vi anmoder om, at de 1000 mio. ECU i betalingsbevillinger skal genopføres i budgettet. Det er vor gruppes klare holdning. Vi støtter ændringsforslaget fra Udvalget om Regionalpolitik og Budgetudvalget vedrørende en genopførelse af midlerne til RECHAR og RETEX. I samme ånd støtter vi Budgetudvalgets forslag om, at de 100 mio. ECU til fredsprocessen sikres, men ikke på bekostning af fællesskabsinitiativer, som Parlamentet betragter som en prioritet.
Og så til beslutningsforslaget, der bærer hr. Brinkhorsts navn. Det er temmelig langt. I punkt 71, 72 og 73 står der noget om komitologi. Det, der står der, er alvor, og det budskab, som skal sendes til Rådet, er ganske klart. Hvis det ikke samarbejder på dette område, bliver der måske ikke problemer i 1997, men det gør det helt bestemt i 1998.

Elles
Hr. formand, det, vi først og fremmest skal overveje, når vi ser på 1997-budgettets sammenhæng, er de utrolige vanskeligheder, som Rådets formand henviste til før afstemningerne, lige før frokostpausen. Vi har medlemsstater, der nedskærer eller fastfryser deres nationale budgetter i takt med, at deres offentlige underskud er blevet nedbragt, ikke kun for at være konkurrencedygtige i den globale økonomi, men også på grund af den fælles valutas indførelse ved århundredets slutning.
På vegne af min gruppe kan jeg derfor sige, at jeg mener, at vi skal sikre, at vi handler ansvarligt i denne budgetproces, og vi bidrager til dette mål selv; Det Europæiske Folkepartis Gruppe har lige fra begyndelsen af denne proces og efter Budgetudvalgets afstemning for ti dage siden understreget to principper.
Det første, vi ønsker, er et nulvækst-budget, for det stemmer overens med Parlamentets ansvarspligt i budgetprocessen, og derfor stemmer vi i modsætning til Den Socialistiske Gruppe ikke for, at Udvalget om Regionalpolitiks ændringsforslag stemmes tilbage, men vi stemmer for ansvar med hensyn til strukturfondene lige som de andre dele af budgettet.
For det andet - måske lige så vigtigt, om ikke vigtigere - stemmer vi i overensstemmelse med de forpligtelser, som Parlamentet har indgået, især den interinstitutionelle aftale. Vi er ikke enige i, at vi skal benytte artikel 203, som, hvis ellers hr. Wynn ville indrømme det, rent faktisk ville medføre en ophævelse af denne aftale. Vi mener, at vi skal bruge de aftaler, vi indgår, forsøge at sikre, som nu, at Parlamentets strategi udvikler sig mellem første- og andenbehandlingen og tilskynde Rådet til at handle i henhold til artikel 12, stk. 2, så vi kan få gennemført en drøftelse og efterfølgende revideret overslagene, hvilket skal ske inden for rammerne af den interinstitutionelle aftale, i stedet for blot at rive den i stykker og sige, at »den vil vi ikke bruge«. Det ville efter min og sikkert også min gruppes mening bestemt være forkert af Parlamentet, her hvor vi er ved at forhandle om regeringskonferencen, da det ville vise os som en uansvarlig partner i budgetanliggender. Vi ønsker, at man på nuværende tidspunkt skal være bevidst om Den Europæiske Unions problemer, både for så vidt angår en fastfrysning af budgettet og forhandlinger inden for de rammer, vi allerede har forhandlet os frem til.
Tilbage står dog spørgsmålet om, hvordan vi kan nå det inden for de fastlagte rammer. Vi mener, at det forslag, som hovedordføreren har stillet om at hensætte 300 mio. ECU til en generel reserve med 100 mio. øremærket til Irland er en garanti for, at Irland får 100 mio. ved afslutningen af budgetprocessen, uanset hvilken kategori, vi i sidste instans tildeler dette beløb. Det skal være det grundlæggende princip.
Men vedrørende tildelingen af resten af de 300 mio. ECU, så bliver det op til budgetmyndighedens endelige analyse at beslutte efter andenbehandlingen. Men udtrykt i jobskabelse kan jeg sige, at hvis De tror, at vi bare ved at lægge yderligere 100 mio. over til de transeuropæiske netværk får løst arbejdsløshedsproblemet i Den Europæiske Union, så er jeg bange for, at det ikke er holdningen i denne side af Parlamentet. Det, vi skal tænke på i denne forhandling - og her henvender jeg mine sidste ord til Dem, hr. rådsformand - er, at vi skal have forståelse og fleksibilitet fra Deres institution som en del af den fælles myndighed i budgetprocessen, så vi kan sikre, at det, De har underskrevet, og det, vi har underskrevet, er noget, vi rent faktisk kan leve med i praksis. Situationen har ændret sig, siden vi underskrev i 1993; vi skal sikre os, at den kan overleve som en levende enhed. Ellers er der en risiko for, at De, når vi kommer til revisionen af de finansielle overslag næste år, kommer til at stå over for en mere tilbageholdende partner på denne side af budgetmyndigheden, når vi når frem til at skulle fungere med noget, der er usmidigt og tydeligvis ikke kan fungere på længere sigt.

Giansily
Hr. formand, forberedelsen af vedtagelsen af dette budget har foranlediget Budgetudvalget til et dobbelt arbejde, der, synes jeg, først fortjener en dobbelt anerkendelse til formanden, hr. Samland, og ordføreren, hr. Laurens Brinkhorst.
Med udgangspunkt i overslagene med en forhøjelse på næsten 4 % i forhold til budgettet for 1996 er det foreløbige budgetforslag den 25. juli blevet nedsat til en nulvækst. Motiverne var rosværdige, og min gruppe støttede dem. Hvordan ville De Femten kunne nedsætte deres udgifter i deres nationale budgetter med henblik på konvergenskriterierne i Maastricht-traktaten, når de samtidig skulle acceptere en forhøjelse af fællesskabsbudgettet?
I kraft af denne konstatering var hr. Laurens Brinkhorsts oprindelige strategi nu stærkt besværliggjort og måtte nødvendigvis føre Budgetudvalget til at blive Økseudvalget. Jeg vil gerne samtidig med, at jeg udtrykker vores gruppes samlede tilfredshed komme med nogle grundlæggende bemærkninger om de beslutninger, der er truffet i anledning af dette budget og fastslå nogle principper, der forekommer os helt elementært fornuftige, selv om de giver en fornemmelse af, at vi gentager os selv.
Allerførst landbrugsudgifterne, hvor jeg gerne endnu en gang vil understrege adskillelsen af de obligatoriske udgifter og de ikke-obligatoriske udgifter. Jeg vil gerne, ud over hr. Laurens Brinkhorst, høres af vores kolleger fru Elisabeth Guigou og hr. Elmer Brok, der repræsenterer Parlamentet i diskussionen om regeringskonferencen: Den fælles landbrugspolitik er ikke et budgetinstrument, den er et værktøj til regulering af markederne, der af åbenlyse årsager er genstand for et skønsmæssigt budget. Hvad ville vi have gjort i krisen med kogalskaben uden smidigheden i opstillingen og uden den obligatoriske opførelse af bevillingerne? Bevillingerne i rubrik 1 må bevare deres obligatoriske karakter.
Jeg vil derefter gerne sige nogle ord om revisionen af de budgetmæssige overslag. Det er klart, at Budgetudvalget, fordi den interinstitutionelle aftale giver det et særligt præcist ansvar med hensyn til budgettet, ønsker at udøve det i en forud veldefineret ramme. Det forekommer mig naturligt, at samrådsproceduren fuldt ud er gældende med hensyn til dette emne, men det er også årsagen til, at min gruppe ikke ville acceptere, at man vender tilbage til traktatens artikel 203, for den interinstitutionelle aftale forekommer os at være et betydeligt fremskridt i delingen af det ansvar, Parlamentet har fået.
Hvad angår det manglende retsgrundlag, tror jeg, at hovedordføreren har ret. Det er meget vigtigt hurtigt at give de lovgivningsmæssige midler til brug af de opførte bevillinger uden restriktioner.
Nu et par ord om tallene. Ved at blive inden for nulvækst-beløbet er det klart, at der kun kan uddeles meget lidt. Vores gruppe, navnlig vores irske del, er meget chokeret over opførelsen i reserven af 100 millioner ECU af de bevillinger, der er beregnet til støtte for fredsprocessen i Nordirland. Det er frygten for en forkert fortolkning i offentligheden af Parlamentets afstemning mere end realiteten i den budgetmæssige situation, der får UPEgruppen til at forkaste opførelsen i reserven af disse 100 millioner ECU. Vi håber oprigtigt, at der findes en tilfredsstillende løsning inden andenbehandlingen.
Vi har også nogle forbehold vedrørende den skæbne, som Euronews har fået. Hvis det er rigtigt, at denne europæiske fjernsynskanal har vanskeligt ved at finde sin økonomiske ligevægt, må vi passe på ikke ved alt for store finansielle restriktioner at bringe redskabet i fare.
Hvad angår forskningsprogrammerne, åbner opførelsen i reserven af 100 millioner ECU perspektiver for andenbehandlingen, og vores gruppe godkender dette forslag.
Tilbage er det, der var været vores gruppes stridshest sidste år, MEDA-programmet. Vi må holde op med at rette os imod Tyrkiet og lade, som om Middelhavet kun omfatter Anatolien og Sydøsttyrkiet. Vi må ikke glemme, at af alle de lande, der kan gøre krav på MEDA-programmet, er Tyrkiet det rigeste og derfor mindst berørt økonomisk af restriktive foranstaltninger. Derfor kan vi ikke endnu en gang acceptere en eventuel opførelse i reserven af bevillinger beregnet på MEDA-programmet.

Porto
Hr. formand, til en start vil jeg takke hr. Laurens Brinkhorst for hans indsats som ordfører for budgettet for 1997, hvor han har opnået et stringent og gennemskueligt resultat, hvilket er uomgængeligt nødvendige egenskaber i vores udviklingsproces.
Endvidere vil jeg udtrykke glæde over den måde, hvorpå arbejdet er forløbet i Budgetudvalget, hvormed det er sikret, at det i den offentlige mening klart fremstår, at vi ikke tilsidesætter forpligtelsen til et opbygge en Europæisk Union, som ikke er begrænset til et om sig selv lukket frihandelsområde. Det var således vigtigt, at det stod helt klart, at Den Europæiske Union også er et område med større økonomisk og monetær integration og samhørighed. Derfor var det afgørende, at der ikke blev vedtaget et forslag om nedskæringer, omend uden praktiske, umiddelbare følger, i forpligtelserne vedrørende strukturfondene, herunder de midler, der er afsat til mål nr. 1-områder, der i øvrigt udviser en temmelig høj gennemførelsesgrad.
Det må derimod beklages, at Budgetudvalget ikke har vedtaget et ændringsforslag om at undgå yderligere nedskæringer af bevillingerne til de øvrige målområder, som det sker i Rådets forslag - forhåbentlig vil dette ændringsforslag blive vedtaget på plenarmødet.
Den tanke, at disse bevillinger må ofres af hensyn til de i Maastricht fastsatte konvergenskriterier, er absurd, da de tværtimod - og på dette punkt er jeg uenig med den foregående taler - bidrager til, at de lande, der har de største vanskeligheder, kan nedbringe deres budgetunderskud. Det var i øvrigt også til dels med dette mål for øje, at Samhørighedsfonden blev oprettet med et meget lille krav til additionalitet.
Vi må glæde os over, at det på mødet i går besluttedes at genopføre bevillingerne til samarbejde med tredjelande, navnlig med Latinamerika og Sydafrika, og det må håbes, at vi på torsdag vedtager et ændringsforslag om genopførelse af en anden betydelig bevilling til fremme af eksporten til tredjelande.
Der er tale om små beløb i et budget, som ligger et godt stykke under det loft på 1, 24 % af BNP, som er fastsat i de finansielle overslag. Der kan derfor ikke fremsættes nogen anklage om ødselhed, da det under alle omstændigheder drejer sig om at sikre grundlæggende foranstaltninger og principper i det Europa, vi ønsker at opbygge, et åbent og konkurrencedygtigt Europa i overensstemmelse med vores tradition og fremtid.
Til sidst en bemærkning til de foranstaltninger, der på vort initiativ foreslås prioriteret, støtte til Nordirland, de transeuropæiske net og forskning og udvikling. De er alle af største vigtighed af politiske og udviklingsmæssige grunde. Men for ikke at skabe ubegrundede håb - som det er blevet sagt tidligere på dagen - er det vigtigt at gøre op med troen på, at de transeuropæiske net kan bidrage adækvat til løsningen af arbejdsløshedsproblemet. Da arbejdsløsheden er et grundlæggende problem i vore dage, som bekymrer os alle, og som vi må håndtere så realistisk som muligt, må vi også prioritere støtten til små og mellemstore virksomheder, hvilket er den eneste effektive vej til at løse problemet, da det er et omfattende problem som berører alle Unionens regioner, også de regioner, hvor man ikke vil kunne opnå positive virkninger af et lille antal storstilede aktioner, hvoraf nogle i øvrigt er meget lidt arbejdskraftintensive.

Miranda
Hr. formand, det grundlæggende problem i forbindelse med denne budgetprocedure er efter vores mening dens gennemgribende restriktive tendens, som får en indskrænkende virkning på den normale udvikling af fællesskabspolitikkerne på grundlæggende områder.
Her lige før starten på den tredje fase af Den Økonomiske og Monetære Union, hvor overvejelserne over den næste udvidelse af Unionen allerede er i gang, har Rådet valgt at ændre budgettet, ikke med henblik på at imødegå de største problemer, som Unionen står overfor, navnlig på det sociale område, men med henblik på at foregå medlemsstaternes regeringer med et godt eksempel, idet man også i medlemsstaterne er i gang med besparelser og budgetstramninger.
Som følge heraf er vilkårlige nedskæringer og manglende sammenhæng de fremherskende træk i det foreliggende budgetforslag. Der tages ikke hensyn til fællesskabsbudgettes begrænsede rækkevidde. Der brydes objektivt med Edinburgh-aftalerne, for så vidt angår udviklingen i fællesskabsudgifterne. Landbrugsudgifterne nedskæres med 1 mia ECU, medens det rent faktisk - også af de fremsatte forslag- fremgår, at der tværtimod er behov for en forhøjelse af budgettet. Betalingsbevillingerne til strukturfondene nedsættes med samme beløb, selv om det er en kendt sag, at der netop blev truffet beslutning om at styrke disse for at tage højde for de forudsigelige følger af de nominelle konvergenskriterier.
Der foreslås omfattende begrænsninger af bevillingerne til interne politikker og udgifterne til udviklingssamarbejde, medens det største problem, arbejdsløsheden, tværtimod kræver en eksemplarisk indsats.
Vi kan derfor hverken acceptere beløbene eller logikken i Rådets forslag. Og jeg vil gerne understrege følgende: vi mener ikke alene, at de i Kommissionens foreløbige budgetforslag anførte beløb til prioriterede områder, som Europa-Parlamentet altid har støttet - navnlig Nordirland, de transeuropæiske net og forskning og udvikling - skal genopføres, men også at bevillingerne til disse områder skal justeres i forbindelse med en revision af de finansielle overslag, således at det ikke går ud over andre mål.
Det er nu vigtigt at finde ud af, hvorledes Parlamentet forholder sig til Rådets tankegang, om det vil bryde med den eller ej. Det bør det gøre. Men at dømme ud fra afstemningerne i Budgetudvalget vil det ikke være tilfældet.
Med små ændringer fastholdes Rådets logik i alt væsentligt. De reaktioner, vi i dag har hørt fra Parlamentets forskellige fagudvalg, er et symptomatisk vidnesbyrd herom, som man ikke kan sidde overhørig.
Der har ikke kunnet konstateres nogen nævneværdig reaktion på nedskæringerne i landbrugsudgifterne, selv om Rådet er gået langt videre end det af Parlamentet foreslåede inden for rammerne af ad hoc-proceduren. Nedskæringen med 1 mia ECU i betalingsbevillinger under strukturfondene opretholdes. Henvendt til dem, der finder det positivt, at denne nedskæring ikke berører mål nr. 1, - hvad det også er - og at der dermed i det mindste tages hensyn til de lande, der er mest omfattet af mål nr. 1, vil jeg gøre opmærksom på to aspekter:
dels at det grundlæggende drejer sig om et principspørgsmål og ikke så meget - eller i hvert fald ikke primært - om et kvantitativt spørgsmål; det drejer sig om at overholde eller ikke overholde Edinburgh-afgørelserne; -dels må vi fra et teknisk synspunkt gøre os klart, at en sådan nedskæring i betalingerne uundgåeligt i de kommende regnskabsår vil resultere i nedskæringer i forpligtelsesbevillingerne, og jeg er overbevist om, at det da vil gælde for alle målene. Det er i øvrigt grunden til, at vi insisterer på at genfremsætte de ændringsforslag, der drejer sig om at genindføre beløbene i det foreløbige budgetforslag på dette område, hvilket i øvrigt er i overensstemmelse med mange andre medlemmers ønske og med forslagene fra såvel Udvalget om Regionalpolitik som Udvalget om Sociale Anliggender og Beskæftigelse.Endelig er det også en smule skræmmende, hvad der sker med bevillingerne under udgiftsområde 3 og 4. Her skal først og fremmest nævnes vigtige områder som kultur og samarbejde, og også her er den fremherskende tendens at gennemføre besparelser.
Til sidst skal det understreges, at vi retter os efter den strategi, der i går blev fastlagt af Budgetudvalget. Men jeg skal samtidig understrege, at vi gør det med alvorlige forbehold, som det vil være fremgået af dette indlæg. Vi så helst, at bevillingerne til de fastsatte mål og prioriteter blev opretholdt, ikke på bekostning af andre mål, men gennem en revision af de finansielle overslag. Jeg håber nu, at plenarforsamlingen retter op på de negative aspekter i dette budget på samme måde, som der opnåedes nogle positive ændringer under afstemningen i Budgetudvalget i går.

Müller
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg har svært ved at forestille mig, at der blandt Rådets medlemmer er nogle, der kan lide popmusik. Jeg så gerne, om der var, og på en eller anden hemmelig måde må en slager af David Bowie vel være blevet dets kendingsmelodi. Dens titel er: «We will be heroes, but just for one day.«
Ja, mine damer og herrer, det var helte, der mødtes i Essen, Cannes og Madrid, da det gjaldt om højlydt at bekendtgøre, at naturligvis skulle kampen mod arbejdsløsheden stå i centrum af alle europæiske bestræbelser. Til dette formål blev de transeuropæiske net gang på gang draget frem som konjunkturmotor. Det blev højlydt bekendtgjort, at fredsprocessen i Irland skulle støttes med yderligere 100 mio. Det var Rådets salvelsesfulde ord, der sørgede for overskrifter. Men - og det er en bitter erkendelse, hvad angår europæiske løfters troværdighed - disse salvelsesfulde ord rakte lige til en overskrift, der overlevede i én dag. Så vendte den grå hverdag tilbage, og hverdagsmelodien staves som følger: spare, to stavelser, der klinger som ler.
Nu kan ingen unddrage sig nødvendigheden af at spare på baggrund af de nationale budgetters aktuelle situation og nødvendigheden af at reducere statsgælden med henblik på den europæiske monetære union. Men bliver der så virkelig sparet i Rådets forslag? Nedskærelser på 1 mia i forbindelse med landbrugsudgifterne: I betragtning af de betydelige overskud sidste år bestemt ikke nogen overbevisende sum og oven i købet ikke ærlig efter min mening! For det, vi skærer ned i dag, vil allerede i morgen blive ædt op af BSE-krisen, hvis løsning kommer til at koste os dyrt i de nærmeste år.
En mia ecu i besparelser ved udbetalingerne fra strukturfondene: Det er - med forlov - bestemt ikke at spare, men simpelt hen en regnskabsfidus, for forpligtelserne gælder jo stadig, som alle ved! I stedet for skulle Rådet f.eks. have beskæftiget sig alvorligt med det problem, de ikke-effektuerede udbetalinger fra strukturfondene udgør. Men nej, så meget fremsyn ønskes ikke! For i sidste instans glæder nettobetalerne sig jo allerede i dag til at få de ikkeeffektuerede udbetalinger tilbagebetalt i 1998 og 1999.
Devisen synes her at være, at politik føres bedst ved at undlade at føre den. Men man spørger da sig selv, hvad det har med solidaritet at gøre. Det var så det! Alle andre udsagn blæser i vinden, og Parlamentet må se at finde en grimasse, der kan passe.
Vi har ikke kun set til, men deltaget aktivt. Ja, der er blevet sparet, men også her spørger jeg mig selv til hvilket formål. Til fredsprocessen i Irland? Udmærket! 100 mio ecu til den af Rådet udstedte dækningsløse check, møjsommeligt kradset sammen fra andre politikområder. Til de transeuropæiske net? Nej, nu må De undskylde! Hvem i Europa-Parlamentet tror da stadig på, at 352 mio ecu - og 100 oveni - skal være tegnet til beskæftigelse, især da medfinansieringen i medlemsstaterne ikke en gang er sikret mere? Nu skal vi altså omsider holde op med den vise om de transeuropæiske net.
Og så har vi også sparet til forskningen. Nåh ja, spørgsmålet er, hvad nytter det, så længe tyngdepunkter inden for forskningen som vedvarende former for energi ikke kan gennemføres, fordi De, mine herrer repræsentanter for Rådet, siger nej til retsgrundlaget? Men det bekymrer jo ikke de helte, som i Rio højlydt bekendtgjorde, hvor vigtig miljøbeskyttelsen er, just for one day , og tilbage i Europa er CO2 -problematikken ude af øje, ude af sind! Det kan man altså ikke kalde at spare med henblik på en investering i fremtiden! Og på hvis bekostning blev der sparet? På bekostning af de svageste, navnlig på bekostning af udviklingslandene.
På dette budget sporer borgerne ikke nogen melodi, og da slet ikke nogen fremtidsmelodi. På den måde kan Europa ikke udformes, men kun forvaltes!
Heroverfor tager de små highlights sig kummerlige ud. Omsider 3 mio til domstolen vedrørende det tidligere Jugoslavien; støtte til den er mere end blot en symbolsk opgave. Vort initiativ, som går ud på at beskytte budgettet mod dramatisk stigende pensionsbyrder, vandt desværre kun delvis genklang. Medens det synspunkt vinder indpas, at tjenestemandspensionernes fremtid ikke må overlades de kommende generationer som et dybt hul på budgettet, kunne medlemmerne af Europa-Parlamentet desværre ikke komme frem til en konsekvent ordning i egne sager.
Manglende troværdighed ser vi også i afvisningen af økologi i eget hus, når der lukkes af for øko-revisionen. Vi kan tale meget om greening af EU, hvis vi ikke omsider starter i vore egne glaspaladser!
Sparepolitik kræver mod, kræver fremsyn og vilje til at sige farvel til højtskattede privilegier og udsigtsløse projekter samt vilje til at udforme en fremtidspolitik. Heroes for just one day kan ikke sikre det, men måske viser Tina Turner os vejen med sit nummer »We don't need another hero«!
Måske har vi bare brug for lidt mere mod!

Formanden
Hr. Müller, vi vil afvente Rådets musikalske svar på Deres indlæg!

Dell'Alba
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil først og fremmest på vor gruppes vegne bringe en kompliment og en oprigtigt ment tak til ordføreren for selve betænkningen, hr. Brinkhorst, og ordføreren for de øvrige udvalg, hr. Fabra Vallés for udførelsen af et stykke arbejde, der ganske givet er et af de vanskeligste at give sig i kast med i parlamentsåret. En tak fordi de i det mindste i denne første fase har gennemført et ufuldbåret budget, som herefter er blevet gjort endnu værre af det Ministerråd, som nogle citerer med musik, men som jeg vil ty til poesien for at sige, at det minder meget om »Bateau ivre« af Rimbaud, fordi det efter min opfattelse er ude af stand til at følge en bestemt kurs, idet det samtidig med, at det med rette kræver en besparelsespolitik inden for medlemsstaterne i øvrigt foregiver, som vi ville sige i Italien, at være omrejsende kræmmere i unionsbudgettet, dvs. inden for det eneste instrument, som det har til rådighed for at ledsage og bedre få unionsborgerne til at forstå fordelene ved den økonomiske, monetære og måske i morgen den samlede politik i Europa.
Vi har nu i løbet af 10 dage oplevet to nationale valg, som, uden at det kan undre nogen, har været partierne en lærestreg og vist tendenser imod Maastricht. Vi vil stadig få dårligere tilkendegivelser, dersom dette Råd nærsynet fortsætter med at søge at spare småskillinger, mens dette budget i stedet for burde have været et instrument for vor Europæiske Unions vækst. Det har følgelig været vanskeligt for Parlamentet at reagere over for et budget, der indebærer en påstået stramning, eftersom der spares på landbrugspolitikkens område, men som herefter er klart til at fordoble udgifterne inden for en særlig sektor, som f.eks. oksekødssektoren, til skade for andre former for politik, der ikke tilfældigt måske for første gang så lysende klart har ført til, at man har stemt imod i visse lande. Der sker »budgetmæssige stramninger« vedrørende strukturfondene, der truer eller i hvert fald giver indtryk af at true denne tanke om økonomisk samhørighed og viljen til sammen at gøre fremskridt på vejen mod den union, som ligger til grund for strukturfondene. Herefter udfolder man en frygtsom og slet politik med besparelser på nogle få snese millioner inden for de store sektorer, som er af betydning for livet i vor indre struktur, nemlig udviklingshjælp og humanitær bistand. Jeg håber, at vi på torsdag vil rette op på denne tendens, således at vi på næste års tillægsbudget på ny kan indføre nogle bevillinger til humanitær bistand, som ikke er med på vort budget. Det billede, vi giver borgerne, er derfor et billede af et Europa i tilbagegang, et tilbageskridt i forhold til, hvad det skulle være.
Man har endelig valgt ikke at skabe politik omkring de store strukturmæssige investeringer i den berømte »Delorsplan«, som vi endnu har svagt i erindring, og som dag efter dag viser, hvor rigtig den var i sine holdninger, og hvor forkert de nuværende politiske lederes holdning er, ikke i Rådet, men, mener jeg, også på andre områder.
Vi beklager, at vi ikke bestemt har tilsluttet os forslaget fra mere autoritære grupper, som sammen med os støttede mistilliden til Rådet, om at gå videre på grundlag af traktaten, samtidig med at vi frygter, at den strategi, der er fastlagt på grundlag af artikel 203, og som er en smule mere beskeden, til sidst viser sig at blive taberen.
Vi er naturligvis glade over, at visse budgetlinjer, jeg tænker herved særlig på dem, der vedrører genoptagelsen af visse kreditter inden for visse budgetlinjer vedrørende det tibetanske folk, som lider så meget, er blevet godkendt, og vi håber, at Kommissionen i år vil opretholde dem. Alt i alt vil vi stemme for hr. Brinkhorsts betænkning, selvom jeg tvivler på, at alt dette vil vise sig at være et effektivt våben over for Rådet.

Fabre-Aubrespy
Hr. formand, Rådets forslag til budget, der er influeret af visse medlemsstater, indgår i en bestræbelse på stramning, der fortjener at blive understreget. Vi er faktisk enige i denne forskel i forhold til for ikke så længe siden. Det foreløbige budgetforslag for 1996 fastlagde en forhøjelse på mere end 8 % i forpligtelsesbevillinger og betalingsbevillinger. Kommissionens foreløbige budgetforslag fastlægger også en forhøjelse på 4 % i forpligtelsesbevillinger og på 3, 1 % i betalingsbevillinger. Denne forhøjelse er stadig overdreven, og bestræbelsen er utilstrækkelig i betragtning af det, der gøres i mange medlemsstater i dag.
Rådets budgetforslag anslår selv en nedsættelse på 0, 3 % i forhold til 1996-budgettet, dvs. en nedsættelse på 900 millioner ECU med en ligelig indsats på landbrugsudgifterne og strukturudgifterne. Rådet tager således højde for det, vi ofte har understreget, dvs. at der findes betalingsbevillinger, der ikke er gennemført, 9 milliarder ECU for årene 1994-1995.
Budgetudvalget er desværre ikke på linje med denne tendens. Det argumenterer som sædvanlig i henhold til Parlamentets egne kompetencer, det argumenterer i kraft af styrkeforhold, det argumenterer i henhold til en politiserende politik. Man tøver ikke med at beholde budgetposter uden juridisk grundlag, der ikke er prioriterede. Man tøver ikke med at tale om »reserver, der er i strid med principperne i den budgetmæssige rettroenhed«. Man tøver heller ikke med at påtænke en overskridelse af loftet for de finansielle overslag. Man forudser den for i år og naturligvis for de følgende år. Herved går man for øvrigt ikke i retning af Den Økonomiske og Monetære Union, der er bekendtgjort fra alle sider, og som man giver meget betydelige bevillinger til, man forbedrer ikke Europas image hos borgerne i de forskellige nationer, der udgør Den Europæiske Union.
Det er en skøn forspildt lejlighed, og vi kan ikke acceptere budgettet, hvis Budgetudvalgets ændringsforslag fastholdes. Vi går ind for besparelser, der kan ændre den budgetmæssige mentalitet, som vi har haft i mange år.

Le Gallou
Hr. formand, jeg har med interesse fulgt debatten i Budgetudvalget, men de franske og flamske løsgængere i Parlamentet kan ikke vedtage dette budget, fordi vi grundlæggende bestrider det.
Først af de årsager, som der på fremragende måde er blevet redegjort for af vores kollega, hr. Fabre-Aubrespy. Derefter fordi dette budget i sidste ende er fraværende eller latterligt i de store sektorer, hvor der effektivt kunne gennemføres aktioner på europæisk niveau: Fraværende inden for rum- og rumfartsområdet og også inden for de større infrastrukturarbejder. En tilføjelse på 100 millioner ECU i reserven til de transeuropæiske net har ikke meget mening, når det drejer sig om et helt kontinent.
Derefter og navnlig fordi dette budgets væsentlige funktion er at købe sympatier for det føderalistiske projekt og samtidig få taknemmelige kunder på nationalt og lokalt niveau med strukturfondene og samhørighedsfondene. Det er måske sympatisk at finansiere lystbådehavne eller hotelværelser ude på landet, men det skal ikke være på unionsniveau.
Der er ikke kun lokale og nationale kunder. Der er også uendelig mange kunder i forbindelse hermed: Forbrugersammenslutninger, sammenslutninger af antiracister, feminister, føderalister og økologer, og mange flere. På dette område sker alt i en total mangel på gennemsigtighed.
Ordføreren, hr. Brinkhorst, har prøvet at få lidt orden på tilskuddene, lidt offentlighed, lidt gennemsigtighed, men det er ikke blevet fulgt op af Udvalgets majoritet til venstre, der på dette område ønsker, at der fortsat hersker en formørkelse.
Der er også fagforeningskunderne, og her er det særligt interessant og bemærkelsesværdigt. Gennem omkring ti budgetposter - og beløbene bliver betydeligt større for hvert år - modtager de store fagforeninger over 50 millioner ECU. Forklaringen er enkel. Mens den fælles valuta og den generaliserede frihandel hver dag bringer titusindvis af europæiske arbejdere ud i arbejdsløshed, må det europæiske budskab viderebringes, og hvordan kan man gøre det bedre end at købe de store fagforeningers medskyldighed med penge? Det er betydningen af disse budgetposter.
Universitetskunderne er ikke glemte med Jean Monnet-aktionen, der skal skabe sympati på universiteterne.
Jeg vil tilføje et sidste punkt. Dette budget er et propagandabudget: Hvert år bruges der faktisk over 100 millioner ECU til propaganda herunder ved metoder til manipulation af offentligheden. Kommissæren, hr. Oreja, har forklaret, at man i forbindelse med føljetonerne med penge fra Den Europæiske Union indførte sekvenser, der var positive over for denne. Alt sammen på en hemmelig måde, da det ikke fremtræder som sådan. Vi kan ikke acceptere et budget, der forekommer som et budget, der manipulerer med offentligheden.

Samland
Hr. formand, hr. rådsformand, budgettet for 1997 ledsages af en udvikling, som kan ryste budgetfreden i dens grundvold. Både artikel 203 i traktaten og den interinstitutionelle aftale fra 1993 fastsætter væsentlige forhandlinger mellem budgetmyndighedens to parter - Parlament og Råd.
Året 1996 er imidlertid karakteriseret af, at sådanne væsentlige forhandlinger ikke har fundet sted på grund af Rådets afvisende holdning. I syv officielle og uofficielle triloger med det italienske og senere med det irske rådsformandskab er der kun opnået ét: ingenting. De løfter, der er givet mundtligt under drøftelserne og skriftligt har de to formandskaber ikke kunnet gennemføre i eget hus. Efter at nu også Rådet af finansministre har sagt nej til en revision af de finansielle overslag for 1998 og 1999 og efter at der til dato hverken er indgået aftaler om retsgrundlagene eller kommet en aftale i stand om fiskeripolitikken, kan man konstatere: et flertal af rådsmedlemmerne lever ikke op til deres i traktaten forankrede opgave og nægter at føre væsentlige forhandlinger. Dét bliver Parlamentet nødt til at drage konsekvenser af, hvad angår budgetproceduren.
Europa-Parlamentet har på sin side holdt alle de løfter, det afgav i hr. Brinkhorsts retningslinjer. Hvis udfaldet på torsdag bliver det samme som i Budgetudvalget, har Europa-Parlamentet sørget for betydelige margener i udgiftsområderne 3, 4 og 5. Dermed har det skabt forudsætningerne for at gennemføre de nødvendige mærkesager, som ikke vi, men topmøderne siden Essen i 1994 til stadighed har draget frem. Med vor beslutning holder vi os for første gang siden 1979 under Kommissionens foreløbige forslag. Men dertil var der knyttet betingelser, som Rådet ikke har overholdt, nemlig en revision af de finansielle overslag. Det var ikke os, der ophøjede de transeuropæiske net til en beskæftigelsespolitisk strategi, det var Rådet under tysk formandskab.
Det var ikke os, der til fredsprocessen i Nordirland ville stille yderligere 300 mio i stedet for 200 til rådighed. Det var topmødet i Essen, der udstedte checken, men bagefter ikke ville indløse den. Nu skal pengene tages fra de fattige regioner for at blive givet til de andre. Nu, da Parlamentet gør opmærksom på det, begynder Rådet at råbe op.
Hr. rådsformand, hvor var De egentlig, da revisionen af de finansielle overslag blev afvist i ØKOFIN-Rådet i går for 14 dage siden og dermed den afgørelse faldt, at disse ekstra 100 mio ecu ikke stilles til rådighed for fredsprocessen i Nordirland? Det ville have været det rette øjeblik til at pege på dem, som i dag - som regeringen i Storbritannien - med snedige breve vil animere os til alligevel venligst at sørge for de 100 mio.
Vi har jo sammen aftalt en revision af det fjerde forskningsrammeprogram. Nu forholder Rådet sig efter mottoet: Hvad angår min dumme snak i går mig i dag? Men med 18 mio arbejdsløse i Den Europæiske Union kan det ikke være Parlamentet ligegyldigt, om der fra EU udgår signaler om en beskæftigelsespolitik eller ej. Derfor vil vi gøre alt for også at finansiere de tre prioriteter transeuropæiske net, forskning og fredsproces i Nordirland. Også mod Rådets vilje, om så skal være. Og i den sammenhæng vil vi ikke lade formelle systemer hindre os i at indsætte de til rådighed stående margener fra udgiftsområderne ud over udgiftsområderne til finansiering af prioriteterne.
Hvorledes vil nogen i Europa-Parlamentet forklare en vælger, at pengene er til stede i de forskellige udgiftsområder, men ikke må bruges? Den interinstitutionelle aftale er til for at gøre budgetproceduren mere enkel, men ikke for at forhindre politik. Det vil vi rette os efter. Vi opfordrer Dem derfor for sidste gang til at gå ind i væsentlige forhandlinger mellem første- og andenbehandlingen af budgettet.

Tillich
Hr. formand, budgettet for 1997 er præget af Rådets forslag om en nedskæring af Kommissionens foreløbige forslag med en milliard på landbrugsområdet og en milliard på det regionalpolitiske område. Vor gruppe går ind for dette tiltag. Vi står bag sparebudgettet, og vi er for nulvækst på budgettet. Men vi er ikke indforstået med Rådets forslag om nedskæringer på det indre marked. Vi siger imidlertid også nej til at opsige den interinstitutionelle aftale, fordi vi har forpligtet os til et sparebudget, og dermed adskiller holdningen sig fra den, De Europæiske Socialdemokraters Gruppe har.
Men samtidig vil jeg gerne opfordre De Europæiske Socialdemokraters Gruppe og Gruppen De Grønne, hvor f.eks. fru Müller i forbindelse med nedskæringerne i regionalfondene talte om en regnskabsfidus, til at stemme for dette forslag fra Rådet, da forpligtelserne reelt bliver til betalinger, så snart der er brug for pengene. Altså kunne i princippet venstrefløjen i Parlamentet alligevel stemme for dette forslag fra Rådet, og vi ville opfylde vor forpligtelse til at vedtage et sparebudget.
Vor gruppe kræver derfor fortsat besparelser i udgiftsområderne 1 og 2. Vi kræver også støtte til fredsprocessen i Nordirland, og vi går ind for støtte til en europæisk forsknings- og udviklingspolitik. Jeg mener endvidere, det er legitimt at kræve støtte til de små og mellemstore virksomheder, for de bliver nok dem, der, hvis de får støtte, snarere skaber arbejdspladser, men ikke de transeuropæiske net. Dér er jeg enig med de to, der havde ordet før mig.
En ting vil jeg lige sige: Jeg er absolut ikke enig i de forslag til MEDA-programmet og Tyrkiet, der blev drøftet i går i Budgetudvalget og ifølge hvilke bevillingerne skal opføres i reserven, når der forekommer overtrædelser af menneskerettighederne i Tyrkiet. Hvis vi som Parlament vil være kohærente, ville vi blive nødt til at gøre det samme også i PHARE- og TACIS-programmerne. Derfor opfordrer jeg endnu en gang indtrængende Parlamentet til at forblive kohærent og føre en politik, som er troværdig. Hvis vi vil have en a priori-bedømmelse, bliver vi nødt til også at gøre det i de andre programmer.

Gallagher
Hr. formand, jeg begrænser mit bidrag til et emne, der er af afgørende betydning for den irske ø, nemlig freds- og forsoningsfonden. For to uger siden stemte Budgetudvalget for at nedskære budgettet til denne fond med £78 mio. Det var et stort skridt i den forkerte retning. Det viste, at Parlamentets forpligtelse for fredsprocessen smuldrer, og med fru Wulf-Mathies ord var det tegn på manglende solidaritet. Denne følelse deles også af Taoiseach og Tánaiste i mit land. Siden da har jeg arbejdet med mine kolleger for at sikre disse vigtige midler, og takket være vor indsats er der gjort fremskridt, og det nuværende kompromisforslag er udtryk for et sådant fremskridt.
Jeg vil gerne ramme en pæl gennem en myte, der har cirkuleret rundt her i Parlamentet, om finansieringen af fredsprocessen. Den oprindelige begrundelse for nedskæringen var, at pengene ikke blev brugt op. Det er den eneste begrundelse. Penge blev overført til RECHAR- og RETEX-programmerne, og det kom ikke på tale at finde pengene andre steder. Der findes projekter nok til at sikre, at finansieringen kan blive brugt. Der eksisterer et spændt forhold mellem institutionerne i Den Europæiske Union, Budgetudvalget og Rådet, men vi siger: Fingrene væk fra freds- og forsoningsfonden! Her skal I ikke blande jer, selv ikke, hvis der er problemer mellem Parlamentet og Budgetudvalget og Ministerrådet. Da jeg gik hårdt imod den oprindelige nedskæring, blev jeg anklaget for at skabe splid. Det var en uforskammet reaktion på et emne, der er af så stor betydning. Jeg glædede mig over den brede støtte til mit standpunkt, og jeg vil gerne takke den irske regering, herunder Taoiseach og Tánaiste , fru Wulf-Mathies, de irske og britiske industrisammenslutninger, min partileder og naturligvis den britiske regering, der også har støttet mig. Dem, der mumler i krogene, vil jeg spørge: Er alle dem, jeg har nævnt her, uromagere? Selvfølgelig ikke. Jeg vil også benytte lejligheden til at takke rådsformanden, Hugh Coveney, for hans støtte og den detaljerede høring, han er gået ind i.
Jeg har ikke til hensigt at svare på det udemokratiske angreb på mig, som lederen af Den Socialistiske Gruppe, det britiske parlamentsmedlem fru Green, eller hr. Samland, har udsat mig for. Jeg glæder mig over den ændrede holdning og bliver meget glad, når dette kommer tilbage i budgettet på sin egen konto. Jeg taler om realiteter, ikke personer.

Cox
Hr. formand, førstebehandlingen af budgettet er vigtig, men som vi ved, er vi ikke kommet til den endelige definition og fastlæggelse af prioriteterne for 1997.
Som for den foregående taler er min største prioritet her i dag finansieringen af fredsprocessen i Nordirland. Som udgangspunkt vil jeg erindre om, at det var Parlamentet, der som den første af de europæiske institutioner insisterede på, at Unionen skulle vise sin solidaritet med og støtte til fredsprocessen. Vi enedes om at tildele 200 mio. ECU til denne opgave, og efterfølgende hævede Rådet loftet til 300 mio. ECU, men nægtede at revidere de finansielle overslag og dermed give adgang til den nødvendige finansiering af de ekstra 100 mio. ECU.
Budgetunderskuddet er Ministerrådets ansvar, og Rådet har konsekvent nægtet at afhjælpe dette underskud. Rådet har ikke efterlevet sine egne erklæringer.
Til Parlamentets ære kan det siges, at det nu igen foreslår at give Nordirland førsteprioritet med udgangspunkt i dets egne reserver og handlefrihed for at opveje dette underskud på 100 mio. ECU, der skyldes Rådet. For at undgå misforståelse eller fejlfortolkning såsom det fejlfyldte brev fra den britiske permanente repræsentation, skal der fra Parlamentet i dag lyde et klart budskab, nemlig at det er Europa-Parlamentet, der har handlet og fortsat handler som primær garant for finansieringen af fredsprocessen i Nordirland.
På torsdag stemmer vi om en pakke prioriteter for Parlamentets reserver, hvor Nordirland får førsteprioritet blandt andre ligeværdige forhold. Denne reserve omfatter ressourcer fra forskellige budgetkategorier. For at sikre tildelingen til fredsprocessen i Nordirland, skal Rådet nu lette denne akkumulering af reserver mellem første- og andenbehandlingen. Hvis Rådet ikke gør det, har det ikke alene nægtet at yde de tilstrækkelige midler fra begyndelsen, det gør sig også skyldigt i manglende interesse for sagen. Vor afstemning gør det muligt for Parlamentet at sætte den særdeles følsomme fredsproces i Nordirland over vore daglige politiske bekymringer.
Jeg vil gerne opfordre alle grupper i Parlamentet til at støtte den pakke ændringsforslag, der er foreslået, og lad os fra på torsdag sikre, at vi kan se ud over partipolitik - hvis nogen da var i tvivl om det.
Vedrørende udnyttelse af midlerne har hr. Gallagher ret: Udnyttelse er ikke en grund til at prøve at sænke farten. Men det var ikke nødvendigvis hensigten hos dem her i Parlamentet, der gjorde opmærksom på, at udvikling af græsrødder, der går på tværs af to samfund, tager lang tid i et delt samfund, og derfor går det langsomt med at få udnyttet midlerne. Men der er også et budskab til Nordirland: Udnyt midlerne noget hurtigere og hjælp dem af os, der kæmper for jeres sag i Parlamentet, så vi med berettigelse til december kan bede ministeren - jeg ved, at både han og hans regering er velvilligt indstillet - om at støtte en realistisk og retfærdig pakke til Nordirland, som vi stemmer om på torsdag.

Sierra González
Hr. formand, det finansielle Europa findes allerede, men det Europa, der ligger os alle stærkest på sinde, et socialt samhørigt og økonomisk homogent Europa er stadig en drøm. Forskellene og ulighederne områderne imellem bliver stadig større, og de foreslåede nedskæringer af bl.a. bevillingerne til strukturfondene bidrager ikke ligefrem til at mindske disse forskelle. Det sociale Europa er ganske givet det vanskeligste at realisere, da det indebærer, at der træffes politiske beslutninger, som ikke er baseret på det for tiden populære princip »enhver er sig selv nærmest«, som den stramme budgetsituation i medlemsstaterne og på fællesskabsplan synes at have omdannet til et universelt aksiom.
Ved en gennemgang af Rådets foreløbige budgetforslag kan man ikke undgå at få den tanke, at når det netop nu, hvor de forskellige regioner har mest behov for yderligere støtte til at opfylde konvergenskriterierne, foreslås at nedskære bevillingerne til strukturfondene, er det fordi, man stiltiende renoncerer på økonomisk og social samhørighed for i stedet at gøre denne betinget af lån til staterne, en snæversynet politik, som min gruppe er imod.

Van der Waal
Hr. formand, oprindeligt så det ud, som om Budgetudvalget ved førstebehandlingen ville vedtage et budget, hvorved de finansielle overslag ville blive overskredet kraftigt, og hvorved en konfrontation med Rådet ville være uundgåelig. I mellemtiden er der kommet et kompromis i stand, som er meget mere moderat, men med de deri optagede 300 mio ECU som almen reserve overskrides den disponible margin med hensyn til de finansielle overslag stadig. Vi anser dette for uønsket og unødvendigt.
Med en omlægning og formindskelser inden for kategori 3 kunne der være blevet frigjort ekstra midler. Denne rubrik omfatter nemlig mange programmer, for hvilke beføjelserne primært ligger hos medlemsstaterne. De heri optagede budgetposter anses for at være vigtige til fremme af beskæftigelsen. Denne er også en prioriteret målsætning for os. Men det er almindeligt anerkendt, at Unionen kun kan yde et ringe bidrag hertil.
Endvidere ville de 100 mio ECU, som nu er optaget til Nordirland i reserven på 300 mio ECU, kunne afsættes direkte til dette formål, og de 100 mio ECU i reserve til de transeuropæiske net kunne om nødvendigt reduceres. De transeuropæiske net udgør utvivlsomt en målsætning med høj prioritet. Men med det på budgettet opførte beløb og lånefaciliteterne gennem EIB og EIF behøver projekternes forløb i 1997 ikke blive hindret af finansieringsproblemer. Efter vor opfattelse er der derfor ikke behov for at opføre en almen reserve på 300 mio ECU, som under andenbehandlingen kan føre til institutionelle problemer.
Endelig hvad landbruget angår, skal den fulgte procedure revideres. Landbrugsudvalget skal i fremtiden mere udtrykkeligt inddrages i fastsættelsen af landbrugsudgifterne. Det beløb, som nu er opført, kan kun være foreløbigt. Frem for alt med hensyn til finansieringen af oksekødspakken hersker der stadig stor usikkerhed. Under alle omstændigheder må løsningen af dette problem i hvert fald ikke være på landbrugernes bekostning.

Cellai
Hr. formand, her i de seneste tider har den økonomiske og sociale samhørighed i det mindste officielt været genstand for stor politisk opmærksomhed. Vi er alle enige om, at budgettet for 1997 burde udformes således, at man øgede beskæftigelsen, idet man tog hensyn til en styrkelse af de foranstaltninger, der fremmer oprettelsen af nye arbejdspladser, ved investeringer i infrastrukturer og støtte til de små og mellemstore virksomheder samt udviklingen af de menneskelige ressourcer. Men desværre følges ordene ikke af konkrete handlinger, tværtimod har Unionens Ministerråd foretaget nedskæringer i det fælles budget for 1997 med ca. 3 mia ECU. Disse nedskæringer vedrørende landbrugssektoren - nemlig 1 mia ECU - strukturfondene 1 mia ECU - og indenrigspolitikken, forskningen, transport og det sociale område - 750 mio ECU.
Nedskæringerne af bevillingerne til strukturfondene vedrører dog ikke hverken mål 1 eller mål 6 eller Samhørighedsfonden. Dette er et intelligent træk, der har gjort det muligt for Rådet at opnå stemmeflerhed takket være de letforståelige ja-stemmer fra Irland, Portugal, Spanien og Grækenland. Det virkelige problem er, at nedskæringerne først og fremmest har ramt mål 2, nemlig det der vedrører de områder, som er ramt af industriel nedgang, støtten til de små og mellemstore virksomheder og gennemførelsen af de transeuropæiske net. Og alt dette har man begrundet med nødvendigheden af budgetstramningen. Men ved at handle således bringer man tre enormt selvmodsigende forhold frem i lyset. Det første forhold er den absolutte kløft mellem politiske tanker og handlinger. Endnu en gang viser man, at strukturfondspolitikken danner rigtigt nok et solidt grundlag for fremskridt i retning af integration inden for EU, men denne strategis succes afhænger af den politiske vilje.
Det andet vedrører de tilsnigelser, hvormed man har foretaget nedskæringerne, selvom man har vedtaget budgetforslaget. Men hvis man går dybere ned i disse, finder man, at de alle vedrører udviklingspolitikken. Herudover vedrører mål 2, som vi alle ved, de industriområder, der er ramt af nedgang, områder, hvori arbejdsløshedsniveauet i industrisektoren ligger over gennemsnittet i Fællesskabet, områder med strukturmæssige forringelser hos denne kategori af arbejdstagere.
Og hvad gør Rådet så? Det skærer ned på bistanden inden for denne sektor i et øjeblik, hvor EU, dvs. medlemsstaterne, burde være engageret i en hidtil uset kamp for at bugt med arbejdsløshedens dræbende svøbe. Men så bliver al denne snak om arbejdsløsheden og det engagement, man stiller til skue rent ud sagt mindre troværdige. Heraf følger den tredje selvmodsigelse, som kroner de to første, ved klart at vise, at denne nedskæringspolitik faktisk bevirker en svækkelse af den europæiske solidaritet, som er det princip, der ligger til grund for den økonomiske og sociale samhørighed.
Efter vor opfattelse er Rådets beslutning om at nedsætte bevillingerne således særlig uheldig, fordi det netop er i dette øjeblik med store behov, at regionerne skal kunne søge hjælp på deres vej frem mod den europæiske integration, mens man derimod undergraver fundamenterne for samhørigheden og bringer selve omdefineringen af strukturfondene i fare.
Jeg ser meget nødig, hr. formand, at man heri skal se en vilje til at ødelægge strukturfondene ved at underkaste dem en form for betingelser, der skal respektere konvergenskriterierne fra Maastricht. Man må huske på, at strukturfondene findes som selvstændige mekanismer til opnåelse af målet om økonomisk og social samhørighed, og ikke som middel til oprettelse af Den Økonomiske og Monetære Union.

Colom i Naval
Hr. formand, tre indledende betragtninger:
Som ordfører for revisionen af de finansielle overslag er jeg forbavset og irriteret over den demagogiske polemik, der er opstået omkring programmet for Nordirland. Personligt føler jeg mig meget engageret i den kamp, som hr. John Hume leder, og det er allerede over 10 år siden, at hr. Hume inviterede mig til et første møde, og siden da har jeg været i Nordirland mange gange og forsøgt at give mit beskedne bidrag til en fredelig løsning. Men her og nu drejer det sig om holdningen i EU-institutionerne, og som ordfører henviser jeg til, at Parlamentet altid har støttet fredsprocessen i Nordirland, og endvidere gør jeg opmærksom på, at da Rådet ensidigt havde besluttet at udvide programmet fra de vedtagne 200 mio ECU til 300 mio ECU, var det Rådet selv, der afviste at finde midler til at finansiere de ekstra 100 mio ECU (hvorom det i øvrigt aldrig blev sagt, at de var for 1997, men for perioden 1997-1999). Rådet har kendt til denne anklage for passivitet i over et år, men afviser at revidere de finansielle overslag - hvilket der blev gjort opmærksom på under det første møde med det irske formandskab i juli i år. Hvis jeg husker korrekt, var Rådet da repræsenteret ved den samme person som nu.
For det andet må ændringsforslagene hverken forvanske eller blokere MEDA-programmet.
For det tredje skal jeg gøre opmærksom på, at jeg taler på vegne af det mindretal i PSE-Gruppen, som afviste at opsige den interinstitutionelle aftale.
Jeg går nu over til det egentlige emne for mit indlæg. Rådet har udtalt, at det har fastlagt et konsekvent og stringent budgetforslag. Det lyder godt. Jeg vil dog gerne forklare nærmere, hvori denne konsekvens består: for det første en nedskæring på 1 mia ECU i EUGFL, Garantisektionen, (med den yderst konsekvente undtagelse af markedsordningen for oksekødssektoren og kogalskabsproblemet). Det er obligatoriske udgifter, og dermed kan de strækkes som tyggegummi. Tallet er arbitrært, men det er undtagelserne ikke. Under strukturfondene skæres der ned med 1 mia ECU i betalinger - bortset fra områder under mål nr. 1 og nr. 6. Hvorfor? Ja, for at opnå stemmer fra de fattigste lande og de nye skandinaviske medlemmer - så konsekvent forholder det sig. »En eksemplarisk konsekvens«, mine damer og herrer. Og desuden nogle uigennemtænkte nedskæringer i bevillingerne til interne politikker - udgiftsområde 3 - og eksterne - udgiftsområde 4 - på omkring 500 mio ECU (velvidende at Parlamentet i det mindste agtede at genopføre de i det foreløbige budget anførte bevillinger).
I realiteten er strukturfondene beskåret med 1 mia ECU, disse fonde, der udgør 0, 01 % af Den Europæiske Unions BNP. Ingen, der ønsker at deltage i Den Monetære Union, vil blive udelukket af den grund og heller ikke på grund af den gældsætning, som kan blive nødvendig til forfinansiering. At nogle regeringer ikke vil investere i bekæmpelse af arbejdsløsheden og omstillingsforanstaltninger må ikke føre til, at fondene på forhånd reduceres. Hvis gennemførelsesgraden til efteråret viser sig ikke at være tilfredsstillende, findes der formler - f.eks. et ændringsbudget - som gør det muligt at kræve pengene tilbagebetalt i rette tid, og hermed vil Parlamentet kunne undgå at vedtage et budget, hvis eneste budskab vil være indskrænkning af foranstaltningerne til bekæmpelse af arbejdsløsheden.

Sarlis
Hr. formand, vedrørende turisme har vi, dvs. over 40 medlemmer af Europa-Parlamentet, stillet to ændringsforslag, hvori vi kræver, at et tilsvarende antal lignende ændringsforslag fra Transportudvalget, som Budgetudvalget på uforståelig vis har forkastet, genopføres på budgettet. Hvad disse ændringsforslag angår, dvs. til artikel B5-325, som vedrører finansiering af PHILOXENIA-programmet, og artikel B7-830, har Budgetudvalget ikke alene slettet bevillingerne, men også fjernet selve artiklerne. Udvalget har simpelthen fjernet turismen fra budgettet og forkastet Parlamentets massive holdning, nemlig at den europæiske turisme bør gøres til genstand for regulering og støtte på EU-plan. Jeg gør opmærksom på, at Parlamentets beslutning om regeringskonferencen indeholder et klart krav om indførelse af en bestemmelse om turisme. Hvis de ændringsforslag, som 40 medlemmer har stillet på Transportudvalgets vegne, ikke vedtages på torsdag, vil det skabe stor forvirring, en helt absurd situation, for hvis betænkningen om PHILOXENIA-programmet vedtages af Parlamentet på fredag, vil der ikke være penge til programmets finansiering.
Et par ord om de transeuropæiske net. Her handlede Budgetudvalget rigtigt på gårsdagens møde ved ikke at vælte den interinstitutionelle aftale om de finansielle perspektiver vedrørende de transeuropæiske net. Rådets forpligtelse med hensyn til de transeuropæiske net i den interinstitutionelle aftale er af stor politisk betydning og bør ikke undergraves eller kuldkastes af Europa-Parlamentet, ved at man fjerner bevillinger for at dække huller i budgettet eller oprette reserver. Noget, som Parlamentet via forligsproceduren har arbejdet så hårdt for at opnå til gavn for Europas befolkninger, må ikke kuldkastes for at afhjælpe tilfældige betalingsvanskeligheder inden for andre kapitler på budgettet.

Florio
Hr. formand, et budget, der er fastlagt med henblik på stramhed, og som også delvis er stramt, eftersom der er tale om et »nulvækst«-budget, der nedsætter bevillingerne til landbruget, strukturfondene, de interne politikker og handlingerne udadtil med over 2, 5 mia ECU. Men når man gennemblader de hundreder af sider, dokumentet indeholder, får man et stærkt indtryk af, at nedskæringerne rammer visse områder, konkret de mest produktive, og ubønhørligt stopper ved visse sektorer, hvori der snarere burde være grebet ind.
Nogle eksempler: personalepolitikken. Personalet i Fællesskabets institutioner er i de sidste 10 år vokset med over 50 % og vokser fortsat, mens dets effektivitet synes betænkeligt faldende. Problemet om at lægge en bremse på den fortsatte udvidelse af personalet og de hermed forbundne omkostninger er end ikke berørt i dette budget, hvis man ser bort fra et ændringsforslag, som er foreslået af vor gruppe.
Kommissionens kontorer i udlandet. For kort tid siden har nogle medlemmer af min gruppe opdaget, at Kommissionen - uden at de fleste har været vidende herom - har over 230 kontorer i lande uden for Fællesskabet. Antallet overstiger endog antallet af nationer i verden. Dette indebærer enorme omkostninger, ca. 35 mio ECU i 1997 blot med henblik på opretholdelsen, og heroverfor står en højst tvivlsom nytteværdi, som i flere afsidesliggende områder på kloden givetvis er lig med nul. I et virkelig stramt budget bør man ikke se bort fra disse absurde og uproduktive omkostninger.
Ejendomspolitikken. Inden for denne sektor står netop Parlamentet i centrum for skandalerne. I Bruxelles og i Strasbourg er vi ved at opføre faraoniske bygningsværker, som i begge tilfælde indebærer systematiske overtrædelser af de regler, som vi selv har fastsat. De over 2, 5 mia ECU, som de samlede omkostninger til de to bygningsværker andrager, tvinger Parlamentet til at forgribe sig på de ressourcer, som er nødvendige for gennemførelsen af vore almindelige funktioner.
Jeg stopper her, hr. formand, men her stopper ikke de forhold, som giver anledning til mistillid til dette budget, og som for mit vedkommende medfører, at jeg vil stemme imod.

Mulder
Hr. formand, gennem årene har der været en konflikt mellem Parlamentet og Rådet om, hvilke udgifter der skulle være obligatoriske, og hvilke der skulle være ikke-obligatoriske. Sidste år i december afgjorde Domstolen, at Parlamentet, Rådet og Kommissionen sammen bør beslutte, hvilke udgifter der skal være obligatoriske, og hvilke der skal være ikke-obligatoriske. Med dette i tankerne er ad hoc-proceduren i år indledt om landbrugsudgifterne. I juli i år besluttede denne Forsamling med stort flertal, at et beløb på 556 mio burde opføres i reserven. Det vil således sige, at også Parlamentet skulle have noget at skulle have sagt om, hvordan disse penge bør anvendes. Jeg hører stadig glædesudbruddene fra alle sider af Forsamlingen over, hvad der nu var opnået, selv om det egentlig kun drejede sig om 1, 2 % af alle udgifter fra kategori B1. Ad hoc-proceduren er afsluttet, og hvad kommer der ud af det: en reserve på 62 mio og besparelser på 1 mia. Selvfølgelig går jeg også ind for, at der foretages besparelser, hvis det er muligt, pengene behøver ikke uden videre anvendes, men resultatet af 62 mio sammenlignet med 556 mio er dog temmelig magert. Nu taler vi om 0, 15 % af EUGFL, hvorom Parlamentet skulle have noget at skulle have sagt. Jeg vil gerne sige, at det klart kan gøres bedre i fremtiden.
Hvad der også skal forbedres i fremtiden, er det interne demokrati her i Forsamlingen. På grund af afslutningen af ad hoc-proceduren har det ikke været muligt, at noget som helst ændringsforslag fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter er behandlet i Budgetudvalget. Hvad nytte har alt dette arbejde været til? Jeg tror, at vi også her i Forsamlingen i fremtiden må have klart bedre procedurer, for at ikke blot demokratiet her forbedres, men også Europa-Parlamentets demokratiske medbestemmelse om landbrugsbudgettet forbedres i fremtiden.

Theonas
Hr. formand, endnu et budget med besparelser og reel stagnation. Et budget, der går hånd i hånd med de drastiske nedskæringer, som pålægges medlemsstaterne med henblik på den skæbnesvangre beslutning om deltagelse i tredje fase af ØMU.
De direkte ofre for denne politik er de brede befolkningsgrupper, dvs. arbejdstagerne, landmændene, de selvstændige håndværkere, efter at Middelhavsområdets landbrugsprodukter er blevet tilføjet et dødbringende slag med den seneste indskrænkning af budgetbevillingerne og de generelle landbrugsfjendtlige rammer for reformen af den fælles landbrugspolitik.
De aktioner, der skulle dæmpe de sociale og regionale skævheder, begrænses med den uacceptable nedskæring af strukturfondenes midler. De særlige aktioner for at bekæmpe arbejdsløsheden bliver ved de gode hensigter og viser endnu en gang hykleriet i de pågældende erklæringer.
Jeg vil desuden fremhæve det positive i overførslen til reserven af de bevillinger, der var afsat til Tyrkiet inden for rammerne af toldunionen. Det samme gælder dog ikke for MEDA-programmets bevillinger til Tyrkiet, som man burde finde en måde at fastfryse på, indtil landet reelt respekterer folkeretten, menneskerettighederne og de demokratiske rettigheder, som det så provokerende og skammeligt krænker.

Tappin
Hr. formand, jeg vil gerne i min egenskab af særlig ordfører for satellitagenturerne kommentere punkt 45 og 46 i hr. Brinkhorsts betænkning.
I 1996 fik jeg overdraget ansvaret for at gennemføre en tilbundsgående undersøgelse af satellitagenturerne som del af budgetprocessen for 1997. Der var flere spørgsmål, vi ønskede at stille: Hvor er de på vej hen? Hvad laver de? Hvordan betaler vi dem? Der er udarbejdet to arbejdsdokumenter om emnet. I 1996 vedtog vi en interimsstategi, der sigtede mod at skabe en overordnet reserve til satellitagenturerne for at sikre, at Kommissionen fik harmoniseret forordningerne for disse agenturer og også for at sikre, at agenturerne selv udviste budgetmæssig tilbageholdenhed. Jeg vil gerne takke Kommissionen for det arbejde, den har gjort med at møde os på halvvejen med den rapport, den har udarbejdet om harmoniseringsdelen.
Vor strategi for 1997 har efter vore besøg være lidt anderledes. Vi ønskede at fokusere på agenturernes specifikke behov, og til næste år bliver der ingen globale reserver over de specifikke reserver til agenturerne på ad hocgrundlag, men kun reserver til agenturerne af mere specifikke grunde. Jeg vil gerne gøre Kommissionen og hr. Liikanen, der er til stede i dag, opmærksom på de henstillinger, jeg vil komme med.
Den første er vedrørende spørgsmålet om egne indtægter. Alle agenturerne har egne indtægter, navnlig London og Alicante, og det er vigtigt, at vi som budgetmyndighed udvikler et ensartet system til at sætte tal på disse indtægter og hvordan de skal behandles. Genanvendelsen af egne indtægter regnes for en indkomst for Den Europæiske Union, og kun Den Europæiske Union og Budgetudvalget og budgetpartnerne kan opføre egne indtægter i dens budget. Gennem Haug-betænkningen og senere Bangemann-udtalelserne vil jeg gerne have en rapport fra Kommissionen om opførelse i budgettet for 1998-budgettet.
Det andet spørgsmål vedrører fremlæggelsen af budgettet for agenturerne. Vi skal arbejde mod at sikre en forvaltning i henhold til målsætninger, hvor vi kan få agenturerne til at arbejde om projekter, således at omkostningerne til personale, udstyr og ressourcer kan samles. På den måde kan vi få klarhed over forholdene og opdage overlapninger.
For det tredje spørgsmålet om bygninger, hvor vi i forbindelse med CEDEFOP henstiller til, at der afsættes en reserve til den nye bygning i Thessaloniki, for den er endnu ikke blevet påbegyndt. Derfor henstiller vi til, at der henlægges 1, 7 mio. ECU til reserven.
For det fjerde spørgsmålet om prisfastsættelsespolitik, hvor jeg henstiller til, at vi reviderer London-agenturet, for den nuværende prisfastsættelsespolitik opfylder ikke behovet.
For det femte spørgsmålet om Bilbao, hvor jeg ønsker at hensætte 1 mio. ECU til reserven sammen med budgettet på 3 mio., betinget af at vi får en rapport og en driftsplan for disse agenturer. Vi ønsker stadig individuelle decharge-procedurer, og vi glæder os til, at Kommissionen stiller forslag om det.
Endelig vil jeg gerne takke Kommissionen og budgetmyndigheden for deres støtte til mit arbejde og udtrykke håb om, at agenturerne får bedre støtte, både fra nationalstaterne og Parlamentet.

Sonneveld
Hr. formand, for første gang var der en fælles aktivitet for Landbrugsudvalget og Budgetudvalget med henblik på sammen med Kommissionen at nå frem til en bedre vurdering af de obligatoriske udgifter. Det takker jeg ordføreren for, som stærkt har fremmet dette. For første gang traf Rådet beslutning om en lineær nedskæring af mange obligatoriske landbrugsudgifter med undtagelse af udgifterne til oksekød, fordi medlemsstaterne hellere vil konfronteres senere med et landbrugstillægsbudget end allerede i 1997 betale høje landbrugsbidrag i forvejen, som de senere for en del får tilbage igen.
Finansieringen af de obligatoriske landbrugsudgifter blev udtrykkeligt garanteret af Rådet ved åbent at henvise til muligheden for et tillægsbudget. For første gang accepterede Rådet en, omend beskeden, reserve til landbrugsudgifter på grund af eventuelle besparelser på visse budgetposter. Med denne fornyelse skal Parlamentet proceduremæssigt gå omhyggeligt til værks.
For første gang kom Rådet og Budgetudvalget til den konklusion, at ad hoc-proceduren vedrørende obligatoriske landbrugsudgifter kunne afsluttes, inden afstemningen om budgetforslaget under førstebehandlingen i Parlamentet var afholdt. Det betyder jo, at Europa-Parlamentet også for første gang nu ikke accepterer nogen ændringsforslag til afstemning om landbrugsbudgetkontiene i rubrik 1.
De tidligere nævnte punkter kunne man glæde sig over. På grund af sidstnævnte punkt har landbrugsbudgettet imidlertid ikke fået en fuldgyldig behandling i år. De fleste medlemmer af Landbrugsudvalget føler sig derfor svigtet i deres politiske arbejde på grund af dette sagsforløb. Det kan igen bringe alt samarbejde mellem Landbrugsudvalget og Budgetudvalget i fare. For at undgå dette må vi under den næste budgetbehandling allerede i juni behandle hele landbrugsbudgettet i detaljer, inden ad hoc-proceduren afsluttes.
Endelig er der behandlingen af de obligatoriske og nogle ikke-obligatoriske udgifter i oksekødsektoren. Disse er udtrykkeligt holdt uden for den lineære nedskæring, men de befinder sig stadig på et urealistisk niveau i budgettet. Faktisk skal ad hoc-proceduren igen begynde, så snart Rådet vil ændre disse beløb. Det skal så ske i form af et tillægsbudget og ikke ved at få det dækket af landbrugernes indkomster. BSE-krisen tvinger til usædvanlige foranstaltninger, men ikke kun Rådet er i stand til at klare dette, også Europa-Parlamentet er udmærket i stand til også med henblik på denne usædvanlige situation at medvirke til passende foranstaltninger.

Willockx
Hr. formand, kære kolleger, gentagne gange er det bemærket, at Den Europæiske Unions budget for 1997 ikke kan ses løsrevet fra de nationale medlemsstaters budget. Det er faktisk rigtigt, at 1997 er et vigtigt år for de nationale medlemsstater i forbindelse med virkeliggørelsen af Maastricht-Traktatens konvergenskriterier, hvad enten det sker eller ej. Dog må forskellige ting ikke overdrives. Jeg har lige foretaget en beregning: De budgetmæssige masser, som vi taler om med hensyn til det europæiske budget, inddrager hvad angår omsætningen til de nationale budgetter højst 0, 1 til 0, 25 % af bruttonationalproduktet. Der er en anden forbindelse mellem Maastricht-kriterierne og forhandlingen. Det var faktisk for at forsøge at kompensere for de beskæftigelsesødelæggende virkninger af bestræbelserne efter konvergenskriterierne, at Kommissionen og Det Europæiske Råd allerede i 1993 besluttede at udarbejde en hvidbog, Jacques Delors' hvidbog. Denne hvidbog er gentagne gange bekræftet under forskellige europæiske topmøder, men gennemførelsen af den har finansministrene hele tiden anfægtet. Endelig omsatte den nye formand, Santer, i begyndelsen af i år en slags indskrænket version af denne hvidbog til en tillidspagt, som blev bekendtgjort med megen ståhej i Parlamentet og over for offentligheden. Denne tillidspagt kræver en revision af de finansielle overslag. Med ØKOFIN's beslutning i sidste uge er også denne tillidspagt begravet. Det store ansvar herfor ligger hos Rådet, men jeg kan alligevel heller ikke lade være med at sige, at Kommissionen reagerer overordentligt mildt på ydmygelsen af sin formand gennem Rådets successive beslutninger.
Europa-Parlamentet skal naturligvis på dette område spille en vigtig rolle, især med vore jo ikke ubetydelige budgetbeføjelser. De forløbne uger har frembragt forskellige strategier, voluntaristiske strategier. Ordføreren har stillet en række forslag. Vi har støttet disse forslag. Desværre må vi konstatere, at en betydelig del af Forsamlingen, i særdeleshed PPE - jeg taler nu mindre om Nationernes Europa på grund af deres mellemstatslige engagement - har sørget for, at det, som nu foreligger som et kompromis, slet ikke længere er et politisk signal, og jeg betragter derfor hermed førstebehandlingen af Europa-Parlamentets budget for 1997 som værende til ingen nytte.

Bourlanges
Hr. formand, vi gennemlever et vist paradoks. Parlamentet lytter til Rådet, Rådet lytter ikke til Parlamentet, og sandt at sige lytter Rådet ikke til sig selv.
Parlamentet lytter til Rådet. Det er ikke tydeligt for os at gøre det, vi gør, og i modsætning til det, De sagde, kære kollega, er det politiske budskab, som vi lancerer, meget klart. Vi påtager os vores del af stramningen, vi påtager os vores del af ansvaret. Vi accepterer et nulvækstbudget, med undtagelse af strukturfondene, for de er naturligvis nødt til at vokse. Vi accepterer en samlet afgift, der er mere end fire point lavere end den, der er tilladt. Vi accepterer at gøre en betydelig indsats med hensyn til den fælles landbrugspolitik og strukturfondene.
Over for dette lytter Rådet ikke til Parlamentet. Hr. Samland har erindret om det: Hvad angår alle de sager, vi har nævnt, som vi har til fælles og diskuterer, hvad enten det drejer sig om fiskeriets adfærdskodeks, de juridiske grundlag eller revision af de finansielle overslag, står vi over for en mur.
I endnu højere grad lytter Rådet ikke til sig selv. Jeg har gjort opmærksom på det, som formanden for Rådet sagde i morges. Man fortalte os: Her er prioriteterne: Uddannelse, ungdom - det er på side 3 i talen - miljø, indre marked, eksterne net. Uddannelse, ungdom: Minus 12 % i forhold til sidste år; miljø: Minus 9, 3 % i forhold til sidste år; indre marked: Minus 35 % i forhold til sidste år. Når man læser dette, siger man til sig selv: Det må klart være bedre ikke at være blandt Rådets prioriteter, hvis man gerne vil have nogle penge.
Men til trods for det starter vi meget beskedent. Vi har faktisk afvist at ødelægge den institutionelle aftale. Vi sender Dem et signal om dialog, om åbning og om mådehold. Grib det. Den interinstitutionelle aftale står på spil. Den kan kun fungere, hvis vi er to til at ønske at indgå kompromiser. Sædvanligvis plejer Parlamentet at tale meget højt i begyndelsen og derefter slappe lidt af. I dag begynder vi med mådeholdet. Men udled ikke heraf, at det vil blive fulgt af et sammenbrud.

Dankert
Hr. formand, i sidste uge fik kommissionsformanden en ordentlig lussing af ØKOFIN. Jeg har en fornemmelse af, at hans eneste reaktion var også at række den anden kind.
Når jeg nu ser på, hvad Parlamentet er i færd med at gøre, så har jeg indtryk af, at vi reagerer på samme måde, selv om Parlamentet fuldt ud har underskrevet Kommissionens tillidspagt, også de grupper, som nu synes at tage nogen afstand fra den, og vi har dermed også skrevet under på, at der, hvis Europa vil gøre noget ved beskæftigelsespolitikken, jo så må være nogle reelle elementer af budgetpolitik i budgettet. Disse fjernes fuldstændigt af ØKOFIN's beslutninger, og de bringes ikke tilbage i budgettet gennem vor holdning, selv om vi har chancen, formelt har chancen for atter at genetablere denne kerne i tillidspagten og i nogen grad genoprette Kommissionens prestige, som efter min opfattelse er alvorligt skadet; men vi tør det ikke, vi stiler efter et magert kompromis, og egentlig, således som budgetkommissæren også sagde, et kompromis, hvilket ikke kom ubelejligt for Rådet, hvorved man heller ikke behøver gøre alvor af trusler med hensyn til andenbehandlingen. Parlamentet har således efter min opfattelse ikke gjort andet under sin budgetprocedure end, hvad det altid gør: lægge lidt til, hvor Rådet har fjernet lidt, og jeg tror ikke, at der stadig er nogen europæisk vælger, som tror på dette spil.
Hvad angår strukturfondene, beklager jeg, at min gruppe synes, at den ene milliard, som Rådet har nedskåret, igen skal opføres, fordi jeg ikke synes om, at penge unødigt opføres på budgettet.
Hr. formand, det er allerede sagt, jeg tror, det var af Giansily, at der i de forløbne år er 9 mia tilovers af betalingsbevillinger, som var afsat til strukturfondene. Disse betalingsbevillinger er allerede 23 mia ECU bagefter. Kort sagt har vi et enormt problem med disse strukturfonde, men vi løser det ikke ved skinkonstruktioner med unødige penge på budgettet. Til sidst, hr. formand, har jeg lige én bemærkning om Tyrkiet. Jeg beklager, at vi stadig ikke har været i stand til at udarbejde en reserve-MEDA, fordi jeg ikke tror, at en kommentar på budgettet er tilstrækkelig til at modsige lovgivning. Endelig vil jeg til mine irske kolleger sige, at jeg tror, at vi har brug for fred i Irland og navnlig i Nordirland og ikke krig i Europa-Parlamentet, således som den i øjeblikket udkæmpes af talrige irske medlemmer.

McCartin
Hr. formand, først vil jeg gerne byde rådsformanden, min gamle kollega fra det irske Parlament, velkommen og takke ham for hans samarbejde i budgetproceduren og hans forståelse for problemerne, navnlig Parlamentets vanskelige stilling.
Vi er måske nok uenige om detaljerne, men jeg tror, at Rådsformanden tilslutter sig de mål, vi har her i Parlamentet for de fleste sager. Vi er nødt til at erkende, at vi lever i en tid, hvor det er vanskeligt at sætte rammer for et budget. Der er et enormt pres på de offentlige udgifter i de fleste medlemsstater på grund af behovet for at styre inflationen i forberedelserne til Den Økonomiske og Monetære Union. Det har desværre skabt et klima, hvor det er vanskeligt at finde de ressourcer, der er nødvendige for at finansiere alle de politikker, som Parlamentet ønsker at udvikle, især i forbindelse med arbejdsløsheden og udviklingen i den tredje verden.
Det glæder mig meget, at Unionens institutioner i denne vanskelige situation har holdt fast ved deres forpligtelse til fortsat at øge midlerne til strukturfondene - de midler, der skal bruges til Den Europæiske Unions regionalpolitik. Vi er på rette spor i vore bestræbelser på at fordoble midlerne til strukturfondene ved afslutningen af det nuværende program. Jeg er sikker på, at de fattigere egne i Unionen sætter pris på det, især Parlamentet og de øvrige institutioner gør i den retning.
Jeg beklager den uenighed, der er opstået i forbindelse med Nordirland. Det er blevet drøftet så meget her under dagens budgetprocedure, at det næppe er nødvendigt, at jeg forklarer sagen. Det eneste, jeg vil sige, er, at jeg hele tiden har været klar over Parlamentets gode vilje. Jeg kan huske, da der første gang blev stillet forslag om denne budgetpost i Budgetudvalget. Jeg kan huske, at hr. Wynn var ordfører, og at hans forslag blev enstemmigt vedtaget og støttet af alle. Parlamentet er aldrig løbet fra sin forpligtelse til fuldt ud at støtte det. Der er problemer med at finde pengene, men jeg støtter Parlamentet i dets overbevisning om, at de ikke skal tages fra strukturfondene.
Jeg vil gerne takke alle for deres forståelse for sagen og sige, at jeg håber, at vi ikke få flere uoverensstemmelser om det.

Krehl
Hr. formand, fra dette års budgetforhandlinger vil jeg tage et punkt frem, nemlig strukturfondene. Europa-Parlamentet og også vor gruppe har en stor prioritet, nemlig kampen mod arbejdsløsheden. I den forbindelse er strukturfondene et vigtigt instrument. I Budgetudvalget forelå der flere forslag om dem, men ingen af dem fik flertal.
Hvorledes er situationen så nu? De Europæiske Socialdemokraters Gruppe vil have 1 mia ecu genopført til sturkturfondene, for at der ikke skal opstå det indtryk, at Europa-Parlamentet vender sig mod strukturpolitikken. Alternativet hertil er den af Rådet foreslåede nedskæring med 1 mia. Det er imidlertid i sidste instans helt ligegyldigt, hvorledes Europa-Parlamentets afgørelse falder ud. Der vil i de kommende år blive tilbagebetalt flere mia ecu til medlemslandene, fordi de ikke udnytter pengene i strukturfondene. De udnyttes ikke fuldtud, heller ikke i de nye tyske delstater.
Europa-Parlamentet kan ikke mere bestemme, om der stadig kan udrettes et eller andet med de bevillinger. Vi kan bare se på, hvorledes skattepenge, der blev betalt til Europa, gives tilbage til medlemslandene for dér at fylde huller på budgettet ud og ikke for at skaffe arbejdspladser.
Efter min mening bliver Europa-Parlamentet for fremtiden nødt til at vise, at det heller ikke for strukturfondenes vedkommende tillader, at ressourcer ødes og medlemsstaterne ikke opfylder deres forpligtelser. Vi bliver nødt til at overveje, hvorledes vi skal forholde os over for de medlemsstater, som, når afgørelserne om strukturfondene træffes, kæmper om hver ecu til deres underudviklede regioner, men bagefter ikke opfylder deres forpligtelser. Til det formål har vi ganske vist brug for en fælles strategi, som skal kunne få flertal i Parlamentet og som vi ikke længere må overlade til Rådet. Der er muligheder. Men vi skal så forstå at udnytte dem.

Pronk
Hr. formand, det mest påfaldende i denne budgetprocedure er Rådets negative holdning til socialpolitikken i budgettet. Jeg synes, at det er en skandale, at Rådet stadig ikke har forstået, at et Europa uden socialpolitik er et handicappet Europa. Socialpolitikken tiltaler de europæiske borgere og berører dem ofte også direkte. Det må ikke være sådan, at denne systematisk kritiseres voldsomt, således som det nu sker.
Socialisterne, som i øjeblikket deltager i regeringen i elleve af de femten lande, bør vise deres sociale bevidsthed ikke blot her, men også hos deres regeringsrepræsentanter.
Det andet punkt, som jeg er bekymret over, vedrører de europæiske strukturfonde i kategori 2. Jeg kan ligesom Det Europæiske Folkepartis Gruppe gå med til besparelser på 1 mia i forbindelse med betalingsbevillingerne. Dette er muligt og nødvendigt, fordi der skal spares i hele Europa på grund af oprettelsen af ØMU, og pengene jo ikke kan anvendes. Jeg synes imidlertid, at det er uacceptabelt, at besparelserne kun finder sted med hensyn til målsætning nr. 2, 3, 4 og 5. Dette er samtidig de vigtigste målsætninger for de sociale fonde. De udgør kun 15 % af disse fondes samlede størrelse.
Rådet har truffet en dårlig beslutning og gjort sig skyldig i diskriminering. Også Nederlandene lider skade på grund af denne beslutning. Navnlig den nederlandske regerings dumme holdning har bidraget hertil. Denne førte til en isolering i Rådet. Finansminister Zalm, som ledede forhandlingerne for Nederlandene, opfylder de klassiske definitioner: Med hensyn til handel er nederlændernes fejl, at de giver for lidt og tager for meget. Jeg er bange for, at Nederlandene i fremtiden får endnu flere vanskeligheder på grund af den nuværende nederlandske regerings urealistiske holdning. Den nederlandske regerings holdning kan sammenlignes med en, som vil købe en Rolls Royce, lægger én ECU på bordet og så forventer at få en god bil.
Til sidst vil jeg bemærke, at der på grund af Rådets negative holdning også er opstået store problemer i kategori 3. Parlamentet har kunnet løse disse ved at gøre intensiv brug af de disponible midler og på grund af den kendsgerning, at Parlamentet i denne kategori har det sidste ord og ikke teknokraterne i Bruxelles.

Bösch
Hr. formand, der er allerede blevet gjort opmærksom på, hvilken ynkelig rolle Rådet har spillet under denne budgetprocedure. I modstrid med de bestemte erklæringer om at ville gå ind for beskæftigelsespolitikken skete under budgetproceduren det stik modsatte. Tænk blot på nedskæringerne på det sociale område, i de indre politikker, på energiområdet osv. Her hører også strukturpolitikken med, selv om man ikke burde lave skinfægtninger her. Det er i sidste instans aldeles ligegyldigt, om vi her har en milliard mere eller mindre, den egentlige skandale er jo, at 23 mia til dato slet ikke er blevet udnyttet, og dét med 18 mio arbejdsløse i Unionen!
Denne uoverensstemmelse mellem europæisk væren og europæisk foregiven af at være foregår ganske vist bag lukkede døre, men man skal ikke tro, at den europæiske befolkning ikke får øje på denne uoverensstemmelse. Og måske skal man også se på de seneste valgresultater ud fra den synsvinkel, at det åbenbart kun er oppositionspartier, der kan få succes, når der er valg i Europa.
De Europæiske Socialdemokraters Gruppe har forsøgt på trods af Rådets holdning at støtte beskæftigelsespolitikken helt og fuldt. Vi beklager, at højrefløjen i Parlamentet ikke i fuldt omfang har kunnet tilslutte sig denne politik.

Kranidiotis
Hr. formand, EF-budgettet for 1997 er udarbejdet i Maastricht-traktatens ånd. Imidlertid er det vor pligt på enhver måde at bidrage til bekæmpelsen af de europæiske borgeres store sociale problemer. Rådets nedskæringer på 1997-budgettet er store, og vigtige løfter brydes. Jeg vil gerne komme med et par bemærkninger vedrørende strukturfondene, Tyrkiet og de interne politikker.
Rådet har af rent finansielle årsager reduceret bevillingerne til strukturfondene med 1 mia ecu. De strukturelle aktioner bidrager til moderniseringer, til mindskelse af skævhederne og til skabelse af nye arbejdspladser. EuropaParlamentet bør genopføre beløbene fra det foreløbige budgetforslag. I udgiftsområde 3 er der mange aktioner, der bidrager til skabelse af nye arbejdspladser. Der er f.eks. de transeuropæiske net, aktionerne til fordel for små og mellemstore virksomheder og aktionerne til fordel for turismen. Disse aktioner bør prioriteres højt. Endelig støtter vi fastfrysningen af alle bevillinger vedrørende Tyrkiet inden for finansforordningen og MEDA på grund af landets adfærd med hensyn til menneskerettighederne og dets aggressive optræden over for Grækenland og Cypern.

Waidelich
Hr. formand, i Europa og i EU stiger utilfredsheden i dag med politik i almindelighed og EU i særdeleshed. Derom vidner ikke mindst det seneste valg til Europa-Parlamentet. En af forklaringerne herpå er, at mange EU-borgere frygter øget arbejdsløshed og forringet velfærd. Jeg mener, at vi bør tage denne bekymring og det signal, som udgår fra EU-borgerne, alvorligt. Vi må vise, at EU har et menneskeligt ansigt og agter at leve op til de højtidelige erklæringer, som er blevet fremsat, bl.a. på topmødet i Cannes, om transeuropæiske net og andre vigtige foranstaltninger mod arbejdsløsheden. At vedtage det budgetforslag, som Europa-Parlamentet nu fremsætter, mener jeg ville være en glimrende måde at signalere dette på og et første betydningsfuldt skridt i den retning.

Coveney
Hr. formand, jeg vil gerne begynde med at sige, at jeg hele dagen har lyttet med stor interesse til alt, der er blevet sagt, og jeg vil videregive det til de øvrige medlemmer af Rådet.
For dem, der ikke var her, da jeg holdt mit eget indlæg, vil jeg blot henvise til fem punkter i det, som er blevet nævnt mange gange i de øvrige indlæg. For det første behovet for budgetmæssig tilbageholdenhed i 1997 i forbindelse med ØMU'en: Det punkt behøver jeg ikke uddybe, det er der stor forståelse af her, og jeg vil gerne takke Parlamentet for dets accept af den ikke særlig behagelige sandhed, som vi alle står overfor.
Jeg nævnte også det utrolig vanskelige budgetklima i Europa for revisionen af de finansielle overslag for 1998 og 1999. Jeg har forklaret temmelig indgående, hvorfor dette klima har forårsaget så store problemer, og jeg må sige, at det ikke bliver muligt at overtale de øvrige rådsmedlemmer til at revidere overslagene i det nuværende klima.
Jeg nærer dog større håb til, at vi kan gøre store fremskridt med mindst to af de emner, der er blevet nævnt gentagne gange her. Efter mødet den 19. november håber jeg, at vi kan berette om store fremskridt i forbindelse med spørgsmålet om retsgrundlag, og at vi kan nå frem til et kompromis og en forståelse med Parlamentet. Jeg håber også, at vi kan gøre lige så store fremskridt med fiskeriaftalerne.
I forbindelse med det emne, der har afstedkommet meget stor debat i mit eget land - truslen mod fredsprogrammet i Nordirland - er det eneste, jeg vil sige, at jeg aldrig før har hørt så stor enighed, hverken i Parlamentet eller i hvert af de lande, jeg repræsenterer som formand, om et emne, som den, der er om dette. Uanset tekniske eller andre problemer - og jeg ved godt, at de eksisterer - mellem de to grene af budgetmyndigheden, skal dette problem løses, og det gør vi også.
Vedrørende strukturfondene: Jeg vil blot nævne, at reduktionen på 1 mia. ECU i bevillinger er betinget af, at mål nr. 1 og mål nr. 6 - regionerne - sikres 100 %. Det står også klart, at denne nedskæring efter al sandsynlighed at dømme ikke kommer til at påvirke forpligtelserne til strukturfondene i 1997.
Endelig vil jeg sige, at det ganske enkelt ikke er sandt, at Rådet ikke lytter til eller forhandler seriøst med Parlamentet. Men klimaet er ualmindelig vanskeligt for de enkelte medlemsstater på grund af ØMU-kravene i 1997. Det har i alvorlig grad begrænset Rådets - og min - mulighed for at indgå kompromis med Parlamentet. Jeg beder derfor om forståelse for den særligt vanskelige situation, vi alle står overfor.
Ud fra et budgetmæssigt synspunkt er 1997 et næsten enestående år, både på grund af de problemer, det frembyder for de enkelte medlemsstater, og følgelig også det problem, som også denne store institution uundgåeligt bliver stillet overfor. Trods hr. Samlands holdning forpligter jeg mig til at gøre mit bedste med mine kolleger i Rådet og med Deres egne ærede repræsentanter for at nå frem til et rimeligt kompromis og udarbejde et budget ved årets slutning for næste år.

Liikanen
Hr. formand, jeg vil gerne komme tilbage til fire punkter. For det første de finansielle overslag; man hører ofte spørgsmålet i den europæiske debat, om det skal være økonomisk og monetær union eller beskæftigelse. Kommissionens svar er, at det er både-og. Det er baggrunden for hr. Santers forslag og den underliggende rationale bag hele forslaget. Vi har valgt de transeuropæiske netværk og forskning, fordi det var Rådets prioriteter, men også fordi de blev foreslået af den tidligere formand for Kommissionen, Jacques Delors, i hans hvidbog.
Vi beklager, at Rådet ikke har været i stand til at acceptere vort forslag, og vi glæder os i høj grad over den støtte, vi har fået fra Parlamentet. I disse stramme budgettider har Parlamentet evnet at finde måder, hvorpå disse ideer og mål kan holdes i live på, og det er yderst vigtigt. I samme ånd vil Kommissionen gøre alt, hvad den kan for at sikre, at det kan gennemføres.
For det andet til strukturfondene; Her har Rådet reduceret betalingsbevillingerne med 1 mia. ECU. Jeg vil gerne slå fast, at der ikke bliver tale om en ændring i de bagvedliggende forordninger. De forbliver, som de er. Rådet skærer ned i udgiftsoverslagene. Kommissionen skal gennemføre budgettet i henhold til forordningerne, så hvis betalingsbevillingerne ikke er tilstrækkelige til at dække forpligtelserne, skal der stilles forslag om et ændringsbudget til budgetmyndigheden. Jeg kan ikke kommentere drøftelserne har i Parlamentet, men jeg kan forsikre Dem om, at Kommissionen vil sikre, at alle forpligtelserne dækkes af betalinger under forudsætning af, at budgetmyndigheden er rede til om nødvendigt at acceptere et forslag i form af et ændringsbudget.
For det tredje glæder jeg mig meget over rådsformandens ord om retsgrundlag. Det er yderst vigtigt nu, at de tre institutioner viser, at de er rede til at få løst dette problem. Alle, der har arbejdet mere med budgettet og mindre med de lovgivningsmæssige forhold, bliver altid overraskede over, at vi bruger timer, dage, uger og år på at drøfte sådanne anliggender, når der kun er tale om meget små beløb. Det strider mod en klar, sammenhængende budgetpolitik. Jeg håber virkelig, at der kan findes en løsning på disse vanskelige institutionelle problemer, så den finansielle forvaltning af dette Parlament kan blive troværdig på alle områder.
Endelig tog hr. Wynn et emne op, som undertiden også har undret mig. Han klagede over, at Kommissionens embedsmænd foreslår Budgetudvalget og andre udvalg at øge Kommissionens budgetforslag. Hr. Wynn burde ikke lytte til dem. Der er kun en holdning i Kommissionen. Kommissionen er en institution, der nyder Parlamentets tillid, og den stiller et samlet forslag i form af et politisk dokument til Parlamentet. Hvis nogle embedsmænd ikke har forstået det, er det alene et tegn på deres dårlige dømmekraft, og hr. Wynn bør ikke lytte til, hvad de siger. Hvis de forsvarer vore forslag, gør de, hvad der forventes af dem. Jeg håber, at Kommissionens forslag bliver accepteret. Hvis Parlamentet ønsker at ændre det - det håber jeg ikke, men det har naturligvis ret til det - håber jeg, at det gør det på eget initiativ, ikke på initiativ fra nogle embedsmænd i Kommissionen.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 10.00.
(Mødet udsat kl. 17.00 i afventning af spørgetiden og genoptaget kl. 17.30)

Spørgetid (Kommissionen)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er spørgetid til Kommissionen (B4-0971/96).

Formanden
Spørgsmål nr. 41 af Gianfranco Dell'Alba (H-0734/96):
Om: Den internationale straffedomstol og menneskerettighederne
På baggrund af det vigtige arbejde, der er gjort af ad hoc-domstolen vedrørende det tidligere Jugoslavien, og på baggrund af de fremskridt, der er gjort af De Forenede nationers forberedende komité, som skal udarbejde et udkast til statut for den internationale straffedomstol, og navnlig på baggrund af Europa-Parlamentets beslutning om dette spørgsmål af 19. september i år finder Europa-Kommissionen da ikke, at stadfæstelsen af en international straffedomstol er en vigtig faktor med henblik på at sikre respekt og fremme af menneskerettigheder og humanitær ret i verden?

Van den Broek
Jeg er Parlamentet særdeles taknemlig for dette spørgsmål, fordi opmærksomheden dermed henledes på et vigtigt emne.
De ved, hr. formand, at Kommissionen konkret har støttet oprettelsen af ad hoc-domstolen vedrørende det tidligere Jugoslavien og Rwanda gennem finansielle bidrag til forskellige projekter for disse domstole. Til domstolen vedrørende det tidligere Jugoslavien blev der f.eks. bidraget med i alt godt 2 mio ECU. Efter oprettelsen af disse ad hoc-domstole synes også Kommissionen og for øvrigt også Rådet, at det er af væsentlig betydning, at der oprettes en permanent straffedomstol, International Criminal Court , for at reducere straffrihed på internationalt plan. En sådan domstol skal bl.a. behandle følgende sager: alvorlige krænkelser af den humanitære ret, grove og systematiske krænkelser af menneskerettighederne og forbrydelser mod menneskeheden, hvor i verden de end er begået.
Fremskridtene med oprettelsen af en international straffedomstol er afhængig af forhandlingerne i De Forenede Nationers Generalforsamlings sjette komité, som forbereder et udkast til statut for en sådan domstol. Unionens medlemsstater har aktivt gjort en indsats også for disse forhandlinger.
På grundlag af den af Europa-Parlamentet indførte budgetpost A 3030, i alt 300.000 ECU, har Kommissionen allerede støttet projekter fra ikke-statslige organisationer til fremme af oprettelsen af den internationale straffedomstol. Efter oprettelsen af en sådan permanent straffedomstol er Kommissionen bestemt rede til at undersøge, om yderligere aktiviteter for denne straffedomstol også skal støttes finansielt.
Jeg kan således ikke gøre andet end endnu en gang at understrege betydningen af de fortsatte forhandlinger, også mellemstatslige forhandlinger, som vil finde sted om dette spørgsmål formodentlig omkring 1998. Det er et langvarigt arbejde. Men lad os håbe, at det også her gælder: Ihærdighed vinder til slut.

Dell'Alba
Hr. formand, jeg vil sige kommissær van den Broek tak for hans personlige fremmøde ved besvarelsen af dette spørgsmål. Det ligger mig på sinde at takke ham for hans erklæring og sige til ham, at Europa-Parlamentet højst sandsynligt på torsdag under mødet vedrørende budgettet vil stemme for en særlig linje på 3 mio ECU til fortsat finansiering af de to ad hoc-domstole, mens man ser frem til nedsættelse af den faste domstol, og jeg finder følgelig, at der også i denne henseende hersker enighed og konsensus i Kommissionen, til hvilken jeg vil rette følgende tillægsspørgsmål.
Europa-Parlamentet har enstemmigt under den foregående mødeperiode vedtaget en beslutning, hvori det krævedes, at også Kommissionen inden for dens kompetenceområde foruden Rådet skulle påtage sig en nøje fastlagt forpligtelse, nemlig til at handle i overensstemmelse med henstillingerne fra det forberedende udvalg inden for FN-udvalget om at beramme datoen for arbejdet på den konference, der skal føre til nedsættelsen af domstolen.
Kan kommissæren forsikre mig om, at Kommissionen inden for sit kompetenceområde vil virke for, at Rådet i det sjette udvalg vil gå ind for ovennævnte dato?

Van den Broek
Beføjelserne som sådan har Kommissionen selvfølgelig ikke, men den kan sammen med formandskabet og medlemsstaterne naturligvis forsøge at fremskynde processen yderligere. Det ærede medlem ved, at hele forberedelsen af en sådan international straffedomstol allerede har været i gang i mange år, og at vi egentlig håber, at den endelige oprettelse af de to ad hoc-domstole vedrørende Rwanda og det tidligere Jugoslavien egentlig giver impulsen til også nu at nå frem til indførelsen af en sådan permanent international domstol.
De store vanskeligheder i den forbindelse er af international juridisk art. Det er således meningen, at vi omkring 1998, derfor nævnte jeg tidligere året 1998, på et møde mellem medlemsstaterne når frem til godkendelse af statutten for en sådan international straffedomstol.
Vi forventer, at den i øjeblikket igangværende FN-Generalforsamling vil fremkomme med yderligere anbefalinger med hensyn til mødet mellem medlemsstaterne, så vil vi altså også få mere oversigt over, om denne dato eller denne periode, nemlig 1998, faktisk kan realiseres. Men jeg giver endnu en gang det ærede medlem tilsagn om, at hvor vi end kan bidrage til fremskyndelse i de internationale fora, vil vi bestemt gøre det.

Formanden
Spørgsmål nr. 42 af Pat Gallagher (H-0802/96):
Om: Den fælles valuta
Overgangen til en fælles valuta vil medføre praktiske problemer i forbindelse med de edb-systemer, der anvendes til at registrere pengetransaktioner i industrien, butikssektoren og banksektoren. Mange af de edb-programmer, som anvendes i industrien, butikssektoren og banksektoren for øjeblikket, vil ligeledes ikke være i stand til at klare overgangen fra 1999 til år 2000, hvilket vil skabe yderligere vanskeligheder på nogenlunde samme tid. Hvilke forslag har Kommissionen til hensigt at fremsætte for at mindske disse problemer mest muligt, navnlig for de små og mellemstore virksomheder og butikssektoren?

de Silguy
Hr. Gallaghers spørgsmål rejser et specielt konkret problem. Ja, euroens indførelse vil gøre det nødvendigt at ændre mange edb-programmer. Den således dikterede ændring ved indførelsen af euroen den 1. januar 1999 vil i vid udstrækning falde sammen med det igangværende arbejde med at klare det såkaldte år 2000-problem, der er velkendt af edb-folk, og som gør, at vi må skifte software, ellers vil mange computere i 2001 fortsat vise 1901. Dette problem vil således, som De ved, berøre det store flertal af computerparken i Europa.
Kommissionen arbejder for øjeblikket aktivt med medlemsstaterne og de repræsentative organisationer såvel med evaluering af behovene som med de former for tilpasning, der kan fastholdes. Hvad angår vurdering af behovene, varierer konsekvenserne af Den Økonomiske og Monetære Union for de programmer, der bruges i vores virksomheder alt efter de planlagte ændringer. Det er sandsynligt, at en standardiseret ændring af edbsystemerne, det man kalder Standard Software Package , vil være lettere at operere med i de fleste tilfælde end en tilpasning fra sag til sag af programmer specifikt skabt til en bestemt virksomhed. Man kunne foretrække denne valgmulighed navnlig ved at benytte programmer, der havde multivalutakapaciteter, der gør det muligt at gennemføre omregninger og transaktioner både i euro og i en national møntenhed.
For at få en komplet oversigt over de aktioner, der skal iværksættes i forbindelse med udarbejdelse af euroen hører Kommissionen for øjeblikket aktivt alle grupper og institutioner og organismer, der er interesserede i gennemførelsen af euroen i informationsteknologien. Hvad angår betingelserne for tilpasning, foretrækker Kommissionen i de høringer, den for øjeblikket forestår, enighed med de pågældende sektorer og information af dem. Den opfordrer således til mobilisering af edb-service- og produktvirksomheder. Den opfordrer også til seminarer til uddannelse af det personale, der varetager edb i brugervirksomhederne. Allerede nu foreslår Kommissionen virksomhederne at inkorporere den særlige karakter ved euroen i deres normale tidsplan med hensyn til vedligeholdelse af software og derfor at gennemføre de ændringer, der er forbundet med euroen samtidig med de ændringer, der er forbundet med overgangen til år 2000.
I forbindelse med informationsaktionen for euroen, som Kommissionen udvikler sammen med Europa-Parlamentet i samarbejde med de sammenslutninger, der repræsenterer de små og mellemstore virksomheder, udarbejder Kommissionen for øjeblikket praktiske vejledninger, der tager sigte på de specifikke behov og interesser i denne sektor for de små og mellemstore virksomheder navnlig på edb-området.
De ser, hr. Gallagher, at Kommissionen er fuldstændig bevidst med hensyn til de bestræbelser, som denne overgang nødvendiggør for de små og mellemstore virksomheder og for den kommercielle sektor. Jeg kan forsikre Dem om, at den i snævert samarbejde med de nationale myndigheder og de repræsentative organisationer vil sørge for at lette tilpasningen for den offentlige og private sektor i hver af vores medlemsstater.

Gallagher
Jeg vil blot takke kommissæren for hans meget omfattende svar. Jeg glæder mig over den indsats, der er gjort for at evaluere behov og ændringer. Jeg tror ikke, det er nødvendigt at bede hr. de Silguy sikre, at han, hvis der er behov for fortrinsbehandling, ikke glemmer de små og mellemstore virksomheder. Jeg vil gerne komplimentere ham for den holdning, han har indtaget over for disse virksomheder, siden han blev kommissær.

Formanden
Spørgsmål nr. 43 af Per Stenmarck (H-0748/96):
Om: Karteller/alliancer mellem flyselskaber
I de seneste år er det blevet stadig mere udbredt, at flyselskaber i og uden for Europa, danner karteller. Kartellerne samarbejder i almindelighed om f.eks. fælles rutenummer, afgange, priser og service.
Hvad angår karteller mellem flyselskaber inden for Unionen har Kommissionen givet sit samtykke og på den måde godkendt dannelse af karteller inden for denne sektor. Hvad angår karteller mellem flyselskaber i Unionen og i USA har Kommissionen for nylig indledt en undersøgelse af, hvorvidt kartellerne er forenelige med fællesskabslovgivningen.
Mener Kommissionen, at denne form for karteller fremmer konkurrencen og gavner forbrugerne? Hvis Kommissionen er af den anskuelse, kan den da oplyse, på hvilken måde dannelse af karteller er til fordel for kunderne og forbrugerne i al almindelighed?

Van Miert
Jeg vil gerne begynde med at skelne mellem alliancer og sammenslutninger, som foregår i Den Europæiske Union, og som Kommissionen længe har haft spilleregler for og også har vist dette i en række nylige tilfælde, og alliancer, som i særdeleshed indgås på tværs af Atlanterhavet, det vil sige mellem amerikanske luftfartsselskaber på den ene side og europæiske på den anden side. Og for så vidt angår situationen inden for Unionen, har vi for nylig fået to tilfælde, som vi skal vurdere, nemlig sammenslutningen mellem Swissair og Sabena, hvor Kommissionen har sørget for, at der, inden denne sammenslutning kunne tillades, blev indgået en række forpligtelser, ikke blot af Sabena og ikke blot af de belgiske myndigheder for så vidt angår Belgien, men også af Schweiz som ikke-medlemsstat af Den Europæiske Union. Der har været forhandlinger med Schweiz om f.eks. at frigøre de nødvendige ankomst- og afgangstider og også om at få tilladelse af de schweiziske myndigheder til, at der kom tilstrækkelig konkurrence på ruterne mellem Belgien og Schweiz. Sådanne operationer ledsages altid, hvis det er nødvendigt, af tydelige betingelser.
For det andet har der været Lufthansa og SAS. Det er ikke nogen sammenslutning, det er en samarbejdsaftale, men også her har Kommissionen pålagt en række forpligtelser på en gennemsigtig måde, og vi har bekendtgjort denne aftale i EF-Tidende for øvrigt over for alle konkurrenter, som frit kunne fremsætte kommentarer. Kommissionen har så vidt muligt taget hensyn hertil, først og fremmest for at sørge for, at der fortsat er tilstrækkelig konkurrence på ruterne mellem Skandinavien og Tyskland, med andre ord, hvis konkurrenter vil tiltræde dette marked og vil flyve til disse destinationer, så må man f.eks. også frigøre interessante ankomst- og afgangstider i Frankfurt, så må Lufthansa således opgive ankomst- og afgangstider der, for at andre også kunne være til stede på disse ruter. På denne måde er vi gået til værks inden for Den Europæiske Union.
For så vidt angår alliancerne mellem luftfartsselskaber inden for Unionen og amerikanere, ligger sagen noget anderledes, for mærkeligt nok har Ministerrådet ikke i sin tid givet Kommissionen mulighed for at undersøge den slags alliancer gennem en specifik forordning. Derfor har vi nu måttet basere os på en lidet anvendt artikel, nemlig artikel 89, for at kunne gøre det. Det foregår således i øjeblikket, De ved, at der er forskellige af disse alliancer, bl.a. for nylig British Airways og American Airlines, men der var allerede Lufthansa og United, SAS og United, Swissair og Sabena, Austrian og Delta og også en indbyrdes aftale mellem KLM, Northwest Airlines, British Airways og USAir. Alle disse aftaler undersøges nu nøjere, ikke blot fordi der er så mange, men også fordi vi mærker, at de konkurrencebegrænsende virkninger ikke kun ses på de transatlantiske ruter, for hvis British Airways og American Airlines begynder at samarbejde, og de har 70 % af trafikken mellem Heathrow og New York, er det naturligvis en sag, som skal undersøges noget nærmere ud fra et konkurrencemæssigt synspunkt og således også med henblik på beskyttelse af forbrugerne. På den anden side har sådanne alliancer også tydeligt virkninger på konkurrencesituationen inden for vort eget marked, inden for Den Europæiske Union, som styrkes så meget desto mere, som amerikanske luftfartsselskaber har aktiviteter hos os, den såkaldte femte luftfartsfrihed, som vore selskaber ikke har på det amerikanske marked. Jeg tror, at der er mange grunde til, at Kommissionen nu vil se nærmere på disse alliancer og eventuelt vil se sig nødsaget til også at fastsætte betingelser eller eventuelt endda må foreslå andre foranstaltninger.
Må jeg til sidst også lige minde om, at de nationale konkurrencemyndigheder i nogle medlemsstater også selv er ved at undersøge den slags sager, såsom i Storbritannien og i Tyskland. Jeg håber, at det kan ske i sammenhæng og på en måde, så man ikke når til modstridende konklusioner, med andre ord, at der vil være tilstrækkeligt samarbejde mellem disse nationale myndigheder og Kommissionen for at sørge for, at man indtager ens holdninger og når frem til ens konklusioner.

Stenmarck
Indledningsvis vil jeg gerne takke for det udførlige, og, sådan som jeg opfatter det, meget positive svar fra Kommissionen. På nogle områder inden for transportsektoren er der i dag ikke den konkurrence, som man kunne ønske. Jeg mener, at lufttransporten er et sådant område - på trods af alle de liberaliseringer, som er blevet gennemført. Manglen på »slot«-tider er en af hindringerne for, at konkurrencen kan fungere tilfredsstillende. En anden er de stadige karteldannelser mellem forskellige nationale selskaber. Det er meget ofte forbrugerne, dvs. de rejsende og transportkøberne, der taber på dette, fordi de tvinges til at betale højere priser og acceptere en ringere service, end det i mange tilfælde havde været nødvendigt.
Jeg betragter kommissærens svar på mit spørgsmål som et skridt i den rigtige retning, men samtidig jeg vil gerne stille ham et opfølgende spørgsmål, nemlig: Hvilke konkrete foranstaltninger agter Kommissionen at foreslå for at styrke konkurrencen inden for den internationale lufttransport, således at den kommer de rejsende til gavn i højere grad, end det efter min opfattelse er tilfældet i øjeblikket?

van Miert
Alene det forhold, at vi har undersøgt sagen i henhold til artikel 89 - og Neil Kinnock og jeg har været fuldstændig enige her - viser, at vi er bekymrede for konkurrenceevnen, men også for beskyttelsen af forbrugerne og brugerne. Vi skal tage dette skridt til trods for, at Ministerrådet i 1987 ikke gav Kommissionen de nødvendige beføjelser, for det begrænsede os, så vi kun kunne beskæftige os med, hvad der sker på Den Europæiske Unions marked.
På den ene side må vi dog indrømme, at der inden for Unionen og på tværs af havet og selv længere væk er behov for samarbejde mellem flyselskaberne. Det ville ikke være et god idé at gå imod det princip. Men samtidig skal vi være meget forsigtige med følgerne for konkurrenceevne, forbrugere og brugere - og det er netop det, vi tager hensyn til.

Wijsenbeek
Hr. kommissær, mit spørgsmål består af to dele. Først for så vidt angår de interne sammenslutninger: Er De ikke af den opfattelse, at sammenslutninger, som medfører, at der i én medlemsstat opstår en vis markedsdominans, alligevel ikke må betragtes som kartel eller monopolstilling, fordi luftfarten jo pr. definition er grænseoverskridende, og det nederlandske marked således faktisk ikke er et selvstændigt marked, og igen konkurrerer med det belgiske og med det tyske osv.
For det andet, og hr. Kinnock sidder ved siden af Dem, for så vidt angår det transatlantiske samarbejde og sammenslutninger, er det ikke her et problem, at Kommissionen også alt for sent får et forhandlingsmandat af medlemsstaterne, fordi det jo for De Forenede Stater er muligt i Europa at udøve indenrigstransport eller i hvert fald transport inden for Europa, medens det for europæiske selskaber ikke er muligt at udøve indenrigstransport i De Forenede Stater, og der således må indgås en alliance.

Van Miert
Vi må faktisk for fremtiden betragte Den Europæiske Unions marked som en helhed, så meget desto mere som også cabotage snart skal indføres. De ved, at vi ikke længere er langt fra en global liberalisering, også på de nationale markeder. Jeg ved godt, at der her og der er temmelig megen modstand. For øvrigt har Neil Kinnock i dag forelagt rapporten for Kommissionen om den nærmere udformning af den tredje pakke, hvor der er positive punkter, men også nogle negative punkter, og han vil gerne fremhæve dette. For så vidt angår alliancerne og de aftaler, som forskellige medlemsstater har indgået med De Forenede Stater, ved De, hvilken holdning vi indtog lige fra begyndelsen; allerede da jeg i sin tid var ansvarlig for transport, sagde jeg altid: Når først vi er i gang med vort eget indre marked, er det logisk, at Unionen også bliver ansvarlig for mindst en række aspekter over for tredjelandene. Desværre var der på det tidspunkt ingen, ikke nogen som helst regering, inklusive Deres eget land, der var dengang tolv, som støttede det. Vi havde enstemmigheden imod os. Og hvad er der i mellemtiden sket? De Forenede Stater har haft frit spil, for de kunne med en række medlemsstater indgå såkaldte »open sky«-aftaler for yderligere at kunne komme ind på vort marked, om jeg så må sige, oven på den kendsgerning, at de allerede havde visse fordele, som vore selskaber ikke havde på deres marked. Men hvem kan bebrejdes det, hvem er ansvarlig for det? De nationale regeringer, ikke Kommissionen, som allerede i årevis har sagt: Det må vi ikke lade ske, lad os forsøge at forene vore kræfter og sørge for, at det sker på en afbalanceret måde. Men Neil Kinnock har nu i nogen tid haft i det mindste en begyndelse til et mandat, lad os håbe, at det fører til den logiske konklusion, at i betragtning af, at Unionen har én politik, må en fælles luftfartspolitik også vise sig udadtil.

Ewing
Jeg vil gerne spørge, om Kommissionen overvejer at indføre foranstaltninger her i Europa for at øge samarbejdet mellem flyselskaberne og dermed tilskynde til, at de slår overlappende flyruter mellem større byer sammen? Jeg repræsenterer Heathrow Airport, en af de største lufthavne i Europa. Der er for eksempel hver dag fra London til Bruxelles et British Midland-fly kl. 6.55. Der er et Sabena-fly kl. 7.00, et British Airways kl. 7.15, der alle skal til Bruxelles, bruger brændstof og overbefolker luftrummet. Det samme gælder hele resten af dagen og for mange ruter til større byer i Europa. Det er kun sjældent, at alle disse fly er fulde. Selv om de var, ville jeg mene, at det stadig ville være fornuftigt at flyve med større fly. Hvis forbrugerne skal sikres en effektiv beskyttelse, mener jeg, at det rent miljømæssigt ville være sikrere med færre fly, færre manøvrer, mindre overfyldte luftrum, mere plads på start- og landingsbanerne og ved lufthavnenes udgange; det ville gøre det lettere at lande og fjerne behovet for farlige kødannelser.
Har Kommissionen planer om at tilskynde til denne form for værdifuldt samarbejde? Hvis ikke, hvad er så grunden til det?

van Miert
Her er vi helt klart uenige. Det tog lang tid, før vi fik en vis konkurrence på visse ruter, hvilket var til fordel for forbrugerne. Ingen kan forsvare de priser, vi havde for år tilbage. De blev ofte med rette kritiseret her i Parlamentet. Derfor havde vi behov for en fælles politik for at sikre, at der blev indført reel konkurrence i den sektor.
Det er der kun på visse ruter i dag. Hr. Kinnock er mere kvalificeret til at kommentere det, end jeg er i dag, for han er i færd med at undersøge sagen. Der er en vis konkurrence. Nu er der for eksempel billigere ture mellem Bruxelles og Rom og mellem London og Bruxelles. Når jeg flyver til London og tilbage, er flyet for øvrigt oftest fuldt. Det er måske ikke altid tilfældet, men vi mener, at konkurrence som sådan er godt, og vi vil gerne have indført den på andre ruter, end det er tilfældet nu.
Men der er naturligvis behov for større samarbejde i Den Europæiske Union og eventuelt også for sammenslutninger. Der er måske for mange flyselskaber i Den Europæiske Union. Lad det være op til markedet at beslutte, hvilke sammenslutninger og hvilket samarbejde det ønsker, for det er vi ikke imod i princippet, tværtimod. Men hvis det sker, skal vi sikre, at det sker i fuld respekt for konkurrencen og forbrugerens rettigheder, uanset om der bliver tale om sammenslutninger, opkøb eller samarbejde.

Wijsenbeek
Jeg vil gerne takke kommissæren for hans svar og ønske ham til lykke med genoprettelsen af hans blommehøstforetagende, som nogle mente, at mørkets magter stod bag.

Formanden
Spørgsmål nr. 46 af Florus Wijsenbeek (H-0673/96):
Om: Køreforbud og grænseekspedition i de central- og østeuropæiske lande
Er Kommissionen klar over, at stadig flere central- og østeuropæiske lande, især de for transittrafikken vigtige lande Ungarn og Polen, uden nærmere begrundelse har indført begrænsninger for trafikken, f.eks. i form af køreforbud i week-enden?
Vil Kommissionen oplyse, hvorledes den agter at opretholde forbindelserne til Skandinavien og SNG, navnlig for landevejstransporten?

Kinnock
Følgerne af de nylige køreforbud i Polen og Ungarn er blevet drøftet med de pågældende lande inden for rammerne af associeringsudvalgene. Både Ungarn og Polen har forsikret os om, at køreforbuddet ikke får en diskriminerende virkning for international trafik. Vi er navnlig blevet forsikret om, at grænseovergangene ikke vil blive lukket i forbudsperioden, og at køretøjer kan parkeres, når at de er kommet ind i landet, og fortsætte deres tur, så snart forbuddet ophæves. Andre foranstaltninger, der blandt andet omfatter bedre information til fragtmænd og fornuftige priser på ledsagende kombineret transport gennem landet, bliver også truffet. Vi vil naturligvis fortsat være i kontakt med de ungarske og polske myndigheder for at sikre mindst mulig afbrydelse i den internationale transport.
Den øgede anvendelse af køreforbud i weekenden understreger behovet for at fremme alternativer til vejtransport på visse meget befærdede strækninger i Centraleuropa. Det understreger især fordelene ved skibstransport i Østersøen som en måde at få adgang til Skandinavien og SNG på. Vi vil fortsat arbejde både i Unionen og med vore nabolande i regionen for at forbedre ydelsernes effektivitet.

Wijsenbeek
Må jeg alligevel gøre kommissæren opmærksom på, at det svar, som han nu giver, er i modstrid med det svar, som hr. Van den Broek gav på en skriftlig forespørgsel af mig den 17. september i år vedrørende vanskeligheder i forbindelse med køreforbud i weekenden udelukkende i Ungarn. Ikke blot er dette i mellemtiden ved at blive udvidet, det gælder foruden Ungarn nu også Polen, men i dette svar siger hr. Van den Broek, at han i første række vil kontakte ungarerne, at Kommissionen vil forsøge at træffe foranstaltninger, og at navnlig de negative virkninger af de lange ventetider ved grænserne må imødegås. Jeg mærker nu fra kommissærens side kun svar såsom: Så må lastbilerne jo væk fra vejene og med tog. De ved, kommissær, at netop med Central- og Østeuropa er forbindelserne med tog meget vanskelige, og at der således ikke er noget alternativ til vejtransport. Jeg vil således gerne spørge Dem, hvilke konkrete foranstaltninger hr. Van den Broek og De selv nu har bebudet?

Neil Kinnock
Der tages en række konkrete initiativer, og som svar til det ærede medlem vil jeg sige, at hans spørgsmål rent faktisk vedrørte Ungarn og Polen, og at svaret, som han kunne forvente, er blevet udarbejdet i samarbejde med hr. van den Broek, så der er ingen uoverensstemmelse mellem de svar, han hidtil har fået, og det, jeg netop har givet ham.
Vore specifikke, konkrete initiativer til at lette de overfyldte, vanskelige trafikforhold i Øst- og Centraleuropa omfatter brug af PHARE-midler til at forbedre forholdene ved grænseovergangene, forbedre uddannelsen og udviklingen af personale i toldtjenesten og at tilskynde fragtmænd til, når det er muligt, at bruge de faciliteter, som de forskellige regeringer tilbyder, til at fragte deres varer gennem et land med tog - selv i weekenden. Desværre har man ikke været villig til at tage imod den slags tilbud. Når nu vi og regeringerne i de central- og østeuropæiske lande inden for de begrænsede ressourcer, der er til deres rådighed, søger at lette de trafikale problemer for fragtmænd fra de vesteuropæiske lande, håber jeg, at der kommer en mere positiv reaktion, end det har været tilfældet hidtil. Jeg har forståelse for de frustrationer og yderligere omkostninger, som påløber i dette område. Men hvis vi skal udvikle en komplet, vellykket løsning, skal vi have et samarbejde i stand med alle parter, både i Unionen, uden for Unionen og naturligvis i den kommercielle sektor.

Lindqvist
Dette er et besværligt problem for os skandinaver - selv er jeg fra Sverige. Det hører vi ofte fra personer og firmaer, som vi har kontakt med. Det begynder at vare for længe at løse dette problem. Jeg hørte intet i svaret om, hvornår disse foranstaltninger og kontakterne med Ungarn og Polen kan føre til en eller anden form for stop for køreforbuddet, og hvornår problemerne kan være løst. Det ville jeg også gerne have et svar på. Hvor længe skal vi, der bor i den del af Europa, vente på, at problemerne bliver løst?

Neil Kinnock
Det er temmelig vanskeligt. Jeg er sikker på, at det ærede medlem, der rejste spørgsmålet om dette emne, forstår, at når der er medlemsstater, der indfører køreforbud i weekenden for at dæmme op for det trafikale pres - hvilket er helt forståeligt - så er det temmelig vanskeligt for os at være selvretfærdige i forbindelse med lignende forbud i Øst- og Centraleuropa, hvor befolkningerne føler samme irritation over de befærdede veje, der er overfyldt med tunge lastbiler og veje, der er meget mindre udviklede end dem, vi har i Unionen.
Sagen er selvfølgelig, at disse problemer først løses fuldt ud, når vi får en effektiv, multimodal transport til fragt af varer; når vi opretholder og udbygger ikke kun vore egne netværk til varetransport, men også netværk i vore nabolande; og når der indføres en mere effektiv brug, ikke kun af transport ad vejen, men også til søs, hvilket jeg ved, at ingen af de ærede medlemmer behøver at blive overbevist om.

Formanden
Spørgsmål nr. 47 af Hans Lindqvist (H-0717/96):
Om: Jernbaneprojekter, banen langs Den Botniske Bugt og Atlantbanen
TEN, Transeuropean Network, indeholder en samlet plan for jernbaner, veje, havne, flyvepladser osv. inden for EU-området. Atlantbanen indgår som et nationalt projekt inden for TEN. Banen langs Den Botniske Bugt indgår ikke, da den ikke er medtaget i den nationale jernbaneplan.
Er kommissæren rede til på ny at overveje, hvilke projekter der skal betragtes som prioriterede, og til at prioritere udbygning af Atlantbanen? Er kommissæren rede til at overveje at bidrage til/finansiere det regionalpolitisk begrundede projekt om en bane langs Den Botniske Bugt? Er kommissæren rede til at prioritere miljøvenlig sportrafik frem for motorveje, der blot tiltrækker endnu flere biler?

Kinnock
Som det ærede medlem vil vide, er kun den sydlige del af Atlantbanen medtaget i den nordiske trekant, der, som det vil være ham bekendt, er et af de fjorten prioriterede projekter, som blev godkendt på Rådets samling i Essen og efterfølgende af Parlamentet og Rådet i beslutningen om Fællesskabets retningslinjer for udviklingen af de transeuropæiske transportnetværk. Situationen ændrer sig ikke, før disse retningslinjer revideres, hvilket tidligst vil ske i 1999.
Jeg kan meddele det ærede medlem, der stillede spørgsmålet, at indtil dato har ingen af de berørte nationale myndigheder anmodet om støtte til denne del under budgettet for det transeuropæiske netværk. Banen langs Den Botniske Bugt er for indeværende ikke medtaget i retningslinjerne, som det ærede medlem også nævner i sit spørgsmål. Derfor kan der heller ikke ydes støtte dertil under budgettet for de transeuropæiske netværk. Medtagelse af nye projekter forudsætter naturligvis en specifik aftale med den relevante medlemsstat i henhold til bestemmelserne i Traktatens artikel 129.
Endelig kan jeg forsikre det ærede medlem om, at Fællesskabets økonomiske støtte til de transeuropæiske netværk i vid udstrækning er rettet mod at udvikle miljøvenlige transportmidler. For at illustrere dette kan jeg sige, at mere end 66 % af de planlagte budget for 1996 til de transeuropæiske netværk direkte er tildelt baner eller multimodale projekter - kun 15 % til vejprojekter.

Lindqvist
Det var godt at få et svar, der både drejede sig om Atlantbanen og banen langs Den Botniske Bugt, tak for det. Jeg er klar over, at det ene projekt er med, og at det andet ikke er det. Det er også rigtigt, at vi i Sverige selv må bestemme, hvilket projekt vi skal satse på for eventuelt at kunne få støtte fra EU som led i TEN-projekterne. Alt dette er, som det skal være.
Endvidere er det positivt at erfare, at så stor en del af TEN-projekterne vedrører jernbaner og andre miljøvenlige transportformer. Man kan dog gøre mere end som så. Jeg ville gerne selv drage følgende slutning af kommissærens svar: Er det således, at Sverige vil kunne få støtte fra EU, hvis vi beslutter os til at satse på banen langs Den Botniske Bugt, og de svenske myndigheder fremsætter ønske om, at den skal indgå i TEN-projekterne? Kan dette udledes af det svar, som jeg fik?

Neil Kinnock
For så vidt angår støtte over netværkbudgettet, er situationen klar. En medlemsstat skal godtgøre, at et bestemt projekt nyder en særlig status, som er godkendt af den pågældende medlemsstat, og at det opfylder kravene i Traktatens artikel 129. Hvis medlemsstaten så indgiver forslaget på det grundlag, vil Kommissionen naturligvis overveje det.
Vi er i den situation, at vi for nylig har vedtaget relevant lovgivning i form af finansforordningen og retningslinjerne. Derfor er det normalt sådan, at de fleste medlemsstater vil være tøvende med at flytte deres transportprioriteter på kort sigt. På længere sigt vil retningslinjerne naturligvis blive genovervejet, og en revision er højst tænkelig.

Wijsenbeek
Det er meget venligt, at kommissæren afgiver løfter og siger, at hvis alle er enige, vil der blive støtte og en vis procentdel til miljøvenlige transportformer. Men Kommissionen ved udmærket, at de tilgængelige midler er utilstrækkelige, og at finansministrene har nægtet at øge midlerne. En procentdel af næsten ingenting er endnu mindre. Det er meningsløst at afgive løfter om økonomisk støtte, hvis man ikke har nogen penge.
Ved kommissæren, at vi nu har et presserende behov for at få finansieret hele infrastrukturprojektet under det transeuropæiske netværk og for at etablere miljøvenlige projekter, hvilket er endnu mere presserende?

Neil Kinnock
Jeg står i gæld til det ærede medlem, hvis fortolkning af, hvad jeg sagde, var mindre koncis og bestemt mindre nøjagtig, end den plejer at være. Jeg lovede overhovedet ikke andet end at opfylde vor retlige pligt til at overveje de ansøgninger, som medlemsstaterne indgiver. Det lovede jeg. Naturligvis er løfter og sandheden undertiden det samme, og dette her er et af disse tilfælde.
Jeg er fuldstændig enig med det ærede medlem i, at yderligere midler til det transeuropæiske netværksbudget ville være særdeles nyttigt og til fordel for hele Unionen. Jeg beklager derfor, som jeg ved andre lejligheder også har sagt offentligt, ØKOFIN's beslutning om ikke at supplere de midler, der blev anmodet om så tidligt som på Rådets samling i Essen i 1994. Det må dog siges, at ØKOFIN's beslutning tidligere i denne måned ikke er et dødsstød for TEN'erne. TEN'erne er bestemt sat på sporet. Vi bruger gradvist vort budget på ECU 1, 8 mia. Disse midler bruges effektivt. Det støttes naturligvis af Den Europæiske Investeringsbank med udgifter til investeringer på hidtil 6 mia. ECU, og der er naturligvis andre projekter, som er inde i en tilfredsstillende proces.
Jeg hørte i kølvandet på ØKOFIN-mødet, eller i hvert fald i kølvandet på en temmelig utilstrækkelig rapportering fra dette møde, at TEN'erne er døde. Jeg må måske tillade mig at citere Mark Twain, som fejlagtigt var blevet rapporteret død. Han sagde: «Rygterne om min død er stærkt overdrevne.« Det samme gælder for TEN'erne.

Formanden
Spørgsmål nr. 48 af Felipe Camisón Asensio (H-0722/96):
Om: Anerkendelse af certifikater for erhvervspiloter
Hvilke skridt agter Kommissionen at tage som følge af, at visse medlemsstater ikke anerkender erhvervspilotcertifikater erhvervet i andre EU-lande?

Kinnock
Rådets direktiv 670/91 om gensidig anerkendelse af personcertifikater, der giver adgang til udøvelse af funktioner i civil luftfart omfatter bestemmelser for det emne, som det ærede medlems spørgsmål handler om. Til dato har Kommissionen modtaget klager mod tre medlemsstater - Frankrig, Spanien og Belgien - der alle drejer sig om påstået fejlagtig gennemførelse af direktivet. Kommissionen har taget retlige skridt mod disse medlemsstater i henhold til traktatens artikel 169.

Camisón Asensio
Jeg takker kommissæren for hans oplysende kommentarer til dette spørgsmål, som er et stort problem for nogle piloter i Den Europæiske Union, som har taget deres uddannelse i andre EUlande, end i dem, hvor de ønsker at udøve deres erhverv. Et eksempel herpå er, som kommissæren selv påpegede, de 300-400 spanske piloter, der er uddannet i Portugal.
Det synes af kommissærens svar klart at fremgå, at de forpligtelser, der er indgået vedrørende gensidig anerkendelse af certifikater, skal opfyldes, og at tendensen går i retning af en automatisk ækvivalering af pilotcertifikater med få undtagelser, hvor medlemsstaterne kan stille supplerende krav.
Jeg havde dog gerne set et mere konkret svar, hr. kommissær, navnlig vedrørende hvilke skridt Kommissionen vil tage for at få bestemmelserne opfyldt i de allerede eksisterende sager, og desuden vil jeg gerne høre dens mening om, hvorvidt den eksisterende regulering er tilstrækkelig, eller om der påtænkes indført en supplerende regulering, for vi må ikke glemme, at det drejer sig om et spørgsmål af allerstørste betydning, der kan få vidtrækkende følger for sikringen af faglig kompetence inden for lufttransport.

Neil Kinnock
Jeg takker det ærede medlem for hans spørgsmål, for, som han siger, er det en meget vigtig, men også foruroligende sag. Det hjælper måske, hvis jeg beskriver baggrunden for de særlige bestemmelser i lovgivningen.
Gensidig anerkendelse af pilotcertifikater er omfattet af Rådets direktiv 670/91 om gensidig anerkendelse af personcertifikater, der giver adgang til udøvelse af funktioner i civil luftfart. I henhold til bestemmelserne i dette direktiv er medlemsstaterne forpligtede til uden urimelig forsinkelse og yderligere prøver at anerkende et certifikat, der er udstedt til en pilot af en anden medlemsstat sammen med de privilegier og certifikater, der er relevante for denne status. I henhold til direktivet har en medlemsstat, når den nærer rimelig tvivl - efter behørig gennemgang af det certifikat, der skal anerkendes - om det pågældende certifikats meriter, ret til at vurdere, at der er behov for yderligere prøver eller krav, hvis certifikatet skal anerkendes. Selv i sådanne tilfælde skal testen eller kravet overholde principperne om erhvervede rettigheder og proportionalitet.
Jeg kan meddele det ærede medlem, hvordan det går med de retlige skridt, jeg omtalte tidligere. For Frankrigs og Spaniens vedkommende besluttede Kommissionen i juli at indbringe sagen for Domstolen, hvis der ikke blev fundet en tilfredsstillende løsning i en nær fremtid. Flere måneder senere var man ikke nået frem til en sådan løsning. Så vi er i færd med at undersøge, om de pågældende medlemsstater overvejer yderligere foranstaltninger, som kan løse de opståede problemer.
For Belgiens vedkommende blev en officiel åbningsskrivelse, som er første trin i overtrædelsesproceduren, hvilket det ærede medlem er bekendt med, tilstillet den belgiske regering den 15. september, og vi afventer svar inden for to måneder.

Formanden
Spørgsmål nr. 49 af Jan Andersson (H-0765/96):
Om: Godstransport med jernbane
Godstransport med jernbane er betydelig mere miljøvenlig end vejtransport. For at få en større del af godsmængden henlagt til jernbane, navnlig hvad angår transport over store afstande, er det nødvendigt, at jernbanetransport bliver billigere og hurtigere. Jernbanetransport tager i dag for lang tid, bl.a. fordi der mange steder er trængsel på jernbanenettet. Jernbanetransport fordyres desuden af, at der ikke altid kan transporteres gods i begge retninger.
Hvad agter Kommissionen at gøre for at få en større del af godstransporten henlagt til jernbane?

Kinnock
Det ærede medlem vil være bekendt med, at Kommissionen i juli vedtog en hvidbog, der sigter mod at få pustet nyt liv til jernbanerne i Den Europæiske Union. Her stilles forslag om en række foranstaltninger, blandt andet indførelse af markedskræfterne, oprydning i jernbanernes økonomi, integration af de forskellige nationale systemer og forbedring af infrastrukturerne. Alle disse forslag har til formål at sikre, at jernbanerne drives mere som en forretning, for så vidt angår identificering af markeder, aktiv kundesøgning og tilfredsstillelse af kundernes behov for effektive, billige tjenester, så jernbanerne kan genvinde en større del af godstransport- og personbefordringsmarkedet. Disse foranstaltninger skulle forbedre jernbanernes generelle ydelsesniveau med tiden.
Men der er et presserende behov for at øge brugen af jernbanerne til godstransport. Derfor omfatter hvidbogen et forslag om at oprette internationale superjernbaner til godstransport, der skal være specielt udformede til hurtig forbedring af jernbanegodstransportens konkurrenceevne.
På disse superjernbaner skal infrastrukturen være åben for alle jernbaneselskaber, og adgangsbetingelserne skal kunne være interessante for nye brugere med enkle, tiltrækkende systemer for betaling og tildeling af slots. I kølvandet på Ministerrådets positive modtagelse af forslaget tidligere på måneden gør Kommissionen dette forslag til en uopsættelighed, og der er allerede indledt omfattende drøftelser med alle interesserede parter, medlemsstaternes regeringer og andre, der er involveret i jernbanedrift.

Andersson
Tak for svaret. Ja, det er rigtigt, jeg har læst hvidbogen. Grunden til, at jeg stiller spørgsmålet, er, at jeg i Sverige har deltaget i en konference med deltagelse af en række virksomheder og repræsentanter for transportbranchen. Her beskrev man for mig, hvordan en virksomhed som Avesta Sheffield virkelig havde forsøgt at benytte jernbaner til sine transporter over lange afstande. Dette havde været næsten umuligt på grund af trængslen på jernbanenettet, og det var samtidig meget dyrt. Virksomheden kunne derfor ikke i dag lade sine transporter foregå med jernbane, selvom den egentlig gerne ville. Kommissæren sagde, at dette var et presserende anliggende. Det har han fuldstændig ret i, for de store virksomheder tilrettelægger jo deres transportsystemer for en periode, der rækker langt ud i fremtiden. Hvis jernbanerne ikke snart begynder at konkurrere, vil de ikke kunne klare sig. Men det er nødvendigt, at de stadig findes, da det er dem, der er mest miljøvenlige.

Neil Kinnock
Jeg vil svare det ærede medlem meget kort og sige, at jeg kraftigt støtter de selskaber, især svenske, der i årenes løb har forsøgt at udvikle deres egne direkte forbindelser for at skifte fra vej- til jernbanetransport. Det er naturligvis især vanskeligt for Sverige og vil fortsat være det, indtil Øresundsforbindelsen bliver færdig.
Jeg håber, at de føler, at de forslag, jeg har stillet, samt flere medlemsstaters aktive billigelse, blandt andet Sveriges, kommer til at frembringe den slags resultater, som de ønsker, med dedikerede jernbanenet med gode styringssystemer og et godt prisfastsættelsessystem, som virkelig kan være kommercielt attraktivt for de virksomheder, der ønsker at flytte store mængder varer via en pålidelig tranpsportform og til konkurrencedygtige priser. Hvis det viser sig at blive tilfældet, hvilket jeg er sikker på, vil det være en stor fordel for hele transportsystemet og også for alle økonomier og samfund i Den Europæiske Union.

Svensson
Et meget kort spørgsmål om det langsigtede perspektiv: Er det ikke på høje tid, at vi, når vi drøfter infrastrukturspørgsmål, bevæger os bort fra et alt for snævert virksomhedsøkonomisk lønsomhedsperspektiv og i stedet anlægger et helhedsperspektiv og tager hensyn til samtlige en investerings eksterne effekter?

Neil Kinnock
Det er naturligvis helt rigtigt, især efter at undersøgelser gennemført under de overordnede rammer for Kommissionens interesser i de transeuropæiske netværk har vist, at når der tages hensyn til det internationale socioøkonomiske produkt, er udbyttet fra investeringer i infrastrukturer meget større, end hvis der kun tages hensyn til nationale socioøkonomiske følger. En effektiv, miljøvenlig udvikling af infrastrukturen er derfor ikke alene en udvikling, der er positiv i sig selv, men den får også positive følger for alle økonomier og samfund i Unionen, når der er tale om noget, der er ægte internationalt og transeuropæisk.

Formanden
Da følgende spørgsmål vedrører samme emne, vil vi under ét behandle:
Spørgsmål nr. 52 af Miguel Arias Cañete (H-0725/96), overtaget af Varela Suanzes-Carpegna:
Om: De italienske myndigheders plan om omstilling af drivgarnsfiskeriet
I juli 1996 vedtog den italienske regering en plan, hvis sigte var at gøre en ende på ulovligt fiskeri med drivgarn for at undgå handelssanktioner fra USA's side.
Tilsyneladende skal denne plan om afskaffelse af drivgarn delvis finansieres med EU-midler.
Kommissionen bedes derfor oplyse, hvilke poster på budgettet der er tale om, og hvor store beløb der vil blive anvendt? og spørgsmål nr. 53 af Josu Imaz San Miguel (H-0773/96):
Om: Omstilling i forbindelse med brugen af drivgarn i Middelhavet
USA's trussel om handelssanktioner tvang i juli 1996 den italienske regering til at forelægge en plan for Kommissionen om en udryddelse af brugen af ulovlige drivgarn.
Planen indeholder forslag om fællesskabsstøtte som kompensation for tilbagetrækning af drivgarn. Da tilbagetrækningen er frivillig, kan fartøjerne vælge fortsat at fiske med net med en lovformelig længde. Det har imidlertid, som anført i Kommissionens rapport om produktionsåret 1995, hidtil ikke været muligt i forbindelse med den gennemførte inspektion reelt at kontrollere de ulovlige net.
Mener Kommissionen, at den italienske plan vil gøre en reel udryddelse af drivgarnene mulig? Overvejer Kommissionen en lignende finansiering med henblik på udryddelse af drivgarn i Atlanterhavet? Finder Kommissionen, at det er konstruktivt at bruge store summer af budgetbevillinger på dette problem uden at opnå den ønskede virkning, nemlig et endegyldigt forbud mod disse fiskeredskaber?
Bonino
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, ærede spørgere, som De måske ved, har Kommissionen fra årets begyndelse over for den italienske regering meget stærkt insisteret på, at den over for den del af landets flåde, der driver fiskeri med drivgarn, i Middelhavet, skulle anvende hensigtsmæssige kontrolforanstaltninger til søs og på land samt tage initiativer til omstilling af denne flåde med henblik på at afskaffe brugen af dette fiskeredskab.
Også efter en kontrolkampagne, der var tilrettelagt af Kommissionen for det andet år, har de opnåede resultater overbevist de italienske myndigheder om, at dette fiskerisystem ikke længere er acceptabelt. Af disse kontrolforanstaltninger fremgik det nemlig, at drivgarnsfiskeriet i Middelhavet kun er rentabelt, dersom det drives ulovligt, dvs. dersom netlængden langt overstiger den længde på 2, 5 km, der er fastsat i de nugældende regler.
Under opfølgning af resultaterne af denne kontrolkampagne har den italienske regering den 25. juli i år fremsat en plan for omstilling og rationalisering af drivgarnsfiskeriet. De ærede spørgere beder mig om nærmere oplysninger om denne omstillingsplan. I almindelighed er der i denne fastsat en række foranstaltninger til afskaffelse og tillige destruktion af drivgarn tillige med tilbagetagelse af tilladelserne til denne form for fiskeri mod økonomisk støtte fra Fællesskabet og selve Italien med henblik på at råde bod på de socioøkonomiske følger af dette forbud i visse syditalienske områder, der hører under mål 1, og som er karakteriseret ved en høj arbejdsløshedsprocent og ringe muligheder for alternativ beskæftigelse.
Den italienske regering er naturligvis overbevist om, at forfølgelsen af de mål, der er fastsat i planen, i høj grad afhænger af, hvor attraktive disse foranstaltninger er. Kommissionen er af den opfattelse, at de samlede økonomiske foranstaltninger, der er besluttet, skulle indebære en tilstrækkelig tilskyndelse til at gøre planen effektiv, dog på betingelse af, at de italienske myndigheder fastsætter alle de øvrige foranstaltninger, som er nødvendige, og som er fastsat i selve planen, særlig vedrørende sanktionerne.
Kommissionen har i øvrigt anmodet den italienske regering om at indføre et endnu strengere system for kontrol med overholdelsen af reglerne vedrørende fiskeriet og fastsætte strenge administrative og strafferetlige sanktioner i tilfælde af overtrædelser.
Her på det seneste vil de økonomiske midler, der er fornødne til planens gennemførelse blive trukket på den nuværende bevilling inden for strukturfondene, der er fastsat for Italien, uden noget supplerende beløb i forhold til bevillinger, som allerede var fastsat inden for den nuværende programperiode fra 1994 til 1999. Efter reglerne er der tale om en medfinansiering fra italiensk side, men for så vidt angår den europæiske del af finansieringen er der ikke godkendt noget tillægsbeløb.
I Atlanterhavet fortsætter fiskeriet med net på 2, 5 kms længde under overholdelse af de nugældende regler, således som det også fremgår af den seneste kontrolkampagne, og indtil brugen af disse nettyper bliver tilladt, vil Kommissionen ikke bevilge midler til at tilskynde til definitivt ophør af disse fiskeriaktiviteter, der er tilladt i Atlanterhavet.
Jeg håber, at de ærede parlamentsmedlemmer også er bekendt med de begrænsede budgetmidler, der er afsat for 1997, særlig inden for netop fiskerisektoren.

Varela Suanzes-Carpegna
Efter at have lyttet til Deres svar står det helt klart, at der nu må findes en endegyldig løsning på problemet.
Mit spørgsmål lyder: under hensyntagen til de italienske forslag - hvoraf det tilsyneladende fremgår, at de tilslutter sig de stater, som går ind for afskaffelse af disse net - og under hensyntagen til, at Østersøen kunne risikere at blive marginaliseret, mener De da ikke, at tiden nu er inde til, at Kommissionen fremsætter et nyt forslag med henblik på at opnå flertal i Rådet for en endegyldig afskaffelse af disse net?

Bonino
Kommissionen vil endnu en gang bekræfte, at ikke samtlige medlemsstater i Rådet kan påtage sig et initiativ til at ændre Kommissionens forslag, der har ligget på Rådets bord siden 1994. Enhver medlemsstat kan tage initiativet til at udskille sagen om drivgarnene i Østersøen fra de øvrige områder, og enhver stat, der er medlem af Rådet, har det i sin magt at tage initiativet til ændring eller deling af det kommissionsforslag, som ligger på Rådets bord.
For så vidt angår Kommissionen er Rådet på baggrund af de seneste udviklinger, også i Italien, engageret i en række uformelle rådslagninger med medlemsstaterne, og det ærede parlamentsmedlem er udmærket bekendt med Kommissionens arbejdsbyrde her i årets sidste del med »satellitforordningen« POP IV, forordningen om »TAC og kvoter«. I mellemtiden undersøger vi sammen med medlemsstaterne muligheden for at opnå et nyt flertal, der vil gøre det muligt for at få denne sag afblokeret.
Jeg tror at vi i begyndelsen af 1997 vil blive i stand til at nå til en afklaring af de eventuelle muligheder, men jeg må gentage, at også medlemsstaterne har mulighed for at foreslå løsninger og ændre Kommissionens forslag.

Imaz San Miguel
Fru kommissær, jeg vil gerne stille dem et tillægsspørgsmål. Planen er ganske vist interessant, og som De understreger, er den baseret på frivillighed med et stærkt økonomisk incitament. Men hvad vil der ske, hvis det økonomiske incitament ikke er tilstrækkeligt til at føre planen om fuldstændig fjernelse ud i livet, og de omhandlede net derfor stadig anvendes? Mener Kommissionen, at planen kan blive en succes, når det tages i betragtning, at det, selv om der kun var få net tilbage, ville være yderst vanskeligt, som Kommissionen selv har bekræftet, at kontrollere dem? Agter Kommissionen på denne baggrund at gøre støtteplanen betinget af en total fjernelse af nettene?
Efter at Rådet har fået forelagt forslaget om totalt forbud mod drivgarn og forslaget fra 1994, kan man billedligt udtrykke det således, at bolden nu er spillet over på Rådets banehalvdel, men jeg vil gerne stille Kommissionen et sidste spørgsmål: vil Kommissionen forelægge Rådet en eller anden form for rapport, indeholdende en evaluering af samtlige de udgifter for Den Europæiske Union, som er forbundet med såvel planerne om fjernelse af drivgarn som kontrollen med dem, for således at overbevise Rådet om det hensigtsmæssige i at tilskynde til total fjernelse af disse net også i andre af Unionens områder?

Bonino
For så vidt angår finansieringen af planens iværksættelse er denne underlagt de normale regler for strukturfondene og midlernes udbetaling. Kommissionen har til hensigt nøje at overveje de fremskridt, der sker inden for de forskellige etaper af planen og dennes gennemførelse. Som bekendt er planen kompleks og vedrører forskellige aspekter, og Kommissionen er sammen med medlemsstaten engageret i en meget nøje overvågning af de forskellige etaper i dens gennemførelse. For så vidt angår den anden del, mener jeg, at ethvert nyt initiativ fra Kommissionens side også vil blive ledsaget af begrundelser og beretninger, som bl.a. vil vedrøre kontrolomkostningerne, beretninger, som ligeledes er beregnet på at tjene som grundlag for et eventuelt nyt forslag fra Kommissionen, som ellers ikke kunne være begrundet.
Denne vurdering af omkostningerne og tillige kontrollen indgår i en dokumentation, som skal tjene til at underbygge et nyt forslag, men naturligvis først når de politiske betingelser er til stede.

Formanden
Spørgsmål nr. 54 af Mair Morgan (H-0732/96):
Om: Børns sikkerhed i fritidscentre
Med det stigende antal aktiviteter uden for skolen og skolerejser i hele Den Europæiske Union er det afgørende, at der vedtages foranstaltninger, der garanterer børns sikkerhed.
Det er vigtigt, at fritidscentre, der tilbyder kurser i aktiviteter som huleudforskning, bjergbestigning og vandsport, ledes af kompetente og kvalificerede instruktører.
Hvad agter Kommissionen at gøre for sikre, at alle medlemsstater sørger for en uafhængig kompetent vurdering og fastlæggelse af disse aktiviteter, og hvilke planer har den med henblik på at lette den gensidige anerkendelse af kvalifikationer på dette område?

Bonino
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, i besvarelse af fru Morgans spørgsmål skal Kommissionen oplyse, at den ikke har undersøgt de problemer, der er rejst i dette, uden for problemerne vedrørende de »pakkerejser«, der er omhandlet i direktiv 90/314, der omhandler »pakkerejser«, rejser, ferier og ture, og hvori det hedder, at rejseoperatøren er ansvarlig for udførelsen af samtlige de lovede ydelser. Kommissionen finder, at dette direktiv også bør dække visse sider af den situation, der omtales af det ærede parlamentsmedlem.
Jeg vil dog tilføje, at Kommissionen i 1990 fremsatte et forslag til direktiv om sikkerhed i forbindelse med tjenesteydelser, som blev trukket tilbage i 1994 på grund af den enorme modstand, det mødte fra alle sider, herunder Europa-Parlamentets Juridiske Tjeneste.
Følgelig sætter spørgsmålet om sikkerhed i forbindelse med disse ydelser, som også senere er genstand for et spørgsmål fra hr. Teverson, Kommissionen i en lidt besynderlig situation, idet den skal tage stilling til, om den på ny skal fremlægge et forslag til direktiv om sikkerhed i forbindelse med disse ydelser, da det foregående direktivforslag netop blev trukket tilbage på grund af modstand fra bl.a. Europa-Parlamentets Juridiske Tjenestes side.

Morgan
Det glæder mig, at dette emne er blevet bragt op her i Parlamentet før, men desværre var det et andet Parlament på det tidspunkt. Jeg håber, at det, som De siger, vil blive forelagt os igen, for jeg finder det meget vigtigt, at børns sikkerhed i hele Europa prioriteres højt af Parlamentet.
Det er ligeledes vigtigt, at vi indser, at medmindre vi får disse forsikringer, vil vi, i stedet for at tilskynde børnene til at rejse til udlandet, høre om forældre, der sikrer, at de ikke rejser til udlandet på grund af frygt for deres sikkerhed. Det gælder ikke alene for udendørs aktiviteter, som jeg tror, er meget gode for børn, fordi de er karakterdannende og tilskynder dem til at deltage. Så jeg håber, at dette direktiv bliver til noget.
Det er ikke kun relevant for pakkeferier; det er vigtigt for alle, der ønsker at foretage den slags rejser i udlandet, især kanoferier, altså sådan noget. Vi skal have gode sikkerhedsnormer og gensidigt anerkendte kvalifikationer. Det kan vi gøre på det akademiske plan, hvorfor så ikke for sportsfaciliteter. Det er vigtigt, at vi når frem til normer som dem, som vore organisationer i West Wales har fastlagt.

Bonino
I princippet deler jeg Deres bekymring og erkender også emnets vigtighed, men disse sager er rent faktisk medlemsstaternes ansvar.
Det, vi forsøger at finde ud af, er, om vi har en vis handlefrihed til at stille et begrundet forslag og dermed atter starte processen. Men for indeværende må vi se, om der er tilstrækkelig baggrund og begrundelse til at stille et nyt forslag, som så måske ville støde på færre problemer og mindre modstand.

Evans
Jeg har lyttet med interesse til kommissærens svar. Jeg mener ikke, det blot er en sag for medlemsstaterne, når der er tale om en international situation. Jeg tror heller ikke, det er nok blot at forvente, at alle rejsebureauer lever op til en høj standard. Jeg støtter alt, hvad min kollega, fru Morgan, sagde, men jeg mener, at emnet er bredere end som så. Det drejer sig ikke blot om sikkerhed på aktivitetscentre, hvor der finder potentielt farlige aktiviteter sted. Den nylige tragedie, som De sikkert har hørt om, i et Auberge de Jeunesse i Nordfrankrig, viste et reelt problem i en potentielt sikker situation. Der har været lignende situationer på hoteller, campingpladser, i svømmebassiner, butikscentre osv. i hele Europa.
Måske kunne Kommissionen overveje en frivillig - eller helst obligatorisk - adfærdskodeks eller registrering for ungdomsherberger, hoteller og lignende, som modtager grupper af unge, især skolegrupper, der flytter fra et land til et andet, hvor de ikke kender den lokale situation. De er måske ikke klar over lokale farer. De er på udkig efter det bedste, fordelagtigste og billigste. Det er noget, der skal behandles ud fra en europæisk dimension. Man kan ikke forvente, at det sker lokalt. Vi skal tilskynde unge til at rejse til forskellige medlemsstater.

Bonino
Jeg må bekræfte, hvad jeg sagde før. Jeg deler Deres bekymring, og vor opgave er at finde ud af, om vi kan identificere en handlefrihed. Det er også nødvendigt, fordi denne form for rejse, især inden for Unionen, er blevet meget populær. Det er meget vigtigt, at vi sikrer, at der findes sikkerhedsforanstaltninger, så denne proces ikke standses, men tværtimod styrkes. Det er vigtigt, at forældre føler, at deres børn beskyttes, når de rejser i medlemsstaterne.
Vi har også søgt at udvikle en adfærdskodeks, men hidtil har resultaterne ikke været særlig opmuntrende. Derfor undersøger vi igen muligheden af et direktiv. Vi har påbegyndt arbejdet med en adfærdskodeks, blandt andet i Auberges de Jeunesse, men helt ærligt er resultatet ikke opmuntrende. Det tager meget lang tid at overtale dem og så videre, men alt i alt var resultatet ikke opmuntrende, og så er vi tilbage ved den anden mulighed igen.

Teverson
Mit spørgsmål, der kommer om lidt, vedrører et lignende område. Jeg besøgte det pågældende ungdomsherberg i Bretagne med Caroline Dickinsons far tidligere på måneden og konstaterede da et meget lavt sikkerhedsniveau, som senere er blevet forbedret, men jo altså for sent.
Jeg vil gerne spørge kommissæren, om hun vil mødes med fru Morgan og mig for at finde ud af, hvad vi helt konkret kan gøre her. Vi ved alle, at lovgivningsprocessen er langvarig og kompliceret, og det er måske noget, vi kan gøre for fremtiden. Men vi kunne måske tale med Dem, fru kommissær og søge at finde ud af, hvad vi kan gøre med sammenslutninger, der leder herberger og lignende aktiviteter internationalt og finde en praktisk måde at gøre noget på, så forældre kan være sikre på deres børns sikkerhed, når de sender dem til udlandet, og så vi kan få en hurtig, praktisk løsning på dette problem i stedet for en teoretisk løsning på langt sigt.

Bonino
Kommissionen accepterer forslaget, og dens tjenestegrene er bestemt til rådighed for andre drøftelser. Noget andet, man kan gøre, er at inddrage forbrugerorganisationer i dette emne, og måske har de en bredere dokumentation, som kunne være nyttig i vore drøftelser om at finde frem til foranstaltninger, der kan løse dette problem.
Hvis både parlamentarikere, Kommissionens tjenestegrene og forbrugerorganisationer inddrages, vil vi kunne få nogle givtige drøftelser.

Formanden
Spørgsmål nr. 55 af José Apolinário (H-0747/96):
Om: Kommissionens holdning på det sidste NAFO-møde i Sankt Petersburg
På NAFO-mødet i september accepterede Kommissionen uden hensyntagen til de overvejelser, der var gjort i forbindelse med konklusionerne vedrørende fordelingen af kvoterne en fordelingsnøgle til zonen 2J3KL, som i praksis ville blive fastsat selvstændigt af Canada, og banede dermed via de nye rammer for løsning af konflikterne vej for afskaffelse af den ret til at nedlægge protest, som de kontraherende parter i NAFO hidtil har haft. Er Kommissionen klar over, at den er i færd med at give efter i nogle principielle spørgsmål, idet den undlader at forsvare Fællesskabets interesser i det nordvestlige Atlanterhav?

Bonino
Spørgeren henleder opmærksomheden på to afgørelser, som han finder skadelige for Fællesskabets interesser. Den første vedrører den fremtidige forvaltning af torskebestanden i zone NAFO 2J3KL, og den anden vedrører indsigelsesproceduren og en formodning om, at denne tilsidesættes, når man søger en ny løsning under bilæggelsen af konflikter.
I denne forbindelse skal jeg bemærke, at det i begge tilfælde forekommer Kommissionen, at spørgeren anfører opfattelser og fortolkninger, som ikke deles af Kommissionen. I det konkrete tilfælde er det for så vidt angår foranstaltningen vedrørende torskebestanden blevet bestemt, at denne forvaltning skal deles mellem Canada, som har 95 % af bestanden i sine farvande, og NAFO, der har 5 %, og at de to parter - på den ene side Canada og på den anden side NAFO - skal fastsætte hver sine TAC i nært samarbejde og på grundlag af udtalelser fra videnskabsmænd.
Foranstaltningen er formuleret på en måde, der klart viser, det finder Kommissionen i det mindste, hvorledes NAFO selvstændigt skal fastsætte TAC for de 5 % af bestanden, der befinder sig i dens zone, således at den ikke er knyttet til den TAC, der fastsættes af Canada for de 95 % af bestanden i landets egne farvande.
Kommissionen finder derfor ikke, at den pågældende foranstaltning kan fortolkes som en indrømmelse til Canada af retten til at udøve jurisdiktion over den pågældende bestand ud over de ydre grænser for landets egen økonomiske zone. Som følge heraf udøver Canada disse beføjelser i sin egen økonomiske zone, og NAFO udøver disse i de internationale farvande, idet det er fastslået, at 95 % af torskebestanden findes i de canadiske farvande og 5 % i de internationale farvande, der forvaltes af NAFO.
For så vidt angår afskaffelsen eller den formodede afskaffelse af indsigelsesproceduren skal jeg bemærke, at Kommissionen har noget vanskeligt ved at forstå spørgerens betænkeligheder. Først og fremmest har Kommissionen aldrig fundet, at indsigelsen eller proceduren i forbindelse hermed fandt anvendelse i tilfælde af tvist. Derimod finder Kommissionen, at der, da indsigelsesproceduren stadig findes, kan indledes debatter og dialoger med henblik på at finde en løsning på eventuelle tvister uden at man dog afskaffer indsigelsesproceduren, som i dag også er retligt fastslået, idet NAFO ikke er en overnational organisation. Efter vor opfattelse er proceduren også fra et retligt synspunkt fortsat en nødvendig og legitim procedure, og fortsat skal være dette som et nødvendigt led i drøftelserne og forholdet mellem medlemslandene inden for NAFO.

Apolinário
Fru kommissær Bonino, tak for Deres svar, der præciserer to efter min mening principielle spørgsmål vedrørende indholdet i forhandlingerne på mødet i Sankt Petersburg.
Jeg indrømmer, at jeg ikke føler mig beroliget, for så vidt angår det andet aspekt, nemlig den nye mekanisme til løsning af konflikter. Under alle omstændigheder regner jeg med, at kommissærens udredning skal opfattes som et vink om, hvilken holdning Kommissionen vil indtage i den arbejdsgruppe, der i mellemtiden er etableret med henblik på ændring af NAFO-konventionens bestemmelser.
Jeg vil gerne have oplyst, hvilke foranstaltninger Kommissionen vil foreslå i NAFO med henblik på at styrke kontrollen med lande, der ikke har undertegnet konventionen, dvs. kontrollen med fartøjer, som sejler under bekvemmelighedsflag, og om Kommissionen går ind for, at der i 1998 holdes et møde i Portugal i anledning af tyveåret for NAFO-konventionens indgåelse.

Bonino
For så vidt angår kontrollen eller skærpelsen af denne med særlig fartøjer fra lande, der ikke er medlemmer af NAFO, søger Kommissionen at benytte alle mulige pressionsmidler for, at de medlemsstater, som har kontrolbeføjelserne, tillige skal udøve disse inden for rammerne af NAFO. For så vidt angår kontrollen er det klart, at vi står over for et meget vanskeligt problem også for medlemsstaterne, nemlig omkostningsproblemet. Det er naturligvis ikke tænkeligt, at ethvert fartøj fra Fællesskabet i fremtiden skal have en inspektør om bord, og man kan ej heller forestille sig, at kontrollen kun kan udøves direkte, hvorfor Kommissionen har et forslag om satellitkontrol under udarbejdelse. Der er tale om en gennemsigtig og indiskutabel form for kontrol, der er naturligvis ikke mulighed for fejltagelser, og der er tale om et system, som givet er mindre kostbart end en stående kontrol på stedet, særlig i et så stort område som NAFO.
Disse er de foranstaltninger, som Kommissionen er ved at træffe, idet den opfordrer medlemsstaterne til at udøve denne kontrol, men også i bevidstheden om, at en fysisk kontrol på stedet i et så stort område naturligvis medfører betydelige omkostninger.
Det andet problem er, at vi i Kommissionen fører drøftelser med henblik på fastlæggelsen af formerne for deltagelse og formerne for fælles deltagelse i 1999. Vi lægger i øvrigt til grund, at NAFO på den ene side og NEAF på den anden side er de eneste to regionale konferencer, der hver for sig sikrer de internationale farvande, og i håbet om, at man tillige kan komme til at forvalte farvandene i de øvrige oceaner, er årstallet 1999 et væsentligt element, også for på ny at indlede drøftelsen om en organisation, der skal overvåge de internationale farvande, f.eks. i den sydlige del af Atlanterhavet eller i andre farvande, for hvilke der endnu ikke findes nogen forvaltningsregler.

Crampton
Fru kommissær, jeg har overhovedet ikke noget problem med aftalen om forvaltningen af zone 2J3KL. Jeg tror, at canadierne har gjort sig nogle hårdt tjente erfaringer med fiskeriforvaltning, og de har sandsynligvis lært noget af det. Men jeg har et problem med NAFO. Jeg fik at vide af den lettiske ambassadør, der besøgte mig i sidste uge, at de stadig er afhængige af det tidligere Sovjetunionen - det nuværende Rusland - i forbindelse med deres afstemning. De har ikke en uafhængig stemme som en uafhængig stat. Det samme gælder sandsynligvis for Estland og Litauen. Det er måske på tide, at Kommissionen støtter de lande, så de kan få deres egen, uafhængige stemme i NAFO.
Endelig vil jeg gerne lykønske Dem, fru kommissær. De har tydeligvis irriteret den britiske fiskeindustri, men det var kun, hvad man kunne forvente. Jeg vil gerne lykønske Dem med en bemærkning, som jeg hørte her i morges - det var en gammel trawler-fisker fra Hull, der stadig er med blandt vore dybhavsfiskerne - der sagde, at vi i det mindste nu har fået en kommissær, der siger, hvad hun mener. Godt.

Bonino
Vi er allerede i færd med at drøfte dette emne, der ikke kun berører Letland, men også Estland og andre. Emnet med kontraherende parter er under drøftelse. Som De ved, skal der i henhold til NAFO's bestemmelser være konsensus. Som De kan forestille Dem - jeg skal undlade at gå i detaljer - er der langt til konsensus. Af alle de grunde, De nævnte, og endnu flere, er vi allerede positivt stemt over for denne anmodning, selvom der stadig kræves konsensus, og nogle kontraherende parter ikke er så glade.

Formanden
Spørgsmål nr. 63 af Irini Lambraki (H-0772/96):
Om: Bekæmpelse af sexturisme
De skrækkelige forhold, som i juli kom frem i lyset i Belgien, er kun toppen af isbjerget på området pædofili og sexturisme.
Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe på turistområdet, således at der bliver færre af den slags tilfælde og sexturisme begrænses, hvilket er en krænkelse og forhånelse mod de menneskelige grundværdier?

Papoutsis
Hr. formand, mine damer og herrer, seksuel udnyttelse af børn er en frygtelig form for vold mod børn, og bekæmpelsen heraf er en sag, der prioriteres højt af Kommissionen.
Kommissionen indgik visse forpligtelser på konferencen i Stockholm og fremlagde et memorandum herom på justitsministrenes og indenrigsministrenes uofficielle møde den 25. 26. september 1996. Dette memorandum vil blive fulgt op af en meddelelse.
Hvad angår den side af problemet, der har med turisme at gøre, vil jeg gøre opmærksom på, at Kommissionen i sit forslag af april 1996 om Rådets afgørelse om vedtagelsen af det første internationale program for europæisk turisme påpegede behovet for at imødegå den såkaldte sexturisme. Desuden opfordrede Kommissionen til udvikling og styrkelse af turistindustriens adfærdskodeks og selvregulerende mekanismer imod denne praksis samt til styrkelse af initiativer med henblik på forebyggelse heraf.
De seneste tragiske begivenheder i Belgien giver anledning til yderligere fremme af konklusionerne fra den internationale konference om bekæmpelse af seksuel udnyttelse af børn, som fandt sted i Stockholm i slutningen af august, og især handlingsprogrammet herfra.
Kommissionen er netop ved at udarbejde en særlig meddelelse vedrørende bekæmpelse af sexturisme med børn som ofre. Denne vil også indeholde et forslag til henstilling til medlemsstaterne, der gør opmærksom på forskellige foranstaltninger til bekæmpelse af problemet. Foranstaltninger vedrørende det retslige samarbejde mellem medlemsstaterne, som f.eks. det væsentlige problem med gyldigheden uden for landegrænserne af straffelovsbestemmelser, der vedrører seksuelle overgreb på børn begået af borgere fra tredjelande, undersøges af Rådet (justits og indenrigs).
Kommissionens initiativ vil tage hensyn til såvel den holdning, Europa-Parlamentet har indtaget til spørgsmålet, som henstillingerne i aktionsprogrammet fra Stockholm-konferencen om turisme. Vor globale strategi vil indeholde to aspekter: for det første vil den koncentrere sig om destinationslandene med anvendelsen af alle realistiske midler, herunder Unionens indflydelse på internationalt plan, hvor dette skønnes hensigtsmæssigt; og for det andet vil den tage sigte på at mindske efterspørgslen, navnlig med en styrkelse af samarbejdet med og støtten til industrien og de relevante ikke-statslige organisationer, en styrkelse af industriens adfærdskodeks og selvregulerende mekanismer samt en styrket koordinering af oplysningskampagnerne.
Hvad angår forslaget til henstilling til medlemsstaterne, er der forskellige ting, der bør tages i betragtning, navnlig hvad angår behovet for at få de nationale turistmyndigheder til at indføre forebyggende foranstaltninger mod sexturisme, hvor børn er ofre, for at udarbejde retningslinjer for turistbranchen, så det bliver sværere at arrangere sexrejser, og udviklingen og forbedringen af en adfærdskodeks for turistindustrien fremmes, samt for at støtte de statslige og ikke-statslige organisationers bestræbelser på at bekæmpe sexturisme med børn som ofre. Desuden vil vor indsats tage sigte på at støtte udvekslingen af knowhow mellem landene for at finde frem til den bedste praksis hvad angår forebyggelse, undertrykkelse og genoprettelse af følgerne af sexturisme med børn som ofre. Endvidere på at støtte udviklingen af alternative former for turisme i de pågældende lande, så turisterne tilbydes et bredt spektrum af interesser.
Kommissionen håber at være i stand til at fremlægge denne særlige meddelelse i begyndelsen af november.

Lambraki
Jeg vil gerne takke kommissæren, hr. Christos Papoutsis, for hans engagement i sagen og hans vilje til at bidrage med seriøse forslag til løsningen af dette sociale problem, som med rette har rystet og vakt den europæiske offentligheds vrede.
Den omfattende demonstration i Bruxelles sidste søndag viser de europæiske borgeres bekymring og interesse, men også deres faste hensigt om at presse regeringerne og politikkerne til at skride til foranstaltninger for at bekæmpe denne forbryderring, som er en skamplet på det moderne Europas demokratiske og kulturelle værdier.
Jeg vil dog gøre opmærksom på, at en indsats på dette område hverken kan begynde eller ende i Den Europæiske Unions medlemslande. De tragiske begivenheder i juli i Belgien bragte omkring 2 mio sydøstasiatiske og sydamerikanske børns tragiske skæbne frem i lyset, børn som er ofre for seksuel vold og umenneskelig tortur til adspredelse for europæiske og amerikanske turister, samtidig med at det er almindeligt kendt, at der foregår en omfattende ulovlig indførsel af og handel med mindreårige drenge og piger fra Thailand og Filippinerne.
Ud fra disse kendsgerninger og i betragtning af disse forbryderringes intensive aktiviteter, er det måske nødvendigt med en mere fælles indsats og ikke kun fra Deres side. Har De nogen forslag til en mere fælles aktion?

Papoutsis
Hr. formand, jeg vil takke det ærede medlem for hendes spørgsmål og samtidig forsikre forsamlingen om, at vi faktisk har til hensigt at styrke samarbejdet både med industrien og med medlemsstaterne for at udvikle en bredere strategi for bekæmpelsen af problemet.
På konferencen i Stockholm gjorde de ikke-statslige organisationer kraftigt opmærksom på problemet med udnyttelse af børn, og jeg tror, at vort forslag har de fleste af medlemslandenes støtte. Vi regner naturligvis også med Europa-Parlamentets oprigtige støtte.
Og hvad turistindustrien angår, er den tydeligvis klar over, at det kan skade dens omdømme, hvis denne sexturisme med udgangspunkt i Europa og med børn som ofre fortsætter. Et omfattende samarbejde på området er af afgørende betydning, hvis vi vil garantere en grundig bekæmpelse af problemerne. Vi må dog gøre opmærksom på, at vi faktisk har set prisværdige initiativer, der er taget af rejsebureauer for at bekæmpe sexturisme med børn som ofre.
På det seneste uofficielle møde mellem justits- og indenrigsministrene, som fandt sted i Dublin den 26. september, fremlagde Kommissionen et debatoplæg, som gør nøje rede for de aktiviteter, der har fundet sted inden for rammerne af de forskellige EU-organer. I dette dokument fremhæves endvidere fire initiativer, som er under udarbejdelse og som vedrører handel med kvinder og piger med henblik på seksuel udnyttelse og sexturisme med børn som ofre via audiovisuelle tjenester, især via Internet. Jeg må her sige, at skønt Kommissionen ikke har nogen initiativret på området, kan vi rette henstillinger, hvilket vi også vil gøre, til medlemsstaterne om at tage initiativer inden for rammerne af den tredje søjle.
Jeg kan også forsikre Dem om hele Kommissionens engagement i dette spørgsmål og love, at vi vil gøre en indsats i de kommende måneder, som sagt i håbet om Europa-Parlamentet faste støtte.

Formanden
Da de følgende spørgsmål vedrører samme emne, vil vi under ét behandle:
Spørgsmål nr. 64 af Paul Lannoye (H-0789/96):
Om: IAEA's beslutning om containere til lufttransport af nukleart materiale
Bestyrelsen for IAEA besluttede for nylig at give tilladelse til lufttransport af plutonium i ren eller blandet form (MOX) i de containere, der for øjeblikket anvendes til transport ad landevej. Disse containere er konstrueret til at kunne modstå et sammenstød med en hastighed på 48 km/t og ikke et flystyrt.
Kan Kommissionen godkende en sådan beslutning, som er i modstrid med princippet om, at der skal være garanti for sikkerheden under alle forhold, som kan opstå under en given transport? spørgsmål nr. 65 af Nuala Ahern (H-0791/96):
Om: Forhindring af plutoniumoverflyvning af medlemsstater, som ikke anvender atomkraft
Lufttransport af plutonium og råbrændsel indeholdende plutonium mellem oparbejdningsanlæg, anlæg, som fremstiller blandet oxidbrændsel (MOX), og atomkraftværker, som anvender MOX, giver anledning til, at en række medlemsstater i EU, hvoraf nogle har givet afkald på anvendelse af atomkraft, bliver overfløjet af fly, som transporterer nukleart materiale.
Er Kommissionen af den opfattelse, at de enkelte medlemsstater har ret til at forhindre sådanne overflyvninger af deres territorium?og spørgsmål nr. 66 af Undine-Uta Bloch von Blottnitz (H-0814/96):
Om: Lufttransport af radioaktivt materiale
I USA gælder der meget strengere sikkerhedsbestemmelser for lufttransport af radioaktivt materiale end i Den Europæiske Union. Kravene til transportcontainerne i USA er væsentlig strengere. F.eks. skal de kunne modstå en højere sammenstødshastighed.
Kommissionen bedes i detaljer begrunde, hvorfor der eksisterer disse forskelle mellem de europæiske og amerikanske sikkerhedsstandarder, og hvordan den bedømmer antagelsen af, at de europæiske normer næppe vil være tilstrækkelige til at garantere beskyttelsen af befolkningens sundhed, når stater som f.eks. USA stiller væsentligt større krav til sådanne transporter?
Papoutsis
Hr. formand, mine damer og herrer, sikkerhed under transport af radioaktivt materiale er et meget alvorligt spørgsmål, som er underlagt internationale bestemmelser, fastsat af Den Internationale Atomenergiorganisation i samarbejde med dennes medlemslande. Disse normer revideres løbende.
Som det også fremgår af spørgsmålene, har Bestyrelsen for IAEA for nylig godkendt reviderede bestemmelser for transport, herunder normer for lufttransport gældende for alle radioaktive materialer. De normer for sikkerhedskrav til lufttransport, som er foreslået af IAEA, er baseret på en lang række konkrete data vedrørende lufttransportulykker og tager sigte på at sikre et tilfredsstillende sikkerhedsniveau under transporten af enhver form for radioaktivt materiale.
I de reviderede bestemmelser foreslår IAEA to typer containere til lufttransport.
For det første en type B-container, der skal anvendes, hvis det transporterede materiale har et begrænset radioaktivt indhold. Med denne container gælder ikke den samme kvantitative begrænsning for materiale, der klassificeres som lavbeskyttelsesmateriale. Når radioaktivt materiale med lav strålespredning skal sendes, skal afsenderen dokumentere over for de ansvarlige myndigheder i de lande, der er involveret i lufttransporten, at de strenge kriterier for materiale med lav strålespredning er overholdt i overensstemmelse med de reviderede bestemmelser. Så vidt vi ved, er intet materiale indtil nu blevet karakteriseret som materiale med lav strålespredning.-For det andet foreslår IAEA en type C-container, som muliggør lufttransport af materiale med større radioaktivt indhold. I disse tilfælde skal omtalte type C-container opfylde langt strengere krav end den container, vi før kaldte type B.Jeg bør understrege, at de reviderede IAEA-bestemmelser tager fuldt ud hensyn til de nyeste grundlæggende IAEA-sikkerhedsnormer. De er også i fuld overensstemmelse med Rådets direktiv 96/29 af 13. maj 1996, som fastlægger grundlæggende sikkerhedsbestemmelser for beskyttelse af arbejdstagernes og befolkningens sundhed mod farer for ioniserende stråling.
Hvad angår medlemsstaternes mulighed for at gribe ind, er sikker transport af radioaktivt materiale, herunder MOX-brændstof, brændstofblandinger af oxid, plutonium og uran, underlagt en multilateralt vedtaget ordning i henhold til IAEA-reglerne for transport. Dette betyder, at der kræves godkendelse fra de kompetente myndigheder både i det land, hvorfra forsendelsen planlægges afsendt, og i de lande, som forsendelsen går igennem eller til. Imidlertid udelukker ordene »igennem« og »til« tydeligvis »over«, hvilket betyder, at kravet om godkendelse af og underretning om transport ikke gælder for et land, over hvis territorium der transporteres radioaktivt materiale med fly, eftersom der ikke gøres ophold i dette land.
De reviderede IAEA-regler for transport vil i løbet af de kommende måneder blive forelagt Organisationen for International Civil Luftfart. Da de vil blive indlagt i ICAO's tekniske retningslinjer, vil reglerne være bindende for organisationens medlemsstater. ICAO-medlemslandene har dog mulighed for at vedtage ændringer af betingelserne i de tekniske retningslinjer. Sådanne ændringer kan f.eks. være de særlige administrative eller tekniske krav, der vedrører flyvning over et land, eller indførelse af strengere beskyttelsesforanstaltninger. Denne mulighed har USA benyttet sig af i forbindelse med lufttransport af plutonium, og alle medlemslande kan tage alle de initiativer, de vil. Det eneste krav er, at disse afvigelser fra betingelserne skal bekendtgøres umiddelbart herefter i ICAO, så de kan offentliggøres i de tekniske retningslinjer.
Kommissionen behandler spørgsmålet om sikkerhed i forbindelse med lufttransport af radioaktivt materiale med største alvor og deltager aktivt i det tekniske arbejde i IAEA. Lufttransportens grænseoverskridende karakter betyder, at vi må handle inden for de internationale rammer, som er fastsat af IAEA og ICAO, hvis holdninger fastlægges af deres medlemsstater.

Lannoye
Da visse lufttransporter foregår fra medlemsstat til medlemsstat i Den Europæiske Union, og da visse medlemsstater for øvrigt overflyves intenst - jeg tænker på Belgien og Luxembourg (når jeg ser kortet med ruteflyvninger) - mener jeg, at det måske er hensigtsmæssigt, at man planlægger nogle europæiske regler og ikke kun nogle regler, der er inspireret af reglerne for international flyvning og IAEA.
Anden bemærkning: Kan kommissæren give mig et svar med hensyn til de eventuelle specifikke risici for det blandede brændstof uran/plutonium, hvor reglerne er forskellige fra reglerne om ren plutonium?

Papoutsis
Jeg takker hr. Lannoye for hans bemærkning, men vil hertil blot sige, som det også fremgår af Kommissionens seneste meddelelse til Rådet og til Europa-Parlamentet vedrørende sikker transport af radioaktivt materiale i Den Europæiske Union, at en analyse af ulykker og hændelser på transportområdet viser, at meget få ulykker medfører nogen bemærkelsesværdig strålingsrisiko. Jeg er ganske vist enig i, at man kunne undersøge muligheden af en mere sammenhængende intervention fra Den Europæiske Unions side, men dette synes ikke at kunne gennemføres i Rådet på nuværende tidspunkt. Men som sagt ser Kommissionen med største alvor på spørgsmålet om sikkerhed i forbindelse med lufttransport af radioaktivt materiale, og som jeg også sagde, deltager den aktivt i det tekniske arbejde i Den Internationale Atomenergiorganisation. Som bekendt medvirker vi netop nu i udviklingen af IAEA's regler.
Jeg vil også gøre opmærksom på, at budgetpost B4-1020 om transport af radioaktivt materiale giver Kommissionen mulighed for at finansiere undersøgelser, forskning, målinger og forsøgsprogrammer for at bidrage til vurderingen og forbedringen af de gældende internationale bestemmelser. Inden for rammerne af vore muligheder og de rammer, vi har som EU-institution, udnytter Kommissionen enhver lejlighed til at bidrage til en udvikling i denne retning.

Ahern
Hr. kommissær, vi behøver kun en enkelt ulykke over et tætbefolket område som Belgien eller Luxembourg med dødsfald til følge, når der transporteres radioaktivt materiale - det behøver jeg ikke minde Dem om. Er De rede til at tage initiativ til at forbyde al flytransport af radioaktivt materiale, indtil de nye IAEAretningslinjer kan blive revideret, så der kan tages hensyn til Den Internationale Civile Luftfartsorganisations egne retningslinjer, for de er jo ikke taget med endnu, vel? Som kommissæren sagde, er det endnu ikke blevet defineret som lav-lækstrålingsmateriale. I de nye retningslinjer blandes det sammen med lavdispersionsmateriale. Indtil vi får fjernet denne forvirring, vil jeg bede Dem om at forbyde transport af dette materiale over medlemsstaternes områder og kræve, at organisationer som British Nuclear Fuels Ltd. afholder sig fra at udstede vildledende udtalelser om, at det er blevet officielt udnævnt til lavdispersionsmateriale, for det er ikke til nogen hjælp og er rent faktisk yderst vildledende i denne sammenhæng.

Papoutsis
Jeg takker fr. Ahern for hendes spørgsmål, som giver mig lejlighed til at gentage, at de få ulykker, der har været indtil nu, tilsyneladende ikke har medført nogen stråling af betydning. Dette resultat skyldes sandsynligvis de strenge, fælles regler, som har været håndhævet strengt i mange årtier, og hvis tilstrækkelighed og overholdelse revideres og, som jeg sagde før, tilpasses de aktuelle omstændigheder af særlige ekspertgrupper. Alligevel er det dog klart - og her deler jeg det ærede medlems bekymring - at en positiv fortid med hensyn til sikkerhed ikke i sig selv er nok til, at vi kan hvile på laurbærrene og slappe af. Alt tyder dog på, at containerne kan bevares intakte under forskellige hændelser og ulykker.
Hvad angår problemet med overflyvning af et lands territorium, er der mulighed for at hindre en sådan overflyvning, hvis man gør IAEA bekendt med de tilfælde, hvor den pågældende medlemsstat har vedtaget bestemmelser, der afviger fra bestemmelserne i ICAO's tekniske retningslinjer. Disse bestemmelser må imidlertid ikke medføre diskrimination. Som eksempel kan jeg nævne Danmark, som ikke tillader flytransport over landets territorium af spaltet radioaktivt materiale ud over en konkret mængde og heller ikke transport af sådant materiale i bestemte containere, hvis der ikke først er søgt om tilladelse hos landets civile luftfartstjeneste. Dette er et eksempel på, at det er medlemslandene, der fastsætter deres egne betingelser og ud fra disse betingelser og regler informerer og indgår i et permanent samarbejde med Organisationen for International Civil Luftfart.

Bloch von Blottnitz
Efter min mening, hr. kommissær, er der ikke sket meget. Det kan naturligvis ikke være noget argument, for hvis der sker noget, forurenes store arealer. Naturligvis begynder vi først nu med at transportere MOX-brændselselementer i stor stil ad luftvejen, fordi der ved normal transport ad søvejen eller ad landevejen foranstaltes store blokader, fordi folk simpelt hen ikke vil have det.
Men har jeg ikke ret? Hidtil er transporten foregået i beholdere af type B. Type B kan modstå en sammenstødshastighed på 48 km/t. Type C skal kunne modstå 324 km/t. Men Amerika forlanger 464 km/t. Den maskine, som styrtede ned over et beboelseskvarter ved Amsterdam, havde en sammenstødshastighed på 520 km/t. Må De ikke på baggrund af disse forskelle give mig ret i, at vi i det mindste så længe af sikkerhedsmæssige grunde er nødt til at forbyde, at der overhovedet foregår transport af radioaktivt materiale i beholdere af type B?
Vi har ved type B, som jeg allerede nævnte, 48 km/t; type C, som endnu ikke er færdigtestet, skal så kunne modstå 324 km/t, og amerikanerne siger straks 464. Så skal der først komme en normal ordning, inden vi overhovedet kan tillade noget sådant.

Papoutsis
Tak for Deres bemærkninger, fr. Bloch von Blottnitz. De har ret i, at der findes disse type Bcontainere, og de skal naturligvis testes ved anvendelse af en metode, hvor de rammer vinkelret på en overflade efter et fald fra 9 meters højde. De 9 meter svarer, som De var inde på, til en sammenstødshastighed på 48 km/t. Disse forsøg foretages rent faktisk, og de udføres på en såkaldt ikke-eftergivelig overflade. »Ikke-eftergivelig« betyder, at overfladen ikke optager noget af den energi, som containeren har opnået på sammenstødstidspunktet, hvorved hele den kinetiske energi omdannes til energi, som deformerer containeren. Faldtests, som er udført på eksisterende overflader, har vist, at mængden af deformationsenergi svarer til den mængde energi, som containeren optager under referenceforsøg, hvor faldhøjden er langt større end de 9 meter, eller hvor sammenstødshastigheden er større. Det er disse standarder, som følges af visse lande. Det betyder imidlertid ikke, at alle stater skal følge de standarder, USA anvender. Som jeg sagde før, betyder lufttransportens grænseoverskridende karakter, at vi må handle inden for de internationale rammer, der er sat af IAEA og ICAO, hvis holdninger fastlægges af deres medlemsstater. Den Europæiske Union har indtil nu ikke haft mulighed for at føre en fælles europæisk politik på området.

Newman
Mine vælgere bor i nærheden af en stor lufthavn. Selv de, der bor lige under flyenes startog landingsrute, er tilfredse på grund af de økonomiske fordele, som lufthavnen skaber for byområdet.
Men der er en forståelig bekymring over fly, der medtager nukleart materiale. Der skal ikke mere end en ulykke til. Hvis der er forskellige standarder i forskellige lande, herunder USA, der er hovedstaden i den nukleare verden, vil det bedste da være at harmonisere på det højeste niveau for lovgivning, standarder og forhold vedrørende transport af dette materiale, i stedet for bare at lade det være op til de lokale myndigheder?

Papoutsis
Hr. formand, jeg kan ikke gentage for mange gange, at Kommissionen deler den bekymring, der hersker rundt omkring i alle områder af Den Europæiske Union. Det er klart, at vi ikke kan lukke øjnene for disse risici, og som jeg sagde før, kan vi ikke bare læne os tilbage og slappe af, fordi vi har haft en god sikkerhed tidligere og endnu ikke har haft nogen uheld. Vi er nødt til at træffe så mange foranstaltninger som muligt, vi er nødt til at forbedre vor teknologi, vi må være opmærksomme, og vi må foretage undersøgelser. Og det er det eneste, Kommissionen kan gøre.
Som sagt er det eneste, Kommissionen kan gøre på nuværende tidspunkt, for det første at samarbejde med de internationale organisationer om analysen af de oplysninger, de data, vi har til rådighed, med henblik på udarbejdelsen af nye forslag. Den Europæiske Union kan selv udnytte budgetpost B4-1020 til at finansiere undersøgelser, forskning, målinger og andre forsøgsprogrammer. Herudover kan Kommissionen imidlertid ikke gå uden om medlemsstaterne på politisk plan, da det er medlemsstaterne, der deltager i de internationale organisationer, og dem, der træffer deres egne foranstaltninger, når det vedrører deres eget landområde, og det er også dem, der træffer beslutningerne inden for de internationale organisationer. Men jeg kan gentage endnu en gang, at da vi deler Deres interesse i dette spørgsmål og anerkender, at der eksisterer visse risici - som vi håber aldrig bliver til virkelighed - kan vi ikke tage det roligt. Derfor fortsætter vi vore bestræbelser inden for de muligheder, som Den Europæiske Unions institutionelle og lovgivningsmæssige rammer giver os.

Formanden
Hermed er spørgetiden afsluttet.
Spørgsmål, der ikke er blevet behandlet på grund af tidnød, vil blive besvaret skriftligt.
(Mødet udsat kl. 19.25 og genoptaget kl. 21.00.)

Reklame
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A4-0314/96) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om Rådets fælles holdning fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 84/450/EØF om vildledende reklame for at medtage sammenlignende reklame (C4-0325/96-00/0343(COD)) (Ordfører: Oomen-Ruijten).

Oomen-Ruijten
Hr. formand, i dag skal vi i fællesskab drøfte sammenlignende reklame. Allerede i 1984 blev det i den lovgivning, der forbyder vildledende reklame, bebudet, at der også burde indføres bestemmelser for den sammenlignende reklame. Nu, tolv år senere, er vi ved andenbehandlingen. I øvrigt har det taget Rådet hele fire år at få slugt denne varme kartoffel. Er en sådan ordning nødvendig? Det kan man spørge sig selv. Jeg besvarer dette med et fuldtonende »ja«, fordi de nationale regler for sammenlignende reklame er meget forskellige, der er medlemsstater med et absolut forbud mod sammenlignende reklame, nemlig Belgien og Luxembourg, men der er også Tyskland, der ganske vist tillader sammenlignende reklame, men samtidig underkaster den meget strenge betingelser.
På det indre marked med den frie bevægelighed for varer, produkter, tjenesteydelser, personer, kommunikation og pressefrihed, som er specielt reguleret i Romtraktaten, er det nødvendigt, at reglerne er entydige. Alt for meget er jo overladt til retspraksis i medlemsstaterne. Jeg betragter ikke kun den sammenlignende reklame ud fra en forbrugersynsvinkel. Den nuværende situation, hvor sammenlignende reklame overhovedet ikke er tilladt i medlemsstaterne, fører til konkurrenceforvridning, skader erhvervslivet, som vil sammenligne objektivt, skader annoncørerne samt også forbrugeren, der savner muligheden for at sammenligne.
Hr. formand, selve forslaget. Sammen med medlemmerne fra Miljøudvalget har jeg prøvet på at skabe en sammenhængende helhed af regler, der indrømmer ret til sammenlignende reklame, men samtidig også stiller strenge betingelser for at udelukke illoyal brug af de givne muligheder.
Det foreliggende forslag kan heller ikke betragtes løsrevet fra varemærkelovgivningen. Dette siger jeg endnu en gang her. Min afvejning i forhold til reglerne på dette område fører til den konklusion, at det forslag, som vi har til behandling i dag, intetsteds fjerner beskyttelse af varemærkerne. Der, hvor der stadig er kommentarer fra den ene mærkebranche, kan jeg tilbagevise disse. Tilbagevise dem ved at pege på positive kommentarer fra andre varemærker. Måske må jeg sige det således. Den førende på markedet i den ene branche er imod forslaget, og hele resten af branchen anmoder os samtidig om at gennemføre det. Dette bringer mig også til ændringsforslag 11.
Jeg har forstået, at Kommissionen har et problem her, og lige før på mødet i min gruppe var der også folk, der siger, at hvis ændringsforslag 11 skulle blive vedtaget, og derfor opfordrer jeg Dem til at komme med en kommentar, det betyder altså, at det udgår, så ville det skabe problemer for landbruget. Jeg imødeser et klart svar fra Dem. At dette skaber problemer for Coca-Cola, ville jeg kunne forestille mig, at det skaber problemer for en anden varemærkebranche, kan jeg også forestille mig, forstået derhen, at de efter min opfattelse allerede er varemærkeretligt beskyttet, men kan De endnu en gang redegøre for forholdet til landbruget.
Ordføreren var heller ikke selv hundred procent overbevist om behovet for at optage endnu en særlig ordning for erhvervsgrupper til beskyttelse mod et helt eller delvist forbud mod reklame, altså også sammenlignende reklame. Kollegerne har overbevist mig.
I ændringsforslag 20, der erstatter ændringsforslag 7, og ændringsforslag 21, der erstatter ændringsforslag 14, bestemmes, at hvor der ikke i loven er indført etiske regler, men hvor de er generelt anerkendte, må der også inden for sammenlignende reklame være tale om en sammenhængende særskilt ordning.
Så er der problemet med, om man overhovedet skal tillade den sammenlignende prøve. I det oprindelige kommissionsforslag indrømmer Kommissionen muligheden for at foretage en sammenlignende prøve som del af den sammenlignende reklame. Jeg er enig med Kommissionen, dette åbner mulighed for yderligere oplysninger til forbrugeren, og det giver også ekstra muligheder til producenten og tjenesteyderen. Rådet synes imidlertid ikke, at det er nogen god idé. Vi vil imidlertid holde fast på muligheden for i forbindelse med sammenlignende reklame også at gøre brug af sammenlignende prøver, forudsat at disse så bliver udført af et uafhængigt institut, dette vil sige, at undersøgelsen skal være objektiv og kontrollerbar.
Derfor har vi genfremsat en række ændringsforslag fra førstebehandlingen.
En enkelt bemærkning til selvreguleringen. Selvreguleringssystemet er en fremragende metode til en effektiv og hurtig klagebehandling. Problemsituationer vil blive forhindret via det frivilligt organiserede tilsyn. Jeg tænker i den forbindelse navnlig på at gøre markedsparterne ansvarlige for deres egne handlinger. At noget sådant derudover aflaster administrative og retlige instanser er efter min opfattelse blot en ekstra ansporing til også at støtte det foreslåede selvreguleringsændringsforslag.
Til slut, i denne betænkning har vi som sagt fundet en balance. Sammenlignende reklame vil principielt være anvendelig og tilladt, forudsat at en række strenge krav er opfyldt, således at de i reklamen nævnte konkurrenters rettigheder ingensinde lider skade. Reklamen skal give forbrugeren klare og forståelige oplysninger via enkle og effektive procedurer. Man vil få bedre oplysninger om afvikling af klager og overholdelse af betingelser, og det vil have en positiv indvirkning på konkurrencen på det europæiske indre marked.

Whitehead
Hr. formand, jeg vil gerne indledningsvis sige, at vi her i aften behandler dette forslag med fire års forsinkelse, for så længe har det taget at fremsætte et ændringsforslag til direktivet om vildledende reklame. Fru Oomen-Ruijten fortjener ros for, at hun på kun tre måneder har skabt overvejende enighed i Parlamentet om indholdet af disse forslag, og det håber jeg, at Kommissionen har bemærket.
På vegne af min gruppe vil jeg sige, at jeg ikke synes, der er grundlag for de helt store uenigheder efter de drøftelser om emnet, som vi har haft i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse.
Fra et forbrugersynspunkt bør vi byde den fælles holdning velkommen. Vi er af den overbevisning, at sammenligninger mellem produkter fremmer en sund konkurrence og oplyser forbrugerne om, hvad det bedst kan betale sig for dem at købe. Vi mener, at bestemmelserne i artikel 3a indeholder en grænse for, hvad sammenlignende reklame er, og vi støtter også ordførerens forslag om at slette artikel 3a, stk. 1, litra g, for selv om vi forstår den lobby, der konstant dukker op, når der er tale om særligt stimulerende landbrugsprodukter, er der nok beskyttelse i direktivet nu uden dette forslag. Vi mener, at de ændringsforslag, der omhandler behovet for at overholde de adfærdskodeks, som de pågældende liberale erhverv har fastlagt, er velvalgte og tager hensyn til forhandlingen i forbindelse med andenbehandlingen. Vi har alle haft besøg af repræsentanter for lægestanden, og vi bør respektere den etiske selvreklamering i de fleste lægeerhverv med respekt for sig selv i Fællesskabet.
Vi mener, at flere af ændringsforslagene går lidt længere, end ordføreren måske kunne have ønsket, men jeg tror, at hun er rede til at acceptere dem. Det første er tidsfristen på de 48 timer, som annoncøren har til at finde bevis til støtte for hans reklame, hvis der fremsættes påstand om, at den pågældende reklame indeholder vildledende påstande. Det er ændringsforslag nr. 12.
I ændringsforslag nr. 13 ser vi på spørgsmålet om, hvad jeg ville kalde efterabe-reklamer, hvor der reklameres for et produkt, der i næsten enhver henseende er identisk med et andet - bortset fra et enkelt bogstav - som om det var det originale produkt. Det ved vi, at der findes eksempler på. Der er et cowboybuksemærke, hvis navn jeg skal undlade at nævne, men som staves næsten lige som det berømte Levis. Der findes lignende eksempler med andre produkter inden for kosmetik og smykker. Vi mener, der bør være en beskyttelse mod den slags, hvor et produkt udnytter reklamen for et andet produkt, og den forsøger vi at indføre med ændringsforslag nr. 13.
Til sidst vil jeg sige lidt om selvregulering. Vi forstår, hvad det er, ordføreren forsøger at gøre på dette område, men jeg har et par forbehold, der dog ikke udmønter sig til direkte modstand, som jeg vil bruge mine sidste 15 sekunder på.
I ændringsforslag nr. 19 opfordrer ordføreren til, at der nedsættes en europæisk paraplyorganisation, som skal koordinere de nationale lovgivende organers arbejde. Der findes en europæisk standardsammenslutning, og vi ønsker ikke at oprette en eller anden bureaukratisk organisation, hvis arbejde kommer til at overlappe den eksisterendes.
Endelig synes jeg, at vi med ændringsforslag nr. 17, hvor der tales om adgang til andre etablerede organer, der behandler klager, her har et system, der er krystalklart. Medmindre dette direktiv er klart, kommer det ikke til at fungere. Det har ikke altid i dets hidtil stormomsuste liv været tilfældet.

Jackson
Hr. formand, jeg vil gerne takke fru Oomen-Ruijten for hendes betænkning. Det er et meget vanskeligt og følsomt område, da nogle af vore medlemsstater ikke tillader sammenlignende reklamer. Jeg er glad for, at hr. Whitehead gjorde opmærksom på ændringsforslag nr. 13, hvor der står, at sammenlignende reklamer er tilladt, så længe de ikke fremstiller varer eller tjenesteydelser som en imitation eller kopi af en vare eller tjenesteydelse, der er dækket af et registreret varemærke eller firmanavn. Det kan vist gøres gældende over for det nye Labour, ser er en imitation af det konservative parti, som vi bliver præsenteret for for tiden!
Det er meget vigtigt, at vi gør dette her rigtigt. Jeg vil gerne stille Kommissæren nogle spørgsmål, for fru OomenRuijten har allerede sat gang i sagerne, og det ville være en stor hjælp, hvis vi kunne skabe større klarhed. Jeg synes, at ændringsforslag nr. 11, der omhandler varemærker, er farligt, selvom varemærkerne rent faktisk sikres i de artikler i direktivet, der går umiddelbart forud. Nr. 11 handler især om et varemærkes anseelse, og jeg synes, at det er farligt, hvis vi sletter ændringsforslag nr. 11 fra denne betænkning. Det vil jeg meget gerne høre Kommissionens kommentar til.
Vedrørende de erhverv, der oprindeligt var omfattet af ændringsforslag nr. 7 og 14 og nu erstattes af ændringsforslag nr. 20 og 21, er de en slags løsning på det problem, der er blevet fremført over for britiske parlamentsmedlemmer af faglige organisationer såsom the British Medical Association og andre, men der er et problem i ændringsforslag nr. 21, for så vidt angår brugen af ordene »tjenesteydelser inden for liberale erhverv«. Det kan rent faktisk henvise til snart sagt alting, også et af de, hvis ikke det ældste, erhverv i verden, har jeg hørt. Jeg ved ikke, om den foranstaltning, der skal tillade, at adfærdskodeksene fortsat findes for de eksisterende erhverv, er tilstrækkelig dækket af ændringsforslag nr. 20 og 21. Ellers bliver erhverv som læger, advokater osv. i vore medlemsstater temmelig bekymrede, hvis den sammenlignende reklame også kommer til at gælde fuldt ud for dem.
Endelig vil jeg gerne gøre Kommissionen opmærksom på ændringsforslag nr. 15, der omfatter et krav om samtykke fra tredjemand, der har foretaget en sammenlignende test, hvis en virksomhed ønsker at henvise til sådanne tester. Jeg ved ikke, om Kommissionen virkelig mener, at der er behov for et sådant samtykke i direktivet om sammenlignende reklamer. Som det er udformet i ændringsforslag nr. 15, bliver det utrolig omstændeligt at indhente en sådan tilladelse fra dem, der udfører tester. Jeg vil meget gerne høre, om Kommissionen er positivt indstillet til dette ændringsforslag.
Jeg vil gerne gentage min lykønskning til fru Oomen-Ruijten, fordi hun har klaret dette vanskelige emne så hurtigt, og jeg håber, at vi snart kan få denne lov optaget i lovbogen.

Rosado Fernandes
Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren for hendes hurtige udarbejdelse af denne betænkning. Jeg vil imidlertid også erindre om, at for så vidt angår oprindelsesbetegnelser og varemærker af enhver type, er det meget vanskeligt for lande, der kun har kort erfaring med de moderne markedsvilkår, at få anerkendt et varemærke, en oprindelsesbetegnelse eller en geografisk betegnelse.
Jeg finder forslaget yderst uforsigtigt - og som portugiser ved jeg af erfaring, hvilken piratvirksomhed betegnelsen »Portvin« og »Madeira« har været udsat for - jeg ved hvor vanskeligt det er at beskytte et verdensberømt mærke på markedet, uden at der laves forfalskninger, uden vildledende reklame og uden sammenlignende reklame, som forsøger at ødelægge mærket.
Derfor vil min gruppe på ingen måde stemme for at lade betragtning 11 udgå og heller ikke litra f) og g) i artikel 3a. Det er efter min mening ikke udtryk for protektionisme, det er alene et spørgsmål om at »ære den som æres bør« og at respektere den indsats, der er gjort af dem, som har formået at bevare et mærkes kvalitet, og at sørge for, at forbrugeren kan være sikker på at have valgt et ægte produkt.
Hvis det altid var tilfældet, ville vi måske ikke stå med kogalskabsproblemet, og hvis vi kunne beskytte oprindelsesbetegnelserne, ville man i hvert fald vide, hvorfra kødet kommer.

Kestelijn-Sierens
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, sammenlignende reklame er for mange medlemsstaters vedkommende ikke det mest indlysende i denne verden. I visse medlemsstater, også i mit land for eksempel, har det indtil nu været forbudt. Sammenlignende reklame kan imidlertid være meget nyttig og bidrage til en større gennemsigtighed og oplysning til fordel for forbrugeren. Via sammenlignende reklame kan konkurrencen mellem sammenlignelige produkter skærpes på en sund måde. Alligevel er der visse strenge betingelser, der alle må opfyldes, hvis ikke vi ønsker, at sammenlignende reklame skal udarte til vildledende reklame. Størstedelen af vor gruppe er af den opfattelse, at produkter med en oprindelsesbetegnelse udelukkende kan sammenlignes indbyrdes, og at de følgelig ikke kan acceptere ændringsforslagene 5 og 10. De mener nemlig, at sammenlignelighed er en essentiel betingelse for sammenlignende reklame, og den bliver pr. definition ikke opfyldt her. I den forbindelse vil jeg gerne bemærke, at vor kollega, hr. Eisma, ikke følger dette flertal.
Til slut har jeg også personligt et forbehold til ændringsforslag 15: et udtrykkeligt samtykke fra den person, der har udført prøverne, kan i praksis skabe praktiske problemer for bestemte sektorer, der beskæftiger sig med forskning og udvikling. Når der rundt omkring i forskellige lande drives forskning af flere personer eller institutioner, er det en næsten umulig opgave at indhente samtykke. For den farmaceutiske sektor for eksempel er henvisning til komparative prøver almindeligt og også nødvendigt, således at ændringsforslag 5 betyder en særlig tung byrde. Jeg ville også gerne fra kommissæren have hørt, hvorledes hun stiller sig til ændringsforslag 15. For restens vedkommende kan vi med et flertal følge ordføreren, og vi er parate til at støtte hende.

Hautala
Hr. formand, da forbrugere og borgere i alle EU-lande har ret til at danne sig en mening om, hvilket produkt der er bedst, er det meget vigtigt, at kriterierne er objektive. Derfor skal det kraftigt understreges, at de forskningsinstitutter, der afgiver udtalelserne, virkelig skal være uafhængige. Det må eksempelvis ikke være producenternes eller erhvervslivets egne forskningsinstitutter.
Vi er helt enige med hr. Whitehead i, at disse kontrolorganer, som forbrugerne kan henvende sig til, og som kan tage stilling til undersøgelsernes og sammenligningernes objektivitet, skal forblive nationale. Det er tilstrækkeligt, at der findes koordinering på unionsplan, da en del af sagerne klart vedrører spørgsmål, som kan betegnes som grænseoverskridende.
Jeg vil desuden på De Grønnes vegne sige, at ændringsforslagene måske er en smule uklare, når der tales om de etiske regler, som eksempelvis visse erhverv kan opstille. Under drøftelsen af, hvilke forbud der er mulige, vil vi for eksempel ikke støtte de forslag, hvori der henvises til sådanne etiske regler. Reelt er de ikke særlig objektive.
Afslutningsvis har vi vores eget ændringsforslag 22, hvori det kræves, at sådanne sammenligninger skal fremgå af påtegninger, og at de skal indeholde en vurdering af produkternes sammensætning og fremstillingsproces. Begrundelsen for ændringsforslaget er, at i USA har Monsanto bragt små lokale mejerier for retten, fordi de har sagt, at der i deres produkter ikke findes genmanipulerede organismer. Vi mener, at denne form for reklame bør tillades. Den lille producent såvel som den store bør kunne sige, at deres produkter ikke indeholder et bestemt stof. Det bør ikke betragtes som en hindring for handelen.

Bonino
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, jeg vil for det første sige Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse og særlig ordføreren, fru Oomen-Ruijten tak for betænkningen om Rådets fælles holdning til vedtagelse af dette direktiv om ændring af direktiv 84/450 med henblik på at medtage sammenlignende reklame.
Under forhandlingen har jeg forsøgt at notere de forskellige krav fra de enkelte parlamentsmedlemmer om afklaring af Kommissionens indstilling til de enkelte ændringsforslag. Jeg håber at have fået samtlige de krav med, som er blevet fremsat, og at det vil lykkes mig at give klare svar.
Først og fremmest må det erindres, at dette forslag som eneste formål har at harmonisere de lovgivninger, der gælder for sammenlignende reklame. Der er i det væsentlige tale om et harmoniseringsformål, som skal forbedre forbrugeroplysningen og ligeledes fremme bevægeligheden for offentlige tjenesteydelser i det indre marked ved netop at fastslå retten til at foretage sammenlignende reklame. Jeg finder det hensigtsmæssigt at erindre om denne sammenhæng, fordi visse krav og muligvis visse understregninger af særlige forhold og betænkeligheder, der kan være berettigede i andre sammenhænge, måske ikke passer i den, som vi befinder os i, nemlig et direktiv, der har til formål at harmonisere en situation.
Formålet med forslaget er altså er tillade sammenlignende reklame efter de samme regler i samtlige medlemsstater, idet man samtidig forsøger at bevare lovligheden af reklamen og undgå en vildledning af forbrugerne, som måske kunne blive påvirket af en ulovlig og vildledende reklame.
I denne forbindelse vil Kommissionen gøre opmærksom på, at den kun kan acceptere otte af de 23 ændringsforslag, der er vedtaget, og hvoraf visse allerede var fremsat under førstebehandlingen og nu er blevet genfremsat. Kommissionen accepterer ændringsforslagene 1, 2, 4, 8, 9, 16, 20 og 21, der omfatter de tidligere ændringsforslag 7 og 14, og som den delvis ville have accepteret, mens den finder de øvrige uacceptable, i hvert fald på nuværende tidspunkt. Jeg skal nu kort forsøge at forklare grundene hertil.
For så vidt angår ændringsforslagene 3 og 15, der omhandler brugen af resultater af sammenlignende prøver - og dette emne berøres af visse parlamentsmedlemmer - har Kommissionen efter en tilbundsgående undersøgelse konstateret, at brug i reklameøjemed af resultater af sammenlignende prøver kun indirekte har forbindelse med det instrument, vi her forhandler om, nemlig den sammenlignende reklame. Vi finder, at omtale af disse prøver kan udelades, fordi vi finder den ufornøden, da vort mål er at nå frem til harmonisering af bestemmelserne om sammenlignende reklame.
Dersom dette emne fortsat er af så stor betydning, er det måske mere hensigtsmæssigt at forestille sig et ad hoclovgivningsinstrument, mens vi, når formålet er harmonisering, ikke finder, at offentliggørelse af sammenlignende tests er helt så nødvendig på dette tidspunkt.
For så vidt angår de øvrige ændringsforslag, særlig nr. 5, 10 og 11, som ordføreren nævnte, har vi i betragtning af den særlige karakter af oprindelsesbetegnelserne fundet det hensigtsmæssigt at indføre forbud mod sammenligning af produkter, der ikke har sådanne betegnelser. I det væsentlige foreslår Kommissionen, at man kan sammenligne produkter, der har den samme oprindelsesbetegnelse, men udelukker denne sammenligning for så vidt angår produkter med forskellige betegnelser. For at udtrykke det mere klart vil vi sige, at man kan sammenligne parmaskinke med parmaskinke, men ikke parmaskinke med mortadella fra Viareggio.
Kommissionen kan ej heller acceptere ændringsforslagene 6 og 18, fordi et system med selvdisciplin, omend et sådant ønskes af Kommissionen i mange sektorer, ikke synes at kunne erstatte reelle og effektive kontrolforanstaltninger, men selvom vi lægger vægt på selvdisciplin, finder vi ikke, at denne kan erstatte kontrolforanstaltninger, hvis udøvelse hører under medlemsstaterne, som skal gennemføre principperne i direktivet.
Ændringsforslag 12 er uacceptabelt på grund af den overordentlig store og absurde administrative byrde, som vedtagelsen ville indebære for annoncørerne, og jeg tænker herved særlig på problemet om de 48 timer.
For så vidt angår sammenligninger af produkter, der falbydes som efterligninger - et medlem af forsamlingen nævnte efterligninger af navnlig et kendt mærke i jeans - finder vi for det første omtalen i betragtning nr. 17 til den fælles holdning og for det andet den beskyttelse, der ydes af mærket, tilstrækkelige.
Ændringsforslag 17 kan ikke accepteres, fordi det synes mig overflødigt, idet spørgsmålet om medlemsstaternes frihed til valg af kontrolproceduren allerede findes i artikel 4, stk. 2 i direktiv 84/450, der, som De ved, stadig er gældende.
For så vidt angår ændringsforslag 19 finder vi, at subsidiaritetsprincippet fortsat bør være gældende, bortset fra, at oprettelsen af neutrale institutter nødvendigvis indebærer et tyngende bureaukrati, og hvad angår de kompetente nationale organer, De nævnte, bør det erindres, at disse ikke er fastlagt ved lovgivningen, at de ikke har nogen fælles vedtægt, og at de ikke findes overalt. Af disse grunde kan vi ikke være enige i Deres idé, selvom den teoretisk set kunne være god. Dette, at de organer, som jeg først nævnte, ikke findes alle steder, og mangelen på en nøjagtig retlig fastsættelse af disse, ville dersom forslaget blev accepteret, efterlade os i en tvetydig situation med hensyn til kontrolformen.
Endelig finder vi for så vidt angår ændringsforslagene 22 og 23, at der herved ville blive indført for restriktive forhold og følgelig ske en indsnævring af anvendelsesområdet for sammenlignende reklame.
Jeg håber tillige at have svaret på Deres spørgsmål om artikel 15. Under alle omstændigheder finder jeg at måtte sige, at Europa-Parlamentet sikkert forstår grundene til, at Kommissionen har besluttet ikke at acceptere visse af de fremsatte ændringsforslag. Jeg er ligeledes overbevist om, at de ændringsforslag, vi har accepteret, bidrager til en forbedring af teksten. Dette resultat kunne ikke blive anderledes i betragtning af den meget positive samarbejdsånd, som findes mellem Parlamentet og Kommissionen på dette så vel som andre områder.
Til ordføreren, som har stillet et spørgsmål vedrørende ændringsforslag 11, vil jeg til slut bemærke, at Kommissionen, medmindre der findes en uklarhed i teksten, ikke er i stand til at bekræfte, at ændringsforslaget udelukker enhver omtale af landbrugsprodukter. Jeg gentager derfor, at jeg, medmindre der findes en vanskelighed i teksten, som jeg er rede til at drøfte, er Kommissionen ikke i stand til at afgive den forsikring, De har krævet.

Oomen-Ruijten
Hr. formand, jeg ville gerne have det gjort klart, at hvor det drejer sig om ændringsforslag 5 og 10, beskæftiger vi os med produkter med en oprindelsesbetegnelse. Men ændringsforslag 11 fjerner faktisk muligheden for, at man har lov til sammenligne en bil med et bestemt omdømme med en anden bil med et bestemt omdømme, og det har således intet med disse landbrugsprodukter at gøre. Det er således egentlig det svar, som jeg gerne ville have. Dette har ene og alene noget at gøre med varemærkeret, fordi det er det, det drejer sig om.

Bonino
Ærede parlamentsmedlem, der findes måske en vanskelighed i teksten. Vi finder nemlig, at der kan foretages sammenligninger af produkter af samme oprindelse, og det samme problem findes mellem produkter med oprindelsesbetegnelse og mærker, der naturligvis kommer fra to forskellige steder og vedrører forskellige produkter. Vi bekræfter, at man kun må sammenligne produkter af samme oprindelse, mens mærkespørgsmålet indebærer en helt anden problematik.

Formanden
Mange tak, fru Bonino.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.00.

Sundhedsovervågning
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A4-0285/96) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om Rådets fælles holdning fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om vedtagelse af et EF-handlingsprogram vedrørende sundhedsovervågning som led i indsatsen inden for folkesundhed (C4-0354/96-95/0238(COD)) (Ordfører: Poggiolini).

Poggiolini
Hr. formand, vi er nu nået til behandlingen af indstillingen ved andenbehandling fastlagt af Rådet den 14. maj i år med henblik på vedtagelse af et EF-handlingsprogram vedrørende sundhedsovervågning som led i indsatsen inden for folkesundhed. Der er tale om et program, der, som jeg havde lejlighed til at sige ved førstebehandlingen, er af grundlæggende betydning for bedre opfyldelse af de programmer, der allerede er vedtaget, og som fremtidig skal vedtages på sundhedsområdet. Den fælles holdning, der enstemmigt er vedtaget af sundhedsministrene i Rådet, har kun medtaget to af de 44 ændringsforslag, der var vedtaget af Parlamentet under førstebehandlingen, nemlig nr. 17 og 20, mens det kun delvis har medtaget 17 ændringsforslag, der for størstedelens vedkommende er affattet som foreslået af Kommissionen. Resultatet er, at den af Rådet foreslåede tekst giver os et handlingsprogram, der er absolut utilstrækkeligt i økonomisk henseende og på grund af dets foreløbige karakter og ufuldstændige behandling af de forhold, som er nødvendige for, at det kan fungere optimalt. Vi kan følgelig kun erklære os utilfredse, og jeg har derfor i dette forslag til indstilling genfremsat 19 ændringsforslag, der allerede var blevet enstemmigt godkendt i Miljøudvalget den 25. september sidste år. Disse vedrører i det væsentlige fire grundlæggende forhold.
Det første, nemlig den gradvise harmonisering af data såvel som definitioner og metoder til indsamling af nationale data vedrørende sundheden. Alle, hr. formand, herunder Rådet, erkender, at medlemsstaternes data vedrørende sundhed ofte er mangelfulde og mange gange helt mangler og ikke kan sammenlignes. Det er mig derfor magtpåliggende i denne henseende at fremhæve, at vi kun kræver en harmonisering af den videnskabelige sprogbrug, og ikke af de nationale sundhedssystemer.
Rådets frygt, hvori omtales forbuddet mod at harmonisere medlemsstaternes sundhedstjenester ifølge artikel 129 i Maastricht-traktaten, er absolut irrelevant. Der er her tale om en harmonisering af sprogbrugen og de videnskabelige termer, og vi vil ikke på nogen måde blande os i medlemsstaternes organisation af deres sundhedsvæsener.
Det andet punkt vedrører en tilstrækkelig bevilling i stedet for den helt utilstrækkelige og uacceptable bevilling, der er foreslået af Rådet. Europa-Parlamentet genfremsætter med sit ændringsforslag forslaget til den fornødne bevilling til gennemførelse af dette femårsprogram på mindst 20 mio ECU, et tal, der som det vil erindres, allerede var resultatet af et kompromis, når man betragter de 35 mio ECU, som oprindelig var blevet anset for nødvendige af de kompetente tjenestegrene i Kommissionen, og de 13, 8 mio ECU, som senere blev opført på forslaget til beslutning af disse tjenestegrene på grund af kravene om besparelser på budgettet. Vel, Rådet har under udvisning af en, må det være mig tilladt at sige, latterlig besparelse nedsat dette beløb med 800.000 ECU og er nået frem til 13 mio.
Kommissionens forslag, hvorved de 13, 8 mio ECU nedsættes med 800.000, mens dens egne tjenestegrene havde foreslået 35 mio, er naturligvis uforståeligt.
I det tredje punkt foreslås herefter et europæisk sundhedsovervågningscenter, og særlig kræves der gennemført studier vedrørende gennemførligheden af oprettelse af dette stående organ, der skal kontrollere og analysere data vedrørende sundheden på Fællesskabets område. Rådet har udeladt denne instans, idet det har fundet det uhensigtsmæssigt at bebude en sådan inden for rammerne af dette program.
Sidst, men givet ikke af mindst betydning er der problemet vedrørende procedurerne i det udvalg, der skal bistå Kommissionen under gennemførelsen, og i ændringsforslag 10 kræver vi, at det alene bliver rådgivende og sammensat af en repræsentant for hver medlemsstat i stedet for de to nuværende.
De krævede ændringer, som er frugten af de erfaringer, der er indhentet fra de tre øvrige sundhedsprogrammer inden for et i det væsentlige teknisk område, vil givet gøre gennemførelsen af dette program mindre bureaukratisk og omstændelig. Disse er i det væsentlige de krav, vi stiller, og endnu en gang tager vi til orde mod Rådet, som i sin nærsynede holdning viser en klar politisk vilje til at ribbe artikel 129 i Maastricht-traktaten for indhold. Et sådant program, som tilsyneladende er teknisk, har stor strategisk betydning på lang sigt og vil, hvis det kommer til at fungere optimalt, ikke blot imødekomme kravene om garanti og kvalitet inden for sundhedssektoren i Europa, men også give svar på de store økonomiske betænkeligheder på sundhedsområdet, som nu hersker i alle medlemsstaterne i forbindelse med de store udgifter på sundhedsområdet, som de ikke længere kan bære.
Heri består den store politiske betydning af et sådant program og et fællesskabssystem til sundhedsovervågning, der på grundlag af sammenlignelige data gør det muligt at fastlægge de forhold, der skal prioriteres inden for sundhedspolitikken ved at gøre den mere lønsom og som følge heraf mere effektiv. Der er tale om enkle og klare betragtninger, som ikke kræver nogen udtalelse fra Kommissionen, idet jeg håber på, at de også vil gøre sig gældende på det forestående sundhedsministermøde, alene i unionsborgernes interesse.

Aparicio Sánchez
Hr. formand, allerførst vil jeg gerne takke hr. Poggiolini for hans betænkning, der efter min og givetvis også de øvrige medlemmers mening er et konsekvent og sammenhængende stykke arbejde, som er udført i bevidstheden om emnets vigtighed og under stor lydhørhed fra hr. Poggiolinis side, eftersom han, som det før er blevet sagt her i dag, har accepteret praktisk talt alle de stillede ændringsforslag, som også er blevet enstemmigt vedtaget. Det vil sige, at alle de politiske grupper, lige fra vi begyndte at behandle denne sag og indtil udarbejdelsen af denne indstilling ved andenbehandlingen har følt, at deres synspunkter var repræsenteret i hr. Poggiolinis arbejde. Ud over hvad ordføreren selv har sagt, gør jeg opmærksom på det opmuntrende i, at denne lovgivende forsamling for første gang siden vedtagelsen af Maastricht-traktaten har skullet tage stilling til et sundhedsprogram, som ikke blot er summen af medlemsstaternes aktioner, men inddrager staterne i en fælles aktion.
For første gang har vi rørt ved Europa på et af dets mest udbytterige aspekter, nemlig en forbedring de nationale sundhedssystemer, for det er indlysende, at indsamlingen af data er udgangspunktet for at erhverve større viden og for at hjælpe medlemsstaterne til at forbedre deres respektive sundhedssystemer, hvilket tilsyneladende er blevet opfattet som en fornærmelse af nogle af Rådets medlemmer.
Jeg takkede før Kommissionen for det opløftende perspektiv, men uden at trække denne tak tilbage må jeg også sige, at jeg er skuffet. Primært fordi to af ændringsforslagene ikke er optaget i den fælles holdning. Dels er det umuligt at gennemføre programmet over en femårig periode med kun 13 mio ECU, og dels afvises det at oprette et permanent organ, et europæisk sundhedsovervågningscenter, som kunne opfølge og analysere de indsamlede data og give dem varig nytteværdi.
Manglen på bevillinger og manglen på en permanent struktur peger i retning af manglende vilje til at konsolidere det handlingsprogram, der skal iværksættes. Selv om alle ændringsforslagene er vigtige, mener jeg, at først og fremmest ændringsforslag nr. 8 og nr. 17 er helt afgørende, for at projektet fortsat kan få den relevans, vi tillagde det ved førstebehandlingen.
Jeg forstår ikke, hvorfor Rådet reagerer med så stor mistro, så snart man tangerer nogle nationalistiske principper. Det må nok udlægges således, at subsidiaritetsprincippet er blevet til en nationalistisk barriere, som har overlejret det forhåbningens klima, der herskede for fem år siden, da Maastricht-traktaten blev undertegnet. Og med al respekt for hr. Santer må jeg sige, at det, vi kalder Delors-ånden, lidt efter lidt er forduftet, og at vi nu befinder os i et Europa uden ansigt. Ydermere et Europa, hvor man ikke ved, hvem man skal tillægge skylden, for kommissæren vil ganske givet give bolden videre og med en indforstået mine sige: «Dette er, hvad vi kan få Rådet med til«. Og ganske givet vil den ene efter den anden i Rådet på samme måde sige: «Det var fordi, der var andre stater, som ikke ville være med«. Et Europa uden ansigt, hvor den gensidige mistillid gennemsyrer alt.
Indsamlingen af data, som er et absolut opløftende projekt, skal baseres på pålidelige data. Sundhedsdata er et udsøgt objekt for demagogiske udfoldelser, og derfor skal medlemsstaterne sikre, at de indsamlede data er pålidelige og objektive.

Valverde López
Hr. formand, programmerne inden for rammerne af sundhedspolitikken har altid vundet støtte i Parlamentet, og vi må takke kommissionsmedlem Flynn for hans effektive arbejde, som giver indhold til Maastricht-traktatens bestemmelser.
Men vi må stå mere sammen over for Rådet. Som bekendt befinder vi os i en periode med budgetstramninger, men det er uomgængelig nødvendigt at imødekomme borgernes behov og behovene i et Europa med et menneskeligt ansigt. Det vigtigste budskab, vi i aften kan sende borgerne, er formodentlig at understrege vigtigheden af et sådant net til epidemiologisk overvågning, for desværre er det et aktuelt problem, og hver eneste dag mærker vi manglen på et sådant overvågningssystem og behovet for det. Vi står midt i zoonose-krisen, BSEkrisen, og i Spanien forekommer der desuden nye udbrud af legionella , og for at kunne reagere hurtigt herpå er internationalt samarbejde nødvendigt. Der findes allerede centre, som arbejder med dette problem, såsom London-centret og Centret til Epidemiologisk Overvågning af AIDS. I Paris ser man nødvendigheden, betydningen og effektiviteten af disse aktioner, og det eneste, vi skal gøre, er at styrke dem.
Men der må også appelleres til den personlige ansvarsfølelse. Undertiden glemmer vi, at nøglen til beskyttelse imod epidemier skal findes i den enkelte borgers personlige adfærd og selvfølgelig i de lokale strukturer, der er af fundamental betydning. Vi må over for regeringerne - der er temmelig påholdende med deres støtte til disse fællesskabsprogrammer - påpege, at de afsætter meget få penge til forebyggende sundhedsforanstaltninger på nationalt, regionalt og lokalt plan. I Europa anvendes kun 2-4 % af sundhedsbudgetterne til forebyggelse, hvilket selvsagt er utilstrækkeligt og reducerer systemets globale effektivitet. Dette resulterer i en mangedobling af udgifterne i andre sektorer; ved at spare her får vi mange flere udgifter på andre områder.
Oprettelse af en sådan koordineringsbase på lokalt, regionalt, nationalt og fællesskabsplan er et andet grundlæggende krav, og vi må snarest udarbejde konventionen om ekstern sundhedskontrol, som skal vedlægges konventionen om de ydre grænser. Alt dette hænger tæt sammen og udgør endnu en udfordring. Vi håber på et forslag fra Kommissionen i nærmeste fremtid.

Kestelijn-Sierens
Hr. formand, hr. kommissær, ærede kolleger, Den Liberale Gruppe er i princippet ganske enig i hr. Poggiolinis betænkning, som jeg her gerne samtidig vil gratulere ham med. Behovet for sammenlignelige sundhedsstatistikker på europæisk niveau er stort, og efterspørgslen efter sammenlignelige sundhedsdata forsvinder ikke, når handlingsprogrammet løber ud. Derfor forslaget om et permanent sundhedsovervågningssystem. Spørgsmålet er imidlertid, hvorledes vi så hurtigt, så effektivt som muligt og med færrest mulige midler når dette mål. Ideen om et europæisk overvågningscenter er forsvarlig. At oprette et nyt observatorium er imidlertid ikke småting. Vi må have øje for det, der allerede findes og fungerer i medlemsstaterne. Derfor synes jeg, at det er en god idé, at der først gennemføres en feasibility-undersøgelse for at undersøge ideen om et center. Vi må se på, hvor tingene fungerer fint allerede nu, og findes der en medlemsstat med en velfungerende sundhedsovervågning, så må denne medlemsstats system bruges som udgangspunkt.
I et næste stadium kan vi så tænkes at gå forskellige veje. Enten kan vi anmode medlemsstaterne om at overtage arbejdsmetoderne fra denne best practise , eller vi kan oprette et nyt europæisk center, der overtager og videreudvikler best practise . I al fald synes vi, præcis som ordføreren og de forskellige andre talere, at de ønskede 20 millioner ECU er et minimum for overhovedet at nå frem til nogen resultater.

Marset Campos
Hr. formand, Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre tilslutter sig fuldt og helt hr. Poggiolinis betænkning, såvel hvad angår kritikken af Rådets holdning som de forslag, der fremsættes heri.
Der er grunde nok til at beklage Rådets påholdende og restriktive holdning, der må ses på baggrund af den negative indflydelse fra den nyliberale strømning i Europa, som manifesterer sig ved nedskæringer i de offentlige udgifter og nedsættelse af kapaciteten i de offentlige institutioner, som har til opgave at levere almennyttige tjenesteydelser. Eksemplet med kolgalskaben viser, som hr. Valverde var inde på, nødvendigheden af at råde over et velfungerende epidemiologisk overvågningssystem.
For at nævne et andet eksempel skal der i år offentliggøres en bog om folkesundhed, som jeg har været med til at udarbejde. I den forbindelse skulle jeg analysere det europæiske sundhedssystem, og jeg stødte da på problemer på grund af manglen på harmoniserede og sammenlignelige statistikker og indikatorer for de forskellige lande.
Den foreliggende betænkning bør vedtages af primært tre grunde. For det første den forudsigelige større sygelighed i Unionen som følge af den stigende arbejdsløshed og marginaliseringen af store befolkningsgrupper. Dette nødvendiggør et net, som det her foreslåede. For det andet den foruroligende stigning i antallet af smitsomme sygdomme af enhver art i de østeuropæiske lande, navnlig i Den Russiske Føderation, som med den øgede samhandel og de tættere forbindelser vil udgøre en fare for Europa.
For det tredje fordi der i forbindelse med revisionen af Maastricht-traktaten vil blive lagt vægt på forbedringen af samhørigheden og de fælles instrumenter. Med henblik herpå er det nødvendigt med et sundhedsovervågningsnet såvel som med det foreslåede sundhedsovervågningscenter. Vores gruppe støtter af ovennævnte grunde hr. Poggiolinis betænkning og understreger, at Kommissionen må have de fornødne beføjelser til at kunne udøve en positiv indflydelse.

Antony
Hr. formand, kære kolleger, hr. Poggiolinis betænkning er baseret på nogle gode fornemmelser, der tilsyneladende ville blive til en god betænkning. Hvem ville faktisk ikke være positiv over for forbedring af befolkningernes sundhed og en nedsættelse af udgifterne? Det, man i virkeligheden ved, uden at have brug for et sundhedsovervågningscenter, er, at udgifterne til sundhed og social sikkerhed, der er uadskillelige, når astronomiske højder. Det, man også ved, er, at årsagerne til disse udgifter, har mere forbindelse med forkerte politikker og svigtende, for ikke at sige tvivlsom, administration end et behov for europæisk koordinering.
Hvad foreslår man os så i dag? Endnu en gang oprettelsen af et overnationalt instrument. Jeg kan ikke lade være med at forbinde dette overvågningscenter med andre instrumenter, som Europa forsøger at pålægge os. For eksempel bruges bekæmpelsen af svig mod fællesskabsbudgettet som påskud til indførelse af en føderal institution. Jeg vil slutte med at spørge, om de gode fornemmelser ikke bruges til at sminke nogle politiske initiativer, der ikke har meget at gøre med de sager, de anses for at forsvare. På tidspunktet for Maastricht lovede man os, at vores problemer ville slutte takket være den europæiske integration. Denne burde bringe os en afslutning på arbejdsløsheden og velstand. I dag ser man, hvordan det forholder sig. Eksemplet med Maastricht har ikke været tilstrækkeligt for Dem, og De fortsætter ad samme spor. Men føderalismen vil ikke løse noget.
Jeg vil gerne sige til hr. Poggiolini, at hvis han ønsker at kæmpe mod højere sundhedsudgifter, skal han gå i gang med de reelle årsager. Alderspyramiden for vores europæiske nationer er katastrofal. Der skal praktiseres en sammenhængende og frivillig fødselspolitik, således at solidariteten mellem generationerne kan være fuldt ud gældende. Immigrationen er en faktor, der forværrer sundhedsudgifterne. Frankrig praktiserer i den henseende en af de mest skandaløse diskrimineringer. Frankrig er kulturelt og juridisk monogamt, men det tillader polygami for udlændinge og sikrer den sociale dækning af mange ægtefæller for dem, der beslutter ikke at følge vores traditioner og vores ret på vores egen jord.
En væsentlig årsag til de øgede sundhedsudgifter findes i de kombinerede virkninger af decentraliseringen og den offentlige omsorgsadministration. Nogle samfund lader opføre et hospital for personlig prestige uden at tænke på effektiviteten af en sådan beslutning. Det er ikke sjældent at se yderst kostbare apparater som scannere i to kommuner, der ligger ca. 15 kilometer fra hinanden. Også her bruges disse apparater alt for lidt, hvis de ganske enkelt ikke bare er unyttige. Af og til svarer beslutningen om at opføre et hospital ikke til den sundhedsmæssige nødvendighed, men til interessen for at skabe arbejdspladser. I virkeligheden er det arbejdsløshed, man skaber på sigt ved at tillade staten at tilfredsstille sin overvældende tilbøjelighed til kontrol af økonomien. Man når således til et meget alvorligt stade, der forklarer de øgede offentlige sundhedsudgifter: Finansieringen af en socialistisk politik mod arbejdsløsheden. Man vælger at socialisere lægegerningen. Må jeg erindre om det dramatiske eksempel med erfaringerne fra Sovjetunionen? Den sovjetiske skræk blev fordoblet af dumheden på det økonomiske plan. Vil De gentage en sådan fejl?
Hvis man vil gå i gang, på en alvorlig måde naturligvis, med sundhedsproblemerne, skal der mod til, og man må gå lige på de reelle årsager, som jeg kort har forelagt. Men det ser derimod ud til, at Deres håb er baseret på skabelsen af denne tåge, som De kalder et overvågningscenter. Det er en føderal ideologis lynhurtige udvikling, der ikke overrasker. Men man må gøre indsigelse mod en sådan fejl.
I redegørelsen for begrundelsen berettiger hr. Poggiolini eksistensen af denne »indretning« ved, at medlemslandene på basis af sammenlignelige sundhedsdata kan give prioriteter til sundhedspolitikken, forbedre rentabiliteten heraf og dermed effektiviteten. Det er helt forkert. Det tilkommer ikke de offentlige myndigheder at påtage sig sundhedspolitikken. At bureaukratisere forskningen er at dræbe den eller i det mindste at gøre den meget mindre effektiv, end når laboratorier, stimuleret af konkurrencen og forskernes passion, kaster sig ud i udarbejdelsen af nye produkter. Men sundhedsovervågningscenteret er det helt modsatte. Som et føderalt initiativ bliver det et overstatsligt produkt. Dets følgevirkninger er beregnet på andre offentlige myndigheder af lavere rang end medlemsstaterne. De vil bare udføre en politik, der er totalt blottet for legitimitet.

Flynn
Først vil jeg gerne takke hr. Poggiolini og de af Parlamentets medlemmer, der har deltaget i forhandlingen, og også medlemmerne af Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse, der har bidraget til udarbejdelsen af denne betænkning. Især er jeg taknemmelig for, at de har behandlet sagen så utrolig hurtigt.
Det generelle formål med programmet er at bidrage til oprettelsen af en overvågningssystem af høj kvalitet for at sikre en høj grad af sundhedsbeskyttelse. Det er et krav i Traktatens artikel 129. Det glæder mig, at så mange medlemmer støtter vore hensigter på dette område.
Jeg er sikker på, at De husker, at dette system skal bestå af tre dele: For det første en række sundhedsindikatorer, der udarbejdes på baggrund af sammenlignelige data fra alle medlemsstaterne i Fællesskabet; for det andet oprettelsen af et elektronisk dataudvekslingssystem; for det tredje analyse af data, for eksempel til vor årlige sundhedsstatusrapport.
Første gang De så dette forslag, var i april i år, da De havde det til førstebehandling. Dengang vedtog De 44 ændringsforslag, hvoraf 28 blev accepteret enten helt eller delvist i Kommissionens efterfølgende ændrede forslag. Men siden da har Rådet vedtaget en fælles holdning til programmet, hvor det kun fuldt ud accepterede meget få af ændringsforslagene fra førstebehandlingen. Jeg kan derfor godt forstå, at De ønsker at genindføre mange af de forslag, der blev vedtaget under førstebehandlingen.
Før jeg kommenterer dem, vil jeg dog sige, at ud af de 19 forslag, som vi nu har foran os, kan jeg meddele, at Kommissionen kan acceptere 10, enten helt eller delvist.
Vi kan fuldt ud acceptere ændringsforslag nr. 7, 9 og 10 - det vil sige del 2 og 4 - og 13, 17 og 19. Vi kan delvist acceptere ændringsforslag nr. 2, 6 og 10 - del 1 - og 16 og 18. Den delvise accept af disse forslag skyldes forskellige forhold. Et af ændringsforslagene er for restriktivt, det er nr. 2. Ændringsforslag nr. 6 kan føre til fejlfortolkninger og en vis forvirring. Første del af nr. 10 er ikke i overensstemmelse med strukturen i det udvalg, der allerede er oprettet til andre offentlige sundhedsprogrammer.
Ændringsforslag nr. 16 omfatter et krav til Kommissionen om at gennemføre en aktivitet, der måske kan udføres bedre af tekniske eksperter med støtte fra eller på initiativ af Kommissionen.
Endelig falder ændringsforslag nr. 18 delvist uden for programmets dækningsområde. For så vidt angår vor holdning til ændringsforslag nr. 10, fortjener Parlamentet vist en forklaring. Det vedrører det udvalg, der er knyttet til programmet. Det var et forhold, der blev nævnt under forhandlingen. Vi er enige i, at dette udvalg skal være rådgivende, men det er vigtigt, at udvalgets struktur er magen til strukturen i de udvalg, der er tilknyttet andre programmer for offentlig sundhed. I forbindelse med programmet til sundhedsovervågningen mener vi, at det er særlig vigtigt at have to repræsentanter pr. medlemsstat, og det af en ganske særlig grund: Fordi producenterne - typisk de nationale statistikkontorer - og brugerne af data - typisk de nationale sundhedsadministrationer - sandsynligvis har meget forskellige holdninger til programmet, og begge synspunkter skal høres. Det er af den grundlæggende årsag, at vi mener, der bør være to repræsentanter for hver medlemsstat.
Vedrørende de ændringsforslag, vi ikke kan acceptere, vil jeg gerne sige hvorfor. Tre ændringsforslag er uacceptable af juridiske årsager, det er ændringsforslag nr. 1, 5 og 11. Heraf forkaster vi de to sidstnævnte, fordi de ikke er i overensstemmelse med ordlyden i artikel 129.
To ændringsforslag forkastes, fordi de falder uden for programmets dækningsområde: nr. 3 og 15. Tre forkastes, fordi de er uacceptabelt begrænsende: Det er nr. 4, 12 og 14. Det sidste ændringsforslag, nr. 8, vedrører budgettets omfang, og det skaber også visse problemer.
Her vil jeg gerne uddybe, hvorfor vi forkaster nogle af disse ændringsforslag. Det er vigtigt, at alle forstår, hvorfor vi gør det.
Først ændringsforslag nr. 1, der vedrører et europæisk sundhedsovervågningscenter. Det blev forsvaret kraftigt af mange af bidragyderne. Jeg vil gerne understrege, at vi ikke er imod at undersøge mulighederne for en sådan struktur. Vor modstand er snarere baseret på behovet for, at man i betragtningerne henviser til lovtekster, ikke til møder og lignende. Jeg kan derfor forsikre Dem og Parlamentet om, at jeg ikke har glemt det løfte, jeg gav under forligsproceduren: Ideen om et europæisk sundhedsovervågningscenter vil blive undersøgt. Det glæder mig, at fru Kestelijn-Sierens bad om at få gennemført denne undersøgelse. Det skal ske.
Vedrørende ændringsforslag nr. 3 og 15 kan vi ikke acceptere at støtte forbedringer af databaser i medlemsstaterne, for dette er i henhold til subsidiaritetsprincippet et anliggende, der skal varetages af medlemsstaterne. Vedrørende ændringsforslag nr. 5 og 11 vil jeg gerne sige, at vi ikke er enige i, at der skal skabes og udvikles samarbejde med alle implicerede parter, vi skal snarere bruge en tekst, der i højere grad er i overensstemmelse med artikel 129. Næsten alle de medlemmer, der har bidraget til forhandlingen her i aften, har nævnt budgettet. Det er kun naturligt, at jeg ønsker at få øget de finansielle ressourcer til dette program, men som Parlamentet udmærket ved, er den margen, der er til rådighed for yderligere udgifter under rubrik 3 i budgettet, meget lille. På den baggrund vil De erindre, at budgettildelingerne til de første tre sundhedsprogrammer først blev endeligt besluttet under forligsproceduren. Jeg forventer også, at vi kommer til at bruge forligsproceduren i denne sammenhæng. På det tidspunkt i den lovgivende procedure tror jeg, at budgetmyndigheden har et bedre overblik over programmets endelige indhold og de ressourcer, man finder hensigtsmæssige og nødvendige. Jeg foreslår, at vi lader det være op til forligsproceduren at træffe endelig beslutning om denne sag.
Før jeg slutter, vil jeg gerne sige, at jeg ved, at vi alle er meget bekymrede over programmets målsætning. Vi er enige med Dem i, at det er ønskeligt at søge sammenlignelige og gradvist mere harmoniserede data. Det fremgik klart af hr. Poggiolinis ord. Men jeg mener, at vi skal være forsigtige med de aktiviteter, vi støtter for at nå dette særlige mål. Jeg vil gerne minde om, at vi i henhold til artikel 129 ikke kan forpligte medlemsstaterne til at harmonisere nationale data, hvilket er det, der følger af ændringsforslag nr. 14. Derfor er vi imod dette forslag, hvorimod vi støtter nr. 13.
Endelig vil jeg gerne give udtryk for håbet om, at Parlamentet vil søge at forstå grundene til den manglende accept af de ændringsforslag, jeg netop har drøftet med Dem. Jeg håber også, at Parlamentet, der jo har vist meget stor interesse for overvågning af sundheden, vil udtale sig positivt om dette program. Det er en utrolig vigtig sag og opfylder et vigtigt punkt, som hr. Aparicio Sanchez og hr. Valverde Lopez fremsatte, nemlig at vi skal have et europæisk ansigt. Dette er et stort skridt i den retning.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.00.

Vandpolitik
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0290/96) af Florenz for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet om Det Europæiske Fællesskabs vandpolitik (KOM(96)0059 - C4-0144/96).

Florenz
Hr. formand, fru kommissær, at vi i dag har lejlighed til at tale om den europæiske vandpolitik her, er helt entydigt en fortjeneste, der skal tillægges Europa-Parlamentet og Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse. Vi har allerede længe været klar over, at vandpolitikken i Europa er et kludetæppe, og det går ikke, at vi arbejder videre på betænkninger om grundvand, overfladevand eller badevand, hvis der ikke skabes et relevant grundlag for vandpolitikken i Europa.
Vi har for tiden i Europa en 30 til 40 forskellige direktiver, som angår vand. Ingen håndværker, men heller ingen tjenestemand i de europæiske eller nationale institutioner ved hvilket direktiv, der vedrører hvad hhv. hvad han skal arbejde på. Derfor arrangerede Parlamentet i fjor en meget succesrig høring om vandpolitikken. Det entydige resultat af denne høring var, at vi har brug for et nyt arbejde, et rammeprogram, et grundlag for fremtidens vandpolitik.
Derpå forelagde Kommissionen os en meddelelse om denne vandpolitik. Personlig anser jeg denne meddelelse for usædvanlig vag. Det skyldes i dette tilfælde ikke generaldirektorat XI, men det skyldes også Rådet, som for øjeblikket ikke har mod og kræfter til at opgive egentlige europæiske mål til fordel for miljøbeskyttelsen.
Kommissionens meddelelse bygger på den gamle metode, og denne gamle metode led ret beset skibbrud allerede for 21 år siden. Det kan man ganske enkelt sige på grundlag af det vanddirektiv fra 1976, hvis mål var at forsyne langt over 100 enkeltstoffer med parametre, og i de sidste 21 år har vi nået hele 18. Det er ikke nogen succesrig metode for en europæisk vandpolitik. Vi vil ændre den.
Vi vil ændre dette parallelle tiltag, der beskæftiger sig med spørgsmålet om kvalitetsmål og emissionsmål, for så vidt som vi ønsker et kombineret tiltag i fremtidens vandpolitik, som underordnes overbegrebet forebyggelse hhv. miljøbeskyttelsesforanstaltninger. Forebyggende politik er forankret i Maastricht-traktaten som en bestanddel af miljøbeskyttelsen, og derfor er Kommissionens udgangspunkt at lægge mål, parametre og data ind under medlemsstaternes kompetence også forkert efter min mening. Jeg er indforstået med, at vi fastlægger fælles mål og tolker måden, hvorpå disse mål skal nås, og måske også tidspunktet for, hvornår vi vil nå disse mål, forskelligt afhængig af landenes kapacitet. Dette kombinerede tiltag mellem emissions- og kvalitetsmål er den eneste måde, hvorpå der kan tages hensyn til det påbud om forebyggelse, som står i Maastricht-traktaten.
Det er for øvrigt ikke kun økologisk, men også økonomisk fornuftigt, for det giver overhovedet ingen mening, når vi fra vore europæiske industrianlæg først leder spildevandet ud i en flod for dernæst at sætte os sammen omkring et bord og drøfte, hvorledes vi får floden ren igen. For De ved alle, at vand ikke kender til grænser, og Rhinen løber relativ hurtigt fra Basel til Nederlandene. Derfor har vi brug for forebyggende elementer til renholdelse af floderne.
Jeg tror, fru Bjerregaard, at dette tiltag er gået ind hos Dem. Vi har udviklet en ny metode: Efter at have krævet et handlingsprogram har vi så at sige indgået en aftale med Kommissionen for at få et skriftligt tilsagn fra Dem om, at De indbygger dette nye kombinerede tiltag emissions- og kvalitetsmål i det nødvendige rammedirektiv - det er det, det drejer sig om i de kommende måneder. Vi er glade for, at De er rede til at indbygge disse vigtige grundlag, som er nødvendige for en sådan vandpolitik, i rammedirektivet og i rammelovgivnigen. Vi minder Dem om, at De har foreslået udvalget dette. Vi minder Dem om, at De agter at opbygge et egentligt rammedirektiv, som indeholder emissionsstandarder og kvalitetsmål. Det betyder automatisk, at direktivet om vands økologiske kvalitet ikke kan være et sådant direktiv.
Jeg synes, fru kommissær, at denne nye fælles vej er en god begyndelse til overvindelse af de aktuelle svagheder i den europæiske miljøpolitik. Vi ved, at De støtter det dokument, De har sendt os. Vi håber, at Deres kolleger i Kommissionen også fortsat vil støtte Dem i dette spørgsmål. Vi vil sætte alt ind på at bevare en fremtidsorienteret vandpolitik i Europa.

des Places
Hr. formand, kære kolleger, som ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om Kommissionens meddelelse om »Det Europæiske Fællesskabs vandpolitik« vil jeg gerne foretage en hurtig analyse af den beslutning, der er forelagt Dem.
Først glæder vi os over, at flere punkter bl.a. C, Q og V og mange andre punkter i den beslutning, der er forelagt Dem, navnlig punkt 4, 5, 6, 9, 10, 21, 23 og 24, er i fuld enighed med Udvalgets udtalelse. Vi mener imidlertid ikke, at Kommissionens forslag går særligt langt i forenklingen, og vi anmoder om gennemførelse af et rammedirektiv om vandressourcer, der samler alle de eksisterende direktiver og igangværende forslag om dette tema, herunder forslag vedrørende forpligtelserne med hensyn til overvågning eller information.
Vores udtalelse angiver klart, hvilken vej, der skal følges: Den nuværende lovgivning skal omlægges, forenkles, gøres ensartet og mere gennemsigtig uden naturligvis at skade det nuværende beskyttelsesniveau. Denne forenkling ville få en dobbelt rolle. Den første ville være at gøre fællesskabspolitikken let anvendelig og kontrollabel; medlemsstaterne kunne således lettere gennemføre de nationale eller transnationale foranstaltninger. Hvordan kan de i dag overføre over halvtreds direktiver om vandbeskyttelse, der overlapper hinanden, gentager sig selv og af og til modsiger hinanden, til deres nationale ret? Det andet mål ville være at gøre denne politik mere læseværdig for medlemmerne af Unionen.
Alle private og offentlige vandbrugere skulle have deres forpligtelser samlet i en og samme tekst, der viste dem, at vand på grund af sit mangeartede brugsformål, ikke kan planlægges gennem tekster om fælllesskabspolitikker inden for de forskellige sektorer. Den Europæiske Union ville således få en enestående vigtig tekst til beskyttelse af en af sine væsentlige naturlige ressourcer.
Til gengæld forekommer beslutningsforslaget ikke at være i overensstemmelse med vores udtalelse, hvad angår anvendelsen af subsidiaritetsprincippet. Det ser endda ud til, at den indeholder visse modsigelser. Selv om vi har del i analysen af punkt 16 om nødvendigheden af et integreret europæisk skridt for administration af de grænseoverskridende gennemstrømningsområder, fjerner teksten sig fra vores udtalelse på flere punkter. I beslutningen fastslår punkt 1, at målsætningerne, men også de prioriterede aktioner i en fælles vandpolitik, bedre kan gennemføres på fællesskabsplan end af medlemsstaterne, selv om punkt 9 udtrykkeligt anerkender, at det ikke vil være muligt at gennemføre dem overalt.
Trods denne konstatering foreslår beslutningen som minimumskrav fastsættelse af strenge og ensartede minimumsnormer. Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har foreslået, at rammedirektivet kun fastsætter retningslinjerne med henblik på at virkeliggøre de fælles målsætninger, der fastsættes af Den Europæiske Union.

White
Hr. formand, det forhold, at min gruppe kun stiller fire ændringsforslag til Florenzbetænkningen, er et tegn på, i hvor høj grad vi værdsætter det arbejde, der er udført af ordføreren og medordførerne, både i Den Liberale Gruppe og Den Grønne Gruppe, men også alle dem, der har bidraget til, hvad jeg mener er en meget vellykket afslutning på et langt program, som startede for mange måneder siden. Denne side af Parlamentet mener bestemt, at høringen den 20. juni, som Parlamentet arrangerede, og hvortil der henvises i Florenz-betænkningens præambel, var en meget god start.
Som jeg ser det, spurgte Kommissionen os om, hvad vi egentlig vil. Som valgte repræsentanter stillede vi - med rette - nogle forslag under høringen. Man kan derfor sige, at Kommissionen og Parlamentet har arbejdet meget omhyggeligt og konstruktivt for at komme til en afslutning, ikke kun på høringen, men også med det fortrinlige arbejde, som hr. Florenz udførte i sommerferien, før meddelelsen så blev til noget her i efteråret.
Det var et meget godt skridt i den rigtige retning, men i denne side af Parlamentet følte vi, at et handlingsprogram, og det var det ord, vi talte om, og som var genstand for ændringsforslagene fra vor gruppe, ville have givet Parlamentet de beføjelser, vi har under den fælles beslutningstagning. Hvis vi derfor accepterer - og det gør vi - dette her som en afspejling af den aftale, man er nået frem til, og som er baseret på et brev fra fru Bjerregaard til hr. Florenz af 14. oktober 1996, så er dét det grundlag, vi er nået til enighed om. Derfor vil vi acceptere princippet med et rammedirektiv, og vi vil også acceptere begrænsningen i vore beføjelser i henhold til artikel 130 S. Ja, vi spiller selvfølgelig et forfatningsspil, og det glæder os, at Kommissionen vil spille med. Vi har gjort det rette.
Jeg vil gerne bede kommissæren om i sit svar i denne forhandling at give os en idé om tidsplanen. En del af spillet er, at vi accepterede tanken om et rammedirektiv i stedet for et handlingsprogram, fordi vi ønskede noget, vi kunne give til vælgerne, og det lyder fornuftigt i mine ører.
Jeg vil også gerne bede kommissæren fortælle os, hvad hun har tænkt sig med de andre vanddirektiver, der, som andre har påpeget, er under overvejelse, og det ville derfor være nyttigt at vide, hvad Kommissionen har tænkt sig, for så vidt angår tidsplan for de øvrige direktiver. Jeg vil gerne gentage min tak til Kommissionen for dens konstruktive arbejde i forbindelse med Florenz-betænkningen og lykønske hr. Florenz med det udmærkede arbejde, som han og kristelig-demokraterne har gjort.

Valverde López
Hr. formand, som de foregående talere har påpeget er vand en nødvendig forudsætning for andre vigtige politiske foranstaltninger vedrørende f.eks. landbrug, turisme, energi og transport og industri. Vi støtter derfor fuldt ud ordføreren, hr. Florenz' forslag om i form af et rammedirektiv at udarbejde et vandpolitisk helhedskoncept. Vi støtter ligeledes forslaget om at der udformes og fastlægges kvalitetsmålsætninger for vandområder som et yderligere virkemiddel, der supplerer indsatsen for emissionsbegrænsninger. Også dette er essentielt.
Vi kan også tilslutte os det forslag, som Landbrugsudvalget har fremsat gennem dets ordfører, hr. des Places, om en kodificering og en forenkling af retsakterne. Det er vores pligt som Parlament at gøre de europæiske borgere og de ansvarlige opmærksom på, at i en nær fremtid vil intet på dette område være som før.
Vand er et knapt gode. Det ved alle, og ingen har ret til at forurene vandet. Strategien må derfor være at undgå enhver form for forurening, og emissioner skal være undtagelsen og ikke reglen. Borgerne skal endvidere mindes om, at vand har en pris, der af økonomiske, sociale og miljømæssige grunde vil stige støt, og endvidere har vi pligt til at udmønte det i Maastricht-traktaten fastsatte krav om, at alle udgifter lægges ind i prisen på vand. Desuden skal det understreges, at der ikke alene er problemer med vandkvaliteten, men også med kvantiteten i mange områder. Det er således nødvendigt med interregional solidaritet hen over de nationale grænser. Også denne politik indebærer et krav om hensigtsmæssig anvendelse.
Problemet skal desuden løses gennem fysisk planlægning, genanvendelse af spildevand, samt udnyttelse af alle disponible ressourcer, herunder udnyttelse af mulighederne for i Middelhavslandenes kystområder at installere afsaltningsanlæg, og disse initiativer kan ikke vente, til der opstår alvorlige tørkeproblemer. Det er desuden nødvendigt med et omfattende kompromis mellem de forskellige aktører, de store forbrugere, såsom landbruget, industrien, turismen og energi- og transportområdet, og her har også de lokale myndigheder et stort ansvar, da det i forbindelse med projekter inden for rammerne af fysisk planlægning er en faktor, som skal vies stor opmærksomhed.
Til sidst skal jeg understrege, at jeg ikke mener, at forenklede løsninger i form af privatiseringer hører hjemme på dette område. Det drejer sig om et yderst kompleks problem, som må behandles inden for rammerne af et helhedskoncept; Den Europæiske Union må udarbejde retningslinjerne for et sådant koncept og dernæst overlade det til de enkelte regioner og lande at administrere disse hensigtsmæssigt.

Vieira
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, vores gruppe tilslutter sig Florenzbetænkningen, navnlig fordi den understreger nødvendigheden af at vedtage et rammedirektiv om bæredygtig beskyttelse af vandressourcerne, som sammenfatter og forenkler de mange eksisterende vanddirektiver. Vi kan ligeledes tilslutte os den prioriterede målsætning at kæmpe for vand af god økologisk kvalitet.
Det er vigtigt at beskytte de europæiske vandressourcer i betragtning af menneskets stigende forbrug af vand, ligesom det er af allerstørste vigtighed at hindre yderligere forringelse af vandkvaliteten og at fremme rensningen af forurenede vandområder.
Det er også vigtigt, at Fællesskabets bidrag til beskyttelse af vandressourcerne i stigende grad prioriterer de fjerntliggende områder, hvor der endnu er meget at gøre.
Forslaget om at fastlægge integrerede vandforvaltningsplaner for vandløbssystemer er interessant, for så vidt som det vil nødvendiggøre et samarbejde mellem de berørte medlemsstater og desuden kræve samarbejde fra Den Europæiske Unions side. Der må i dag anlægges et nyt syn på vandressourcerne uden tidligere tiders krigeriske holdning. Men da vand er et gode af vital betydning, må staterne fortsat kæmpe for deres befolkningers rettigheder og interesser, og Unionen må udforme en overordnet strategi for mægling, kontrol og orientering på grundlag af retfærdige og relevante kriterier, som er fastlagt under hensyntagen til subsidiaritetsprincippet.
Vandpolitikken er uvægerligt forbundet med en række andre politikker, der indgår som bestanddel af integrerede udviklingsprojekter, såsom miljø og fysisk planlægning, transport, energi, industri, landbrug og skovbrug.
For så vidt angår det sidstnævnte område skal det fremhæves, at det ud over hensynet til bevarelsen af de lokale skove er af stor betydning for bevarelsen af vandressourcerne, at Unionen følger en helhedsstrategi på vandområdet, som i praksis fører til en betydelig og hurtig forøgelse af skovbeplantede områder i de forskellige medlemsstater og regioner, navnlig i de sydlige, hvis regeringer ikke altid har været opmærksomme på eller gjort en reel indsats for at udmønte adækvate politikker, som først bærer frugt på langt sigt.

Eisma
Hr. formand, ret skal være ret, vil jeg navnlig sige til kommissær Bjerregaard. Revisionen af hele vandpolitikken er trods alt for en stor dels vedkommende kommet i stand på initiativ fra EuropaParlamentet. Vi fandt det som Parlament påkrævet, idet vi havde en underskov af direktiver på dette område, og disse direktiver var også kun i ringe omfang indbyrdes afstemt. Vores høring, som er blevet nævnt, blandt andet også af ordføreren hr. Florenz, bidrog til denne revision af hele vandpolitikken.
Jeg må også bekende, at min gruppe ikke havde og stadig ikke har ret megen tillid til, at Kommissionen vil nå frem til en revision af denne vandpolitik. Det forekommer mig, at Kommissionen har mistet en hel del goodwill indtil nu på dette område. Denne vor tillid blev ikke meget større, da vi så denne meddelelse. Det er et fladt dokument, og jeg giver ordføreren ganske ret, når han truer med et handlingsprogram. De ved, og ordføreren, hr. Florenz, ved det også, at min gruppe ikke var tilhænger af at få et handlingsprogram i stedet for denne meddelelse, fordi vi forudså store forsinkelser i procedurerne. Men ikke desto mindre venter vi nu på et forslag fra Kommissionen til et rammedirektiv, og dette rammedirektiv burde så til gengæld indeholde det, der mangler i denne meddelelse, som vi har til behandling i dag. Et ordentligt samspil mellem kvalitetsmålsætninger og emissionsstandarder, for det andet kvalitets- og kvantitetsmålsætninger, og den økologiske vandkvalitet skal have en høj prioritet.
Jeg er glad for kommissærens brev, som er et resultat af, at ordføreren, hr. Florenz, pressede på. Endnu en gang bevirkede dette pres fra Parlamentet, at dette brev kom i stand, og det giver en beskrivelse af rammedirektivets senere indhold.
Hr. formand, indtil nu er konklusionen, at vi som Parlament har måttet tage mange initiativer for at nå frem til en acceptabel ny vandpolitik, og dette skyldes ikke mindst ordføreren, hr. Florenz. Jeg vil gratulere ham hjerteligt med denne betænkning.

González Álvarez
Hr. formand, fru kommissær, efter Det Europæiske Miljøagenturs skøn lever kun 10-20 % af Unionens vandområder i dag op til kravene om god vandkvalitet. Siden 1973 er der gradvis etableret en lovgivningsramme bestående af mange - ofte indbyrdes modstridende - direktiver. Derfor er vi helt enige med hr. Florenz i nødvendigheden af at udarbejde et rammedirektiv, som sammenfatter og forenkler den eksisterende lovgivning, navnlig i betragtning af den udbredte tilsidesættelse af fællesskabsretten på miljøområdet.
Forebyggelse, beskyttelse af vandressourcerne og hindring af yderligere forringelse af vandkvaliteten samt udbedring af de allerede skete skader bør gives prioritet i Den Europæiske Unions vandpolitik. Alle vanddirektiverne bør sammenfattes i et sammenhængende sæt af forskrifter, som er lettere at forstå, uden at beskyttelsesniveauet af den grund sænkes.
Vi mener, at fastsættelsen af prioriterede mål og foranstaltninger skal foregå på fællesskabsplan (hvis der ikke findes fællesskabsbestemmelser på dette område, kan medlemsstaterne heller ikke opfylde dem), medens tilpasningen og udmøntningen af dem henhører under medlemsstaterne. Endvidere skal landbrug, industri og transport tage hensyn til Den Europæiske Unions vand- og miljøpolitik. I modsat fald vil de fastsatte mål ikke kunne opfyldes. I Spanien er flere vådområder, som udgør et værdifuldt aktiv for Europa, stærkt truede. Nogle af disse navne er verdenskendte, som f.eks. Lagunas de Ruidera, Tablas de Daimiel, Albufera de Valencia og Doñana.
Efter vores mening er vi nu i stand til at gøre en forebyggende indsats for at hindre en endegyldig ødelæggelse af en for menneskeheden så værdifuld ressource som vand. Med henblik herpå må vi for vort vedkommende træffe de fornødne foranstaltninger til at beskytte vandressourcerne i Den Europæiske Union, og vi kan i den forbindelse fuldt ud tilslutte os hr. Florenz' betænkning.

Lannoye
Hr. formand, der hersker en smuk enstemmighed i Miljøudvalget, da vores gruppe også fuldstændigt støtter betænkningen af hr. Florenz, som vi gerne vil lykønske. Hans indfaldsvinkel er helt forenelig med vores bekymringer. Det er nødvendigt med et rammedirektiv om vandpolitikken. Det er klart nødvendigt at gå ud fra de fire principper i miljøpolitikken i henhold til det kendte hierarki, der begynder med forsigtighedsprincippet og slutter med princippet om, at forureneren betaler; samtidig skal det tilføjes, at disse principper for øjeblikket næppe respekteres.
Jeg vil komme med nogle bemærkninger. Allerførst med hensyn til valget mellem vedtagelse af nogle kvalitetsmål og indfaldsvinklen med grænseværdier. Ordførerens synsmåde er helt korrekt: Disse valgmuligheder er ikke uforenelige. Det siger sig selv, at hvis man vil nå disse kvalitetsmål, må man forinden definere nogle grænseværdier, og de skal ikke defineres under hensyntagen til nogle sektorinteresser, men navnlig i kraft af økosystemernes absorberingsevne. Det har man ikke altid gjort, og det er det, der i dag fører os frem til en situation, som Kommissionen selv erkender som en hastigt forværret situation: Vandkvaliteten bliver ringere og ringere. Hvad enten det drejer sig om nitrater, klorholdige organiske stoffer eller pesticider, er der mange vandførende lag og mange floder, der er forurenede. Det får os til at gøre opmærksom på de berørte politikker, som jeg gerne vil sige et par ord om.
Hvilke tre politikker er efter min mening de mest involverede? Allerførst, landbrugspolitikken. Det siger sig selv, at hvis man ikke ændrer den fælles landbrugspolitik, kan man ikke løse problemet med vandkvaliteten. Det drejer sig her om en ikke klart afgrænset forurening, der skyldes pesticiderne og nitraterne, og som vejer tungt på vandkvaliteten. Det er nødvendigt med en radikal forandring. Man skal gå i retning af et mere ekstensivt landbrug, et landbrug af organisk art. Det vil tage tid, men det er absolut nødvendigt.
Derefter industrien. Det er klart, at en hel række industrielle processer skal ændres, genbruget og industrivandets funktion i lukket kredsløb skal gøres alment, og man må undgå rovdrift ved at ændre et vist antal teknikker, der for øjeblikket er forældede. Også hertil vil det være nødvendigt med nogle midler.
Endelig energien. En energipolitik baseret på en centraliseret produktion, der medfører en betydelig varmeforurening, er en politik, der er dømt til fiasko ud fra et synspunkt om bevarelse af vandkvaliteten. Også her må man handle. Der skal decentraliseres mere; det er nødvendigt med en bedre energieffektivitet og en udvikling af vedvarende energi.
Til slut, hr. formand, tror jeg ikke, at man ved at vælge kvalitetsmålsætningerne og grænseværdierne uden at fastlægge nogle økonomiske redskaber vil nå frem til at løse problemerne med vandkvalitet. Det er nødvendigt, som Det Europæiske Miljøagentur anbefaler, at bruge økonomiske redskaber som for eksempel økologiske afgifter og at indføre begrebet fabrikanternes civilretlige ansvar, ellers vil man ikke kunne løse problemerne.

Blokland
Hr. formand, fru kommissær, ærede kolleger, den europæiske vandpolitik drejer sig om en i princippet vedvarende hjælpekilde, hvor der er generel forståelse for, at vi alligevel må behandle den med forsigtighed.
The Dobris Assessment indeholder en opsummering af de vigtigste problemer i forbindelse med vandet i Den Europæiske Union. Ikke alene det stigende vandforbrug men navnlig den stadige forurening af grund- og overfladevand vil, hvis vor politik ikke ændres, føre til krisesituationer i bestemte områder. Der er således al mulig grund til at gøre noget ved det nú.
Heldigvis er Råd, Kommission og Parlament enige i, at handling er påkrævet. Der er nu også ved at aftegne sig en konsensus om den måde, hvorpå der skal handles. Vi må desværre konstatere, at Unionens vandpolitik i de forgangne tyve år ikke har levet op til forventningerne - og dette er oven i købet mildt sagt. Direktivet om vandkvalitet fra 1976 nåede ikke det tilsigtede mål. Dette skyldes så vel direktivets hybride tekst, som medlemsstaternes manglende vilje til rent faktisk at sætte grænseværdier på stoffer, som er opført på »den sorte liste«.
Florenz-betænkningen leverer, sammen med Kommissionens meddelelse, vigtige mursten til en mere sammenhængende og effektiv vandpolitik. Vi må hurtigt se at komme i gang med det nye rammedirektiv for vand, herunder en klarere sammenkobling mellem emissionsgrænseværdier og kvalitetsmålsætninger. Naturligvis er det af den allerstørste betydning, at man finder frem til bedre måder, hvorpå man virkelig kan nedbringe emissionerne såvel fra »store forurenere«, som fra diffuse kilder, såsom landbruget.
Til den ende indeholder Kommissionens meddelelse et par gode instrumenter. Jeg sigter til indfaldsvinklen via vandløbssystemet og anvendelsen af programmer med foranstaltninger for specifikke målgrupper. Erfaringerne med handlingsprogrammet for Rhinen lærer os, at man kan opnå udmærkede resultater ad denne vej. Derfor må det nye rammedirektiv efter min opfattelse hvile på artikel 130S, stykke 1. Først da kan man tilbyde vandmiljøet den beskyttelse, som det har behov for.

Lukas
Hr. formand, alene den kendsgerning, at i dag efter Det Europæiske Miljøagenturs skøn kun 10-20 % af Unionens vandområder lever op til kravene om god vandkvalitet, må ruske op i ethvert fornuftigt menneske. Det er på høje tid, at der handles. Som hr. Florenz umisforståeligt giver udtryk for, har Kommissionen desværre forfejlet sit mål at forelægge et logisk helhedskoncept om vandpolitikken. Jeg ville have sat stor pris på et handlingsprogram, således som ordføreren oprindelig ønskede.
Set ud fra Østrigs synsvinkel, et land, som i mange år har prioriteret vandbeskyttelse højt, skal denne betænkning støttes uden forbehold. En forebyggende vandbeskyttelse, der gælder hele Europa, er et krav, vi ikke må unddrage os med subsidiaritetsprincippet som undskyldning. Det siger jeg bevidst som en, der går varmt ind for dette princip. De overordnede mål og foranstaltninger skal fastlægges på fællesskabsplan. Måden, hvorpå de skal omsættes, påhviler naturligvis medlemsstaterne. Gennemførelsen af principperne om forebyggelse og bekæmpelse af miljøskader kan kun nås gennem en kombination af emissionsstandarder og kvalitetsmål. Der skal ganske vist tages hensyn til den kendsgerning, at skrappe emissionsstandarder er nemmere at gennemføre og omsætte end emissionsrelaterede kvalitetsmål, og det skal ske både ud fra miljøpolitiske og ud fra konkurrencepolitiske synspunkter.

Apolinário
Hr. formand, jeg kan generelt tilslutte mig Florenz-betænkningen, som jeg finder yderst positiv, navnlig hvad angår forslaget om udarbejdelse af et rammedirektiv.
Tre aspekter i betænkningen skal særlig fremhæves, nemlig at den tager udgangspunkt i beskyttelsen af vandkvaliteten, det helhedssyn, der anlægges, samt påpegningen af det formålstjenlige i at forvalte hele vandløbssystemer, navnlig i grænseoverskridende områder.
Derudover vil jeg pege på fire forhold, som bør indgå i overvejelserne over forebyggende foranstaltninger. For det første at udarbejdelsen af et helhedskoncept og indførelsen af en politik i overensstemmelse hermed kan være en kompleks og langsommelig proces, som ikke må sætte de eksisterende kriterier og politikker på vandområdet ud af kraft. Hvis det sker, vil vandkvaliteten i Den Europæiske Union blive forringet, medens vi diskuterer.
For det andet den eksisterende knaphed på vandressourcer i nogle medlemsstater, navnlig i den sydlige del, i Middelhavsområdet, som må imødegås med en opfordring til at spare på vandressourcerne, rationel forvaltning, begrænsning af kunstvanding, udbedring af fejlagtige tiltag og tilpasning af menneskets aktiviteter til klimaet og den eksisterende vandforvaltningsordning i den enkelte region, hvilket er den eneste måde, hvorpå man kan sikre en bæredygtig udvikling.
En tredje overvejelse vedrører vandkvalitetspolitikken, som ikke bør baseres på biologiske indikatorer alene, men på en kombination af løbende målinger af bioindikatorer for sundhedstilstanden blandt de levende væsener og deres biotoper omkring og i vandområderne.
Til sidst en fjerde betragtning. Kontrol med forureningskilderne ved vandområdernes udspring løser ikke problemet med de kumulative effekter af de forskellige forureningskilder, som vandløbet støder på undervejs.

Jackson
Hr. formand, jeg glæder mig over Kommissionens dokument og støtter hr. Florenz' betænkning. Især er jeg glad for følgende udtalelse i Kommissionens rapport: «Fællesskabets vandpolitik skal være så fleksibel, at det undgås, at der indføres unødig stramme krav alene ud fra harmoniseringshensyn«.
I forbindelse med den britiske debat om Europa og de penge, som Det Forenede Kongerige har brugt - nogle ville sige ganske unødvendigt, selvom jeg ikke er enig heri - til at rense vore vande i de seneste tyve år, glæder jeg mig over denne udtalelse. Jeg synes, det er meget vigtigt at have noget sådant sort på hvidt.
En anden udtalelse, som jeg gerne vil nævne for Kommissionen, er afsnit 5.9 i dokumentet, hvor der står: «I henhold til Traktaten skal både omkostninger og udgifter til aktion eller manglende aktion tages i betragtning«. En af de ting, som understreger denne form for forhandlinger, er folks håb om, at hvis vi bare havde mere harmonisering og strengere krav, ville vi have renere vand. Jeg tror ikke, at det er der, problemet ligger. Et af de største problemer i vore medlemsstater med hensyn til vandkvalitet er, at vi ikke har råd til den meget høje standard, som vi gerne selv ville have. En af grundene til, at vi får problemer med disse vanddirektiver, er, at Kommissionen ikke udtrykker sig tilstrækkelig klart om, hvilke udgifter det helt nøjagtigt medfører, hvis vi skal overholde de direktiver, som den stiller forslag om.
Det er en skandale, at det drikkevandsdirektiv, der for tiden ligger på bordet i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse, indeholder en omkostningsanalyse, der simpelthen ikke er det papir værd, den er skrevet på. Resultatet fremgår af rapporten om overvågning af anvendelsen af Fællesskabets lovgivning fra 1995. Her står der under overskriften »Vand«, at: «Flere medlemsstater har svare problemer med en korrekt gennemførelse af de mål, der er omfattet af Fællesskabets lovgivning«. De, der råber på mere harmonisering, bør måske notere sig, at en af de medlemsstater, der oftest nævnes i pakken, er Tyskland.

Fitzsimons
Hr. formand, jeg støtter også Florenz-betænkningen. Vand er jo vores mest grundlæggende naturressource. Det er selve livets grundlag. Derfor er det så meget mere foruroligende at bemærke den stadige forringelse af vandforsyningen i Europa. Nitratindholdet i mere end 66 % af Europas floder og søer er steget. Den europæiske standard for den samlede mængde pesticider i drikkevand overskrides i 75 % af Den Europæiske Unions landbrugsområder. Også i Irland har vi problemer. Fiskene dør også i vore floder og søer, og det sker hvert år. Vi har et særligt slående tilfælde i Irland for tiden i en by ved navn Nenagh, hvor vandressourcerne er forurenede. Det er blevet forurenet ved to lejligheder for nylig. Det er meget vanskeligt for lokalsamfundet. I min egen kommune, Meath, har vi også problemer med vandkvaliteten.
Europa skal bestemt spille en rolle, nemlig vedtage og gennemføre strenge normer for vandkvaliteten. Den Europæiske Unions tilgang skal styres af tre nøgleprincipper: sikre bedre vandforsyning, standse forringelsen af vandkvaliteten og rense forurenet vand. Men Unionens institutioner har endnu ikke forstået vigtigheden af denne opgave. De tilfældige tiltag må stoppes, og Kommissionen skal tage initiativ til og lede en stærk vandpolitik i Unionen. Vi skal ikke vente, til der sker en alvorlig miljøulykke. Vi kan ikke udskyde dette emne mere. Jeg opfordrer Kommissionen til at leve op til sit ansvar, før vi med den gamle Tommy Steele-sang kan sige: «Vand, vand overalt, men ingenting at drikke.«

Teverson
Hr. formand, jeg har talt med mange af mine vælgere om de forskellige vanddirektiver, der for tiden er gældende i Den Europæiske Union, og en af de ting, der klart fremgår, er, hvor vanskelige de er at forstå, og hvor vanskeligt det er for almindelige borgere, der er bekymrede for deres vandområde eller vandforholdene i deres floder, at se, på hvilket område Den Europæiske Unions direktiv kan hjælpe dem. Jeg glæder mig derfor inderligt over opfordringen til at indføre meget bredere og bedre rammer end de eksisterende. Det er af afgørende betydning.
Der er to områder, som jeg gerne vil bringe ind i forhandlingen, det ene er ikke blevet nævnt endnu, men det er med i Florenz-betænkningen og vedrører den fælles landbrugspolitik. Det er meget vigtigt at indse, at medmindre vi sikrer en omfattende reform af og ændring i den måde, vi driver landbrug på i Europa, er der ikke nogen mulighed for at nå frem til den vandkvalitet, som vi ønsker at få, og hvis de to ting ikke følges ad, vil det blive meget vanskeligt at nå dette mål.
Ud fra subsidiaritetsprincippet synes jeg også, det er vanskeligt at sige, at drikkevandets kvalitet er noget, vi skal drøfte her. Det står i forhold til resten af vandkvaliteten: Hvis den forbedres, bliver drikkevandets kvalitet også bedre.
Jeg er enig med fru Jackson i, at et af de områder, der mangler her, er, hvad disse politikker kommer til at koste borgerne. Vi skal sikre, at medlemsstaterne løser dette problem samtidig med, at kvaliteten forbedres. Jeg vil gerne spørge kommissæren om, hvordan hun påtænker at lægge pres på medlemsstaterne for at sikre, at vand ikke bliver en dyr luksusvare, som ingen har råd til.

Sandbæk
Hr. formand, Kommissionens meddelelse om Fællesskabets vandpolitik lever, som hr. KarlHeinz Florenz påpeger det, ikke op til de klare og præcise krav, som Miljøudvalget og Rådet sidste år formulerede til et europæisk vandbeskyttelseskoncept. Løsningen på det er dog ikke at kræve et handlingsprogram. Miljøagenturets seneste rapport viser med al ønskelig tydelighed, at der er så mange problemer med vores vand, at tiden er til handling, og det vil sige lovgivning i form af et rammedirektiv, så snart drikkevandsdirektivet er færdigbehandlet. Rammedirektivet vil blive forsinket i flere år, hvis der først skal udarbejdes et handlingsprogram.
Det glæder mig derfor, at Ritt Bjerregaard i et brev til ordføreren har lovet, at hun vil forelægge et sådant rammedirektiv efter de retningslinjer, som ordføreren udstikker, med fokus på emissionsstandarderne som det mest velegnede virkemiddel i samspil med principperne om forsigtighed samt principperne om en forebyggende indsats og et indgreb ved kilden. Endvidere ser jeg frem til, at miljøkommissæren sørger for, dels at de mange indbyrdes modstridende vanddirektiver bringes i overensstemmelse med hinanden, samt dels at vandpolitikken integreres i andre politiske områder såsom landbrug, industri og transport, men hvor disse politiske områder underlægges hensynet til et bæredygtigt miljø.
Hvis punkt 22 i betænkningen bliver forkastet, kan vi fuldt ud tilslutte os den som en yderst relevant kritik af Kommissionens meddelelse og en konkret anvisning på, hvordan det kommende rammedirektiv bør udformes. Så vil jeg gerne af Ritt Bjerregaard have at vide, hvornår hun påtænker at fremsætte direktivforslaget, og om det er korrekt forstået af hendes brev, at Kommissionen nu har forpligtet sig til at ville følge retningslinjerne i denne betænkning, når den fremsætter rammedirektivet.

Rübig
Vand er liv. Europa-Parlamentet har beskæftiget sig indgående med dette væsentlige fremtidsspørgsmål. Vand kender ingen grænser. Jeg gratulerer ordføreren, hr. Florenz, med hans kombinerede tiltag af emissionsstandarder og kvalitetsmål, og det glæder mig, at der foreligger et skriftligt løfte fra miljøkommissæren, fru Bjerregaard, om at følge dette tiltag op.
Jeg vil gerne gøre det klart, at der hverken hos Kommissionen eller i Parlamentet er nogen hensigt om at gribe ind i ejendomsforholdene, hvad vandløbene angår. Ingen i Parlamentet vil tvinge Østrig til en omdirigerng af dets vandressourcer. Det drejer sig om at bekæmpe forureningen ved kilden, træffe foranstaltninger og forebygge i rette tid.

Bjerregaard
Hr. formand, lad mig indlede med at takke udvalget og især ordføreren for det store arbejde, der er gjort i forbindelse med det forslag, vi behandler her i dag. Som flere talere har været inde på, så afholdt Europa-Parlamentets Miljøudvalg i juli sidste år en høring om EU's vandpolitik, og de var så venlige at invitere mig med. Høringen gjorde det helt klart, at noget måtte gøres for at afklare Fællesskabets vandpolitik og fastlægge en sammenhængende overordnet strategi for beskyttelse af vandressourcerne i Fællesskabet.
Med alt det, der blev sagt og drøftet på høringen, in mente , offentliggjorde Kommissionen sin meddelelse om EU's vandpolitik i februar i år. Meddelelsen var en analyse af al gældende EU-lovgivning, der har indvirkning på vandressourcerne, og den indeholdt også forslag til en forbedring af politikken på dette område. Det centrale forslag i meddelelsen var formuleringen af et rammedirektiv for vand. Det skulle erstatte en meget stor del af den ældre lovgivning, hvilket mange også her i dag har været inde på, var nødvendigt. Det skulle også udfylde nogle af de huller, der var blevet konstateret. Det er også blevet efterlyst i dag. Og endelig skulle det sikre, hvad vist alle har været inde på, en sammenhæng i og en overordnet koordinering af lovgivningen på dette område.
Jeg vil gerne benytte denne lejlighed til at understrege, at tanken ikke er at ændre i den nyere vandlovgivning, og lad mig nævne nogle af de direktiver, jeg her tænker på, nemlig nitratdirektivet, IPPC, Urban Waste Water Treatment -direktivet og sidst direktivet om pesticider. Det er altså ikke meningen. Derimod skal rammedirektivet indføre foranstaltninger, som kompletterer den nyere vandmiljølovgivning, og derved i meget høj grad højne det generelle beskyttelsesniveau for Fællesskabets vandmiljø.
Der var flere af talerne - i hvert fald hr. White - der spurgte, hvornår vi så kunne være klar med et sådant udspil. Nu har vi selvfølgelig afventet den drøftelse, vi skulle have i Parlamentet i dag, men også lavet vores forberedende arbejde, og vi håber at kunne fremlægge et nyt forslag i løbet af januar måned.
Jeg har været meget tilfreds med den modtagelse, som meddelelsen har fået. Vi har modtaget mange skriftlige bemærkninger til vort forslag, og vi tilrettelagde i maj en konference med henblik på at få drøftet forskellige aspekter af forslaget til et rammedirektiv. Der var stor støtte bag idéen om et rammedirektiv og overvældende flertal for de brede linjer i direktivet som præsenteret i meddelelsen. Vi modtog selvfølgelig også kritik af nogle af direktivets aspekter, og vi modtog en række nyttige forslag til, hvordan det kunne forbedres. Alt i alt mener vi at have fundet en rimelig overordnet balance. Vi har ligeledes modtaget støtte fra de andre institutioner, Rådet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget.
Det har glædet mig meget at se den store interesse, som Parlamentet har udvist for dette emne, og jeg deler ordføreren, hr. Florenz' og også hr. Whites opfattelse af, at der har været tale om et konstruktivt samarbejde. De kritikpunkter, der fremgår af udkastet til udtalelse, er jeg sikker på, at vi kan finde nogle løsninger på. Jeg har indgående undersøgt udtalelsens tekst, og Kommissionens forslag til et rammedirektiv vil ligge tæt på de idéer, der er givet udtryk for her i dag, og som også fremgår af betænkningen. Det vil sige, at jeg med hensyn til de forslag, der er i teksten, tilslutter mig de mål og de principper, de beskriver. Jeg er også enig i de betragtninger, som hr. Lannoye gjorde gældende, og som flere talere har nævnt, nemlig sammenhængen med landbrugspolitikken - den får vi nok især lejlighed til at drøfte i forbindelse med grundvandshandlingsplanen - men også nødvendigheden af økonomiske incitamenter, og Parlamentet skal vide, at det arbejder vi med.
Jeg har været i kontakt med ordføreren og formanden for Miljøudvalget, og jeg er sikker på, at vi i Kommissionen nu har en god forståelse af baggrunden for Parlamentets bekymringer. Flere har også i dag henvist til det brev, jeg har sendt til ordføreren og formanden for Miljøudvalget, og jeg står selvfølgelig ved den tekst, der fremgår af brevet. Derfor håber jeg også, at vi nu kan udarbejde et forslag til et rammedirektiv, som vil kunne få Parlamentets støtte, og det glæder mig meget, at ordføreren kan støtte et ændringsforslag til udtalelsen, som vil slette henvisningen til et handlingsprogram, og som gør det muligt for os meget hurtigt at fremlægge et forslag til et direktiv. Jeg tror, at det var hr. White, der efterlyste de øvrige initiativer på området. Men det forholder sig jo sådan, at drikkevandsdirektivet, som jeg forstår snart kommer til behandling, ligger hos Parlamentet. Det har også måttet vente lidt. Det samme gælder et forslag til et badevandsdirektiv, som også har ventet ganske længe, og som vi nu også snart får på dagsordenen, og endelig er der grundvandshandlingsplanen, som jeg nævnte tidligere. Jeg har anmodet mine medarbejdere om at samarbejde meget tæt med Parlamentet i alle faser af lovgivningsprocessen, og jeg håber meget, at vi sammen vil kunne se dette nye direktiv vedtaget i løbet af dette Parlaments levetid.
For at opsummere: Vi er enige om, at det fælles mål er at sikre en ambitiøs og vidtspændende politik for beskyttelse af Fællesskabets vandressourcer og de naturlige levesteder, som de understøtter. Derfor glæder jeg mig til et nært samarbejde om dette emne, og jeg håber, at vi om nogle år med tilfredshed vil se tilbage på denne joint venture, som kan skabe grundpillerne for EU's vandpolitik for det næste århundrede.

Formanden
Mange tak, fru kommissær.
Mine damer og herre, ordføreren, hr. Florenz, har bedt om ordet, før forhandlingen afsluttes. Da det efter min mening vil være interessant at høre hans synspunkter, giver jeg atter ordet til hr. Florenz.

Florenz
Hr. formand, jeg henvender mig til Dem med en bekymring og også til Dem, fru kommissær, fordi en lille ny medlemsstat i Det Europæiske Fællesskab i de sidste måneder har været stiv af skræk, fordi De, fru kommissær, angiveligt har planer om at regulere vandressourcer i Europa og agter at flytte dyrebart vand fra Alperne til de sydlige områder i Unionen. Jeg går ud fra, at vor østrigske kollega af lutter glæde over valgresultatet ikke har stillet spørgsmålet i dag. Det ville måske være af en vis interesse, om De kunne besvare dette spørgsmål.
Jeg har endnu et spørgsmål eller en henvisning til costbenefitanalysen: Jeg er levende interesseret i handel og beskæftiger mig gerne med sådanne spørgsmål, men det bør dog nok ikke betyde åbningen af en ny diskussion om kvalitetsmål. Jeg anmoder derfor om, at vi forelægger en meget nænsom, men nøjagtig costbenefitanalyse.

Bjerregaard
Hr. formand, jeg har også fulgt med i den debat, der har været i Østrig, hvor jeg forstår, at det har været postuleret, at vi ville stjæle vandet i Østrig og overføre det til lande i Unionen, der havde mindre af det. Det er der selvsagt ikke tale om. Kommissær Fischler har rejst det samme spørgsmål, og over for ham har jeg også adskillige gange understreget, at det ikke ligger i forslaget. På den anden side fremgik det jo sådan set også af den debat, vi havde her i dag, at der er sydeuropæiske lande, som har ganske alvorlige problemer med vandressourcerne, og de er selvfølgelig interesseret i, at dette spørgsmål på en eller anden måde kommer til at indgå i behandlingen af vandforslagene. Men deri ligger der altså ikke noget med, at vi skal have flyttet vandet fra Østrig.
Med hensyn til cost-benefit-analyser vil jeg tro, at vi i meget høj grad vil få en drøftelse af konsekvenserne og perspektiverne, når vi behandler de forslag, Kommissionen har lagt frem i autoolieprogrammet. Det er nok et af de programmer, hvor vi mest konsekvent har arbejdet med cost-benefit-analyser, og hvor vi også har draget nogle miljøpolitiske konsekvenser af dem, som alle ikke nødvendigvis vil være tilfredse med, fordi omkostningerne er meget forskellige for de enkelte lande. De er også meget forskellige for de enkelte indbyggere, og derfor er det meget svært at komme med helt generelle betragtninger herom. Jeg noterede mig de bemærkninger, som fru Jackson kom med her under debatten, og det er helt klart, at nogle af de vandforslag, vi har lagt frem, er meget omkostningsfulde for nogle lande sammenlignet med andre lande. Det har optaget Rådet ganske meget, og der var en - synes jeg - rimelig stor forståelse for, at der må være mulighed for hjælp for de lande, som får meget store omkostninger i kraft af de miljøkrav, som vi stiller i vandforslagene.

Formanden
Mange tak, fru kommissær.
Hr. Eisma har bedt om ordet til forretningsordenen. Jeg var ellers lige ved at erklære forhandlingen for afsluttet, men da det er til forretningsordenen, får De et minuts taletid.

Eisma
Jeg har kun et spørgsmål til Dem, hr. formand. Når man sidder her, er der ingen skærm, hvor man kan følge forhandlingen. Fra dette sted kan man ikke se, hvornår det er ens tur. Derfor bad jeg allerede for en måned siden om at få sat en ekstra skærm op. Tilsyneladende kan det ikke lade sig gøre. Hvis De siger, at det er for dyrt for Parlamentet, vil jeg selv tage en skærm med næste gang. Så vil jeg selv sætte den op her. Kan De love mig, at der næste gang vil være en ekstra skærm, så vi også fra dette sted kan se, hvornår det er vores tur?

Formanden
Hr. Eisma, jeg kan ikke love Dem, at der i den næste mødeperiode vil være installeret et sådant apparat. Jeg kan derimod forpligte mig til at videregive Deres anmodning og navnlig den del af det, hvor De tilkendegiver, at De personligt vil kunne bidrage til at afholde udgifterne til opsætning af en sådan fjernsynsskærm, hvilket jeg finder yderst interessant i disse budgetstramningstider. De kan således være forvisset om, at jeg vil videregive Deres forslag til Præsidiet. Men jeg kan under ingen omstændigheder love, at apparatet rent faktisk bliver installeret, da dette ikke afhænger af min personlige vilje.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.00.

Tilsætningsstoffer til levnedsmidler bortset fra
farve- og sødestoffer
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A4-0312/96) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om Rådets fælles holdning fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/2/EF om andre tilsætningsstoffer til levnedsmidler end farvestoffer og sødestoffer (C4-0473/96-95/0114(COD)) (Ordfører: Riis-Jørgensen).

Riis-Jørgensen
Hr. formand, denne sag drejer sig om godkendelse af et nyt tangbaseret tilsætningsstof kaldet PES. Sagen er såmænd ganske enkel. Det nye tilsætningsstof skal som alle andre tilsætningsstoffer have et E-nummer og optages på EU's liste over godkendte farve- og tilsætningsstoffer. På det europæiske marked er der allerede godkendt et produkt med lignende egenskaber. Det hedder carrageenan og har E-nummeret E 407. Kommissionen har foreslået, at det nye produkt registreres under E-nummeret E 407a. Såvel Miljøudvalget som Parlamentet har ved vores førstebehandling taget kraftigt afstand fra Kommissionens forslag. Miljøudvalget og Parlamentet mener ikke, at de to tilsætningsstoffer kan ligestilles på den måde, som Kommissionen gør. Det er vores holdning, at der er tale om to forskellige produkter, hvorfor de naturligvis skal have to forskellige E-numre.
E-nummersystemet er jo unikt for Europa og er netop tænkt som et instrument, som skal garantere forbrugeren en klar og gennemskuelig information om, hvad vores madvarer indeholder. Kommissionen er med sit forslag godt i gang med at undergrave hele formålet med E-nummersystemet. Her står vi så. Sagen er teknisk kompliceret, men jeg vil her forsøge at forklare forskellene på de to produkter. Carrageenan adskiller sig fra PES ved den måde, carrageenan er fremstillet på. Rent faktisk anvendes PES som råmateriale til produktionen af carrageenan. Med PES som basisprodukt foretages der en grundig ekstraktion og raffinering. Nogle har måske været så heldige allerede at se produktet, men her har jeg de to produkter.
(Taleren fremviste de to produkter) Carrageenan - jeg håber, at kommissæren kan se, hvad jeg peger på - er et klart og gennemsigtigt geleprodukt. PES er grumset, og så lugter det rigtig dårligt. Så det er altså to forskellige produkter, det ene lyst og klart, det andet grimt og grumset og lugtende.
Sagens kerne er, at carrageenan gennem en effektiv og kontrolleret raffinering fremstår som et rent produkt uden reststoffer eller tungmetaller. Derfor foreslår Miljøudvalget, at PES markedsføres under et andet E-nummer, nemlig E 408, således at forbrugeren klart og tydeligt oplyses om, at der er tale om to produkter med forskellige renhedsgrader. Selvsamme konklusion nåede kommissær Bangemann også til i et skriftligt svar til et medlem for nogle år siden. Netop med henvisning til renhedsgraden slog hr. Bangemann fast, at der var tale om to forskellige produkter. Hr. Bangemann ændrede desværre herefter sin holdning, bl.a. fordi PES blev godkendt i USA. For det første vil jeg gerne minde medlemmerne om, at i USA har man ikke et E-nummersystem, dvs. at PES ikke har et E-nummer i USA. For det andet godkendte de amerikanske sundhedsmyndigheder bare PES uden at kræve nogen test for giftigheden, altså toksicitet. Det er min klare overbevisning, at godkendelsen af PES på det amerikanske marked var en del af en eller anden politisk aftale, og hele affæren bekymrede åbenbart ikke amerikanerne, som netop lå i forhandlinger om at forny deres militærbaser på Filippinerne.
I EU har vi et meget pålideligt og gennemskueligt E-nummersystem. Det ønsker vi og især jeg at bevare, fordi et pålideligt og genneskueligt E-nummersystem er en forudsætning for, at det indre marked kan fungere tilfredsstillende for alle parter. I debatten har den økonomiske betydning, som PES har for Filippinerne, også været fremhævet. Men lad mig slå fast: Vi vil jo ikke forbyde salg af PES i Den Europæiske Union. Det her drejer sig hverken om at bygge nye handelsbarrierer eller føre udviklingspolitik. Vi er heller ikke ude på at tvinge de filippinske tangbønder ud i økonomisk ulykke og arbejdsløshed. Nej, det her er et spørgsmål om forbrugerpolitik og forbrugerbeskyttelse. Hvis der er nogen her i salen, som virkelig støtter frihandelsprincipperne, så er det så sandelig mig og Den Liberale Gruppe.
Endvidere vil jeg gerne gøre opmærksom på, at der ikke er tale om EU kontra Filippinerne. I Europa produceres der både PES og carrageenan, ligesom der på Filippinerne produceres såvel carrageenan som PES. Vi må også huske på, at halvdelen af PES-produktionen på Filippinerne eksporteres som en råvare til de europæiske producenter af carrageenanen.
Derfor opfordrer jeg på vegne af Miljøudvalget Parlamentet til at støtte en ændring af E-nummeret for PES som ved vores førstebehandling. To forskellige navne, to forskellige E-numre. Formålet med to forskellige E-numre er, at forbrugerne ved hjælp af varedeklarationen kan få en klar og tydelig besked. Det handler om det frie forbrugervalg, og det kan alle vel støtte, forhåbentlig også Kommissionen.

Jackson
Hr. formand, så kommer den anden side af sagen, for jeg vil tale til fordel for 407a. Grunden er som følger: Der er en meget tæt forbindelse mellem, hvad man kalder et produkt og hvilket nummer man giver det. Men de, der taler til fordel for 407a med navnet »Processed Eucheuma seaweed«, PES, gør det, fordi der ikke er tale om et andet produkt. Jeg tror, fru Riis-Jørgensen sagde - og det fremgår i hvert tilfælde af hendes betænkning - at man kan sige, at det grundlæggende er et andet produkt. Jeg mener, at man med rette kan sige, at det i Codex Alimentarius er accepteret, at dette grundlæggende er det samme produkt, men at det har gennemgået en anden forarbejdningsproces. Det er grunden til, at vi foretrækker 407a og ikke et andet nummer. Det er en anden forarbejdningsproces, men det er ikke et andet produkt. Ost er ost, uanset om der er tale om en cheddar-ost eller en af de farlige, små belgiske oste, der rejser sig fra bordet og så godt som bider én i ankelen. Det er stadigvæk ost, og dette er stadigvæk tang. Raffineringsprocessen er blot en anden.
Fru Riis-Jørgensen siger i sin betænkning som argument for at give produktet et andet nummer, at forbrugerne bliver forvirrede. Forbrugerne må sandelig være nogle mærkelige nogen, hvis de går rundt i supermarkedet og ser efter, om der er tale om 407 eller 408. Jeg har endnu aldrig mødt en forbruger, der er vildt bekymret over carrageenan. Dem, der måske bliver forvirrede - selvom jeg tvivler på det - er producenterne. Men da nummereringssystemet for denne slags produkter er rettet mod producenterne, der naturligvis på varedeklarationen skal anføre, hvilken type produkt de bruger, tror jeg ikke, der er nogen fare for, at producenterne bliver forvirrede og derfor bruger det ene produkt i stedet for det andet. Som vi har set med demonstrationen i dag, er der tale om to vidt forskellige produkter, der ikke ligner hinanden, og jeg tror ikke, at forbrugerne bliver forvirrede. Forbrugerne skal beskyttes, og den mekanisme, der skal gøre det, er Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler. Når kommissæren afgiver sit svar her i forhandlingen, vil jeg bede hende fortælle os, hvad denne komité har sagt. Den er sandsynligvis blevet bedt om at afgive en udtalelse af Ministerrådet, før Rådet nåede frem til den fælles holdning.
Jeg er enig i, at vi skal være yderst forsigtige med mulige sundhedsrisici, men hvis der er en risiko her, skulle dette produkt slet ikke sælges på markedet. Derfor må vi stole på Den Videnskabelige Komité.
Og endnu et punkt, som jeg har hørt her i dag, nemlig at visse - unavngivne - regeringer tænkte på at sælge visse produkter - her nævnte man krigsskibe - til gengæld for tang. Det tror jeg, er yderst usandsynligt. Jeg har ikke nogen krigsskibe på mig. Jeg aner ikke det mindste om, hvad den britiske regering tænker om dette forhold. Jeg synes, det er noget, vi skal betragte som ganske latterligt.

Bjerregaard
Hr. formand, Kommissionen har fremsat forslag om at tillade brugen af et fortyknings- og geleringsmiddel, som ligner carrageenan, der allerede produceres og er tilladt i EU, og som udvindes af det samme udgangsmateriale, men fremstilles på en anden måde, sådan som det også er blevet fremhævet i debatten. Kommissionen bad Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler om dens vurdering vedrørende mulige indvirkninger på folkesundheden. Det var det, fru Jacksons spørgsmål vedrørte. Denne undersøgelse tog flere år, og vurderingen var baseret på et fuldstændigt sæt data. Komitéen fandt, at stoffet var fuldt acceptabelt, og foreslog, at der skulle fastlægges renhedskriterier. Et direktiv om renhedskriterier skal snart vedtages af Kommissionen og Det Stående Levnedsmiddeludvalg, procedure III A. Kommissionen vedtager dette direktiv umiddelbart efter, at stoffet er godkendt til anvendelse.
Kommissionen og Rådet har godkendt Europa-Parlamentets ændringsforslag vedrørende disse stoffers betegnelser. Vi kan dog ikke godkende det genfremsatte ændringsforslag vedrørende E-nummeret, og det er det, debatten her i aften har drejet sig om. Ved tildelingen af E-numre følger Kommissionen de regler, der er fastlagt i direktivet om tilsætningsstoffer i levnedsmidler som vedtaget af Europa-Parlamentet og Rådet, hvorefter tilsætningsstoffer til levnedsmidler, der indeholder samme aktive stof, får beslægtede E-numre. Godkendelse af ændringsforslaget ville føre til en vigtig fravigelse fra de regler, der er fastlagt af Codex Alimentarius i dets egenskab af internationalt standardiseringsorgan under WTO-overenskomsten. Derfor henstiller vi til forsamlingen ikke at godkende dette ændringsforslag, da det strider mod vore forpligtelser i henhold til WTO-overenskomsten.

Riis-Jørgensen
Fru kommissær, jeg vil gerne slå fast over for mine kolleger, at Kommissionen faktisk står isoleret i denne sag i forhold til forbrugerorganisationerne på både nationalt og europæisk plan og i forhold til ØSU og den europæiske industri. Også flere medlemslande i Ministerrådet lytter med stor interesse til, hvad vi beslutter i morgen her i Parlamentet. Jeg synes, det er vigtigt, at vi, der er folkevalgte, som repræsenterer såvel forbrugerne som industrien her i Parlamentet, også lytter til, hvad de siger, og at vi sørger for at tage en klar beslutning, som varetager disse forbrugeres interesser og industriens interesser. Jeg synes, det er vigtigt, at vi som folkevalgte tager denne opgave på os og ikke lader andre influere på vores holdning, hvad enten det er præsident Ramos, eller det er USA eller andre ting, som fru Jackson påpegede.
Jeg vil på Miljøudvalgets vegne anbefale, at vi stemmer for Miljøudvalgets ændringsforslag i morgen, og jeg vil påpege, at hvis man undlader at stemme, så er det det samme som at stemme imod. Men jeg håber meget, at vi får en klar afgørelse i morgen. Jeg mener, at det er i alles interesse, ikke mindst af hensyn til Enummersystemets bevarelse og dermed respekten for det indre marked.

Bjerregaard
Jeg skal blot gøre en enkelt bemærkning om den isolerede stilling, som Kommissionen skulle være i. Jeg får her oplyst, at der var enighed i Rådet om den fælles holdning, og det vil sige enstemmig tilslutning.

Formanden
Mange tak, fru kommissær.
Fru Riis-Jørgensen, vi kan ikke på indeværende tidspunkt åbne debatten igen. Forhandlingen er nu afsluttet, men hvis De som ordfører ønsker at reagere på kommissærens bemærkninger, vil jeg give Dem ordet; hvis De altså ønsker ordet, fru Riis-Jørgensen, uden at indlede en ny debat, efter kommissærens korte indlæg, vil jeg give Dem ordet, men jeg må anmode Dem om at udtrykke Dem kortfattet, således at jeg snarest kan afslutte forhandlingen.

Riis-Jørgensen
Hr. formand, meget kort. I protokollen anførte bl.a. mit hjemland, at det var interesseret i at ændre og følge Parlamentets holdning, så det er ikke rigtigt, at der var fuldstændig enstemmighed. I protokollen blev skrevet, at Danmark ønsker at følge Parlamentets holdning og vil arbejde for at ændre den. Fra det irske formandskabs side har jeg fået oplyst, at de vil genåbne debatten i Ministerrådet i det øjeblik, vi kommer tilbage med Miljøudvalgets forslag til Ministerrådet.

Formanden
Mange tak, fru Riis-Jørgensen. Logisk nok ønsker kommissæren at svare på Deres indlæg, og De får hermed ordet, fru kommissær, for en afsluttende bemærkning. De har ordet.

Bjerregaard
Jeg skylder forsamlingen at gøre den bemærkning, at Danmark stemte for forslaget. Jeg var ganske vist ikke til stede på det pågældende rådsmøde, men det er, hvad jeg har fået oplyst.

Formanden
Mange tak, fru kommissær.
Mine damer og herrer, Deres indbyrdes problemer må De løse i korridoren. Vi har nu hørt Deres mening og kommissærens. Beslutningen vil nu afhænge af afstemningen.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.00.

Situationen i Burma
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende mundtlige forespørgsler:
B4-0974/96 af Maij Weggen og Moorhouse for Det Europæiske Folkepartis Gruppe om situationen i Burma; -B4-0975/96 af Telkämper m.fl. for Gruppen De Grønne i Europa-Parlamentet om situationen i Burma; -B4-0976/96 af Kinnock og Jensen for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe om EU's reaktion på situationen i Burma; -B4-0978/96 af Dupuis for Gruppen Europæisk Radikal Alliance om Burma; -B4-0982/96 af Baldi m.fl. for Gruppen Union for Europa om situationen i Burma; -B4-0984/96 af Pettinari for Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre om forbindelserne mellem EU og Burma.
Maij-Weggen
Hr. formand, for det første vil jeg gerne takke Parlamentets præsidium, fordi det har sat denne mundtlige forespørgsel på dagsordenen endnu for indeværende uge. Den forværrede situation i Burma gør det nemlig påkrævet, og siden vi vedtog vor beslutning i juli er situationen bare blevet særlig forværret. Jeg vil nævne nogle kendsgerninger.
Sejrherren fra det sidste valg sidder stadig i husarrest. Dengang fru Aung San Suu Kyis parti den 6. september i år ville fejre otteårsdagen, og der også var planlagt en tale ved hendes hus, blev næsten 600 mennesker arresteret, hvoriblandt mange siddende parlamentsmedlemmer, det vil sige parlamentsmedlemmer, der er valgt, men som ikke kunne indtage deres pladser i deres parlament, og en række af disse parlamentsmedlemmer er stadig ikke blevet løsladt. Jeg henviser til, at der allerede i maj også blev fængslet mere end 100 valgte parlamentsmedlemmer, og 12 af disse sidder stadig fanget - mennesker, der ikke har begået anden forbrydelse end at blive valgt til et normalt parlament, som SLORC ikke accepterer. I mellemtiden har SLORC meddelt styret i Burma, at de pr. 15. oktober vil iværksætte mere omfattende interne sikkerhedsaktioner, for, efter eget udsagn, at fremme den interne stabilitet, men i følge mange er dette kun beregnet på at bringe endnu større forstyrrelse i fru Aung San Suu Kyis parti.
Hr. formand, den 8. oktober blev afspærringen af fru Aung San Suu Kyis hus opgivet, men den 11. oktober blev denne afspærring genindført. I går blev afspærringen hævet igen, og det forventes, at den vil blive genindført ved udgangen af denne uge, dens eneste formål er at lukke munden på oppositionslederen.
Hr. formand, i USA er der i mellemtiden på grundlag af skridt fra Kongressens side, på grundlag af CohenFeinstein-ændringsforslaget i mellemtiden blevet vedtaget foranstaltninger om økonomiske sanktioner. Vi ved, at i mellemtiden har mere end 15 virksomheder, store multinationale virksomheder, allerede trukket sig ud af Burma, og der er naturligvis nu på denne baggrund en fare for, at europæiske virksomheder, der endnu ikke er blevet pålagt sanktioner, vil overtage terrænet, overtage virksomhederne og overtage aktiviteterne. Noget sådant går naturligvis ikke an, og derfor er det egentlig så nødvendigt, at vi også i Den Europæiske Union ser os om efter sanktioner, at vi prøver på at nå frem til sanktioner.
Hr. formand, ASEAN-landene, og det blev også nævnt så sent som i juli, udtalte sidste måned, at de egentlig gerne ville give Burma en anden, en mere positiv status. Det, der rent faktisk skete sidste uge, er, at tre lande i ASEAN har besluttet ikke at acceptere, at Burma bliver optaget i ASEAN, dette betyder, at også fra denne kant vokser protesterne mod regimet. Vort spørgsmål er egentlig simpelt. Vi ønsker, at den Europæiske Union nu så hurtigt som muligt gør noget, vi mener, at tiden nu virkelig er inde. Situationen i Burma kan sammenlignes med situationen i Chile og i Sydafrika i firserne. Oppositionslederen i Burma er efter min opfattelse halvfemsernes Mandela. Vi må gøre noget for hende, og vi kræver handling fra Kommissionens side.

Glenys Kinnock
Hr. formand, det er bestemt vigtigt for Europa-Parlamentet, at vi har denne forhandling i dag. Vi mener, det er på høje tid, at Den Europæiske Union indtager et kraftigt politisk og moralsk standpunkt over for dette skændige regime, SLORC, i Rangoon. Jeg ved, at min kollega, fru Jensen, vil sige noget om James Nicholls og det forhold, at hr. Spring, Irlands udenrigsminister, stadig ikke har fået et anstændigt svar fra Burma om, nøjagtigt hvad der skete i forbindelse med James Nicholls' død i fængslet i Rangoon.
Jeg vil gerne spørge den ansvarlige kommissær her i aften om, hvad vi skal gøre, hvis SLORC fortsat afslår Aung Sang Suu Kyis seneste anmodning om en dialog med SLORC. Hvad gør Kommissionen, hvis de gør hende ondt eller igen arresterer hende? Hvad vil Kommissionen gøre? Hvad vil Den Europæiske Union gøre, når det er for sent at gøre noget i disse sager? Hvor mange gange skal vi høre Aung Sang Suu Kyi, Burmas demokratiske leder, bede det internationale samfund, fortælle det, at det eneste, der påvirker SLORC, er isolation og sanktioner?
De fortjener det samme had, den samme behandling, som mange af os bad om i forbindelse med Sydafrikas apartheid-regime. Det er uacceptabelt og uhæderligt at påstå, at dialog og engagement er det eneste rigtige over for et brutalt regime som SLORC. SLORC gør alt for at undertrykke det burmesiske folk. Som fru Maij-Weggen sagde, har USA indført den såkaldte Cohen/Feinstein-ændring, i henhold til hvilken USA er rede til at træffe konsekvente foranstaltninger i forbindelse med sanktioner, endog visum-restriktioner over for Burma. Vi har ikke hørt noget om en sådan handling eller udtalelse fra Den Europæiske Union.
Vi kan ikke forhandle, slutte fred, nå til enighed med en regering, der bruger børn som slaver, en regering, der undertrykker demokratiet, der nægter at drøfte enhver form for politisk løsning for etniske grupper. 80.000 mennesker fra Shan-staterne og Karen-staterne er nu blevet forflyttet med magt, de er blevet misbrugt og føler sig forladt af hele verden.
Vi taler om olieselskabernes handlinger. Unical og Total er repræsenteret i Burma, og vi har forstået, at de er ansvarlige for overtrædelser af menneskerettighederne og for, at mennesker er blevet tvangsforflyttet fra deres jord i Burma. Jeg tror helt ærligt ikke, at de forslag, som EU har stillet i forbindelse med Burma, får nogen som helst virkning på dette regime. Disse restriktioner gør overhovedet ikke nogen forskel for SLORC. Jeg kan ikke ligefrem se, at medlemmer af SLORC står i kø for at komme med i Den Europæiske Union. Det gør overhovedet ikke nogen forskel for dem.
Jeg kan ud fra de klare beviser, som Kommissionen har hørt, ikke se, hvorfor GSP ikke kan trækkes tilbage hurtigst muligt. Sidste gang stillede jeg spørgsmål til hr. Marín her i Parlamentet. Han forsikrede mig, at adgangen til GSP ville blive trukket tilbage i november. Det sagde han kategorisk. Er det stadig Kommissionens holdning? Er hr. Marín stadig rede til noget sådant?
Jeg vil gerne spørge hr. Marín, om han er villig til at bruge den indflydelse, han helt klart har, til at lægge pres på ASEAN-landene, så de kan spille en mere konstruktiv rolle? Er Kommissionen villig til at sende udsendinge til ASEAN-landene og Japan for at drøfte vore muligheder? Men for at gøre det, for at drøfte mulighederne, er det vigtigt, at Kommissionen giver udtryk for, at der er en reel mulighed for, at der indføres sanktioner mod regimet. Vi skal lære af den amerikanske regerings fejltagelser. Vi skal ikke tage af sted for at fremsætte anmodninger, vi skal tage af sted for at opnå resultater. Vi skal vide, hvad det kostede Sydafrika, at den udviklede verden ignorerede Nelson Mandelas og det afrikanske folks bønner. Vi skal huske på, at det eneste, der kræves, for at det onde vinder, er, at gode mænd og kvinder ikke gør noget. Vi skal handle, før det er for sent. Jeg spørger, om Den Europæiske Union er rede til hurtigt at gøre noget, før forholdene forværres i Burma?

Van Bladel
Hr. formand, det politiske liv i Burma er en afbildning af landets naturlige bevoksning, nemlig en jungle. Magtens og korruptionens jungle, hvor de samme mennesker har trukket i trådene siden 1962. En folkeopstand, Nobel- og Sakharovpris og også det for seks år siden afholdte valg har ikke hidført nogen forandring heri. Heller ikke de omkringliggende lande i ASEAN-gruppen har kunnet formå militære ledere til at føre en anden politik.
Storinvestorer har under pres fra offentligheden trukket sig ud. I denne forbindelse burde EU's repræsentant i området se at få gennemgået, hvorvidt det hul i markedet, som bortdragne EU-investorer som for eksempel Heineken og Carlsberg har efterladt bag sig, er blevet fyldt op af asiatiske, navnlig kinesiske, investorer. Hvis dette viser sig at være tilfældet, så har vi med de under megen ståhej bebudede foranstaltninger ikke lagt noget pres på regimet.
Parlamentet har det sidste halve år med regelmæssige mellemrum opfordret til demokratisering. Alligevel bliver turisterne ved med besøge landet og opretholde skinnet af, at det går godt i Burma. Jeg må konstatere, at man har vendt det døve øre til alle venlige anmodninger om forandring. Tiden er da også nu inde til konkrete skridt fra Den Europæiske Unions side. At standse handelsfordele og hjælp er det sidste middel til vor rådighed.
Hvis militærstyret ikke kommer frem til en konstruktiv dialog med oppositionen, så har vi faktisk ingen anden udvej end at tage denne beslutning.

Bjerregaard
Hr. formand, jeg vil gerne indlede med at takke Parlamentet for at have taget initiativet til denne debat. Jeg er enig i, og Kommissionen er enig i, at det er en vigtig debat, og at det er en meget bekymrende udvikling, sådan som de tre talere meget klart har fremhævet det her i aften. Vi er også ganske klar over den nylige forværring af situationen i Burma og er i særdeleshed bekymret over, at lederen af Demokratiets Hus og Nobelfredsprisvinderen Aung San Suu Kyi er blevet holdt tilbage for fjerde weekend i træk i et forsøg på at forhindre weekendmøderne med tusindvis af mennesker foran hendes hus.
Derfor er Kommissionen meget godt tilfreds med, at det på det sidste møde i Det Politiske Udvalg den 17.-18. oktober blev besluttet at forelægge et udkast til fælles holdning vedrørende Burma for udenrigsministrene på disses møde, som finder sted på mandag og tirsdag, nemlig den 28.-29. oktober, og Kommissionen har bidraget meget aktivt til, at man er nået så vidt. Udkastet til den fælles holdning omfatter foruden en stadfæstelse af de gældende sanktioner et visaforbud for medlemmerne af SLORC og højtstående officerer tillige med en suspension af besøg i Burma af højtstående statsembedsmænd i bilateralt regi. Desuden gives der udtryk for EU's vrede over SLORC's uvilje mod at føre en meningsfuld dialog med EU, og den indeholder også en opfordring til, at der indledes en konstruktiv dialog med de prodemokratiske grupper, der er i landet, med henblik på national forsoning. Udkastet indeholder intet specifikt om økonomiske sanktioner. På den anden side forbeholder man sig muligheden af, at Rådet vedtager yderligere foranstaltninger, og det vil altså også sige, at der - sådan som fru Kinnock efterlyste det - er handlingsmuligheder, og der er lagt op til, at de vil blive brugt, også selv om der selvfølgelig vil være en meget stor interesse for at få de lande, som ligger i nærheden af Burma, med ind i en sådan økonomisk sanktionspolitik.
Kommissionens tjenestegrene har også gennemgået den skriftlige dokumentation, som Kommissionen har fået forelagt, og vi har hørt klager og vidner som led i en undersøgelse over praksis med tvangsarbejde i Burma efter en klage fra Den Europæiske Faglige Samarbejdsorganisation og Den Frie Faglige Internationale. Efter de sidste høringer, der fandt sted den 3. oktober, blev den sammenfattende rapport, indeholdende de således indsamlede skriftlige og mundtlige indlæg, færdigbehandlet den 21. oktober og forelagt min kollega, kommissær Marin, som i nærmeste fremtid vil forelægge kollegiet et forslag til, hvordan undersøgelsen kan følges op.
Det skal nævnes, at det er Rådet selv, der skal træffe beslutning om tilbagetrækning af præferencerne, hvis Kommissionen skulle beslutte at forelægge det et forslag herom.

Formanden
Mange tak, fru Bjerregaard.
Fru Maij-Weggen, hvis De ønsker ordet til forretningsordenen, kan jeg straks give Dem det. Hvis Deres indlæg derimod er relateret til forhandlingen, får De først ordet ved forhandlingens afslutning, da der er andre talere på listen før Dem. Jeg vil med Deres tilladelse først give ordet til fru Kirsten Jensen for et indlæg på vegne af De Europæiske Socialdemokraters Gruppe af to minutters varighed. De får så ordet ved forhandlingens afslutning, fru Maij-Weggen. Tre minutter, det bestemmer De selv, ikke jeg, ikke jeg.

Kirsten Jensen
Det europæiske diplomati er kommet til kort over for Burma. Hvordan kan man tro, at man med et diplomati kan opnå noget som helst over for et militærstyre, der lader diplomater dø i fængslet og fængsler i hundredvis af folkevalgte politikere? Og EU's vage reaktion på den burmesiske militærjuntas gentagne krænkelser af menneskerettighederne er katastrofal, kortsynet og er i modstrid med den historiske erfaring, vi skulle have nu. Vi har tidligere haft et eksempel på, at en enig opposition bad om økonomiske sanktioner i en situation, hvor demokratiet var sat ud af kraft. Jeg tænker som fru Kinnock på Sydafrika. I dag er alle enige om, at Nelson Mandela er en vidunderlig person, men når sandheden skal frem, var rigtig mange sene til at imødekomme hans henstillinger om sanktioner mod apartheidstyret i Sydafrika. I dag er alle de langsommelige glade støtter af demokratiet i Sydafrika, men hvorfor skulle det tage så lang tid?
I sagen Burma er der mulighed for, at alle kan være med nogenlunde fra starten. Vi har den samme forudsætning. Den demokratiske oppositions ubestridte leder og modtager af Europa-Parlamentets Sakharov-pris, Aung San Suu Kyi, beder os om at indføre økonomiske sanktioner mod Burma. Ja, men så er der ingen grund til tøven. Det er bare med at komme i gang. Når rapporten om tvangsarbejde endelig foreligger, skal toldaftalen væk. Toldaftalen bidrager med ca. 10 % af Burmas nationalprodukt. Det kan vi ikke stiltiende acceptere. Endnu værre er det, at de udenlandske investeringer bliver gjort mulige gennem tvangs- og slavearbejde. Hvordan kan bosserne i virksomhedernes bestyrelseslokaler dog holde sig selv ud?
Over for Burma har vi i EU chancen for at lade hæderligheden komme til orde. Tøver vi nu, siger vi, at menneskerettigheder ikke har nogen plads i international politik. Respekten for menneskerettighederne er det sunde princip, der bør danne grundlaget for en fælles europæisk udenrigspolitik. Derfor forventer vi, at Unionens udenrigsministre foretager sig mere end bare at løfte pegefingeren over for Burmas militærjunta. Hvis nogen er uenige i det, så ser jeg frem til at høre deres bud på, hvad Europa så egentlig skal samarbejde for.

Moorhouse
Hr. formand, jeg deler fuldstændig fru Maij-Weggens og andre kollegers bekymring over den stadige forringelse af situationen i Burma. Med Den Europæiske Unions formandskabs ord: «Vi tager afstand fra brugen af tortur. Vi tager afstand fra summariske, vilkårlige henrettelser. Vi tager afstand fra tvangsarbejde. Vi tager afstand fra misbrug af kvinder. Vi tager afstand fra politiske arrestationer. Vi tager afstand fra tvangsforflytninger af befolkningen, og vi tager afstand fra begrænsningen af grundlæggende frihedsrettigheder såsom udtryksfrihed, bevægelsesfrihed og forsamlingsfrihed.«
Det er en talende fordømmelse af regimet i Burma, der desværre ikke er det eneste af sin art i verden. Og dertil kommer, at Sang Suu Kyi og hendes tilhængere er i livsfare på grund af tildelingen af Sakharov-prisen, så vi har virkelig et stort ansvar.
Jeg vil gerne blot stille et par spørgsmål til Kommissionen og Rådet, som de, hvis de ikke kan svare i dag, gerne må svare på senere. Jeg venter for øvrigt stadig på svar på de spørgsmål, jeg stillede for en eller to måneder siden til den kommissær, der var til stede dengang. Jeg har ikke fået noget svar endnu.
For det første vil FN's Særlige Arbejdsgruppe for Vilkårlige Tilbageholdelser og Fængslinger besøge Burma? Det vil jeg gerne have oplyst. For det andet, vil FN's særlige ordfører for Burma sammen med EU undersøge forholdene omkring hr. Nicholls' død, som er blevet nævnt tidligere, ikke blot i dag, men det ved De sikkert meget mere om end jeg, fru kommissær. For det tredje, hvad har FN's højkommissær for menneskerettigheder og EU tænkt sig at gøre i forbindelse med Burma? Det har vi hørt lidt om, men jeg vil gerne vide mere. For det fjerde, hvornår afslutter Kommissionen sin undersøgelse af muligheden af at ophæve GSP-præferencerne for Burma? Vi formoder, at den er i færd med det, men se nu da for Guds skyld at komme videre! For det femte, hvordan reagerede den japanske premierminister, da formandskabet drøftede Burma med ham i Tokyo? Kan vi overhovedet få støtte fra Japan i denne sag, og kan vi få det at vide, om ikke nu, så senere? For det sjette, er Kommissionen ved at udarbejde en liste over selskaber, der har økonomiske interesser i Burma? Jeg har nogle lister, men de må være meget korte i forhold til, hvad der går for sig. Hvad mener den om Totals aktiviteter og dette selskabs projekt om investeringer i en naturgasledning i Burma?

Bertens
Hr. formand, fru kommissær, Den Liberale Gruppe kan fuldt og helt gå ind for budskabet i min kollegas spørgsmål. Situationen i Burma volder os, hvor kan det være anderledes, meget store sorger, og dette er en understatement . Det er nødvendigt med et klart og effektivt signal een gang til. Den 29. september i år blev den egentlige sejrherre ved valget dengang nok en gang sat under husarrest, og 109 parlamentsmedlemmer fra National League of Democracy blev sat i fængsel.
Grundene til denne foranstaltning var, at NLD organiserede en partikongres. Det er vanskeligt at forestille sig en klarere demonstration af antidemokratisk sindelag og det had, som man nærer til demokratiet. SLORC viser endnu en gang, at de er diktatorer. Det er vor opgave at prøve på at møde dette med et klart »nej«, at træde op imod dette, indtil nu med ringe held.
Under Kommissionens mange høringer er det blevet klart, at siden 1992 er to millioner mennesker blevet sat til at arbejde som slaver i Burma. Når henses til, at 40 % af økonomien ligger i hænderne på een statslig virksomhed, er juntaens rolle i alt dette mere end klar.
De foranstaltninger, som Unionen har truffet indtil nu, har været virkningsløse. Et større pres er påkrævet. Det mest effektive pres kan udøves ved ikke længere at anvende den generelle præferenceordning på Burma. Det er nødvendigt at handle hurtigt, selvom procedurerne naturligvis må følges omhyggeligt.
Endvidere må Unionen opfordre alle sine virksomheder til at standse investeringer i Burma. Derudover må ASEAN opfordres til at undlade at ændre den observatørstatus, som Burma fik for nylig ved denne organisation, til et egentligt medlemskab. Dette ville kunne have ugunstige følger for samarbejdet mellem EU og ASEAN.
Vi er meget glade for udtalelserne fra Rådet for Almindelige Anliggender af første oktober i år og for bemærkningerne fra rådsformanden i det irske parlament. Jeg vil opfordre ham og mange andre til at fortsætte ad denne vej og især at prøve på at omsætte ordene til handling. Jeg siger bare held og lykke.

Ford
Hr. formand, jeg er sikkert et af de medlemmer af dette Parlament, der senest har haft lejlighed til at besøge Burma. Jeg tog dertil i december 1994 i et forsøg på at besøge Aung San Suu Kyi, der på daværende tidspunkt blev holdt i husarrest. SLORC-regimet afslog trods henvendelser fra medlemsstaternes ambassader i Rangoon at give mig tilladelse til at besøge hende, selvom jeg havde et brev med fra formanden for EuropaParlamentet med en officiel meddelelse om, at hun var blevet tildelt Sakharov-prisen.
Men jeg havde dog lejlighed til at mødes med medlemmer af Den Nationale Demokratiske Liga og andre modstandere af det autoritære militærregime, der rent lydligt har det passende navn SLORC. Jeg så besættelseshæren gå rundt i Rangoons gader, og jeg så og mødtes med medlemmer af oppositionen. Jeg så, hvordan det er lykkedes for SLORC at gøre Burma til et af verdens ti fattigste lande.
Efter det var der et glimt af håb på grund af ophævelsen af Aung San Suu Kyis husarrest. Men det var desværre blot et skridt frem og to tilbage. Et par uger efter blev dette håb slukket. Spørgsmålet er i dag, hvad Kommissionen og Rådet foreslår at gøre. Vi er blevet bønfaldet af en person, der ikke er vor tids Nelson Mandela, for hun er helt anderledes. Nelson Mandela skabte rent faktisk visse spændinger. Nogle mennesker støtter ham, andre ikke. Jeg ved ikke, hvem der i den demokratiske verden er imod Aung San Suu Kyi, der er i tvivl om hendes tro på demokratiet, hendes tro på fred og hendes tro på ikke-vold. Hun har bedt om sanktioner, og jeg troede, at vi ville svare hende. Jeg troede, at spørgsmålet her i aften var, hvornår de skal indføres. Men ud fra kommissærens skuffende svar er det åbenbart stadig et spørgsmål, om de overhovedet kommer til at ske. Jeg må desværre sige, at det ser ud til, at Kommissionen ikke lytter til Parlamentet.
På tværs af det politiske spektrum her i salen, fra højre til venstre, i alle Unionens medlemsstater, Danmark, Nederlandene, Det Forenede Kongerige og andre, siger vi alle til Kommissionen, at vi ønsker, at den lytter til Aung San Suu Kyi, vi ønsker, at den gennemfører sanktioner, og vi ønsker, at den gør det nu.

d'Ancona
Hr. formand, jeg vil fremsætte to bemærkninger og stille eet spørgsmål. For det første må det ud fra alt, hvad der her til aften kommer frem, stå klart, at grænsen er nået for Parlamentets vedkommende. Dag ud og dag ind bliver man ved med at knægte menneskerettighederne i Burma. SLORC, the state law and order restauration council er tydeligvis så bange for at miste sit jerngreb om situationen, at selv det fredeligste møde, den mindste demonstration fra National League for Democracy , fru Aung San Suu Kyis parti, bliver betragtet som en trussel. Afspærringen af Suu Kyis hus skulle være forbi den 30. september, men pressen kan ikke komme igennem til hende, og hendes ugentlige taler bliver gjort umulige. Hundreder af mennesker fra hendes parti er i mellemtiden forsvundet, eller de bliver fængslede.
For det andet, hr. formand, kan det da godt forekomme deprimerende, at Parlamentets beslutninger ikke har haft nogen virkning på SLORC's holdning, men det har de måske til gengæld haft på virksomhedernes investeringspolitik. Diverse store firmaer, herunder Heineken, har trukket sig ud, og det er naturligvis klart, at det må følges op af en generel boykot.
For det tredje, mit spørgsmål på min gruppes vegne: hvor vil man hen med de drøftelser, som Kommissionen skal have om denne sag ved udgangen af oktober måned? For os er det klart, at Kommissionen må formå Rådet til at vedtage sanktioner. Man har ventet alt for længe.

McGowan
Hr. formand, vi ønsker indgreb over for et meget brutalt regime, der står over for en bemærkelsesværdigt modig opposition. Jeg gentager, at denne opposition specifikt har bønfaldet Den Europæiske Union, Europa-Parlamentet om hurtigt at gribe ind for at få ændret forholdene i Burma gennem isolation. Vi har også fået et meget specifikt mandat af det europæiske folk. Netværkene af støttegrupper i byer og landsbyer i hele Europa beder os om at gøre alt, hvad der er i vor magt, og handle hurtigt.
Vi har kendsgerninger på bordet, vi har kendskab til dødsfald, vi har kendskab til mennesker, der er forsvundet, tilbageholdelser, så mange menneskers lidelser, og vi har ret til at kræve mere af Kommissionen, end vi har hørt i aften. Vi ønsker, at Kommissionen følger op på den meget vigtige høring om tvangsarbejde, der fandt sted i Bruxelles, og gør noget i forbindelse med GSP. Vi ønsker, at Rådet under det nuværende formandskab tager en række initiativer senere på måneden for at isolere Burma.
Vi appellerer også til de lande, der ligger i Burmas umiddelbare nærhed, vore respektive partnere, om at samarbejde med os. Jeg ved godt, at de ofte minder os om, at de i modsætning til mange andre dele af verden er tøvende over for at gribe ind i nabolandenes indre anliggender. Men denne brutalitet er deres ansvar, det er vores ansvar, og grunden til, at vi er medlemmer af Europa-Parlamentet, er, at Den Europæiske Union, EuropaParlamentet, blev oprettet på grund af bekymring over demokrati og menneskerettigheder.
Her til sidst vil jeg sige, at der kommer ændringer i Burma. Det brutale regime vil blive væltet. Demokratiet vil blive indført i Burma, men efter alle disse lidelser og alle disse ofre må vi sikre, at det sker snart.

Maij-Weggen
Hr. formand, jeg tror, at det er krystalklart, at man tværs hen over denne sal ønsker mere handling fra Kommissionens side og også ønsker, at Kommissionen forelægger flere aktive forslag for Rådet. Det centrale i alle disse aktioner er, at vi virkelig mener, at tiden er inde til en økonomisk boykot, således som det også er på tale nu i USA. Mit spørgsmål er: hvis der i morgen her i Parlamentet bliver vedtaget en tværpolitisk beslutning, som kræver disse økonomiske sanktioner, således som oppositionslederen i Burma også selv har ønsket, er Kommissionen så rede til at ændre sine forslag til det førstkommende Råd, således at Rådet rent faktisk vil være i stand til at træffe disse beslutninger? Dette vil jeg gerne vide.

Bjerregaard
Hr. formand, jeg forstår udmærket Parlamentets utålmodighed og irritation over, at der ikke er mere handling på baggrund af de facts, som alle har lagt frem her i dag. Jeg deler helt den bekymring og den vrede, der er kommet til udtryk, og jeg mener heller ikke, der er nogen som helst tvivl om, at EU har en forpligtelse til at træffe en beslutning og handle. Det, jeg kan henholde mig til, var det, jeg startede med at nævne, nemlig at der i den kommende uge på mandag og tirsdag skal være et møde imellem udenrigsministrene, og Parlamentet behøver ikke at være i tvivl om, at jeg vil sørge for, at den ansvarlige kommissær for området, hr. Marin, vil blive gjort bekendt med de meget stærke og klare og meget entydige synspunkter, der har været gjort gældende fra Parlamentet i dag. Jeg tror ikke, at der har været nogen som helst tvivl om budskabet, hverken med hensyn til et EU-lederskab eller nødvendigheden af at gøre mere end blot at tale om tingene.

Formanden
Mange tak, fru Bjerregaard.
Mine damer og herrer, fru Kinnock anmoder om ordet. Jeg må således bede Dem vente endnu et øjeblik. Fru Kinnock, De har ordet.

Glenys Kinnock
Hr. formand, jeg glæder mig over Kommissionens ord, men det står stadig klart, at Kommissionen og Rådet har vendt sig mod den form for seriøse initiativer, som vi ønsker. Disse restriktioner, det, vi har hørt fra Kommissionen, får ganske enkelt ingen som helst virkning på SLORC. Vi har ikke fået en entydig forsikring fra Kommissionen om, at den vil lytte til, hvad Aung San Suu Kyi siger. Det er det, vi beder om, fru kommissær. Jeg ved godt, det ikke ligger i Deres hænder, men jeg ville ønske, at Kommissionen og Rådet ville lytte opmærksomt til, hvad det burmesiske folk siger, ikke blot Aung San Suu Kyi. Det burmesiske folk bønfalder os om at gøre noget.

Formanden
Mange tak, fru Kinnock.
Mine damer og herrer, jeg synes, at Parlamentet har udtrykt sig klart og utvetydigt om sin holdning til spørgsmålet. Desuden skal jeg meddele, at jeg har modtaget seks beslutningsforslag som afslutning på forhandlingen.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.00.
Mine damer og herrer, tak for behageligt selskab.
(Mødet hævet kl. 24.00)

