Genoptagelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 15. februar, for genoptaget.

Erklæring af formanden
Formanden
Kære kolleger, som De ved, blev der den 22. februar desværre føjet endnu to ofre til den forfærdelige liste over folk, der har mistet livet i Spanien på grund af ETA's attentater.
Bombeattentatet i San Sebastian var rettet direkte mod Ignacio Dubreil, der er byrådsmedlem for det socialistiske baskiske parti i Ordizia. Eksplosionen kostede José Ángel Santos og José Leonet, der arbejdede for virksomheden Electra, livet, og fire personer blev såret - heriblandt hr. Dubreil.
Endnu en gang har ETA's terrorister vist, at de ser stort på retten til livet og selve retsstatsprincippet. Jeg har på Parlamentets vegne kondoleret ofrenes familier og sendt ønsker om god bedring til de sårede. Jeg opfordrer Dem til at iagttage et minuts stilhed.
(Parlamentet iagttog stående et minuts stilhed)

Dagsordenen
Formanden
Med hensyn til dagsordenen for i dag onsdag den 28. april og i morgen torsdag den 1. marts foreligger der en række ændringsforslag fra de politiske grupper.
Onsdag:
Jeg foreslår, at Kommissionens redegørelse om reformen om menneskelige ressourcer, der skal afgives af hr. Prodi og hr. Kinnock, rykkes frem på dagsordenen, så den finder sted fra kl. 15.00 til 16.00, fordi Kommissionen allerede har truffet afgørelse på mødet her til morgen.
Desuden foreligger der et forslag om at fremrykke fru Haugs betænkning for Budgetudvalget om TÆB i forbindelse med BSE-krisen og behandle den lige efter Kommissionens redegørelse.
På anmodning af Landbrugsudvalget og efter aftale med de politiske grupper foreslår jeg, at der opføres en meddelelse fra Kommissionen om udviklingen inden for mund- og klovsygeproblematikken efter ovennævnte Haug-betænkning. Denne meddelelse vil blive efterfulgt af spørgsmål og svar i 30 minutter.
For at få tid nok til at behandle punkterne vil Forligsudvalgets betænkning om miljøinspektioner og hr. Wijkmans betænkning for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om en handlingsplan, der sigter mod at styrke energieffektiviteten i Det Europæiske Fællesskab, blive taget af dagsordenen.
Torsdag:
Redegørelserne fra Rådet og Kommissionen om luftangrebene i Irak er opført som første punkt. Forhandlingen afsluttes ikke med en beslutning. Endelig vil betænkningerne for Udvalget om Udenrigsanliggender om associationsaftalerne, hr. Marset Campos' betænkning om Mercosur og hr. Salafrancas betænkning om en associeringsaftale med Chile blive forhandlet under ét, og afstemningen vil finde sted som planlagt kl. 11.
Er der indsigelser mod disse ændringer?

Gollnisch
Fru formand, dette er egentlig ikke en indsigelse. Jeg mener blot, at det er lidt beklageligt, at der ikke er mulighed for at indgive beslutningsforslag om luftangrebene mod mål i Irak, som jeg anser for meget problematiske, navnlig fordi man overtræder principperne om udenrigsanliggender og fælles sikkerhed.

Formanden
Hr. Gollnisch, det er ikke en indsigelse mod dagsordenen. Kan den således ændrede dagsorden godkendes?
Dagsordenen fastsættes således.
  

Barón Crespo
Fru formand, jeg vil rejse et spørgsmål, der er tæt forbundet med debatten om Europas fremtid. Desuden glæder det mig, at kommissionsformand Prodi er til stede, og jeg tror også, at Rådet er repræsenteret. Jeg har gennem en meddelelse til de tre Europaskoler - og medlemmerne af Parlamentet ved udmærket, at Europaskolerne har stor betydning, når det drejer sig om vedtagelse af budgettet - fået at vide, at der den 7. marts afholdes en debat med eleverne fra Europaskolen, afdeling III, hvor den svenske statsminister og formand for Rådet, hr. Persson, formanden for Kommissionen, hr. Prodi, og premierministeren for Belgiens forbundsregering, hr. Verhofstadt, vil deltage.
Jeg synes, at det er et godt initiativ, men jeg forstår, at hverken Europa-Parlamentet eller det belgiske parlament vil være til stede, selv om hr. Verhofstadt vil være det. Og da jeg har genlæst bilag IV til konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Nice, mener jeg naturligvis ikke, at dette initiativ, som kun samler Rådets medlemmer, svarer til den debat, som Det Europæiske Råd i Nice lagde så meget op til. Jeg mener, fru formand, at dette kræver Deres forklaring, og også at De henvender Dem til de ærede medlemmer af Rådet for at sige til dem, at hvis man ønsker at tale med det civile samfund - i dette tilfælde med skolens elever - skal parlamenterne inddrages, som det fremgår af bilag IV.
Mange tak, fru formand. Jeg afventer Deres forklaring. Jeg vil også bede kommissionsformand Prodi, som er til stede, og Rådet om deres forklaringer.

Formanden
Hr. Barón Crespo, dette er meget klart. De ved udmærket, at vi faktisk blev informeret om, at Rådet ville foreslå et fælles initiativ den 7. marts. De husker sikkert, at jeg talte længe om dette perspektiv ved sidste Formandskonference, men på det tidspunkt var det endnu ikke fastslået, hvilken form det foreslåede initiativ skulle have. Formandskonferencen besluttede at vise mig tillid og give mig mandat til at vurdere - på grundlag af de oplysninger, jeg fik - hvorvidt Europa-Parlamentets tilstedeværelse i forbindelse med dette initiativ var hensigtsmæssigt eller ej. Jeg kan endda huske, hr. Barón Crespo, at De dengang sagde, at Europa-Parlamentet ikke kun skulle deltage for at komme med på billedet.
Efter denne Formandskonference har vi ikke ligget på den lade side. Mit kabinet har gjort sig umage med at få fastslået, hvad der skulle gøres, og hvad der ikke skulle gøres, fordi dette er vigtigt, og det optager os. I dag har vi nogle få oplysninger, der endnu er meget utilstrækkelige, bl.a. at det skal foregå i en skole, og at der vil være elever til stede. Alt dette er meget sympatisk. Men der vil også være en skrivelse, der skal underskrives af det svenske formandskab, den belgiske præsident, kommissionsformand Prodi og jeg selv, der på vegne af Europa-Parlamentet vil blive indbudt til at underskrive denne skrivelse.
Jeg har skønnet, at jeg ikke selv kan tage hele ansvaret for at underskrive sådan en fælles skrivelse. De vil altså modtage den på et tidspunkt, således at De alle - alle gruppeformændene - kan give mig Deres råd i forbindelse med dette initiativ, som jeg ikke undervurderer, men som alligevel bør overvejes af Parlamentet.
Jeg mener, at jeg har svaret Dem så præcist som muligt, og De må tro mig, når jeg siger, at vi har taget dette meget alvorligt.

Barón Crespo
Fru formand, problemet er, at der er blevet indkaldt til arrangementet, og Parlamentet er ikke på plakaten for at sige det i teater- og tyrefægtersprog. Så jeg ved virkelig ikke, hvilken mening det har, at De svarer på det her, for nu fungerer vi ikke engang som ledsagere, og heller ikke som indkaldere.

Formanden
Hr. Prodi kan måske opklare sagen. Jeg har i hvert fald ikke modtaget en indkaldelse.

Prodi
Fru formand, jeg tror, at vi endnu en gang har slået Parlamentets centrale stilling fast, eftersom det først er nu, at jeg får kendskab til denne debat takket være hr. Barón, og det er jeg således meget glad for. Jeg har forsøgt at indhente nogle oplysninger, og jeg har fået at vide, at jeg netop nu har modtaget et brev, som jeg endnu ikke har svaret på. Jeg har først fået kendskab til denne sag nu takket være Parlamentet, og jeg vil besvare brevet, når jeg kommer tilbage. Jeg var ikke informeret om hverken debatten eller invitationen.
(Bifald og munterhed)

Formanden
Hr. Barón, det er jo glimrende. Hr. Prodi får kendskab til dette initiativ gennem os, og vi vil modtage den famøse skrivelse, som jeg netop omtalte, fra formanden for hans kabinet!
Vi vil sammen se på sagen, og vi vil forsøge at handle til de respektive institutioners bedste og selvfølgelig navnlig til Det Europæiske Fællesskabs bedste.

Karamanou
 - (EL) Fru formand, nu da vi nærmer os kvindernes internationale kampdag i næste uge, må vi til vores store overraskelse konstatere, hvor udbredt kvindehadet er i det 21. århundredes Europa, og det på trods af EU's ligestillingspolitik. At en stor kunstner som Montserrat Caballé udelukkes fra optagelse i en operaklub i Barcelona-operaen, der er forbeholdt mænd, kan ikke betragtes som operaens interne anliggende, men er en helt klar krænkelse af princippet om kønnenes ligestilling og af fællesskabsretten. En beslutning som den, operaen her har truffet, hører til i en tid, hvor kun mænd havde adgang til videnskaben og kunsten, og er en fornærmelse mod samtlige kvindelige kunstnere og videnskabsfolk. Derfor vil jeg anmode Dem om at sørge for, at Parlamentet ikke undlader at reagere på denne kedelige hændelse, denne kedelige beslutning, og jeg vil opfordre Dem til at tage de nødvendige initiativer i denne sag.

Formanden
Tak, fru Karamanou. Jeg lover Dem, at jeg vil tænke grundigt over det, for det er selvfølgelig helt uacceptabelt.

Medina Ortega
Fru formand, af forretningsordenens artikel 6, stk. 1, fremgår det, at formanden skal meddele anmodninger om ophævelse af immunitet på plenarmødet og henvise spørgsmålet til det kompetente udvalg.
Den 12. juli 2000 sendte præsidenten for Spaniens højesteret Europa-Parlamentet en anmodning om ophævelse af de italienske parlamentsmedlemmer hr. Berlusconis og hr. Dell'Utris immunitet på grund af formodede lovovertrædelser i forbindelse med erhvervelse af en spansk tv-kanal og med manglende betaling af skat til den spanske statskasse.
I går spurgte jeg formanden for Retsudvalget, om hun havde kendskab til sagen, og hun sagde til mig, at hun ikke havde nogen oplysninger om spørgsmålet.
Under henvisning til forretningsordenens artikel 6, stk. 1, vil jeg spørge formanden for Parlamentet, hvad der er sket med denne anmodning, og tilføje, at den spanske udenrigsminister i mandags sagde, at han kun kendte til sagen fra aviserne.

Formanden
Hr. Medina Ortega, jeg vil give Dem alle de nødvendige oplysninger. I artikel 6, stk. 1, som De har citeret, fastslås det, at anmodningen fra en medlemsstats kompetente myndighed skal rettes til formanden. Men antageligheden af den anmodning, som De refererer til, er yderst tvivlsom. De ved, at vi udmærket er klar over problematikken i forbindelse med ophævelse af immunitet, eftersom vi modtager mange anmodninger fra alle landene. Jeg har i øvrigt fundet ud af, at alle anmodninger, undtagen dem fra Portugal, kommer fra en myndighed i regeringen - fra justitsministeriet eller udenrigsministeriet. Portugal er et enestående tilfælde, for her kan vi modtage anmodningen direkte fra domstolene.
I dette tilfælde er anmodningen kommet direkte fra højesteret. Så jeg undersøgte straks sagen - jeg var ikke i Bruxelles på det tidspunkt, men jeg bad om, at man straks undersøgte sagen - og vi konstaterede, at vi for nogle år siden modtog en anmodning om ophævelse af immunitet, der også kom fra Spanien, men den var afsendt af den spanske regering, som videresendte anmodningen fra højesteret.
Eftersom der ikke er sket ændringer i den spanske lovgivning i dette tidsrum - 1990 til 1999 - mente jeg, at der var et alvorligt problem med antageligheden. Som De ved, hr. Medina, bør vi være de første til at udvise forsigtighed, fordi europæisk retspraksis ikke altid følger os, og vi bør altid handle med stor omhyggelighed. Jeg bad altså min kabinetsformand, der var i Bruxelles på det tidspunkt, om at skrive til de spanske myndigheder for at få oplyst, om præsidenten for den spanske højesteret i henhold til forretningsordenen var kompetent til at sende denne anmodning til os. Jeg har endnu ikke fået svar.
Jeg forstår bedre nu, hvorfor jeg ikke har fåret svar. Da jeg læste de spanske aviser, gik det op for mig, at problemet var meget indviklet, og at domstolene og regeringen utvivlsomt var uenige.
Spørgsmålet, og som De ser, er det omfattende, er, om Europa-Parlamentet kan beslutte, hvilken af to myndigheder i en medlemsstat - domstolene eller regeringen - der er den kompetente. Jeg vil tro, at koordinatorerne i Retsudvalget vil kaste sig over dette spørgsmål i marts måned. Jeg mener personligt, at det er glimrende, men endnu en gang må vi handle med største forsigtighed og i overensstemmelse med lovgivningen - både national og europæisk lovgivning.

Galeote Quecedo
Fru formand, da formanden for Retsudvalget ikke kan være her i dag på grund af sygdom - men vil være tilbage på mandag, når Retsudvalgets koordinatorer diskuterer spørgsmålet - og derfor ikke kan svare hr. Medina, vil jeg kommentere sagen.
Ser De, fru formand, spanske parlamentsmedlemmer - alle spanske parlamentsmedlemmer - har ret til at blive dømt i Spanien af højesteretten alene, en ret, som den spanske dommer i dette tilfælde ikke har anerkendt, fordi han mener, at det drejer sig om et parlamentsmedlem, der ikke er spansk, og om et parlament, der heller ikke er spansk.
Denne anmodning om ophævelse af parlamentarisk immunitet er imidlertid blevet behandlet, som om det drejede sig om et spansk parlamentsmedlem og et spansk parlament. Jeg siger bare dette, fru formand, for at vise, hvor juridisk kompliceret dette spørgsmål er. Jeg mener, at Europa-Parlamentets formandskab behandler dette spørgsmål meget forsigtigt for at undgå at gøre den juridiske proces ugyldig.
I mit land er der kun ét fortilfælde, som går tilbage til 1991. Det fortilfælde blev behandlet gennem udenrigsministeriet, og det blev modtaget af den daværende formand for Europa-Parlamentet - en af Deres og mine kolleger, hr. Medina - hr. Enrique Barón Crespo. Jeg er sikker på, fru formand, at ingen her lider af Alzheimers, men at der er nogle, der forsøger at manipulere med Parlamentet af partipolitiske årsager i deres hjemlande, og det mener jeg, at vi alle sammen bør modsætte os, fru formand.

Formanden
Kære kolleger, jeg har modtaget 10 indlæg til forretningsordenen og har fået oplyst, at hr. Prodi og hr. Kinnock skal forlade Parlamentet kl. 16.00. Så vi må udskyde de 10 indlæg til forretningsordenen til kl. 16.00. Det er vist det mest fornuftige.
(Forslaget vedtoges)

Reform af Kommissionen: menneskelige ressourcer
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er meddelelsen fra Kommissionen om reformen af Kommissionen: menneskelige ressourcer.
Jeg giver straks ordet til Kommissionens formand, hr. Romano Prodi.

Prodi
Fru formand, mine damer og herrer, det er lige præcis et år siden - eller rettere sagt vil det være et år siden i morgen - at Kommissionen vedtog hvidbogen om reformstrategien. I løbet af dette år har Kommissionen allerede færdiggjort to vigtige aspekter i hvidbogen, nemlig reformen af finansforvaltningen og det nye programmerings- og planlægningssystem for Kommissionens arbejde. Her til morgen blev Kommissionen også - inden for de fastsatte tidsfrister - færdig med den tredje og mere omfattende og komplekse fase af det arbejde, man bebudede i hvidbogen, idet den vedtog retningslinjerne for personalepolitik og personaleledelse, der som bekendt er et af de vanskeligste punkter i vores forvaltningsreform.
Vi går nu ind i en ny fase, der netop begynder i dag - eftersom vi skal have vores første møde med fagforeningerne og personalet kl. 16.00 - og det er en yderligere hørings- og samrådsfase, der er lige så vigtig og lige så krævende, og som vil inddrage hele personalet og alle repræsentanterne. Kommissionen vil først fastlægge sin egen holdning ved slutningen af denne proces, som varer et par måneder. Om nogle få måneder burde vi nå det grundlæggende mål, som vi har sat os, nemlig at vi i de kommende år skal være en god arbejdsgiver, der kan tilbyde nogle konkurrencedygtige betingelser for at tiltrække de bedst kvalificerede mennesker til EU-institutionerne, og som giver personalet mulighed for at udfolde sig på en så effektiv, professionel og ansvarlig måde som muligt.
Det har krævet et stort stykke arbejde at nå dette punkt, og derfor vil jeg gerne starte med at rette en tak til Neil Kinnock og hans personale for den store indsats, de har gjort med den møjsommelige udarbejdelse af disse dokumenter. Jeg vil også gerne have lov til at takke Kommissionens og alle EU-institutionernes personale for den indsats, de har gjort i årets løb. Det har været et vanskeligt år, og jeg er klar over, at dele af vores personale har været berørt af disse hurtige og gennemgribende ændringer, der ofte er faldet sammen med et i forvejen belastende dagligt arbejde. Vi kunne dog ikke vente med at foretage en grundig gennemgang af Kommissionens organisationsmodel, for det havde vi lovet Dem, og dette arbejde var absolut nødvendigt og presserende. Det er flere årtier siden, at der er blevet foretaget et sådant fuldstændigt omstruktureringsarbejde. Vi agter derfor at bruge alle vores kræfter på en bred og ivrig debat om reformens retningslinjer og detaljer, så denne reform bliver til gavn for alle, og så alle gør en indsats for at gennemføre den.
Jeg vil dog gerne benytte mig af denne lejlighed til at slå en vigtig ting fast, nemlig at reformen ikke er - og aldrig har været - et politisk mål i sig selv, det vil sige isoleret fra sin bredere institutionelle og politiske sammenhæng. Reformen er en del af et meget klart projekt, hvor man har skabt fred og demokrati i Europa ved at indføre en samarbejds- og udviklingsmodel, der er baseret på princippet om, at retten går forud for alt, og på respekten for de grundlæggende værdier. Institutionerne i denne originale model, nemlig EU-institutionerne, har spillet en afgørende rolle i denne proces, og det er fantastisk at konstatere - det er en af de ting, der har gjort det største indtryk på mig i min tid i Bruxelles - hvordan de mennesker, der arbejder i institutionerne, betragter deres arbejde som noget, der virkelig adskiller sig fra ethvert andet arbejde. De har en stærk følelse af, at de er med i et projekt af historiske dimensioner, nemlig Europas opbygning.
Det er denne udbredte motivation, som gør EU-institutionernes forvaltning så original, og som sikrer dens styrke. Dette er det nye grundlag, som vi bygger EU's nye forvaltning på, og den er anderledes end medlemsstaternes forvaltning, men fungerer i tæt samspil med denne. Bevidstheden om denne originalitet har tjent som inspiration for de retningslinjer, vi har vedtaget i dag, nemlig at vi skal ændre de efterhånden forældede regler og vaner, så det bliver muligt for institutionerne at tage de kommende års udfordringer op og fastholde en klar vision om det europæiske projekt.
Reformen af personalepolitikken og forvaltningen af de menneskelige ressourcer er bygget op omkring tre retningslinjer. For det første har vi til hensigt at sikre de løn- og pensionsniveauer, der er nødvendige for at skabe en uafhængig EU-forvaltning på højt plan. For det andet ønsker vi at ændre arbejdsforholdene, så vores personale bliver i stand til at arbejde på en måde, hvor det udnytter sine evner bedst muligt, udvikler sig fagligt og får anerkendt sine rettigheder, idet vi har ambitioner om at sikre den rette ligevægt mellem et tilfredsstillende arbejdsliv og privatlivets krav. Endelig ønsker vi for det tredje at indføre en mere moderne karrierestruktur for at give vores personale mulighed for at tilpasse sig de nye opgaver, idet vi fjerner den mangel på fleksibilitet, der er opstået i årenes løb, og styrker ansvaret og kvalifikationerne på alle niveauer.
For at nå målsætningerne er det ligeledes nødvendigt med et omfattende program, hvor vi investerer i videreuddannelse. I den forbindelse vil jeg gerne sige, at der aldrig er blevet gjort så meget ud af videreuddannelsen, også fordi der blev ansat højt kvalificeret personale. Med de ændringer, der sker nu, er det dog nødvendigt med videreuddannelse, uanset hvor højt kvalificeret personalet er.
Formålet med denne pakke af reforminitiativer er kort sagt at udnytte vores personales indsats og kompetencer. Det er vores alle sammens politiske pligt at gøre denne reform vellykket, hvis vi ønsker, at institutionerne - og navnlig Kommissionen - til fulde skal spille deres rolle som integrationens drivkraft i de kommende år. Det er et arbejde, som vi allerede er begyndt på, og som hedder "Europas fremtid". De retningslinjer, vi har vedtaget i dag, og som vil blive genstand for en åbenhjertig og grundig høring blandt hele personalet, er et vigtigt skridt i denne retning.

Kinnock, Neil
Fru formand, som jeg før har sagt det her, er hovedformålet med reformen af Europa-Kommissionen at styrke dens præstation, sikkerhed og vitale selvstændighed for at sikre, at ydelser af en kvalitet, som størsteparten af personalet ønsker at levere, og som offentligheden har ret til at forvente, er tilgængelige for EU.
Vi har fra begyndelsen bestræbt os på at nå det mål ved at modernisere strukturer og systemer, ved at fokusere mere direkte på prioriteter, ved at uddelegere individuelt ansvar i hidtil uset omfang på alle niveauer og ved at prioritere udnyttelsen af menneskelige og økonomiske ressourcer.
I de 12 måneder, der er gået, siden Prodi-Kommissionen vedtog hvidbogen om reformstrategien, har vi gjort væsentlige fremskridt på alle disse områder. Mange af de ærede medlemmer er bekendt med detaljerne, og jeg takker dem for deres store interesse. Vi vil vende tilbage til detaljerne ved fremtidige lejligheder.
Udarbejdelsen og gennemførelsen af de meget betydelige ændringer har naturligvis krævet en enorm indsats og pligtfølelse. De personer, der har været mest direkte involveret, har typisk arbejdet over 70 timer om ugen i de sidste 15-16 måneder. Jeg takker dem, og jeg hylder dem.
Jeg vil også komme med en stor ros til de mange ansatte for deres store indsats for at få den omfattende omorganisering og fornyelsesproces til at fungere - hvilket i mange tilfælde har været en kompliceret og krævende proces - samtidig med at de har udført Kommissionens vigtigste opgaver. Deres evne og vilje til at tilpasse sig forandringerne fortjener virkelig ros. De gør de grove karikaturer af eurokrater fuldstændig til skamme.
Disse personer har behov for et moderne arbejdsmiljø med mulighed for karriereudvikling med større hensyntagen til deres specielle evner for at kunne gøre deres arbejde endnu bedre. Det kræver tid, penge og kræfter. Det kræver også, at man opfatter den effektive forvaltning, der er afgørende for en vidensbaseret organisation som Kommissionen, som et af institutionens kerneområder.
I dag har Kollegiet enstemmigt vedtaget en række forslag og retningslinjer for opfyldelse af disse målsætninger, herunder retningslinjer for et nyt, mere lineært karrieresystem samt løn og pensioner.
Vi vil straks begynde omfattende høringer af personale og personalerepræsentanter om alle disse dokumenter og gennemføre dem i perioden indtil midten af juli. Disse forslag er alle til rådighed for Parlamentet. Jeg vil derfor kort redegøre for de vigtigste formål med de omfattende ændringer. De bygger på det faktum, at en hvilken som helst administrations mest værdifulde ressource er dens medarbejdere. Kommissionen er ingen undtagelse, og Kommissionens løbende præstationer viser, at den generelle personalekvalitet er høj.
Institutionen har dog ikke haft en personalepolitik, der lever op til institutionens nye ansvarsområder og krav som organisation. Vores forslag omfatter derfor ændringer, som for det første skal sikre, at tjenestemændenes karriere først og fremmest afhænger af deres demonstrerede evner, af deres faktiske præstationer og af deres villighed til at påtage sig ansvar, og at de alle får mulighed for en årlig objektiv vurdering. For det andet skal ændringerne sikre, at alle medarbejdere får optimale karriereudviklingsmuligheder ved, at man fjerner lofter og stive regler og tilbyder karrierevejledning, videreuddannelse og reelle muligheder for større mobilitet både inden for institutionen og eksternt.
For det tredje skal de sikre, at lederne tager ansvaret for deres medarbejdere, at de får den nødvendige støtte, og at de evalueres ud fra deres resultater. Det er en radikal ændring af den eksisterende praksis. Vi har i sinde at foretage den ændring på alle områder til gavn for lederne, de medarbejdere, der refererer til dem, samt institutionen.
For det fjerde skal arbejdsbetingelserne for Kommissionens personale i højere grad afspejle praksis i medlemsstaternes nationale forvaltninger. Indførelse af forældreorlov for ansatte i Kommissionen, forbedring af arbejdsbetingelserne og indførelse af mere fleksible ansættelsesvilkår, f.eks. deltid, er afgørende for at kunne opnå lige muligheder og praksis og forbedre karriereudviklingen.
Endelig skal Kommissionen for det femte gradvis begynde at foretage de nødvendige investeringer for at sikre, at de ansatte kan styrke og udvide deres færdigheder igennem hele deres professionelle karriere. Vi foreslår en femdobling af uddannelsesbudgettet over de næste fem år. Kommissionen vil stadig ligge under det gennemsnitlige udgiftsniveau i EU's medlemsstater. Men det vil være et betydeligt fremskridt, og det kan gennemføres, uden at budgettet belastes unødigt.
Hvis institutionerne fortsat skal kunne løfte opgaven, skal de til stadighed kunne tiltrække højtuddannede, flersprogede medarbejdere, hvoraf de fleste kommer til at tilbringe størsteparten af deres arbejdsliv i offentlig tjeneste uden for deres hjemland.
Der er stadig større rift om kvalificeret international arbejdskraft på mange områder, bl.a. flersprogede sekretærer med alsidige kvalifikationer, IT-specialister, forskere, specialister i international handel, konkurrenceadvokater, økonomiske eksperter af enhver art og mange flere.
Kommissionen mener, at lønnen til institutionernes personale bør afspejle de realiteter, der er forbundet med at bo og arbejde i udlandet, det betydelige ansvar og den stigende efterspørgsel efter knappe kvalifikationer. Resultatet af en omfattende, uvildig undersøgelse bestilt af Kommissionen, der blev offentliggjort i april sidste år, viste, at tjenestemænd får højere løn i EU end i deres hjemland, at deres lønniveau er det samme som for ansatte i multinationale selskaber med tilsvarende kvalifikationer, og at det er lavere end for diplomater. Det bekræftede os i, at lønniveauet er passende, rimeligt og relevant i forhold til Kommissionens rolle og til personalekravene, og at forbedringer på visse områder er nødvendige og berettigede.
Støtte til pasning af børn under seks år er f.eks. afgørende for at sikre lige muligheder, og for at Kommissionen kan tiltrække medarbejdere, især kvinder, fra medlemsstater med avancerede pasningsordninger. Ligeledes er betaling af tillæg for funktioner med særligt tunge ansvarsområder og/eller arbejdsbyrder efterhånden ved at være normen på arbejdsmarkedet i hele EU. Hvis institutionen skal blive ved med at være konkurrencedygtig som international arbejdsgiver, skal dette indføres målrettet i Kommissionen.
På baggrund af disse overvejelser har vi gennemgået løn- og tillægsstrukturen for at finde frem til de forældede elementer og ændre dem, hvor det er nødvendigt. Vi har derfor i sinde at nedskære eller helt afskaffe tillæg, som ikke længere nyder nogen berettigelse, og at beholde og i visse tilfælde forbedre dem, der står i forhold til objektive betingelser som det at arbejde i udlandet, det, at ens børn skal vokse op i udlandet, og typisk det, at man er nødt til at arbejde på mere end ét fremmedsprog. I mellemtiden er vores pensionsforslag med til at opfylde vores forpligtelse til at garantere en langsigtet forsikringsbalance i systemet, hvor eksisterende pensionsrettigheder naturligvis honoreres.
Ved udarbejdelsen og vedtagelsen af alle disse forslag til høring har vi naturligvis set nøje på de budgetmæssige konsekvenser. Vi har gjort det meget klart over for Parlamentet og Rådet, at alle ændringer som følge af reform og forslag om løn og pension holdes inden for de grænser, der er fastlagt i den relevante del af de finansielle overslag, der blev vedtaget på Berlin-topmødet i 1999. Vi vil opfylde denne forpligtelse.
Afskaffelsen af den såkaldte midlertidige afgift på 5,8%, som har eksisteret under forskellige betegnelser siden 1970'erne, vil udgøre en betydelig del af ressourcerne til opfyldelse af denne forpligtelse. Besparelserne på tillæg, som ikke længere er berettiget, muliggør andre investeringer. Vi foreslår, at løn- og pensionssystemet fortsat skal følge lønudviklingen i medlemsstaternes forvaltninger. De samlede lønomkostninger til forvaltningen af EU's institutioner udgør 1,9% af budgettet. Det er mindre end de gennemsnitlige omkostninger i medlemsstaterne beregnet på lige for lige-basis til 13,1% af budgettet.
I hele perioden for de finansielle overslag indtil 2006 vil forvaltningsomkostningerne som en del af BNP være lavere end i 1985. De dokumenter, som Kommissionen har vedtaget i dag, er, som formanden for Kommissionen understregede, forslag til høring. I overensstemmelse med den fremgangsmåde, vi har benyttet i forbindelse med alle reformrelaterede forslag, vil de enkelte dokumenter blive genstand for seriøse og detaljerede forhandlinger med personalerepræsentanter og yderligere høring af personalet i de næste fire en halv måned.
Konstruktive forbedringsforslag er velkomne, og som erfaringen viser, tager vi hensyn til dem, og vi er parate til at inddrage dem, før de endelige beslutninger træffes af Kollegiet. Når beslutningerne er klar, vil de beslutninger, der drejer sig om ændringer, der ikke medfører indgreb i personalevedtægten, blive gennemført. De øvrige beslutninger, f.eks. om karrierestruktur, løn og pension, vil som formelle lovforslag blive forelagt Rådet og Parlamentet. Visse forslag, f.eks. om personalevurdering og forfremmelse, skal behandles i Det Interinstitutionelle Vedtægtsudvalg.
Parlamentet som lovgivende forsamling, som budgetmyndighed og som arbejdsgiver har naturligvis en snæver interesse i hele denne udvikling. Jeg vil gerne understrege vigtigheden af de ændringer, vi foreslår med hensyn til karrierestrukturen. De berører Parlamentet på alle de områder, jeg netop har nævnt.
Et vigtigt aspekt og en forudsætning for en udvikling af karrierestrukturen er, at vi når til enighed om en flerårig ramme for bevægelser i enhedslønomkostningerne, således at institutionerne, Parlamentet, Kommissionen og Rådet kan etablere en solid ramme for de ansattes karriereudvikling. Jeg er sikker på, at Parlamentet vil overveje dette og alle de øvrige elementer i reformstrategien nøje. Ved min høring i Parlamentet i 1999 udtrykte jeg håb om, at vi kunne blive partnere for fremskridt. Det håb er blevet indfriet til fulde.
Jeg håber, at vores partnerskab vil fortsætte. Jeg anbefaler de forslag, som blev vedtaget enstemmigt af Kommissionen til høring i dag.

Harbour
Fru formand, jeg vil især hilse hr. Kinnocks indlæg velkomment og sige, hvor glad jeg er for at se, at hr. Prodi er til stede, for disse reformer kan kun lykkes, hvis de styres fra toppen. Det er derfor meget vigtigt, at han er her.
På vegne af Parlamentet udarbejdede jeg en betænkning, der blev vedtaget næsten enstemmigt sidste år, hvori Parlamentet advarede Kommissionen om, at der skulle gennemføres reformer hurtigst muligt, hvis man ville undgå, at personalet blev demotiveret og offentligheden utilfreds. Jeg vil bede hr. Kinnock forklare, hvordan han har tænkt sig at gennemføre dette hurtigst muligt, for advarslen er lige så relevant nu, som den var, da Parlamentet godkendte betænkningen for nogle få måneder siden.
Mit andet spørgsmål til hr. Kinnock er, om han deler min bekymring over Rådets manglende interesse for hans reformer. Jeg har set på dagsordener for møder i Rådet (økonomi og finans) og Rådet (almindelige anliggender) i det seneste år, og der har kun været ét punkt vedrørende personale, nemlig om freelancetolke i marts 2000. Er De enig med mig i, at det ville fremskynde gennemførelsen af reformerne, hvis Rådet udviste større interesse i dem, således at vi kan opnå det, vi alle ønsker, nemlig den mest professionelle og effektive offentlige tjeneste i Europa?

 Kinnock, Neil
Fru formand, jeg er helt enig i den holdning, hr. Harbour udtrykte i sin fremragende betænkning fra sidste år, og med de tre andre ærede medlemmer, som var ordførere for tilknyttede betænkninger. Reformen skal gennemføres så hurtigt som muligt for at undgå demotivering og destabilisering af de offentligt ansatte i EU. Jeg er endnu mere enig nu, end jeg var dengang.
I enhver reformproces er der en uundgåelig kløft mellem den oprindelige hensigt og den faktiske gennemførelse. Alle, der ønsker gradvise ændringer og stærkere institutioner som følge af disse ændringer, har derfor interesse i, at den kløft bliver så smal som mulig. Alligevel er vi nødt til først at afholde omfattende høringer og forhandlinger af hensyn til vores personale for at opmuntre dem til at tage ansvaret for reformen, da det er en forudsætning for, at den kan lykkes.
Der er afsat en periode på fire en halv måned til disse forhandlinger og høringer, og det giver os mulighed for at arbejde hurtigt, men også omhyggeligt. Desuden kan de beslutninger, som er Kommissionens ansvar, træffes ganske hurtigt efter den periode, idet der tages hensyn til resultatet af disse høringer og forhandlinger. Vi kan sandsynligvis gå i gang med at gennemføre ændringerne ved årets udgang. Andre forslag skal dog forelægges Parlamentet og Rådet som formelle lovforslag. Det forventes, at der vil gå et år med forhandlinger om enkelthederne i ændringerne i personalevedtægten og løn- og pensionspakken, og det vil dermed tage det meste af 2002.
Det er kedeligt, at det skal tage så lang tid, men vi ønsker naturligvis at sikre fuld og effektiv demokratisk kontrol i såvel Rådet som Parlamentet. Det har personalet forståelse for. Det betyder selvfølgelig også, at den toårige overgangsperiode for det nuværende løn- og pensionssystem er med til at skabe stabilitet og sikkerhed i alle institutionerne, hvilket ikke ville være tilfældet, hvis Rådet og Parlamentet ikke havde tilsluttet sig vores forslag herom.
Hvis lovgivningsprocessen ikke forsinkes, kan vi derfor forhåbentlig gennemføre flere af disse nødvendige reformer fuldt ud inden 2003. Det er på nogle områder et meget optimistisk scenario, men vi vil helt sikkert gøre alt, hvad vi kan for at gennemføre det.
Endelig vil jeg til det spørgsmål om Rådet, som hr. Harbour meget rimeligt stiller, sige, at jeg er af en lidt anden mening end ham. Jeg forstår hans bekymring, men jeg har den fordel, at jeg selv har forelagt Rådet (almindelige anliggender) vores forslag og set, at de blev varmt modtaget, ligesom de også fik en yderst god modtagelse i ØKOFIN-Rådet til en frokost, hvor diskussionen naturligvis var ganske uformel, men yderst konstruktiv. Desuden har jeg jo også besøgt en række forskellige medlemsstater for at sikre, at regeringerne og ikke mindst de nationale parlamenter informeres fuldt ud.
Jeg har ikke været ude for sure miner. Jeg har været ude for nogle gode argumenter, og dem er vi altid parat til at lytte til. Der vil blive flere anledninger til at deltage i rådsmøder, men Rådet ønskede ikke at se vores forslag, før de var så færdige, at de var klar til at blive behandlet i Rådet.

Swoboda
Fru formand, hr. næstformand, jeg vil gerne ønske tillykke med de mange forslag, som De har stillet, og som efter min mening absolut ligger på det rigtige niveau. Jeg vil gerne komme ind på to problemer. Det ene relaterer sig til det første spørgsmål. Allerede nu er mange af Kommissionens medarbejdere blevet beslutningsivrige med hensyn til det, som de bliver præsenteret for. Jeg vil gerne spørge Dem om, hvad De kan gøre for at øge medarbejdernes beslutningsiver yderligere? Forholder det sig sådan, at alle kommissærer ikke blot er enige, men klart har understreget, at de inden for deres eget område også vil påtage sig det politiske ansvar for de reformer, som de foreslår?
Det andet spørgsmål er relateret til Deres forslag om at eksternalisere en række områder, det vil sige outsource. Synes De ikke, at der er en vis modsætning mellem eksternalisering på den ene side og på den anden side Deres berettigede ønske om en fælles, uafhængig medarbejderstruktur i Kommissionen? Hr. kommissær, hvad vil De gøre for at undgå, at eksternaliseringen resulterer i en splittelse af den fælles civil service?

 Kinnock, Neil
Fru formand, må jeg sige som svar på hr. Swobodas første spørgsmål, at han kan have været ude for nogle uheldige episoder, men at de bestemt må have været med et mindretal af personalet. Jeg vil ikke gå i detaljer med dette, men blot gentage, hvad jeg tidligere sagde om, at den vilje til at tilpasse sig under ekstremt pres med store arbejdsbyrder og med to meget gennemgribende forslag, som langt størstedelen af Kommissionens personale har udvist i det seneste år, virkelig gør dem ære. Det tyder ikke på modstand mod forandringer. De har brug for klare retningslinjer. De fortjener et gennemsigtigt beslutningsgrundlag, men de har ikke desto mindre, under hvad der undertiden har været yderst svære vilkår, vist, at de er villige til at deltage positivt i processen.
Der vil altid i enhver forvaltning i et hvilket som helst demokrati være personer, der bruger tiden på at lede efter grunde til at være pessimistiske, skabe tvivl og høste bitterhed. Disse mennesker findes i alle sociale lag med Europa-Parlamentet som den eneste undtagelse, naturligvis.

Det betyder, og jeg ved godt, at det ikke gælder hr. Swoboda, at der i pressen og andre steder på grund af en meget lille minoritet, der betragtes som repræsentativ udadtil, men ikke indadtil, ofte tegnes et groft misvisende billede af den villige, højst professionelle, pligtopfyldende og, som formanden, hr. Prodi, sagde tidligere, stærkt motiverede offentlige tjeneste i EU. Jeg håber, at de ærede medlemmer, selv om det undertiden kan være svært, altid vil forsøge at skelne mellem disse grupper.
Endelig er eksternaliseringen og den fremgangsmåde, som vi i selskab med flere ærede medlemmer fra alle dele af dette Parlament - og dem takker jeg - er fortalere for, bestemt ikke en afvigelse fra konceptet om eller gennemførelsen af en permanent, uafhængig og kompetent offentlig tjeneste i EU. Tværtimod sikrer vi ved at definere vores ledelsesroller effektivt og ved at eksternalisere forpligtelserne til at gennemføre allerede vedtagne politikker på en højst ansvarlig måde den europæiske offentlige tjenestes levedygtighed og kompetence, og vi sikrer de europæiske skatteydere maksimal fleksibilitet under garanteret sikre betingelser. Jeg håber, at Parlamentet fortsat vil støtte denne eksternaliseringsproces.

Guy-Quint
Hr. kommissær, tak for de oplysninger, De er fremkommet med om reformforslaget. Jeg er enig med hr. Swoboda, når han siger, at personalet i øjeblikket er meget bekymret, selv om De beroliger os med, at det procentmæssigt ikke gælder en særlig stor del af personalet. Men hvis jeg har forstået det korrekt, vil forhandlingsrunderne begynde nu, hvilket vil tillade en tilpasning af forslaget til de principper, De forsvarer, nemlig præstation, nyskabelse og uddannelse. Jeg vil tillade mig at stille tre spørgsmål.
Hvordan agter De i Deres udkast at tage hensyn til den multikulturelle virkelighed, som omgiver EU's funktionærer, der ikke alle har samme traditioner med hensyn til administrativ forvaltning? Hvad mener De, der skal til, for at alle finder sig til rette?
Mener De - for det andet - ikke, at det er væsentligt, selv om iværksættelsen vil tage tid - De talte netop om 2002 - hurtigt at fastsætte foranstaltninger, altså at planlægge denne iværksættelse, for at genoprette tilliden til EU's arbejdsmetoder og funktionærernes entusiasme?
For det tredje mener jeg, at der mangler noget i vores overvejelser. Hvordan tages der hensyn til de prioriteter, der er fastsat af ekspertarbejdsgruppen, som fastslog, at der først og fremmest er to samarbejdsrelationer, der skal ændres? For det første samarbejdsrelationen med hensyn til det arbejde, der udføres af funktionærerne, Europa-Kommissionen og - om jeg så må sige - beslutningstagerne, generaldirektørerne og kommissærerne. For det andet samarbejdsrelationen vedrørende forbindelsen mellem Kommissionens administrative arbejde og dem vi giver penge eller arbejdsmetoder, EU's interventionsmetoder. Hvad agter De at gøre i denne forbindelse?

Prodi
Fru formand, jeg vil svare på de to første spørgsmål, da de drejer sig om et yderst aktuelt og yderst generelt punkt.
Om de ansattes utilfredshed vil jeg sige, at vi selvfølgelig har skabt usikkerhed i årets løb, hvilket jeg er klar over. Det har været et vanskeligt forløb, men vi havde ikke noget valg, for vi var nødt til at starte fra bunden og tage hver enkelt funktion op til fornyet overvejelse, hvilket også gjaldt for de grundlæggende målsætninger og spørgsmålet om den multikulturelle sammensætning. Men hvorfor er denne reform så vanskelig? Det er den, fordi vi ikke kan acceptere en gentagelse eller en fantasiløs efterligning af visse nationale forvaltninger. Hvis vores splinternye forsøg på at sammensmelte de forskellige traditioner og kulturer til én tradition og én kultur ikke lykkes, har vi ikke udført vores opgave ordentligt. Derfor er det klart, at vi kun kunne - og kun kan - gennemføre en sådan proces, hvis vi virkelig starter fra bunden på alle områder og tager hvert enkelt aspekt op igen. Jeg er udmærket klar over, at vi har givet anledning til uro, og det vil jeg gerne påtage mig ansvaret for, men vi havde ikke noget valg. Vi tager fat på spørgsmålet allerede i dag ved at stille et åbent forslag, som ikke begrænser sig til nogle punkter, man kan godkende eller ej, men som er startskuddet til en debat, som vi i øvrigt har tradition for, og som vil blive en del af en offentlig forvaltningstradition, der adskiller sig fra de andre landes traditioner.
Der er stadig lang tid igen, før denne reform er gennemført - det vil tage hele næste år at føre den ud i livet - men som kommissær Kinnock sagde for lidt siden, burde vi inden udgangen af juli være færdige med de drøftelser, hvor vi skal fastlægge vores strategi sammen med fagforeningerne og personalet. Vi regner med, at vi i løbet af nogle få måneder - det vil sige inden sommeren - allerede råder over den endelige referenceramme, og at vi så kan gennemføre de enkelte punkter i den efterfølgende fase.

 Kinnock, Neil
Fru formand, jeg vil nøjes med at besvare det tredje spørgsmål om henstillingerne fra udvalget af uafhængige eksperter.
For at gøre det kort vil jeg blot sige, at udvalget af uafhængige eksperter er kommet med over 90 henstillinger. Vi har enten efterkommet eller overgået alle forslag fra udvalget dog med et par undtagelser, som ikke kunne gennemføres i praksis. Det glæder mig at kunne berette, at det indbefattede henstillingerne om forholdet mellem kommissærer, kabinetter og tjenestegrene, som i september 1999, som en af Kommissionens første handlinger under Romano Prodis ledelse, blev genstand for aftalte regler for disse forhold. Henstillingerne kan benyttes af alle, der er omfattet af reglerne, så der er tale om et stort fremskridt i retning af større gennemsigtighed, hvilket jeg mener er til gavn for tjenestegrenene, kommissærerne og kommissærernes kabinetter.
Til slut vil jeg om forholdet mellem kommissærerne i forvaltningen og eksternaliseringen ikke tilføje noget videre til det, jeg sagde til hr. Swoboda. Jeg vil blot sige, at de skridt, vi allerede har taget til at afskaffe de såkaldte tekniske rådgivningsinstanser og til at etablere det vigtige nye agentur, Europe-Aid, som en tjenestegren under Kommissionen med de kæmpefordele, som det medfører for forvaltning og ansvarlighed, beviser, at vi ikke blot tog udvalget af uafhængige eksperter alvorligt, men at vi absolut også har taget de forskellige betænkninger fra Parlamentet alvorligt. Navnlig de betænkninger, som hr. Bourlanges har udarbejdet, eller som er tilknyttet disse.

Maij-Weggen
Fru formand, jeg takker Kommissionen for det, den har meddelt os. Jeg må indrømme, at denne forhandling virker noget bizar på mig, fordi den jo giver indtryk af, at vores EU-tjenestemænd, hvor dygtige de end er, og hvor hårdt de end arbejder, udgør en lidt ynkværdig kategori, som på en række områder har brug for opbakning. Jeg kender udmærket EU-tjenestemændenes arbejdsvilkår og løn. De tjener, i hvert fald i de højere løntrin, mere end en minister eller endda end en statsminister i de nationale medlemsstater. Lad os således ikke overdrive.
Mit spørgsmål er egentlig følgende: Jeg hørte kommissær Kinnock sige, at EU-tjenestemænd nyder godt af en række faciliteter, som ikke længere er tidssvarende. Jeg formoder, at han dermed sigter til muligheden for at købe afgiftsfrie varer såsom biler og alkohol. Kan De præcist sige, hvilke faciliteter der afskaffes, fordi De ikke længere anser dem for at være tidssvarende?
Endvidere sagde De også, at De vil foretage lønforbedringer. Kan De nøjagtigt sige os, hvilke lønforbedringer De tænker på? Efter min opfattelse er der nemlig ikke ret meget mere, der skal forbedres på dette område.

 Kinnock, Neil
Fru formand, jeg tror, det ærede medlem vil få stor glæde af at se de meget læseværdige dokumenter, som Kommissionen har behandlet med henblik på høring i dag. Jeg er meget stolt over, at vores institution meget præcist har redegjort i alle detaljer for alt, hvad der skal siges om lønninger, karrierestruktur og de tillæg, som har været til rådighed for tjenestemændene i EU. Jeg håber og ved, at det er et udbredt ønske, at alle institutionerne hurtigst muligt skal efterligne denne praksis.
Med hensyn til biler uden moms har alle udlændinge, som arbejder i alle de europæiske institutioner ret til under belgisk lov at anskaffe visse varer, herunder biler, momsfrit i de første 12 måneder af deres ansættelse, men ikke derefter. Med hensyn til tillæggene har der siden 1960'erne eksisteret en bestemmelse, som gjorde det muligt for tjenestemænd i EU at overføre dele af lønnen til deres hjemland. Den blev indført, fordi det var så vanskeligt og dyrt at foretage internationale pengeoverførsler. I årenes løb er det dog blevet meget let at overføre penge. Det egentlige problem består i, at der var indbygget en koefficient som kompensation for forskellene mellem medlemsstaternes forskellige valutaer. Det betød ulige kompensationer, og det er derfor systemet nu belaster budgettet mere end berettiget, og det er derfor vi vil afskaffe det.
Det samme gælder de rejsegodtgørelser, der blev indført i 1950'erne på grundlag af prisen for en togbillet til hjemlandet på første klasse for en tjenestemand mindst en eller to gange om året. Det var én ting, da der var seks medlemsstater, hvis grænser stødte op til hinanden, og som var forbundet af jernbanelinjer. Det har ændret sig en del. En ordning, som giver ret til en togbillet på første klasse to gange om året til forskellige dele af EU, er ikke længere berettiget. Vi er ved at ændre det system radikalt og bringe det i overensstemmelse med moderne rejsevilkår.
Jeg håber, at det også er noget, der vil blive efterlignet.

Van Hulten
Fru formand, det vigtigste mål for reformprocessen må være at gøre Kommissionen til en forvaltning i verdensklasse, som kan tjene den europæiske offentlighed.
Det første spørgsmål, som socialdemokraterne må stille, er, om de foreslåede reformer er til gavn for personalet. Det er de ikke. De er ikke til gavn for personale, som konsekvent præsterer for lidt. De er ikke til gavn for personale, som håber at blive forfremmet udelukkende på grundlag af anciennitet. De er ikke til gavn for personale, som nægter at lære nyt. De er med andre ord ikke til gavn for en lille del af Fællesskabets tjenestemænd. Men de er i høj grad til gavn for alle andre ansatte. Radikale reformer af kategorisystemet med indførelse af en lineær karrierestruktur vil betyde nye muligheder for personalet, især kvinder og unge.
Mit spørgsmål til kommissæren lyder derfor: Vil De under den forestående høringsproces sikre, at det lille mindretals interesser ikke sættes over det store flertal af ansattes fremtidsudsigter?

 Kinnock, Neil
Fru formand, jeg siger med vægt, ja, ja, ja, til alle hr. van Hultens spørgsmål, og det gør jeg med glæde.

Formanden
Det var et godt svar som afslutning på forhandlingen.
Tak til hr. Romano Prodi, hr. Kinnock og alle de kolleger, der har deltaget i debatten.
(Protester fra hr. Bigliardo)
Hr. Bigliardo, jeg ville gerne have givet Dem ordet, men som De kan se, er tiden desværre knap. Det var nødvendigt, at de tre ordførere fik mulighed for at udtale sig, eftersom de havde bedt om ordet. Det er efter min mening rimeligt.
Hr. Cox gav afkald på sin taletid, og det vil jeg gerne takke ham for.

Cox
Fru formand, jeg vil gerne på vegne af min gruppe sige, at vi bifalder, at denne udtalelse først blev fremsat i Parlamentet og ikke i medierne eller andre steder.

Haarder
Jeg vil blot spørge hr. Kinnock, om vi kan være sikre på, at disse glimrende reformer også bliver gennemført her i Parlamentet.
  

Howitt
Hr. formand, jeg havde på forhånd underrettet tjenestegrenene om, at jeg ønskede at fremsætte en bemærkning til forretningsordenen, mens fru Fontaine havde forsædet. For mig at se blev der givet fortrinsret til dem, der blot rakte fingeren i vejret under første del af dette møde. Det beklager jeg. Vil De venligst fortælle mig, hvornår formanden næste gang har forsædet, da jeg ønsker at fremsætte en bemærkning til forretningsordenen til hende. Og kan De forsikre mig, at jeg får lov til det til den tid?

Formanden
Det gør hun i Strasbourg, hr. Howitt! Formanden vil lede mødet næste gang i Strasbourg, og De har således tid til at overveje Deres spørgsmål.

Gorostiaga Atxalandabaso
I starten af dette møde talte formanden om "la liste insupportable d'attentats", og jeg er enig med hende. Dette er en utålelig situation. Netop nu, hvor den colombianske præsident mødes med præsident Bush for at diskutere, hvordan man skal komme videre med fredsforhandlingerne med de revolutionære guerillaer, og hvor Zapatist-tilhængere marcherer gennem 12 stater til Mexico City for med præsident Fox at drøfte et lovforslag, der vil give Mexicos indianere selvstyre, give deres sprog retsstatus og give dem rettigheder til naturressourcerne, gør den spanske regering det modsatte i et nyt aggressivt forsøg på at slå ned på forkæmperne for baskisk selvstændighed.
I Bilbao i sidste weekend bekræftede borgmester Oreja, at han ønskede at besejre ETA, ikke blot at sikre, at de forsvandt. Hr. Poettering, De var til stede sammen med hr. Berlusconi. De deltog i dette møde som særligt vidne. Tror De, hr. Poettering, at denne aggressive politik vil føre til fred i Baskerlandet?

Korakas
Hr. formand, mens antallet af dødsfald i Irak vokser som følge af de forbryderiske sanktioner og som en konsekvens af de amerikanske og britiske bombardementer med radioaktive våben i 1990 og 1998, kom den nye terroristhelt, som er indsat i Det Hvide Hus, og i sin iver efter at overgå sin far og Clinton ...
(Formanden afbrød taleren)

Formanden
Hr. Korakas, vi drøfter dette spørgsmål i morgen. Det er ikke nødvendigt, at De kommer med et indlæg til forretningsordenen, eftersom De i morgen har mulighed for at tale om dette emne.

Frahm
Hr. formand, under mødeperioden i Strasbourg stillede jeg et spørgsmål til fru Fontaine angående fangerne i de tyrkiske fængsler, og jeg fik et meget venligt svar. Desværre var det på fransk, men jeg har fået det oversat, så nu forstår jeg det også. I dette brev beskrives den proces, der er i gang nu, omkring forhandlingerne med den tyrkiske regering om demokratisering som en optakt til hele ansøgnings- og udvidelsesprocessen. Jeg vil gerne understrege, at det nu i højere grad end tidligere er nødvendigt at agere i denne sag, fordi Tyrkiet ud over de problemer, landet allerede er ramt af, nu står over for en voldsom både politisk og økonomisk krise, som vil betyde tilbageslag i demokratiprocessen, og som vil betyde, at politiske fanger i fængslerne er endnu dårligere stillet, end de var før. Derfor denne anmodning om, hr. formand - det er ikke fru Fontaine, der sidder i stolen, men De repræsenterer jo formandskabet - at man endnu en gang tager denne her sag op, at man endnu en gang presser på over for de tyrkiske myndigheder for at få dem til at sætte demokratiprocessen i gang i stedet for at sætte den i stå, at få den bragt videre, for hvad vi er vidne til nu, er et tilbageskridt.

Formanden
Fru Frahm, dette er et emne, som Parlamentet altid beskæftiger sig med, både i de ansvarlige udvalg og her i salen, når det bliver opført på dagsordenen.

Méndez de Vigo
Hr. formand, en indledende bemærkning: En kollega, som tager plads i her i salen og taler på et sprog, der ikke er hans eget, vil uden tvivl være tjent med noget engelskundervisning, så der i det mindste er nogle, der kan forstå ham.
Men det, jeg egentlig vil, hr. formand, er at tale om det spørgsmål, som formanden for Den Socialdemokratiske Gruppe, hr. Barón, nævnte, nemlig arrangementet den 7. marts.
Vi har i dag set, at Rådet har truffet en ensidig beslutning om at indkalde til et arrangement den 7. marts, der skal indlede debatten om EU's fremtid. Og som vi har kunnet konstatere i dag, har Rådet handlet uden kommissionsformandens vidende og har dermed taget hans navn forfængeligt.
Formanden har sagt, at hun ville overveje sagen, og efter det, jeg har hørt her, mener jeg, at det vil være bedre, hvis Europa-Parlamentet ikke deltager i arrangementet, som ikke er andet end ren markedsføring, og jeg vil også opfordre Kommissionen til ikke at deltage.
Hvis vi ønsker at diskutere EU's fremtid - den store offentlige debat, som skal finde sted - skal det ske på et grundlag, som de tre institutioner er enige om.

Formanden
Der er også en anden løsning, hr. Méndez de Vigo, nemlig at man ændrer det hele fuldstændigt gennem Parlamentets og Kommissionens tilstedeværelse, og at man sletter hele den dokumentation, der er blevet udarbejdet hidtil, og udarbejder nyt materiale. Dette er også en løsning! Jeg kan dog godt forstå Deres skarpe svar.

Medina Ortega
Hr. formand, jeg vil påberåbe mig forretningsordenens artikel 122 til en personlig bemærkning. Hr. Galeote har omtalt min person og beskyldt mig for at have partipolitiske hensigter, fordi jeg har rejst spørgsmålet om parlamentsmedlemmerne Berlusconis og Dell'Utris immunitet.
Som spansk medlem af Europa-Parlamentet og som socialdemokratisk koordinator i Retsudvalget har jeg beføjelse, og på en vis måde forpligtelse, til at reagere, for jeg synes, at det er meget flovt, at man, syv måneder efter at præsidenten for Spaniens højesteret sendte Parlamentet en anmodning om ophævelse af immunitet, ikke engang har været så venlig at svare ham.
Ansvaret ligger hos enten Parlamentet eller den spanske regering.

Díez González
Hr. formand, mine damer og herrer, efter hr. Gorostiagas ord vil jeg blot stille Parlamentet et spørgsmål. Hvor længe vil Parlamentet finde sig i den krænkelse, det er, at et af dets medlemmer under dække af sin status som medlem valgt i en af medlemsstaterne - Spanien - hver gang der er et attentat og en fordømmelse i Parlamentet, bruger sin taletid til at bagatellisere attentatet, retfærdiggøre forbrydelserne og dermed gøre sig medskyldig i mordene?
Hvor længe skal vi finde os i denne krænkelse, hr. formand?

Poettering
Hr. formand, egentlig ville jeg helst ikke bede om ordet, men efter det, som hr. Medina Ortega har sagt, må jeg alligevel gøre det. Hr. Medina Ortega, det, som De gør her, er meget gennemskueligt. Jeg vil gerne minde Dem om, at der foregår en brevveksling mellem Deres gruppeformand og formanden for Europa-Parlamentet, hvilket De naturligvis ved. De ved også, at der er regler for, hvordan man omgås immuniteten i det ansvarlige udvalg, og det betyder, at de ansvarlige instanser i det land, hvor man bebrejder nogen en bestemt adfærd, skulle have givet disse informationer. Sådan var det også i 1990, da Deres nuværende gruppeformand var formand for Parlamentet. Jeg vil gerne bede Dem om at tage dette til efterretning, så vi ikke her skal føre en debat, der er en forberedelse til valgkampen i Italien. Det er nemlig Deres taktik.
(Bifald fra PPE-DE-Gruppen)
Eftersom Deres gruppe og kompetente personligheder fra Deres parti har tilladt denne skandale mod Østrig, vil vi ikke tillade, at De igen fører valgkamp i Europa-Parlamentet. Hr. formand, jeg vil gerne sige meget tydeligt, at den kollega og formand for Europa-Parlamentet, som De jo dermed kritiserer, har opført sig fuldstændig korrekt, og dette har hun også beskrevet i sit brev til gruppeformanden for Den Socialdemokratiske Gruppe. Tro mig, hr. Medina Ortega, hvis De vil føre valgkamp her, så skal De også få valgkamp. Men De kan også regne med, at vi ikke vil tillade, at De her klart giver udtryk for Deres holdninger, som ikke kan forsvares.
(Bifald fra PPE-DE-Gruppen)

Korakas
Hr. formand, jeg vil protestere over, at De afbrød mikrofonen, uden at jeg fik lov til at tale færdigt. Der var to ting, jeg ville sige. Den ene drejede sig om bombardementerne i Irak. De afbrød mig, fordi forhandlingen finder sted i morgen, men det, jeg forsøgte at fortælle Dem, var, at jeg har et forslag til forhandlingen i morgen: Nemlig at der holdes en afstemning. Jeg undlod at fremsætte forslaget under behandlingen af dagsordenen, så jeg ikke behøvede at tale to gange.
Det andet spørgsmål drejer sig om Moldavien. Før valget i Moldavien læste jeg i aviserne et helt uacceptabelt indlæg af den højtstående repræsentant for FUSP, hr. Solana, og på baggrund af valgets resultater - hvor Moldaviens befolkning frit gav sin mening til kende og gav kommunisterne et stort flertal af stemmerne - vil jeg gerne omtale denne uacceptable holdning. Tillad mig at læse højt, og jeg vil så anmode Parlamentet om at tage stilling ...
(Formanden afbrød taleren)

Formanden
Hr. Korakas, lige før ønskede De at tale og foreslå en ændring af dagsordenen, efter at vi allerede havde vedtaget den, og nu tager De et emne op, som overhovedet ikke har noget med sagen at gøre. Deres indlæg var ikke et indlæg til forretningsordenen!

Medina Ortega
Hr. formand, jeg vil igen påberåbe mig forretningsordenens artikel 122 til en personlig bemærkning.
Det er, som om det i Det Europæiske Folkeparti gælder om at nedgøre ethvert socialdemokratisk indlæg ved at tillægge det partipolitiske motiver eller betegne det som valgpropaganda. Hvad kunne jeg ønske mig mere end at få indflydelse på valgprocessen i Italien!
Den italienske valgproces finder sted i Italien, men i Spanien har vi i øjeblikket en højesteretspræsident, som venter på svar fra Parlamentet, og det har han endnu ikke fået.

Obiols i Germà
Hr. formand, jeg beder om ordet på grund af bemærkninger ikke om mig, men om formanden for min gruppe, og som næstformand for gruppen vil jeg sige, at hr. Poetterings indlæg efter min mening var helt genialt. Jeg ønsker Dem tillykke.

Jeg troede, at de demokratiske partier var lovligt beskæftiget med at forberede et demokratisk valg. Beskyldninger om valgpropaganda er typiske for autokratiske ledere, ikke for demokratiske ledere.
Jeg må sige, at hr. Berlusconi laver valgpropaganda i Spanien i disse dage. Og jeg må sige til hr. Poettering om hans vurdering af denne situation, at han må have læst Kammerat Napoleon af George Orwell og delt nogle af figurernes holdninger, og at De må huske på, at alle de europæiske borgere er lige, men at nogle, f.eks. hr. Berlusconi, er mere lige end andre.
For den eneste sikre oplysning, vi har, er, at en anmodning om ophævelse af immunitet er blevet syltet i en eller anden institutions kontor i mindst syv måneder i en situation, som har indflydelse på et valg, der om kort tid afholdes i Italien ...
(Formanden afbrød taleren)

Napoletano
Hr. formand, eftersom man nævnte det italienske valg, vil jeg gerne berolige hr. Poettering, og jeg vil gerne tilføje, at på disse vilkår er plenarforsamlingen bestemt ikke det rigtige forum at drøfte et spørgsmål, som man har behandlet i lang tid i den spanske presse, og som er blevet overtaget af de italienske aviser. Det er faktisk dem, der har givet os kendskab til dette.
Jeg er desuden af den opfattelse, at vi råder over nogle organer - f.eks. Parlamentets Præsidium - og nogle kompetencer - f.eks. hos Retsudvalgets formand, Europa-Parlamentets formand og generalsekretæren - som stille og roligt vil kunne rekonstruere forløbet og finde ud af, om der har fundet uregelmæssigheder sted i forhold til andre tilfælde. Jeg mener ikke, at plenarforsamlingen er det mest hensigtsmæssige sted at gøre dette. Derfor bør vi efter min mening have tillid til disse organer og vente på, at sagen bliver grundigt undersøgt, da jeg tror, at dette spørgsmål interesserer alle parlamentsmedlemmerne. Jeg spørger mig selv, om man har anvendt den samme procedure, som man ville have anvendt for et hvilket som helst parlamentsmedlems vedkommende.

Tajani
Hr. formand, jeg kan kun glæde mig over fru Napoletanos udtalelser, som er i modstrid med holdningen i den politiske gruppe, hun tilhører her i Parlamentet. Jeg er helt enig med gruppeformand Poettering i, at vi ikke bør tage spørgsmål op i Parlamentet, som vedrører medlemsstaternes interne anliggender.
Jeg er dog ked af, at vores spanske kollega, som citerede Kammerat Napoleon, tydeligvis ikke har læst bogen eller forstået dens budskab, eftersom denne bog kritiserede de kommunistiske styrers totalitarisme. Vores kære kollega burde måske henvende sig til nogle af militanterne i sine egne rækker.
Under alle omstændigheder håber jeg, at vi fremover vil tage ved lære af det, der er sket, og jeg vil gerne kraftigt opfordre parlamentsmedlemmerne til ikke at bruge Europa-Parlamentet til interne politiske spørgsmål. Der har allerede fundet mange indblandinger sted i de sidste par dage, og det var også tilfældet med den belgiske ministerpræsident, som blandede sig i Italiens anliggender på en fuldstændigt upassende måde.
Jeg vil gerne takke fru Napoletano endnu en gang for hendes udtalelser.

Formanden
Dette var det sidste indlæg til forretningsordenen, for ellers kan vi ikke nå at behandle alle de emner, der er på dagsordenen.

Forslag til TÆB 1/2001
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0064/2001) af Haug for Budgetudvalget om forslag til Den Europæiske Unions tillægs- og ændringsbudget 1/2001 for regnskabsåret 2001.

Haug
Hr. formand, det har jo nu varet noget længere, men vi var nødt til også at drøfte disse vigtige sager med hinanden inden de mindre vigtige sager.
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, vi skal træffe afgørelse om et tillægs- og ændringsbudget - det første i år - som blev fremlagt af Kommissionen den 31. januar og allerede vedtaget af Rådet under førstebehandlingen. Dette tillægs- og ændringsbudget har flere aspekter. Kommentaren til artikel B7-541 skal ændres, så genopbygningsagenturet på Balkan også kan få administrative bevillinger til arbejdet i Montenegro. Euro/dollar-kursen skal tilpasses i henhold til forordningen om budgetdisciplin: Mens budgettet for 2001 er baseret på en kurs på 1 euro = 0,91 dollar, skal Kommissionen, når den foretager en tilpasning, gå ud fra 1 euro = 0,87 dollar. Det fører til en besparelse på 245 millioner euro, som i virkeligheden kun er virtuel. Der skal overføres 60 millioner euro fra reserven til budgetkontoen, for at der kan ydes tilskud til de BSE-test, der er vedtaget. Og nu kommer det, som virkelig interesserer os alle, efter hvad man kan konkludere ud fra den sidste uges forhandlinger og diskussioner: Der skal nemlig bruges yderligere 971 millioner euro, for at vi i det mindste kan være nogenlunde i stand til at overvinde følgerne af BSE-krisen.
Beløbet på 971 millioner euro fordeler sig på følgende måde: 700 millioner til opkøb og destruktion af kvæg over 30 måneder, 238 millioner til opkøb med henblik på oplagring og yderligere 33 millioner til test af kvæg over 30 måneder, der er bestemt til konsum. For at sige det ligeud går jeg ind for, at det foreslåede tillægs- og ændringsbudget skal vedtages, om end modificeret. Modificeret, fordi vi vil opmuntre medlemsstaterne til at tage større ansvar for den fælles landbrugspolitik. Jeg går altså ind for det, men jeg kan også godt forstå de kolleger, der uden forbehold vil forkaste dette tillægs- og ændringsbudget.
Min første indskydelse var da også at sige nej. Efter at jeg er blevet medlem af Europa-Parlamentet, skal jeg forsvare den fælles landbrugspolitik i mit hjemland. Det er forbandet svært. Næsten halvdelen af vores budget går til vores landbrugspolitik, deraf næsten en femtedel til at stimulere produktionen af oksekød. Men nu, hvor oksekødsmarkedet er brudt sammen, skal vi bruge næsten 1 milliard euro til at destruere kvæg, som ikke kan sælges, men som vi har brugt mange penge på at opdrætte. Det er virkelig meget svært at forstå for folk, der står udenfor, skatteydere og forbrugere, hvis de overhovedet forstår det. For ét er klart: Hvor mange penge det end må koste at afværge de første følger af BSE-krisen, så vil det alligevel ikke være nok til hele året. Det er kun den berømte dråbe i havet. Eller et lillebitte plaster på et svulmende sår, og dette svulmende sår er vores fælles landbrugspolitik med dens system af produktionsstimulanser.
Disse mekanismer stammer fra en tid, hvor der stadig var mangel på de fleste fødevarer. Men den tid har vi for længst lagt bag os. Nu er der overskud og overflod på de vigtigste markeder. Det, at der er støtte forbundet til produktionen, er en tilskyndelse, næsten en tvingende opfordring, til at producere stadig mere og intensivere produktionsmetoderne yderligere. Intensiveringen fører til miljøbelastninger og til en marginalisering af mindre produktive etableringssteder. Dette system kan ikke engang forsvares med sociale aspekter, for det har kun ført til, at de store bedrifter bliver endnu større, og de små familielandbrug dør, fordi de ikke er store nok til, at man kan leve af det.
Samlet set går 80% af midlerne til EUGFL til mindre end 20% af bedrifterne. Vi skal bort fra dette system. Vi må ikke længere kun mingelere lidt ved symptomerne ved systemet. Vi skal kurere. Denne systemimmanens fører kun til nye vanskeligheder. Lad os udnytte den nuværende krise til at reformere vores fælles landbrugspolitik grundlæggende. Vi skal udnytte den til en reform, der er rettet mod følgende mål: Vi skal bevare et tilstrækkeligt antal landmænd for at bevare miljø og kulturlandskab og anerkende to funktioner, der er vigtige for landmændene, nemlig produktion af fødevarer af høj kvalitet og miljøbeskyttelse i relation til udvikling af landdistrikterne. Og naturligvis også det, som Europa-Parlamentet altid har ønsket: støtte til landdistrikterne. Dermed menes jo også støtte til andre former for økonomisk aktivitet og ikke kun til landbrugssektoren.
Lad os betragte tillægs- og ændringsbudgettet som den sidste foranstaltning i den gamle landbrugspolitik, som vi er nødt til at have, fordi der lige i farten ikke er noget andet system. Men med den næste finansielle foranstaltning skal vi tydeligt kunne se konturerne af en ændret landbrugspolitik. For ét er klart: Sådan som jeg som økonomisk ansvarlig ser på tingene ud fra en finansiel indfaldsvinkel, så ved jeg også, at den nuværende krise ikke er en finansiel krise, men en krise i vores landbrugspolitik. Jo før vi igangsætter de rigtige tiltag til at overvinde den, jo bedre.
Nu, hvor 2 millioner kreaturer skal dræbes og destrueres for at aflaste markedet, taler man om et etisk problem. Ja, kære kolleger, 2 millioner gamle kreaturer bliver hvert år slagtet i Europa. Det er altså helt normalt. De vandrer blot ned i de europæiske maver og ikke i forbrændingsanlæggene. Men jeg synes, det er noget søgt, at man påberåber sig etikken. Især fordi der nu i forbindelse med et slagteprogram for kalve tales om en Herodes-præmie. Ja, du milde, vi gør os jo i den grad til gode på vores kristelige vesterlandske rødder, så jeg må minde om, at kejser Herodes lod de nyfødte drenge myrde. Det var altså mennesker, ikke dyr! Med al kærlighed og respekt for beskyttelse af dyr, skal vi dog ikke overdrive. Der er forskel på mennesker og dyr. Glem ikke det!

Maat
Hr. formand, det væsentlige spørgsmål til det første tillægs- og ændringsbudget for 2001 er, om det europæiske landbrugshus skal bygges under BSE-branden. Må en krise bruges eller misbruges til ens egne politiske mål, til en mere grøn landbrugspolitik eller netop til liberalisering af denne? Det virkelige problem med BSE forårsages ikke af store eller små bedrifter eller af antallet af køer pr. hektar. Det virkelige problem er, at medlemsstater har ladet hånt om europæiske regler og således faktisk har misbrugt europæiske forbrugeres og landmænds tillid. På denne baggrund må jeg, bl.a. i betragtning af diskussionen i Landbrugsudvalget, sige, at ændringsforslag 2 til og med 5 ikke harmonerer med Landbrugsudvalgets enstemmige udtalelse til Budgetudvalget. Ændringsforslag 1 er optaget i Landbrugsudvalgets udtalelse.
Kommissionens program, der består af syv punkter, drøftes senere. Det drejer sig nu om det foreliggende tillægs- og ændringsbudget. Landbrugsudvalget godkender dette tillægs- og ændringsbudget, som er i overensstemmelse med de forslag, som det stillede allerede i november 2000. Selv om grundlaget er svagt, bl.a. på grund af forholdet mellem euroen og dollaren, som i øjeblikket er betydeligt mere ugunstigt, end det er ønskeligt for landbrugsbudgettet, eller end Kommissionen formoder, er dette alligevel den nemmeste metode. De finansielle midler i det eksisterende budget benyttes, og de finansielle overslag overholdes. Det vil ikke længere være tilfældet i den nærmeste fremtid. Nu, hvor oksekødsforbruget i EU er faldet med 28%, og eksporten næsten er umulig, er vi på vej til et overskud på 2,5 millioner t oksekød, selv om lagerkapaciteten i EU kun udgør 1 million t.
Følgerne for landmændenes indkomster er dramatiske, og de lave priser tilskynder bestemt ikke forbrugerne til større forbrug. Udgiftsloftet vil hurtigt blive nået. I Europa-Parlamentets Landbrugsudvalg er det besluttet at drøfte fire alternativer for fremtidig finansiering, nemlig ændring af de finansielle overslag, besparelser på det løbende budget, tilpasning af udgiftsfordelingen mellem Unionen og medlemsstaterne eller en supplerende finansiering via afgifter og sanktioner. På grund af den nuværende mund- og klovsygekrise må denne diskussion føres hurtigere, end vi faktisk synes om.
Hr. formand, det vil være tydeligt for Dem, at Landbrugsudvalgets støtte til tillægs- og ændringsbudgettet kan betragtes som en opbakning af Kommissionen. Denne udviser i hvert fald større handlekraft end Rådet, som bliver hængende i sine egne nationale dagsordener i stedet for at finde en løsning på krisen.

Böge
Hr. formand, mine damer og herrer, min gruppe må nødvendigvis stemme for tillægs- og ændringsbudgettet i mangel af funktionsdygtige alternativer, fordi der netop i denne krisesituation skal handles hurtigt. Vi gør også dette i erkendelse af, at BSE i de forgangne år - og fortidens fejl indhenter os i dag - har været udsat for svigt fra statens side. Derfor er der også et fælles ansvar forbundet med at overvinde denne krise. Vi vil således også stemme for finansieringsordningen 70/30, fordi vi ønsker, at budgettet skal vedtages hurtigt, også selv om der ganske givet er nogle, der gerne ville diskutere dette emne mere intensivt med henblik på fremtidige situationer.
Jeg vil også tilføje, at vi i denne vanskelige tid bør gøre alt for at handle seriøst og ikke fortsætte med at dreje rundt i en panikspiral, for jeg ønsker ikke, at vi skal have det ene tillægsbudget efter det andet. Jeg vil gerne endnu en gang minde alle om, at vi kun befinder os i den første tredjedel af gennemførelsen af Agenda 2000, der er blevet rost af så mange, og så kan det jo ikke nytte noget, at vi først fejrer den som en succes som europæisk forretningsgrundlag for perioden indtil 2006, og så ved første passende lejlighed giver den en hård opbremsning, så den næsten slår en saltomortale. Det er ikke særligt troværdigt.
Nødsituationer kræver nødforanstaltninger, men den, der på et sådant tidspunkt vil omlægge for meget på én gang, kan hurtigt komme ud af kurs, hvis der er strid modvind i Europa. Så der er behov for en dynamisk indsats, men også for en vis indfølingsevne for at kunne håndtere tingene på en seriøs måde. Det handler om med henblik på fremtiden - og naturligvis også med henblik på udvidelsen mod øst og den næste forhandlingsrunde i WTO - at videreudvikle den fælles landbrugspolitik, den europæiske model for forbrugerbeskyttelse og landbrug, også på grundlag af det, som medlemsstaterne har lovet i international sammenhæng med Agenda 21 om bevarelse af ressourcer og bæredygtighed, men netop også om på internationalt plan at skabe balance mellem udnyttelse af naturen på den ene side og anvendelse af teknik og økonomi på den anden side.
Hr. formand, jeg tror, at vi i dag befinder os i en situation, hvor det ikke kun er Europa-Parlamentet, der skal beskæftige sig med dette emne, men også - og dette siger jeg på opfordring af min gruppe - stats- og regeringscheferne på det kommende topmøde i Stockholm, for at de kan komme med nogle ærlige svar, for det er krisen alvorlig nok til. Forbrugerne er bekymrede og skal have klar besked. Medlemsstaterne må omsider gøre deres hjemmearbejde hurtigere, end de tidligere har gjort. Side op og side ned har vi eksempler på, at Kommissionen først er blevet presset og omsider så har handlet, men medlemsstaterne har handlet for sent. Det skal ophøre. De mange angreb, der simpelthen krænker og betvivler landmændenes erhvervsmæssige integritet, skal forklares. Det, der delvist sker, er ikke længere tilladeligt. Det skal stats- og regeringscheferne gøre rede for. Der skal gøres rede for, om man virkelig vil overvinde krisen. Hvis man ikke gør det, så må vi se den kendsgerning i øjnene, at om to år vil halvdelen af kvægbesætningerne i Europa ikke længere eksistere. Derfor vil jeg gerne slå fast, at der også er behov for en reaktion og omlægning fra stats- og regeringscheferne.

Walter
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, i år har vi det første tillægsbudget noget tidligere end sidste år. Sidste år skulle vi opfylde en noget mere behagelig pligt over for medlemsstaterne. Vi kunne tilbageføre 3,2 milliarder til dem. I år vil vi på et område, der påvirker den europæiske politik i massiv og afgørende grad, være nødt til at gennemføre en foranstaltning, som ingen vil være begejstret for. Ikke kun på grund af det tema, der ligger bag, men fordi der netop ikke findes nogen alternativer til den fremgangsmåde, som Kommissionen har foreslået. Det er ikke kun ærgerligt, men det gør også én rasende, når man tænker på, at man skal tage del i en proces, der skal være med til at løse et problem, som det næsten ikke er muligt at forklare, så et menneske med sund fornuft kan forstå det.
Jeg vil ikke endnu en gang tale om, at det er utroligt, at man simpelthen er nødt til at brænde fødevarer, som der bruges mange penge på at producere. Vi kæmper således ikke kun med en økonomisk krise. Ganske vist taler jeg her som økonomisk ansvarlig, men jeg skal ikke kun beskæftige mig med den finansielle side, for vi har også en tillidskrise. De mennesker, der iagttager os, kan ikke forstå, at vi sådan uden videre accepterer dette uden virkelig at kræve konsekvenser. Hvor meget jeg end sætter pris på hr. Böges rolige tiltag - og i dette spørgsmål er han uden tvivl en god rådgiver for et tiltag til, hvordan man skal gribe det an - så er det ikke muligt, at et normalt tænkende og følende menneske i denne situation virkelig kan gå roligt til værks og uden videre acceptere denne tingenes tilstand.
Vi skal her vedtage en foranstaltning, der rækker ud over vores fantasi. For så vidt forstår jeg alle, der siger: lad os forkaste denne sag. Eller dem, der siger: lad os sætte landbrugsministrene under stærkt pres. Jeg forstår dem alle fuldt ud, fordi man har svært ved at forstå, hvad det er, der sker.
Men det, som vi skal gøre, er faktisk at foranledige en omlægning. Denne omlægning kan ganske vist ikke ske fra den ene dag til den anden. Vi kan ikke fastlægge en helt ny landbrugspolitik i løbet af årets to første måneder og lægge den til grund for beslutningen i dag. Det går ikke. Vi kan ikke stoppe kødproduktionen fra den ene dag til den anden, for kalvene er allerede inde i ammekøerne. Men at lade som om, det bare er en kontakt, der skal flyttes, og så vil alt blive anderledes, er en illusion. Det må man også være ærlig og sige. Men man må også understrege, at hvis vi i dag stemmer for, så er det ikke noget carte blanche til hverken Kommissionen eller Rådet. Vi vil i de kommende uger og måneder nøje undersøge de forslag, De stiller. Et "fortsæt bare" vil der ikke komme fra os. Det vil jeg gerne pointere. Der må ikke være nogen voldshandlinger, ingen hektiske aktioner i øjeblikket, men der kan heller ikke være noget "fortsæt bare", derimod må De diskutere de forslag, der sikrer en bæredygtig udvikling, med os.
De skal vide, at man med beslutningen i dag er nået til bunds i budgettet, og loftet er nået. Det går ikke længere. Alt, hvad der fremover kommer, vil få dramatiske følger, ikke kun for os, men også for Dem, der laver forslagene eller skal vedtage dem i Rådet. De må gå ud fra, at vi endnu en gang vil stemme for, men at det vil blive meget sværere i fremtiden, hvis der ikke er en god medfølgende begrundelse og en ændring af politikkerne.

Mulder
Hr. formand, denne forhandling finder efter min mening sted i en uvirkelig atmosfære. Vi beskæftiger os her med et budget, som har at gøre med BSE-krisen, men vi ved, at der i øjeblikket er en meget større risiko i Europa, nemlig risikoen for, at mund- og klovsyge i stor udstrækning vil spredes. Dette budget vil således under alle omstændigheder ikke være tilstrækkeligt til at klare alle ulykker. Hvis vi vedtager dette budget, er der imidlertid overhovedet intet spillerum tilbage i budgettet for 2001. Er det forsvarligt? Ikke efter min gruppes opfattelse. Vi synes, at der skal skabes ekstra finansielle midler med henblik på de kommende måneder. De eneste finansielle muligheder, vi har kunnet finde på nuværende tidspunkt, er, at man holder sig til forholdet 50 til 50 i stedet for 70 til 30 til finansieringen af destruktionen af dyrene. På denne måde skabes der et ekstra spillerum på omkring 300 millioner euro i budgettet til at klare andre ulykker i fremtiden og måske også finansiere foranstaltninger til bekæmpelse af mund- og klovsyge.
Efter min gruppes opfattelse er den største risiko, som truer i øjeblikket, renationaliseringen af landbrugspolitikken. Hvert land vil på sin egen måde forsøge at finde penge til at klare udbruddet af alle disse sygdomme. Vi må forhindre, at hvert land begynder at føre en politik på egen hånd. Al politik skal fortsat komme fra Bruxelles, og derfor er dette ekstra spillerum på budgettet nødvendigt.
Jeg vil gerne spørge Kommissionen, hvad den har foretaget sig siden Haug-beslutningsforslaget fra juli sidste år om retningslinjer for budgettet. Deri blev der tydeligt anmodet om, at der overvejes alternative finansieringsformer ved sygdomsudbrud. Hvad har Kommissionen gjort på dette punkt? Er det muligt i fremtiden at forsikre sig mod den slags ulykker? Er der behov for en afgift på kød til en nødfond? Alle den slags ting vil vi gerne vide, for det er uacceptabelt, at der udbryder sygdomme, og at vi ikke har penge til at gøre noget ved det.

Rühle
Hr. formand, fru kommissær, flertallet af min gruppe vil i morgen stemme for tillægsbudgettet, men det falder os svært at stemme for, at to millioner kreaturer i Europa skal destrueres, og her må jeg desværre også modsige fru Haug. Destruktion af kvæg er virkelig et etisk problem og kan ikke behandles som en foranstaltning til markedsstøtte. Det er den barske konsekvens af en forkert landbrugspolitik: Først gives der støtte til overproduktion og så igen til destruktion af overproduktion. Det så vi også i forbindelse med bjergene af smør, vi oplever det med søerne af mælk, og vi oplever det også i forbindelse med oksekødsproblemet.
Denne type landbrugspolitik skal principielt omlægges, og jeg kan kun appellere til, at Parlamentet bliver mindet om sine tidligere beslutninger. Det er nemlig Europa-Parlamentet, der siden 1990 konstant har gjort opmærksom på problemerne, hele tiden har opfordret Rådet til at omlægge, og som tog BSE-krisen alvorlig, endnu inden den nåede sit nuværende højdepunkt. Derfor mener jeg, at det er meget vigtigt, at vi med denne beslutning gør det klart for Kommissionen og Rådet, at vi på dette område har brug for medbestemmelse fra Parlamentet, at vi har brug for en styrkelse af Parlamentet, og at vi omsider skal nå frem til en landbrugsreform, der gør disse ord til virkelighed.
Overalt mærker vi, at tilliden er svækket. Alle, der i øjeblikket fører valgkamp - f.eks. i Baden-Württemberg, hvor landdagsvalget står for døren - oplever, at folk ønsker, at de europæiske institutioner skal undersøges til bunds. Hvis vi vil rette op på dette tillidstab og igen skabe tillid, har vi brug for en grundlæggende reform. Det er ikke gjort med, at man nu pragmatisk klarer sig igennem, som man bedst kan og forholder sig afventende, indtil den næste krise bryder ud.
Vi har brug for en omlægning. Vi skal bort fra overproduktion, fra støtte til overproduktion og fra støtte til destruktion af overproduktion. Alle i Budgetkontroludvalget ved, at denne landbrugspolitik naturligvis også er ekstremt udsat for svig. Vi har kendskab til de tilfælde, der hele tiden dukker op. Vi har kendskab til nogle tilfælde på smør- og mælkeområdet. Vi har hårdt brug for en omlægning, og jeg vil gerne understrege, at vi med debatten i dag og afstemningen i morgen signaliserer, at det er på tide med en anden landbrugspolitik, og at det er på tide at omstrukturere budgettet, så Parlamentet får mere indflydelse på de samlede obligatoriske udgifter.

Wurtz
Hr. formand, fru kommissær, hr. repræsentant for Rådet, vores forhandling drejer sig kun om en budgetændring, men denne har meget stor strategisk betydning! Og der er en kæmpe uoverensstemmelse mellem Kommissionens diagnosticering af BSE-krisens forventede omkostninger og det finansieringsudkast, der er fremlagt for os.
Jeg vil gerne citere hr. Fischler, som i avisen Le Monde for nøjagtigt en måned siden sagde, at omkostningerne i forbindelse med denne krise ville blive enorme. Han sagde, at selv hvis man optimistisk forudsætter, at forbruget ikke vil falde med mere end 10% i år, og at der ikke sker en blokering af eksporten, vil alene interventionsopkøbene komme til at koste omkring tre milliarder euro. Nu en måned senere er forbruget faldet med 27%, og eksporten er faldet til det halve. Alligevel fremsætter man et budget på lidt mindre end en milliard euro, det vil sige kun en tredjedel af det, der mindst er behov for. Denne budgetmæssige utilstrækkelighed fremhæver de store politiske fastlåsninger, som er resultat af de fleste medlemsstaters og Kommissionens hårdnakkede og stadig mere uudholdelige afvisninger, når det kommer til at overveje bare en lille ændring af de finansielle overslag, om så dette er for at afhjælpe virkningerne af en yderst alvorlig og uforudset krise.
På mellemlangt sigt går min gruppe skam ind for en omfattende reform af den fælles landbrugspolitik, således at den ikke længere udpiner budgettet med en ulovlig støtte til et landbrug, der er produktionsfremmende og farligt for både for mennesker og miljø. Vi ønsker en fælles landbrugspolitik, hvor man ikke slagter millioner af dyr, men bruger midlerne på ægte landmænd og betaler en ordentlig pris for deres produkter og giver dem mulighed for at drive bæredygtige landbrug, skabe en tålelig udvikling og fremstille sunde fødevarer.
En helt anden ting i dag er lynchningen af små og mellemstore producenter i nød. De er ofre for en syg landbrugsmodel, som i høj grad er blevet påtvunget dem. Vi er ikke ekstremister, så i dette nødstilfælde stemmer vi altså for budgettet. Men det er ikke nok. Unionen skal vedkende sig hele sit ansvar. Set fra denne synsvinkel protesterer jeg mod idéen om en renationalisering af den fælles landbrugspolitik, som man lister ind ad bagdøren med et ændringsforslag, for dette vil betyde en ødelæggelse af Fællesskabet.
Og til det flertal i Parlamentet, der går ind for en kvalitativ forøgelse af den fælles integration, vil jeg sige: Hvilken klang får talen om en fremtidig europæisk føderation og samlingen af hele den store europæiske famille, hvis den ældste fælles politik samtidig splintres, når selve princippet om solidaritet mellem de 15 medlemslande går i opløsning, og når man over for en større krise ser en tendens til, at enhver er sig selv nærmest? Jeg mener nok, at denne opgave må være nogle milliarder euro værd.

Kuntz
Hr. formand, kære kolleger, har prionen forplantet sig til Fællesskabets institutioner? Er Unionen med andre ord blevet så gal, at den ofrer den ældste og bedst gennemførte af de fælles politikker - og her mener jeg landbrugspolitikken - samtidig med at den gennemtvinger og på paradoksal vis fremskynder integrationsprocessen inden for andre sektorer? Det TÆB, der blev vedtaget mandag af Budgetudvalget, giver anledning til en del forbehold - måske endda en klar afstandstagen fra vores gruppe - fordi udvalget igen indrager den traditionelle adskillelse mellem de obligatoriske og de ikke-obligatoriske udgifter, som betænkningen gerne vil påtvinge os. 971 millioner euro - dette beløb er naturligvis utilstrækkeligt i betragtning af krisens alvor - er en begyndelse hovedsageligt med hensyn til en opkøbs- og destruktionsordning og testning! Men hvad med bagefter?
Krisens omfang er så stort, at man naturligvis uden at tøve skulle have frigivet en direkte støtte for at afhjælpe landmændenes og den samlede kvægsektors tab. Der er midler til dette. Når TÆB er vedtaget, vil der fortsat mangle omkring 500 millioner euro. Ligesom - og det ved man - det er muligt at finde væsentlige besparelser på nogle budgetposter. En nedsættelse af støtten til braklægning af jorde vil f.eks. muliggøre øjeblikkelige besparelser og bane vej for dyrkning af oliefrø, for i denne forbindelse er Europa fuldstændig afhængig af USA på grund af Blair House-aftalen.
Når Kommissionen og Rådet forkaster den direkte støtte finansieret af fællesskabsbudgettet, som Frankrig havde foreslået det, baner de vej for en renationalisering af landbruget. En renationalisering, som man må tage konsekvenserne af, hvis den gennemføres.
Først og fremmest må vi indse den europæiske konstruktions fiasko, som man skulle have gennemtænkt, inden man kastede sig ud i flere fælles politikker og navnlig den fælles mønt.

Ilgenfritz
Hr. formand, de ærlige landmænd, der er uden skyld i BSE-krisen, betaler nu prisen for Kommissionens og Unionens fejlslagne landbrugspolitik. Det forslag, som vi skal stemme om, begunstiger kun de strukturer, som støttede intensiv kvægavl og produktion, og som dermed også er skyld i krisen. 70% af tillægsbudgettet anvendes til forbrændinger. På den måde hjælper man de store landbrug, der egentlig bærer skylden. De ærlige og uskyldige europæiske landmænd vil ikke længere have tillid til os, hvis vi stemmer for dette tillægsbudget. Det er det forkerte signal, hvis vi med forbrændinger nu også fejer de medskyldiges problemer ind under gulvtæppet. Derfor er jeg på ordførerens side, når hun nu stiller krav om, at det europæiske landbrugsstøttesystem skal ændres grundlæggende og tilpasses, så det er til fordel for de små landbrug. Men i modsætning til fru Haug er jeg ikke parat til at stemme for dette tillægsbudget.

Ferber
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg mener, at vi bør skelne mellem tre ting, når vi i dag diskuterer Kommissionens tillægsbudget. For det første hvilke foranstaltninger vi på kort sigt kan gribe til for i nogen grad at stabilisere oksekødsmarkedet. For det andet hvad vi kan gøre på noget længere sigt, når vi i Parlamentet skal diskutere på baggrund af landbrugskommissærens syvpunktsplan. For det tredje hvad vi skal gøre på langt sigt. Det skal vi også diskutere i Parlamentet i forbindelse med en revision af markedsordningen i 2002.
Dette bør vi holde os til. Det drejer sig nu om, at vi akut må gribe til nogle foranstaltninger for landmænd i hele Europa, så det drastiske prisfald på oksekødsområdet ikke vil true eksistensen mere, end det allerede er tilfældet. Det er formålet med dette tillægsbudget, og alt andet skal vi helst gå til med ro og tålmodighed. Vi skal jo helst ikke lyve for os selv. Indtil sidste efterår var der på oksekødsmarkedet balance mellem udbud og efterspørgsel, og det må man da tale ærligt om. Der er ingen mælkesøer og ingen smørbjerge, og kære fru Rühle, jeg vil gerne sige det klart og tydeligt igen: Det var jo den regering, som De støtter, der for halvandet eller to år siden besluttede det, som De i dag betegner som det forkerte system, nemlig Agenda 2000. Det vil jeg gerne understrege. Og vær så lige venlig at diskutere det inden for Deres egne partirækker, dertil hører fru Schreyer, budgetkommissæren, som foreslår det og fru Künast, den tyske landbrugsminister, der støtter det, og her lader De nu som om, De slet ikke har noget at gøre med hele historien! Det kan jeg ikke lade passere. Den, der med kort varsel kan stille andre forslag, bedes fremlægge dem her i dag eller i morgen i form af ændringsforslag. Så vil jeg være parat til at deltage, men jeg har ærligt talt endnu ikke hørt nogen fornuftige alternativer. Hr. Graefe zu Baringdorf, det samme gælder også for Dem, for De også hører til dette parti.
Man er jo nødt til at være ærlig, og hvis der lægges en strategi, der lader de små landbrug gå i hundene - og det er det, som jeg mandag aften hørte refereret fra tysk side fra Rådet (landbrug) - så må jeg virkelig sige, at det er ingen strategi. Når jeg hører, at den tyske forbundskansler for nylig har sagt, at det er et spørgsmål om stor eller lille, og den tyske minister for forbrugerbeskyttelse i dag meddeler, at man også tilsvarende skal støtte store bedrifter og derfor gå ind for, at der ikke skal være noget loft i forbindelse med dyrepræmien, så må jeg spørge mig selv, hvor vi egentlig er på vej hen.
Vi skal på kort sigt gribe til alle foranstaltninger for at nå til en stabilisering. Her giver tillægsbudgettet de rigtige svar, og vi skal stille og roligt diskutere aktiviteterne på mellemlangt og langt sigt med hinanden. Kun på den måde vil vi til sidst finde sagligt korrekte løsninger.

Gill
Vi fra Det Forenede Kongerige kender kun alt for godt den ødelæggende effekt, som BSE kan have på landbruget. Jeg håber, at andre kan lære af vores erfaringer og måske også af vores fejltagelser. Jeg tror, den vigtigste lære er, at der lige fra begyndelsen er behov for skrappe forholdsregler, for det første for at forhindre yderligere udbrud og for det andet for at sikre øget tillid fra forbrugernes side.
Medmindre der strammes radikalt op på sikkerhedsforanstaltningerne, kan vi ikke genoprette forbrugernes tillid, som er så vigtig for de europæiske oksekødsmarkeder på langt sigt. I Det Forenede Kongerige er markederne og oksekødsforbruget nu faldet til 1995-niveau. For at genoprette tilliden skal vores støtte være målrettet, og vi skal opfordre medlemsstaterne til at udnytte denne støtte fuldt ud, hvad jeg forstår ikke altid har været tilfældet.
Jeg vil gerne lige tage det spørgsmål op, som flere har stillet, f.eks. hr. Mulder og fru Haug, nemlig om støtten skal være i det sædvanlige forhold på 70/30 mellem EU og medlemsstaterne, eller om den skal være på 50/50.
Jeg er positiv over for grundtankerne i det, som hr. Mulder og fru Haug har sagt, og jeg forstår deres alvorlige bekymring for, om bevillingerne er tilstrækkelige til at dække det ukendte behov resten af året, men det ville være yderst vanskeligt for dette Parlament at vælge den løsning, for det første fordi de økonomiske forordninger fastsætter forholdet til 70/30, og fordi en ændring ville kræve en ændring af de økonomiske forordninger, og for det andet fordi jeg som medlem fra Det Forenede Kongerige ønsker, at de øvrige medlemsstater behandles på nøjagtig samme måde som Det Forenede Kongerige. Så hvis vi vil være fair, er det vigtigt, at forholdet bliver det samme.
For det tredje vil jeg sige, at hvis Parlamentet stemmer for dette nye forslag, skal Rådet behandle det igen, og det vil blot forsinke processen, indtil der træffes en beslutning, og det går imod vores erfaringer i Det Forenede Kongerige, hvor vi har set, at man skal reagere hurtigt for at genoprette forbrugernes tillid, hvilket er vitalt for oksekødsmarkederne i Europa.
Af samme årsager er jeg imod ordførerens henstilling. Jeg ønsker ikke at lægge skylden for krisen over på andre, men jeg er, ligesom andre medlemmer har givet udtryk for, bekymret over den fremgangsmåde, Kommissionen har valgt, og jeg er bekymret over, at det har taget Kommissionen så lang tid at nå frem til en streng og beslutsom håndtering af BSE. Kommissionen skulle have forbudt brugen af rygmarv i fødevarer og dyrefoder, så snart sygdommen viste sig i Det Forenede Kongerige. Kommissionen skulle gennemføre en fuldstændig og omgående revision af kontrolprocedurerne for at forhindre smittet kvæg i at krydse grænserne.
Til slut vil jeg gerne sige, at jeg støtter anmodningen om TÆB, og jeg mener, at det er vigtigt, at vi får medlemsstaterne til at udnytte denne støtte.

Virrankoski
Hr. formand, tillægs- og ændringsbudgettet er sørgeligt stof at læse. Det betyder bogstaveligt talt, at det er hensigten at brænde 700 millioner euro af EU's midler af, for med dette beløb kan der købes risikofyldt oksekød til destruering. Det værste er dog, at BSE-krisen udgør en alvorlig trussel mod balancen i EU's budget. I dette tillægsbudget finansieres en del af udgifterne allerede ved forhåbningsfuldt at formode, at der i vekslingsforholdet mellem euro og dollar opstår betydelige besparelser. Dette er sikkert mest ren ønsketænkning. Men det mest alvorlige er, at allerede nu er den finansielle overslagsmargen ved at være helt opbrugt. Efter forslaget er der kun en margen på 506 millioner euro tilbage, det vil sige lidt over 1% af hele udgiftsområdet. Alligevel kan vi med sikkerhed formode, at eksportbehovet for oksekød uden for EU vokser eksplosivt.
Forbruget er gået ned i mange store lande, hvilket afspejles i form af tiltagende lagre. Da det i det mindste med en horisont på et par år kan forventes, at forbruget er jævnt nedadgående, bør man stræbe efter at afsætte lagrene til eksport. Dette er der inden for rammerne af de eksisterende finansielle overslag ikke mulighed for. Derfor kan det frygtes, at andre landbrugsudgifter bliver beskåret. Nedskæringer i de andre landbrugsudgifter kan nemt betyde nedskæring af de enkelte landmænds indkomstniveau, det vil sige, at gildet betales af de enkelte landmænd.
Vi bør huske, at BSE-krisen ikke er skabt af landmænd. De har i god tro benyttet lovligt godkendte foderstoffer, der har vist sig at være giftige. Det er derfor, at vi sammen skal påtage os ansvaret og ikke skyde ansvaret over på én befolkningsgruppe. Jeg går ind for en fifty-fifty fordeling af omkostningerne.

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, fru kommissær Schreyer, det er ikke tillægsbudgettet i sig selv og de 971 millioner euro, der er problemet. Det hører egentlig til den sædvanlige forretning, og beløbet burde ikke slå os omkuld. Det handler om, hvad det skal anvendes til, og hvorfor det er nødvendigt. I den forbindelse vil jeg gerne sige, at hvis Europa-Parlamentet havde haft medbestemmelse på Agenda 2000, ville beslutningen i Berlin være faldet anderledes ud. Så ville vi f.eks. have støtte til græsningsarealer i stedet for til majs, vi ville have standset interventionen. Alt dette blev foreslået af Kommissionen og Parlamentet. Vi ville have haft tilknytning til lønomkostningerne, vi ville have haft 90 dyrs-loftet, der jo gælder i forbindelse med lønomkostningerne. Alle disse foranstaltninger, der nu igen er på dagsordenen, kunne vi have vedtaget, og hr. Böge, så ville vi have haft noget, som vi kunne betegne som Agenda 2000 og fremskridt. Nu har De, og hvis jeg lige lægger COPA's og de kristelige demokraters lange historie til, haft indflydelse på, at netop disse reformer er blevet forhindret. Det store problem er, at vi igen i dag bliver konfronteret med dette spørgsmål og bruger penge på en politik, der er gået i den forkerte retning.
Når vi nu ser på forslagene fra hr. Fischler, så er det ikke nødslagtningen, der er et problem, men derimod destruktionen. Vi i Europa vil dermed gå verden rundt i billeder med nødslagtninger og destruktioner. Det kan vi ikke stå model til ret længe set ud fra et kulturelt synspunkt og et kulturelt krav i Europa. Fru Haug, det ville helt sikkert være hensigtsmæssigt at nå frem til en nødslagtning af årskvier og kalve. Det drejer sig ikke om en Herodes-præmie, men om, at disse kalve, der nu er født, ikke igen bliver tunge tyre, men i stedet kommer på markedet som kvalitetskød, når de relevante test er foretaget, og risikomaterialet er fjernet. Det var fru Schreyers forslag. Forslaget kom ikke fra hr. Fischler. Det beklager jeg. Jeg håber, at vi kan indsende det som et tillæg, når vi skal behandle disse syv punkter. Det vil sige, det kommer an på, hvad vi bruger penge på. Vi har, og det har Socialdemokraternes budgetordfører også sagt, jo allerede gennem årene ofte sendt penge tilbage. Det er ikke det, der er problemet, men derimod spørgsmålet om, hvorvidt der vil være nok penge tilbage til en omlægning af landbrugspolitikken. Jeg ser en risiko for, at hvis vi betaler de særlige foranstaltninger, der nu kommer fra denne krise, af det normale budget, så vil vi mangle disse penge, når vi ønsker en omlægning, fordi disse nødforanstaltninger så ikke længere er nødvendige, men pengene er væk. Derfor mener jeg, det er i orden, at medlemsstaterne og EU også afholder omkostningerne her.
Jeg vil gerne have, at også de ansvarlige for denne krise, der befinder sig i privatområdet og ikke i politik, indbetaler til en fond, der yder erstatning til de skadelidte, det er landmændene og dem, der er ramt på det humane område, sådan som det i Storbritannien ...
(Formanden afbrød taleren)

Abitbol
Hr. formand, BSE-krisen, kogalskaben, bliver nærmest fremstillet som en af Ægyptens 10 plager. Men denne kvægsyge er ikke en forbandelse, der rammer de europæiske besætninger. Køerne bliver ikke gale, fordi de har spist eller røget græs. Køerne bliver gale, fordi de har spist politik. Køerne bliver gale, fordi de spiser den fælles landbrugspolitik, som Kommissionen i Bruxelles har trukket ned over hovedet på dem i 30 år.
Således er den intensive politik eller kød- og benmelet et resultat af de beslutninger, der er truffet af staterne, af Kommissionen og - må vi jo indrømme - især af franske regeringer og af franske landbrugsforeninger, men også af Kommissionen, navnlig i forbindelse med de internationale aftaler, der har favoriseret europæiske kornproducenter til skade for dyrkningen af oliefrø til sojakager, der fremstilles af amerikanerne.
Det er måske nødvendigt, at vi langt om længe finder modet til at konfrontere den europæiske offentlighed direkte. Fejlen er europæisk, og Europa bør rette den. Der er efter min mening ikke tale om, at den franske skatteyder - eller en hvilken som helst skatteyder - skal betale to gange. Faktisk hæver Europa ikke skatten. Når Europa bliver modig nok til at hæve skatterne, kan det måske gennemføre sine egne politikker, men Europa hæver ikke skatten, og der er ikke tale om, at skatteyderne skal betale to gange - både til Fællesskabets budget og til det nationale budget.
Det er trods alt utænkeligt, at Europa er ved at dele sig mellem et europæisk projekt med store fremtidsplaner, store horisonter og projekter og nationalstaterne eller medlemsstaterne, som bliver små selvstændige lazaretter i den europæiske politik, fuldstændig som i middelalderen, med alt hvad det indebærer - også med hensyn til karantæne.

Costa Neves
Hr. formand, jeg støtter Haug-betænkningen og lykønsker ordføreren. Jeg tilslutter mig således, at Parlamentet vedtager tillægs- og ændringsbudgettet 1/2001, der stiller 971 millioner euro til rådighed for supplerende udgifter på grund af BSE-krisen. Jeg har dog følgende bemærkninger til dette forslag:
For det første er de 971 millioner euro, der nu er stillet til rådighed, nødvendige, men ikke tilstrækkelige. Indtil videre må vi dog se tiden an.
For det andet kan BSE-krisen, producenternes reelle vanskeligheder, forbrugernes faldende tillid og kravet om fødevaresikkerhed af hensyn til folkesundheden ikke klares med foreløbige svar eller med at udskyde løsningerne, hvor store interessekonflikterne eller budgetproblemerne end måtte være. Situationens alvor kræver hurtige og fuldstændige svar, så krisestemningen ikke bliver permanent. Denne sag skal hurtigst muligt af dagsordenen, og vi skal have mod til at sætte et punktum for den, så forbrugernes tillid bliver genoprettet. Man bør ikke forveksle den aktuelle alarmsituation med den uomgængelige revision af produktionsmetoder, som reformen af den fælles landbrugspolitik skal udvirke. En sådan reform er nødvendig, men den må ikke hastes igennem, således som det ville være tilfældet, hvis den blev gennemført midt under krisen, eller hvis den udelukkende blev styret af finansielle overvejelser eller af nationale interesser. Dét ville gøre det af med den allerede ved fødslen.
For det tredje retfærdiggør det her sagte, at Europa-Parlamentet kommer til at få egentlig beslutningsmulighed, hvad angår alle landbrugsudgifter, også dem, der hører under underudgiftsområde 1a, og at de centrale poster i underudgiftsområde 1 b udvides. På den måde forsvarer vi borgernes legitime interesser.
For det fjerde berettiger sagens alvor efter min opfattelse helt klart, at man foretager en omfattende og grundig behandling af dette spørgsmål på Rådets møde i Stockholm, hvilket jeg håber vil ske.

Görlach
Hr. formand, EU har i fællesskab skabt denne krise. Derfor skal denne krise også løses af EU i fællesskab. Men når jeg siger EU, tænker jeg ikke på Kommissionen eller Rådet eller Parlamentet, jeg tænker hovedsageligt på vores medlemsstater, der er det bærende grundlag i EU. For at jeg ikke skal blive misforstået, vil jeg understrege, at ingen kan pege fingre ad hinanden og lade som om, at de intet har at gøre med hele historien. Den europæiske landbrugspolitik, sådan som den nu er med alle dens svagheder og fejl, er skabt af alle medlemsstater og ud fra forskellige politiske holdninger og er således blevet til det, den nu er. Derfor skal vi også ændre den i fællesskab.
Det ændrer ikke noget ved, at vi i øjeblikket oplever, at de, der skal afhjælpe denne krise, befinder sig i en situation, hvor vi stadig skal bruge de gamle spilleregler på den gamle bane. Det nytter ikke noget. Vi har stadig ingen nye regler, vi har stadig ingen reform af landbrugspolitikken, heller ikke selv om vi rykker for den. Naturligvis har hr. Ferber ret, når han taler om en opdeling, der gælder på kort sigt, på lidt længere sigt og på langt sigt. Det er rigtigt. Men den, der nu bliver bedt om penge og skal give sit samtykke til udgifter for at overvinde krisen, har ikke kun ret til, men også pligt til at rykke for den nødvendige reform. Vi har en køreplan, der gælder indtil 2006, med en revision i 2002. Men vi ved allerede nu, at en revision ender med, at det bliver nødvendigt at gennemføre en gennemgribende reform af landbrugspolitikken. Derfor er vores samtykke til dette tillægsbudget et samtykke under forudsætning af klar besked. Det vil vi meget snart minde Dem om igen.

Hyland
Det faktum, at BSE og dens effekt på både landmænd og forbrugere stadig dominerer vores politiske dagsorden, er en indikation af, hvor alvorlig krisen er. De sikkerhedsforanstaltninger, der er truffet, f.eks. forbuddet mod kød- og benmel, bør ud fra de videnskabelige erfaringer sikre en udryddelse af BSE og truslen mod menneskets sundhed.
Undersøgelsen af alle dyr, som er over 30 måneder gamle, og fjernelse af specifikt risikomateriale, bør i vidt omfang medvirke til at genoprette forbrugernes tillid. I Irland er der f.eks. ud af de 48.000 stykker kvæg, der er undersøgt for BSE, ikke et eneste, der er testet positivt, og det er for mig et tegn på, at sygdommen er begrænset til andre dyr blandt amme- og malkekvægsbesætningerne.
Jeg er bange for, at det vil tage et stykke tid at gennemføre fjernelsen af dem gennem naturligt svind, og jeg vil bede kommissæren undersøge, hvordan processen kan fremskyndes. Fremkomsten af BSE blandt de ældre dyr er med til at underminere forbrugertilliden, også selv om dyrene ikke var beregnet på fødekæden.
Jeg er enig med kommissæren i, at der er behov for at genskabe balancen på markedet. Destruktionsordningen kan være nødvendig på kort sigt, men den er umoralsk og helt fremmed for den herskende etos inden for landbruget.
Jeg vil kraftigt opfordre Kommissionen til igen at undersøge mulighederne og dens politik i forbindelse med fødevarestøtten. Der er mange, kommissær, som tror på, at der kan gøres noget mere positivt med dette kvalitetskødprodukt. Jeg advarer mod panikforanstaltninger for oksekødsindustrien i Europa på langt sigt. Vi må være optimistiske trods krisen og planlægge med henblik på et levedygtigt erhverv i fremtiden, men inden for en ny ramme i forhold til produktionen på de enkelte bedrifter.
Til slut vil jeg ud fra et irsk perspektiv sige, at jeg mener, at ethvert forsøg på at reducere kvægbestanden vil være imod vores nationale interesser.

Bourlanges
Hr. formand, jeg støtter, ligesom medlemmerne af min gruppe, det forslag til TÆB, som er stillet. Tillad mig blot, som medlemmerne af min gruppe, at fremsætte en række bemærkninger.
For det første vil jeg minde Dem om, fru kommissær, at det ikke er lang tid siden, at De foreslog en ændring af de finansielle overslag for at øge de eksterne udgifter og hæve loftet for udgiftsområde 4 - hvilket i øvrigt var nødvendigt, og på dette punkt er vi enige - ved hjælp af en nedsættelse af udgifterne til landbruget i udgiftsområde 1. Men hvis vi var enige dengang, må De i dag have svært ved at fremsætte dette forslag til TÆB.
De må indrømme, at vi udviste større forsigtighed end Dem, men vi vil ikke hænge Dem op på det, og vi glæder os over at se, at De har ændret holdning.
Den anden bemærkning går på, at man tydeligvis er nødt til fuldstændig at adskille problemerne i forbindelse med en reform af den samlede fælles landbrugspolitik og det problem, vi står over for i dag. Lige nu brænder huset. Vi må altså mobilisere alle kræfter for at slukke denne brand. Når der er ild i et hus, begynder man ikke med at undersøge kvaliteten af den konstruktion, man skal beskytte. Man begynder med at slukke ilden. Lad os derfor adskille de problemer, der er i forbindelse med en reform af landbrugspolitikken, og de umiddelbare problemer, som vi oven i købet skal løse.
Når jeg hører fru Haug eller hr. Abitbol eller andre, bliver jeg slået af den lidt generelle karakter, som diskussionen om den fælles landbrugspolitik har. Men jeg mener ikke, at man kan sige - medmindre man har en teologisk og guddommelig opfattelse af tingene - at det er fordi, den fælles landbrugspolitik er, som den er, at vi står over for dette medicinske og veterinære problem. Der er et alvorligt problem på veterinært plan og et helt præcist medicinsk problem, nemlig overførelsen af sygdommen fra dyr til mennesker. Dette har skabt en masse problemer, men det kunne have været sket f.eks. i forbindelse med mund- og klovsyge, hvis vi i dag opdagede - Gud forbyde det - at mund- og klovsygen kunne overføres til mennesker. Lad os ikke opføre os som profeten Philipulus i Tintin, der går rundt med en gongong i hånden og siger: "Dommedag er nær". Det er ikke det problem, vi står over for.
Min sidste bemærkning omhandler problemet med at dele byrden 50/50 eller 70/30. Jeg mener, at der vil være et sandt paradoks i at nedsætte kravet om solidaritet i Fællesskabet på et tidspunkt, hvor denne sygdom og de problemer, som den medfører for opdrætterne, bliver et problem for hele Fællesskabet. Det ville være en total selvmodsigelse, og det er derfor, vi ikke støtter hr. Mulder og hans venner med hensyn til det forslag, der er stillet.
Fru kommissær og hr. formand, det var, hvad jeg havde at sige. Vi støtter Dem, men holder øjnene åbne.

Turchi
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil ikke gentage det, som ordførerne allerede har sagt, og derfor vil jeg ikke fortælle Dem om det mulige indhold af dette ændringsbudget, som Kommissionen har foreslået, og som Rådet allerede har godkendt.
Jeg vil snarere benytte mig af denne lejlighed til at fremsætte to betragtninger, som var i fokus under debatten, og som kom til udtryk i de ændringsforslag, der blev stillet i Budgetudvalget. Den første betragtning drejer sig om de obligatoriske udgifter. Parlamentet har som bekendt ikke nogen særlige beføjelser med hensyn til disse udgifter, der bl.a. vedrører landbruget. Det er Rådet, der har det sidste ord, selv om den fælles landbrugspolitik altid har været ensbetydende med først Det Europæiske Fællesskab og siden EU. Tiden er efter min mening inde til, at vi går et skridt videre og giver Parlamentet større beføjelser. Da vi er valgt af de europæiske borgere, er det vores pligt at repræsentere deres ønsker på alle områder, og da vi er en del af budgetmyndigheden, bør vi have ret til at få stor indflydelse på alle dele af denne myndighed.
Den anden betragtning drejer sig om udgifternes fordeling mellem medlemsstaterne og Unionen. Den Liberale Gruppe har stillet forskellige ændringsforslag i den henseende, og de tager som bekendt sigte på en ændring af den procentvise intervention, så den bliver ligeligt fordelt mellem Unionen og medlemsstaterne. Jeg tror ikke, at det er rigtigt at gøre dette, og jeg vil gerne forklare hvorfor. På grund af den vanskelige politiske situation, som BSE-krisen har medført, vil borgerne for det første betragte en sådan beslutning som en afstandtagen fra EU-institutionerne. Det ville kort sagt sende et signal om en Union, der er parat til at gribe ind for at forbyde statsstøtte eller fastlægge mælkekvoter, men som i lige så høj grad er parat til at vaske sine hænder, når behovet melder sig. Læg mærke til, at når jeg siger "borgere", forsvarer jeg ikke bare opdrætterne, som mærker krisen på deres egen krop, men også og ikke mindst den enkelte forbruger, som i flere måneder har været rent ud sagt skrækslagen ved tanken om en situation, som bliver værre dag for dag. Det er denne forbruger, vi skal beskytte, og det gør vi bestemt ikke ved at læsse problemets udgifter over på medlemsstaterne. Ved at støtte denne politiske holdning ville vi for det andet sende et signal om en renationalisering af den fælles landbrugspolitik, hvilket ville være absurd på et tidspunkt, hvor der i debatten om tiden efter Nice bestemt ikke er planer om at afskaffe EU-politikkerne.

Stenmarck
Hr. formand, BSE-krisen viser bl.a., hvor hurtigt tillid kan forsvinde. Det vil tage tid at genoprette tilliden. En af årsagerne er, at BSE blot er det seneste, der er sket. Det handler jo også om lange transporter af levende dyr og om meget andet, der skal ændres, samtidig med at hele EU's fælles landbrugspolitik reformeres. Hvis tilliden skal genoprettes, vil det kræve vidtgående foranstaltninger, der virker på meget langt sigt og på flere plan.
I det store hele synes jeg, at Kommissionens forslag er godt. Det er dramatisk, men alligevel fattet og afbalanceret. Og frem for alt er det nødvendigt. Kommissionen taler om, at produktionen skal sættes ned, så overproduktion og kødbjerge undgås. Det vil kræve en overgangsperiode, men ambitionen er rigtig, og det er begyndelsen til en accept af mere markedsøkonomiske principper.
Kommissionen taler også om en gennemgang af den fælles landbrugspolitik i 2002. Jeg mener, at dette arbejde bør kunne indledes allerede i indeværende år. Forudsætningen for, at EU skal stille op, må være en reform af den fælles landbrugspolitik, også selv om dette i sagens natur vil kræve en overgangsperiode på nogle år. Vi kan ikke længere producere til kødbjerge, det drejer sig om at producere til forbrug.
Spørgsmålet er, om Kommissionens forslag er tilstrækkeligt, hvis tilliden skal genoprettes - sandsynligvis ikke. Dermed også sagt, at der skal gøres mere. Jeg mener, at flere af punkterne i Kommissionens forslag er mindre gode. F.eks. udgiftsfordelingen mellem EU og medlemsstaterne - i dag 70% til EU og 30% til medlemsstaterne. Det er en del af retsgrundlaget, men alligevel noget, der skal ændres snarest muligt.
Af mindst to årsager bør udgifterne i stedet fordeles efter 50/50-princippet. Dels af hensyn til budgettet, så der kan skabes mulighed for at klare hele denne operation. Mere end 40% af EU's budgetmidler går allerede i dag til landbrug. Det er ikke muligt at øge dette niveau. Dels er det faktisk rimeligt med en anden fordeling. Vi har længe kendt til problemerne og årsagerne til dem. Alligevel har de forskellige lande gjort en meget forskellig indsats, og de, der har investeret for at undgå denne krise, har selv betalt omkostningerne for det. Det er rimeligt, at de, der kun har gjort lidt, og måske i nogle tilfælde intet overhovedet, nu selv bærer en større del af de omkostninger, der er nødvendige for at klare denne krise.

Garriga Polledo
Hr. formand, mine damer og herrer, Europa-Parlamentet vil acceptere dette tillægs- og ændringsbudget på næsten de vilkår, som den anden institution har fastlagt. Vi accepterer, at vi her står over for en virkelig budgetmæssig nødsituation. Vi har brug for de 900 millioner euro mere for at kunne gennemføre Kommissionens plan for bekæmpelse af bovin spongiform encephalopati. Vi har især brug for at signalere til vores kvægavlere og offentligheden, at EU er en fælles løsning på deres problemer. Vi ville gøre ubodelig skade på den europæiske integrationsproces, hvis vi ikke fandt en fælles løsning på denne generelle krise - som er Unionens første virkelig generelle krise. Og løsningen bør først og fremmest være finansiel. Senere kan det diskuteres, hvornår vi skal gennemføre alle principperne for landbrug fra Agenda 2000, men dette er som sagt ikke tidspunktet til at tale om den fælles landbrugspolitiks fremtid. Nu skal der findes virkelige løsninger, finansielle løsninger, de europæiske kvægbrug skal hjælpes med virkelige euro. Det er ikke tidspunktet til at diskutere medfinansieringsandelen, og derfor afviser et flertal i Parlamentet i princippet de budgetmæssige ændringsforslag til Haug-betænkningen til trods for nogle kollegers, f.eks. hr. Stenmarcks, holdninger.
Der er et uafgjort finansielt spørgsmål: Vil der i udgiftsområde 1 være penge nok til supplerende foranstaltninger, når de bliver nødvendige engang i maj? Agenda 2000 indeholder en flerårig budgetramme, som er blevet vedtaget enstemmigt i Rådet og med tilstrækkeligt flertal i Europa-Parlamentet. Ville dette derfor ikke være tidspunktet til at fortælle, hvorfor det virkelige budget for 2001 er en betydelig procentdel mindre end det, der blev vedtaget i de finansielle overslag fra Berlin for dette år? Jeg vil også sige, at måske består den rigtige finansielle forhandling ikke i at foretage en umulig revision af de finansielle overslag vedtaget i Berlin, men i at holde det, man lovede at budgettere i Berlin. Det ville efter min mening være en ægte europæisk løsning.

Cunha
Hr. formand, jeg finder forslaget om et tillægs- og ændringsbudget på 971 millioner euro til at styrke finansieringen af foranstaltningerne til bekæmpelse af BSE nødvendigt og rimeligt. Med denne styrkelse bliver der dog praktisk talt intet tilbage af den budgetmargen, der var til rådighed for landbrugsudgifterne inden for den fælles landbrugspolitik. Det forekommer derfor naturligt og nødvendigt at indlede debatten om finansieringen af BSE-krisen fremover. Denne debat må imidlertid foregå i tide og på ordentlig vis, og den må omfatte en global analyse af det europæiske landbrug, af landdistrikternes nuværende tilstand og af den måde, hvorpå den fælles landbrugspolitik har fungeret i forhold til denne virkelighed. Efter min opfattelse bør den fælles landbrugspolitik tænkes om, så den bedre kan leve op til det, som i dag kaldes "den europæiske landbrugsmodel", og der må også ske en omformulering af de mål, som traktaterne stiller op for den. Sagen er jo, at udviklingen i vidt omfang er løbet fra den fælles landbrugspolitik, hvad angår både dens grundlag og dens mål samt midlerne til at gennemføre den.
Jeg finder det imidlertid ikke acceptabelt at bruge BSE-krisen som påskud til at presse reformer igennem på punkter, som passer de enkelte lande bedst. Det er det, der synes at fremgå af de forslag, som Kommissionen nu forelægger om at ændre grundlaget for medfinansieringen af støtten til oksekødssektoren. Vi ved alle, at visse medlemsstater ønsker at renationalisere den fælles landbrugspolitik. Jeg mener, at det er en frygtelig fejltagelse, der vil føre EU bagud i stedet for fremad, og som i særlig grad vil være til skade for de fattigste lande, hvis landmænd vil blive stillet ringere end deres kolleger. Jeg accepterer dog, at debatten er der, men den bør foregå inden for en samlet vurdering af den fælles landbrugspolitik og andre af Fællesskabets politikområder, og ikke på denne opportunistiske facon, hvor man benytter sig af en krise til at pleje nationalegoistiske interesser, når det, der er brug for, er et solidarisk svar fra EU til dem, der har brug for hjælp.

Parish
Hr. formand, jeg rejser mig for at støtte dette budget, der bør bruges på at forsøge at afhjælpe BSE-krisen. Vi må acceptere, at vi skal afbrænde et stort antal ældre køer for at genoprette forbrugernes tillid. Det har den fordel, at det fjerner noget af produktionen, når disse køer destrueres, så jeg støtter, at hovedparten af budgettet går til afbrænding af ældre køer.
Når vi begynder at reformere den fælles landbrugspolitik - og vi er alle enige om, at en reform er nødvendig - må vi ikke gøre det med en pistol for panden. Vi må gøre det på en rolig måde. Det nytter ikke noget blot at skyde skylden på de store landbrug i forhold til de små. Så enkelt er det ikke. Det handler om intensiv produktion, og den foregår ikke altid på de store landbrug.
Vi må ikke i Europa nøjes med at se på, hvordan vi producerer fødevarer under den fælles landbrugspolitik. Vi må også se på fødevareimporten fra lande uden for EU. Det er vanvid at rette op på tingene hos os selv for så at importere fødevarer til EU, som ikke lever op til de samme sikkerhedsstandarder som vores. Dette bør give anledning til stor bekymring, men vi vil ikke indtage en alt for negativ holdning, hvad angår forbruget. Forbruget kan genoprettes, og det er sket i Det Forenede Kongerige. Det har været en smertefuld proces, men det er ikke nu, vi skal komme med forudsigelser om forbruget i Europa om et halvt år. Hvis sikkerhedsforanstaltningerne er på plads, hvis tilliden kan genoprettes, så kan forbruget stige ganske dramatisk igen. Så er det tid til at reformere den fælles landbrugspolitik og gøre det rigtigt.

McCartin
Hr. formand, jeg støtter tillægsbudgettet og erkender behovet for det. Jeg er for idéen om et 70/30-forhold, som vi har haft tidligere. Jeg vil gerne understrege, at der er medlemmer af dette Parlament, som mener, at fordi vi skærer ned på det europæiske budget og tvinger medlemsstaterne til at løfte omkostningerne, sparer vi også de europæiske skatteydere for noget. Intet kunne være mere forkert. Spørgsmålet er, om pengene betales gennem EU eller via de nationale regeringer. I alle tilfælde har vi nu krisen, og den kommer til at koste de europæiske skatteydere dyrt. Det er ikke den rette strategi for medlemmerne af Parlamentet at anbefale, at vi vælter vores ansvar over på de nationale regeringer.
Jeg vil også gerne endnu en gang understrege, at det ser ud til, at vi i EU tror, at når vi vedtager et tillægsbudget af denne størrelse, er det en stor byrde for skatteyderne i Europa. Der er faktisk tale om et relativt lille beløb. EU's budget er på lidt over 1%. De medlemsstater, der kæmper hårdest og mest indædt imod en forøgelse af budgettet, er dem, der tager 47-50% og bruger dem selv. EU tager altså 1%, hvoraf de 80% tidligere gik til landbruget. I dag går ca. 40% til landbruget, så som procent af BNP belaster EU's budget de europæiske skatteydere meget mindre end for 15-20 år siden.
Det andet, jeg vil sige, er, at mange ved at sammenkæde disse sygdomsudbrud med den fælles landbrugspolitik har en tendens til at give denne skylden for problemet. Sandheden er, at den europæiske forbruger aldrig har haft adgang til så billige og sikre fødevarer som nu. Beviset herfor er folks lange levetid og gode sundhed. Selv i de fattigste regioner af denne Union og i de fattigste byer ser vi ikke længere sultne børn, fordi Unionen har garanteret og leveret billige fødevarer af høj kvalitet. Det bør vi huske på.
Hvad er så løsningen på problemet? Jeg ville have foretrukket at høre kommissærens plan for forbruget i de næste 3-4 år, og jeg ville have foretrukket en omgående indsats for at sænke produktionen. Jeg er ikke enig med min irske kollega, hr. Hyland, i, at det er i nogens interesse at producere med henblik på destruktion.

Schreyer
Hr. formand, mine damer og herrer, i flere uger har landbrugspolitikken været centrum for den offentlige debat. Det er en udfordring og en chance for landbrugspolitikken, for det er tydeligt, at vi nu må have en debat om, hvilke forventninger vi egentlig har til landbrugspolitikken. Handler det kun om kvantitet, eller i hvor høj grad handler det også om kvalitet? Hvor eftertrykkeligt skal man forfølge de mål, som vi stiller til landbrugssektoren med hensyn til landskabsbeskyttelse, kulturbevarelse, korrekt husdyrhold og bevarelse af miljøet?
Vi har under debatten hørt mange talere understrege, at de tidligere forslag, som Kommissionen og Europa-Parlamentet støttede, jo allerede i stort omfang har medtaget disse mål, men desværre blev de forkastet af Rådet. Jeg håber, at Rådet nu erkender, at man ikke kan blive ved med at vige uden om denne debat, men er nødt til at føre den. Jeg skal naturligvis også sige, at i forbindelse med, at man fører debatten hen imod de mål, må man naturligvis ikke undlade at gøre det, der er nødvendigt for at løse krisen. For hvis man ikke træffer nogen beslutninger, forbedrer man ikke situationen, man forværrer den bare.
Kommissionen havde påtaget sig det ansvar at stille forslag allerede i november/december, da den anden BSE-krise brød ud. Vi sikrer nu de beslutninger finansielt, som allerede blev truffet i december. 971 millioner euro, det er et stort tillægsbudget. Jeg er meget taknemmelig for, at Parlamentet har godkendt tillægsbudgettet. 971 millioner euro yderligere betyder, at der for oksekødssektoren i år i alt bliver stillet mere end 7 milliarder euro til rådighed. Det er en stigning på mere end 50% i forhold til sidste år. For at gøre det helt klart vil jeg gerne understrege, at EU heller ikke lader landmændene alene i den nuværende krise, men at en stor del af vores budget netop går til dem. Jeg mener, at det skal pointeres endnu en gang.
Jeg er også enig med alle dem, der siger, at når vi støtter produktionen med 6 milliarder euro og nu lægger 1 milliard oveni for at færdiggøre produktionen, delvist ved destruktion, viser det naturligvis tydeligt, at der her er behov for en omlægning. Jeg vil endnu en gang kort forklare, hvad dette tillægsbudget skal anvendes til - en del af det, det vil sige 33 millioner, skal gå til yderligere BSE-test, en stor del til interventionsopkøb og den største del til opkøb af kvæg til destruktion. Det må man også gøre klart. Men pengene strømmer til landmændene for delvis at kompensere for indtægtstab.
Jeg skal også minde om, at vi jo stadig har mange forskellige systemer inden for oksekødssektoren. Det er nemlig sådan, at hvis prisen falder til under en vis margen, så skal i hvert fald kødet fra okser tvungent opkøbes af EU. Og hvordan er det egentlig set ud fra et etisk synspunkt? Det er naturligvis et sørgeligt kapitel, at vi nu stiller 700 millioner euro til rådighed til destruktion af kvæg. Det er et sørgeligt kapitel for landbrugspolitikken og et sørgeligt kapitel for skatteyderne. Blot må man i den forbindelse også sige, at der faktisk ikke er nogen alternativer. Det handler jo ikke om, at der her skal propaganderes for et slagteprogram, men det handler om en nødvendig foranstaltning, fordi der er langt færre slagtninger, end det normalt er tilfældet.
Lad mig kort sige lidt om, hvorvidt produktion til fødevarer ville være et alternativ. Fødevarehjælp i form af oksekød forudsætter jo, at der er lukkede kølekredsløb i modtagerlandene. Man kan jo ikke bare læsse oksekød på et skib og så sende det af sted til et eller andet katastrofeområde, for så er det jo fordærvet kød, der kommer frem. Der kan man overhovedet ikke være med. Alt det må man huske på. De erfaringer, som EU i virkeligheden har gjort med, at det regionale marked delvist blev ødelagt, skal dog være en advarsel til os om ikke at gentage de samme fejl.
Jeg vil endnu en gang understrege, at det naturligvis er indlysende, at det, som vi nu fremlægger og sikrer finansielt, er en nødpakke. Nu har vi allerede en diskussion om et videre tiltag inden for rammerne af Rådet (landbrug). I denne uge vil vi forhandle om den anden pakke, der indeholder foranstaltninger, der rækker ud over den aktuelle reaktion med hensyn til en nedskæring. Naturligvis skal og kan man føre en debat om, hvorvidt det er nødvendigt med endnu flere foranstaltninger. Men man skal naturligvis også blive enige om noget. Jeg må også sige, at jeg er forundret over det, som jeg undertiden læser i avisen om den pakke, som hr. Fischler har foreslået. Det har kun meget lidt til fælles med forslaget. Når jeg læser om et slagteprogram for kvæg, som hr. Fischler vil fastsætte, vil jeg dog endnu en gang gøre opmærksom på, at det her drejer sig om et tilbud fra EU om at opkøbe kød, som der for tiden ikke er nogen aftagere til. Vi siger så, at vi kun gør det med en samfinansiering, for medlemsstaterne må jo også finansiere en del af det. Når det så bliver forkastet med meget forargelse, men sikkerhedsnettet stadig er i kraft, så er det klart, at kødet skal opkøbes af EU, og så kan jeg ikke helt lade være med at få det indtryk, at det også er et sorteper-spil.
Nu kommer jeg til spørgsmålet om, hvilke videregående foranstaltninger, der kan træffes for at komme ud af krisen. Det er godt, hvis der kommer mange forslag. Jeg synes, det er rigtigt fortsat at overveje andre forslag, f.eks. en præmie for tidlig markedsføring, for faktisk er en del af problemet allerede løst, hvis et dyr med den halve vægt kommer på markedet i stedet for, at det fortsat skal opfedes. Jeg mener også, det er vigtigt at overveje at adskille præmien fra produktionstvang for på den måde at integrere de andre mål for landbruget endnu stærkere i præmiesystemet. Men vi skal gøre os klart, at det, som vi i dag sikrer finansielt, var nødvendigt som den første nødreaktion. Når vi taler om den anden pakke, så taler vi også stadig om krisestyring. Men naturligvis skal der allerede gøres tiltag, og vi skal så påbegynde den tredje fase med mid-term review for netop i højere grad at inddrage landbrugets andre mål i vores præmiesystem.
Jeg vil ganske kort tale om mund- og klovsyge, fordi nogle kolleger med rette har berørt emnet. Katastrofen i Det Forenede Kongerige er jo allerede meget omfattende. I de kommende dage vil det på baggrund af inkubationstiden vise sig, om sygdommen har bredt sig til fastlandet. Vi må være forberedt på det. Som økonomisk ansvarlige må vi også være forberedt på, at der måske vil opstå tungtvejende problemer, ligesom vi må være forberedt på, at vi måske endnu ikke er nået til bunds i landbrugskrisen. Jeg håber ikke, at det er tilfældet. Men vi er nødt til også at se denne mulighed i øjnene. Det er vigtigt, at vi nu holder hovedet koldt og styrer krisen, men samtidig vælger netop den vej, der fører til målene, det vil sige en sammenfatning af målene for landbrugspolitikken sammenholdt med målene for forbrugerbeskyttelse og målene for korrekt husdyrhold og miljøbeskyttelse.

Mulder
Hr. formand, tillad mig at fremsætte en lille bemærkning. Adskillige talere har bemærket, at det ikke skulle være lovmæssigt muligt, at forholdet 70/30 ændres til 50/50. Det er ikke Parlamentets juridiske tjenestes opfattelse. Denne har fortalt mig, at det absolut er muligt.

Formanden
Mange tak, hr. Mulder.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.

Mund- og klovsyge
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er meddelelse fra Kommissionen om udviklingen inden for mund- og klovsygeproblematikken.

Byrne
Jeg er glad for denne lejlighed til at føre Dem ajour med den seneste udvikling i udbruddet af mund- og klovsyge i Det Forenede Kongerige. Som De ved, blev det første udbrud bekræftet den 20. februar om aftenen. Kommissionen vedtog en sikkerhedsbeslutning den følgende dag, altså den 21. februar, på et møde i Kommissionen.
Det betød et forbud mod eksport af visse levende dyr, det vil sige kvæg, får og geder, fra Det Forenede Kongerige og restriktioner på eksport af kød, kødprodukter, mælk, mælkeprodukter og visse animalske produkter. Der blev også stillet krav om en revision af Den Stående Veterinærkomités beslutning af den 27. februar. Denne meget hurtige indsats er visse steder blevet kritiseret som en panikreaktion. Intet kunne være mere forkert. Det er en afgørende og meget nødvendig reaktion på en yderst smitsom sygdom med enorme potentielle økonomiske og handelsmæssige konsekvenser for hele EU, og fru Schreyer har netop omtalt nogle af dem.
Det er opmuntrende, at beslutningen nød stor tilslutning i Rådet (landbrug) sidste mandag. Den nyder også tilslutning inden for landbrugserhvervet i hele EU, herunder i Det Forenede Kongerige, da landmændene er bevidste om den alvorlige trussel, som denne sygdom udgør mod deres levebrød.
Desværre er der kommet stadig flere udbrud, og tallet er i øjeblikket oppe på 22. Der er en række meget bekymrende aspekter ved dette udbrud, som jeg vil gøre rede for.
For det første har der været udbrud i flere forskellige amter i Storbritannien med en stor geografisk spredning. For det andet optræder sygdommen ikke kun på gårde, men også i slagterier, på markeder og opsamlingssteder. Desuden er der eksporteret potentielt inficerede dyr i risikogruppen, navnlig får, til medlemsstaterne, før udbruddet blev bekræftet.
Jeg vil gerne benytte lejligheden til at lykønske Det Forenede Kongerige med dets meget beslutsomme indsats for at bringe udbruddet under kontrol. Det Forenede Kongerige indførte et fuldstændigt forbud mod flytning af husdyrbesætninger i Storbritannien den 23. februar for at mindske spredningen af sygdommen. Dette forbud er blevet forlænget med to uger.
På grund af inkubationsperioden for denne sygdom kan man endnu ikke se virkningen af denne forholdsregel. Kommissionen følger naturligvis situationen nøje, og vi er i løbende kontakt med veterinærmyndighederne i Det Forenede Kongerige og andre medlemsstater.
Situationen blev gennemgået ved et møde i Den Stående Veterinærkomité i går. På baggrund af den orientering om situationen, som repræsentanten for Det Forenede Kongerige kom med, og på baggrund af medlemsstaternes veterinære eksperters udtalelser har Kommissionens tjenestegrene foreslået følgende: For det første en forlængelse af det nuværende forbud til 9. marts. Den beslutning blev truffet ved et møde i Kommissionen i morges. For det andet skal medlemsstaterne træffe de nødvendige sikkerhedsforanstaltninger, herunder isolering af smittemistænkte dyr og forebyggende nedslagtning af dyr, der er eksporteret fra Det Forenede Kongerige mellem 1. og 21. februar. Den Stående Veterinærkomité var positiv over for dette forslag, og det vil nu blive godkendt af Kommissionen med henblik på ikrafttrædelse inden udløbet af den nuværende beslutning ved midnat den 1. marts.
Den nye beslutning udløber ved midnat den 9. marts 2001 og vil blive gennemgået af Den Stående Veterinærkomité på et møde den 6. og 7. marts. I øjeblikket koncentrerer vi os om at udrydde sygdommen. Vi vil kun bruge vaccination i yderste nødsfald, da omfattende vaccinationer ville så tvivl om sygdommens status i EU og medføre betydelige omkostninger for landbrugs- og eksporterhvervene i fremtiden. Det er klart, at den nuværende situation bør give anledning til stor bekymring. Der står meget på spil, og omkostningerne er meget høje, hvis vi ikke kan få udbruddet under kontrol. Desuden kunne udbruddet ikke være kommet på et dårligere tidspunkt end nu, hvor BSE-krisen stadig raser.
Jeg vil dog advare imod at drage nogen umiddelbare konklusioner. Udbruddet tilskrives f.eks. allerede dårlig importkontrol og den intensive landbrugsproduktion i EU.
Vi vil naturligvis overveje alle disse spørgsmål i de kommende uger og måneder, når vi undersøger, hvordan sygdommen er opstået. Vi må dog ikke glemme, at det har været en stor bedrift af Fællesskabet at opnå den nuværende status for mund- og klovsyge, i det mindste indtil for et par uger siden. Vi ophørte med vaccinationer i 1991, og det har siden sparet europæiske landmænd for over 1 milliard euro. Det har også gjort det muligt for medlemsstaterne at eksportere til lande, som kun importerer fra lande, der er erklæret fri for mund- og klovsyge, og som ikke benytter vaccination.
Siden da har der kun været tilfælde i Italien i 1993 og et lille udbrud i Grækenland ved grænsen til Tyrkiet. Inden gennemførelsen af ikke-vaccinationspolitikken i 1991 blev der registreret hundredvis af udbrud hvert år. Jeg er fast besluttet på at opretholde denne situation. Jeg håber, at jeg kan regne med Deres støtte til den nuværende linje, hvor der ikke tolereres nogen udbrud af sygdommen. Og nu vil jeg gerne høre Deres mening om den aktuelle situation.

Formanden
 Mange tak, hr. kommissær Byrne.
Næste punkt på dagsordenen er spørgetiden. Der er mange medlemmer, der har indskrevet sig, hvorfor vi samler spørgsmålene i grupper på tre, så et større antal kan blive besvaret.

Adam
Jeg vil gerne takke kommissæren for hans velovervejede udtalelse her i eftermiddag. Medlemmerne ved det måske ikke, men den gård i Heddon-on-the-Wall i det nordøstlige England, som lader til at være centrum for dette udbrud, ligger i min valgkreds, og jeg ved derfor på første hånd, hvor ødelæggende det er for landbrugserhvervet og kødforarbejdningsindustrien, for slet ikke at nævne de begrænsninger, det lægger på livet på landet. Jeg vil gerne udtrykke den største sympati med landmændene i Det Forenede Kongerige samt vores bekymring over denne situation.
Jeg vil også sige til mine kolleger fra det europæiske fastland, at vi inderligt håber, at vi ikke har eksporteret denne sygdom hertil. Jeg bifalder i høj grad, hvad kommissæren sagde om de foranstaltninger, som den britiske regering har truffet. Vi forstår alle, at nedslagtning og transportforbud er nogle af de bedste midler til at bringe et udbrud under kontrol. Han nævnte også vaccination som en yderligere mulighed. Kan der siges noget om tidshorisonten for vaccination?

Fiebiger
Hr. formand, hr. kommissær, jeg har to spørgsmål. De aktuelle beskyttelsesforanstaltninger i forbindelse med BSE bliver trængt i baggrunden af den farlige husdyrsygdom mund- og klovsyge. Jeg husker 50'erne, hvor hele landsbyer blev afspærret for at forhindre spredning af epidemien. Hvordan overholdes de strenge lovbestemmelser ved flytning af dyr, hr. kommissær? Jeg mener, den, der efter BSE endnu ikke holder sig til lovgivningen, bør få en grundig belæring med andre midler. Hvor sikker er situationen i Det Europæiske Fællesskab, hvad mærkningspligten angår? De sagde, at udtagning og flytningskontrol for øjeblikket er Deres primære mål. Hvordan er De forberedt på strategiske vaccinationer af dyrene, som sikkert skal gennemføres over hele Europa og ikke bør bidrage til spredning af epidemien? Er De godt forberedt?

Sturdy
Tak, fordi De kom i dag, kommissær. Jeg anmodede Landbrugsudvalget om denne debat, og jeg sætter stor pris på, at De er kommet. Jeg tilslutter mig hr. Adams holdning. Jeg vil gerne udtrykke min inderlige medfølelse med de berørte i Storbritannien og beklage, at vi måske har eksporteret denne sygdom. Jeg vil også gerne fortælle, hvor bekymrede vi er. Det er imidlertid af afgørende betydning, at vi gør alt, hvad der står i vores magt for at forhindre, at dette kan ske igen. Jeg vil gerne vide, om De vil overveje - og det antydede De i Deres indlæg - at styrke de fytosanitære foranstaltninger, så vi kan få sunde og sikre fødevarer i Det Forenede Kongerige og Europa.
Vil kommissæren besvare to hurtige spørgsmål? Har den britiske regering via de agromonetære systemer og andre systemer ansøgt om fuld støtte fra EU, og hvad er situationen, hvad angår får i Tyskland? Har vi endelig fået løst problemet med inficerede får?

Byrne
Som svar på hr. Adams spørgsmål om tidshorisonten for vaccination vil jeg gerne gentage, hvad jeg sagde tidligere, og understrege, at vaccination kun vil blive benyttet i yderste nødsfald. Der kan kun blive tale om det i yderste nødsfald.
Selv i en sådan situation ville det være nødvendigt at indhente Den Stående Veterinærkomités godkendelse og at forelægge forslaget for Rådet (landbrug) til overvejelse. Det ville være enormt dyrt og indebære store potentielle handelstab. Det ville være en meget stor beslutning med mange konsekvenser. Tidshorisonten ville derfor afspejle beslutningens vanskelighed og behovet for omfattende høring af de nævnte instanser.
Det næste spørgsmål vedrører, hvor godt Kommissionen og EU er forberedt på transportforbuddet. Det hører under Kommissionen og de lovgivende myndigheder i EU at udarbejde lovgivning på EU-plan, og det er medlemsstaternes opgave at gennemføre lovgivningen. For at kunne forbyde transport fra Det Forenede Kongerige blev lovgivningen derfor først gennemført i Det Forenede Kongerige. Der findes også EU-lovgivning. Den blev behandlet på møder i Den Stående Veterinærkomité, og der er løbende kontakt mellem veterinærmyndighederne i Det Forenede Kongerige, vores egne veterinærtjenester i Kommissionen samt andre veterinære instanser efter behov.
De smittemistænkte dyr er blevet identificeret og overvåges aktivt. Som De sikkert ved, er mange dyr allerede blevet destrueret.
Hr. Sturdy stillede mig to spørgsmål. For det første om regeringen i Det Forenede Kongerige har ansøgt om støtte. Svaret på dette spørgsmål er nej. Der er ikke indgivet en sådan ansøgning, og jeg kan forstå, at omkostningerne endnu ikke er gjort op.
Til spørgsmålet om får i Tyskland kan jeg sige, at de seneste oplysninger, jeg har om denne sag, går ud på, at de smittemistænkte dyr enten stadig er under mistanke eller er blevet frikendt som negative. Desuden er der bestemt ikke bekræftet tilfælde af mund- og klovsyge i Tyskland, som det blev rapporteret tidligere i dag eller i går.

Doyle
Er Kommissionen i stand til at komme med garantier i Armagh-sagen, som omfatter begge sider af grænsen mellem Nordirland og Republikken, hvor vi igen i dag har hørt om et tilfælde af får, der blev importeret fra Carlisle-markedet, og hvor nogle af disse tilsyneladende er transporteret længere sydpå til Republikken?
Jeg har faktisk også netop nu hørt rygter - og lad os håbe, at det ikke er andet - om, at får i Wexford, der er min egen valgkreds, er blevet inficeret og er ved at blive afbrændt i dette øjeblik. Det er heller ikke bekræftet, men der er tilsyneladende sket en spredning af får fra Carlisle til et marked i Armagh, som dækker et område på begge sider af grænsen til Leinster Euro-valgkredsen, som jeg repræsenterer, og undtagelseszonen.
Kan kommissæren fortælle noget om den seneste udvikling? Jeg håber, at der kun er tale om mistanker, og at de vil blive afkræftet.
Er kommissæren tilfreds med de overvågnings- og desinficeringsfaciliteter, der er oprettet i alle havne og lufthave i EU, og især i Irland og Storbritannien? Er de, som de skal være, og spiller kommissæren en rolle i denne forbindelse?

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, hr. kommissær, det ser ud, som om der igen er blevet deponeret affald her. I dette tilfælde fra en lufthavn, og det har så udløst epidemien. Er det for det første ikke fornuftigt at støtte statskontrollerne ved at indføre en dokumentationspligt for firmaer i affaldsområdet? Vil De for det andet garantere, at der gives en erstatning til de berørte virksomheder, hvis epidemikassen i landene ikke slår til? Skal vi for det tredje ikke være noget forsigtigere med nedslagtningsprogrammet nu, da denne epidemi muligvis fremtvinger et nedslagtningsprogram, som går videre end, hvad vi har tænkt os? I det mindste bør man her være forsigtig. Ikke fordi jeg ønsker det, hr. kommissær, men faren er der jo.

Lynne
Det er klart, at landmændene i Det Forenede Kongerige og i min valgkreds, hvor vi har haft et tilfælde af mistanke, er fuldstændig ødelagt over denne nye plage, der kommer oven i BSE. Kommissæren sagde, at der indtil videre ikke er søgt om støtte fra EU. Er der afsat EU-midler specielt til bekæmpelse af mund- og klovsyge? Vil kommissæren også hjælpe den britiske regering med at fastslå, hvor mund- og klovsygen oprindeligt kom fra, eftersom vi ikke importerer fra lande, som ikke er erklæret fri for mund- og klovsyge? Jeg troede, at det måske kun var bestemte områder af visse lande. Kan De præcisere det lidt nærmere? Er De enig med mig i, at lukningen af de mindre slagterier i Det Forenede Kongerige kan have medvirket til spredningen af sygdommen?

Byrne
For det første vil jeg som svar til fru Doyle sige, at situationen jo udvikler sig time for time, men jeg kan bekræfte, at situationen i Armagh, som De spurgte mig om, i øjeblikket ikke er bekræftet. Vi overvåger selvfølgelig situationen. Myndighederne holder bedriften under nøje opsyn, og den er blevet lukket. Jeg ved mere om situationen senere i dag.
Med hensyn til Deres egen valgkreds, Wexford, fru Doyle, har jeg endnu ingen rapporter om de rygter, De nævnte. Jeg har ikke fået noget at vide i den henseende.
Med hensyn til grænseovervågning er det medlemsstaternes eget ansvar. Jeg kan ud fra mine kontakter med medlemsstaterne og fra deres observationer af situationen forsikre Dem om, at de er meget bevidste om situationens alvor. Vi skal fokusere på at lægge restriktioner på levende dyr og animalske produkter.
Ud fra de rapporter, som jeg har modtaget, ved jeg, at medlemsstaterne træffer passende foranstaltninger med henblik på at forhindre flytning af dyr og på at sikre den lavest mulige risiko.
Hr. Graefe zu Baringdorf spurgte mig om kompensation. Som De måske hørte under fru Schreyers indlæg tidligere på eftermiddagen, er det muligt at få kompensation. Der findes en budgetpost til denne type situation, men som hun sagde, er der budgetmæssige begrænsninger. Jeg kan forstå, at der er ca. 50 millioner euro til rådighed til dette om året. Jeg kender ikke det nøjagtige beløb, der er til rådighed til en situation som denne, men jeg mener, at det er noget mindre end 50 millioner euro.
Fru Lynne spurgte mig om, hvordan man skelner mellem regioner og lande. Situationen er den, at et tredjeland, hvor der udbryder mund- og klovsyge i en bestemt region, afskæres fra at eksportere produkter til EU. Det sker som følge af lovgivning, som kræver, at alle eksportvarer skal have et certifikat, hvorpå der står, at de er fri for mund- og klovsyge. Hvis en region ikke kan fremvise et sådant certifikat, kan varen ikke eksporteres. Sådan har det været hidtil, og sådan bliver det ved med at være, og der var et eksempel på det for ganske nylig.
Med hensyn til spørgsmålet om de små slagterier kom jeg kort ind på det i mit indlæg tidligere. Jeg henviser igen til det, jeg sagde i mit indlæg, og jeg gentager, at mund- og klovsyge var et større problem tidligere, end det er nu. Jeg kom med eksempler på de udbrud, der har været i nyere tid, et i Italien og et lille udbrud i Grækenland på grænsen til Tyrkiet.
I den forløbne periode er vi i forbløffende grad sluppet for mund- og klovsyge i EU. Med hensyn til ansøgning om eller godkendelse af kompensation til Det Forenede Kongerige afventer vi en ansøgning, og den vil naturligvis blive behørigt behandlet på sædvanlig vis.

Auroi
Hr. formand, hr. kommissær, vi står igen over for en dramatisk krise, og jeg vil supplere mine kollegers spørgsmål på to punkter. For det første svarede De hr. Graefe zu Baringdorf, at alt, der har med svindel at gøre, faktisk hører under staterne. Det er sandt, men Kommissionen skal stadig sørge for, at der er personale nok til at tage sig af disse sager. I den forbindelse vil jeg gerne vide, hvordan det forholder sig med hensyn til Deres direktorat? Selv om personalet er engageret, er der så folk nok til at kunne følge ordentlig op på alle hasteopgaverne, hvoraf denne er den seneste af en lang række efter BSE? Det er mit første spørgsmål.
Mit andet spørgsmål går på, at De efter min mening gik lidt let hen over, at nærslagterier ikke løser denne type problemer, for i dag er de små nærslagterier ikke de samme som for 50 år siden. Er nærhed så i virkeligheden ikke løsningen på de kriser, der har udviklet sig? Det ser man tydeligt i Storbritannien, navnlig i forbindelse med problemet med transport af dyr over store afstande, hvilket åbenbart skaber og spreder epidemien.

Cunha
Hr. formand, de britiske myndigheder har vist sig noget tilbageholdende med at give oplysninger om, hvilke steder eksporten af levende dyr er gået hen. Jeg vil gerne vide, hr. kommissær, om man kan få en liste over de lande, hvortil Storbritannien kan have eksporteret levende dyr, der måske er smittet med mund- og klovsyge.

Goepel
Hr. formand, hr. kommissær, har De vaccine nok af denne specielle type i tilfælde af et worst case-scenario? Endnu et punkt: I en tysk avis med mange store farvebilleder og med et stort oplag står der i dag på forsiden: M/K-syge, altså mund- og klovsyge, er smitsom for mennesker. Jeg vil gerne høre Deres mening om det!

Byrne
Hr. formand, det drejer sig om fru Aurois spørgsmål om svig i medlemsstaterne. I tilfælde af, at der er tegn på svig i medlemsstaterne, er der en forpligtelse til at undersøge dette til bunds. Der vil blive stillet krav om, at den pågældende medlemsstat undersøger sagen, og Kommissionen vil have en direkte interesse i, at det bliver gjort.
Vedrørende spørgsmålet om små slagterier kan jeg kun gentage, hvad jeg sagde tidligere, at det sidste tilfælde af mund- og klovsyge i Det Forenede Kongerige var i 1960'erne. Det, at vi i de seneste 20 år har fået større slagterier, er tegn på, at der ikke nødvendigvis er en sammenhæng mellem store eller små slagterier og udbrud af mund- og klovsyge. Men alle disse spørgsmål er under overvejelse, og der vil naturligvis blive taget højde for denne situation. Vi skal være forsigtige med at tro, at der findes mirakelløsninger, og med at reagere refleksmæssigt på årsagerne. Det er et aspekt, der vil blive overvejet, når denne situation er overstået.
Der findes 30 millioner doser vaccine i EU. På spørgsmålet om, hvorvidt mund- og klovsyge kan smitte mennesker, kan jeg svare, at det lader til, at en eventuel infektion vil være meget mild og give meget milde symptomer og kun i meget få tilfælde. Med andre ord opfattes den ikke som et folkesundhedsproblem.
Hr. Cunha spurgte så om de lande, hvortil der er foregået eksport. Jeg er sikker på, at mit generaldirektorat ligger inde med de oplysninger. Jeg har ikke oplysningerne present, men jeg mener, at listen højst sandsynligt omfatter Tyskland, Frankrig, Nederlandene og Belgien. Det Forenede Kongerige har holdt mit generaldirektorat fuldt orienteret om udviklingen. Jeg modtager personligt faxer fra den pågældende minister, hr. Nick Brown, og jeg har talt med ham om disse spørgsmål ved flere lejligheder. Jeg er helt overbevist om, at myndighederne i Det Forenede Kongerige holder Kommissionen fuldt orienteret om situationens udvikling.

Whitehead
Hr. kommissær, vi mener alle, at De har handlet rimeligt i forhold til situationen og ikke i panik. Der vil kun opstå panik, hvis dette præsenteres som en alvorlig trussel mod menneskers sundhed og ikke som den trussel mod dyresundheden, det vitterlig er.
Kan De på baggrund af den hurtige indsats i Det Forenede Kongerige den 20. og 21. februar bekræfte, at Det Forenede Kongerige faktisk har bedt om at trække på den resterende tranche af agromonetær kompensation, som den britiske minister annoncerede i aftes? Kan De sige noget nærmere om den yderligere støtte, der er nødvendig, hvis et helt landbrugssamfund skal kunne overleve tabet af levebrød, hvad der nu er tilfældet for mange af dem, vi repræsenterer?
Endelig vil jeg gerne høre, om De har modtaget rapporter fra FVO i Dublin vedrørende årsagerne til udbruddet i Heddon-on-the-Wall. I og med at risikoen for smittespredning via jord og luft nu er så stor, vil De så i det mindste garantere os, at De ikke vil udelukke forebyggende vaccination om ikke andet så for at bidrage yderligere til at standse smittespredningen, selv om dyrene skal destrueres senere?

Maat
Hr. formand, jeg har tre spørgsmål. Det viser sig, at der med hensyn til gennemførelsen og de præventive foranstaltninger er forskel i tempoet i de forskellige medlemsstater, navnlig for så vidt angår destruktionen eller nedslagtningen af kvæg fra Storbritannien. Kan De sige noget derom? Vil det også være tilfældet med de nye beslutninger?
For det andet viser det sig, at der er problemer med at opspore dyr, der eksporteres fra Det Forenede Kongerige til Europa. Er det rigtigt? Hvor stor er den procentdel, som ikke kan opspores?
For det tredje har det vist sig, at import af slagtekvæg over store afstande alligevel indebærer visse risici. Giver det Kommissionen anledning til alligevel at overveje muligheden for at indføre afstandstabeller i forbindelse med transport af slagtekvæg?
Jeg vil gerne fremsætte endnu en bemærkning. BSE var et enormt slag for landmændene i Storbritannien. Nu bliver de igen hårdt ramt, og ord hjælper ikke særlig meget, men delt smerte er halv smerte, siger man i mit land, og jeg vil dog udtale her, at vi er meget bekymrede for mange landmandsfamiliers skæbne i Storbritannien.

Cushnahan
Som kommissæren ved, kommer dette seneste problem i kølvandet på BSE-krisen og truer med at ødelægge vores landbrug og hele den fælles landbrugspolitik. Der har været masser af rygter om, at folk bevidst tilbageholder oplysninger om udbrud eller flytning af besætninger. Er det muligt for kommissæren at tale med regeringerne i medlemslandene for at se, om deres retssystemer åbner mulighed for at retsforfølge dem, der handler så uansvarligt?
For det andet vil jeg gerne vide, om kommissæren bifalder den indsats, som mange ansvarlige mennesker inden for f.eks. jagt og andre områder frivilligt yder for at bremse folks bevægelsesfrihed. I den sammenhæng kunne man spørge, om De i mit land ville anerkende den ansvarlige og uselviske indsats, som den nye leder af Fine Gael har ydet for at indskrænke deres Àrd Fheis til en Dublin-konference med det formål at sikre, at der ikke opstår et alvorligt problem i Irland.

Formanden
 Det lyder som en varm kartoffel til Dem, hr. kommissær.

Byrne
Hr. formand, jeg bifalder varmt, hvad De sagde som indledning til Deres spørgsmål, nemlig at De mener, at Kommissionen har handlet rimeligt i forhold til omstændighederne. Jeg er helt enig med Dem i, at det eneste, der kan skabe panik i denne situation, er, hvis uansvarlige personer påstår, at det er farligt for mennesker, hvad det ikke er. Jeg er meget glad for, at De har taget det spørgsmål op og givet mig lejlighed til at understrege det endnu en gang.
Hvad angår ansøgningen om kompensation, er De sikkert allerede klar over, at dette spørgsmål hører ind under min kollega, hr. Fischler, men jeg kan forstå, at myndighederne i Det Forenede Kongerige har til hensigt at indgive en ansøgning, og den kan meget vel være under forberedelse. Jeg er klar over, at dette har meget stor betydning for landmændenes indkomster, og det er der taget højde for i alle overvejelser.
Med hensyn til Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret har de endnu ikke fremlagt en rapport, men jeg bør sige, at vaccinationsmuligheden ikke kan udelukkes. Men som jeg sagde tidligere, vil den kun blive benyttet i yderste nødsfald.
Spørgsmålet fra hr. Maat omhandler den forskellige indsats i de forskellige medlemsstater. Jeg er overbevist om, at medlemsstaterne er helt klar over situationens alvor. Medlemsstaterne træffer de nødvendige forholdsregler på baggrund af den risiko, de mener, der er i deres egen medlemsstat. Jeg ved f.eks., at en enkelt medlemsstat har destrueret 47.000 får uden af finde tegn på smitte i nogen af dem. Andre medlemsstater har også destrueret store antal får, og markeder i en række medlemsstater er lukket. Der er indført restriktioner på flytning af dyr. Medlemsstaterne, og især de der kan have importeret får fra Det Forenede Kongerige, træffer de nødvendige forholdsregler. I den forbindelse har sporbarheden fungeret vældig godt, men der er begrænsninger. Vi kan ikke garantere individuel identifikation af får og svin i alle tilfælde.
Hr. Cushnahan spurgte derefter, om der skal ske retsforfølgelse i tilfælde af svig. Det er op til medlemsstaterne selv. Kommissionen er ikke forpligtet til at kræve, at medlemsstaterne retsforfølger i disse tilfælde. Men i de tilfælde, hvor en medlemsstat konsekvent undlader at håndhæve EU's love, er der mulighed for, at Kommissionen kan iværksætte overtrædelsesprocedurer. Det er ikke aktuelt i dette tilfælde, men jeg er overbevist om, at myndighederne i Det Forenede Kongerige - og jeg går ud fra, at De refererede til Det Forenede Kongerige, da De stillede dette spørgsmål, hr. Cushnahan - hvis der skulle være tegn på kriminelle handlinger, er helt klar over, at denne type retsforfølgning er hensigtsmæssig under disse omstændigheder.
Med hensyn til den sidste del af Deres spørgsmål om, hvorvidt jeg mener, at det er passende, at det politiske parti, De nævner, har indskrænket sin Árd Fheis, vil jeg først sige, at jeg ikke følger med i alle de små partiers gøren og laden i EU. Det kan meget vel have gjort det, fordi det var bange for, at der ikke ville dukke nogen op.

Parish
Kommissær Byrne, jeg vil gerne vende tilbage til spørgsmålet om importeret kød fra lande uden for EU. De siger, at det kræver en licens. Jeg mener, at der er problemer med disse licenser. Når der udbryder smitte i disse lande, er der en tidsforskydning mellem mistanke og bekræftelse. Alt dette skal strammes op. Der skal være fuldstændig sikkerhed for, at kød fra lande med mund- og klovsyge ikke kan komme ind i EU.
Jeg vil gerne tilslutte mig andre kolleger og udtrykke, hvor forfærdeligt det har været for landmændene i Storbritannien. De må føle, at guderne har forladt dem helt efter BSE og nu mund- og klovsyge. Må jeg også spørge med hensyn til kompensation, om det er muligt for Kommissionen at overveje at kompensere ikke blot de landmænd, som rammes direkte af mund- og klovsyge, men også dem, der har måttet lukke på grund af transportforbuddet?

Nicholson
Vi kan alle blive enige om én ting, nemlig at landmændene i EU bestemt ikke havde brug for, at denne sygdom skulle bryde ud netop nu, og at landmændene i Det Forenede Kongerige slet ikke havde brug for den.
Men det er i sådan en situation, at man finder ud af, hvor mobile dyr er. Man behøver blot at se på kortet for at finde ud af, hvor store afstande, de transporteres over. Fru Doyle nævnte forskrækkelsen i mit hjemamt i min valgkreds i Nordirland. Vi havde håbet, at vi kunne slippe, men det viser blot, hvor farlig og yderst smitsom sygdommen er i forbindelse med transport af dyrene. På nuværende tidspunkt er alle disse dyr blevet testet. Jeg har haft kontakt med den lokale veterinære myndighed. Den samarbejder med regeringen i Irland, og der er defineret en radius, som tilfældigvis dækker et område på begge sider af grænsen mellem de to lande.
Jeg vil gerne stille kommissæren et enkelt spørgsmål. De nævnte intensivt landbrug. Er De ikke enig med mig i, at al den snak i medierne om intensivt landbrug og fabrikslandbrug slet ikke har noget med alt dette at gøre? Faktisk var der slet ikke noget, der hed intensivt landbrug i 1967, da vi havde det sidste udbrud. Er De ikke enig med mig heri?

Byrne
Først vil jeg svare på hr. Parish' spørgsmål om import fra tredjelande. Jeg vil gerne endnu en gang understrege, at importkontrollen er meget streng, og det ses på, at der ikke har været tilfælde af mund- og klovsyge eller kun meget få tilfælde i et par lande.
Med hensyn til kompensation er holdningen, at vi kun kan kompensere i henhold til de forordninger, som ikke omfatter produktionstab. Med hensyn til transport af dyrene kan jeg bekræfte, at denne smitte kan spredes med vinden.
Til hr. Nicholson vil jeg gerne gentage, hvad jeg sagde tidligere om intensivt og ekstensivt landbrug. Jeg mener ikke, at dette har særlig relevans for det aktuelle sygdomsudbrud. Jeg ved, at der i medierne har været spekulationer fremme om dette, og det vil naturligvis indgå i vores overvejelser om, hvordan denne sygdom er opstået, og hvordan den har spredt sig.

Formanden
Jeg er sikker på, at hele Parlamentet ønsker Dem og kommissær Fischler held og lykke med Deres indsats i forbindelse med denne frygtelige sygdom.
Hermed er emnet afsluttet.

Elektroniske kommunikationsnet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0061/2001 af Brunetta for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om adgang til og samtrafik mellem elektroniske kommunikationsnet og tilhørende faciliteter (KOM(2000) 384 - C5-0433/2000 - 2000/0186(COD));
A5-0053/2001 af Paasilinna for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (KOM(2000) 393 C5-0428/2000- 2000/0184(COD));
A5-0062/2001 af Niebler for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om tilladelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (KOM(2000) 386 - C5-0440/2000 - 000/0188(COD)).

Brunetta
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, takket være EU-institutionernes indsats og markedets innovative tiltag er Europas telekommunikationssektor på kort tid gået fra en situation med statsmonopoler til en generel liberalisering. Markedets og teknologiernes dynamiske udvikling har fremmet processen, så man i nogle tilfælde har nået nogle bedre resultater end forventet, når det gælder konkurrencen og de nye operatører. Revideringen af de gældende rammebestemmelser for telekommunikationssektoren, som Parlamentet behandler i dag, har således til formål at udstikke de generelle målsætninger, som bliver afgørende for reguleringsprincipperne i de nye rammebestemmelser. De nye rammebestemmelser tager kort sagt sigte på at føre telekommunikationsmarkedet videre fra liberaliseringsfasen og frem til en egentlig konkurrencefase.
Indfaldsvinklen for reguleringen af markedet bør være rettet mod de kommende rammebestemmelser for markederne, hvor forholdene bliver yderst konkurrencebetonede og differentierede, og hvor der finder en hurtig udbredelse af innovative tjenesteydelser sted. Den bør ligeledes været rettet mod en gennemførelse af konkurrencelovgivningen - competition law - i stedet for at være rettet mod forhåndsregler, der fastlægges fra gang til gang.
Vi kan forfølge dette mål ved hjælp af nogle forhåndsregler, som er harmoniserede på EU-plan, og som er kendetegnet ved, at de er midlertidige og undtagelsesvise. Forhåndsreguleringen bør således indeholde bestemmelser om dens ophævelse, når man har nået et tilstrækkeligt konkurrenceniveau, eftersom en overdreven regulering virker hæmmende på markedet. Med hensyn til indholdet af det direktiv, som jeg er ordfører for, har Parlamentet opstillet nogle prioriteringer med Industriudvalgets hjælp.
I Kommissionens forslag var definitionen af "adgang" utrolig bred, og en uklar definition af begreberne risikerer at skabe problemer i forholdet til tilsynsmyndighedene. Der er navnlig fare for, at de bestemmelser og instrumenter, der er fastlagt i direktivet, bliver brugt på samme måde på en række yderst forskellige begreber som f.eks. operatørernes og brugernes adgang til sluttjenester, netelementer, systemelementer, net og roaming.
Desuden var det nødvendigt at gå lidt mere i dybden med begrebet roaming, som man efter min mening ikke bør betragte som en form for adgang, eftersom det betyder noget forskelligt alt efter, om der er tale om den mulighed, en bruger, der er abonnent hos en udenlandsk operatør, har for at få adgang til mobilnettet i et andet land og omvendt - hvilket kaldes international roaming - eller om der er tale om en ny operatørs mulighed for at bruge de eksisterende operatørers net i vedkommendes eget land, mens denne venter på at få installeret sit eget net, hvilket kaldes asymmetrisk roaming.
Hvad princippet om beskeden regulering angår, understreges det i betænkningen, at beskeden regulering og fleksibilitet - som er EU-lovgivningens udgangspunkter - ikke må være ensbetydende med vilkårlighed, men at der snarere skal være tale om en forbedring i forhold til den nuværende situation, hvor forhåndsreglerne ikke har kunnet følge med tiden og det teknologiske fremskridt. Forvaltningen af adgang og samtrafik forudsætter nemlig, at man finder en balance mellem en operatørs og infrastrukturejers ret til at forvalte net og infrastrukturer til sin egen fordel og begrænsningerne af de andre operatørers og tjenesteudbyderes adgang til væsentlige infrastrukturer.
Et andet emne, som det var nødvendigt at præcisere, var vurderingen af markedets konkurrenceniveau. Opnåelsen af et godt konkurrenceniveau er nemlig en forudsætning for, at reguleringen kan begrænses, så man udelukkende anvender konkurrencelovgivningen, og på samme måde er den en forudsætning for, at de operatører, der er anmeldt som havende en stærk markedsposition, bliver underlagt reguleringsforpligtelserne, hvilket medfører nogle udgiftsorienterede forhandlinger.
Definitionen af en "stærk markedsposition" har sine rødder i Domstolens domme og refererer til en form for begrænset dominans. Et af kendetegnene ved dominans er at hindre konkurrence, og der er således tale om et restriktivt juridisk ex post-begreb. I forslaget til direktiv anvendes begrebet "stærk markedsposition" eller "begrænset dominans", og da dette begreb ikke har nogen negativ, konkurrencehæmmende betydning, giver det mulighed for forhåndsregulering.
Hvad kravene til operatørerne angår, kan de nationale tilsynsmyndigheder over for operatører, der anmeldes som havende en stærk markedsposition, stille krav om gennemskuelighed, ikke-diskriminering, regnskabsmæssig adskillelse, adgang til og anvendelse af specifikke netfaciliteter samt priskontrol og omkostningsregnskaber. Desuden fastlægges betingelserne for gennemførelsen eller revurderingen af de krav, der er gældende i henhold til den nuværende ordning, og de krav, der vil gælde i den nye reguleringssituation.
Den første iagttagelse, vi gjorde os, havde at gøre med betingelserne for kravenes gyldighed for de operatører, der anmeldes som havende en stærk markedsposition. Anmeldelsen medfører nemlig ikke automatisk nogen krav, og de nationale tilsynsmyndigheder skal selv præcisere, hvilke krav der skal pålægges de enkelte operatører, som er anmeldt. Det er dog ikke altid, at en operatør med en stærk markedsposition reelt misbruger denne stilling. Når de nationale tilsynsmyndigheder vurderer, om en virksomhed besidder en stærk markedsposition, bør de samtidig vurdere, hvordan denne positition reelt udnyttes, inden de pålægger operatøren de i direktivet nævnte krav.
Endelig er der de miljømæssige konsekvenser. Et emne, der ligger mig særligt på sinde - også i min egenskab af kommunalbestyrelsesmedlem - er reduktionen af antenner i beboelsesområder. De tekniske krav tvinger i stadig større grad operatørerne til at installere nogle infrastrukturer, der ikke passer særlig godt ind i landskabet. Det er såvel EU-institutionernes som de nationale og lokale myndigheders opgave at begrænse disse miljømæssige og landskabsmæssige konsekvenser mest muligt. Selv om det er vigtigt med konkurrence på telekommunikationsmarkedet, og selv om det er vigtigt, at dette marked udvikler sig, skal alle politikere - på alle niveauer - sørge for at finde nogle reguleringsløsninger, der gør det muligt at optimere brugen af de infrastrukturer, der står til rådighed i øjeblikket, idet de tager hensyn til de miljømæssige, landskabsmæssige og sociokulturelle konsekvenser for borgerne.
Der er desuden visse punkter i forbindelse med de forskellige skattesystemer, og i forbindelse med Kommissionens nødvendige samordning, hvor en harmonisering er påkrævet.
På baggrund af alle disse betragtninger kan man ikke andet end være tilfreds med forslaget til direktiv, eftersom det tager sigte på at fremme sektorens vækst, fremme de kommende investeringer og forbedre virksomhedernes konkurrenceevne. Den forbedrede effektivitet vil gøre det lettere at sætte priserne ned og bidrage til den økonomiske vækst i det hele taget.

Paasilinna
Hr. formand, kære kommissær, kære kolleger, den største ændring i Europa er selvfølgelig opbygningen af netinfrastrukturen, og den er særdeles politisk af den grund, at borgernes deltagelse i den mere og mere er ved at blive afhængig af deres indkomstniveau og sommetider af placeringen af bopælen. Desuden er netop den del af befolkning, som havner på den forkerte side af den digitale allokering, allerede i dag tilsidesatte mennesker. Det elektroniske Europas og borgersamfundets målsætninger bliver altså ikke realiseret, uden at nettjenesterne hjælper folk med at skabe indbyrdes forbindelser og organisationer. Vi har brug for en grundlæggende mængde af telekommunikationstid til alle, så de uden betaling kan benytte telekommunikations- og informationssamfundets tjenester. Det må være en vigtig tilføjelse til borgerrettighederne. Således kan alle være aktive i netsamfundet, uden at der skabes elitenet.
Det vurderes, at auktioner over radiofrekvenser allerede har kostet 170 milliarder euro. I de politiske kredse lagde man uden tvivl mærke til dette store beløb, og en del af denne gevinst blev overført til samfundet. Timingen af den var oven i købet uheldig. Økonomien i USA begyndte at gå nedad, og Unionen besluttede at etablere et Europa, der omfatter alle borgerne, hvilket er vores centrale strategi. Denne auktionspolitik medfører et tilbageslag for denne strategi, fordi teletjenestepriserne stiger. Investorerne er begyndt at vende branchen ryggen, og produktionen af næste generations net, udstyr og tjenester trækkes i langdrag. Deraf følger flere problemer, flere operatørers børskurs er styrtdykket.
Kommissionens forslag til et rammedirektiv er, som mange andre regler i denne pakke, på rette spor og afbalanceret, og det takker jeg for. Rammedirektivet betyder udvikling i regulering af hele teleområdets kommunikationsnet og tjenester. På den måde reduceres antallet af regelsæt med en tredjedel i forhold til de nuværende. Mest overraskende er det, at netop teleområdet, hvor varer føres over grænser med en hastighed, der er hurtigere end el, ikke har samordnede, europæiske markeder. Tværtimod, de samme EU-regler er blevet fortolket på rigtig mange, forskellige måder, og der er opretholdt overpriser på flere områder. Etableringen af en reel konkurrence er hindret ved anvendelse af mange finesser. Mens teleområdets tjenester har udvidet sig, er udgifterne som regel blevet til en stadig mere betydningsfuld faktor i såvel husholdningerne som i nationaløkonomien. Enkelte af branchens store virksomheder taler for konkurrence andetsteds, men ikke reelt på deres eget område. Jo større markedet er, og jo stærkere koncernen er, des mere effektivt kan den konkurrere med de små og nye virksomheder, som forsøger at komme ind på markedet, altså på de andre markeder.
Jeg har i mit eget forslag tilføjet en mulig funktion af de nationale tilsynsmyndigheder og talt for en forbedring af ressourcerne. Samtidig foreslår jeg en øget åbenhed på området. De nationale tilsynsmyndigheder er uden tvivl de bedste til at vurdere situationen på egne markeder, men jeg tror, at Kommissionen til gengæld er bedst til at vurdere Unionens samlede markeder for telekommunikation. Jeg tror også, at hvis Kommissionen havde haft beføjelserne, var auktionsprincippet i det eksisterende omfang og i den eksisterende form næppe blevet realiseret. Kommissionen skal agere, når de fælles bestemmelser ikke bliver overholdt i en medlemsstat. Det er nødvendigt for virksomhederne, at de kan arbejde under samme betingelser inden for hele Unionen. Det er gennem Kommissionens arbejde, vi også kan undgå at etablere en separat, tværeuropæisk regulator. Da auktionsprincippet også kan blive anvendt på andre flaskehalsressourcer og nye generationer af mobiltelefonnet, anmoder jeg nu Kommissionen om at udarbejde en helhedsredegørelse til Parlamentet, om hvordan auktionerne påvirker telebranchens virksomheder og forbrugernes stilling.
Et andet, væsentligt spørgsmål er at få defineret, hvad vi forstår ved en stærk markedsposition. Vi har i udvalget udvidet begrebet navnlig i lyset af den seneste udvikling. Ifølge vores tilføjelse opstår der også en stærk markedsposition, når en virksomhed jævnligt har mulighed for at begrænse adgangen for andre operatører af elektroniske kommunikationsnet og - tjenester til brugerne. Det samme sker også, når virksomheden opererer i flere niveauer af forsyningsskæden og besidder en betydelig position på ét af dem. Vi mener, at flere virksomheder har en dominerende position på sådanne markeder, hvor de endda uden ord kan aftale markedspåvirkninger, som skal anvendes mod andre.

Niebler
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, mine damer og herrer, jeg vil først og fremmest på det hjerteligste takke alle kolleger for støtten til min betænkning om tilladelsesdirektivet. Der er netop af mine kolleger indgivet rigtig mange gode ændringsforslag, som jeg også med glæde har optaget i min betænkning. Jeg vil også gerne rette en hjertelig tak til Kommissionen og det pågældende rådsformandskab, som der i de seneste uger og måneder har været et meget konstruktivt samarbejde med.
Og nu til tilladelsesdirektivet og min betænkning. Hvordan ser forholdene netop nu ud med hensyn til tilladelsesproceduren for drift af kommunikationstjenester og -net i EU? Efter den femte og sjette rapport fra Kommissionen om gennemførelse af reformpakken for telesektoren og efter beretningerne fra European Telecommunication Office har medlemsstaterne udformet deres tilladelsessystemer på vidt forskellig vis. Dette hæmmer især udbyderne, som tilbyder grænseoverskridende telekommunikationstjenester. Således kan en kommerciel aktivitet på telekommunikationsområdet nu i praksis principielt først påbegyndes, når en myndighed har besluttet det, det vil sige, når der er tildelt en individuel tilladelse.
Alt efter medlemsstat er der forskellige arter af individuelle tilladelser. Nogle af dem knytter omfattende informationsforpligtelser til tilladelsen, andre derimod slet ingen. Konsekvensen heraf er, at tilladelsesprocedurerne i de enkelte medlemsstater ikke er lige lange, indholdet af tilladelserne er forskelligt og også gebyrernes størrelse varierer voldsomt. Formålet med det tilladelsesdirektiv, som Kommissionen har præsenteret, er en afhjælpning af dette. Direktivet tilsigter en mere harmoniseret og mindre tung regulering af adgangen til markedet for elektroniske kommunikationstjenester og -net i Fællesskabet. Tilladelsessystemerne skal fremover være retfærdige, beregnelige og for udbyderne så lidt belastende som muligt. I nogle medlemsstater praktiseres det også allerede på den måde. Derfor er det godt og rigtigt, at Kommissionen foreslår også at indføre det på europæisk plan.
Jeg har to forslag til indholdet i direktivforslaget. For fremtiden skal netoperatører eller udbydere af kommunikationstjenester ikke længere indhente individuelle tilladelser, altså ikke først spørge en myndighed om tilladelse, før de udbyder deres tjenester. De skal kun overholde de retningslinjer, som følger af de generelle tilladelser. Parallelt hermed bliver de betingelser, som kan pålægges tjenesteudbydere, begrænset og harmoniseret på europæisk plan. Yderligere fastsætter forslaget, at tjenesteudbydere fremover ikke mere skal fremsende omfattende informationer. Der må for fremtiden af de nationale tilsynsmyndigheder kun forlanges informationer, som myndighederne finder objektivt nødvendige for at kontrollere overholdelsen af betingelserne for tilladelserne.
Med skiftet i tilladelsessystemerne bliver der draget omsorg for, at udbydere kan tilbyde deres telekommunikationstjenester og -net på europæisk plan hurtigt og ubureaukratisk. Jeg mener, at dette sikkert er en milepæl hen mod et dynamisk og konkurrenceorienteret marked for den elektroniske kommunikation i Fællesskabet.
Lad mig nævne et problem, som nu i praksis plager udbyderne voldsomt. Igen og igen er der store vanskeligheder ved tildelingen af vejrettigheder. Også på dette område divergerer bestemmelserne i medlemsstaterne med hensyn til tildelingsprocedurer, gebyrer og betingelser voldsomt. Dette vanskeliggør naturligvis opbygningen af infrastruktur yderligere og på unødvendig vis. Nedlægningen af telekommunikationskabler af en vis længde er i forvejen forbundet med en betydelig udgift. Der skal i byer, kommuner og amter ansøges om et utal af vejrettigheder. Der skal indhentes byggetilladelser. Der er ofte brug for godkendelse fra hundreder af jordbesiddere, før der kan tages fat som udbyder. Medlemsstaterne skal derfor gennem direktivet i det mindste pålægges pligt til at offentliggøre en fortegnelse over gebyrer, procedurer og betingelser i forbindelse med tildeling af vejrettigheder. Udbyderne modtager herigennem i det mindste et overblik over de nugældende bestemmelser, som kan spare dem meget tid ved ansøgningen om vejrettigheder.
Endnu et kritisk punkt er endelig temaet om administrationsgebyrer. Størrelsen af administrationsgebyrerne skal totalt set rette sig mere efter de reelle omkostninger ved administration og kontrol af de generelle tilladelser. Direktivet pålægger her medlemsstaterne en offentliggørelse for at gøre omkostningerne gennemsigtige. I henhold til direktivforslaget fordeles administrationsgebyrerne på de enkelte virksomheder, som i kraft af en generel tilladelse leverer en tjeneste. Fordelingsmålestok herfor burde modsat Kommissionens forslag efter min mening ikke være den enkelte virksomheds omsætning, langt hellere skulle administrationsgebyrerne fordeles proportionalt på ansøgerne. Mindre virksomheder, som har en årsomsætning på op til 10 millioner euro, burde helt fritages for disse gebyrer, for at også adgangen til markedet lettes for små og mellemstore virksomheder.
Så vidt introduktionen til min betænkning. Jeg tillader mig nu at plukke et vigtigt aspekt ud fra hr. Paasilinnas betænkning. Som hr. Paasilinna allerede har anført, fastslår Kommissionens forslag, at de nationale tilsynsmyndigheder som hovedregel i fremtiden ikke mere må træffe alle vigtige reguleringsafgørelser på telekommunikationsområdet. I stedet for skal de kun udfærdige forslag, som Kommissionen prøver inden for en måned og enten godkender eller forkaster. Forkaster Kommissionen forslaget, kan den inden for yderligere to måneder fastsætte en afgørelse for de pågældende tilsynsmyndigheder.
Desuden skal Kommissionen i fremtiden også afgøre, om og på hvilke frekvenser det er tvingende nødvendigt at sende indholdet af radio- og tv-udsendelser. Dette har hidtil, også efter Parlamentets opfattelse, udelukkende været de enkelte medlemsstaters sag. Jeg vil gerne her udtale mig tydeligt og klart imod dette forslag, som ganske vist også er indeholdt i ændringsforslag 33 fra Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi og dengang også blev vedtaget i udvalget med bredt flertal.
Jeg personligt er af den overbevisning, at de nationale myndigheder er nærmere markedet end Kommissionen og derfor i de enkelte tilfælde bedre kan afgøre, på hvilken måde og i hvilket omfang telekommunikationsmarkederne skal liberaliseres yderligere. Liberaliseringen af netop telekommunikationsmarkederne er en succeshistorie. Forbrugeren kan i dag vælge mellem mange udbydere, og telefonomkostningerne er faldet hurtigt. Der er særlig på dette procedurestadium ingen anledning til at tage scepteret ud af hånden på de succesrige nationale myndigheder og overdrage Kommissionen beslutningskompetencen. Beslutningsprocesserne ville herved kun blive tunge og langsomme.
Jeg har nu endnu en gang fremsat ændringsforslaget, som der også stemmes om i morgen i Parlamentet. Det er ændringsforslag 78. Jeg beder om støtte til dette ændringsforslag og takker for Deres opmærksomhed.

Sanders-ten Holte
Hr. formand, tak til ordføreren, hr. Brunetta, for den grundige betænkning om adgangen til de elektroniske kommunikationsnet, som udgør en del af pakken af betænkninger om tilrådighedsstillelse af åbne net. Den har forbedret og specificeret nogle aspekter af Kommissionens forslag. Det er udmærket, også i kulturens og undervisningens interesse, for med henblik herpå har jeg som rådgivende ordfører for Kulturudvalget set på betænkningen.
Telekommunikationen ændrer vores liv i et hastigt tempo. I hvert fald med den hurtige udvikling inden for telekommunikation er det vigtigt, at der i tide kommer direktiver for at lede adgangen og samtrafikken inden for EU og på tværs af grænserne i så gode baner som muligt. Kommissionens forslag er først og fremmest rettet mod konkurrencen og level playing field. Det er meget vigtigt for de nationale lovgivende instanser, i hvert fald med hensyn til den betydelige magtposition. Det er således en rent kommerciel strategi, der udelukkende er rettet mod infrastruktur. Jeg savner deri den betingelse, at den kulturelle mangfoldighed og pluralitet garanteres.
Derfor har vi fra Kulturudvalgets side stillet nogle ændringsforslag, som forstærker dette aspekt. Jeg er således meget glad for, at disse også er accepteret af Industriudvalget. I denne sammenhæng lægger vi vægt på, at videresendelsesforpligtelsen også skal gælde for bredskærmsformat, således som det står i ændringsforslag 14.
Til sidst reguleringen af API og EPG og andre tilhørende faciliteter ifølge forskriftsproceduren. Ifølge Kommissionen behøver denne først at blive gennemført ved en revision, men nu viser det sig, at udviklingen er nået så vidt, at de bør falde ind under lovgivningen. Men, hr. formand, det er faktisk alt for sent. Det er godt, at ordføreren i sin betænkning har taget hensyn til denne tankegang.

Junker
Hr. formand, mine damer og herrer, kære kolleger, den såkaldte telekommunikationspakke, om hvis væsentlige dele Europa-Parlamentet nu skal træffe afgørelse, er et ambitiøst vovestykke, som i princippet bør støttes. Det er yderst fornuftigt at ville standardisere den hidtidige retlige ramme for siger og skriver 28 forskellige retsakter og samtidig ville gøre den mere overskuelig. At der blev valgt en horisontal indfaldsvinkel er væsentligt og bør hilses velkomment. Det udvalg, der er ansvarligt for kultur og medier, har i sine udtalelser til de forskellige betænkninger i stor enstemmighed plæderet for, at man ved alle bestemmelser om elektroniske kommunikationsnet og -tjenester passer på, at der ikke skabes betingelser for adgangen til infrastrukturen, som, når det kommer til stykket, kan have en negativ effekt på mangfoldigheden af indholdet.
Udtrykt på anden vis: Det skal garanteres, at tilbud af almen interesse udbredes tilstrækkeligt. Også Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport kan se, at der er behov for konforme harmoniseringsforanstaltninger inden for det indre marked, men i langt snævrere forstand end Kommissionen, som gerne vil udvide sine kompetencer kraftigt på dette område. Der er efter årelange, besværlige diskussionsprocesser imidlertid enighed mellem institutionerne om, at det er nødvendigt med forskellige retsbestemmelser for infrastruktur og indhold. Men ligeså er der enighed om, at der er sammenhæng mellem transportveje og indhold, som udbredes via disse, og at disse skal anerkendes tilstrækkeligt og tilgodeses til gavn for den kulturelle mangfoldighed og journalistisk relevante bidrag til den demokratiske meningsdannelse.
Markedet kan rette meget, men ikke alt. I normal tekst betyder det f.eks., at der til sikring af pluralisme skal garanteres en fuldstændig udbredelse af indhold, som retter sig mod en bred offentlighed, ved hjælp af en must carry-bestemmelse, hvis indhold alene skal defineres af medlemsstaterne. Det skal være klart, at man på EU-plan ikke skal gribe ind i den nationale og regionale radio- og tv-suverænitet. Således gælder, når alt kommer til alt, princippet: Koordinering før harmonisering.

Van Velzen
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, først og fremmest vil jeg gerne takke de tre ordførere mange gange for deres fremragende arbejde og den udmærkede måde at samarbejde på. Jeg synes, dette er eksemplarisk her i Parlamentet.
Vi drøfter tre vigtige betænkninger, og samtidig taler vi om en sektor, som præges af temmelig stor usikkerhed. I alle mulige artikler i tidsskrifter og aviser finder vi endda dommedagsprofeter, som sår tvivl om spørgsmålet om, hvorvidt 3G-sektoren overhovedet har chance for at overleve. Jeg tror, at Kommissionen og det svenske formandskab har en vigtig opgave ved optakten til det uformelle topmøde, som finder sted den 23. og 24. marts i år i Stockholm. Det ville være udmærket, hvis en handlingsplan blev vedtaget der. Jeg vil her nævne en række elementer, som forekommer mig vigtige i denne sammenhæng.
For det første bør regeringscheferne på dette topmøde udtrykkeligt udtale, at man anser 3G-sektoren for overordentlig vigtig for højtkvalificeret beskæftigelse i EU, og at man også er rede til at arbejde for et fælleseuropæisk marked.
For det andet ville det være meget klogt af de to lande, som bærer det største ansvar for de høje auktionsresultater, Det Forenede Kongerige og Tyskland, hvis de var rede til at overveje andre finansieringsmuligheder. Måske er man tilmed rede til at udsætte denne finansiering lidt, hvorved også finansieringsbyrderne for telekommunikationsvirksomheder ville blive reduceret, hvilket kan skabe ro på de finansielle markeder.
For det tredje ville det være udmærket, hvis kommissær Liikanen indleder drøftelser med alle disse virksomheder for at undersøge, hvordan vi bedre kan oplyse den brede offentlighed om resultaterne og mulighederne med hensyn til 3G-sektoren og frem for alt også for sammen at undersøge, hvordan master og lign. f.eks. gennem samhusning kan benyttes på en mere effektiv måde, hvorved udgifterne til infrastruktur vil falde.
For det fjerde ville det være meget positivt, hvis de medlemsstater, som har tjent meget på disse auktioner, også var rede til at give en ekstra efterspørgselsimpuls ved at fremkalde 3G-behov, f.eks. inden for området e-governance-projekter, og til at gøre mere på områder såsom undervisning og efteruddannelse af lærere.
Endelig bør vi i forbindelse med det sjette rammeprogram bruge en betydelig del af vores finansielle midler til at løse problemer såsom den nye Internetprotokol 6 (IP 6) og e-banking-standarder. Jeg håber, at kommissæren vil reagere på de anbefalinger, som jeg netop har fremsat.
Nu vender jeg tilbage til betænkningerne. For det første hr. Brunettas betænkning. Jeg synes, det er en fortræffelig betænkning. Det er af stor betydning, at vi nu konstaterer, hvor vigtigt det er, at Parlamentet der, hvor den almene konkurrence endnu ikke fungerer, og hvor der udtrykkeligt er tale om flaskehalse på markedet, tør indtage holdninger og tør støtte forbrugerne. Et kendt eksempel er de internationale roaming-takster. Vi har set en rapport fra Kommissionen fra december sidste år, hvoraf det fremgår, at der egentlig er tale om et lukket system, at der er for lidt priskonkurrence, at der er for meget tilsløring af udgifterne, og at det er meget vigtigt, med gennemsigtighed.
Med hensyn til hr. Paasilinnas betænkning vil jeg bemærke, at vores gruppe støtter forslaget deri, om at stræbe efter mere konkurrence. Vi må faktisk arbejde på et fælleseuropæisk elektronisk kommunikationsmarked. 15 splittede nationale elektroniske kommunikationsmarkeder kan ikke fungere. Der må komme et fælleseuropæisk marked, og derfor er det også så vigtigt, at der holdes fast ved Kommissionens rolle. Jeg appellerer indtrængende til Parlamentet om ikke at støtte fru Nieblers ændringsforslag, fordi det fremstiller tingene forkert. Vi må sørge for, at Kommissionen kan føre sin opgave ud i livet og sikre, at denne konkurrence skabes, og at dette fælleseuropæiske marked oprettes. Det er det, det gælder om. Inden for disse rammer har vi brug for en tydelig opgave- og ansvarsfordeling mellem Kommissionen og de nationale tilsynsmyndigheder. Det opfordres der for øvrigt med rette også til i hr. Paasilinnas betænkning.
Endelig er der fru Nieblers betænkning. Det er blevet en fortræffelig betænkning, og jeg gør udtrykkeligt opmærksom på det ændringsforslag, hvori vi nu forsøger at formulere de kriterier, som skal sørge for, at medlemsstaterne ved fordelingen af frekvenserne tager hensyn til den kendsgerning, at vi har et fælleseuropæisk marked.

Gill
Jeg vil også gerne lykønske de tre ordførere med nogle enkle betænkninger om et meget kompliceret emneområde. For mig er gennemførelsen af et fuldt integreret og liberaliseret telekommunikationsmarked ved udgangen af 2001 en væsentlig forudsætning for overgangen til en digital og vidensbaseret økonomi, som jeg håber vil skabe betydelig vækst i EU.
Det er vigtigt at bemærke, at konsekvenserne af denne pakke helt sikkert ikke vil være begrænset til en bestemt modtager. Tværtimod vil de nye juridiske rammer kunne bruges til at øge konkurrencen inden for denne sektor. Det er Parlamentets mål at tilskynde interessenterne til fortsat at være vigtige aktører, men der er fare for, at deres store dominans vil betyde forskelsbehandling af nye aktører på markedet, mens en af vores hovedprioriteringer er at skabe et klima, hvor nye aktører kan trives. Vi er ved at have skabt den rette balance på dette område, og jeg håber, at det vil kunne imødegå bekymringerne over den voksende gældsbyrde, der kendetegner sektoren i øjeblikket.
Med dette fundament af lovgivning ønsker min gruppe at fremme udviklingen på markedet og mindske lovgivningsbyrden. Men bestemmelser med betydelige konsekvenser bør ikke baseres på en kortsigtet vision. Derfor glæder det mig, at udvalget medtog mobile netværk i definitionen, der findes i direktivet om adgang, og det glæder mig ligeledes, at detailpriserne på international roaming, som er skyhøje i øjeblikket, fremover bliver gennemsigtige og omkostningsbaserede.
I en sektor, hvor de teknologiske ændringer sker så hurtigt, er det vigtigt at sikre, at ordningen også kan bruges til uforudsete spørgsmål, der måtte opstå på et senere tidspunkt. Direktivet om adgang vil få den allerstørste betydning for de europæiske forbrugere, da det vil føre til lavere priser, større udvalg og bedre tjenester. Samtidig vil den nye situation skabe muligheder for virksomheder over hele Europa, og navnlig for mindre virksomheder.

Plooij-van Gorsel
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne takke alle ordførerne mange gange for deres fortræffelige betænkninger, men også mine kolleger for det udmærkede samarbejde i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi.
Liberaliseringen af telekommunikationen har sørget for nye markedsomgivelser med større konkurrence og lavere priser for virksomheder og forbrugere.
Ikke desto mindre er der stadig ikke tale om et fælles indre marked for telekommunikation. De 15 splittede liberaliserede markeder skal smeltes sammen til et fælles gennemsigtigt marked, og den nu foreliggende lovgivning bør skabe rammerne herfor. De nationale tilsynsmyndigheder spiller her en vigtig rolle, men det endelige ansvar bør efter min gruppes opfattelse forblive hos Kommissionen.
Mit andet punkt vedrører licenser på frekvenser. I øjeblikket er der i EU's medlemsstater ikke tale om en konsistent politik om tildelingen af licenser. Tænk bare på UMTS-auktionerne. Unionen risikerer derved at miste sin ledende stilling på området mobiltelefoni. Ved fordelingen af radiofrekvenserne bør licensprocedurerne finde sted på samme betingelser i alle medlemsstater, for man bør med henblik på en optimal udvikling af radio- og fjernsynsmarkedet stræbe efter større balance i frekvensfordelingen mellem offentlige og kommercielle udbydere af tjenester.
Jeg vil gerne spørge kommissæren, om han for fremtiden kan indtage en noget mere aktiv holdning ved formuleringen af betingelserne og i den måde, hvorpå frekvenserne fordeles. Jeg tror, at der også her er en opgave for kommissær Monti.
Endelig, hr. formand, bør de indkomster, som følger af tildelingen af frekvenser, f.eks. ved UMTS-auktionerne, strømme tilbage til ICT-sektoren. Min kollega van Velzen gjorde også opmærksom herpå. Det er også i overensstemmelse med aftalerne fra topmødet i Lissabon. Auktioner bør så vidt muligt undgås. Det er derfor udmærket, at den nederlandske regering i sidste uge besluttede at opgive en auktion. Endvidere må indtægterne fra frekvenser aldrig betragtes som en skjult beskatning.

Schröder, Ilka
Hr. formand, hr. kommissær, hr. og fru ordfører, kære kolleger, De Grønne ser principielt med positive øjne på disse tre betænkninger. Man kan spørge sig selv, hvorfor det forholder sig sådan, når det væsentlige i disse direktiver er privatiseringen af telekommunikationsmarkedet. Denne liberalisering af statsforetagender, hvad enten det er helt eller delvist, er allerede gennemført i hele EU. Spørgsmålet er altså ikke længere, om der liberaliseres, men udelukkende hvordan.
De Grønnes holdning til liberaliseringen er klar. Vi tror ganske vist, at staten ikke altid har sørget for den bedste løsning for sine borgere, men vi frygter, at offentlige tjenester reduceres gennem privatisering og går imod en digital opdeling af samfundet. Der tales meget om den teknologiske neutralitet. På et rent lovmæssigt plan findes det måske. Samfundsmæssigt er en teknologi aldrig neutral. Vi ønsker en udvikling, som er god for mennesker, som gavner alle og ikke skader mange. Derfor har vi i telekommunikationssektoren satset på den størst mulige monopolkontrol. Måske vil det ikke forhindre, at vi om 10 år i hele EU kun har tre kæmpestore telekommunikationsforetagender. Men det kan forhindre det, for når i det mindste de nationale tilsynsmyndigheder styrkes, og Kommissionen yderligere varetager en dommerfunktion, så - og kun så - er en monopolkontrol overhovedet mulig.
Desuden har vi anstrengt os for, at nye virksomheder kan konkurrere med de tidligere statsforetagender på fair betingelser. Dermed er der trods alt en chance for, at flere mennesker kan få råd til Internettet, selv om vi - jeg understreger det endnu en gang - hverken tror på den usynlige hånd eller markedslogikken.
Hvor fører denne diskurs egentlig hen? Her skal en erhvervssektor, som kan gøre det muligt for mennesker at få større uafhængighed og mere selvbestemmelse, reguleres. Vi vil bidrage til, at alle mennesker, som ønsker adgang til disse teknologier, også kan få det. Og vi ønsker, at mennesker kan kommunikere digitalt, kan organisere sig, kort sagt kan udfolde sig, og det i hele verden. Til det formål har vi brug for en retfærdig adgang. Ikke kun i de private hjem, men også offentligt. På biblioteker, i skoler, overalt i det offentlige rum.
Denne kommunikation skal være fri. Den skal kunne foregå anonymt, og den skal, hvis det på nogen måde er muligt, være lige tilgængelig for alle. Derfor siger vi også "nej" til talrige forsøg på at begrænse, censurere eller kriminalisere Internettet. Selv om det ikke står konkret i de her foreliggende direktiver, synes overvågningsmyndighedernes censur og længsel efter stadig mere kontrol af mennesker mere og mere at blive til det væsentlige i ethvert udformningsforsøg af det digitale rum. Derfor skal det også her omtales, at vi, De Grønne, er fortalere for fri adgang for alle. Vi ønsker en åben digital kommunikation, og vi ønsker ikke mere overvågning, vi vil slet ikke have overvågning! Alene af den årsag har vi deltaget i udformning af den privatisering, som vi egentlig slet ikke ønsker.

Seppänen
Hr. formand, teleselskaberne meddeler os, at konkurrencen bør kunne regulere markederne. Kan vi stole på konkurrencen som regulator for markederne? Det kan vi ikke. Selv om samtalepriserne i flere lande er faldet, er ikke alle priser faldet. F.eks. er samtalepriserne for lokale fastforbindelser i Finland steget med en fjerdedel i de senere år. Desuden er det umuligt over for forbrugerne at redegøre for, hvilke mobiltelefonsamtaler der betales til hvilke selskabers kommunikationsnet eller faste telefonnet.
Vi lever i en jungle, hvor prisfastsættelsen bestemmes af jungleloven. De overnationale operatører, der sigter efter en dominerende position, inkasserer hovedparten af gevinsten. Det er beklageligt, at regeringerne i nogle af Unionens medlemsstater opererer som Tarzan, junglens konge, fordi de er i besiddelse af en begrænset naturressource - nye frekvenser. De tyske og engelske regeringer, der er placeret til venstre for midten, har lavet auktioner over mobiltelefonernes UMTS-frekvenser på en måde, som er ved at medføre en krise i både teleselskaberne og mange banker. Børsboblen er nu bristet for den tankegang, som byggede på en tro på informationsteknologiens evne til at skabe underværker.
Auktionerne har saboteret eEuropa-projektet. Auktionerne har svækket demokratiet. Auktionerne medfører, at priserne for telefoni bliver himmelhøje. Auktionerne er en skat på den frie overførsel af information og viden. Mon alt dette kunne være undgået, hvis EU havde haft et direktiv om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester? Det må vi håbe. Det er der dog ingen sikkerhed for. Men nu er vi nødt til at prøve rammedirektivet, som Paasilinna har gjort et kæmpearbejde ved udarbejdelsen af. Han kræver en redegørelse for de økonomiske virkninger af auktionerne. Vores gruppe støtter dette krav. Derimod er det svært at acceptere Nieblers ændringsforslag til rammedirektivet. Visse europæiske monopolselskabers værdier og interesser synes at ligge til grund for dem. De strider imod det demokratiske videnssamfund.

Crowley
Jeg vil gerne tilslutte mig kollegernes lykønskninger til ordførerne for deres arbejde og ligeledes anbefale deres arbejde over for Parlamentet på grund af det samarbejde mellem de forskellige ordførere, der her har været tale om.
Men for mig er et af de helt centrale områder ved ehandels- og eEurope-revolutionen lige adgang for forbrugerne. Nogle medlemmer har allerede nævnt udgifterne og afgifterne i forbindelse med de forskellige strukturer. Men vi kan se, at der er ved at opstå et nyt skel mellem dem, der har, og dem, der ikke har, på området digital teknologi og adgangen til den. En af nøglekomponenterne, der skal medtages i al liberaliserings- eller konkurrencelovgivning på dette område, er spørgsmålet om universel adgang for alle, så man, uanset hvor man bor, har samme adgang som indbyggerne i de store byområder.
Vi må også sikre, at mennesker fra andre generationer end den nuværende unge generation ikke stilles ringere på grund af manglende adgang til uddannelse i dette nye kommunikationsmiddel og dette nye informationsnet.
Den sidste ting, jeg gerne vil fremhæve, er, at vi må gå i retning af et system, hvor man betaler en fast pris for adgangen til informationsteknologi, og hvor vi ikke tillader, at der opstår intern konkurrence, som kan blokere for yderligere udvidelser af dette nye globale system.

Cappato
Hr. formand, vi bifalder Kommissionens initiativ. Efter vores mening er der tale om et vigtigt skridt i retning af en forenkling, der om ikke andet er en forenkling af EU-lovgivningen. Først vil vi dog gerne understrege, at der under alle omstændigheder eksisterer et alvorligt modsætningsforhold inden for den elektroniske telekommunikationssektor, og hvis dette modsætningsforhold ikke fjernes, risikerer det på langt sigt at gøre enhver indsats for at skabe en konkurrencesituation til forbrugernes fordel forgæves.
Modsætningsforholdet består i den egentlige interessekonflikt, som mange af medlemsstaterne befinder sig i, eftersom de er reguleringsmyndigheder samtidig med, at de har økonomiske og politiske interesser i sagen. De fungerer således både som spillere og dommere. Dette er tilfældet for telefoniens vedkommende, men det er også tilfældet for det digitale fjernsyns vedkommende, hvor de offentlige kanaler står meget stærkt takket være betydelige investeringer, der er finansieret med offentlige midler. Selv om vi således skal holde os dette grundlæggende problem for øje, vil jeg gerne gentage, at vores samlede vurdering af pakken er positiv. Efter det resultat, vi opnåede for nylig med vedtagelsen af forordningen om et særskilt udbud af abonnentnettet, skal vi nu finde en foreløbig løsning på en situation, hvor operatørerne på EU's elektroniske kommunikationsmarked ikke alene er nødt til holde styr på de mange direktiver og forordninger, der har hobet sig op i årenes løb, men også på en overflod af nationale reguleringsmyndigheder. Disse myndigheder skaber nogle yderst forskellige lovgivningsmæssige sammenhænge og opstiller de mest forskellige kriterier, som operatørerne ofte ikke har en chance for at forudse, og det giver således en situation med splittelse og undertiden en alvorlig juridisk usikkerhed.
Kommissionens forslag har den fordel, at de koger den eksisterende lovgivning ned til nogle få direktiver og skaber et telekommunikationsmarked, der bliver stadig mere paneuropæisk.
Det er ligeledes vigtigt at slå fast - og det tror jeg også, at ordføreren Brunetta gjorde - at vores mål skal være, at vi snarest muligt får skabt en reel konkurrencesituation, hvor der ikke er brug for myndighedernes omfattende regulering. Vi skal forsøge at gå bort fra de nationale myndigheders rolle og nå frem til en situation inden for den elektroniske kommunikationssektor, hvor man anvender de almindelige konkurrenceregler, der gælder for alle markederne. Dette kan vi først gøre, når det er lykkedes os at fjerne roden til dette grundlæggende onde, nemlig den sammenblanding og interessekonflikt, der stadig eksisterer på nationalt plan, idet staten har en betydelig indflydelse på økonomien for den elektroniske kommunikations vedkommende. Først da kan vi også tilpasse denne sektor til den almindelige konkurrencelovgivning, der er gældende for de andre sektorer.

Rübig
Hr. formand, mine damer og herrer, for ikke længe siden læste jeg en meget interessant og fremragende afhandling om misbrugstilsyn af dr. Leitl, og her kommer man frem til den konklusion, at det vigtigste egentlig er et velfungerende marked, der overvåges, og at der også skal være en fair modydelse. Netop ved roaming-gebyrerne konstaterer man, at markedet er meget uigennemsigtigt. Det ville være godt, hvis forbrugeren kunne få at vide, hvad den samtale, han netop fører, koster, eller hvis han i det mindste får ret til efterfølgende at få en SMS inden for meget kort tid, som meddeler samtalens pris.
Denne gennemsigtighed fører nemlig også til Benchmark-sammenligninger, det vil sige, at man kan sammenligne, hvem der ligger bedst i Europa, og hvad vores position er i verden. Vi vil i fællesskab med Kommissionen udarbejde den procedure, der hedder bedste praksis. Hvor har vi modeller i Europa og i verden, som fungerer bedst, som vi kan tage i brug hos os? Vi vil frem for alt - og det er ganske vigtigt - også anvende SLIM. Forskellige bestemmelser, som vi indfører i dag, bør egentlig også så hurtigt som muligt igen sættes ud af kraft, når markedet fungerer.
Et yderst vigtigt punkt i Paasilinna-betænkningen er ændringsforslag 47, fordi vi har set, at auktionen på den ene side var fair, på den anden side dog har beslaglagt ganske mange af dette vigtige områdes penge. Derfor vil vi bevidst ikke opfatte auktionsprovenuet som kold beskatning, men vi er i egenskab af politikere af den mening, at det har drejet sig om investering, om ejendom, som nu ikke længere er offentlig ejendom, men virtuel ejendom for firmaerne. Jeg tror også, at når licenserne udløber, vil disse rettigheder forblive hos firmaerne, som de i fremtiden så også kan sælge, forpagte eller handle. Det vil forbedre firmaernes vurdering, det vil forbedre kapitalmarkedet og dermed også aktiekurserne. Dermed har vi investering for dette område og styrke til fremtiden.

Glante
Hr. formand, mine damer og herrer, kolleger, når man står relativt langt nede på talerlisten, er der altid en fare for, at man gentager noget, der er sagt. Jeg vil forsøge at undgå det. Men to eller tre punkter vil også jeg have lov til at understrege. Jeg vil også takke for det interessante, spændende og kollegiale samarbejde i Parlamentet på tværs af grupperne. Der er sikkert saglige argumenter, som krydser politiske grænser. De interessante diskussioner med de forskellige repræsentanter for store og små firmaer i hele Europa var også for mig selv meget interessante, og jeg tror, at ganske vist ikke alle vil være tilfredse, men vi er på rette vej mod at blive mere fremtidssikre. Min overbevisning i de sidste år har hidtil altid været, at det skal lykkes os at skabe bestemmelser, som er trimmede og koncentrerede og tillader os at reagere hurtigt på teknologispring i fremtiden. For så vidt gælder min udtalelse fortsat: Mindre regulering kan udmærket være bedre regulering.
Jeg tror, det er lykkedes os, fordi vi har koncentreret os om de direktiver, som vi diskuterer i dag. Jeg tror også, at det før eller siden eller relativt snart vil lykkes os at gå over til den almindelige konkurrenceret. På ét punkt er jeg naturligvis også nødt til at blande malurt i bægeret. Jeg personligt og mange af mine kolleger er fuldt indforstået med fru Nieblers ændringsforslag 78 og vil også støtte det. Som sagt, det er en støtte, som også går lidt på tværs af grupperne, da jeg er overbevist om, at dette ændringsforslag sikkert ikke står i vejen for den europæiske harmonisering. Jeg mener tværtimod, at den måde, tilladelsen og kompetencen er udformet på i denne artikel, koster mere tid og er mere bureaukratisk, og jeg føler, at allerede det er indgreb i de regionale kompetencer netop på det offentlig-retlige radio- og tv-område, hvad min kollega Karin Junker jo allerede har nævnt. For så vidt er jeg allerede af den overbevisning, at vi som en spæd begyndelse også bør forhindre en snigende afskaffelse af must carry-reglen.

Herzog
Hr. formand, kære kolleger, første fase af det indre marked er fuldført. Det er slut med de nationale monopoler, vi åbner for konkurrencen på de nationale markeder, og i dag diskuterer vi valgmulighederne for anden fase.
Der er stillet et spørgsmål, men det er mere end et spørgsmål, det er et valg. Som blandt andre hr. van Velzen sagde, ønsker vi et stort tværeuropæisk marked. Jeg er enig. Men vi diskuterer valgmulighederne for "hvordan", og det er ikke det samme som at vælge et effektivt og stærkt konkurrencemål som i en almindelig sektor, se hr. Brunettas betænkning eller det, vi ønsker, det vil sige en offentlig europæisk regulering af nettene med konkurrence inden for tjenesterne, men også udvikling af en generel tjeneste og eventuelt en deling af infrastrukturerne, når det er nødvendigt. Det er altså denne debat om reguleringsmetoden, det gælder, og ikke målsætningen for et tværeuropæisk marked.
Den mulighed, der er i øjeblikket, nemlig national regulering af telekommunikation og fælles regler for den effektive konkurrence på fællesskabsplan, forekommer os meget tvivlsom. Den er skrøbelig, fordi den regulering, der findes på nationalt niveau for øjeblikket, består i, at alle sørger for sig selv. Alle her har påpeget problemerne med tildeling af frekvenser, den enorme forskel på licensomkostningerne, visse operatørers overdrevne gældsættelse, og hvorfor ikke tale om risikoen for et krak inden for telefonibranchen, ligesom vi så et krak i ejendomsbranchen for et stykke tid siden?
Så det går ikke med en blind national regulering, der er behov for konkurrenceregler, selv om Kommissionen har gjort en indsats for at indføre et relevant markedsbegreb, som ikke er vedtaget af Rådet. Vi skal behandle - og Kommissionen gør måske ikke fremskridt i denne retning - disse spørgsmål i forbindelse med udvikling af en generel tjeneste, problemerne med investeringsøkonomier og en deling af nettene for at kunne nedsætte omkostningerne.
Derfor går vi ind for, jeg går ind for, et system til europæisk regulering for således at nå til et tværeuropæisk marked, men vi snubler over den europæiske bunke af henvisninger og regler. Jeg mener, at vi må uddybe alt det, for den løsning, vi har i øjeblikket, er - og det vil jeg gerne understrege - fuldstændig ved siden af. Man kan kun overveje den foreslåede pakke, der er et resultat af alle disse tovtrækkerier. Det er stadig et lovgivningsmæssigt monster på trods af forskellige menneskers indsats. Derfor mener jeg, at man i forbindelse med den handlingsplan, De anbefaler, bør udvide den offentlige debat og i meget højere grad inddrage de civile samfund, hvis vi skal nå til enighed.

Harbour
Dette har været en vanskelig og kompliceret opgave, og de tre ordførere har bestemt gjort et godt stykke arbejde under de givne omstændigheder.
Vi har haft svært ved at samordne teksterne. Vi har ikke gjort Kommissionens opgave lettere. Her i Parlamentet har vi gjort disse tekster overdrevet indviklede, og Kommissionen kommer på hårdt arbejde med at få dem redet ud inden andenbehandlingen. Det er en lektie for os fremover, at vi som politikere og parlamentarikere bør fokusere på forenkling og minimumslovgivning. Det var interessant at høre, at min kollega fru Gill - nu er hun desværre ikke længere til stede - udtrykte støtte til markedsudvikling for at minimere reguleringen.
Det har vi ikke gjort gennem de ændringsforslag, vi har stillet. Problemet med det arbejde, vi har udført hidtil, er, at vi hænger fast i nutidens tænkemåde. Vi finder rent faktisk undskyldninger for at regulere. Vi har brugt utroligt meget tid på dominerende markedskræfter og på at beslutte, hvordan vi kan regulere dem, i stedet for at overveje vejen frem. Jeg er glad for, at en række kolleger, blandt andre hr. Glante, har været inde på det samme. Det er vi nødt til at overveje frem til andenbehandlingen.
Jeg er navnlig bekymret over, at vi ikke tænker på, hvordan markedet vil blive genopbygget. Vi bør se på den ændrede stemning på markedet, der er indtruffet, mens vi har gennemgået disse tekster, og tænke på, at man på mobilmarkedet, som fortsat er utroligt dynamisk og fremviser fantastiske væksttal, introducerer nye produkter hele tiden og nærmer sig en situation, hvor mobilkommunikation kommer ud til to tredjedele af den europæiske befolkning.
Vi bruger alt for meget tid på at tænke over midlertidige spørgsmål som roaming. Jeg ved, at kollegerne har meget stærke følelser desangående, men markedet vil selv løse disse spørgsmål. Jeg er slet ikke overbevist om, at den interventionistiske indfaldsvinkel, vi har valgt her, er rigtig.
Til sidst vil jeg erindre kollegerne om, at der er endnu en meget vigtig betænkning på vej, min betænkning om universel tjeneste, og mange af de spørgsmål, som De har drøftet, og ligeledes nogle af bestemmelserne vedrørende mobilsektoren, er rent faktisk mere relevante for min betænkning end for hr. Brunettas. Jeg er sikker på, at Kommissionen vil minde os om dette, men jeg skal modstå sådanne fristelser, når jeg vender tilbage til Dem om ca. to måneder.

Read
Ordførerne har gjort et fremragende stykke arbejde her. Hr. Paasilinna er en gammel kending, men jeg vil gerne byde hr. Brunetta og fru Niebler velkommen til telekommunikationsjunkiernes hemmelige verden, til deres hemmelige sprog.
Hvad drejer dette sig egentlig om? Det, det drejer sig om, er at skabe nye regler for, hvem der kan spille med og på hvilke betingelser. Vi ønsker et reelt paneuropæisk indre marked. Vi ser på, hvor reguleringen har været en succes, og, det vil jeg gerne sige til hr. Harbour, hvor reguleringen er slået fejl, og hvorfor den er slået fejl, hvilket er meget vigtigt.
I sit skriftlige indlæg stillede hr. Paasilinna spørgsmålet om, hvem der skal regulere reguleringsmyndigheden, og her mener jeg, at Kommissionens rolle er helt central. Det drejer sig ikke kun om, hvem der skal regulere reguleringsmyndigheden, men hvorfor vi skal regulere den.
Sidste år brugte hr. Clegg utrolige mængder af tid på bestemmelserne om adskilt fastsættelse af takster for abonnentlinjer, og jeg vil gerne stille Dem et separat spørgsmål, hr. kommissær, for at høre, om De kan komme med en angivelse af, hvor vi i medlemsstaterne allerede kan spore modstand mod denne adskilte fastsættelse af takster for abonnentlinjer.
Der er et par positive aspekter, som jeg gerne vil henlede Deres opmærksomhed på, fordi vi må ligeledes sikre, at adgangen rent faktisk findes i bredeste betydning. Jeg stillede ændringsforslag i Udvalget om Industripolitik om handicappede forbrugeres rettigheder, især på grund af mangler i direktivet om radio- og terminaludstyr, som jeg ved, at Kommissionen er opmærksom på, og det glædede mig, at man i udvalget og, håber jeg, Parlamentet, fortsat vil støtte dette.
Tilbage til mit første punkt. Det, som det i virkeligheden drejer sig om, er at sikre, at EU's telekommunikationsindustri har et klima, hvor den kan trives og overleve og bevare sin konkurrencedygtighed. Dette er vigtige skridt i den retning.

Clegg
Tre ting: for det første det meget vigtige spørgsmål om SMP. Vi har gjort et forsøg på at forbedre teksten, men lige som hr. Harbour er jeg bange for, at vi rent faktisk har gjort tingene mere komplicerede, så selv om jeg mener, at vi har tilføjet en menu af supplerende begreber, en mélange, et potpourri af nye værktøjer med titlen SMP, som vi kan anvende, er spørgsmålet, om vi måske skulle være lidt mere modige ved andenbehandlingen og overveje at trække ting tilbage, når vi ved nærmere eftertanke mener, at disse nye begreber gør tingene mere og ikke mindre forvirrende.
Næste punkt: de nationale tilsynsmyndigheder. Det er virkelig et punkt, jeg gerne vil tage op over for Rådet, ikke at det giver meget mening at gøre det i aften, men medlemsstaterne kan ikke få det hele. De kan ikke både blæse og have mel i munden. De kan ikke ønske at få oprettet et dynamisk, paneuropæisk marked og stadig ikke have meningsfyldte kriterier for, hvordan de nationale tilsynsmyndigheder skal fungere. Det er en uholdbar situation, og vi bør lægge større og større politisk pres på medlemsstaterne i dette spørgsmål. Der er brug for klare kriterier for selvstændighed, uafhængighed og ressourcer, som vi er nødt til at presse ned over medlemsstaterne uden at lade os rokke af deres misvisende påstande om, at alt dette drejer sig om subsidiaritet og derfor ikke vedrører os.
Endelig til den altafgørende artikel 6 i Paasilinna-betænkningen og det omstridte ændringsforslag 33, som fru Neibler talte om tidligere, og som vi måske bør kigge på igen ved andenbehandlingen. Jeg er ikke sikker på, at vi har opnået den rette balance. På nuværende tidspunkt er jeg klar over, at disse bestemmelser ikke bør omfatte forsyningspligt, og min gruppe vil stemme imod den del af ændringsforslaget i morgen.
Endelig er det spørgsmålet, om vi som lovgivere er gode til at være telekommunikationsjunkier for at citere Mel Read. Jeg lader spørgsmålet stå ubesvaret.

Alyssandrakis
Hr. formand, de kolossale fremskridt, der i de sidste år er sket på telekommunikationsområdet, kunne under andre omstændigheder føre til en tilsvarende forbedring af alles livskvalitet. Men i det kapitalistiske samfund er det det størst mulige udbytte, der gælder. Når alt sælges og købes, opstår det paradoksale fænomen, at radiofrekvenser gøres til genstand for handel og endog sættes på auktion. Det næste bliver kommercialisering af den luft, vi indånder.
Således er hele telekommunikationssektoren, som traditionelt har haft offentlig karakter og er blevet udviklet med offentlige midler, nu overgivet til den private kapital. Vi er nu nået dertil, hvor vi behandler direktiver, som er EU-interventioner af ren statsmonopolkarakter, om regulering af forskelle mellem monopolernes interesser som led i en total liberalisering af markedet og styrkelse af konkurrencen. Det eneste formål med de harmoniserede rammer er at komme uden om de nationale hindringer, der skal begrænse de overnationale monopolers uhindrede indtrængen i alle medlemsstaterne. Det europæiske marked, som direktiverne forkynder, er intet andet end kapitalens uhindrede aktivitet, selv om man tilsyneladende udviser interesse for beskyttelsen af de små virksomheder.
Under disse omstændigheder vil Grækenlands Kommunistiske Parti stemme imod direktiverne.

Matikainen-Kallström
Hr. formand, forhandlingen om telekommunikationspakken er ved at nå det første mål. Lidenskaber til højre og venstre skaber stadig en farverig forhandling. Ordførerne hr. Brunetta, fru Niebler og i særdeleshed hr. Paasilinna og hr. van Velzen har udført et stort arbejde ved udarbejdelsen af kompromiser, og jeg takker Dem specielt for dette.
At definere en dominerende markedsposition har vakt særlig interesse. Afbalanceringen, som nu er opnået, er en klar besked til Rådet, og også Rådet skal tage højde for den. Kommissionen var på et tidspunkt ved at forbigå de nationale tilsynsmyndigheder, men det skete alligevel ikke. På grund af de forskellige kulturer skal der være rådighedsrum for de nationale tilsynsmyndigheder, og deres rolle skal styrkes. Kommissionen ligger over de nationale tilsynsmyndigheder, ergo skal dens rolle bestå af overvågning af de generelle spilleregler.
Roaming-gebyrer, der fordrejer konkurrencen, skal kunne ændres. Mit skriftlige spørgsmål sidste år gjaldt netop den hindring for konkurrencen, som roaming-gebyrerne har medført. Det åbne indre marked skal respekteres. Der skal fortsat føres en bred debat om virtualoperatørernes position. Vi skal spekulere over, på hvilke betingelser virtualoperatørerne har lov til at operere inden for nettet, så den frie handel tillades og forbrugernes interesser sikres, men på den anden side skal netindehaverens rettigheder sikres. Vi er i en meget todelt situation, og dette kan der næppe findes en hurtig løsning på.

Mann, Erika
Hr. formand, jeg vil også gerne takke mine kolleger for de betænkninger, som de har forelagt, og ligeså Kommissionen. Jeg synes, at vi i samarbejdsformen er nået frem til et godt kompromis, som ganske vist ikke på alle punkter kan støttes af alle kolleger, men som dog har vist, at vi på mange områder er i stand til som led i en indholdsmæssigt god diskussion at nå et resultat, som faktisk ofte også viser udviklingsmuligheder, som går videre end Kommissionens koncept.
Det kritiske spørgsmål har hele tiden været spørgsmålet om støtte til fru Nieblers ændringsforslag - min kollega hr. van Velzen er i øjeblikket optaget af en diskussion, men han har bragt punktet på tale og plæderet for det. Jeg vil ligeledes tale for, at vi støtter det, nærmere bestemt kommer det ind på det kritiske punkt om, hvordan harmoniseringsspørgsmålet på europæisk plan skal organiseres. Kommissionen har med rette henvist til, at vi har brug for mere harmonisering på dette område og flere fælles strukturer. Der kan ikke være tvivl om, at vi har diskuteret dette punkt i årevis. Jeg har tidligere altid været en lidenskabelig fortaler for en fælles europæisk tilsynsmyndighed, men den model er død. Vi har besluttet os for en anden variant, og jeg tror, at mange tilsynsmyndigheder viser, at de er uafhængige, selvstændige og autonome, og at staten også udmærket er i stand til at udvikle konkurrencemodeller, som er særdeles gode.
Naturligvis er der andre modeller, som ikke lever op til de ønskeforestillinger, man gør sig på europæisk plan, ingen tvivl om det, og her skal der gøres noget. Det kritiske spørgsmål er, hvordan man konstruerer forholdet mellem det europæiske og det nationale, og her ville jeg foretrække en lettere model, hvad jeg selv har foreslået sammen med min kollega Norbert Glante, eller en model, der svarer til fru Nieblers. Derfor vil jeg også i morgen plædere for støtte til fru Nieblers ændringsforslag.
Lad mig gentage, at vi bør tænke over det, og jeg skylder først og fremmest mine kolleger Malcolm Harbour og Nicholas Clegg tak. Sidstnævnte har signaleret, at de i mellemtiden ligeledes reflekterer over, om de varianter, som de har støttet, er de rigtige - det anser jeg for særdeles klogt. Vi har indtil andenbehandlingen tid nok til at tænke over det, og måske finder vi inden da også en fælles tilnærmelse.

Lynne
Jeg vil især gerne støtte ændringsforslag 13, 16, 19 og 20. Jeg stillede tilsvarende ændringsforslag i Kulturudvalget. De var beregnet på at sikre handicappede brugere lige adgang til elektronisk telekommunikation. Tjenesteudbyderne må erkende deres rolle med hensyn til at lette handicappede brugeres adgang til terminaludstyr, og rammedirektivet bør efter min mening omfatte bestemmelser for adgang til udstyr og software.
I artikel 7, stk. 4, litra e, hedder det, at man ønsker at tage hensyn til bestemte samfundsgruppers behov, navnlig handicappedes. Det giver ingen mening uden disse ændringsforslag. Vi ønsker ikke at regulere alt det udstyr, der sælges i butikkerne, men brugergrænsefladerne skal f.eks. reguleres med henblik på synshandicappede. Menuen på tv eller mobiltelefoner bør have et alternativ med lydsignaler. Det er en lille ændring. Det er ikke meget at bede om, men det vil påvirke de handicappedes hverdag og betyde, at de kan komme med i revolutionen inden for elektronisk kommunikation i stedet for at være udelukket.

Liikanen
Først vil jeg gerne takke de tre ordførere, hr. Brunetta, hr. Paasilinna og fru Niebler. Dette er ikke bare nogle tilfældige betænkninger. For det første drejer de sig om tre direktiver, som vil få central betydning for den europæiske økonomis fremtidige kompetence.
For det andet er den mængde af viden om teknologi, markeder og regulering, der er nødvendig for at udarbejde disse betænkninger, så enestående, at jeg må rose betænkningernes høje kvalitet.
På grund af de tidsmæssige begrænsninger kan jeg ikke komme ind på alle de vigtige emner, som jeg kunne ønske. Det vil jeg gerne undskylde, men jeg vil prøve at koncentrere mig om de allermest centrale spørgsmål.
For det første vedrørende rammedirektivet, hvor Kommissionen er meget tilfreds med Paasilinna-betænkningen, navnlig hvad angår mekanismen for høring og åbenhed, som omtales i artikel 6. Dette er en central bestemmelse i arbejdet med at sikre, at reguleringsbeslutningerne ikke kun baseres på nationale interesser, men at der ligeledes tages hensyn til europæiske interesser. Det forholder sig jo således, at hvis vi ikke tager hensyn til de europæiske interesser, tjener vi heller ikke de nationale interesser inden for denne sektor.
Denne lovgivning vil sikre lige vilkår for alle operatører på det indre marked. Gennemførelsen vil medvirke til skabelsen af en europæisk reguleringskultur inden for telekommunikationssektoren, som vil bidrage til at udligne de forskelle i nationale beslutninger, der kan true det indre marked og sektoren som helhed. Her tænker jeg, som mange andre allerede har gjort, på de forskellige licensbetingelser, som medlemsstaterne opstiller for tjenester af tredje generation. Kommissionen vil med glæde støtte de dele af ændringsforslag 33, der sigter mod en styrkelse af åbenheds- og høringsproceduren, og Kommissionen er klart imod ændringsforslag 78, der vil svække denne procedure. Men vi mener, at kravet om høring af andre nationale regulerende myndigheder om udkast til foranstaltninger er nødvendigt for skabelsen af den europæiske reguleringskultur.
Det andet centrale element er definitionen af en stærk markedsposition. Efter Kommissionens mening er definitionen i ændringsforslag 56 for bred. Vi er bange for, at den kan føre til overregulering, som vil føre til frygt for overregulering hos operatørerne, hvilket igen vil hæmme investeringerne. Vi mener ligeledes, at denne definition kan undergrave det konsekvente i reguleringsforanstaltningerne. Kommissionen mener, at dens oprindelige forslag bedre vil kunne gennemføre den grundlæggende målsætning for hele pakken, nemlig at minimere reguleringen og samtidig udstyre de regulerende myndigheder med fleksible værktøjer, så de kan sikre effektiv konkurrence inden for alle markedssegmenter.
Hvad angår det institutionelle er jeg overbevist om, at vi må inddrage Europa-Parlamentet som en meget aktiv deltager i forbindelse med gennemførelsen af de nye rammer. Vi må i fællesskab søge efter de mest effektive og fleksible mekanismer, som kan bruges til at inddrage Parlamentet, men af institutionelle årsager kan vi ikke bryde aftalerne om komitologi. Derfor må jeg beklage, at Kommissionen ikke kan støtte ændringsforslag 72 til 74.
Endelig vedrørende digitalt tv vil jeg snart opfordre aktørerne på markedet til at drøfte, hvordan man bedst kan sikre, at de digitale tv-systemer implementeres hurtigt i Europa, således at digitalt tv kan blive et reelt alternativ til internetadgang. For indeværende mener Kommissionen, at frivillig standardisering inden for branchen er den bedste løsning, og vi kan således ikke støtte ændringsforslag 63.
Med hensyn til hr. Paasilinnas betænkning kan Kommissionen fuldt ud acceptere ændringsforslag 4, 12, 29, 32, 34, 55, 65 og 68, og Kommissionen kan acceptere dele af eller principperne i ændringsforslag 1, 2, 3, 6, 7, 9, 10, 11, 13, 15, 17, 19, 21, 22, 25, 27, 28, 30, 31, 33, 35, 36, 37, 38, 40, 45 til 48, 53, 54, 57 til 61, 66, 67, 69 og 75. Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 5, 8, 14, 16, 18, 20, 23, 24, 26, 39, 41 til 44, 49 til 52, 56, 62, 63, 64, 70 til 74 og 76 til 79.
Hvad angår hr. Brunettas betænkning om adgang og samtrafik, er jeg taknemmelig for støtten til grundprincipperne i direktivet. På konkurrenceprægede markeder bør samtrafik mellem og adgangen til kommunikationsnet i princippet aftales på grundlag af forretningsmæssige forhandlinger. Hvis dette ikke sker, er det på sin plads med regulering, men vi må sikre, at reguleringen sker på grundlag af en markedsanalyse. Vi skal først bevise, at markedet ikke er konkurrencepræget og kun da gennemføre forudgående regulering, hvis det er nødvendigt.
Derfor mener jeg, at det vil være at overregulere, hvis man umiddelbart indfører prisregulering på terminering af mobilopkald eller roamingafgifter. Kommissionen kan ikke støtte ændringsforslag 39 og 40. Men der findes et område, hvor alle tjenesteudbydere er underlagt adgangsregulering. Det er adgangsstyring til digitalt tv. Denne ordning har fungeret fint. Hvis man ønsker at gå væk fra ordningen i direktiv 95/48 vil det kræve en omfattende høring og nøje overvejelse. Derfor støtter Kommissionen ikke ændringsforslag 46.
Sammenfattende kan Kommissionen fuldt ud acceptere ændringsforslag 7, 8, 15, 21, 29, 41, 44 og 48. Kommissionen kan acceptere dele af eller principperne i ændringsforslag 1, 6, 9, 12, 16 til 18, 19, 23, 24, 26, 28, 30 til 34, 37, 38, 42, 43, 45 og 47. Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 2 til 5, 10, 11, 13, 14, 20, 22, 25, 27, 35, 36, 39, 40, 46 og 49 til 51.
Vedrørende fru Nieblers betænkning om direktivet om tilladelser er Kommissionen meget tilfreds med den støtte til grundprincipperne i dens forslag, der gives udtryk for. Overgangen fra enkeltlicenser til generelle tilladelser vil betyde en stor forbedring af markedsadgangen og mindske bureaukratiet. I mange henseender styrker og forbedrer fru Nieblers betænkning Kommissionens forslag. Hvad angår det centrale spørgsmål om brugerbetaling for radiofrekvenser, glæder jeg mig over de elementer, hvormed man ønsker at styrke samordningen og fjerne muligheden for uforholdsmæssige og potentielt ødelæggende licensbetingelser.
Forslaget om årlige afdrag på engangsbeløb er en mulig løsning. Vi er imidlertid nødt til at se meget nøje på den eksakte formulering. Vi glæder os ligeledes over medlemsstaternes forpligtelse til at tage hensyn til de politiske målsætninger for den samlede ramme i deres prisfastsættelsessystemer for radiofrekvenser. Det er ligeledes et af de centrale mål i Kommissionens forslag til reguleringsrammer for radiofrekvenspolitikken. Samtidig er det nyttigt, at man anfører, at prisfastsættelsesmekanismerne for radiofrekvenser er underlagt hørings- og åbenhedsprocedurerne i rammedirektivet.
Alt i alt vil vi med glæde acceptere det meste af ændringsforslag 21 med visse omformuleringer. Men med hensyn til administrationsafgifter kan Kommissionen ikke støtte ændringsforslag 7 og 20. De vil medføre en fjernelse af bestemmelsen, der skal sikre, at sådanne afgifter ikke fører til forskelsbehandling. At fastholde omsætningen som fordelingsnøgle for administrationsafgifterne virker som den mest hensigtsmæssige metode.
Kommissionen er imidlertid indstillet på at overveje nogle af elementerne i det nye ændringsforslag 27 af hr. van Velzen. Sammenfattende kan Kommissionen fuldt ud acceptere ændringsforslag 1, 2, 3, 5, 10, 23 og 25. Kommissionen kan ligeledes acceptere dele af eller principperne bag ændringsforslag 8, 11 til 14, 16, 18, 20 til 24 og 26 til 28. Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 4, 6, 7, 9, 15, 17 og 19.
Endelig vil jeg gerne kort komme ind på situationen på telekommunikationsmarkederne og inden for licenser til tjenester af tredje generation. Selvfølgelig er vi alle bekymrede - Europa er førende i verden inden for mobilkommunikation, og vi må holde fast i den førerstilling.
Vi er klar over kendsgerningerne. Med den nuværende lovgivning kan medlemsstaterne vælge metoder og betingelser for udstedelse af licenser. Vi ved, at det har ført til store forskelle i de beløb, der er blevet betalt for licenserne. Det indre marked er opsplittet. Auktioner over frekvenser, der faldt sammen med, at aktiekurserne i den nye økonomi toppede, førte til priser, der ville være utænkelige under de nuværende forhold på markedet.
Jeg er parat til at reagere positivt på hr. Paasilinnas anmodning om en rapport fra Kommissionen om licensspørgsmålet på senere tidspunkt. Der hersker usikkerhed og bekymring på markedet i øjeblikket, men vi må huske på, at mobilkommunikation af tredje generation vil betyde et enormt potentiale for helt nye typer af tjenester. Der vil være et stærkt forretningsgrundlag, og de offentlige myndigheder må sikre, at de rette betingelser er til stede, og her må vi arbejde sammen. Vi skal sikre Europas førerstilling inden for mobilkommunikation. Der findes ikke nogen mirakelløsning, men vi må være helt sikre på, at de fremtidige lovgivningsmæssige rammer er i orden.
Vores forslag vil med støtte fra Parlamentet føre til procedurer, der giver mulighed for en koordineret og endda harmoniseret tildeling af radiofrekvenser. Hørings- og åbenhedsproceduren i rammedirektivets artikel 6, direktivet om tilladelser og Kommissionens forslag til reguleringsrammer for radiofrekvenspolitikken giver os de nødvendige instrumenter.
De nye rammer vil også give mulighed for sekundær handel med radiofrekvenser, hvilket sikrer en mere fleksibel forvaltning af denne ressource. Behovet for samarbejde er større end nogensinde. Europa-Parlamentet og Kommissionen bør forsøge at overtale medlemsstaterne til at anlægge en mere koordineret synsvinkel på tildelingen af frekvenser.
Jeg vil kraftigt opfordre Parlamentet til snart at gennemføre en forhandling om forslaget til radiospektrumpolitik og derved udsende et kraftigt signal om betydningen af og det betimelige i dette spørgsmål.
Endelig med hensyn til hr. van Velzens forslag er jeg meget enig med ham i, at vi har brug for en målrettet indsats for at stimulere brugen af mobilt Internet og tage skridt til at sikre den europæiske førerposition inden for tredje generation. Vi må sørge for, at den nye Internetprotokol version 6 tages i brug hurtigst muligt. Vi må stimulere den europæiske produktion af indhold, og vi må ligeledes øge adgangen til information fra den offentlige sektor til dette formål.
Vi må sørge for, at der er tilstrækkelige forskningsmidler til rådighed til de kommende trådløse teknologier, således som det anføres i Kommissionens forslag til det sjette rammeprogram for forskning, og ligeledes i hans øvrige forslag, som jeg er parat til at kigge på. Kommissionen vender tilbage om disse spørgsmål. Sammen må vi sikre Europas førerposition inden for mobilkommunikation.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.
(Mødet udsat kl. 19.55 og genoptaget kl. 21.00)

Kvindernes rolle i forbindelse med globaliseringen
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0058/2001) af Avilés Perea for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder om globaliseringens konsekvenser for indvandrerkvinder fra Middelhavslandene (2000/2251(INI)).

Avilés Perea
Hr. formand, den initiativbetænkning, som vi diskuterer i Parlamentet i dag, er udarbejdet på anmodning af Euro-Middelhavsforummet for kvindelige parlamentsmedlemmer og er en del af det generelle globaliseringsbegreb, som skal diskuteres i hele denne weekend på det møde, der indledes i morgen i Malta. Europa-Parlamentet påtog sig at udarbejde denne betænkning om globaliseringens indflydelse på indvandrerkvinder.
Emigration er et gammelkendt fænomen, som for nylig har ændret karakter. Det er ikke længere bare mændene, der emigrerer, og kvinderne, der bruger familiesammenføring til senere sammen med deres børn at blive forenet med ægtefællerne. Nu er kvinden selv emigrant, hun er familieoverhoved, og det er hende, der ved at flytte til et andet land, ved at rejse ind i EU, søger bedre levevilkår, en bedre fremtid for sig selv og sin familie. Kvinden kommer som menneske og søger nogle muligheder, som hun ikke finder i sit oprindelsesland. Hun arbejder generelt i servicesektoren, er dårligt uddannet og er i en forsvarsløs position, fordi hun både er indvandrer og kvinde. Hun udfører ofte arbejde, som de forskellige landes statsborgere ikke ønsker, men som er nødvendigt for landenes økonomi. I den senere tid er indvandrerkvinden også blevet meget vigtig for bevarelse af arbejdspladser og af den erhvervsaktive befolkning, på grund af befolkningens aldring i nogle medlemsstater og på grund af fremtidsperspektiverne.
De kommer ikke midlertidigt for at løse et problem, de kommer besluttet på at blive, at starte et nyt liv i et land, som formodentlig vil tage venligt imod dem. I de fleste tilfælde kommer de uden tilstrækkelig information. I mange tilfælde ender de, bedraget af og ofre for mafiabevægelserne for menneskehandel, som de ikke kan slippe væk fra, i prostitution.
Denne mangel på information er et af de vigtigste aspekter i betænkningen. Disse kvinder bør være klar over, hvordan forholdene er på arbejdsmarkedet, hvilke retlige krav de skal opfylde, hvilke levevilkår de kan forvente, og hvad de skal gøre for at kunne arbejde lovligt i det land, de rejser til.
Der er også eksempler på meget veluddannede kvinder, som må tage arbejde, der ikke svarer til deres kvalifikationer. Der er eksempler på udnyttelse netop på grund af den forsvarsløse situation, de befinder sig i, i et land hvis sprog og lovgivning, de ikke kender, fordi de lever isoleret i en verden, der er vanskelig for dem.
Vi ønsker, at disse kvinder lever under lovlige forhold og med nogle anstændige arbejdskontrakter, så de ikke bliver ofre for udnyttelse. Det betyder, at de skal have mere information i deres oprindelseslande. Vi opfordrer derfor til, at der oprettes kontorer, som løser disse problemer, så de ankommer velinformerede om det arbejde, de skal udføre.
Jeg er nødt til at sige, at Udvalget om Kvinders Rettigheder har stillet nogle ændringsforslag til betænkningen, som hverken jeg som ordfører eller min gruppe er enige i. Det drejer sig om begrebet Euro-Middelhavsstatsborgerskab. Det er et begreb, der giver juridiske problemer. Dette begreb er ikke blevet anvendt tidligere i hverken betænkninger eller erklæringer fra Europa-Parlamentet eller fra de nationale parlamenter. Statsborgerskab ligger inden for medlemsstaternes nationale kompetenceområde, og jeg mener ikke, at indførelsen af dette begreb i betænkningen tilfører noget særligt, det kan tværtimod skabe juridiske problemer.
Derfor har vi anmodet om delt afstemning, for vi ser gerne, at dette begreb udelades af betænkningen, så vi kan støtte den fuldt ud. Hvis det bibeholdes, vil vi få meget vanskeligt ved at stemme for betænkningen, og det ville være synd, for den indeholder aspekter, der er meget positive for kvinderne, og den er yderst nødvendig på grund af den situation, som størstedelen af disse kvinder befinder sig i. Jeg vil opfordre til, at det overvejes at udelade dette begreb, så vi kan få en betænkning, der bliver vedtaget af hele Parlamentet.

Pérez Álvarez
Hr. formand, tillad mig at indlede med at lykønske fru Avilés Perea med hendes fremragende betænkning. En oprigtig lykønskning, for hun har forstået fuldstændigt og afbalanceret at inddrage de konsekvenser, som globaliseringen har for invandrerverdenen, specielt kvinderne og i særdeleshed kvinderne fra den sydlige Middelhavsregion.
Jeg mener, at ordføreren ved at undgå ekstreme og dogmatiske holdninger har stræbt efter at udarbejde en tekst, der er afbalanceret, nødvendig og mulig i betragtning af de forskellige opfattelser og interesser, og en tekst, der afspejler de forskellige holdninger og situationens alvor. Globalisering er ganske givet ikke løsningen på alle vores problemer. Globalisering medfører ikke nødvendigvis velfærd og velstand, og i mange tilfælde kan den være kilde til ulighed og større fattigdom.
I Amsterdam-traktaten blev Unionens kompetence vedrørende indvandring og asyl for første gang fastlagt, og på Det Europæiske Råd i Tampere blev man enige om, at de særskilte, men indbyrdes forbundne spørgsmål om asyl og migration kræver en fælles EU-politik, hvilket gør det nødvendigt at vurdere de nuværende og fremtidige migrationsstrømme af enhver observans: humanitære årsager, familiesammenføring og økonomiske årsager, som ordføreren allerede har nævnt, og de demografiske ændringer, situationen på arbejdsmarkedet og i emigranternes oprindelsesregioner.
Set ud fra et politisk synspunkt mener jeg, at man kan vælge imellem fortsat at tro, at Unionen kan vedblive at modsætte sig indvandringspresset eller acceptere, at indvandringen vil fortsætte og skal reguleres hensigtsmæssigt, ved at man i fællesskab arbejder på at øge de positive følger af indvandringen for både Unionen, indvandrerne selv og deres oprindelseslande.
Situationen er helt tydeligt endnu alvorligere, når vi taler om indvandrerkvinder. De er mere sårbare over for misbrug. Derfor skal ethvert initiativ, der kan få os til at overveje dette problem, tages i betragtning: de enkelte medlemsstaters demografiske struktur i Unionen som helhed, den demografiske udvikling, oprindelsen af de indvandrere, der er i EU, det afløsningsarbejde, de udfører - det vil sige husligt arbejde udført af indvandrere, som betyder, at modtagerlandets kvinder kan arbejde ude - udstødning, prostitution og leve- og arbejdsvilkår.
Det skal alt sammen være indeholdt i en afbalanceret ramme for rettigheder og forpligtelser, der gælder for alle tredjelandsstatsborgere, som bor i Unionen. Derfor mener jeg - og jeg anmoder om at udvise det storsind, som situationens alvor kræver - at det ville være bedst at udelade begreber som Euro-Middelhavsstatsborgerskab, der efter min mening skaber forvirring og udstødelse. Middelhavsområdet, der er kilde til civilisationer og kultur, bør fremme integration, ikke udstødelse.
Jeg mener altså, at vi skal satse på at integrere og værdiggøre kvinderne, som i øvrigt - det er værd at huske på - i mange lande stadig ikke engang anses for statsborgere. Vores krav og vores handlinger får uden tvivl større virkning, hvis de bygger på en bred enighed.

Napoletano
Hr. formand, efter min mening er det måske nødvendigt at gøre opmærksom på formålet med den betænkning, vi drøfter lige nu, på en meget tydeligere måde end den, der fremgår af betænkningens opførelse på dagsordenen. Jeg ved ikke, hvor mange af vores kolleger der er klar over, at man i morgen indleder et Euro-Middelhavsforum for kvindelige Parlamentsmedlemmer på Malta. Dette forum finder ikke sted på Parlamentets initiativ. Mødet i år er det andet møde. Det første møde fandt sted i Napoli sidste år på de nationale parlamenters initiativ, og Europa-Parlamentet deltog slet ikke i mødet, netop fordi dette møde ikke var noget, vi havde aftalt med de nationale parlamenter.
I mellemtiden har vi truffet den efter min mening fornuftige beslutning at deltage i dette forum, idet vi har udnævnt to repræsentanter til Præsidiet - nemlig fru Avilés Perea og undertegnede - samt fire parlamentsrepræsentanter til forummets plenarforsamling. Hvad forummets præsidium angår, har man besluttet at give Europa-Parlamentets kvinder et emne, som hedder "globalisering, indvandring og statsborgerskab". Dette er titlen på vores bidrag, men det er også titlen på bidraget fra Tunesiens repræsentanter, eftersom det er to forskellige synspunkter, der kommer til udtryk i betænkningerne.
Jeg ved ærligt talt ikke, om det var klogt at basere en procedure, som indebærer en afstemning i Parlamentet, på vores bidrag til dette forum, da dette bidrag skal være lidt mere frit end en almindelig betænkning. Dette gav anledning til nogle problemer. Vores behandling af indvandringsspørgsmålet og til dels også af statsborgerskabsspørgsmålet skabte nemlig nogle problemer i Udvalget om Borgernes Friheder og i Retsudvalget - problemer, som jeg har forståelse for - og medførte nogle uoverensstemmelser i grupperne, eftersom begrebet "Euro-Middelhavsstatsborgerskab" ikke er et juridisk begreb. Jeg vil gerne fjerne enhver tvivl om, at der er tale om noget, som skal formaliseres i fremtiden. Vi ved allerede, hvor svært vi har ved at nå videre med emner, der f.eks. vedrører en indførelse og samordning af indvandringspolitikken.
Vi er dog begyndt at tage det politiske og kulturelle begreb, der hedder "Euro-Middelhavsstatsborgerskab", op, f.eks. på det parlamentariske forum, vi holdt i Bruxelles for nogle uger siden. Hvad betyder dette begreb? Det betyder, at vi i det partnerskab, vi har indledt med disse lande, kan drøfte spørgsmålene om demokrati, respekt for menneskerettighederne og tendensen til, at der sker visse fremskridt i de samfund, som er baseret på nogle fornuftige værdier. Efter min mening er det muligt at tage denne udfordring op, og den giver os f.eks. mulighed for at drøfte menneskerettighedsspørgsmålet med dem - dette spørgsmål optræder hyppigt i forholdet til disse lande, og det smager altid af indblanding i interne anliggender - på et nyt og ligeværdigt grundlag, som er en udfordring for disse samfund, men også for vores egne samfund, og hvor f.eks. indvandringsspørgsmålet giver anledning til kulturelle problemer, integrationsproblemer og sammenstød.
Jeg vil derfor gerne rette en opfordring til ordføreren. Hvis hun insisterer på, at vi skal stemme om betænkningen her i Parlamentet, bringer det efter min mening betænkningen i fare. Jeg mener, at den i stedet blot bør være et bidrag fra Udvalget om Kvinders Rettigheder, et bidrag, der ikke forpligter Parlamentet, nemlig et instrument, som vi kan benytte os af, og som stiller os friere i den debat, der finder sted på Malta, og ikke nødvendigvis er bindende for Parlamentet. Jeg vil ærligt talt gerne opfordre Dem til at overveje dette forslag.

Sanders-ten Holte
Hr. formand, allerførst vil jeg sige, at det egentlig er godt, at ordføreren gør opmærksom på problemet med globaliseringens følger for kvindelige indvandrere. Alligevel har jeg mine betænkeligheder. For hvilket formål tjener denne betænkning? Den forrige taler bemærkede også dette. Bidrager den til, at der findes arbejde, og i bekræftende fald, hvordan? Problemerne er bestemt ikke begrænset til kvinder fra Middelhavslandene. Kvinder fra andre dele af verden må ofte kæmpe med de samme problemer. Desuden forholder det sig heller ikke sådan, at Europa-Parlamentet ikke tidligere har beskæftiget sig med denne problematik. Jeg tænker her på betænkningerne om kvindehandel og Kommissionens meddelelse om en EU-indvandringspolitik, som snart vil blive drøftet i forskellige udvalg i Europa-Parlamentet.
Min gruppe mener derfor, at denne betænkning egentlig er for overilet og for overfladisk til at yde et væsentligt bidrag til diskussionen. Den er også behæftet med temmelig mange fejl. Jeg nævner et par af dem.
Vi støtter naturligvis ligestilling på dette område, men jeg har problemer med teksten. I den nederlandske udgave tales der i punkt 15 om "kanaliseren van migratiestromen naar Europa" (fastlægge migrationsstrømmene til Europa), mens den engelske tekst taler om kvoter for migrationsstrømme. At fastlægge migrationsstrømme er lige akkurat acceptabelt for min gruppe, men at indføre kvoter er det bestemt ikke.
For det andet har EU internt stadig ikke løst problemet med anerkendelsen af hinandens nationale erhvervskvalifikationer og titler. Det er naturligvis af væsentlig betydning for denne problemgruppe, og derfor har De Liberale under drøftelsen i Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder opfordret medlemsstaterne til også i forbindelse med indvandring fra Middelhavslandene - og faktisk fra alle lande - at anerkende erhvervskvalifikationer og titler. Men det i betænkningen nævnte forslag om specielt for indvandrere at åbne et informationskontor om arbejdet som hushjælp er efter min mening mærkværdigt. Det lyder temmelig begrænset. Det drejer sig jo i virkeligheden ikke blot om billig hushjælp.
For det tredje tales der i betænkningen om Euro-Middelhavsstatsborgerskab. Eksisterer det? Får vi snart også et Euro-AVS-statsborgerskab eller et Euro-Mercosur-statsborgerskab? For med disse lande har EU også indgået konventioner. Hvilken status har en sådan borger så? En højere status eller en lavere? En sådan foranstaltning kunne måske føre til forskelsbehandling. Og således kan jeg fortsætte lidt endnu.
Min gruppe konkluderer derfor, at det egentlig er nyttigt, at der gøres opmærksom på problematikken om indvandrerkvinder, men at dette er sket tidligere og bedre. Denne betænkning er for overfladisk, for ensidig, og den lugter af en ensidig holdning til en meget sårbar gruppe. Min gruppe ser sig derfor nødsaget til hverken at stemme for eller imod denne betænkning til trods for de forbedringer, vi har foretaget.

Eriksson
Hr. formand, lad mig begynde med at sige, at jeg er lidt forbavset over at se denne betænkning i plenarforsamlingen, eftersom vi i Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder først besluttede, at den blot skulle vedtages i udvalget. Endvidere håber jeg, at Præsidiet og samtlige politiske grupper er opmærksomme på, at nummereringen af betragtningerne og punkterne i betænkningen er forskellig i de forskellige sprogversioner, hvilket indebærer, at det ved en eventuel afstemning i plenarforsamlingen i morgen vil blive umådeligt svært at vide, hvad vi stemmer om.
Når det gælder selve indholdet i betænkningen, synes jeg ikke, at globaliseringens konsekvenser for kvinder skal behandles ud fra EU's behov for en aldrende befolkning. Det er ikke menneskeligt rigtigt at begynde i den ende. Jeg er positiv over for fru Avilés Pereas holdning til flygtninge, asylansøgere og immigranter. Jeg er helt enig i, at de skal behandles i henhold til reglerne for menneskerettigheder, men indholdet i denne betænkning er ikke tilstrækkeligt set i forhold til, hvad der ellers er blevet skrevet. Vi kan derfor ikke stemme for betænkningen ved en eventuel afstemning i plenarforsamlingen i morgen.
Jeg appellerer også til fru Avilés Perea om, at hun trækker betænkningen tilbage og tager diskussionerne og resultaterne fra afstemningen i Kvindeudvalget med i betragtning.

Formanden
Hr. Eriksson, De skal vide, at Præsidiet er klar over de sproglige problemer, der findes, og som måske kan betyde vanskeligheder ved afstemningen i morgen. Parlamentets sprogtjeneste er bekendt med situationen og vil i aften gøre alt for, at afstemningen i morgen kan foregå med fuld sproglig klarhed i plenarforsamlingen.

Cappato
Hr. formand, jeg var i virkeligheden ikke klar over de spørgsmål, som de foregående talere tog op, nemlig spørgsmålene om, hvorvidt vi skal nøjes med en udvalgstekst eller tage til de kommende internationale møder med en tekst, der er vedtaget af Parlamentet. Hvis vi kommer med en tekst, der er vedtaget af Parlamentet, tror jeg dog, at Europa-Parlamentets repræsentanter måske får et mandat, der, om De vil, er mindre frit, men som til gengæld er mere repræsentativt. Parlamentets repræsentanter på mødet vil under alle omstændigheder kunne skabe en fornuftig ligevægt mellem disse to kriterier. Jeg mener dog, at dette spørgsmål allerede er blevet drøftet tilstrækkeligt, og derfor vil jeg ikke tale mere om det, men jeg håber, at de, der talte om dette emne, bliver enige.
Jeg bad udelukkende om ordet for at give udtryk for min tilfredshed med nogle punkter, der kommer meget klart til udtryk i betænkningen, og som Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder, der beskæftiger sig mere direkte med indvandringsspørgsmål, endnu ikke har været i stand til at udtrykke lige så klart. Her tænker jeg navnlig på det punkt i betækningen, hvor man "understreger sammenhængen mellem uretfærdige hindringer for indvandringen og handel med mennesker, særlig kvinder" og "anmoder medlemsstaterne om at forbedre og ændre deres nationale lovgivninger om arbejdstilladelser og bestemmelser for indvandrere."
Dette punkt, som kommer meget kort, meget enkelt og meget klart til udtryk, er efter min opfattelse det centrale aspekt i problemerne, spændingerne og de negative følgevirkninger af en lovgivning, hvor man forbyder indvandring, og som efter min mening er til stor skade for indvandrerkvinderne i Europa.
Et andet punkt, som jeg er meget tilfreds med, og som aldrig er blevet udtrykt så klart af et andet ansvarligt udvalg, nemlig Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, er til gengæld et punkt, der vedrører beskæftigelsen. I betænkningen anmoder man nemlig om, at "arbejde i servicesektoren, som i vidt omfang udføres af indvandrerkvinder, legaliseres og omfattes af en hensigtsmæssig retslig ramme". Jeg vil gerne tilføje, at vi også skal legalisere dette arbejde i forbindelse med en liberalisering af lovgivningen, som også på dette punkt er stiv og bureaukratisk, når det gælder bevillingen af arbejdstilladelser, og når det gælder bestemmelserne for disse former for arbejde. Disse bestemmelser er fuldstændigt uegnede i Europa i dag, og de fremmer illegal indvandring og udstødelse, navnlig for kvindernes vedkommende. Vi bifalder derfor disse to aspekter.
Jeg er til gengæld knap så begejstret for forslaget om et nyt observatorium. Efter min mening bør man se nøje på erfaringerne med EU-observatorierne i det hele taget. Der er efter min opfattelse tale om nogle meget negative erfaringer, hvor man indfører et bureaukratisk maskineri, som ikke er særligt effektivt, når det gælder om at nå de informations- og bevidstgørelsesmål, man sætter sig, og dette er i øvrigt også tilfældet med oplysningskampagnerne. I stedet for at lade den politiske enighed give sig udslag i oplysningskampagner burde man hellere benytte sig af nogle liberaliseringsregler, som giver indvandrerkvinderne større friheder og rettigheder. Jeg tror mere på nogle regler, som sikrer friheder og rettigheder, end på investeringer i oplysningskampagner.
Det samme gælder spørgsmålet om statsborgerskab. Når vi bruger et ord som statsborgerskab, bør vi efter min mening fastlægge en nøjagtig juridisk status og nogle rettigheder med tilhørende pligter - det vil sige rettigheder, der sikrer de nye friheder - for ellers risikerer det at blive et ord, der skaber forvirring.
Det var, hvad jeg havde at sige om denne betænkning.

Sartori
Hr. formand, jeg vil også gerne lykønske fru Avilés Perea med det glimrende stykke arbejde, hun har udført, og med, at hun giver os lov til at forhandle om denne betænkning her i aften. Det er dog ingen tvivl om, at det er nødvendigt at understrege to ting, som også er et resultat af den debat, der har været i udvalget, og af en række flertalsafgørelser, som på en måde har ført til, at man i betænkningen har medtaget eller fremmet nogle holdninger, der efter min mening kan diskuteres.
Jeg vil således dele betænkningen op i to dele. I den første del - som jeg er helt enig i - stiller ordføreren det meget modige og vigtige spørgsmål om legaliseringen, og hermed opfylder denne betænkning på en måde det behov, der eksisterer i alle medlemsstaterne, nemlig at vi én gang for alle skal tage indvandringsspørgsmålet op i dets helhed, da vi efterhånden er klar over, at det ikke længere er muligt for EU-landene hver især at føre forskellige politikker på dette vanskelige område. Vi skal ligeledes fastlægge såvel indvandrernes som værtslandenes rettigheder og pligter. I forbindelse med denne politik er der ingen tvivl om, at det samtidig er nødvendigt med en meget omhyggelig undersøgelse af de svageste gruppers rolle, det vil sige kvindernes og børnenes rolle. Ud fra den betragtning er dette aspekt af betænkningen meget nyttigt, ikke mindst fordi det er en gentagelse af visse retningslinjer og beslutninger, der allerede blev givet udtryk for på Rådet i Tampere.
Der er hovedsagelig to ting, som jeg til gengæld ikke bryder mig om. Jeg er enig i, at det er svært at være tilhænger af endnu et observatorium - da observatorier efter min mening er noget, som gør tingene vanskeligere og mere bureaukratiske - og jeg er ligeledes enig i, at det er svært at være tilhænger af begrebet "europæisk statsborgerskab" eller ligefrem "Euro-Middelhavsstatsborgerskab. Dette begreb har slet ingen juridisk status og skaber blot forvirring.

Fiebiger
Hr. formand, alle medlemsstater i EU fører kvinde- og familiepolitik. I hvilken form, de gør det, afhænger i det væsentlige af landenes forfatninger og politiske instanser. Trods fremskridt i behandlingen af kvindelige lønmodtagere og trods gennemførelse af ligestillingsgrænser i hele Europa eksisterer den kønsbaserede forskelsbehandling stadig. Hovedtemaerne beskrives ganske rigtigt i betænkningen. Det drejer sig om situationen for kvinder, der er selvstændigt erhvervsdrivende, det drejer sig om de kønsbaserede lønforskelle, og det drejer sig om forskelle i beskæftigelsesformerne og ubetalt arbejde.
Økonomiske op- og nedgangstider har graverende følger for de individuelle livsbetingelser i familierne, hvis byrder kvinderne skal bære en stor del af. Den forestående 8. marts skal et standpunkt stå sin prøve, nemlig at et menneskes præstationer vejer tungere end dets køn. Vold i hjemmet og stereotype, for ikke at sige middelalderlige, beskrivelser af kvinders samfundsydelse skal endelig høre fortiden til. Jeg ønsker mig et Europa med en kultur, hvor mænds og kvinders værdighed, udlændinges og indvandreres værdighed er en tilvækst og ikke en økonomisk belastning. Betænkningen vurderer, at det ikke står for godt til med det.
Alligevel stiger antallet af mennesker med indvandrerbaggrund, og man kan heraf konkludere, at det virkelig er på tide at skabe de bedste betingelser i EU, ellers vil konflikterne muligvis tilspidses. Betænkningen skulle afdække disse opgaver i større omfang. Jeg minder om den forestående udvidelse mod øst, idet mange kvinder medbringer andre traditioner og andre kulturer, som det gælder om at gøre brug af og ikke isolere på ét område.

Nielson
Hr. formand, det er en udbredt misforståelse, at globaliseringstendenserne og de tilhørende politikker er kønsneutrale. Det er vigtigt at huske på, når vi drøfter problemerne for indvandrerkvinder i Europa.
Kommissionen mener, at et stop for indvandringen hverken er realistisk eller velbegrundet. Den politik er aldrig blevet gennemført fuldt ud, ikke kun på grund af det legitime behov for familiesammenføring, men også af økonomiske årsager.
Fremover vil demografiske faktorer - den stigende gennemsnitsalder i den erhvervsaktive befolkning og i befolkningen som helhed - sandsynligvis gøre indvandringen mere og ikke mindre nødvendig og øge forståelsen for den. I denne proces er vi nødt til at forebygge kønsbaseret diskrimination. Der er et stort behov for at gennemføre en proaktiv ligestillingspolitik.
I sin meddelelse om en fælles indvandringspolitik, som blev offentliggjort den 22. november sidste år, erklærede Kommissionen, at indvandringen på kort sigt kan komme til at udgøre en vigtig faktor for befolkningstilvæksten, og at den kan ledsage andre reaktioner på de demografiske ændringer. Den vil ikke i sig selv udgøre noget effektivt svar på skævhederne på arbejdsmarkedet, men den kan bidrage til at afdæmpe manglen på kvalifikationer inden for rammerne af en overordnet strukturstrategi. Indvandrere, herunder kvindelige indvandrere, kan få en særlig rolle inden for nogle områder, som i særlig grad påvirkes af det stigende antal ældre, mens legale indvandrere, hvoraf de fleste vil være i den erhvervsaktive alder, vil komme til at spille en rolle med hensyn til at mindske ældrebyrden på den erhvervsaktive befolkning.
I december 1999 offentliggjorde Kommissionen et udkast til direktiv om retten til familiesammenføring, som bl.a. giver familiemedlemmer ret til umiddelbar adgang til almen uddannelse, erhvervsuddannelse og beskæftigelse. De næste skridt bliver fremlæggelsen af et udkast til direktiv om personer, der har opholdt sig længe i et bestemt land, og et forslag om indrejsetilladelse til indbyggere fra tredjelande med henblik på ansættelse og aktiviteter som selvstændige erhvervsdrivende samt studier på medlemsstaternes område.
I Amsterdam-traktaten medtages lige muligheder for begge køn specifikt blandt EU's målsætninger. Dette gælder både vores interne og eksterne politikker. Endvidere findes der adskillige politiske beslutninger, hvori man udtrykkeligt opfordrer til, at spørgsmål om lige muligheder for begge køn inddrages i udviklingssamarbejdet. Med henblik på at styrke ligheden mellem mænd og kvinder som et aspekt inden for alle politikområder, programmer og projekter vil jeg i den nærmeste fremtid fremlægge et handlingsprogram for Kommissionen om mainstreaming af lige muligheder i udviklingssamarbejdet.
Menneskesmugling bliver lettere som følge af globaliseringen og den moderne teknologi. Menneskesmugling, og navnlig af piger og kvinder, drejer sig ikke kun om seksuel udnyttelse, men også om udnyttelse på arbejdsmarkedet under forhold, der nærmer sig slaveri.
Den traditionelle strøm mellem visse regioner i den tredje verden og de vestlige bestemmelsessteder fortsætter. Noget, der giver endnu større anledning til bekymring, er det stigende antal kvinder og børn, der smugles ind i EU fra landene i Central- og Østeuropa. Kommissionen har truffet betydelige foranstaltninger imod denne krænkelse af menneskerettighederne. Frihed fra forskelsbehandling er en grundlæggende menneskerettighed, uanset om denne skyldes nationalitet, køn, race, etnisk oprindelse, religiøs eller politisk overbevisning, alder eller seksuel orientering. Derfor glæder Kommissionen sig over, at Fællesskabet i kraft af artikel 13 i Amsterdam-traktaten har beføjelser til at bekæmpe forskelsbehandling af alle disse grunde. Fremme og beskyttelse af menneskerettighederne er en integreret del af EU's politik på menneskerettighedsområdet.
Indvandrerkvinder er særligt sårbare over for forskelsbehandling og social udstødelse. Beskæftigelsesstrategien og socialfondene er begge beregnet på bekæmpelse af forskelsbehandling og på at sikre inddragelse i samfundet. To direktiver, som blev vedtaget for nylig, drejer sig om forskelsbehandling, det ene vedrører beskæftigelse og det andet racediskrimination. I begge direktiver medtages kønsperspektivet, og gennem programmet vil der blive ydet støtte til overgangsaktiviteter.
Nu til kvindernes stilling på arbejdsmarkedet. Her skal jeg erindre om, at Fællesskabets beskæftigelsesstrategi med dens prioriteringer om beskæftigelsesevne, iværksætterånd, smidighed og lige muligheder går ud på at støtte medlemsstaternes bestræbelser på at indføre strukturreformer i deres beskæftigelses-, socialsikrings- og skattesystemer. Det er et spørgsmål om lige muligheder. Det er også et spørgsmål om at erstatte forskelsbehandling med sund økonomisk fornuft, der består i at aktivere iværksætterånden og kreativiteten hos alle dem, der har brug for et arbejde, og som ønsker at arbejde. Dette kræver, at vores samfundsmodel reformeres, så alle borgere, både kvinder og mænd, medtages i et økonomisk og socialt Europa, der er åbent for alle, med lige adgang til muligheder, kvalifikationer, personlig udvikling og den støtte, dette indebærer. De europæiske strukturfonde spiller en vigtig rolle i denne proces.
At sikre indvandrerkvindernes rettigheder drejer sig grundlæggende om redelig forvaltning på grundlag af fælles værdier i en verden, der er i forandring for begge køns vedkommende. Det drejer sig om tolerance, modernisering og forbedring af de forskellige politiske værktøjer. Det drejer sig også om demokrati og solidaritet. Ligelig repræsentation er et centralt tema her. Kvinders deltagelse i det politiske og civile liv er af fundamental betydning for redelig forvaltning, uanset om det er i Europa eller andetsteds. Kvinders stemmer høres stadig ikke i tilstrækkelig grad inden for vigtige politiske områder. Der er behov for strukturelle ændringer for at gøre dem mere hørbare. Opbygningen af institutioner for at tage udfordringerne ved globaliseringen op skal ledsages af kvindernes ligelige og fælles deltagelse i den politiske proces. Mange af disse ting er velkendte og konstaterede udfordringer. Forhåbentlig kan vi som noget nyt tage udfordringerne op med en mere stålsat vilje til at gøre de ting, der er nødvendige rent politisk.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Poul Nielson.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.

Udviklingspolitik
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0059/2001) af Gemelli for Udvalget om Udvikling og Samarbejde om Kommissionens meddelelse til Europa-Parlamentet og Rådet om Det Europæiske Fællesskabs udviklingspolitik (KOM(2000) 212 - C5-0264/2000 - 2000/2141(COS)).

Gemelli
Hr. formand, først vil jeg gerne takke kommissæren, da denne betænkning har været til behandling i Udvalget om Udvikling og Samarbejde flere gange, og den har således været med til at berige den debat, der har fundet sted i udvalget. Herefter vil jeg gerne takke udvalgets formand, alle gruppernes koordinatorer og alle de kolleger, som har ønsket at bidrage til betænkningens udarbejdelse, og som har været meget lydhøre over for min opfordring til, at vi gør denne betænkning til et dokument, der er meget bred enighed om og et meget bredt flertal for her i Parlamentet, så vi kan samle alle de holdninger, Europa-Parlamentet giver udtryk for. Endelig vil jeg også gerne takke kollegerne i de andre udvalg, nemlig vores kollega Carrilho fra Udvalget om Udenrigsanliggender, Jutta Haug fra Budgetudvalget, Caroline Lucas fra Industriudvalget og Patsy Sörensen fra Udvalget om Kvinders Rettigheder. De har alle bidraget til denne betænkning med deres udtalelser.
Betænkningen bygger på nogle grundlæggende principper, nemlig genoprettelsen af den naturlige balance i forbindelse med miljøbeskyttelsen, beskyttelsen af fødekæden for at beskytte økosystemet, beskyttelsen af den biologiske mangfoldighed, opnåelsen af en bæredygtig selvforsyningsøkonomi og en begrænsning af de industrielle monokulturer, som er ensbetydende med udnyttelse. Desuden skal vi også genoprette den naturlige balance, når det gælder de antropologiske fremskridt og en ansvarliggørelse i forholdet mellem mænd og kvinder, voksne og børn samt arbejdstagere og ældre mennesker, idet vi tager udgangspunkt i samfundets kerne, nemlig manden, kvinden og børnene.
Et andet princip er princippet om en ansvarlig og selvstyret udvikling som en kulturel faktor og om behovet for bedre levevilkår. Disse projekter skal fremme udviklingen og fjerne forældet praksis i den lokale kultur. Desuden er det nødvendigt at være bevidst om institutionernes rolle, og det er nødvendigt at inddrage den private sektor i udviklingsprogrammerne. Endelig skal vi være særligt opmærksomme på børnene. For politikerne udgør de den usynlige del af samfundet, da de ikke kommer til orde og ikke har nogen rettigheder. Kvinderne skal spille en væsentlig rolle, idet vi skal anerkende den rolle, de altid har spillet i samfundet, både når det gælder familien og arbejdsmarkedet.
Ud fra disse retningslinjer drøftede vi Kommissionens meddelelse i udvalget. Vi anså den for at være lidt begrænset i forhold til de perspektiver, som EU bør have med hensyn til udviklingen. Eftersom det ikke er muligt at komme med en sammenhængende redegørelse om et så komplekst stykke arbejde, vil jeg blot sige, at de fattiges vilkår er blevet forværret i forhold til 1960, det vil sige for 40 år siden, at antallet af børn, der ikke går i skole, er steget, og at det ikke er muligt at behandle spørgsmålet individuelt, så man ser på det enkelte menneske, men at man betragter den samlede fattigdom i hele verden ud fra et statistisk og økonomisk synspunkt.
Også gældsproblemet er et problem, som vi må og skal tage op, hvis ellers det lykkes os at kontrollere medlemsstaternes budgetter og ændre posterne, så de tager sigte på en afskaffelse af fattigdommen. På samme måde er det nødvendigt at forbedre, styrke og øge udviklingen af landdistrikterne, også for at hindre, at der bygges alt for store byer.
Hvad konfliktforebyggelsen angår, er jeg af den opfattelse, at dette emne blev meget grundigt behandlet i fru Carrilhos udtalelse for Udvalget om Udenrigsanliggender. Jeg tror, at vi også skal tage konfliktforebyggelsen op i forbindelse med en regionalisering af udviklingspolitikkerne.
Jeg kommer nu til det sidste punkt. Jeg synes, at man er tilbøjelig til at betragte det som de multinationale selskabers opgave at beskæftige sig med udviklingsspørgsmålene og med spørgsmålet om fattigdommens afskaffelse. Jeg mener ikke, at det er dem, der skal udføre denne opgave. Jeg er tværtimod af den opfattelse, at vi skal udnytte ngo'ernes rolle, og at ngo'erne skal have nogle vigtige forbindelser til udviklingslandenes befolkninger.
Til sidst vil jeg gerne sige, at jeg ikke ved, om det med denne betænkning vil lykkes os at løse disse problemer. Jeg ved bare, at der er mange mænd, kvinder og børn, som har brug for vores hjælp, og dem skal vi beskytte.

Carrilho
Hr. formand, mit korte indlæg har blot til formål at trække nogle aspekter frem, som jeg allerede har nævnt i den udtalelse, som jeg har været ordfører for på vegne af Udenrigsudvalget. For det første vil jeg gerne sige, at Kommissionens meddelelse er velkommen, ikke kun på grund af ønsket om at korrigere visse sider af udviklings- og samarbejdspolitikken, men også fordi den vil indføje dette i en større plan, der har stor betydning for gennemførelsen af beslutningerne på Det Europæiske Råd i Helsinki. Hr. Gemellis betænkning har foretaget indholdsmæssige uddybning og givet dette mål mere konsistens, og betænkningen bør derfor vedtages.
For det andet vil jeg gerne endnu en gang henlede opmærksomheden på den fordel, der ligger i en større samordning af udviklings- og samarbejdspolitikken inden for EU. Vi ved jo alle, at EU's medlemsstater yder en betragtelig bistand til udviklingslandene, og at vi er de største donorer i verden, men der tages ikke tilstrækkeligt højde herfor hverken finansielt, hvad angår forpligtelser og skabte forventninger, eller med hensyn det ansvar, som ligger heri for indflydelse på de berørte landes udviklingspolitik. En fælles strategi, der kan bekræfte EU's internationale rolle legitimeret ved principperne om samarbejde og fremme af menneskerettighederne, kan kun være til fordel for de lande, der ønsker at komme væk fra situationen som ubeskyttede eller ligefrem ofre og opnå status af partnere.
For det tredje og sidste skal udviklingspolitikken gøres mere effektiv, primært gennem en mere troværdig procedure for tilsyn, kontrol og evaluering af programmerne og deres resultater lokalt. Dette forudsætter måske, at der skal oprettes nye forvaltningsorganer, men det indebærer helt sikkert også, at de eksisterende ressourcer skal anvendes bedre, især delegationerne, og at Fællesskabets udenrigstjeneste bliver gennemgribende reformeret.

Corrie
Hr. formand, først vil jeg gerne gratulere hr. Gemelli med, at hans betænkning blev enstemmigt vedtaget i Udviklingsudvalget. Den fortjener samme hyldest her i Parlamentet.
Det er rimeligt at sige, at der kom mange bidrag fra alle politiske partier i Parlamentet, idet hr. Gemelli medtog en række ændringsforslag under behandlingen i udvalget. Det skaber grundlaget for udviklingspolitikken i det kommende årti. Nogle af de statistikker, betænkningen indeholder, er i sig selv skræmmende, f.eks. antallet af indbyggere under 15 år i udviklingslandene; den utrolige fattigdom, som de fleste af dem lever i; sygdomme som aids, malaria og tb, der hærger; den brede, og stadig bredere, kløft mellem de udviklede lande og udviklingslandene; prognoserne, som efter min vurdering aldrig vil kunne opfyldes inden for de fastlagte tidsrammer. Endelig er der de utroligt mange opgaver, som vi står over for i EU med hensyn til at bidrage til løsningen af disse problemer.
Det er opmuntrende, at Kommissionen på eget initiativ har erkendt, at vi ikke kan fortsætte på samme måde som hidtil, og at vi er nødt til at finde nye strukturer og formater for at lukke kløften mellem forpligtelser og bidrag, og at vi er nødt til at udnytte udviklingsmidlerne bedre. Handel er nøglen. Jeg bifalder store dele af denne tankegang. Vi her i Parlamentet må støtte Kommissionens bestræbelser. Decentralisering er helt nødvendig, hvis vi vil udnytte vores delegationskontorer bedre og skære ned på bureaukrati og tidsspilde.
Som ordfører for regionalt samarbejde og integration sidste år glæder det mig at se, at fremskridtene fortsætter i denne retning med ECOWAS i Vestafrika som frontløber. Kun ved at styrke den interne regionale handel kan mange nationer klare globaliseringen og WTO-bestemmelserne. "Alt andet end våben" er et vigtigt skridt fremad. Men for at udnytte udviklingsbistanden bedst muligt er der behov for et tættere samarbejde mellem nationalstater, finansieringsinstitutioner og Kommissionen. Kommissionen bør fungere som en overordnet koordinator for at undgå dobbeltarbejde og ikke være involveret i den daglige forvaltning af udviklingsanliggender, hvilket i stedet bør udliciteres til organisationer, der er specialiseret i disse spørgsmål.
Mens budgetstøtte til nationalregeringerne vil medføre, at pengene bruges hurtigere, er denne løsning langt sværere at kontrollere og kræver en omfattende tilsynsprocedure. Udbetaling af mindre bistandsbeløb til iværksættere skal fortsætte. Her skulle medlemmerne af Udviklingsudvalget have været mere aktive med at holde Kommissionen fast på dens forpligtelser. Kommissionen har fastlagt sine seks prioriterede principper, og vi er i høj grad for dem alle. Prioriteringen inden for de seks er også vigtig. Vi må aldrig glemme, at uden fred, stabilitet, redelig forvaltning og retsstatsprincipperne kan ingen af de øvrige fem prioriteringer gennemføres.

Sauquillo Pérez del Arco
Hr. formand, jeg vil lykønske ordføreren, hr. Gemelli, med hans arbejde med denne betænkning, som alle grupperne i udvalget til sidst blev enige om, selv om det, som det er blevet nævnt, ikke var let.
Denne betænkning omhandler et aktionsområde med stigende kompleksitet, som globaliseringen udgør, især hvad angår miljøproblemer og problemet med migrationsstrømme, der bliver vigtigere og vigtigere for defineringen af EU's rolle i verden.
Den Socialdemokratiske Gruppe har altid gået ind for, at udviklingspolitikken bør være en væsentlig dimension i Den Europæiske Unions og dens medlemsstaters eksterne aktioner. Og det har den af to grundlæggende årsager. For det første fordi den underudvikling, som mindst 800 millioner mennesker lever i, efter vores mening i sig selv er naturstridig, socialt uretfærdig og økonomisk ineffektiv. For det andet fordi vi mener, at de solidaritets- og samhørighedsprincipper, som EU er baseret på, bør styre globaliseringens udvikling, så den bliver bæredygtig. I den forbindelse vil jeg opfordre dem, der ikke overbevist om det, til at læse det seneste essay af Susan George.
Men vi støtter ikke en hvilken som helst udviklingspolitik. Hr. kommissær, hvis formålet med udviklingspolitikken er at få udryddet fattigdommen, sådan som De og Rådet har erklæret gentagne gange, burde De ikke i Deres foreløbige budgetforslag fjerne midler afsat til de mindst udviklede lande til fordel for andre eksterne forpligtelser. Hvis det for at opfylde dem er nødvendigt at hæve loftet for de finansielle overslag, må De gøre det, og hvis De ikke gør det, må De ændre Deres udtalelser. Hvis vi følger linjen vedtaget af OECD's Komité for Udviklingsbistand (DAC) i rationaliseringen af strategier for fattigdomsbekæmpelse, må vi også følge DAC i budgetternes struktur for at kunne vurdere vores politiks effektivitet i forhold til vores mål. Det er det, Parlamentet vedtog, og det er det, vi ønsker.
Hvis Kommissionen ønsker nye styreformer for Europa, hvor dialogen med det civile samfund skal spille en afgørende rolle, bør vi støtte de organisationer, der repræsenterer udviklingen bedst i EU. Vi kan i hvert fald ikke føre denne politik så tilfældigt, som vi gør nu.
Hr. Gemellis betænkning er god. Det er Kommissionens meddelelse også, selv om den, som det fremgår af betænkningen, er for abstrakt og mangler konkrete forpligtelser. Begge dokumenter er værdiløse, hvis de ikke føres ud i praksis. I de kommende måneder vil der blive afholdt flere verdenskonferencer, og debatten om de store udviklingsspørgsmål vil blive genoptaget: verdenskonferencen mod racisme, FN's konference om de mindst udviklede lande og den første konference om aids. Alle disse spørgsmål har indflydelse på vores daglige politik. F.eks. er racismen meget tæt forbundet med indvandringsproblemerne, som på sin side skal analyseres i lyset af udviklingen i oprindelseslandene, og aids er meget tæt forbundet med patentpolitikken og den farmaceutiske industri.
Den Socialdemokratiske Gruppe i Europa-Parlamentet går ind for, at EU deltager aktivt i disse konferencer, og derfor er det nødvendigt, at Det Europæiske Fællesskabs udviklingspolitik er effektiv, sammenhængende og samhørig. Vi håber, at denne betænkning vil bidrage til det.

Van den Bos
Hr. formand, i modsætning til Kommissionen er Parlamentet ikke rigtig i stand til at opstille prioriteter. Hovedspørgsmålet, som det nu drejer sig om, er, om vi støtter de seks områder, der skal lægges særlig vægt på, således som Kommissionen har formuleret det. Svaret er ja, i den forstand, at også kommunikation og energi skal føjes til transporten.
EU skal så vidt muligt koncentrere sig om de områder, hvor den har en merværdi. Et afgørende element i denne forbindelse er en ordentligt fungerende forvaltning i udviklingslandene. Hvis de væsentlige opgaver - opretholdelse af retsstaten, sundhedsvæsen, undervisning og infrastruktur - ikke udføres ordentligt, er deltagelse i den frie markedsøkonomi ikke rigtig mulig. Efter min opfattelse må opbygningen af forvaltningskapaciteten derfor indtage førstepladsen på ranglisten over prioriteter.
Endnu vigtigere end en styrkelse af institutionerne som sådan er bekæmpelse af magtmisbrug, korruption og ubegrænset vold. Også fremme af det regionale samarbejde skal have en ny impuls. Vi må hellere gøre mindre på en god måde end gøre meget på en dårlig måde. Det drejer sig om effektiviteten. Derfor skal Kommissionens og medlemsstaternes politik supplere hinanden. Det må således ikke være sådan, at Europa følger medlemsstaterne, eller at medlemsstaterne følger Europa.
Også den meget omtalte interne kohærens er væsentlig for, at denne politik lykkes. Desuden er det af allerstørste betydning, at vi også kan gennemføre de prioriteter, som vi nu opstiller takket være velkvalificeret personale.
At nedbringe fattigdommen i verden er vigtigere end at øge vores egen rigdom. Udviklingssamarbejde skal derfor virkelig udgøre en hovedbestanddel af den europæiske politik. Det kan kun lade sig gøre, hvis Parlamentet også selv opstiller strenge prioriteter og ikke går over gevind med ændringer af hr. Gemellis gode betænkning. Nu skal kommissionsforslagene udarbejdes yderligere i en tydelig strategi. Det må også have den absolutte prioritet for Parlamentet.

Rod
Hr. formand, den fælles udviklingspolitik skal gøre det muligt at opstille nogle rammer for diskussionen med Unionens partnere, koordinere den europæiske aktion med de andre långivere, bl.a. medlemsstaterne, og øge samhørigheden med andre fællesskabspolitikker, navnlig den fælles landbrugspolitik. Men Kommissionens aktuelle tiltag vil ikke resultere i en god politik, for Kommissionen er fortsat afhængig af markedsfunktioner og de regler, der er fastsat af WTO, IMF og Verdensbanken, og disse regler er stadig ufordelagtige for udviklingslandene. Man må konstatere, at den liberale globalisering har spillet fallit med hensyn til fremme af udviklingen. Med god grund afslører betænkningen en forværrelse i udviklingslandenes økonomiske, sociale og miljømæssige situation, en forværrelse af fattigdom og globaliseringens negative virkning for disse lande. I betænkningen anbefales en ændring af reglerne i WTO med henblik på at tage hensyn til udviklingslandene.
Men man må minde om det elementære princip om en bæredygtig udviklingspolitik. Vi skylder modtagerne af hjælpen at definere udviklingsstrategien ud fra deres behov. Imidlertid gør man det omvendte. EU giver sig selv retten til at pålægge sine partnere at anvende hjælpen inden for de seks sektorer, som EU anser for vigtige. Det er en grundlæggende tvetydighed, som vi må komme til livs. Handler vi til fordel for de lande, vi yder den såkaldte hjælp, eller handler vi i Unionens og medlemsstaternes interesse? Hvor standser EU's direkte interesse, og hvor begynder dens udviklingspolitik?
Udviklingslandenes vanskeligheder med at forsvare deres interesser i det internationale samfund er indlysende. På sundhedsområdet slæbes Sydafrika i retten af multinationale medicinalfirmaer. USA dømmer Brasilien, fordi landet har fremstillet eller importeret billigere medicin til bekæmpelse af aids, da denne sygdom er ved at dræbe millioner af mennesker i landet.
EU bør hæve stemmen i de internationale instanser for at forsvare princippet om muligheden for at tildele gratis licenser til udviklingslandene i nødstilfælde. Det er det, jeg beder mine kolleger om i forbindelse med vedtagelsen af et ændringsforslag, der i øvrigt allerede er blevet vedtaget af Den Paritetiske Forsamling.
Der ligger en selvmodsigelse i fortsat at nedskære fællesskabsbudgettet for udviklingsbistand, som falder med 1,1% i det foreløbige budget for 2002, når udviklingssamarbejdet er en del af prioriteterne i Kommissionens handlingsprogram for 2001.
Listen over tåbeligheder i den udviklingspolitik, der hidtil er ført af Fællesskabet, er lang. Vi stemmer derfor for denne betænkning, for den fremhæver den store forskel, der er mellem de politiske erklæringer og de realiserede fremskridt, selv om vi ikke helt synes, at den går langt nok.

Modrow
Hr. formand, de kritiske bemærkninger i betænkningen og hr. Gemellis forslag er jeg i det store og hele enig i. Jeg tvivler dog også selv på, om det lykkes at halvere antallet af fattige inden 2015. De nordiske landes neoliberale politik, som har øget de riges rigdom og holder de fattige i fattigdomsfælden, er også kendetegnende for udviklingspolitikken.
Det nye motto "alt andet end våben" lyder godt, blot stemmer det ikke helt. For det første er våbenarsenalerne som følge af industrilandenes våbeneksport, herunder også Tysklands, stadigvæk så fyldte, at der kan føres krig, og også bliver det, med de eksisterende våben. For det andet er det hykleri, når EU prædiker, at åbning af markederne er et universalmiddel, men fortsat modsætter sig, at de 48 fattigste lande fra år 2000 må eksportere alle produkter toldfrit til Unionen. For det tredje finder jeg det kynisk, når rige stater - også Tyskland - lokker det intellektuelle potentiale fra udviklingslandene og således fratager dem et vigtigt grundlag for et selvfinansierende opsving. Udviklingspolitik er ikke kun uselviskhed, det er interessepolitik. Det er påfaldende, at råstofområder defineres som interesseområder, og interesseområder kan man i henhold til den nye NATO-strategi og den fremtidige EU-interventionsarmés aktionskriterier også sikre for sig selv med militære midler. Når der tales om en ny Europæisk Union i det 21. århundrede, så indebærer det også en radikal forandring af udviklingspolitikken.

Sandbæk
Hr. formand, allerførst vil jeg gerne lykønske hr. Gemelli med denne betænkning, som er den absolut vigtigste betænkning, vi kommer til at arbejde med i denne valgperiode. Der er god grund til, som hr. Gemelli gør det, at minde både Rådet og Kommissionen om de regler, som er indeholdt i traktatens artikel 178, men som hverken Rådet eller Kommissionen følger. Hr. Gemelli gør i punkt 7 i beslutningen så glimrende opmærksom på, at der skal være overensstemmelse med de udviklingspolitiske mål og de afgørelser, der træffes på handels- og landbrugsområdet, at EU's landbrugspolitik skal revideres, og at EU's markeder skal åbnes for samtlige varer fra de mindst udviklede lande. Ikke desto mindre har vi netop oplevet det utrolig pinlige, at EU i aftalen om "alt andet end våben" udskyder den frie adgang for sukker helt frem til år 2009, og at det også har udskudt åbningen af sine markeder for ris og bananer, kort sagt de vigtigste eksportvarer fra de 48 fattigste lande i verden.
Fattigdomsbekæmpelse er det primære mål for EU's udviklingspolitik. For aktivt og konstruktivt at bekæmpe fattigdommen i udviklingslandene er der en række områder, der for alvor skal tages hånd om. Der er især tre meget vigtige punkter, som Kommissionens meddelelse ikke har behandlet særlig indgående. Udviklingsudvalget har vedtaget en række ændringsforslag til dem alle tre, nemlig reproduktiv sundhed, inddragelse af udviklingslandene som samarbejdspartnere og inddragelse af ngo'er og civilsamfundet i beslutningsprocessen. Det er bemærkelsesværdigt, at Kommissionen stort set altid kun nævner sundhed, og herunder kvinders reproduktive sundhedsrettigheder, i en bisætning, når man tænker på, at udvikling og fattigdomsbekæmpelse især bæres af kvinder, og specielt af kvinder i den fødedygtige alder, og at den reproduktive sundhed også omfatter bekæmpelse af hiv/aids, malaria og tuberkulose. Det er af allerstørste betydning, at EU bidrager til bekæmpelse af disse livstruende sygdomme, der er medvirkende til at sætte udviklingsprocesserne i stå. George W. Bush har som bekendt for nylig stoppet al bistand til organisationer, der på nogen som helst måde rådgiver om prævention og abort. Dette tiltag er for det første dybt diskriminerende over for kvinder. For det andet er det en reel trussel mod folkesundheden - eller manglen på samme - i udviklingslandene. Så meget desto vigtigere er det, at EU fremover fører en målrettet indsats på sundhedsområdet. Jeg håber derfor, at forsamlingen vil vedtage de ændringsforslag, som også Udviklingsudvalget har vedtaget.

Wijkman
Hr. formand, jeg vil også gratulere hr. Gemelli med hans betænkning. Kommissionens forslag er et vigtigt skridt i retning af at præsentere et mere fokuseret program for udviklingsbistanden. Aktiviteterne kan kun blive effektive, hvis de er mere koncentrerede og resultatorienterede. De seks prioriterede indsatsområder, der er opstillet i Kommissionens forslag, er vel valgt. Samtidig indeholder Parlamentets beslutning en række vigtige tilføjelser og kommentarer. Parlamentet betoner i højere grad, end man gør det i Kommissionens forslag, de miljømæssige aspekter ved al udvikling. Parlamentet fremhæver bl.a., at en stor del af de fattige uden for byerne i høj grad er afhængige af naturressourcegrundlaget, og at en styrkelse af naturressourcerne, skovene, græsmarkerne, landbrugsmarkerne og vandressourcerne derfor skal være en vigtig komponent i enhver strategi for fattigdomsbekæmpelse.
En anden vigtig kommentar fra Parlamentet drejer sig om Kommissionens prioritet nummer fem om transporter. Parlamentets kommentar om dette er vigtig, nemlig at fokus burde være bredere og således ikke bare gælde veje, men også inkludere adgang til informations- og kommunikationsteknik og moderne energiforsyning. De fattige lande fik aldrig en reel chance for at deltage for alvor i udviklingen af industrisamfundet. Der er nu stor risiko for, at store regioner havner uden for den nye økonomi, der vokser frem omkring informations- og kommunikationsteknikken. At hjælpe med at udvikle kapacitet til disse teknikker skal være en vigtig komponent i enhver udviklingsstrategi. I det hele taget er der en tendens til, at der i fattigdomsbekæmpelsen bliver gået alt for let hen over teknologispørgsmålene.
Jeg håber, at Kommissionen tager imod Gemelli-betænkningens forskellige anbefalinger på en konstruktiv måde, frem for alt når det gælder de punkter, hvor vi peger på behovet for at se bredere på prioriteringerne. Vi får under alle omstændigheder mulighed for at vende tilbage til disse spørgsmål i forbindelse med budgettet.

Van den Berg
Hr. formand, under diskussionen her i salen hævdes det bl.a., at vi, når vi nævner sektorer, hvor vi vil føre udviklingspolitik, samtidig så at sige skulle pålægge vores kolleger i andre lande mod syd noget. Det bestrider jeg. Stort set er de internationale forpligtelser, som vi indgik på fattigdomstopmødet i København, forpligtelser mellem syd og nord. Det er vores sociale opgave at forsøge at gøre disse operationelle, og i den forbindelse spiller grundskoleundervisning og grundlæggende sundhedspleje en stor rolle.
Den grundlæggende tanke er, at den, som ikke har nogen mulighed for grundskoleundervisning eller grundlæggende sundhedspleje i sit eget land, ikke har nogen mulighed for at udvikle sig og således komme op på et højere niveau. Der er naturligvis brug for et klogt samspil mellem medlemsstaterne, EU, de pågældende lande og civilsamfundet. På dette punkt har vi både med de seks prioriteter og med Europa-Parlamentets prioriteter for budgettet for 2001 opstillet vigtige mål.
I praksis er det imidlertid ikke let. Der er for få veluddannede mennesker, en planlægning, der endnu ikke er i orden og for ringe anvendelse af bevillinger. Alligevel mener jeg, at Kommissionen har taget et overordentlig vigtigt skridt - og kommissæren fortjener al mulig ros for det - ved at lægge vægt på fattigdomsproblematikken og dennes kohærens med andre politiske områder. Naturligvis har kommissæren det heller ikke nemt. Så vil kollegaen, hr. Fischler, alligevel igen give forkert fødevarebistand, så støtter medlemsstater hr. Lamy utilstrækkeligt, når han vil yde ekstra støtte til 48 lande. Men efterhånden ser man alligevel, at der tages et skridt fremad. Jeg tror, at det i de kommende måneder vil dreje sig om, hvordan De vil gennemføre alle disse smukke ord i praksis. Hvis disse smukke ord kan føre til, at vi i fællesskab ikke blot formulerer en bredere politik ordentligt, men også kan gennemføre den, og hvis vi støtter Kommissionen på en sammenhængende måde, har vi en god chance.
I øjeblikket er situationen bestemt ikke nem. De mennesker, som er involverede i forandringerne i de forskellige tjenester er også meget usikre med hensyn til de organisatoriske forandringer. Det er ikke nemt, for der er endnu ikke personale i delegationerne, og sommetider mangler der erfaring. Men vi må opbygge disse ting. Hvis kommissæren virkelig viser, at han og Kommissionen, med støtte fra Rådet, tager et første skridt i den retning, som Parlamentet ønsker, tror jeg, at vi får chancen for sammen at gå ind i en ny fase. Lad os ikke blot se på al elendigheden i verden, men også på de positive beviser på, at vi sammen kan præstere noget. Og hvis folk i udviklingslandene selv har et godt projekt, som fortjener støtte, må vi vælge den metode.
Jeg vil gerne se, at vi forsøger at omsætte al denne elendighed til en positiv fattigdomspolitik og at vi viser, at vi med vores europæiske bistand - EU er verdens største donor - virkelig kan gøre en forskel. Jeg ønsker kommissæren held og lykke. Vi vil bedømme ham efter hans handlinger, således som han vil gøre det med os.

Maes
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, hr. van den Berg er optimistisk. Det er vi også, selv om vi ved, at det ikke går så godt med udviklingssamarbejdet i verden, heller ikke med det europæiske. Derfor synes vi egentlig, at det er godt, at der udformes en ny politik. I tal er hjælpen fra de europæiske lande betydelig, men antallet af fattige i verden er steget de sidste 10 år. Fattigdomsbekæmpelsen er således endnu ingen succes. Derfor er det godt, at denne prioriteres, under forudsætning af, at man vil anerkende, hvorfor det indtil nu ikke er lykkedes, og at man fremover vil gøre det anderledes, at der kommer en handlingsplan for det, og at vi deri er rede til at foretage benchmarking.
Vi er nemlig absolut ikke overbevist om, at liberaliseringen af verdenshandlen fører til udryddelse af fattigdommen, selv om verdenshandlen naturligvis kan få velfærden til at øges. Men hvis korruptionen stadig er den samme, hvis regeringerne ikke vil have, at også den nye rigdom omfordeles, bliver det ikke til så meget. Vi må imidlertid være rede til at samarbejde godt med de partnere, som vil. Der er tidligere peget på vores manglende kohærens, og jeg tilslutter mig disse opfordringer. Jeg spørger mig selv, om vi kan tale om koordinering og komplementaritet, hvis landene fortsætter med at tro, at de alle skal fortsætte med at følge en strengt personlig kulturel, økonomisk og geopolitisk strategi. Men vi er rede til at fæste lid til reformen af den europæiske udviklingspolitik, for det er ubetinget nødvendigt at reformere efter så mange års ineffektivitet.
Alligevel vil jeg lige stille et par spørgsmål. Hvorfor er denne bistand ikke i højere grad koncentreret om de fattigste lande? Hvor meget vil de fattige i disse lande virkelig have udbytte af det? Og et spørgsmål, som hr. van den Berg har lagt stor vægt på: Er man rede til et virkeligt partnerskab? Egentlig har vi indtryk af, at vores tekster er præget af meget ensrettet trafik, og at vi alle sammen er klar over det. Vil vi få medindflydelse på Den Europæiske Udviklingsfonds anvendelse af penge? Er Rådet rede til at opgive indblandingen i konkrete gennemførelsesplaner? Jeg kan fortsætte med mine spørgsmål. Det vil jeg ikke, hr. formand, men det er spørgsmål, som vi alle sammen stiller os selv.

Belder
Hr. formand, en bemærkning i Gemelli-betænkningen tiltalte mig særlig meget. På side 22 erklæres det, at EU's handelspolitik har betydelig større følger for udviklingslandene, end udviklingsbistand har. Hvis vi tager dette i betragtning, kan vi ikke længere uforpligtende drøfte Unionens udviklingspolitik. Vi må gå til det yderste for at lade udviklingspolitikken fungere således, at der bygges bro over kløften mellem nord og syd. Det betyder først og fremmest, at der lægges stor vægt på sammenhængen mellem handel og bistand. Det glæder mig, at der lægges vægt på det i kommissionsdokumentet, og jeg vil gerne udtale ønsket om, at alle vores handelsforanstaltninger bedømmes efter deres følger for udviklingslandene. Det gælder for øvrigt også for de andre politiske områder. Skabelsen af en særlig budgetpost er ikke tilstrækkeligt til at imødegå EU-politikkens negative følger for udviklingslandene. Jeg tænker f.eks. på landbrugssubsidierne.
Til sidst vil jeg bemærke, at jeg har indvendinger imod udtrykket "reproduktiv sundhedspleje" i betragtning AA. og punkt 33. Jeg vil gerne af ordføreren have at vide, om finansieringen af programmer for abort også falder ind under dette. For nylig viste det sig, at Europa markerer sig i forhold til USA med finansieringen af sådanne programmer. Da den nederlandske minister Herfkens anmodede kommissær Nielson om penge til disse programmer, kom der med det samme et positivt svar. Bortset fra det etiske aspekt, som spiller en rolle her, tror jeg ikke, at det er en opgave for Europa at reagere på enhver forandring i den amerikanske politik. EU har sine egne begrænsede politiske prioriteter og sit eget ansvar. En sådan strategi gavner ikke sammenhængen i vores politik.

Van Hecke
Hr. formand, allerførst vil også jeg give ordføreren en kompliment for hans betænkning, hvormed han faktisk trænger ind til sagens kerne, nemlig det presserende behov for større kohærens i den førte politik, større sammenhæng mellem udviklingspolitikken og andre politiske områder og mellem den europæiske udviklingspolitik og medlemsstaternes udviklingspolitik.
Oprettelsen af en permanent task force, som koordinerer Unionens og medlemsstaternes udviklingspolitik og forstærker den europæiske stilling i internationale organer, er en rosværdig idé. Gemelli-betænkningen foretager desuden vigtige præciseringer i Kommissionens dokument. Informations- og kommunikationsteknologi skal faktisk være en vigtig prioritet. Det gælder for øvrigt også for konfliktforebyggelsen, som desværre kun nævnes indirekte i kommissionsdokumentet.
Så er der sundhedspolitikken. Der er faktisk et presserende behov for betalbare og mere effektive lægemidler med henblik på basissygdomme i den tredje verden såsom tb, malaria og sovesyge. Kommissionens handlingsprogram om lægemidler er fortjenstfuldt, men utilstrækkeligt. Det vil måske stimulere forskning i tropiske lægemidler, men det er først og fremmest den europæiske skatteyder, der risikerer at måtte betale regningen. Mere fundamentalt forekommer det mig, at de fattigste lande får billigere licenser for produktionen og salget af lægemidler mod basissygdomme. Mere fundamentalt er det også, at det såkaldte "arvepirateri" bringes til ophør, det vil sige, at patienter vindes ved at tilbyde dem medicin, der er baseret på lokale behandleres kendskab.
I de næsten to år, jeg har været medlem af Parlamentet, har jeg godkendt fem betænkninger, hvori der opfordres til større kohærens i udviklingspolitikken. De vil nok ikke tage mig det ilde op, når jeg i dag spørger, hvornår Rådet og Kommissionen endelig vil gøre noget ved det.

Howitt
Jeg vil gerne begynde med at være selvkritisk på Parlamentets vegne. Vi støtter Kommissionen i dens forsøg på at udarbejde et mere præcist og tydeligt sæt udviklingsmålsætninger, og dernæst laver vi så et beslutningsforslag med 68 separate afsnit som svar.
Alligevel er der mange ting i denne betænkning, som Kommissionen bør overveje. Vores målsætning bør ikke være at mindske fattigdommen, men helt at afskaffe fattigdommen. Integrationen af verdensøkonomien må ikke blive et mål i sig selv sammenlignet med at få de fattige lande ud på markedet. Fattige mennesker er ofte afhængige af skrøbelige økosystemer, og derfor bør bevarelse og bæredygtighed være de primære målsætninger for vores politik. EU's udviklingspolitik bør være styret af FN's internationale udviklingsmål og ikke kun af fattigdom.
EU har f.eks. et vigtigt ansvar med at fremme adgangen til uddannelse for alle, navnlig piger. Men samtidig med, at vi støtter denne beslutning, skal vi huske på tidligere erklæringer i Maastricht-traktaten, i Horizon 2000 og senere i Agenda 2000, som alle indeholdt smukke hensigtserklæringer om udviklingspolitik. Men de skal vise deres værd ved den praktiske gennemførelse.
Vi skal også huske på kommissærens svar i Parlamentet sidste år om, at en meddelelse om samhørighed måtte vente, indtil der var enighed om erklæringen om den overordnede udviklingspolitik. Det protektionistiske tilbageslag imod "Alt andet end våben"initiativet viser kun alt for tydeligt behovet for at give udviklingsmålsætningerne større vægt i vores handelspolitik, landbrugspolitik og andre politikker.
Endelig vil vi kun kunne fokusere på fattigdom, hvis vi omfordeler vores ressourceanvendelse. Kommissæren og hans tjenestegrene har i de seneste uger arbejdet tæt sammen med mig og mine kolleger her i Parlamentet for at sikre enighed med hensyn til at få dette igennem budgettet. Det vil jeg gerne takke ham for.
Vi er meget tæt på at være enige, hvilket betyder, at Parlamentet og Kommissionen arbejder sammen. Men hvis det slår fejl, vil det være et alvorligt slag mod principperne i denne meddelelse om udviklingspolitik, og jeg appellerer til ham her fra salen om at fortsætte dialogen, før vi når frem til en række vanskelige afstemninger i de kommende uger. Jeg beder ham arbejde sammen med os, så vi kan omsætte vores gensidige ønsker til et fælles engagement.

Khanbhai
EU har været en velvillig donor, men har tidligere, og jeg understreger, at det er tidligere, ikke kunnet levere effektiv hjælp, når der var brug for det og der, hvor der var mest brug for det. Denne fejlslagne indsats har gjort nogle lande fattigere i dag. Heldigvis, og her er jeg uenig med den foregående taler, styrkes Kommissionens forslag i kraft af Gemelli-betænkningen. Kommissær Nielson og hans folk har gjort et godt stykke arbejde, og hr. Gemellis betænkning - en glimrende betænkning - betyder også en styrkelse af de nye forslag. Lakmusprøven bliver, om EU's bistand over de næste 10 eller 20 år vil mindske fattigdommen betydeligt - jeg er uenig med den foregående taler, vi kan aldrig helt afskaffe fattigdommen. Målet er at sørge for en betragtelig reduktion af den fattigdom og elendighed, som så mange oplever.
I Gemelli-betænkningen søger man at vælge en ny fremgangsmåde, en dristig fremgangsmåde. Ud med teorien og de modeller, der ikke har givet resultater. Ind med de praktiske idéer til at fremme en reel udvikling: udvikling af menneskelige ressourcer, så indbyggerne kan erhverve tekniske færdigheder; udvikling af erhvervskvalifikationer for befolkningen på landet, så folk kan dyrke, høste, forædle, pakke og sælge deres varer til en merværdi, hvormed de kan købe sig uddannelse, sundhed og boliger; opbygge færdigheder gennem teknologioverførsel til SMV; fremme brugen af vedvarende energi, anvendelse af informationsteknologi og styrke bevidstheden om sociale rettigheder, sundhed og menneskerettigheder. Det er de nye tanker i Gemelli-betænkningen, som underbygger kommissær Nielsons rapport og gode arbejde.
Derfor bør Parlamentet vedtage denne vigtige betænkning i dens helhed, fordi den vil gøre EU's bistand mere effektiv. Den vil danne skole for andre donorer, og jeg håber, at alle medlemmer fra alle sider af salen vil støtte denne betænkning og ligeledes Kommissionen.

Imbeni
Hr. formand, hr. kommissær, jeg stemte for hr. Gemellis betænkning i udvalget, og jeg stemmer også for den i Parlamentet. Jeg er meget enig i betænkningen, og jeg har - ligesom vores andre kolleger - ingen grund til at kritisere et stykke arbejde, som efter min mening er samvittighedsfuldt udført, som der er lagt en stor indsats i, og som alle kollegerne i udvalget har samarbejdet om.
Jeg vil benytte den tid, jeg har til rådighed, til at tage et par spørgsmål op, der drejer sig om noget andet. Hver gang jeg diskuterer udvikling og udviklingssamarbejde - ikke bare i Parlamentet, men også andre steder - stiller man spontant det spørgsmål, som en af vores kolleger var inde på, nemlig hvorfor det forholder sig sådan, at vi, hvis vi ser på situationen i dag og på situationen for 40 år siden, må konstatere, at afstanden mellem nord og syd er blevet større, og at afstanden mellem de rigeste lande og de fattigste lande er blevet større. Hvordan kan det være?
Vi må forsøge at besvare dette spørgsmål, for ellers risikerer vi at blive frustrerede, hver gang vi taler om dette emne. Hvordan kan det være, at der - som hr. Gemelli sagde - bliver stadig flere fattige, at der bliver stadig færre, som går i skole, at der opstår nye sygdomme, og at børns og kvinders forhold bliver værre? Hvad er årsagerne til dette?
Jeg tror, at der hovedsagelig er én årsag til det. Vi taler om udviklingspolitik og om offentlige midler, men det er en meget lille strøm af midler, der går fra nord til syd, mens der er en enorm strøm af private midler, som går fra syd til nord. Spørgsmålet er så, om EU, medlemsstaterne og de andre rige lande er i stand til at føre en udviklingspolitik, som fremmer sammenhængen mellem de offentlige politikker og de private politikker. Dette skal naturligvis ske, uden at det går ud over det endelige mål med de private initiativer, men vi skal have større indflydelse på dem, end vi har haft hidtil. Dette er sagens kerne, for ellers bliver vores udviklingsbistand kun en dråbe i havet. Og hvilken risiko løber vi i øjeblikket, kommissær Nielson? Det ved De bedre en jeg, for med den aktuelle globalisering og informationssamfundet er der risiko for, at de, der ikke har adgang til rigdom, heller ikke får adgang til viden, og der bliver således tale om en dobbelt udstødelse. Dette er en alvorlig risiko. Derfor er vi nødt til at træffe nogle drastiske beslutninger nu, nemlig her i denne historiske fase.
Hvad angår spørgsmålet om gælden og om vores landes overholdelse af det løfte, de gav for 25 år siden om at sætte mindst 0,7% af deres BNP af til udviklingspolitikkerne, vil jeg gerne sige, at det kun er et af Unionens 15 lande - nemlig Sverige, som har æren af at have rådsformandskabet - der holder dette løfte. Vi har brug for ny støtte til udviklingspolitikken, en støtte, der endnu ikke har fundet sted, og som kommer fra alle de økonomiske systemer, vi lever i, og ikke bare staterne eller de offentlige institutioner.
Lige et sidste punkt, kommissær Nielson. Jeg har også læst Kommissionens handlingsplan, men det er ikke den, vi drøfter. Vi havde bedt om en oplysningskampagne i Europa om udviklingspolitikken og politikken for den offentlige støtte. Den har jeg ikke set skyggen af. Vi kan ikke føre en udviklingspolitik uden den europæiske befolknings støtte. Og hvordan skal vi få denne støtte, hvis vi ikke tilrettelægger en oplysningskampagne i EU - og ikke uden for EU?

Nielson
Jeg kunne være fristet til at starte en informationskampagne her og nu i lyset af hr. Imbenis bemærkninger om, at kun Sverige ligger på 0,7% eller derover i offentlig udviklingsbistand. Der findes rent faktisk en gruppe af lande, der ligger over 0,7%. Sverige ligger på omkring 0,8%, og det samme gælder Nederlandene. Luxembourg er lige kommet over 0,7%. Danmark ligger på 1,0%; Norge er ikke medlem, men er stadig tættest på at kunne konkurrere med Danmark. Norge ligger omkring 0,9%.
Så det er fint, at vi har G7. Heldigvis for udviklingssamarbejdet har vi også G0,7. Irland har besluttet, at man vil nå op på 0,7 senest i 2007, så tingene er i bevægelse, og nogle af de større lande forsøger også at hæve niveauet.
En bemærkning mere om dette kvantitative aspekt: Når vi arbejder på europæisk plan, bør vi anerkende, at medlemsstaterne har accepteret, at Kommissionen kan arbejde videre på det ambitionsniveau, der er defineret. Til AVS-landene har vi de lovede penge fra den niende Europæiske Udviklingsfond, og for resten af verden har vi også som en del af de finansielle overslag klarhed og vished om budgetniveauet til udviklingssamarbejde. Det er ret vigtigt, når vi kigger os omkring i verden, at vi har adgang til ressourcer. En vigtig del af den komplekse ligning er, at vi skal anses for at være stabile. Medlemsstaterne har sagt, at de lader tvivlen komme Kommissionen til gode, så vi kan se, om vi kan gøre det bedre end tidligere, og de presser os ikke på finansieringen. På den baggrund må vi være ydmyge, og det er en udfordring at leve op til dette.
Til fru Sauquillo vil jeg blot fortælle, at den 9. februar havde vi et glimrende møde med en række forskellige europæiske netværk af ngo'er på udviklingsområdet, og ved dette møde spurgte de os, hvordan de fremtidige drøftelser skal foregå. Jeg kan fortælle Parlamentet, at jeg med det samme købte tanken om regelmæssige møder om praktiske spørgsmål med de forskellige ngo'er på udviklingsområdet, og dette bliver meget nyttigt.
Jeg finder det imidlertid vigtigere, at vi får en grundig diskussion, en løbende diskussion, med Parlamentet end med nogen anden part. Det ene udelukker ikke det andet, men man må huske på, at i enhver diskussion om ngo'ernes rolle har Parlamentet en legitimitet og en repræsentativitet, som giver alle udtalelser herfra noget større vægt i forhold til andre. Det er også en del af min indfaldsvinkel til behandlingen af disse spørgsmål.
Hr. Rod påpegede problemet med, om vi eller vores partnere beslutter, hvad vi bør gøre. Det er under alle omstændigheder et kompliceret spørgsmål. Vi kan kun tilbyde at gøre det, som vi ved, hvordan vi skal gøre, i udviklingslandene. Vi har været nødt til at begrænse os til en vis grad, fordi der er mange ting, som vi ikke ved nok om til, at vi kan levere ordentligt bistand på de områder. Der er visse grænser for, hvad vi kan påtage os, og vi må også sikre, at det passer ind i det, andre donorer kan tilbyde. Det er ikke korrekt at sige, at vi har opstillet vores prioriteringer ved at tænke på, hvordan vi kan hjælpe os selv ved at gøre disse ting i udviklingslandene. Det er simpelthen ikke retfærdigt, især når vi kigger på den nye politik og den meget stærke fokusering på fattigdom.
Hr. Rod nævnte også spørgsmålet om lægemidler. Det skal nævnes, at Kommissionen for nylig har taget en række skridt som opfølgning på meddelelsen om aids, malaria og tb. For to uger siden vedtog Kommissionen et handlingsprogram, hvor vi følger op på initiativerne fra efteråret. Det omfatter rent faktisk nogle effektive foranstaltninger, der kan åbne for en mere målrettet diskussion om prisniveauer og ligeledes om muligheden for at byde og blive leverandør overalt for virksomheder uden for OECD, f.eks. i Brasilien, Indien, Sydafrika og Kina, som også skal have mulighed for byde ind på alle vores tiltag vedrørende malaria, tb og aids.
Fru Sandbæk, åbningen for eksport fra udviklingslandene har været et problemområde, hvilket jeg går ud fra, at alle har kendskab til på nuværende tidspunkt. Jeg lyttede opmærksomt til de forskellige vurderinger af, hvad medlemsstaterne endeligt besluttede i mandags. Der var ikke meget tvivl om Kommissionens synspunkter og dets oprindelige forslag. Nu har medlemsstaterne truffet en beslutning. Jeg er forholdsvis tilfreds, når jeg ser på kommentarerne fra alle uden for EU og kommentarerne fra repræsentanter fra den tredje verden om, at de nu virkelig håber, at andre store handelspartnere og aktører i de globale handelspolitiske diskussioner nu vil gøre noget, der er lige så godt som, eller som kan sammenlignes med det, Europa har gjort. Der er absolut ingen tvivl om, at Europa nu står bedre end før konferencen om de mindst udviklede lande i bestræbelserne på at skabe grundlaget for en ny, global runde inden for WTO. Vi kan altid diskutere, om vi har gjort vores, og om det er godt nok. Men det, vi har gjort, er noget, som de andre nu må leve op til. Set i forhold til andre er det udmærket på nuværende tidspunkt.
Fru Sandbæk spurgte også, hvad Europa vil gøre i lyset af præsident Bushs meddelelse om, at man vil standse den amerikanske støtte til organisationer, der beskæftiger sig med familieplanlægning. Vi er meget engagerede i dette spørgsmål, og forholdet mellem fattigdom, konflikter, aids og lige muligheder for kvinder og mænd er så stærkt, at vi slet ikke er i tvivl om, at vi må reagere kraftigt og øjeblikkeligt på den trussel, der kommer fra den amerikanske regering på dette område. Jeg erklærede i januar i FN i New York, at Europa både kan og vil udfylde anstændighedskløften, og det vil vi gøre.
Det er en misforståelse, og jeg bemærkede hr. Belders bemærkninger her, at det drejer sig om abortprogrammer. I virkeligheden er det arbejde, der udføres af UNFPA og International Planned Parenthood Federation, selv når man ser på det i et meget snævert ja-eller-nej-perspektiv, helt klart en del af løsningen og ikke en del af problemet. De mindsker antallet af farlige og illegale aborter i denne verden og ikke omvendt.
Til fru Maes vil jeg sige, at De har ret i, at kampen mod fattigdom ikke er slut og ikke er vundet. En af grundene til, at udviklingsbistanden ikke har fungeret, er, helt enkelt, at der ikke har været nok af den. Noget af den har ikke været i orden, og de vanvittige konflikter og problemerne med korruption, alle disse problemer findes. Men vi befinder os i en situation, hvor man for en gangs skyld med rimelighed kan sige, at mere af det samme er en del af svaret. Vi ved, hvad god udviklingsbistand er, og dette lettelsens suk, følelsen af, at tingene nu falder på plads for EU, viser, at der er en global enighed at forholde sig til. Ellers ville vi have opfundet noget helt nyt og spændende, som vi ville vælge at kalde hjulet eller noget andet, men det interessante er, at der ikke er særlig meget nyt i det, vi har gjort. Men vi er blevet mainstream. Vi har fat i de prioriteringer og arbejdsmetoder, som afspejler bedste praksis for forståelsen mellem donorlandene og partnerlandene i syd.
Derfor har jeg så stor tillid til, at de prioriteringer, vi har opført, det politiske udspil og den støtte, det har fået, er noget stærkt, noget konkret, vi kan bruge. At få det gennemført bliver noget af en udfordring, men vi skal nok klare det.
Til hr. Howitt og hr. van den Berg vil jeg sige, at med hensyn til prioriteringer, ligger det ret fast, at vi er enige om målsætningen om, at vi skal kunne levere noget, der f.eks. i højere grad lever op til principperne om ligelig prioritering af to sæt rettigheder fra det sociale topmøde i København. At prioritere sundhed og uddannelse og så videre. Men vores problem, og det vedrører også det, hr. Imbeni sagde, er sjovt nok, at vi ikke ved, hvad vi gør. I en vis udstrækning ved vi, hvad vi gør, men vi har ikke nogen optegnelser om sammensætningen af de forskellige aktiviteter. Vi er ikke i stand til at sige, hvor meget vi gør for miljøet, fordi referencerne på vores forskellige projekter aldrig har været tilrettelagt sådan, at vi kan hente sagsmappen frem og sige "her er den".
Vi kan i øjeblikket ikke sige, hvor mange kilometer veje vi byggede sidste år. Det er noget, jeg desperat forsøger at frembringe - klare, håndgribelige, virkelige, basale statistikker, der fortæller folk, hvad det er, vi laver. Men det bliver alt sammen sløret af forpligtelser og langsigtede programmer osv., og der er ingen sammenhæng mellem udgifter og forpligtelser. Der står vi nu. Så at levere varen, teknisk set, på den måde, Parlamentet ønsker det, kræver mere hjemmearbejde, end vi kunne udføre på den korte tid. Det er kernen i diskussionen, som stadig foregår, og ikke et punkt, hvor vi er grundlæggende uenige.
Helt ærligt, i begyndelsen var jeg selv i tvivl om betydningen af at skrive den generelle politiske erklæring om udviklingssamarbejdet, fordi den efter min mening ikke var særligt ny. I dag, næsten et år efter, at vi lavede den, ser jeg anderledes på det, først og fremmest fordi selve processen med at skrive den og få den godkendt viste, at det helt klart var umagen værd, og at diskussionen var nødvendig for at få disse principper udbredt i Kommissionens forskellige tjenestegrene. Det næste var, at medlemsstaterne var langt mere entusiastiske over at få et dokument, der dækker alle aspekter, og hvoraf det fremgår, hvad vores politik er. Det havde vi aldrig haft før. Så selv om det ikke er revolutionerende, ser jeg en stor og betydningsfuld værdi i at have det, og som jeg opfatter diskussionerne mellem Kommissionen og Parlamentet på dette område i løbet af disse måneder, er det værdifuldt med disse fælles rammer for, hvad det er, vi tænker på, når vi taler om det politiske udspil om udviklingspolitikken. Så det er værdifuldt.
Det næste er nu, at vi skal til at bruge det, og tidspunktet er vigtigt, fordi sammen med iværksættelsen af Cotonou-aftalen, udformningen af stategidokumenter for alle de 77 AVS-lande er vi nu i gang, og vi vil bruge de samme principper. Hvad resten angår vil vi gå fra land til land og bruge de samme regler. Det er her, at vi vil afsløre, om nogen bluffer med hensyn til den reelle accept af fokuseringen på fattigdom, når der er tale om ikke-AVS-lande i mellemindkomstgruppen, og vi begynder at se på den virkelige fordeling af det, vi bruger pengene til i disse lande.
Så vi får masser af arbejde og en masse politiske udfordringer med at rette kursen ind for det, vi laver, i løbet af de kommende måneder og år.
Et andet stort drama er selve leveringen. Jeg vil fortsat være meget åben og ærlig over for Parlamentet, ikke for at gøre vores eget ansvar for gennemførelsen af budgettet mindre, men snarere for at sikre, at der ikke opstår misforståelser med hensyn til udfordringernes art og omfang. Vi har nu en god politik, og vi er så heldige at have Parlamentets opbakning til den politik. Det næste er, at vi går fremad hånd i hånd og gennemfører den og sikrer, som jeg har sagt før her i Parlamentet, at vi ændrer den nuværende situation, hvor vi kan sige, at vi som europæere er stolte over, at vi gør dette, til om nogle år også at kunne være stolte af den måde, vi har gjort det på.

Stærkt vandrende fiskearter
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0047/2001 af Varela Suanzes-Carpegna for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om visse kontrolforanstaltninger for fiskeri efter visse bestande af stærkt vandrende fiskearter (KOM(2000) 619 - C5-0585/2000 - 2000/0253(CNS));
A5-0046/2001 af Varela Suanzes-Carpegna for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets beslutning om EF-tilskud til delvis dækning af visse udgifter til gennemførelse af forvaltningsforanstaltninger for stærkt vandrende fiskearter (KOM(2000) 651 - C5-0556/2000 - 2000/0268(CNS));
A5-0051/2001 af Piétrasanta for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om tekniske bevarelsesforanstaltninger for visse bestande af stærkt vandrende fiskearter (KOM(2000) 353 - C5-0344/2000 - 2000/0149(CNS)).
Jeg giver ordet til formanden for Fiskeriudvalget, hr. Varela Suanzes-Carpegna.

Varela Suanzes-Carpegna
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, vi har igen i dag - og igen i aftentimerne - en vigtig forhandling om den fælles fiskeripolitik, nærmere betegnet om de eksterne aspekter af den, om det, vi kunne kalde den eksterne fiskeripolitik, altså om EU's deltagelse i multilaterale fiskeriorganisationer og om fornyelsen af en fiskeriaftale med et tredjeland, i dette tilfælde Ækvatorialguinea.
Jeg vil allerførst lykønske de ordførere, der ledsager mig i aften, hr. Piétrasanta og hr. Gallagher, med det glimrende arbejde, de har udført.
Hvad angår det første af disse aspekter, EU's rolle i de regionale fiskeriorganisationer, drejer det sig her om de regionale fiskeriorganisationer, der regulerer bestandene af stærkt vandrende fiskearter, det vil sige tunfisk og lignende arter, f.eks. sværdfisk, fiskeressourcer, der har den højeste handelsværdi, og som vi skal behandle med største engagement og omhu på grund af deres enorme økonomiske betydning for både Unionen og tredjelande.
Jeg vil også gøre opmærksom på Fællesskabets fremgangsmåde for beslutningstagning på dette område. I udvalget har vi stillet et ændringsforslag til forordningen om kontrolforanstaltninger, der går ud på, at Kommissionen skal sende os en årsrapport om de kontrol- og overvågningsaktiviteter, der gennemføres inden for rammerne af de regionale fiskeriorganisationer, som EU er medlem af. I rapporten skal det anføres, hvilke bestemmelser der er blevet vedtaget af Forvaltningskomitéen for Fiskeri til gennemførelse af bestemmelserne i selve forordningen. Europa-Parlamentet får alt for få informationer, og hvad værre er, der er en følelse af, at disse høringer af Europa-Parlamentet er nyttesløse, for vi bliver først hørt, når toget er kørt - hvis De tillader mig udtrykket - det vil sige, når kendsgerningerne er fuldbyrdet og foranstaltningerne er vedtaget, og på den måde latterliggøres EU's vigtigste demokratiske institutions rolle.
Vi bør ændre dette system, hr. kommissær. Som vi i realiteten allerede forsøger at gøre det med ICCAT's møder, bør vi udvide systemet til at omfatte alle de andre regionale fiskeriorganisationer, som EU er medlem af, og som vi håber bliver flere og flere.
I Fiskeriudvalget ønsker vi at vide på forhånd, hvilke forslag Kommissionen vil argumentere for i de fora. Vi ønsker, at den diskuterer dem med os og derefter argumenterer for dem, således at Europa-Parlamentet fuldt ud delagtiggøres i nogle møder, som det forhåbentlig stadig vil deltage i som observatør, som det har gjort det i den senere tid takket være den adfærdskodeks, som vores institutioner har fastlagt.
Jeg vil ikke gå i dybden med den meget vigtige rolle, der venter de regionale fiskeriorganisationer, som vores udvalg allerede har udarbejdet flere betænkninger om. I den sammenhæng vil jeg minde om, at vi er ved at udarbejde en anden initiativbetænkning, som har meget at gøre med de regionale fiskeriorganisationer. Jeg taler om kontrollen med ulovligt fiskeri i internationalt farvand, om betænkningen om skibe, der sejler under bekvemmelighedsflag, og som desværre også meget ofte ses i forbindelse med fiskeri efter stærkt vandrende fiskearter.
Europa-Parlamentet ønsker sammen med FAO at deltage i fastlæggelsen af nye mere præcise og bedre udviklede definitioner på ikke anmeldt og ikke reguleret ulovligt fiskeri, på fangstanmeldelser, på inspektioner på åbent hav og i havn, på landingsforbud osv. i forbindelse med dette ansvarsløse fiskeri.
Derfor har vi, hr. kommissær, anmodet om også at måtte deltage i de regionale fiskeriorganisationers forudgående møder om kontrol og inspektion, og også om at være med til at fastlægge kriterierne for tildeling af kvoter, for der bør være sammenhæng mellem dem, således at et af hovedkriterierne for tildeling i fremtiden netop bliver evnen til reelt at opfylde de kontrol- og inspektionsforanstaltninger, som disse regionale fiskeriorganisationer træffer, for det er hverken tilrådeligt eller fornuftigt, at en stat forøger sine fangstkvoter, hvis den ikke råder over de nødvendige midler til at kontrollere dem med.
Vi glæder os i hvert fald over Kommissionens bestræbelser på at samle den brede og spredte lovgivning om stærkt vandrende fiskearter, selv om den præsenterer os for afgørelser, som allerede er vedtaget og bindende på internationalt plan, da der ikke er blevet gjort indsigelser imod dem, og som kun tjener til at skabe større retssikkerhed. Men vi kræver, at Europa-Parlamentet får større indflydelse på de forslag, som Kommissionen skal argumentere for i disse fora, ved at de forudgående forelægges for Fiskeriudvalget.
Desuden kan jeg ikke lade være med, ikke bare som ordfører for disse betænkninger, men i særdeleshed som formand for Parlamentets Fiskeriudvalg, igen på dette sted, hr. kommissær, at gentage vores udvalgs anmodning, som Parlamentet har godkendt, om, at Generaldirektoratet for Fiskeri i sin organisationsplan overvejer at indføre en særlig enhed for forvaltning af bestandene af stærkt vandrende fiskearter.
De mange eksisterende regionale fiskeriorganisationer for disse arter og de, der kan blive oprettet i fremtiden, størrelsen på den europæiske flåde, der fisker efter stærkt vandrende fiskearter, og disses høje handelsværdi, som vi allerede har talt om, er et kraftigt signal om, at Generaldirektoratet for Fiskeri bør tildeles flere materielle og menneskelige ressourcer ved oprettelsen af en særlig enhed. Hvis De, hr. kommissær, deltog i et møde, enten et forberedende arbejdsmøde eller et årligt møde i en af disse regionale fiskeriorganisationer, og så omfanget af andre delegationers midler og de ressourcer, som Fællesskabets delegation råder over, ville De øjeblikkeligt beordre den enhed oprettet.
Parlamentet gentager derfor i denne sammenhæng og i lyset af den reform af organisationsplanen for Generaldirektoratet for Fiskeri, som finder sted i øjeblikket, sin anmodning om, at dette tages op til overvejelse.
Til sidst vil jeg tale om de ændringsforslag, som Fiskeriudvalget har vedtaget, om de forvaltningsomkostninger, det medfører for EU at deltage i disse regionale fiskeriorganisationer for stærkt vandrende fiskearter.
Fiskeriudvalget mener i tråd med en allerede fastlagt linje, at hvis den fælles fiskeripolitik udelukkende er EU's kompetenceområde, skal Kommissionen også alene, over fællesskabsbudgettet, påtage sig de finansielle forpligtelser, der følger med udøvelsen af denne enekompetence, de bør ikke overføres til medlemsstaterne. En selvstændig kompetence bør være ledsaget af en selvstændig kapacitet til at finansiere den. Og en politik, der siges at være fælles - som fiskeripolitikken - bør fuldt ud respektere det princip om tilstrækkelige midler, som den styres af.
Disse var mine ord, hr. kommissær, mine damer og herrer, om de to betænkninger, som jeg har haft æren af at være ordfører for.

Piétrasanta
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, nogle af verdens mest eftertragtede fiskearter er de såkaldte stærkt vandrende, herunder de kommercielt vigtige tunfisk og næbfisk (f.eks. sværdfisk, marlin og sejlfisk).
Der fanges store mængder af disse arter. I 1997 blev der i Atlanterhavet, Stillehavet og Det Indiske Ocean fanget i alt 3,5 millioner t af de stærkt vandrende arter. EU deltog meget aktivt i dette fiskeri på alle verdenshavene. Fartøjer, som fører de forskellige medlemsstaters flag, tegnede sig for over 400.000 t i 1997, kun overgået af Japan.
Der er oprettet flere regionale fiskeriorganisationer til regulering af fiskeriet efter disse arter. Den Internationale Kommission for Bevarelse af Tunfiskebestanden i Atlanterhavet, ICCAT, Den Interamerikanske Kommission for Tropiske Tunfisk, IATTC, som dækker den østlige, tropiske del af Stillehavet og Tunkommissionen for Det Indiske Ocean, IOTC. EU har tiltrådt ICCAT og IOTC og anmodet om medlemskab af IATTC. Disse internationale organisationer vedtager henstillinger om bl.a. tekniske foranstaltninger om minimumsstørrelse og -vægt, tidsmæssige og/eller områdemæssige lukninger, restriktioner angående visse redskabsformer eller fiskeriaktiviteter og begrænsninger af visse flåders kapacitet.
Disse foranstaltninger findes i dag i en række forskellige forordninger. Kommissionens forslag har det fornuftige formål at samle alle de tekniske foranstaltninger vedrørende stærkt vandrende arter i én og samme forordning. Visse foranstaltninger har fundet anvendelse i mange år, mens andre først er blevet vedtaget for nyligt - i efteråret - og vi har taget hensyn til dem i den betænkning, vi har udarbejdet.
Den enkleste og mest objektive metode til evaluering af de tekniske foranstaltningers effektivitet er at betragte opgørelserne over de bestande, de har til formål at bevare. Mange - for ikke at sige de fleste - vigtige bestande af tunfisk og næbfisk i Atlanterhavet er i dårlig stand. I henhold til 2000-rapporten fra ICCAT's Stående Udvalg om Forskning og Statistik er den gydende bestand af storøjet tun f.eks. faldet så hurtigt de sidste fem år, at det nuværende fiskeniveau ikke længere kan opretholdes og bør reduceres. Blandt de vigtigste bestande er det kun bugstribet bonit, man ikke anser for ikke at være overfisket.
Kort sagt er det i højere grad dårlige end gode resultater, som præger forvaltningen af disse stærkt vandrende bestande i Atlanterhavet, og EU, som er den største fiskerimagt i området, må påtage sig sin del af ansvaret. De tre farvandsområder står over for samme problemer, hvilket ikke er overraskende i betragtning af, at tun og næbfisk såvel som de flåder, der fisker efter disse arter, er meget mobile. Der foregår altså overfiskeri, og man må især kontrollere fangst af små fisk. Med hensyn til bekæmpelse af overfiskeriet har man udarbejdet en form for flådefortegnelse. Dette er en ny foranstaltning, hvis effektivitet endnu ikke kan vurderes, og desuden giver den ikke mulighed for en drastisk ændring af fiskeriet af visse arter rød tun.
Med hensyn til små fisk har den stadig mere populære fiskemetode, hvor snurpenot fastgøres på anordninger, der tiltrækker fisk, og således ikke finder anvendelse på fritsvømmende tunstimer, ført til en høj udnyttelse af ungtun. ICCAT har vist, at det at fastsætte et mindstemål for landingsstørrelsen er fuldstændig uden virkning. En anden mulighed er afgrænsede, lukkede områder og perioder, men dette er vanskeligt at gennemføre.
ATTC's plan om obligatorisk tilbageholdelse om bord med hensyn til visse arter er interessant. Denne foranstaltning kunne være effektiv, men er på nuværende tidspunkt ikke anvendelig i andre områder end den østlige del af Stillehavet, for de andre områder har ikke observatører til de store fartøjer, der fisker med snurpenot. Endelig skal der gøres en ordentlig indsats for at udrydde bekvemmelighedsflag, for ellers er resten af foranstaltningerne nyttesløse.
Til sidst vil jeg gøre Dem opmærksom på to punkter. For det første må man være særlig opmærksom på at få nedsat fangsten af arter, der ikke er målet for fiskeriet, ikke blot ungfiskene, men også fangster, som er et resultat af fiskeri med flydeline og snurpenot. ICCAT beskæftiger sig med dette problem, men det er nødvendigt, at også de andre organisationer tager det op. Det sidste problem består i at give fiskeritilladelse til visse lande, der i øjeblikket ikke råder over fiskerikvoter i deres eksklusive økonomiske zone. Dette virker helt rimeligt, men det ville også være logisk, hvis EU indvilligede i at reducere sin andel af fangsten, hvilket man hidtil har nægtet. EU bør indtage en mere fleksibel holdning i denne sag.

Fraga Estévez
Hr. formand, som vi alle ved, har de stærkt vandrende fiskearter en række egenskaber, der kræver, at fiskeriet efter dem bør overvåges særligt nøje. Deres bevægelser, både i eksklusive økonomiske zoner og i internationalt farvand, deres regulering, som for øjeblikket varetages af fire regionale fiskeriorganisationer, deres høje handelsværdi, som gør dem til mål for mange fiskerflåder og deres forbindelse med fiskearter, der ikke er genstand for direkte fiskeri, f.eks. delfiner og andre havpattedyr, forklarer, at selv FN har besluttet at gribe ind gennem en aftale om stærkt vandrende fiskearter.
Derfor er Kommissionens forslag om i en enkelt tekst at samle de tekniske foranstaltninger til bevarelse af disse fiskearter, som stammer fra både fællesskabslovgivningen og henstillinger fra de regionale organisationer, meget hensigtsmæssigt og i det store og hele prisværdigt.
Der er ingen tvivl om, at en enkelt tekst ikke bare ville være nyttig for lovgiverne og fiskerflåden, som ikke vil være nødt til at søge i en lang række spredte bestemmelser for at finde ud af, hvilke forpligtelser de har, men at den også kan bidrage effektivt til at forbedre kontrollen, og det er endda muligt, at den kan befordre Parlamentets gentagne krav om, at de regionale organisationers henstillinger skal indarbejdes i fællesskabslovgivningen med den smidighed, som vi stadig er langt fra at opnå.
Hr. Piétrasanta har udarbejdet en glimrende betænkning om dette forslag, og desuden har han haft tiltro til synspunkter fra andre medlemmer, som allerede har brændt fingrene på visse områder. Jeg tænker her på Kommissionens sælsomme forsøg på at omgå ICCAT's henstilling om at begrænse antallet af fartøjer med licens til at fiske efter hvid tun ved behændigt at udelade nogle såkaldte forsøgsfiskerfartøjer fra begrænsningen. Når vi er otte måneder fra det endelige forbud mod drivgarn, når denne art netop er blevet underlagt TAC, og når ICCAT's videnskabelige rapport fra 1999 udtrykkeligt advarer imod det såkaldte forsøgsfiskeri, er Kommissionens intention ganske enkelt uansvarlig, og det er en helt uacceptabel taktik at inkorporere en henstilling i ét stykke for at tømme den for indhold i det efterfølgende.
Vi ved allerede, at der er en intern aftale i Rådet om at forsøge at gøre forbuddet mod drivgarn så tåleligt som muligt for nogle medlemsstater, men nu er der blevet kompenseret behørigt af Rådet selv gennem kvoteoverdragelser. Intentionen om at begrænse antallet af traditionelle fartøjer, hvad enten vi kan lide det eller ej, for at åbne havnene for nye flåder, kan altså under ingen omstændigheder accepteres, og derfor anmoder jeg om, at Fiskeriudvalgets ændringsforslag støttes fuldt ud.
Jeg har kun tilbage, hr. formand, igen at takke ordføreren for hans samarbejde, og jeg lykønsker ham oprigtigt med hans glimrende betænkning.

Miguélez Ramos
Hr. formand, vi taler i dag om en type fiskeri, fiskeri efter stærkt vandrende fiskearter, som kræver Europa-Kommissionens stærke internationale tilstedeværelse. Til den stigende aktivitet, som Europa-Kommissionen bør gennemføre i Den Internationale Kommission for Bevarelse af Tunfiskebestanden i Atlanterhavet, skal lægges den, der udføres i Tunkommissionen for Det Indiske Ocean, og den, som dens deltagelse i Den Interamerikanske Kommission for Tropiske Tunfisk vil kræve. De menneskelige ressourcer, som Kommissionen råder over til denne opgave, er helt klart utilstrækkelige, og derfor føler sektoren sig ikke ordentligt repræsenteret. Desuden gør hverken Kommissionen eller de berørte medlemsstater et parallelt diplomatisk arbejde for at finde allierede, for der mangler en horisontal strategi og et samlet overblik i Unionens forbindelser udadtil, og det betyder, at vores fiskerisektor lades i stikken i modsætning til, hvad der sker med andre fiskeriaktørers flåder. Det betales i praksis alt sammen, når der skal træffes afgørelser eller indgås aftaler, som det skete med den manglende fordelingsnøgle for sværdfisk ved ICCAT's seneste møde.
Derfor forlanger vi, at der oprettes en særlig enhed for stærkt vandrende fiskearter i Generaldirektoratet for Fiskeri. Til en enkelt tekst, en enkelt lovbestemmelse, kræves der en enkelt forvaltningsenhed.
Jeg lykønsker de to ordførere, hr. Varela Suanzes-Carpegna og hr. Piétrasanta, med deres fremragende arbejde. Den Socialdemokratiske Gruppe støtter, at Fællesskabet påtager sig alle omkostninger forbundet med observatørerne, da Unionens tilstedeværelse i de internationale fiskeriorganisationer udelukkende er Fællesskabets kompetenceområde. Vi støtter også anmodningen om mere information om de kontrol- og overvågningsaktiviteter, der gennemføres inden for rammerne af de regionale fiskeriorganisationer.
Min gruppe støtter ligeledes ændringsforslagene i hr. Piétrasantas betænkning, og jeg lykønsker ham med hans udførlige arbejde, herunder de latinske rettelser. Jeg mener, at der er diskutable ting i begrundelsen, men vi deler hans bekymring over tilstedeværelsen af fartøjer under bekvemmelighedsflag, som opererer ukontrolleret. Fællesskabet og de regionale fiskeriorganisationer bør ikke tøve med at gøre noget ved problemet, for det, der først bliver ramt af denne type fiskeri, er ressourcerne og fællesskabsflåden, som overholder den fælles fiskeripolitiks bestemmelser.
Kommissionen bør gå sammen med sektoren om at udarbejde en strategi for forvaltning, kontrol og bevarelse af disse stærkt vandrende fiskearter. Strategien bør efter vores mening tage udgangspunkt i forsvaret af vores flådes historiske rettigheder. Hr. kommissær, hvis det er en let forhandling, Kommissionen ønsker, vil det enkleste være at give de andre stater ret, som det sker alt for ofte, og give efter for stater, der hverken har flåde eller reelle interesser.
Men Fællesskabets fiskerisektor har skabt et marked, som ikke eksisterede tidligere, og den har ofret meget for at tilpasse flåden til ressourcerne, og derfor bør man, før man tildeler andre lande flere kvoter, respektere dem, der tilhører fællesskabsflåden.
Endelig mener socialdemokraterne, at Kommissionen bør forfølge visse importer, hovedsagelig fra Indonesien, som er baseret på dumping. Det skønnes, at den type import, som kommer ind i Fællesskabet med en eksportpræmie fra Indonesien, er på 14.000 t.

McKenna
Først vil jeg gerne udtrykke min støtte til det, min kollega hr. Piétrasanta sagde, og sige, at vores gruppe vil stemme for hr. Piétrasantas og hr. Varela Suanzes-Carpegnas betænkninger.
Jeg vil kun sige to ting. Den første drejer sig om det meget vigtige ændringsforslag, som min kollega hr. Piétrasanta stillede i udvalget. Bestandene af blå og hvid marlin er alvorligt reducerede i Atlanten, og de må beskyttes. I 1996 vedtog ICAT en resolution om, at de underskrivende parter skulle fremme brugen af monofilamentforfang ved fritids- og langlinefiskeri. Dette udstyr hjælper ved genudsætningen af levende marlin og kan således bidrage til bevarelsen af bestandene. Hr. Piétrasanta ønskede at styrke denne resolution ved at sige, at udstyret skulle være obligatorisk i stedet for, at man blot opfordrede til at bruge det. Bestandene har jo brug for vores hjælp. Men ændringsforslaget blev forkastet, da det ville have påvirket EU-industriens fangst af hajer. Men der findes ikke nogen internationale eller europæiske bestemmelser om hajfiskeri, og disse arter er også overfiskede i nogle tilfælde. Det er uacceptabelt at afvise foranstaltninger til bevarelse af udtyndede bestande, fordi det ville skade et fuldstændig ureguleret fiskeri efter andre udtyndede bestande.
Den anden ting, jeg gerne vil sige, drejer sig om hr. Varela Suanzes-Carpegnas betænkning om det økonomiske bidrag. Medlemsstaterne bør finansiere foranstaltninger, herunder observatørprogrammer, til overvågning af deres forpligtelser. Kommissionen har tilbudt at finansiere halvdelen af udgifterne, og det er tilstrækkeligt. Vi vil stemme imod et af ændringsforslagene, men støtte betænkningen som helhed.

Van Dam
Hr. formand, hr. kommissær, som medlemsstaternes repræsentant spiller EU en vigtig rolle i regionale fiskeriorganisationer. Med rette får aftalte foranstaltninger inden for disse organisationer en plads i fællesskabsretten. Jeg tilkender imidlertid ikke den anvendte metode nogen skønhedspris. Parlamentet anmodes om, som en slags gummistempel, at godkende en forordning, som allerede havde en bindende karakter.
Ordføreren hr. Varela Suanzes-Carpegna har efter min mening ikke forstået topmødet i Nice. Han mener, at EU er en superstat, som skal påtage sig alle udgifter til anvendelsen af observatører til at kontrollere fangsten af tunfisk om bord på medlemsstaternes skibe. Når ordføreren igen lander med begge ben på Unionens jord, må han indrømme, at Unionen er et vidtgående samarbejde af medlemsstater. Samfinansiering er bestemt ikke noget uartigt ord, og det indebærer ikke nogen renationalisering af politikken. Det forekommer mig temmelig logisk, at de medlemsstater, der har udbytte af tunfiskefangsten, proportionalt bidrager til udgifterne. En costbenefitanalyse for hver medlemsstat kunne måske bringe ordføreren i forlegenhed.
Bestandene af stærkt vandrende fiskearter er i alvorlig fare på grund af overfiskeri, fangst af små fisk og bifangster. Med rette bemærker ordføreren hr. Piétrasanta, at Unionen skal acceptere sit ansvar for den dårlige forvaltning af disse fiskebestande. Kommissionen skal netop derfor spille en pionerrolle ved forvaltningen af disse fiskearter.
Der er en reel risiko for, at stadig flere redere lader deres skibe sejle under bekvemmelighedsflag og dermed unddrager sig forvaltningsforanstaltningerne. Den sorte liste med forbud mod import fra lande, som ser stort på de forvaltningsforanstaltninger, der er aftalt inden for de regionale fiskeriorganisationer, bør suppleres med en offentlig kampagne, som har til formål at informere offentligheden om metoderne for fiskeri, bifangst og mord på delfiner. Således får offentligheden en chance for i sin købeadfærd at vælge den bedste fiskeripraksis. En sådan kampagne inddrager en af stormagterne i den frie markedsmodel, nemlig forbrugerne.

Musotto
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg må sige, at jeg sætter stor pris på det initiativ, Kommissionen har taget til at samle alle de bestemmelser, der gælder for stærkt vandrende fiskearter, i en enkelt tekst. Jeg er dog enig med vores kollega Piétrasanta i, at det havde været bedre at vente, til efterårets fiskerimødeforløb var slut, så der i forordningen kunne tage højde for de beslutninger, man træffer på disse møder.
Den samlede fangst er meget stor for de stærkt vandrende fiskearters vedkommende. I 1997 fiskede man således 3,5 millioner t stærkt vandrende fiskearter i Atlanterhavet, Stillehavet og Det Indiske Ocean, og EU deltager som bekendt aktivt i dette fiskeri på verdenshavene. I den sidste tid er der opstået en lang række forskellige regionale fiskeriorganisationer med det formål at regulere fiskeriet af disse arter. Disse organisationer vedtager nemlig nogle henstillinger, der bl.a. tager sigte på en begrænsning af visse skibes kapacitet, fangstrestriktioner i visse perioder og i visse områder samt tekniske forskrifter for vægt og størrelse, og såfremt der ikke gøres indsigelse, bliver disse henstillinger bindende for aftalens parter.
Jeg vil desuden tilføje, at de regionale fiskeriorganisationer stadig vedtager nogle effektive foranstaltninger for at løse forskellige problemer, f.eks. ovennævnte, men det bliver bestemt ikke nemt for disse organisationer at løse et problem, som alle områderne er fælles om, og som ikke er let at løse, nemlig afskaffelsen af fiskeri med skibe, der sejler under bekvemmelighedsflag.
Derfor er det nødvendigt med en fælles og koordineret indsats mellem de regionale fiskeriorganisationer og de nationale regeringer, så man forhindrer de skibsredere, der føler sig tyngede af de gældende bestemmelser, i at lade deres skibe sejle under andet flag.
Til sidst vil jeg gerne henlede Deres opmærksomhed på den vigtige rolle, som de regionale fiskeriorganisationer spiller i denne sammenhæng, hvor det i betragtning af emnets omfang og de lokale særpræg ville være vanskeligt for EU-institutionerne at imødegå de forskellige behov på en hensigtsmæssig måde, hvilket de regionale fiskeriorganisationer til gengæld er i stand til.

Cunha
Hr. formand, hr. kommissær, forslaget til Rådets forordning om visse tekniske bevarelsesforanstaltninger for bestande af stærkt vandrende fiskearter har til hensigt at samle foranstaltninger under ét, der før var spredt over flere forordninger. Det er derfor et positivt forslag, som vil effektivisere gennemførelsen af et af de væsentligste elementer i den fælles fiskeripolitik, og som vedrører arter, der er udsat for et stort fangstpres på grund af deres store geografiske mobilitet og høje handelsværdi. Af for mig ukendte årsager udtaler ordføreren sig imidlertid om Kommissionens oprindelige forslag og ikke om det kompromisforslag, som Fiskeriudvalget nåede frem til i december, og som det efter min mening havde været rimeligere for Parlamentet at udtale sig om.
Jeg skal ikke gentage det, som de to ordførere og især mine kolleger fra PPE allerede har sagt, og jeg vil blot trække to vigtige forhold frem. Det ene er den disciplin, der kræves af de fartøjer, der sejler under bekvemmelighedsflag, et afgørende forhold, som vi må se at få skik på. Det andet er, at fartøjer, der driver forsøgsfiskeri, skal inkluderes i de respektive fiskerikontingenter. Til sidst vil jeg gerne sige, at EU i de forskellige internationale fiskeriforvaltningsorganer, som vi er med i, virkelig må kæmpe for, at alle fiskerflåderne i verden, især fra de store fiskerimagter, overholder nøjagtig de samme bevaringsbestemmelser, som EU gør. Dét, mener jeg, er helt afgørende. Allersidst takker jeg de to ordførere for deres fremragende arbejde, og jeg håber, at deres betænkninger bliver vedtaget med de ændringsforslag, som Fiskeriudvalget har fremlagt.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, på Kommissionens vegne vil jeg gerne først rette en hjertelig tak til de to ordførere for deres omfattende betænkninger om de tre forslag vedrørende de stærkt vandrende fiskearter. Fiskeriet efter disse arter udviser bestemte fælles træk, og det helt uafhængigt af, hvor fiskeriet finder sted. Derfor foreslår vi også en sammenhængende pakke af foranstaltninger. Vores mål er at gennemføre henstillingerne fra de forskellige internationale organisationer, hvor Fællesskabet gør en aktiv indsats for bevarelsen af disse ressourcer.
Først nogle bemærkninger til de to forordninger, på den ene side om kontrolforanstaltningerne og på den anden side om de tekniske foranstaltninger. Vi har i dem sammenfattet nye og eksisterende bestemmelser. Da de internationale tunfiskorganisationer arbejder meget dynamisk og hvert år vedtager nye foranstaltninger, har vi foreslået en fast track-procedure. Med den kan nye foranstaltninger og/eller ændringer på kontrolområdet og det tekniske område gennemføres hurtigt og effektivt for Fællesskabet. Jeg glæder mig over, at denne tanke også støttes af Parlamentets.
Med hensyn til ændringsforslagene vil jeg gerne fastholde følgende: Vi kan acceptere det første ændringsforslag til forordningen om kontrolforanstaltninger i ændret form, det vil sige, Kommissionen foreslår at forelægge Parlamentet og Rådet en rapport om medlemsstaternes kontrolforanstaltninger hvert tredje år. På den måde vil vi også få skabt en kohærens med den kontrolforordning, som gælder for vores interne fiskerivirksomhed. Ændringsforslagene til forordningen om tekniske foranstaltninger er for os indholdsmæssigt ganske vist acceptable, men der er et procedureteknisk problem. Efter min mening ville det være bedre at tage højde for dette anliggende ved den næste ændring af forordningen om de tekniske foranstaltninger. På den måde ville på den ene side de nuværende forslag omgående kunne gennemføres, på den anden side ville jeg også gerne love Dem inden 1. oktober 2001, altså inden 1. oktober i år, at fremsætte et nyt forslag om gennemførelse af de foranstaltninger, der til sidst blev vedtaget i de internationale tunfiskorganisationer. I dette forslag vil vi så tage tilbørligt hensyn til Deres ændringsforslag. Af denne grund er jeg nødt til på nuværende tidspunkt at forkaste ændringsforslagene 1 til 7 - her drejer det sig altså, som nævnt, om det proceduremæssige spørgsmål og om tidspunktet. Ændringsforslagene 8 og 9 vedrører tekniske foranstaltninger, som vi kan acceptere.
Og nu til forordningen om finansiel støtte til indsætning af observatører. Dette forslag er del af Kommissionens strategi, som vi allerede har beskrevet i vores meddelelse til de regionale fiskeriorganisationer. Vi vil kræve oprettelse af et system, hvor der om bord på fællesskabsskibene sættes observatører ind med det formål at sikre beskyttelse af yngel, særlig af den tropiske tunfisk. Til gengæld foreslår vi også en finansiel støtte.
De forlanger nu, at Kommissionen skal bære 100% af udgifterne for dette observatørsystem. Jeg må henvise til, at det på alle områder af fællesskabsretten primært er medlemsstaternes pligt at sørge for gennemførelse af fællesskabsretten. Kommissionen har heller ikke grebet de foreslåede 50% støtte ud af luften, men henholdt sig til den hidtidige praksis, konkret til rådsafgørelsen om samfinansieringen af kontroludgifter fra 1995. Af denne grund kan Kommissionen desværre ikke godkende ændringsforslagene til forordningen om den finansielle støtte af observatører.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.

Fiskeriaftale EF/Ækvatorialguinea
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0044/2001) af Gallagher for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om indgåelse af en protokol om fastsættelse af de fiskerimuligheder og den finansielle modydelse, der er omhandlet i aftalen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og regeringen for Republikken Ækvatorialguinea om fiskeri ud for Ækvatorialguineas kyster for perioden 1. juli 2000 til 30. juni 2001 (KOM(2000) 690 - C5-0712/2000 - 2000/0287(CNS)).

Gallagher
Den protokol, der er knyttet til fiskeriaftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Republikken Ækvatorialguinea, udløb den 30. juni 2000. Det blev besluttet at forlænge protokollen med et år, og begge parter paraferede den 16. juni 2000 en ny protokol.
I den nye protokol fastsættes de tekniske og finansielle betingelser for EF-fiskerfartøjernes aktiviteter i Ækvatorialguineas farvande i perioden 1. juli 2000 til 30. juni 2001. Protokollen omhandler kun tunfisk og er vigtig med henblik på at sikre kontinuitet i Fællesskabets tunfiskeriaktiviteter i Guineabugten. Franske, spanske, portugisiske og et enkelt italiensk fartøj har købt licenser.
Det nuværende forslag er resultatet af de problemer, der opstod under forhandlingerne om indgåelse af en ny protokol, da delegationen fra Ækvatorialguinea løb ind i forskellige problemer med at deltage i møderne med Kommissionen. Selv om disse problemer nu er løst, var der ikke tid nok tilbage til, at man kunne gennemføre grundige forhandlinger. Det nuværende forslag, som jeg støtter, vil således sikre kontinuiteten, mens forhandlinger om en ny protokol vil blive gennemført i løbet af i år. Den nuværende aftale indeholder ikke mange reelt målrettede foranstaltninger, og den indeholder ingen bestemmelser, der kan sikre, at foranstaltningerne gennemføres åbent, eller at resultaterne evalueres. Det er nødvendigt at påbegynde et projekt med det formål at indføre et passende system til styring af fiskeriet i Ækvatorialguinea for at sikre, at der ikke sker en stadig større overudnyttelse af bestandene af atlantisk gulfinnet tun og storøjet tun.
Teksten til den næste protokol bør indeholde en tydelig reference til anvendelsen af ICCAT-reglerne. Jeg støtter Kommissionens synspunkt om, at man i fremtidige forhandlinger med tredjelande bør sigte mod en stor procentdel af særlige foranstaltninger. Dette bør også gælde for Ækvatorialguinea. Som ordfører kan jeg godt støtte den foreslåede forlængelse af protokollen med et år. Jeg understreger behovet for en større indsats for at sikre, at en ny protokol underlægges et ordentligt kontrolsystem, og at der er en passende grad af åbenhed i aftalens gennemførelse. Jeg anmoder indtrængende Kommissionen om at tage dette i betragtning under de kommende forhandlinger.
De tre ændringsforslag, jeg har stillet, er i overensstemmelse med de punkter, jeg netop har rejst, og ligeledes i overensstemmelse med Parlamentets traditionelle fremgangsmåde.
Afslutningsvis vil jeg gerne påpege, at Rådet allerede vedtog dette forslag i mandags. Det er naturligvis ikke noget nyt. Det sker regelmæssigt, og vi har alle mulighed for under forhandlingen at gøre det klart for Kommissionen, at vi ikke kan acceptere dette. Det er selvfølgelig sket igen og igen, og vi må gøre noget for at forsøge at bekæmpe det. Det er noget, som alle i Fiskeriudvalget beklager. Det rejser spørgsmål om, hvorvidt det arbejde, der er blevet udført i udvalget, og dagens forhandling har været totalt tidsspilde. Det håber jeg ikke, men jeg håber virkelig, at Kommissionen og Rådet vil tage anbefalingerne i min betænkning til sig, før de vedtager en mere permanent protokol.
Endelig vil jeg gerne benytte lejligheden til at takke sekretariatet i Fiskeriudvalget for deres bistand og ligeledes sekretariatet i min egen gruppe.

Fraga Estévez
Hr. formand, man kan kun være tilfreds med berigtigelsen af en ny fiskeriprotokol med et tredjeland, som der allerede længe har været et samarbejde med, en protokol, der sikrer tre meget vigtige ting: kontinuitet i leveringen af fisk og i beskæftigelsen i Fællesskabet, den garanti, det altid er for en fiskerizone, at der er flåder, som den europæiske, der er underlagt bestemmelser og ansvar i kontrollen og forvaltningen af aktiviteten, og naturligvis Fællesskabets bidrag til forbedring af den lokale fiskerisektor, bidrag, der her er specifikt angivet.
Derfor anmoder jeg om, at de tre ændringsforslag, som ordføreren og Fiskeriudvalget har stillet, vedtages.
Vi kan derimod ikke stemme for ændringsforslag 4, hvori det forlanges, at de samlede omkostninger ved aftalen skal finansieres af rederne. Selv om det er en tilbagevendende anmodning fra en af Parlamentets politiske grupper, der altid er blevet afvist, er det særligt provokerende at fremsætte den, når der netop er blevet undertegnet en anden mere end kontroversiel protokol, ifølge hvilken de involverede redere ikke bare undlader at betale de 25%, der betales i dette tilfælde, men slet ingenting betaler.
I betragtning af de aftaler, der blev indgået med de nordlige lande, er det på den anden side uforståeligt at læse i begrundelsen, at der mangler gennemsigtighed i aftalen med Ækvatorialguinea. Alle begreberne i denne protokol, herunder de parter, der skal samarbejde med den lokale fiskerisektor, er ikke bare mangfoldige, men også beskrevet i mindste detalje, noget som ikke er tilfældet med andre aftaler, hvor der ikke engang skelnes mellem det, der er finansiel modydelse, og det, der er udviklingsbistand. Nu må det være slut med at forsøge at lægge flere hindringer i vejen for nogle bestemte aftaler, der i sammenligning med de øvrige er eksemplariske med hensyn til gennemsigtighed og detaljer, en vurdering som deles af Rådet, der siden 1997 har krævet mere ligebehandling.
Og nu hvor vi taler om aftaler, vil jeg slutte af med at nævne Kommissionens arbejdsprogram for i år, hvis tidsplan for fornyelse af protokoller er uforståelig. F.eks. forekommer forhandlingen med Kap Verde, som har ligget stille siden november sidste år, overhovedet ikke. Og i de fleste tilfælde ligger de fastsatte forhandlingsmandater senere end aftalens udløb. Et slående eksempel er det med Gabon, hvor aftalen udløber den 30. marts, mens forhandlingsmandatet er fastsat til årets fjerde kvartal.
Jeg er ked af at sige det, hr. kommissær, men jeg synes, at det mindste, Kommissionen kan gøre, er at ajourføre sin dagsorden. Det modsatte er beskæmmende.

Miguélez Ramos
Hr. formand, Den Socialdemokratiske Gruppe kan kun støtte den foreslåede forlængelse af fiskeriaftalen mellem Fællesskabet og Ækvatorialguinea med et år.
Vi glæder os også over, at der i henhold til informationer i medierne for to uger siden er indgået en aftale om at forlænge førnævnte aftale mellem Fællesskabet og Ækvatorialguinea med tre år. Det er en beskeden aftale, både hvad angår fiskerimulighederne og den finansielle modydelse - den har siden 1994 været begrænset til fartøjer til tunfiskeri - men den er ikke mindre vigtig af den grund.
Den foregående protokol indeholdt et finansielt bidrag til undervisningsstipendier og støtte til fiskeriovervågningsorganer og til ikke-industrialiseret fiskeri. Vi er imidlertid enige med hr. Gallagher i og deler hans bekymring over, at der er blevet gjort meget lidt eller slet intet for at udføre disse inspektions- og overvågningsopgaver, og det har ført til, at vores største bekymring med hensyn til fiskeriforbindelserne med Ækvatorialguinea er, at landet kan blive en bekvemmelighedsflagstat på grund af den mangel på kontrol, som allerede har ført til sanktioner fra ICCAT's side.
Kommissionen bør forlange, at den ækvatorialguineanske regering handler i overensstemmelse med havretskonventionen og den internationale ret. Vi forlanger, at Kommissionen giver flere oplysninger om disse forhold, og at den gør sig større bestræbelser på at få landets myndigheder til at tilpasse sin praksis til den internationale ret og ICCAT's henstillinger, idet medlemsstaterne også bør følge disse principper i deres forbindelser med denne republik og i AVS-fora.
Sektoren føler sig for ofte ladt i stikken, fordi der mangler en samlet politik. Man kan ikke, mine damer og herrer, fortolke en symfoni med en enkelt musiker. Derfor er det nødvendigt, at der ud over et orkester, som følger det samme partitur, er nogen, der dirigerer det, og Kommissionen skal vise, at den har politisk vilje til at påtage sig rollen som dirigent.
Da kommissæren er til stede, og forhandlingerne med Kap Verde seks måneder efter aftalens udløb står stille, vil jeg benytte lejligheden til at spørge kommissæren, om forhandlingerne er gået i stå på grund af uoverensstemmelser om fiskerimuligheder og finansielle modydelser, som det fremgår af medierne, eller om årsagen er, at regeringen i Kap Verde afviser, at Fællesskabet skal fortælle den, hvad den skal bruge finansieringen til.

McKenna
Det vil ikke overraske nogen, at De Grønne vil stemme imod denne aftale, som vi gør det med alle fiskeriaftaler med tredjelande.
Jeg har et specifikt spørgsmål til kommissær Fischler. Aftalen med Ækvatorialguinea drejer sig om tun, men Ækvatorialguinea er et velkendt hjemsted for skibe under bekvemmelighedsflag. Medlemmerne af ICCAT, herunder EU, er blevet enige om at forbyde importen af storøjet tun og blåfinnet tun fra Ækvatorialguinea. Jeg går ud fra, at forhandlingerne om den næste aftale allerede er i gang, da den nuværende udløber i juni. Kan EU ikke bruge sin indflydelse til at opfordre Ækvatorialguinea til, at landet ikke længere tillader, at fiskerfartøjer bruger landets flag til ulovligt fiskeri? EU er bekymret over den stigende brug af bekvemmelighedsflag. Dette synes at være en god lejlighed til at få i det mindste ét land til at være indstillet på at overholde de internationale juridiske bestemmelser.

Casaca
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, vi har faktisk her at gøre med en aftale af stor betydning både for Ækvatorialguinea og for flere områder på det europæiske kontinent. At tale om tun i Nordatlanten indebærer imidlertid nødvendigvis også, at man må se på, hvad der sker i andre regioner som f.eks. omkring Acorerne, hvor vi i 2000 havde det andet år i træk med praktisk taget ingen fangst af tun overhovedet. Vores fiskerflåde på omkring et halvt hundrede fartøjer har stort set ligget stille i de sidste to år.
Under disse omstændigheder kan vi ikke undlade at spørge os selv, om ikke visse fangstmetoder, som f.eks. snurpenot, er ved at true selve forekomsten af tun i Nordatlanten. Hvad det angår, vil vi derfor gerne vide, om Kommissionen har ladet foretage nogen undersøgelser om følgerne af denne form for fiskeri. Vi vil også gerne vide, om Kommissionen er klar over den krise, der gør sig gældende for tunfiskeriet på Acorerne og på Madeira, og om den agter at træffe nogen foranstaltninger i den forbindelse. Til sidst vil jeg også gerne pege på, at der findes metoder til at fange tun - som dem, der praktiseres over hele Mikronesien (spring og stang) - der ikke er til skade for delfiner og skildpadder, således som visse andre væsentlig mere aggressive metoder er det, hvorfor vi gerne vil vide, om Kommissionen er parat til at tage dette forhold med i betragtning.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, kære parlamentsmedlemmer, først vil jeg gerne rette en hjertelig tak til ordføreren, hr. Gallagher, for hans betænkning og også for den støtte, som vores forslag har fået fra hans side. Alle de, som her har henvist til de udmærkede fiskerirelationer med Ækvatorialguinea, har ret. Disse relationer går jo tilbage til 1984. Dengang indgik vi en rammeaftale, som faktisk er en meget vigtig aftale for Fællesskabet, fordi den åbner adgangen til tunfiskeri i Guineabugten for vores flåde. Den hidtidige protokol, som har eksisteret til denne aftale, udløb den 30. juni sidste år. I første omgang er ganske vist forhandlingerne om en ny protokol slået fejl, og derfor har vi kunnet indgå aftale med Ækvatorialguinea om en forlængelse af den gamle protokol.
Siden 1. juli sidste år har bestemmelserne i protokollen så at sige været gældende provisorisk, og det uden ændring af fiskerimulighederne og/eller den finansielle modydelse. I mellemtiden er det Gud være lovet i begyndelsen af denne måned lykkedes at parafere en ny protokol for de næste tre år. Protokolteksten er i øjeblikket ved at gennemløbe de interne procedurer i Kommissionen og vil så blive forelagt Parlamentet og Rådet til vedtagelse.
Men hensyn til de ændringsforslag, som blev stillet, kan jeg principielt acceptere begge de to første. Ganske vist tror jeg ikke, at de hører hjemme i forordningsteksten, da fremsendelsen af de krævede betænkninger og informationer til Parlamentet allerede er fastlagt i rammeaftalen, som begge vores institutioner underskrev den 5. juli 2000.
Ændringsforslag 3 kan Kommissionen derimod ikke acceptere, fordi det ville være i modstrid med det hidtidige princip om, at fiskeriprotokoller er bilag til rammeaftalerne, og det derfor ikke er nødvendigt med noget selvstændigt forhandlingsmandat fra Rådets side for at forlænge dem. Men det siger sig selv, at Kommissionen under forhandlingerne altid holder sig til de retningslinjer, som er afstukket af Rådet, hvad der naturligvis også var tilfældet ved disse forhandlinger.
Nu til spørgsmålet, som blev rejst i forbindelse med Kap Verde. Jeg kan ikke dele den opfattelse, at der skulle være et særligt problem her, for det, der dér blev tilbudt, blev fra vores side, og frem for alt fra den primært berørte medlemsstats side, blev forkastet. Vi havde nemlig efter fremstillingen i Kap Verde skullet landsætte hele fangsten på øerne i Kap Verde. Eftersom der af forskellige grunde ikke findes nogen eksportmulighed fra Kap Verde til Unionen, ville det ikke have givet meget mening, da vi i så fald overhovedet ingen mulighed havde haft for at få fat i disse fisk.
Fru Attwooll og hr. Busks ændringsforslag gående ud på, at rederne og ikke Fællesskabet skal bære omkostningerne ved aftalen med Ækvatorialguinea, kan jeg ikke bifalde. Alene af den ganske enkle grund, at det ikke stemmer overens med de forhandlingsretningslinjer, som Rådet allerede vedtog i 1980. I disse retningslinjer er det fastlagt, at omkostningerne bæres af Fællesskabet og rederne i fællesskab. Redernes bidrag sker i form af licensgebyrer.

McKenna
Jeg ved godt, at det er meget sent på aftenen, og at alle er meget trætte, men jeg stillede kommissæren et specifikt spørgsmål, og jeg tror, at kommissæren misforstod mig. De Grønne stemmer imod dette ændringsforslag, som vi gør ved alle aftaler med tredjelande. Vi er ikke tilfredse, som De sagde i Deres indledning, med aftalen med Ækvatorialguinea.
Spørgsmålet drejer sig om bekvemmelighedsflag. Ækvatorialguinea er berygtet i den forbindelse, og det spørgsmål tog De ikke op. Måske er det for sent i aften, men vi vil gerne have et svar, fordi De forhandler trods aftalen om at forbyde importen af tun, og denne aftale hænger meget tæt sammen med det. Vi må have et svar. Måske er det for sent i aften, men det er vigtigt.

Fischler
Hr. formand, jeg har udmærket hørt, at parlamentsmedlemmet på vegne af Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance her har erklæret, at hun principielt er modstander af den slags aftaler. Jeg ser dog ingen anledning til, at jeg i mit svar ubetinget skal komme ind på dette princip hos Gruppen De Grønne. Hvad hun end har sagt om bekvemmelighedsflagene, så er spørgsmålet om, hvorvidt det i den specielle forbindelse med Ækvatorialguinea skal spille en rolle, hverken blevet rejst ved de forberedende møder eller noget som helst sted hidtil. Med jeg er gerne parat til at lade dette spørgsmål undersøge af mine tjenester og på et givet tidspunkt så give Dem et svar.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.
(Mødet hævet kl. 23.50)

