EU's strategi over for Iran (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af hr. Belder for Udenrigsudvalget om EU's strategi over for Iran.
Bastiaan Belder
Hr. formand! Jeg vil først takke skyggeordførerne, hvis gode samarbejde jeg har nydt i forbindelse med udarbejdelsen af denne betænkning. Resultatet er noget, vi kan være stolte af. En betænkning blev vedtaget med overvældende flertal med 62 stemmer for og kun tre imod ved en afstemning i Udenrigsudvalget. På dette centrale område er det også meget vigtigt, at vi taler med én stemme, ikke kun i Parlamentet, men i de europæiske institutioner som helhed.
Det glæder mig, at vi gennem denne beslutning udtrykker vores støtte til og solidaritet med de millioner af demonstranter, der har demonstreret i gaderne siden det omstridte præsidentvalg i 2009. Oppositionsstyrkerne i Iran har stærkt brug for støtte og solidaritet i dag, hvor de ser, hvordan regimer falder, og præsidenter træder tilbage andre steder i Mellemøsten. Den grønne bevægelse skal kunne mærke vores støtte, idet oppositionen igen med livet som indsats søger at finde frem til, hvordan de kan organisere legitime protester mod de iranske myndigheder. At risikoen er reel, bevises ikke kun af anholdelsen af oppositionslederne, hr. Mousavi og hr. Karoubi, men også af de grusomme og ukontrollerede krav fra en betydelig del af Majlis, det iranske parlament, om at henrette dem. I vores beslutning opfordrer Parlamentet de iranske myndigheder til at samarbejde fuldt ud og betingelsesløst med Den Internationale Atomenergiorganisation (IAEA), der har base i Wien. Det er netop Teherans manglende samarbejdsvilje, der mistænkeliggør Irans atomprogram. Det internationale samfunds bekymring er mere end berettiget. Det er derfor efter min mening ufatteligt, hvis vi sender et land som dette et budskab om, at det har ret til at berige uran. Uanset hvor sandt det måtte være, er det ikke det signal, som Parlamentet burde sende på dette afgørende tidspunkt. Jeg opfordrer derfor mine kolleger til at støtte mit forslag om at fjerne disse passager fra vores beslutning. Beslutningen omhandler også Irans rolle i regionen. I kølvandet på de dokumenter, der er lækket via WikiLeaks, om regionens opfattelse af Iran vil Parlamentet bestemt gøre Teheran en tjeneste ved at sende det et klart budskab om, at det omgående skal sætte en stopper for sin destabiliserende påvirkning. Jeg opfordrer derfor Dem alle til at støtte mine ændringsforslag vedrørende Irans rolle i nabolandet Irak og vedrørende fjernelsen af punkt 53 fra beslutningen. Parlamentet yder efter min mening via punkt 55 allerede tilstrækkelig støtte til idéen om, at EU og Iran skal have et stabilt Afghanistan som fælles mål.
Jeg vil afslutte mit indlæg med en enkelt bemærkning. Jeg er ikke ømskindet, og netop derfor vil jeg knytte en bemærkning til Iran og landets officielle repræsentanter i Bruxelles og de nationale hovedstæder. Jeg har haft lejlighed til at se nærmere på korrespondance fra Iran til mine kolleger fra forskellige kilder. Korrespondancens tone og indhold må betragtes som mildt sagt bemærkelsesværdigt. Denne betænkning blev - som allerede sagt - vedtaget med overvældende flertal i Udenrigsudvalget, som jeg er medlem af. Derfor kan denne beslutning ikke betragtes som mit private projekt, men som en fælles holdning fra Parlamentet som helhed. Det er derfor ikke korrekt, at min baggrund som formand for Parlamentets første delegation har været afgørende for den kritiske tone i beslutningen. I den henseende skal Iran tværtimod opfordres til at redegøre for sin egen optræden. Hele Parlamentet - og det er jeg taknemmelig for - accepterer hverken præsident Ahmadinejads antisemitiske retorik eller fornægtelse af holocaust, selv om jeg desværre må sige, at antisemitismen ikke kun findes i regimets inderkreds.
Catherine Ashton
Hr. formand! Dette er en lejlighed til at drøfte EU's strategi over for Iran, som er genstand for hr. Belders initiativbetænkning.
Hr. Belders betænkning omhandler en lang række spørgsmål og afspejler mange forskellige interessegruppers synspunkter, men jeg vil koncentrere mig om to forhold, nemlig atomprogrammet og menneskerettighedssituationen i Iran, som begge dele er omhandlet udførligt i betænkningen.
Som De alle ved, vækker Irans atomprogram alvorlig bekymring i EU og i det internationale samfund som helhed. Både FN's Sikkerhedsråd og IAEA's Styrelsesråd i Wien har vedtaget en række resolutioner, som kræver, at Iran iværksætter de nødvendige foranstaltninger for at skabe vished om den udelukkende fredelige karakter af landets atomprogram. Desværre bekræfter den seneste rapport fra IAEA, som blev offentliggjort den 25. februar, at Iran ikke overholder sine internationale forpligtelser.
Fra EU's side ønsker vi stadig at arbejde hen imod en diplomatisk løsning med udgangspunkt i vores tosporede tilgang, der kombinerer pres med dialog. Målet er stadig at inddrage Iran i en faseinddelt tillidsskabende tilgang, som kan føre til seriøse forhandlinger om atomprogrammet.
På det andet møde, som jeg ledte på vegne af E3+3 - Kina, Frankrig, Tyskland, Rusland, Det Forenede Kongerige og USA - i Istanbul, fremlagde jeg vores forslag til konkrete tillidsskabende foranstaltninger vedrørende Iran, herunder en opdateret ordning for levering af brændsel til forskningsreaktoren i Teheran, og andre foranstaltninger vedrørende gennemsigtighed.
Disse forslag vil som bekendt sikre umiddelbare fordele for begge parter og kan bane vejen for en proces, der kan imødegå bekymringerne og gradvist skabe gensidig tillid. Og opbygning af tillid er det, som vores indsats fokuserer på.
Irans svar var skuffende. De var ikke parate til at drøfte vores forslag, medmindre vi først anerkendte Irans ret til at berige uran. De talte om ophævelse af alle sanktioner.
Jeg kan forstå Irans ønske om ophævelse af sanktioner. Vi ønsker alle, at vores forhandlinger afsluttes med et vellykket resultat, hvilket - i overensstemmelse med Sikkerhedsrådets resolutioner - vil betyde, at sanktionerne ophæves. Ophævelsen af sanktioner vil ske i takt med gradvis genopbygning af tillid. Det var den rute, vi forsøgte at udstikke.
Med hensyn til retten til at berige fastlægger traktaten om ikkespredning omhyggeligt en balance mellem rettigheder og forpligtelser. Jeg kan ikke se noget formål med selektivt at omskrive eller genfortolke den. Som det første skridt skal Iran sikre, at det overholder sine forpligtelser fuldt ud.
Vi vil forsætte vores indsats for at inddrage Iran, men vi vil også fortsætte indsatsen for at øge presset først og fremmest ved at styrke gennemførelsen af de nuværende sanktioner.
Jeg har siden haft møde med Irans nye udenrigsminister, Dr. Salehi, i Genève, et møde, der gav mig mulighed for at forklare ham vores bestræbelser i forbindelse med Iranforhandlingerne og vores ønske om et svar af hensyn til alles sikkerhed. Jeg har også skrevet til Dr. Jalili, der ledte forhandlingerne på Irans vegne, for at gentage vores tilbud og opfordre ham til at svare. Dr. Salehi oplyste mig, at de overvejede deres svar, og jeg opfordrede dem til at være positive.
Ligesom Parlamentet deler jeg manges synspunkter med hensyn til spørgsmålet om menneskerettigheder i Iran. Den fortsatte og systematiske undertrykkelse, anholdelserne og chikanen mod advokater, journalister og andre, der udøver deres rettigheder, er fuldstændig uacceptabel.
Vi har set meget lange fængselsdomme og begrænsninger af retten til at arbejde og rejse i op til 20 år for nogle af de dømte. Da det iranske folk ønskede at demonstrere fredeligt den 14. februar til støtte for situationen i Egypten og Tunesien, blev demonstrationerne forbudt. Som hr. Belder har sagt, blev hr. Mousavi og hr. Karoubi, de to oppositionsledere, der havde tilkendegivet deres støtte til disse demonstrationer, holdt i husarrest og tilsyneladende senere tilbageholdt.
Jeg har set udtalelsen fra Gruppen for Det Progressive Forbund af Socialdemokrater i Europa-Parlamentet fra den 1. marts, og jeg støtter den fuldt ud. Jeg er fortsat meget bekymret over behandlingen af hr. Karoubi og hr. Mousavi, og jeg udsendte en erklæring om dette den 4. marts. Trods vores bestræbelser på at fremskaffe verificerbare oplysninger er det stadig uklart, om de er under husarrest eller på andet måde frihedsberøvet. Jeg opfordrer indtrængende de iranske myndigheder til blot at give dem fri bevægelighed, som de har ret til.
Betænkningen understreger også alvoren af stigningen i antallet af henrettelser i Iran. I henhold til vores oplysninger har der været omkring 100 henrettelser siden begyndelsen af dette år. I overensstemmelse med vores årelange og faste holdning med hensyn til afskaffelsen af dødsstraffen har jeg opfordret til, at alle igangværende sager vedrørende dødsstraf sættes i bero. Jeg ønsker, at dødsstraf afskaffes uanset metode. Stening og offentlig hængning er barbarisk.
Vi skal huske, at en international indsats kan gøre og gør en forskel. Det så vi i forbindelse med sagen om Sakineh Mohammadi Ashtiani. Hendes henrettelse er - i det mindste midlertidigt - blevet udsat, men som det bemærkes i betænkningen, blev Zahra Bahrami, en nederlandsk-iransk statsborger, henrettet i Iran den 29. januar uden varsel. Både henrettelsen og processen, der førte til den, var forfærdende. Jeg har tilkendegivet dette offentligt, idet jeg har udtrykt forfærdelse over den manglende gennemsigtighed i sagen, og at det nederlandske konsulat blev forhindret i at tage kontakt til Zahra Bahrami.
Jeg vil afslutte mit indlæg ved at nævne, at mine tjenestegrene sammen med medlemsstaterne drøfter, hvordan vi kan være mere effektive i vores tilgang til menneskerettighedsspørgsmål i Iran, bruger offentlige og private budskaber, arbejder bilateralt og gennem multilaterale organisationer og arbejder med medlemsstaterne og internationale parter - alt sammen med ét formål, nemlig at sikre, at den iranske befolkning ligesom alle andre opnår respekt for sine grundlæggende rettigheder.
Jeg ser frem til denne forhandling.
Michael Gahler
Hr. formand, Baroness Ashton! Jeg vil først takke ordføreren, hr. Belder, for hans omfattende betænkning. Når den nu sættes til afstemning, vil den blive vedtaget med et stort flertal på plenarmødet. Det er virkelig vigtigt, at det ikke lykkes for regimet i Teheran at bryde en bred fælles front - end ikke i Parlamentet. Hvad angår styrets nukleare ambitioner, står det internationale samfund sammen med FN. Ingen i verden ønsker den iranske bombe. Vi ønsker alle et fuldt og gennemsigtigt samarbejde med Den Internationale Atomenergiorganisation. Vi har fremsat vidtgående tilbud. De er desværre ikke blevet mødt med et positivt svar.
I Parlamentet er vi ikke helt enige med hensyn til, hvor vidt vi skal håndhæve de internationale krav ved hjælp af sanktioner. Jeg håber dog, at vi i vores overordnede holdning til situationen finder en fælles vej fremad.
Det andet aspekt, som bekymrer os, er Irans rolle i regionen. Irans holdning til Israel er stadig utålelig og uacceptabel. Landets støtte til organisationer, der destabiliserer regionen, kan ikke tolereres. Store dele af regionen frygter Irans politik. Den interne politiske situation er dramatisk, hvad angår menneskerettigheder og demokrati. Derfor håber jeg, at denne befolkning med en stor kultur vil gøre sig fri af dette styre - hellere før end siden.
Jeg nærer stor tillid til, at vi ikke vil opleve et andet Iran i Egypten, men i stedet et andet Egypten i Iran. Så vil udnyttelsen af religion til ganske verdslige formål blive standset. Så vil dødsstraffen forhåbentlig blive afskaffet generelt, men navnlig for mindreårige og medlemmer af mindretal. Så vil der blive sat en stopper for forfølgelsen af systemkritikere, ikke kun af hr. Karoubi og hr. Mousavi, og så vil der forhåbentlig blive indført pressefrihed og mulighed for frie valg for et bedre Iran.
For at nå dertil skal vi bl.a. bruge Det Europæiske Instrument for Demokrati og Menneskerettigheder, så vi kan støtte de aktive aktører i civilsamfundet. Målrettede sanktioner mod styrets repræsentanter skal også udvides. I lyset af begivenhederne i Nordafrika skal vi også give iranerne modet til at skabe en bedre fremtid.
María Muñiz De Urquiza
Hr. formand, Baroness Ashton! Det glæder mig meget, at EU's højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik benytter den dobbelte tilgang med at drøfte menneskerettigheder og atomspørgsmålet på praktisk talt lige fod, fordi Iran er et dårligt eksempel for verden og for de omkringliggende lande, der fordybet i demokratiske reformprogrammer og inspireret af befolkningernes legitime demokratiske forhåbninger i Iran ser netop det, de ikke ønsker for dem selv, og det er, hvad vi nu fordømmer i den betænkning, som muligvis vedtages i morgen.
Det er først og fremmest et teknokratisk regime, der underkaster sin befolkning og krænker menneskerettighederne ved at anvende dødsstraf - og jeg vil her navnlig fremhæve sagen om Zahra Bahrami - ved at umyndiggøre kvinder, ved at forfølge homoseksuelle og ved at undertrykke systemkritikere.
Det er også et dårligt eksempel, hvad angår politiske frihedsrettigheder. Den undertrykkelse af demonstranter, som sker i øjeblikket, og som er sket siden 2009, er absolut uacceptabel, ligesom frihedsberøvelsen af lederne af den demokratiske opposition er uacceptabel. På vegne af min gruppe kræver jeg omgående løsladelse af oppositionslederne, hr. Mousavi og hr. Karoubi, og deres hustruer samt alle de mennesker, der er anholdt for på fredelig vis at have udøvet deres ret til ytringsfrihed, foreningsfrihed og forsamlingsfrihed.
Iran er også et dårligt eksempel, hvad angår forhandlingerne om atomspørgsmålet med det internationale samfund.
En ansvarlig holdning fra Iran på dette område og menneskerettighederne, et andet fokus i regionen, hvad angår Hamas og Hezbollah, samt en anden retorik over for Israel vil gøre Iran til en vigtig partner og aktør i regionens stabilisering, som er en anden ting, vi opfordrer til i denne betænkning.
Det er vigtigt, Baroness Ashton, at der åbnes en EU-delegation i Teheran, ikke kun så vi kan føre en politisk dialog med det iranske styre, men også hvad angår civilsamfundet.
Endelig vil jeg takke hr. Belder for det arbejde, han har udført sammen med skyggeordførerne for at skabe balance i denne betænkning, så den kan vedtages af hele Parlamentet.
Marietje Schaake
Hr. formand! Er Ahmadinejad bedre end Gaddafi? Mens det internationale samfund med rette har fokus på Libyen og forsøger at finde ud af, hvordan den vold, som Gaddafi og hans medsammensvorne påfører borgerne, kan standses, må vi ikke lade Iran blive tildækket i vores politiske dagsordener. Der sker også en massakre i Iran, men den sker i "slow motion". En henrettelse hver ottende time siden begyndelsen af dette år og systematisk undertrykkelse, voldtægt og censur har været udbredt under Den Islamiske Republik og navnlig siden valget i 2009.
Ahmadinejad er ikke bedre end Gaddafi, og vi skal indføre tilsvarende hårde foranstaltninger for at beskytte menneskerettighederne i Iran. Nogle vil hævde, at der er indført sanktioner, men de fokuserer kun på atomspørgsmålet og skaber ikke de ønskede resultater. Dette risikerer faktisk at blive resultatløst med hensyn til menneskerettighederne, eftersom straffrihed fortsat er gældende.
I denne betænkning giver Parlamentet Dem, fru næstformand/højtstående repræsentant, mandat til at indføre sanktioner mod enkeltpersoner, der er ansvarlige for de alvorlige menneskerettighedskrænkelser, vi oplever, og vi har tidligere fremsat denne henstilling. En liste over 80 navne er blevet lækket og tilskrevet Deres kontor. Jeg vil spørge, om det er et tegn på Deres tilbøjelighed til at gå videre med denne vigtige foranstaltning.
Vi skal også tilvejebringe teknologier, så borgerne kan kommunikere frit og få adgang til information, og EU skal være et fristed for fritænkere. Lad EU gå forrest i indsatsen for at stille de enkeltpersoner, der voldtager kvinder før henrettelse, så de ikke har nogen chance for at komme i himlen som jomfruer, mænd, der fra hustage nedskyder ubevæbnede unge, der demonstrerer i gaderne, og dommere, der dømmer menneskerettighedsadvokater, som forsvarer unge og kvinder, til ansvar. Lad os stille et system, der tillader de facto-fængsling af oppositionsledere, til ansvar.
Når vi drøfter Libyen på fredag, bør vi udnytte momentum til at indføre lignende foranstaltninger mod magthaverne i Iran, så de iranske borgere, som i 2009 indledte det massive ungdomsoprør, der nu inspirerer en generation i Mellemøsten og Nordafrika, ydes retfærdighed.
Barbara Lochbihler
Hr. formand! Denne betænkning, som alle grupper har samarbejdet intensivt om, repræsenterer et særdeles godt grundlag for EU's udvikling af Iranpolitikken. De forskellige spørgsmål, som vi er uenige med den iranske regering om, håndteres som én overordnet udfordring, nemlig atomprogrammet og Irans forbindelser med landets naboer, den katastrofale menneskerettighedssituation i landet og den vanskelige økonomiske situation. Arbejdsløsheden er steget dramatisk. Hver fjerde iraner lever under fattigdomsgrænsen.
De må udlede nogle konklusioner af betænkningen, Baroness Ashton. Vi europæere kan ikke lade stå til, mens systemkritikere, fagforeningsmedlemmer, kvinderettighedsaktivister og personer fra andre trosretninger tilbageholdes, tortureres og myrdes. Vi skal i højere grad end tidligere forsøge at lægge pres på dem, der er ansvarlige for menneskerettighedskrænkelserne gennem målrettede sanktioner, som f.eks. begrænsning af deres indrejse eller fastfrysning af deres konti.
Tjenesten for EU's Optræden Udadtil skal ligeledes undersøge, hvilke økonomiske sanktioner der rent faktisk rammer målet, og hvilke af dem der kun rammer den iranske befolkning. Fuldstændig isolation vil være et blindspor og vil heller ikke vinde bred tilslutning blandt iranerne.
Parlamentet har med denne betænkning gjort det fuldstændig klart, at demokratisk forandring ikke kan skabes ved hjælp af eksterne militære midler. Vi skal fastholde en tosporet strategi i fremtiden, hvor vi forsøger at indgå i dialog, men samtidig utvetydigt fastholder kravet om respekt for de universelle rettigheder og overholdelse af de internationale traktater. Det er i denne sammenhæng, at vi skal forstå kravet om at åbne en EU-delegation i Teheran, nu hvor Tjenesten for EU's Optræden Udadtil har overtaget ansvaret for at repræsentere EU i tredjelande fra det roterende formandskab.
Charles Tannock
Hr. formand, fru højtstående repræsentant! Iran repræsenterer for mig den alvorligste trussel mod den globale sikkerhed. Præsident Ahmadinejad er fast besluttet på at bevæbne sit land med atomvåben, og udsigterne til et atombevæbnet Iran er for forfærdelige at tænke på, idet landet dermed vil udgøre en eksistentiel trussel mod Israel. Derfor skal vi overveje alle muligheder, herunder militære, for at forhindre det.
Iran har bedraget og lagt hindringer i vejen for det internationale samfund igen og igen. EU har desværre ind imellem ladet sig manipulere af Ahmadinejad.
Mens Rådet regelmæssigt fordømmer det barbariske og teokratiske regime i Teheran, har enkelte medlemsstater nogle gange benyttet en mindre håndfast tilgang. Det er kun få måneder siden, at EU's ledere aftalte at forbyde eksportkreditgarantier til Iran. Indtil da repræsenterede disse garantier en vigtig økonomisk livline for regimet, der søger at opnå selv den mindste form for legitimitet, ikke mindst på grund af Ahmadinejads foragt for menneskerettighederne, der ses i form af regelmæssige henrettelser af homoseksuelle, systemkritikere og mindreårige.
(Formanden anmodede taleren om at tale langsommere af hensyn til tolkningen)
Sabine Lösing
Hr. formand! Belder-betænkningen er i høj grad blevet forbedret af ændringsforslagene, og min gruppe er enig i mange af punkterne. Selv om de er korrekte, indeholder den desværre primært beskrivelser af situationen, mens der ikke er udviklet en underliggende filosofi for et realistisk perspektiv for fremtiden.
Menneskerettighedssituationen i Iran er uacceptabel. Sanktioner kan dog ikke skabe varige forbedringer af situationen. For at fremme demokratiseringen i Iran skal vi på enhver måde forsøge at gøre den internationale situation mindre anspændt. En forværring af de internationale forbindelser medfører risiko for, at der indføres yderligere antidemokratiske foranstaltninger i Iran, hvilket vil svække oppositionen. En afspændingspolitik vil også sætte en stopper for enhver form for truende adfærd. Forhandlinger og internationale forbindelser kan kun lykkes, hvis alle partnerne anerkendes diplomatisk. Kun på den måde kan vi opnå reelle kompromisser i striden om atomprogrammet.
Jeg har anført vores idéer til en omhyggelig målrettet Iranstrategi i et alternativt beslutningsforslag, og af de grunde, jeg har beskrevet, opfordrer jeg til forkastelse af Belder-betænkningen.
Fiorello Provera
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil først lykønske hr. Belder med hans fremragende arbejde.
Mens verden ser på opstanden i den arabiske verden, fortsætter Iran med at undertrykke systemkritikere. Anholdelsen af de to oppositionsledere, hr. Mousavi og hr. Karoubi, er det tydeligste bevis for dette. Den vestlige verden handlede imod hr. Gaddafi, men den er stadig tilbageholdende over for Iran, måske fordi hr. Gaddafi allerede er faldet, mens hr. Ahmadinejad endnu ikke er faldet.
Det største oprør siden opstanden efter valget i 2009 udspiller sig i øjeblikket i Iran. Hvad venter vi på, inden vi fastfryser alle aktiver, der tilhører hr. Ahmadinejad, virksomheder, der kontrolleres af revolutionsgarden, og regimets støtter, som deltager i denne undertrykkelse? Hvad venter vi på, inden vi indfører rejserestriktioner for medlemmerne af regimet?
Andreas Mölzer
(DE) Hr. formand! Det er som bekendt uvist, om det iranske atomprogram reelt har fredelige formål. Irans samarbejde med Den Internationale Atomenergiorganisation er derfor særlig vigtigt. Det er afgørende for at bekræfte over for det internationale samfund, at Iran anvender atomenergi til civile formål.
Hvad angår Mellemøstenpolitikken, er det hr. Ahmadinejad, som endelig skal bekræfte, at Iran ikke udgør en trussel mod Israel, og at det anerkender Israels ret til at eksistere inden for de grænser, der er anerkendt af folkeretten. Nedrustning og indførelse af en atomenergifri zone skal efter min mening være et vigtigt mål i EU's politik for Mellemøsten med henblik på at garantere fred og sikkerhed i regionen.
Iran er naturligvis i vigtig aktør i Mellemøsten. Med det i baghovedet glæder det mig, at hr. Belders meget omfattende betænkning viser, at der samarbejdes konstruktivt med EU om Afghanistanspørgsmålet med det formål at forbedre sikkerheden og stabiliteten i regionen. Kun på den måde kan vi fjerne arnestedet for radikal islam eller islamisme, som stadig oftere også rejser sit uhyggelige hoved i Europa.
Ria Oomen-Ruijten
(NL) Hr. formand, Baroness Ashton, mine damer og herrer! For to år siden, dvs. inden demonstrationerne i Tunesien, Egypten og Libyen, gik Teherans borgere på gaden for at demonstrere. Det gjorde de med livet som indsats. De demonstrerede, fordi de ønskede mere demokrati. De protesterede også mod det anløbne regimes intolerance og undertrykkelse. Det glæder mig derfor, at denne betænkning fokuserer på menneskerettigheder, og det lykønsker jeg hr. Belder med. Vi skal indse, at vi skal gøre alt, hvad der er muligt, for at hjælpe oppositionen og alle, der har demonstreret. Vi skal hjælpe dem mod regimet.
Hvorfor skal vi gøre det? Vi skal gøre det, fordi regimet har pengene og olien, og fordi de undertrykte kun kan opnå forbedringer, hvis vi også yder en indsats. Det er godt, at dette tilkendegives tydeligt i punkt 32 i hr. Belders betænkning. Hvad angår undertrykkelse, vil jeg gerne høre, hvad vi gør med hensyn til hr. Mousavi, oppositionslederen. Holder vi stadig øje med hr. Karoubis skæbne? Hvilke konkrete muligheder har vi, EU, for at yde mere støtte?
Bevis for det iranske samfunds dynamik har vi i kampagnen for 1 mio. underskrifter, en kampagne, der ledes af kvinder, der har indsamlet 1 mio. underskrifter mod diskriminerende lovgivning. Jeg hylder disse modige kvinder. Jeg vil spørge Baroness Ashton, hvor hun kan tilbyde konsulatbistand, da det ikke altid tilbydes.
Marita Ulvskog
(SV) Hr. formand! Krænkelser af menneskerettigheder i Iran er omfattende og udbredes tilsyneladende mere og mere. Der er sket en absolut forværring i situationen på de fleste områder, navnlig med hensyn til ytringsfrihed. Der er trusler om gennemførelsen af en række dødsstraffe, som har vakt opmærksomhed, forfølgelse af intellektuelle, studerende og systemkritikere, tortur af mennesker og forskelsbehandling af kvinder samt etniske og religiøse mindretalsgrupper. Listen fortsætter.
Det var allerede foruroligende klart under valget i 2009, og det er stadig tilfældet. Alle os, der ved forskellige lejligheder mødes med officielle repræsentanter for Iran, mødes også med voksende hårdhed og uforsonelighed. På den baggrund mener jeg, at de prioriteter, som Baroness Ashton har skitseret - dvs. menneskerettigheder, stærke nuværende sanktioner og atomprogrammet - er rigtige og tydelige prioriteter.
Fastheden i EU's reaktioner over for Iran skal dog være stærkere og tydeligere. Vi skal også være mere uforsonlige, når det drejer sig om forbrydelser mod menneskeheden. Der kommer et tidspunkt, hvor høflig samtale faktisk er en form for bedrag, og jeg mener, vi er nået dertil, når det gælder Iran.
Marit Paulsen
(SV) Hr. formand! Jeg vil gerne takke hr. Belder for hans fremragende betænkning. Jeg er medlem af Irandelegationen, og jeg modtager breve fra det iranske regime, hvori de henvender sig til mig i Guds navn, hvilket jeg finder særdeles ubehageligt. Under dette dække lykkes det for dem at skabe det, der med udgangspunkt i hr. Belders betænkning kan betegnes som et helvede på jorden. Det er utroværdigt og vanskeligt at tro.
I den sammenhæng har jeg en lille idé og en drøm, jeg vil forelægge Baroness Ashton. Når De opfører en stor ny bygning til Tjenesten for EU's Optræden Udadtil, vil De så gøre plads til et lille kontor til en lille gruppe mennesker, der kunne indsamle oplysninger om, hvem torturbødlerne, bødlerne og dommerne er i disse groteske samfund, der omgiver os, så de ved, at vi nøje overvåger deres handlinger?
Ryszard Czarnecki
(PL) Hr. formand, fru Ashton! Jeg vil gerne lykønske hr. Belder med hans fremragende betænkning. Det er mit indtryk, at EU er dobbeltmoralsk og først begynder at kritisere regimer seriøst, når de begynder at vakle og falde. Libyen er et eksempel på dette. I mellemtiden forholder vi os tavse ofte af forskellige årsager - herunder visse landes økonomiske interesser - når det drejer sig om regimer, der klarer sig godt. Det iranske regime klarer sig godt, og kritikken i betænkningen er fuldstændig velbegrundet. Det, der er foregået i årevis i Iran, er absolut uacceptabelt. Parlamentet skal tale om dette. Vi skal sige, hvad vi mener om dødsstraf, om tortur, og om, hvordan de forhåbninger, der - lad os huske det - var knyttet til shah Reza Shah Pahlavis fald, fuldstændig er bristet. Tværtimod er forholdene blevet endnu værre.
Barry Madlener
(NL) Hr. formand! Jeg vil først komplimentere hr. Belder for hans fremragende betænkning. Hr. Belder har skrevet en meget direkte betænkning, der anlægger en stenhård linje over for Iran. Det er den rigtige linje. Diktatoren, Mahmoud Ahmadinejad, bliver blot ved med at dræbe sine egne borgere, mens politiske modstandere tortureres. I henhold til rygterne blev den nederlandske statsborger, Zahra Bahrami, også tortureret, og jeg har anmodet om en undersøgelse af denne sag.
Jeg opfordrer også de venstreorienterede socialdemokrater og de forfærdende medlemmer af Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance i Parlamentet til ikke at udvande denne betænkning med alle mulige forskellige ændringsforslag. Det forbryderiske Ahmadinejad-regime fortsætter med at true Israel og forsøger at udøve sin indflydelse i Egypten. Ideelt ville Iran indføre en islamisk republik med politiske ayatollaher, sharialovgivning, stening af kvinder og hængning af homoseksuelle. Ja, for mange muslimer er dette, hvad ægte islam står for. Iranske krigsskibe har endda sejlet gennem Suezkanalen, en direkte provokation mod de vestlige lande og Israel. Det var min sidste bemærkning.
Vytautas Landsbergis
(LT) Hr. formand! EU's forbindelser med Iran er ikke kun lidt ambivalente. Vi lader os manipulere. Vi taler om demokrati, om demokratiklausulen, men vi kan samtidig klart lugte olie og gas. Hvis målet om demokrati ikke står øverst, trampes det ned sammen med menneskerettighederne. For få år siden blev jeg forbløffet over oplysninger om det avancerede anlægsudstyr, som EU's virksomheder forsyner Teheran med. Det omfatter minedriftsudstyr til opførelse af underjordiske anlæg, hvor der sandsynligvis produceres atomvåben. Teheran har i forvejen raketter, der kan nå det meste af Europa, så hvorfor ikke hjælpe dem med at producere det, som vi altid har ønsket os i julegave. Europæiske gravemaskiner graver et hul for både den iranske nation, hvis Israel ikke bevarer roen over for udsigten til endnu en eksodus, og for Europa og resten af verden. Det ser ikke ud til, at Europa er forberedt på en udfordring af dette omfang, først og fremmest atommagten Irans overherredømme i Nærøsten og Nordafrika. Er der nogen, som analyserer de aktuelle begivenheder i denne forbindelse?
Andet bemærkelsesværdigt udstyr omfatter kraftige tyske og nederlandske byggekraner, som Teheran bruger til offentlig henrettelse af såkaldte kriminelle og systemkritikere. Angiveligt er hængning ved hjælp af disse europæiske kraner særlig grusom, idet pinen trækkes i langdrag. I dag fortsætter henrettelsen af syndere, og det samme gør leveringen af udstyr fra Europa.
De iranske myndigheder bestiller naturligvis ikke Mistralfly i Saint-Nazaire, men kan senere anskaffe dem i Rusland bygget under fransk licens. Der er bestemt et behov for Mistralflyene, så landene omkring Den Persiske Golf kan mærke revolveren mod tindingen. Der er ikke mange, som bekymrer sig om følelserne i de små lande omkring Østersøen og Sortehavet, men Den Persiske Golf ligger tæt på Europas mave. Jeg foreslår, at vi overvejer dette.
Zoran Thaler
(SL) Hr. formand, mine damer og herrer! Irans tragedie er frygtelig. 30 år efter revolutionen mod shahens diktatur kan vi stille et simpelt spørgsmål: Kan vi overhovedet betragte Iran som et civiliseret land? Det iranske regimes barbari udmøntes i mange forskellige former for undertrykkelse og anakronismer. Kvinder, systemkritikere, alle anderledestænkende, unge, homoseksuelle osv. undertrykkes.
Hvad kan vi gøre det ved? På den ene side har EU brug for en politik over for Iran, og det skal pålægge sanktioner, der skader de vigtigste repræsentanter for regimet. Lad os forhindre dem i at rejse og handle, og det omfatter revolutionsgarden. Lad os på den anden side hjælpe de unge og alle, der kæmper for menneskerettigheder og demokratisk forandring.
Sikring af fri adgang til information, frihed for pressen, tv, radio og navnlig internettet er nøglen. Facebook, Twitter og YouTube er de stærkeste våben for de utallige ydmygede og frygtsomme mennesker i Iran. Vi har et ansvar for at beskytte dem.
Norica Nicolai
(RO) Hr. formand! I 2005 kom dette regime til magten med et budskab om styrket nationalisme og retfærdighed. Vi har endnu ikke kunnet omvende Iran til et demokratisk styre. Vi har kun kunnet være vidne til udviklingen af det eneste land, som i vid udstrækning fremmer et despotisk regime, der minder om den mørke middelalder. Iran er efter min mening ved at udvikle sig til et af de mest påtrængende spørgsmål i vores udenrigspolitik, fordi vi risikerer at overse den enorme indflydelse, landet har i Nordafrika gennem finansieringen af terrorlignende bevægelser, nemlig Hamas og Hezbollah.
Medmindre EU gennemfører en klar vurdering af Irans indflydelse i regionen, risikerer vi, at denne mangel på demokrati i Iran bliver permanent. Vi oplever desuden i Europa en alvorlig svaghed og risikoen for en trussel mod vores sikkerhed. Det er på tide, at løsninger ikke længere baseres på det traditionelle Talleyrand-princip, som er at danse og derefter træffe en klar og fast beslutning.
Peter van Dalen
(NL) Hr. formand! Hr. Belders betænkning er en meget god betænkning, da den er både realistisk og pragmatisk. Efter min mening kunne betænkningen have været endnu klarere i sin kritik af det forkastelige Ahmadinejad-regime. Denne slyngel benægter holocaust og ønsker intet mindre end omgående at drive staten Israel ud i havet. Kristne har bogstaveligt talt intet liv under Ahmadinejad. Desuden undertrykker han sin egen befolkning på en afskyelig måde. Der er aldrig henrettet så mange mennesker som i det sidste år. EU skal derfor fortsat støtte oppositionskræfterne, der fokuserer på demokrati og menneskerettigheder. Ahmadinejad-regimet kan ikke behandles for hårdt. Jeg taler om sanktioner og målrettet indsats mod det iranske atomprogram, som det skete i forbindelse med stuxnetvirussen. Jeg ser frem til den dag, hvor dette regime falder. Hellere i dag end i morgen!
Nicole Sinclaire
(EN) Hr. formand! Menneskerettighedsforkæmpere i Iran udsættes for dødstrusler, chikane, vilkårlig anholdelse, retlig chikane, stigmatisering, voldelige angreb, mishandling, tortur og drab. Kvinderettighedsaktivister er særlig udsatte i Iran. Der er i Iran alvorlige begrænsninger for ytringsfrihed, forsamlingsfrihed og foreningsfrihed, som ofte er forbundet med strenge straffe.
Dødsstraf anvendes vilkårligt, navnlig mod mindreårige. Særlig foruroligende er dog den måde, som EU rent faktisk behandler Iran på. Igen taler EU's højtstående repræsentant uden at gøre særlig meget. Jeg har ofte, og det gentager jeg i dag, inviteret hende til et møde i Underudvalget om Menneskerettigheder, så vi kan udspørge hende om hendes aktiviteter på menneskerettighedsområdet.
Hun har fortalt os, hvor vigtige menneskerettighederne er for hende, men hvornår har hun mødtes med Underudvalget om Menneskerettigheder? Hun er villig til at sende sine underordnede, men hun er ikke villig til at underkaste sig Parlamentet demokratiske krydsforhør. Hun lytter til vores taler, leverer en usammenhængende og forberedt tale og går derefter hjem. Det er ikke demokrati, fru Ashton!
(Taleren indvilligede i at besvare et spørgsmål, jf. proceduren med blåt kort i henhold til artikel 149, stk. 8)
Richard Howitt
(EN) Hr. formand! Jeg vil ikke tage for meget tid. Jeg vil blot spørge fru Sinclaire om følgende: Når den højtstående repræsentant deltager i et særligt plenarmøde med hele Parlamentet for at drøfte årsberetningen om menneskerettigheder og krydsforhøres af medlemmer af alle grupper i Parlamentet, mener hun så ikke, at vi på denne måde bedre kan drage den højtstående repræsentant til ansvar for resultaterne på menneskerettighedsområdet end ved at invitere hende til et møde i Parlamentets underudvalg, selv om det er et underudvalg, jeg sætter stor pris på?
Nicole Sinclaire
(EN) Hr. formand! Til min kollega vil jeg sige, at det faktisk ikke er bedre, fordi det - som han ved, og som han ville vide, hvis han brugte lige så lang tid i Underudvalget om Menneskerettigheder som jeg - er i udvalgene, at vi faktisk har mulighed for at fremsætte mere end én bemærkning og har mere end ét minut, og hvor vi faktisk får et direkte svar.
Jeg har fremsat mange bemærkninger om menneskerettighedsspørgsmål, og jeg har endnu ikke modtaget et eneste svar fra Baroness Ashton - et eneste svar - hvad skyldes det? Jeg gentager, at det handler om demokrati. Jeg repræsenterer 5 mio. mennesker. Jeg er folkevalgt. Baroness Ashton har ikke modtaget en eneste stemme i hele sit liv.
Paweł Zalewski
(PL) Hr. formand, fru Ashton! Jeg vil gerne lykønske hr. Belder med hans fremragende betænkning. Det er også glædeligt, at betænkningen blev ændret under forhandlingerne. Med disse ændringsforslag har den efter min mening fået en passende ordlyd. Hele det internationale samfund, som lægger stor vægt på demokrati og menneskerettigheder, er alarmeret over det, der har foregået i mange år i Iran, og vi forsøger at finde frem til, hvilke foranstaltninger der skal iværksættes. De skal naturligvis komme inde fra Iran. Det er derfor oplagt, at EU støtter den iranske opposition.
Der er tre punkter, som vi nu bør rejse, og som kan påvirke politikken i Iran. Det første vedrører vores politik om samarbejde med Tyrkiet vedrørende Iran. Tyrkiet er en vigtig partner for EU. Det er et land, der regeres af et parti, som tillægger den islamiske tradition stor betydning, men det regeres på en måde, der er meget tættere på de europæiske standarder. Det andet punkt vedrører samarbejdet med Rusland. Vi bør lægge pres på Rusland for at få landet til at samarbejde tættere med EU og USA, så samarbejdet med Iran ikke fortsætter på samme måde som i dag. Det tredje og sidste punkt er meget vigtigt, nemlig antimissilskjoldet. EU bør samarbejde med NATO og USA for at sikre, at skjoldet opføres i Europa.
Pino Arlacchi
(EN) Hr. formand! Den oprindelige betænkning blev kritiseret for sit aggressive sprog, fokuserede primært på Irans atomprogram, forsømte menneskerettighedsproblemerne og manglede et positivt perspektiv for det fremtidige samarbejde. De mange ændringsforslag fra min gruppe og andre grupper udbedrer disse mangler, og den nuværende tekst er afbalanceret. Den skelner mellem to primære forhold: den nuværende regerings menneskerettighedskrænkelser og det iranske atomprogram.
Disse forhold er ikke det samme, og det er uansvarligt at true Iran med krig eller internationale interventioner, som det er blevet foreslået i Parlamentet i dag. Hvis De vil styrke Ahmadinejad, skal De blot fortsætte med at gøre det, fordi alle iranere vil - uanset deres politiske holdning - gå imod enhver udenlandsk intervention. Rådets og den højtstående repræsentants nuværende politik er den rigtige, fordi den er baseret på omhyggelig overvejelse af situationen i landet.
Geoffrey Van Orden
(EN) Hr. formand! Jeg vil først lykønske hr. Belder med denne fremragende betænkning. Iran har den potentielle indflydelse og rigdom til at tjene det godes eller det ondes sag i det bredere Mellemøsten. Dette regime tjener desværre det ondes sag forklædt i religiøse dragter. Irans atomvåbenprogram giver anledning til voldsomme bekymringer både regionalt og internationalt. Iran er blevet en kilde til ekstremistisk doktrin. Det gennemfører og sponsorerer internationale terrorhandlinger, har en farlig indflydelse på de unge shiamuslimer i Golfstaterne, Irak og Libanon og tøver ikke med at alliere sig med sunnimuslimske terrorgrupper i Gaza og andre områder. Det har hjulpet med at træne og væbne terrorister, der har angrebet NATO-styrker i Afghanistan, og det krænker menneskerettighederne. Det ville være ironisk, hvis et tyranni, som f.eks. Iran, især fik gavn af ønsket om større frihed, der så dramatisk er kommet til udtryk i den arabiske verden i de seneste uger, og som det værste eksempel på hykleri - jeg er ved at afslutte, hr. formand - har præsident Ahmadinejad fortalt den egyptiske befolkning, at de har ret til at sige, hvad de mener om deres land.
(Formanden afbrød taleren)
George Sabin Cutaş
(RO) Hr. formand! Det internationale samfund ser næsten hjælpeløst til, mens menneskerettighedssituationen forværres i Iran. Vi må dog ikke glemme de instrumenter, vi kan bruge til at give vores mening til kende. Lissabontraktaten giver os via den højtstående repræsentant mulighed for at overbevise den iranske regering om, at menneskerettigheder ikke må begrænses med undertrykkelse. De er den enkeltes ukrænkelige ret og må ikke betvivles af noget politisk styre. Massehenrettelser, navnlig af unge, stening, forskelsbehandling af kvinder og mindretal og tortur er desværre en del af en meget længere liste.
Demokratisk forandring kan ikke indføres udefra. EU skal dog fortsat støtte befolkningen i landet, som hver dag risikerer livet ved at protestere mod denne uretfærdighed, og det skal vi ikke kun gøre ved at fremsætte erklæringer.
Jan Zahradil
(CS) Hr. formand! I lyset af begivenhederne i den arabiske verden, i Libyen, Egypten, Tunesien og andre steder, træder det iranske regimes stivhed og ubevægelighed endnu tydeligere frem. Det er et intolerant regime, et fundamentalistisk regime, et regime, der myrder politiske modstandere, og et regime, der skal være under fortsat internationalt pres. Vi skal støtte den iranske legitime eksilopposition, og Parlamentet har vedtaget beslutninger om dette. Vi skal bl.a. overvåge situationen i Camp Ashraf i Irak, hvor der er mere end 3 000 iranske flygtninge fra fordrevne oppositionsorganisationer, og hvor der er risiko for en humanitær katastrofe, og vi skal beskytte disse mennesker. Jeg vil derfor gerne høre en klar udtalelse om dette fra Baroness Ashton, og jeg vil i tydelige vendinger gerne høre, hvordan EU under hendes ledelse agter at hjælpe disse flygtninge i Camp Ashraf.
Tunne Kelam
(EN) Hr. formand! Nu hvor EU kræver, at det brutale Gaddafi-diktatur omgående afsættes, og insisterer på at isolere ham, gælder det samme for det brutale og blodige regime i Iran. Det er ikke længere realistisk at nære håb om opbygning af tillid, navnlig fordi Teheran fuldstændig har undergravet sin troværdighed med hensyn til atomprogrammet.
I stedet bør vi fokusere på det store potentiale for demokratisk forandring på folkets initiativ i Iran. Det er rigtigt, at forandring ikke kan indføres udefra. EU skal dog fokusere på at give vores klare moralske og politiske støtte til disse kræfter. Jeg tænker navnlig på at sortliste iranske topembedsmænd (fru Schaake nævnte 80 navne), støtte udsendelsen af Euronews på farsi og insistere på, at alle parlamentariske forbindelser - hvis nogen - skal gennemføres under streng konditionalitet.
Ioan Mircea Paşcu
(EN) Hr. formand! Det hedder sig i øjeblikket, at Iran bliver den store sejrherre i revolutionerne i Nordafrika og andre lande. Det er muligt, men ikke så sandsynligt.
For det første er den iranske model ikke det, som de unge oprørere i disse lande ønsker. For det andet har regimet ikke intern fred til at kunne koncentrere sig fuldstændig om fremme af en mere markant udenrigspolitik. Endelig er andre lande, som f.eks. Tyrkiet - eller endda Egypten efter, men også under overgangen - magtfulde konkurrenter til Irans ambitioner.
Iran kan naturligvis altid udøve en vis indflydelse gennem stedfortrædere, men det vil næppe være nok til at opnå kontrol i disse lande. Paradoksalt nok kan vi kun tale om fordele, hvis vi ser på den nuværende udvikling som en mulighed for at genindsætte Iran i det internationale samfund. Det er en lang vej, men den eneste fornuftige for Iran.
Jeg lykønsker hr. Belder med en fremragende betænkning.
Antonyia Parvanova
(EN) Hr. formand! Jeg vil gerne takke hr. Belder for hans fremragende betænkning. Kun én dag efter fejringen af 100-årsdagen for kvindernes internationale kampdag vil jeg især fremhæve situationen for kvinder i Iran, og jeg vil dedicere denne tale ikke kun til Sakineh Ashtiani og Zahra Bahrami, men til alle kvinder, der er fængslet eller forsvundet på grund af den nuværende undertrykkelse i Iran.
EU skal overveje den iranske befolknings ønske om demokratisk forandring og den uacceptable situation for de iranske kvinder. Vi ved, at der sker forskelsbehandling, også politisk og social undertrykkelse, som rammer kvinder i landet, og vi skal gentage disse kendsgerninger, når vi overvejer vores strategi over for Iran.
Mens situationen løbende forværres, fører kvinderettighedsaktivister an i modstanden mod den nuværende undertrykkelse og fornægtelse af borgerrettigheder og menneskerettigheder. Kvinders rettigheder bør ikke være et muligt forhandlingspunkt, og jeg håber, at EU vil opretholde dette uden at gå på kompromis med dem.
Nikolaos Salavrakos
(EL) Hr. formand! Hr. Belders betænkning er i den form, den er forelagt os, en nøjagtig, afbalanceret og objektiv betænkning. Jeg sympatiserer personligt med den iranske befolkning, som er en ældgammel nation med en ældgammel kultur og vigtige traditioner. Iran er en rig olieproducerende nation og har en vigtig geopolitisk position i Mellemøsten. De systematiske krænkelser af menneskerettighederne, der omtales i betænkningen og af alle talere, er ikke passende for en nation med sådanne traditioner. Ahmadinejad-regeringen skal dog først og fremmest indse dette og iværksætte de nødvendige foranstaltninger. Landets fortsatte ønske om at gennemføre et atomprogram, som er uacceptabelt for det internationale samfund, har forårsaget massive spændinger i området og rejst alvorlige spørgsmål. Det bidrager på ingen måde til den geopolitiske stabilitet i området.
Vi må ikke glemme eller overse de massive opstande i Nordafrika og Mellemøsten og den kendsgerning, at de muslimske samfund vender sig mod et politisk islam.
Franz Obermayr
(DE) Hr. formand! Den grønne revolution og de seneste protester viser tydeligt, at der er et stort potentiale for civilsamfundet i Iran. Dette skal støttes, for det er den eneste mulighed for at udvikle en demokratisk åbning.
Sanktioner rammer desværre ofte netop det unge og aktive civilsamfund. Gennemførelsen af TOEFL-prøver (Tests of English as a Foreign Language) er f.eks. blevet opgivet. Denne prøve er dog en forudsætning for optagelse på de fleste angloamerikanske universiteter. Ofrene for dette er derfor de internationalt orienterede studerende.
Betænkningen foreslår ukritisk yderligere sanktioner, f.eks. restriktioner mod eksport af teknologi til mobiltelefon- og kommunikationsnet, men netop disse hurtige kommunikations- og informationsteknologier er nødvendige for at sprede pluralistiske idéer. I sidste ende vil tredjelande, som f.eks. Kina, Rusland og Inden, der fortsætter med at handle, eksportere og sikre råvarer til sig selv, og som desværre ikke overholder disse sanktioner, være dem, der griner.
Elena Băsescu
(RO) Hr. formand! I øjeblikket står Iran sammen med de arabiske lande, der forsøget at finde deres vej til demokrati, og situationen i landet er beskrevet i detaljer i hr. Belders betænkning. Teheranregimet går stærkt imod forandring med undertrykkelse af demonstrationer og anholdelse af oppositionslederne. Jeg fordømmer på det kraftigste denne holdning, som har domineret det iranske samfund i en årrække. Befolkningen ønsker ytringsfrihed, og regeringen burde lytte til dens ønsker.
De iranske myndigheder har desuden gjort krænkelse af menneskerettigheder til en vane. Her vil jeg nævne Neda, Irans engel. De støtter anvendelsen af dødsstraf, stening, henrettelse af ungdomsforbrydere, alt sammen ved at ignorere deres internationale forpligtelser. Irans nukleare ambitioner bringer også befolkningen i fare. Driften blev for nylig standset på det nyeste atomkraftværk på grund af kontamineringsrisiko.
Mitro Repo
(FI) Hr. formand, Baroness Ashton! Denne betænkning er særlig velkommen, fordi EU skal have en klar og overensstemmende strategi mod lande, som f.eks. Iran. I løbet af en periode på kun 18 måneder vedtog Parlamentet i 2008 og 2009 en holdning om adgang til retfærdighed for 36 iranere i forbindelse med enkeltstående krænkelser af menneskerettighederne. Det er mere end i forbindelse med noget andet land. Hver af dem fortjener desuden at blive nævnt og erindret her i dag.
Hvad angår Iran, bør menneskerettighederne ikke tildeles sekundær status i forhold til handel og toldpræferencer. Det er moralsk forkert og bringer skam over EU. Derfor skal EU og Parlamentet i fremtiden nøje overvåge udviklingen i Irans menneskerettighedssituation.
Peter Šťastný
(EN) Hr. formand! Jeg vil tilslutte mig mine kollegers opfordring til at støtte den iranske opposition og yde bedre beskyttelse til flygtningene i Camp Ashraf. Disse fattige mennesker og deres familier er konstante mål for et brutalt og ondsindet iransk styre. Daglig chikane og fjendtlighed fra de irakiske styrker, der burde beskytte dem, gør kun deres trængsler værre.
Lad os ikke glemme disse hårdt prøvede mennesker, fru højtstående repræsentant. Sammen skal vi sikre, at EU spiller en central rolle i deres overgang fra forfulgt opposition til demokratisk regering. Når alt kommer til alt, er det i alles interesse, at vi - forhåbentlig snart - oplever et stabilt og demokratisk Iran, hvis borgere nyder samme frihed og samme rettigheder som borgerne i EU.
Catherine Ashton
Hr. formand! Dette har været en interessant forhandling, og jeg vil først besvare to konkrete spørgsmål, der på en måde er rejst uden for forhandlingen, inden jeg afrunder emnet.
Fru Paulsen spurgte mig, om vi kunne finde plads i den - jeg tror, ordet var "funklende" - nye bygning til mennesker, der skulle arbejde med spørgsmål vedrørende menneskerettighederne. Jeg vil kun sige, at det glædede mig, at fru Hautala, formand for Underudvalget om Menneskerettigheder, skrev til mig for at fortælle, hvor tilfreds hun var med vores plan for, hvordan vi vil arbejde med menneskerettigheder i den nye organisation. Jeg flytter dog kun medarbejdere ind i en bygning fra de otte bygninger, de i øjeblikket er spredt i rundt omkring i Bruxelles, fordi jeg er overbevist om, at det vil gøre os mere effektive, hvis medarbejderne kan samarbejde. Vi er nødt til at presse dem ind, fordi jeg forsøger også at spare penge på den måde. Jeg håber derfor, at ordet "funklende" bliver et positivt ord, når De ser, hvad vi gør, og ikke et ord, der - som jeg frygter - skal antyde, at jeg forsøger at gøre noget, som jeg i virkeligheden ikke gør.
Som svar på fru Sinclaires spørgsmål, vil jeg sige at jeg af Parlamentet - ved Parlamentets beslutning - er blevet bedt om at besvare menneskerettighedsspørgsmål ved regelmæssigt at deltage i møderne i Udenrigsudvalget, som underudvalgene - herunder Underudvalget om Menneskerettigheder - inviteres til, og hvor de kan stille spørgsmål til mig. Det har jeg gjort, og jeg er mere end glad for at mødes med fru Hautala, som jeg gør, og besvare hendes spørgsmål, ligesom jeg med glæde deltager i Parlamentets plenarmøder. Jeg vil med glæde forsøge at gøre mere. Jeg vil blot bede Dem anerkende, at der er grænse for, hvor mange timer jeg har i døgnet, og hvor meget jeg kan gøre. Men det skyldes på ingen måde manglende respekt for udvalget eller Dem personligt. Langt fra. Jeg håber, De føler, at De kan kontakte mit kontor med spørgsmål og deltage i møder, hvor jeg kan deltage og tale.
Jeg er udmærket klar over min egen baggrund som leder af et af kamrene i parlamentet og som ikkefolkevalgt, men jeg var så privilegeret, at jeg blev valgt af Europa-Parlamentet og naturligvis opfordret til at indtage denne rolle af 27 statsoverhoveder og formanden for Kommissionen. I den henseende er jeg i høj grad bevidst om mit ansvar.
Hvad angår selve forhandlingen og de menneskerettighedsspørgsmål, der på en måde har domineret forhandlingen, forsøger jeg at se, hvad vi ellers kan gøre. Jeg vil ikke kommentere, hvad der i øjeblikket gøres, fordi jeg vil fremlægge dette, når vi har afsluttet arbejdet, men vi taler med menneskerettighedsaktivister og organisationer, og vi overvejer på tværs af de 27 medlemsstater, hvordan vi mere effektivt kan håndtere dette problem og lægge så meget pres på landet som muligt.
Hvad angår hr. Karoubi og hr. Mousavi, er det som sagt vanskeligt blot at finde ud af, om de er i fængsel eller under husarrest. Jeg forsøger fortsat at få dette afklaret. Vi støtter naturligvis resolutionen fra Genève om en særlig rapportør for Iran. Vi rejser også disse spørgsmål direkte. Det er virkelig vigtigt, at vi står sammen i indsatsen for at fremme menneskerettighederne i Iran. Mange medlemmer har nævnt konkrete sager og den frygtelige situation i landet. Vi skal gøre så meget som muligt, og vi kan gøre det bedre, hvis vi gør det sammen.
Endelig atomspørgsmålet. Jeg har brugt fire og en halv dag på direkte forhandlinger med de iranske forhandlere, og jeg er meget klar med hensyn til det, jeg forsøger at gøre, nemlig at give dette land, Iran, mulighed for at vise, hvad det bliver ved med at sige, at vise, at det bevæger sig hen imod civil atomkraft og ikke hen imod atomvåben. Som jeg har sagt til dem, er det ikke vanskeligt. De skal kun være åbne og gennemsigtige, lade inspektørerne gøre deres arbejde og skabe den tillid, vi så mange gange har forklaret dem i detaljer. Det er dem, der vælger. Jeg er også absolut klar over, at Sikkerhedsrådet og min position i E3+3 fortsat vil presse på for at få dette til at ske. Det virkelig opmuntrende er, at jeg leder forhandlingerne, og at jeg gør det med E3+3 ved min side. Det viser tydeligt Iran, at vi er helt enige i vores strategi, og jeg priser alle, der arbejder sammen med mig. De skal vise politisk vilje til at gøre det, der er nødvendigt. Hvis de ikke gør det, skal vi gøre mere for at fastholde presset.
Bastiaan Belder
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil først takke Dem for Deres værdifulde bidrag til denne forhandling. Jeg har lyttet meget nøje til Deres bemærkninger. Deres bidrag understreger også min hensigt med denne betænkning, nemlig at fremhæve, at vores grundlæggende rettigheder - vores menneskerettigheder, som er så grundlæggende og udgør vores eksistensgrundlag - også er alle iraneres rettigheder. For mig er dette det samme. Den opmærksomhed, vi udviser over for grundlæggende rettigheder og overholdelsen heraf, er med andre ord grundlæggende. Jeg er overbevist om, at en sådan overholdelse også vil forme fremtidsudsigterne for Iran og navnlig for landets unge. Under forhandlingen slog det mig, at fru Lösing - som desværre ikke længere er til stede - ramte helt rigtigt med hensyn til fremtidsudsigterne. Det er bestemt noget, som ligger mig stærkt på sinde.
Hvis vi blot ser på kendsgerningerne, kan vi konstatere, at mere end 150 000 unge, højtuddannede iranere i årenes løb har forladt Den Islamiske Republik netop på grund af manglen på fremtidsudsigter. De har gjort det ikke kun på grund af undertrykkelsen, men også på grund af den undertrykkende socioøkonomiske situation og den manglende frihed. Resultatet - og det har jeg fået oplyst af en insider, som også er økonom - af dette alene er et tab på 40 mia. om året, og det omfatter ikke hjerneflugten. Via min betænkning ville jeg netop fremhæve, at den opmærksomhed, vi tildeler, og den indsats, vi yder for at skabe mere spillerum og sikre respekten for menneskerettigheder, i realiteten skaber fremtidsudsigter i Iran. Dette gavner også den overordnede sikkerhed i regionen.
Endelig blev jeg, Baroness Ashton, ganske nysgerrig, da jeg konstaterede - jeg vidste det ikke, men mine kolleger bragte det på banen - at der i de amerikanske medier cirkulerer forlydender om, at der rent faktisk findes en liste over alvorlige krænkelser af menneskerettighederne i Den Islamiske Republik Iran og over de ansvarlige fra top til bund - helt ned til fangevogterne i fængslerne. Jeg ville sætte stor pris på, at De fulgte det amerikanske eksempel med hensyn til en sådan liste, da vi så ikke længere blot kan fokusere på dem, der tilvejebringer spredningen af atomvåben og dermed truer den globale sikkerhed, men også på den frygtelige aktuelle situation i Iran. Samtidig sender dette et signal til iranerne om, at vi ser på hele billedet i Iran og ikke kun på atomtruslen, og at vi mener, at Iran skal være et normalt civilsamfund i overensstemmelse med det høje niveau af civilisering, som landet har haft gennem historien.
Endelig må De ikke tænke ilde om mig, fordi religionsfrihed for mig som protestant har overordentlig stor betydning. Lad mig sige det klart: For sunnimuslimerne - mindretallet - for bahá'i-samfundet, for de kristne og jøderne - dette er meget pinligt - er min betænkning desværre allerede forældet. Det indrømmer jeg straks. Det siger jeg, fordi der i de seneste måneder har været en tidevandsbølge af undertrykkelse, som har ramt navnlig sunnimuslimerne, bahá'i-samfundet og de kristne, og jeg beklager, at min betænkning ikke er fuldstændig opdateret i den henseende. For mig er det en anledning til at gøre mere over for Iran - jeg arbejder med udgangspunkt i en åben politik - og jeg håber at være i regelmæssig kontakt med Dem for at hjælpe med at tilvejebringe et Iran med en fremtid for hele befolkningen.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag den 10. marts kl. 12.00.
