2. Pakistan
Talmannen
Nästa punkt är fyra resolutionsförslag om Pakistan.
David Martin  
författare. - (EN) Herr talman! Låt mig inleda med att uttrycka min sympati med offren för det fruktansvärda bombattentatet i Karachi. Våra tankar går till alla dem som drabbades av denna dramatiska händelse.
Pakistan är ett land som vi i Europa verkligen bör bry oss om. Det är en stor handelsnation, det exporterar arbetstagare, inte minst till denna kontinent, och det är en vital allierad i kampen mot terrorismen. Det är därför mycket beklagligt att landet under sin 60-åriga historia inte har lyckats bli en verklig demokrati. Å andra sidan bör vi bli uppmuntrade av att det inte har blivit en teokrati eller t.o.m. en permanent militärdiktatur. Nu öppnar sig återigen dörren till demokrati i Pakistan.
Vi väntar på domstolsbeslutet om huruvida presidentvalet har gått lagligt till. Vi uppmanar president Pervez Musharraf att acceptera resultatet om det går honom emot, men jag uppmanar också folket i Pakistan och över hela världen att acceptera domstolsbeslutet om det stöder presidenten. Jag tror att det är den enda grund på vilken vi kan gå framåt i landet.
När det gäller valet i januari hoppas jag att regeringen följer och fortsätter att förbereda sig för detta val, och ser till att Benazir Bhutto kan föra en säker valkampanj. Genom att säga detta vet jag att vi antyder att regeringen låg bakom bombdådet. Jag tror inte det, men vi måste se till att säkerheten för alla kandidater garanteras och att regeringen gör sitt bästa för att skydda Benazir Bhutto. Jag anser också att Nawaz Sharif ska tillåtas återvända till landet och bedriva kampanj om han så önskar och, som sagt, garanteras säkerhet.
Militären bör hålla sig i bakgrunden under hela valkampanjen, och jag hoppas att presidenten byter ut sin uniform mot civila kläder före januari - framför allt innan kampanjen inleds - och gör så att hans land får ett verkligt civilt styre. Det är det bästa hoppet för Pakistans framtid och det bästa hoppet för förbindelserna mellan EU och Pakistan, dvs. att vi får ett demokratiskt valt parlament i januari med presidenten i civila kläder.
Eva-Britt Svensson  
författare. - Tack herr talman! Jag måste först med sorg i hjärtat konstatera att vi månad efter månad här i parlamentet måste ta ställning till olika resolutioner eftersom så stora delar av vår omvärld inte respekterar medborgerliga fri- och rättigheter och bryter mot grundläggande mänskliga rättigheter. Jag måste säga det, eftersom jag tycker att det är så fruktansvärt att det bara pågår och pågår. Vi talar här i parlamentet om detta, vi talar i så många sammanhang om detta, och ändå fortsätter det.
När det gäller Pakistan som i den resolution som vi diskuterar nu vill jag säga att GUE/NGL-gruppen stöder resolutionen i sin helhet. Resolutionen ställer ett stort antal men mycket berättigade krav på regeringen i Pakistan. Vi i omvärlden kan inte stillatigande se militärregimens inflytande och bestämmande över alla samhällsområden. Makten måste överföras till en civil demokratisk regering. Vi måste stödja alla frivilligorganisationer, alla som arbetar för de demokratiska fri- och rättigheterna. Jag vill särskilt betona betydelsen av punkt 16 i denna resolution. Där uttrycker parlamentet sin stora oro över att en stor del av Pakistans kvinnor inte kan delta i den demokratiska processen. Människor förtrycks i Pakistan av militärregimen p.g.a. religion, men vi får heller inte glömma det förtryck som en stor del av Pakistans kvinnor utsätts för. Vår grupp vill kraftigt stödja hela resolutionen. Tack!
Raül Romeva i Rueda  
författare. - (ES) Herr talman! Trots att det logiskt sett är de pakistanska myndigheterna som har det främsta ansvaret för att lösa situationen vill jag påpeka att EU, och framför allt vi medlemsstater, inte får glömma bort att vi har ett enormt ansvar för att åtminstone inte förvärra situationen.
I detta sammanhang är det oförståeligt att man fortsätter att exportera eller försöka exportera vapen till Pakistan, eftersom det är oförenligt med viljan att lösa situationen.
För att bara ge ett exempel: under 2006 godkände Storbritannien export av 15 000 gevär till regionen, inklusive Pakistan, Frankrike fortsätter att försöka sälja missiler och radarsystem till Pakistan för att bygga upp en stridsflygsstyrka som Pakistan påstår att man utvecklar tillsammans med Kina, och Tyskand har också exporterat avsevärda mängder ammunition, vapen och andra typer av militär utrustning.
Därför anser jag att man inte kan fortsätta att exportera vapen till Pakistan enligt detta slags politik om man vill lösa situationen i landet. Jag förslår därför och ber mina kolleger stödja ett ändringsförslag om stopp för all export av vapen och militär utrustning till dess att det kan garanteras att de inte kommer att användas för att kränka de mänskliga rättigheterna.
Charles Tannock  
författare. - (EN) Herr talman! Förra veckans attentat av en självmordsbombare i Karachi påminde oss om hur farligt nära det är att Pakistan hamnar i anarki. Utsikterna att ett Pakistan med kärnvapen blir en skurkstat som kontrolleras av islamitiska fanatiker är uppriktigt sagt skrämmande.
Jag är inte särskilt förtjust i Benazir Bhutto, vars period som premiärminister utmärktes av allmänt spridd korruption, men, när det kommer till kritan, en demokratisk och sekulärt inriktad regering som kontrolleras av civila myndigheter är alltid att föredra framför en militärdiktatur som i detta fall var komprometterad genom dess kopplingar till islamitiska partier och talibanerna i Afghanistan. President Pervez Musharraf ska ju vara vår allierade i kriget mot terrorismen. Ibland undrar jag hur intresserad han är av att utrota terrorismen i sitt eget land.
Förhoppningsvis blir Benazir Bhuttos återvändande till Pakistan en stimulans för de mänskliga rättigheterna. Ett stort bekymmer är det pågående förtrycket av religiösa minoriteter, däribland kristna, hinduer och ahmadiya-muslimer. Om hon ska bli tagen på allvar som en framåtsträvande ledare för ett modernare Pakistan måste hon se till att landet respekterar sina internationella åtaganden enligt konventionerna om mänskliga rättigheter.
Samtidigt som Pakistan står inför många utmaningar bör vi emellertid erkänna att man har gjort vissa framsteg inom vissa områden. Ekonomin fortsätter att växa, och Pakistan har också tagit itu med förtroendeskapande åtgärder tillsammans med Indien när det gäller dispyten över Jammu och Kashmir.
En fråga som fortfarande är obesvarad är hur den pakistanska regeringen lagligt, trots ett domslut i högsta domstolen som tillät före detta premiärminister Nawaz Sharif att återvända från sin exil till Pakistan, omedelbart kunde utvisa honom till Saudiarabien. Hur kan en regering, enligt internationell rätt, avvisa en av sina egna medborgare? Nawaz Sharif kan fortfarande ha en mycket viktig roll att spela i samband med etableringen på nytt av civil demokratisk politik med flera partier i Pakistan.
Bernd Posselt
för PPE-DE-gruppen. - (DE) Herr talman! Vi måste se på situationen i Pakistan mycket noggrant. Det är ett stort och viktigt land med en orolig historia. Staten Pakistan skapades på konstgjord väg som ett hem för Indiens muslimska invånare, och har därför en muslimsk identitet, vilket vi inte kan lägga det till last. Det var mer eller mindre Pakistans ursprungliga existensberättigande.
Det innebär inte att vi inte ska kämpa mot islamisk extremism, och pakistanierna själva gör avsevärda insatser i den kampen. Pakistan var en viktig allierad under den sovjetiska ockupationen av Afghanistan, i förbindelserna med det kommunistiska Kina och inom ramen för de långvariga sovjetiska försöken att vinna inflytande i Indien. Pakistan var en viktig strategisk faktor för väst.
Däremot är det självklart att Pakistan har sina interna svårigheter som vi måste vara medvetna om: en komplex oh heterogen befolkning i etniska och religiösa termer, utbredd fattigdom och naturligtvis behovet av att stärka demokratin och rättsordningen. Vi måste helt klart starkt stödja Pakistan i landets insatser för att inrätta fria val och ett starkare oberoende rättsväsende, och vi måste uppmuntra militärmakten att gradvis lämna över makten till valda politiker. Framför allt måste vi, som Charles Tannock sa, uppmuntra Pakistan att fortsätta processen för att bygga upp förtroendet till grannlandet Indien.
Det har funnits uppmuntrande tecken i det avseendet, och syftet med en balanserad politik gentemot Pakistan är just att förstärka dessa tecken samtidigt som vi ger uttryck för nödvändig kritik.
Sarah Ludford
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! Det pakistanska folket förtjänar inte militärdiktatur, våld och laglöshet. En av de viktigaste artiklarna i denna resolution är den där parlamentet på nytt bekräftar sin solidaritet med Pakistans folk som strävar efter ett öppet och kontrollerbart demokratiskt styre och som agerar med mod och beslutsamhet inför terrorism och kriminellt våld.
Det är naturligtvis därför vi betonar behovet av ett återvändande till demokratin och det civila styret med fria och rättvisa val i januari som det enda sättet att möta de utmaningar som det pakistanska samhället står inför.
Samtidigt betonar vi också behovet av att få ett slut på militariseringen av det pakistanska samhället och beklagar president Pervez Musharrafs misslyckande när det gäller att sluta som arméchef, vilket han lovade att han skulle göra. Tillämpningen av rättsstatsprincipen är oerhört bristfällig i Pakistan. En viss glädjande utveckling har ägt rum vid vissa tidpunkter, men denna har också åtföljts av en del mycket repressiva beslut. Detta drabbar särskilt minoriteterna, religiösa och andra, men även kvinnorna. Vi gör rätt i att uppmana till förbättringar på detta område.
Vi beklagar naturligtvis också bombattentatet och de 140 offren och 500 skadade i förra veckan. Jag är rädd att dessa kan bli en förevändning för att begränsa den politiska verksamheten, eftersom regeringen redan har tillkännagett att de politiska partierna bara kommer att tillåtas hålla möten på säkra platser istället för att organisera korteger. Man kan se hur detta kanske görs till en förevändning.
Ett av de mer ”hemnära” skälen till varför jag vill att Pakistan ska bekämpa både extremism och militarisering och återvända till rättsstatsprincipen är konsekvenserna för britter med pakistanskt ursprung i och med Förenta staternas uppmaningar om t.ex. profilering eller viseringskrav. Det skulle avlägsna detta hot mot folk som mina väljare om Pakistan blev ett demokratiskt samhälle.
Ryszard Czarnecki
för UEN-gruppen. - (PL) Herr talman! I dag på tv ännu såg vi ännu en rapport om ännu en attack i Pakistan, med dödsoffer. Även detta är en oändlig historia. Varför ägnar vi tid åt detta, särskilt eftersom vi agerar för de europeiska skattebetalarnas räkning? Vi måste komma ihåg att EU ger avsevärda belopp till Pakistan för hälsovård, för att utplåna fattigdomen och till utbildning. Därför har vi rätt att intressera oss för vad som sker i landet, eftersom det delvis stöds av pengar från våra väljare.
Jag vill fästa er uppmärksamhet på några frågor som inte har diskuterats här. Först och främst vill jag uppmärksamma att religiösa minoriteter förföljs och diskrimineras i Pakistan. Det gäller kristna, men även hinduer, sikher och buddister. Jag anser att det är viktigt att vi inriktar oss på den frågan, eftersom den försvinner i sammanhanget mot bakgrund av attackerna och de tragiska dödsfallen, men är ett ständigt inslag.
Jag vill även lyfta fram diskrimineringen av kvinnor, vilket redan har tagits upp. Det finns särskilda hudud-dekret för detta ändamål. Även detta bör fördömas och det gläder mig att vi gör det, oberoende av våra politiska meningsskiljaktigheter.
Koenraad Dillen
för ITS-gruppen. - (NL) Herr talman! Vi har naturligtvis alla uttryckt vår fasa inför de chockerande attackerna i Pakistan förra veckan som är en oändlig historia, som en föregående talare sa.
Det får emellertid inte hindra oss från att påpeka det grundläggande faktumet att Pakistan naturligtvis är en militärdiktatur, att det i det officiella Pakistan sker omfattande kränkningar av de mänskliga rättigheterna och landets ledare fortfarande står över lagen. Pakistan är också en strikt islamisk stat, där det inte finns rum för människor med en annan tro eller religiösa minoriteter, och landet har som sagt även kärnvapen.
Kanske - men det kanske man inte kan säga - är Islamabad i själva verket ett större hot än Teheran. Jag vet inte. Jag har också en viss känsla av déjà vu med Pakistan - precis som i andra islamiska länder, till exempel Algeriet vid den tidpunkten, hindrar militärdiktaturer eller regimer där armén spelar en dominerande roll islamiska fundamentalister från att ta makten. Tyvärr betyder ökad demokrati ofta mer islamisk fundamentalism, och paradoxalt nog, mindre demokrati. Det är ett dilemma som inte är så lätt att lösa.
Marios Matsakis
(EN) Herr talman! Det mordiska angreppet på intet ont anande anhängare som välkomnade Benazir Bhutto tillbaka i Karachi den 18 oktober har varit ytterligare en hjärtlös terroristhandling mot utsikterna att få till stånd demokratiska förändringar i Pakistan.
Världssamfundet tittade skräckslaget på när fler oskyldiga civila offrades i en nation där general Pervez Musharrafs diktatoriska regim drar in landet i ett tillstånd av fruktan och försämrad lag och ordning. Denna brutala person, med sin grupp av korrupta kolleger på höga poster, är en cancerliknande plåga för det pakistanska folket. Han har tyvärr fortfarande den styrande makten, vilket främst beror på att han stöds av västvärlden, särskilt Förenta staterna, men även av en eller två EU-medlemsstater.
Tiden har nu kommit när västvärlden omgående måste dra undan mattan för president Musharraf och istället stödja de demokratiska reformistiska krafterna i Pakistan.
Benita Ferrero-Waldner
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! När nu Pakistan förbereder sig för det viktiga parlamentsvalet är läget, som vi alla vet, mycket svårt och distraherande, och även jag, precis som många av er, måste säga att jag blev djupt chockerad av det avskyvärda bombattentatet och mordförsöket i Karachi när Benazir Bhutto återvände till landet förra veckan, och även av den hemska förlusten av liv som har drabbat så många oskyldiga. Vi vill uttrycka vår fullständiga sympati till offrens familjer, och vi vädjar även till de pakistanska myndigheterna att dra de skyldiga inför domstol.
Detta attentat mot en fredlig samling människor har tydligt återigen visat terrorismens och fundamentalismens alla faror för det pakistanska folket. Benazir Bhutto hade rätt när hon beskrev denna fruktansvärda händelse som ett slag mot demokratin, särskilt i det nuvarande sammanhanget då det snart är val i landet.
Parlamentets önskan att uttrycka solidaritet med det pakistanska folket är både mycket relevant och läglig. Vi i Europa bör uppmuntra till ett mer öppet och demokratiskt samhälle och naturligtvis ett starkt civilsamhälle i Pakistan.
Det är också mycket viktigt att valet ger maximal demokratisk legitimitet till de blivande församlingarna, och valet måste vara demokratiskt, öppet och ge lika möjligheter till alla politiska konkurrenter.
Som ni känner till är detta ett av de länder till vilket vi kanske sänder en delegation som ska övervaka valet. I detta sammanhang genomförde tjänstemän från kommissionen ett undersökningsuppdrag i juni, och de konstaterade viktiga brister när det gällde förhållandena för det kommande valet, inbegripet valkommissionens oberoende, fullständighet och riktighet avseende väljarregistreringen, begränsande bestämmelser för kandidater och öppenheten under resultatprocessen.
Om man uppvisar en verklig politisk vilja finns det emellertid fortfarande tid att göra förbättringar inom en rad av dessa problematiska områden, och jag har därför ännu inte fattat beslut om vi ska använda en fullständig delegation för valövervakningen. Jag måste först se vad man har kommit fram till i sammanhanget.
Jag tror att de flesta i Pakistan vill se ett måttfullt, stabilt och demokratiskt Pakistan, och vi bör stödja dem när det gäller att uppnå detta mål. Vi gör mycket, t.ex. när det rör handeln, för att hjälpa folk ur fattigdomen, men vi gör också mycket på utbildningsområdet för att elever inte ska utbildas i koranskolorna och utbildas mot extremism och fundamentalism. Men vi bör också stödja detta eftersom det, som sagt, är av yttersta vikt för hela regionen, inklusive grannstater som det viktiga Afghanistan.
Vi har därför alla skäl i världen att fortsätta att engagera oss. Det är det vi försöker göra, och därför är denna debatt mycket läglig.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum efter debatten.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Eija-Riitta Korhola  
skriftlig. - (FI) Herr talman! Jag vill först och främst tacka alla för deras stöd för att Pakistan skulle bli ämnet för en skriftlig resolution. Ett styrkebevis för de demokratiska krafterna och en tydlig betoning på de mänskliga rättigheterna, inte på armén, är det bästa sättet att hindra radikala grupper från att komma till makten. Därför kräver detta nu vårt stöd, vilket även de religiösa minoriteterna gör.
Erfarenheterna från människorättsligt arbete visar att religionsfrihet är en viktig indikator på den människorättsliga situationen, det är ett slags lackmustest. Problemen blir först synliga i de religiösa gruppernas ställning och som brister i systemet för yttrande- och samlingsfrihet. Det finns ett samband mellan den demokratiska situationen och minoriteternas situation - där folkets möjlighet till deltagande är dåliga, lider också minoriteterna.
Man kan säga att Pakistans särskilda problem är missbruk av lagen om hädelse när det gäller religiösa minoriteter. Det måste finnas ett system för att skydda de religiösa värderingarna, inte aktiv förföljelse av människor som har en annan tro. Även om lagen innehållsmässigt sätt inte riktas mot någon särskild grupp, ser vardagen helt annorlunda ut. Dödsdomar utfärdas huvudsakligen mot personer som tillhör minoriteter. En rättslig reform är helt avgörande.
Detta är inte möjligt att nå endast med demokrati. President Pervez Musharrafs olyckliga beslut att stanna kvar på posten som arméchef har påverkat och försvagat Pakistans sociala utveckling under de senaste åren. Den gradvisa militariseringen av samhället har varit beklaglig.
Däremot stöder vi Pakistan i landets kamp mot talibaniseringen. Vi känner solidaritet med de pakistanier som drabbades av förra veckans förödande bombattack.
Förra månaden fick jag tillfälle att personligen sätta mig in i den politiska situationen i Pakistan. Jag hade äran att få träffa företrädare från olika politiska partier, senatorer och parlamentsledamöter. Jag vill särskilt nämna All Pakistan Minorities Alliance, vars viktiga arbete som företrädare för många minoritetsgrupper förtjänar omvärldens uppmärksamhet och stöd.
