A Parlament, a Tanács és a Bizottság dokumentumainak nyilvánosság általi hozzáféréséről (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont a Cappato-jelentés a Állampolgári Jogi, Bel- és Igazságügyi Bizottság nevében a Parlament, a Tanács és a Bizottság dokumentumainak nyilvánosság általi hozzáféréséről (az 1049/2001/EK rendelet végrehajtása).
Marco Cappato
Elnök úr, hölgyeim és uraim, ez a jelentés az Európai Unió dokumentumaihoz való nyilvánosság általi hozzáférés helyzetéről szól, és egyben lehetőséget ad néhány javaslat megtételére. A rendelkezésünkre álló rövid idő alatt három fontos pontot vetnék fel.
Az első a Tanácsra vonatkozik. Az Európai Unió kormányai törvényhozási joggal szembesülnek a Tanácsban, és mint minden törvényhozó gyűlésnek, ennek is kötelező lenne munkáját és határozatait nyilvánosságra hozni. Ezt azért szeretném hangsúlyozni, mert az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) és Európai Demokraták képviselőcsoport egyes bekezdések esetében részenkénti szavazásra irányuló javaslatokat terjesztett be. Remélem, hogy a részenkénti szavazásokat nem arra fogják használni, hogy a jelentés lényeges részeit töröljék. Például a jelentés 3. bekezdése intézkedés meghozatalát kéri Maurizio Turco, a korábban a Radikális Párthoz tartozó európai parlamenti képviselő ügyében hozott ítéletet követően, aki az európai intézmények jogi szolgálatai által meghozott jogi határozatok nyilvánosságra hozatalával és a Tanácsba küldött tagállami delegációk azonossága felfedése kötelezettségével kapcsolatban a bíróság előtt pert nyert. Jogunk van tudni, hogy ki szavaz a Tanácsban és hogyan. Én ezért remélem, hogy senki nem fog e 3. bekezdés ellen szavazni, sem a 9. bekezdés ellen, amely arról kér tájékoztatást, hogy mi történik a Coreperben, az Állandó Képviselők Bizottságában, és azt kéri, hogy ez a testület is tegye közzé ülései dokumentumait, és ne titkosítsanak diplomáciai dokumentumként minden nemzetközi politikai aktát. Ez egy nagyon fontos pont!
Az általunk felvetett másik pont a Parlamentre vonatkozik, a mi Parlamentünkre, mert nekünk kell elsőként közzétennünk, hogy mit csinálunk. Mi olasz radikálisok ezt a "választott képviselők nyilvános nyilvántartásának” nevezzük, más szavakkal, olyan nyilvántartásnak, ahol mindent kideríthetünk az európai parlamenti képviselők tevékenységéről, ki van jelen, ki hiányzik, hogyan szavaznak és természetesen azt is, hogy mennyi pénzt fizetnek nekik. Vigyázzanak azonban, és ezt azért mondom, mert az 5. bekezdéssel kapcsolatban is benyújtottak egy kérelmet a részenkénti szavazásra, tévedés volna azt hinni, hogy amennyiben ennek az információnak egy részét megtartjuk bizalmasan kezelendőnek - és itt Cederschiöld asszonyhoz szólok, mert tudom, hogy ő nagyon érzékenyen reagál erre a kérdésre -, csak azt érjük el, hogy még inkább kitesszük magunkat az európai parlamenti képviselők elleni agresszív, demagóg támadásoknak. Tudjuk, hogy egyes képviselőtársaink lefilmeztek más európai parlamenti képviselőket, amint más európai parlamenti képviselők után kémkedtek. A megoldás, ha ezt nem csupán megakadályozzuk, hanem a munkánkat teljes mértékben nyilvánosságra hozzuk, meghiúsítva azoknak az embereknek a kísérleteit, akik kulcslyukon akarnak leskelődni, mert megnyitjuk az ajtóinkat azzal, hogy a parlamenti bizottsági munkát, az üléseket és a Parlament valamennyi eljárását közzétesszük az interneten.
A harmadik pont, amit szeretnék felvetni, az a dokumentumok formátumára vonatkozik, mert a PPE-DE képviselőcsoport a 7. bekezdéssel kapcsolatban kért részenkénti szavazást erre a pontra vonatkozóan. Ebben a bekezdésben azt kérjük, hogy a dokumentumokat - technikai értelemben - nyílt forráskódú szövegszerkesztők felhasználásával hozzák létre, és tegyék lehetővé a tényleges többnyelvűséget és azoknak a technológiáknak az alkalmazását, amelyek a fogyatékkal élő személyek számára ugyancsak biztosítják az információk és a dokumentumok elérését. Remélem, hogy ebben a Parlamentben senki sincs az olyan többnyelvű nyílt forráskódú hozzáférés, az olyan technológiák alkalmazása ellen, amelyek elősegítik a fogyatékkal élők hozzáférését, mert ez valóban lényeges szempont az Európai Unió polgárainak bizonyos része számára.
Tudjuk, hogy a Bizottság a szabályaink reformjára tett javaslatot és ezzel a Cashman-jelentésben foglalkozunk, de ez az állásfoglalás az első lehetőségünk arra, hogy e Parlament számára meghatározzunk néhány hivatkozási pontot. Remélem, hogy ez sikerül, és nem lesz hiábavaló mindazon kritikus fontosságú ügyek felvetése, amelyekre kísérletet tettem e jelentésben.
Margot Wallström
a Bizottság alelnöke. - Elnök úr, azzal szeretném kezdeni, hogy köszönetet mondok önnek egy igen jól megírt és érdekes jelentésért, és gratulálok az előadónak. Ez egy fontos és nagy becsben tartott téma, különösen a 1049/2001/EK rendelet felülvizsgálata idején, figyelemmel azokra a változásokra is, amelyeket a Lisszaboni Szerződés - ha az hatályba lép - vezet majd be e fontos kérdésekkel kapcsolatban.
Elvben ez a jelentés a 1049/2001/EK rendelet végrehajtásáról szól, és ezért hadd kezdjem azzal, hogy emlékeztetek a rendelet végrehajtásának egyik pozitív elemére, mivel a számszerű adatok azt mutatják, hogy - és ezt a parlamenti jelentés is elismeri - az EU intézményei nagyobb számú dokumentumhoz biztosították a hozzáférést, miközben az elutasítások száma és aránya egyaránt csökkent.
Mi elköteleztük magunkat az átláthatóság és a nyitottság növelésének folytatása mellett. Egészen természetes, hogy a jelentés néhány ajánlása messze túlmegy az 1049/2001/EK rendelet 2006. évi alkalmazásán, és néhány nem is kapcsolódik közvetlenül a Bizottság tevékenységéhez, amint hallottuk is.
A jelentés számos, a nyitottsággal és a polgárokkal való kommunikációval kapcsolatos kérdést taglal, és én különösen üdvözlöm ezt, mint értékes inputot az átláthatóságról, a kommunikációról és az elérésről való általános gondolkodáshoz.
Engedjék meg, hogy röviden áttekintsek néhány ajánlást és a mögöttes elveket, mert ezeket érdemes alapos megfontolás tárgyává tenni.
A Turco-eset kapcsán biztosíthatom önöket, hogy a Bizottság ezt az ítéletet teljes mértékben figyelembe veszi. Amint elmondták, ez az ítélet a fokozott nyitottság követelményére vonatkozik, amikor a Tanács jogalkotói minőségében jár el, de alkalmazandó a Bizottságra és valamennyi intézményre is, és a Bizottság lehetővé teszi, hogy a hozzáférésre irányuló valamennyi kérést eseti alapon gondosan értékeljenek a bíróság által megállapított paraméterek szerint.
Másodszor, az igazgatási eljárásokra vonatkozó közös szabályok megállapítására irányuló javaslat esetében további gondolkodásra van szükség, mert ezek az eljárások természetüket tekintve bizonyos esetekben igen sajátosak és egyedi jellegűek minden intézménynél. Ez azt jelenti, hogy több időre van szükség annak vizsgálatára, hogy ezt miként lehetne végrehajtani.
Az az ajánlás, hogy vonjuk össze az 1049/2001/EK rendeletet és a történeti archívumok megnyitásáról szóló 354/83/EGK Euratom rendeletet, meglehetősen bonyolult egy konkrét ok miatt, nevezetesen, hogy az EK Szerződés 255. cikke és az 1049/2001/EK rendelet nem vonatkozik minden intézményre és testületre. Ez is megváltozhat, ha és amennyiben a Lisszaboni Szerződés hatályba lép, mert az kiterjeszti a hozzáférési jogot valamennyi intézmény és testület dokumentumaihoz. Azért nem olyan a könnyű a kettőt egyszerűen összevonni, mert a hatókörül eltér.
Ami az ombudsmannak a Bizottság publikus nyilvántartásaira vonatkozó kritikus megjegyzését illeti, szeretném biztosítani önöket, hogy ezt a megjegyzést nagyon komolyan vesszük. Amint önök is tudják, 2002 júniusa óta létezik és működik a dokumentumok publikus nyilvántartása, és azóta a Bizottság létrehozott egy, a komitológiai eljárások céljára rendelt nyilvántartást, valamint egy, a szakértői csoportokról szóló nyilvántartást is. Mindig mindent megteszünk, hogy korszerűsítsük belső informatikai rendszereinket.
Ez sajnos nem történik meg egyik napról a másikra, dolgoznunk kell rajta. Mindig figyelembe vesszük a nyilvános adatbázis által lefedett területek növelésének szükségességét, és remélem, tudják, hogy én személyesen is elköteleztem magam e mellett. Elismerjük, hogy még bővítenünk kell az ilyen nyilvántartásaink által lefedett területeket, és megerősítjük kötelezettségvállalásainkat, hogy a nyilvános nyilvántartásokat a nagyobb átláthatóság érdekében fogjuk fejleszteni.
Az állásfoglalásban önök megcélozzák a dokumentumkezelés, a közös portál és a Trans-Jai-projekt kérdését. A Bizottság támogatja a közös portál létrehozásának gondolatát, hogy segítsük a polgárokat a jogalkotási dokumentumokhoz való hozzáférésben. Azt hiszem, ehhez szükség lenne közös módszertanra, és meg kell vizsgálnunk ennek minden gyakorlati következményét a dokumentumazonosításra és a hivatkozásokra nézve. Szeretnénk látni egy olyan portált, amely valamennyi intézmény számára biztosíthatná a nyilvános dokumentumok teljes körű rendelkezésre állását, így szívesen dolgozunk együtt önökkel ezen.
Ami a Trans-Jai-projektet illeti, visszatérek arra, amit egy válaszban már októberben kifejtettem, azaz: ez várhatóan 2010-re nyílik meg a nyilvánosság előtt.
Engedjék meg, hogy kommentáljam az intézmények közötti információcsere kérdését. Értem, hogy önök mit akarnak itt mondani és elérni, de szeretném emlékeztetni önöket, hogy intézményeink között már létrehoztuk a munkamódszert a Bizottság birtokában lévő bizalmas információk cseréjére, és ezt a keretmegállapodás egy melléklete szabályozza. Arra is figyelemmel kell lennünk, hogy az intézmények közötti információ megosztásának kérdése nem kapcsolódik a nyilvános hozzáféréséhez, és mi úgy gondoljuk, ezt külön kell kezelni, ahogyan most is.
Ez a jelentés és a vita értékes és megbecsült input egy másik alkalomhoz is, amikor ezt tágabban vitathatjuk meg. Hálás vagyok a Parlament erőfeszítéseiért, hogy az átláthatóság és a nyitottság kérdését az EU napirendjének fontos ügyei között tartja számon. Nagyon sok ilyen kérdésre visszatérünk az egészen közeli jövőben, például a Polgári Szabadságjogi, Igazság- és Belügyi Bizottság és a Cseh Parlament jövő heti közös találkozóján, amelyen örömmel veszek majd részt, majd alig pár héttel később a 1049/2001/EK rendelet felülvizsgálatának fontos kérdésével foglalkozunk.
Úgy vélem a vitáknak nem szabad itt véget érniük. Nyitottnak kell lennünk az átláthatóságot illetően, és azon is el kell gondolkoznunk, hogy mit tehetünk proaktív módon a formális jogalkotáson kívül, például a jobb nyilvántartások, a felhasználóbarátabb módszerek és az elérhetőség, az aktív terjesztés és a dokumentumok gyorsabb közzététele érdekében. Amit én magam megtettem tavaly, az az volt, hogy a saját levelezésem nyilvántartását közvetlenül elérhetővé tettem a világhálón. Bizonyos vagyok benne, hogy önöknek mindannyiuknak vannak hasonló elképzelései és példái arra, hogy mit tehetnénk meg, ha egyszer elhatározzuk. Hát tegyük is meg.
Luis Herrero-Tejedor
Elnök úr, Cappato úr, az ön jelentése teli van jó szándékkal, amelynek legegyértelműbb bizonyítéka, hogy a Állampolgári Jogi, Igazság- és Belügyi Bizottság egyetlen módosítást sem tartott szükségesnek.
Ön maga volt az, aki 18 módosítást nyújtott be saját jelentéséhez. Ezek a módosítások azok, amelyek - általánosságban szólva - a jelentésnek radikális élt adnak, és amelyek súlyos kételyeket ébresztettek bennem.
Az azon jelentésben, amely kezdetben valamennyi képviselőcsoport támogatását elnyerte, az ön által javasolt módosításokat - hangsúlyoznám, hogy ezek az ön által saját magának javasolt módosítások - én négy külön csoportba osztanám. Először, ami lehetetlen: ön tesz néhány olyan javaslatot, amely lehetetlen. Például, Cappato úr, néhány javaslatának még nincs jogalapja: a különféle intézmények szabályait a Lisszaboni Szerződés hatályba lépéséig lehetetlen harmonizálni. Wallström biztos asszony éppen most mondott valami hasonlót. Ön azt is kéri, hogy 2009-et nyilvánítsuk az átláthatóság európai évének, ez azonban már késő, erre nincs idő. Ezért tehát az ön javaslatai közül néhány kivihetetlen.
Másodszor, a javaslatai közül néhány célszerűtlen. Például ön a képviselőcsoportok találkozóinak átláthatóságát kéri. Ez nem megy. Szükség van a titoktartásra, mert a titoktartás politikai érték. Ha nem akarok egyetérteni a pártommal, és fenn akarom tartani ellenvéleményemet, ezt én bizalmas körben akarom megtenni: ez nem az átláthatóság hiánya. Átláthatóságnak lennie kell a köztestületekben, de nem a pártokon belül, a belső viták zártságát garantálni kell. Ezért nem tudok önnel egyetérteni ezen a ponton.
Néhány más kijelentése, Cappato úr, téves. Ön például azt állítja, hogy a jogalkotási tevékenység 90%-a komitológiai eljárásban zajlik. Ez egy merész túlzás, Cappato úr. Továbbá, a komitológiai eljárásnak megvannak a saját magától értetődő átláthatósági normái. Ha további mechanizmusokat, további bürokráciát és még több ellenőrzést vezetünk be, éppen azzal kerülünk szembe, amit el akarunk érni, ez pedig az átláthatóság, ami szorosan kötődik az egyszerűséghez.
Végül - mielőtt az elnök jelez nekem, mert már majdnem az időm végére jutottam - az ön javaslatai közül néhány szükségtelen. Például én értem azt, hogy valóban csodálatos és vonzó a közvélemény számára, hogy a képviselők tevékenységének átláthatóságáról beszéljünk, hogy láthassák, mikor vesznek részt a plenáris üléseken. Ezt már most látható, Cappato úr. Az is látható, amikor vannak jelen a bizottságokban, mindegyiknek megvan a jegyzőkönyve, amely valamennyi polgár számára elérhető. Az európai parlamenti képviselők által igényelt juttatások is nyilvánosak. Más szavakkal, teljesen lehetséges, hogy a polgárok hozzáférjenek ehhez az információhoz.
Azért én megértem, csodálatos dolog a közvélekedés szempontjából és nagyon jól is fest, hogy védjük az átláthatóságot, de azt önnek is látnia kell, hogy az átláthatóság annak biztosítását jelenti, hogy a dolgokat úgy lássák, ahogyan azok valójában történnek, és ha mi hozzájárulunk a dolgok eltorzításához, Cappato úr, akkor nem az átláthatósághoz járulunk hozzá. Köszönöm a nagylelkűségét elnök úr.
Michael Cashman
a PSE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, köszönöm, Marco, ezt a kiváló jelentést, de sajnálatos módon egyet kell értenem másokkal e Házban, hogy ön túlment az illetékességén - és én tudom is, hogy miért.
Az előző felszólaló azt mondta, hogy lehetetlen dolgokat állított. Ha nem kívánjuk a lehetetlent, hogyan tudjuk valaha is elérni a változást?
De természetesen ön túlment az illetékességén. Nem fogjuk közvetíteni a képviselőcsoportok üléseit. Az, hogy az európai parlamenti képviselők a honlapjukon vagy a Parlament tájékoztatási szolgálatán keresztül közzéteszik, hogy mit tesznek és hová mennek, nem jelenti azt, hogy ők hatékonyan, és nem jelenti azt, hogy jól dolgoznak.
A rendelet valamennyi, a három intézmény által jogalkotói minőségében eljárva birtokolt, kapott vagy előállított dokumentumhoz való hozzáférésről szól. Ez az, amire vissza kell térnünk. Meg kell határoznunk, mit jelent a "jogalkotói minőség”. Meg kell vizsgálnunk, hogy a rendelet miként működött mostanáig, és azt kell jobbá tennünk. Ez az, amit én tenni szeretnék, együtt az összes szereplővel, és én örömmel üdvözlöm itt a svéd minisztert, Cecilia Malmströmöt, aki kezdetben dolgozott ezen. Mindannyian tovább akarjuk vinni a hozzáférés ügyét.
Miért? Mert felismerjük: sokan tudják, hogy itt történnek a dolgok, különösen a Tanácsban, ahogyan ön is illusztrálta, amikor az ő minisztereik, a saját nemzeti minisztereik vesznek részt a munkában, de az, hogy miként vitatkoznak, és miként szavaznak, az titok. Ha egyszer végre felfedjük ezt a titkos elemet, és felszínre hozzuk, hogy a tagállami miniszterek valójában miként szavaznak, akkor ezek a miniszterek otthon a saját tagállamukban elszámoltathatóvá válnak, és hirtelen a nemzetek polgárai érezni fogják a különféle európai ügyekhez való kapcsolatokat.
Tehát Marco, sajnálom, hogy - különösen ezzel az álmával - tovább ment, mint ameddig az illetékessége terjedt. Ha nem nyilatkozta volna, hogy ön egy olasz radikális, soha sem jöttem volna rá ebből a jelentésből, de az a tény, hogy ön elvárja, hogy a politikai pártok tegyék közzé belső vitáikat - ez nem fog megtörténni, és amint az előző hozzászóló mondta, ön mást sem tesz, mint felszínre hozza a megosztottságot a helyett, hogy megerősítené azt a tényt, hogy azért vagyunk itt, mert hiszünk a polgárainknak felelős Európában. Ezért lesz olyan nehéz a szavazati lista összeállítása. A szívem önnel van, de az eszemet kell követnem.
Alexander Alvaro
Elnök úr, üdvözlöm biztos asszony. Holnap képviselőtársamnak, Cappato úrnak a dokumentumokhoz való nyilvános hozzáférésről szóló jelentéséről szavazunk. Cashman úr - aki nagyon jó és rendszerint hihetetlenül hatékony kollegám - már rámutatott: a legfontosabb az, hogy a nyilvánosság számára hozzáférést biztosítsunk azokhoz a dokumentumokhoz, amelyeket itt megvitatunk, és amelyekről döntünk.
Az ember vádolhatja Cappato urat azzal, mint azt Herrero-Tejedor úr és Cashman úr tették, hogy túlmegy az illetékességén. Nyilván ez értelmezés kérdése, és ebben az esetben nem is teljesen indokolt. Az a vita, hogy a képviselőcsoportok ülésein történteket elvileg nyilvánosságra kell-e hozni, nyilván olyasmi, amiről beszélhetünk. A kérdés akkor az, hogy ilyen esetben jogunk lenne-e például a képviselőcsoport többségének kérésére zárt ülést tartani, mert minden bizonnyal vannak olyan érzékeny kérdések - amint mindannyian tudjuk a saját értekezleteinkről -, amelyeket először egymás között kell tisztáznunk, mielőtt a nyilvánossághoz fordulhatnánk velük. Véleményem szerint normális dolog, hogy az ember nem teregeti ki a szennyesét.
Egyébként ez a példa azt mutatja, hogy a politikai pártoknak - ebben az esetben nem a pártok képviselőcsoportjainak - mindig fűződik bizonyos érdekük a nyilvánossághoz, amikor ez nekik használ. Ha nem így lenne, a pártkongresszusokat nem közvetítenék olyan széles körben. Érdekes módon senki nem panaszkodik, hogy egyes politikai pártok kongresszusait, ahol igazán meleg dolgok történnek, teljes egészében közvetíteni lehet.
Azt hiszem, elmondhatom azért, hogy Cappato úr jó munkát végzett, bár - ehhez hozzászoktunk - más képviselőcsoportoktól esetleg érkezhetnek a javításra irányuló javaslatok. Néhány esetben ezek tényleg olyan jók, hogy megfontolás tárgyává kellene tenni őket.
A két másik intézménnyel összehasonlítva a Parlament még mindig úttörőnek tekinthető, amikor az átláthatóságról van szó, így ez számomra nem súlyponti kérdés, mivel mind a dokumentumok elérhetőségét, mind az ülések és az Európai Parlament tagjai tevékenységeinek átláthatóságát illetően mi nyitottabbak vagyunk, mint bármilyen nemzeti parlament. Ez nem jelenti azt, hogy ne lenne igény a helyzet javítására a többi intézménynél, mindenekelőtt a Tanácsnál, amely sajnálatos módon nincs most jelen. Cashman úr éppen most mondta, ahhoz, hogy létrejöjjön a politikai intézkedésekért viselt felelősség, tudnunk kell, hogy ki hozza a döntéseket és miként.
Ennél fontosabb azonban, hogy hozzáférést biztosítsunk például a komitológiai eljárás keretében keletkezett dokumentumokhoz. Konkrét példa a kézipoggyászban lévő folyadékokról szóló rendelet, amelynek a melléklete nem volt elérhető a polgárok számára, de a parlamenti képviselők számára sem. Az Európai Unió legtöbb tagállamában az átláthatóság előírását nem ok nélkül vezették be, ugyanis meg kell adni a lakosságnak a lehetőséget, hogy átláthassák a politikai tevékenységeket, hogy megteremtsék a felelősséget és akkor adott esetben a választások során is másképpen dönthetnek.
Köszönöm a többletidőt elnök úr. Sok szerencsét Marco. Ön mellett leszek a szavazáskor holnap, és úgy vélem, hogy mindennek jó vége lesz.
Ryszard Czarnecki
Elnök úr, ha az Európai Unió a polgárokért és nem az eurokratákért van, akkor nyilvánvaló, hogy átláthatóbbnak kell lennie, csak úgy, mint az Európai Unió testületei tevékenységének is. Az Unió csak így tudja visszaszerezni a hanyagul elvesztegetett hitelességét. Például a hitelessége sérült az alkotmányszerződés keresztülvitelére irányuló kísérletek miatt, és a nemzeti népszavazások elmaradása miatt. Ezért helyes azt követelni, hogy a Tanács valamennyi vitája, amikor Európa sorsáról döntenek, legyen hozzáférhető az Európai Unió tagállamainak polgárai számára. Ezek a viták azonban nem foglalják magukban a képviselőcsoportok vitáit.
Az is fontos, hogy a Parlament, a Tanács és az Európai Bizottság a dokumentumokhoz való hozzáférés biztosításának ugyanazokat az elveit fogadja el, hogy ne váljanak magányos csillagokká az információ és az információtechnológia égboltján. Azt hiszem, ez a jelentés fontos lépés az átláthatóság felé. Ugyanakkor - bizonyos kérdésekre tekintettel - szilárd véleményem: lehetséges, hogy túl messzire megy. Még Lenin elvtárs is azt mondta egyszer, hogy néha két lépést kell előre megtennünk, hogy azt az egy lépést hátrafelé megtehessük. Lehetséges, hogy az előadónak erre emlékeznie kellene.
Eva-Britt Svensson
Elnök úr, az előadó, Cappato úr jelentése azt jelzi, hogy súlyos hiányosságok vannak az EU-dokumentumok elérhetősége tekintetében. Az éves jelentéssel összefüggésben én támogatom az előadó javításokra irányuló javaslatát. Ugyancsak támogatom az előadó által beterjesztett módosító indítványokat. Feltételezem továbbá, hogy a Parlament megszavazza a nyilvánosság által történő hozzáférés valódi elvét a nyilvános hozzáférésről szóló rendeletre vonatkozó Cashman-jelentésről a következő szavazás során.
Ami az éves jelentést illeti, én főként arra szeretnék rámutatni, hogy teljesen elfogadhatatlan, hogy ne biztosítsanak a nyilvánosság számára hozzáférést az átruházott jogalkotás tekintetében, mivel ezek az EU intézményei által évente elfogadott kötelező érvényű jogi aktusok 90%-át ölelik fel. Ugyancsak teljesen átláthatóvá kell tenni a képviselők szerepét a Parlament munkájában, valamint a parlamenti megbízatásukkal összefüggésben álló pénzügyi körülményt. Én támogatom az egyesített dokumentum-nyilvántartásra irányuló javaslatot.
Végezetül, szeretném azt mondani, hogy a nyilvánosság számára biztosítandó nagyobb hozzáférés nem populista, hanem demokratikus követelés.
Nils Lundgren
Elnök úr, a demokráciában az átláthatóság a becsület elve. Demokratikus országokban a polgárok választják meg a kormányzó hatalmat. Ez a hatalom a demokratikus döntések végrehajtására tisztviselőket nevez ki. Abszurd lenne ezért, ha ezek a választott képviselők és kinevezett tisztviselők jogosultak lennének arra, hogy információkat tartsanak vissza a választóiktól. Annak, ha ez mégis megtörténik, két magyarázata van. Az első a pre-demokratikus társadalom hagyatéka, ahol az embereket a nem választott uralkodók alattvalónak tekintették. Az alattvaló nem avatkozhatott bele az uralkodó ügyeibe. A második az, hogy a nemzet biztonsága, a polgárok integritásával kapcsolatos megfontolások, az üzleti titok, a piaci befolyás és hasonló megfontolások az átláthatóság alól kivételeket tehetnek szükségessé.
Ma már az első magyarázat teljességgel irreleváns. A hatóságoknak e minőségükben tilos információt visszatartani a néptől. A második magyarázat azonban igaz és nagyon nehéz kötéltáncot igényel. A helyes egyensúly keresésére irányuló legitim követeléseket azonban a hatóságok gyakran a titkosság fenntartására használják.
Az EU nem büszkélkedhet az átláthatóság hagyományával. Gyermekkorában és korai fiatalkorában az EU szinte teljesen titkos intézmény volt, beleértve még a Bizottság belső telefonkönyvét is. Az EU maradi birodalomként indult és még ma is az, bár fontos lépéseket tettek: 1993-ban megszületett a Magatartási Kódex, 1998-ban elfogadták a Svéd Újságíró Szövetség követeléseit, majd a 2001-ben a rendeletet.
Bizonyos büszkeséggel jegyzem meg, hogy saját hazám Svédország rendelkezik a törvény által előírt átláthatóság leghosszabb történelmi hagyományával. Ezért volt az, hogy a svéd állam is beavatkozott a Turco-esetbe, és rávette az Európai Bizottságot, hogy bírálja felül a Tanácsot és az Elsőfokú Bíróságot tavaly nyáron. Ez még egy lépés volt, hogy távolodjunk a maradi hatalomtól, de a demokratikus átláthatóság létrehozásához az EU-ban út igen hosszú vezet. Rengeteg belső ellenállást kell felszámolni. Cappato úr jelentése ezért megérdemli, hogy a Ház teljes támogatását megkapja, ami további előrelépést jelentene ezen a hosszú úton.
Luca Romagnoli
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, csak néhány másodpercig szólalok fel azért, hogy elmondjam, egyetértek Cappato úr jelentésének nagy részével. Meglepő lenne, ha nem így lenne, mert én vagyok az egyetlen olyan olasz európai parlamenti képviselő, aki megpróbálta nyilvánosságra hozni az olasz parlamenti delegáció jelenléti listáját, és az általuk itt a Parlamentben feltett kérdések számát. Ezt évente megteszem abban a kis könyvecskében, amelyben beszámolok parlamenti tevékenységemről.
Boldogabb lennék, ha például az olasz sajtó, amely túlságosan is gyakran mutat ránk, olyan információkat tenne közzé, amelyek esetleg önmagukban nem világrengetőek, de akkor is illusztrálnák azt, hogy egy olasz európai parlamenti képviselő milyen feladatokat lát el itt. Jobb lenne, ha arra is rávilágítanának, hogy cselekedeteink, ha megfelelően tesszük a dolgunkat, abban az értelemben függetlenek attól a politikai hovatartozástól, amelynek alapján megválasztottak bennünket, hogy mi megpróbálunk az egész rendszer szolgálatára lenni.
Én üdvözlöm Cappato úr kezdeményezését. Csaknem mindent meg fogok szavazni a javaslatából.
Marian-Jean Marinescu
(RO) Az Európai Unió az átláthatóság elvére épül, melyre az Európai Unióról szóló Szerződés 1. és 6. cikke, valamint az Európai Unió Alapjogi Chartájának 41. cikke utal.
Európa már a kezdetektől olyan döntéshozatali folyamat mellett állt ki, amely átlátható, és a lehető legközelebb áll a polgárokhoz. Az Európai Parlament - jellegénél fogva - elsőként támogatja a nyilvánosság hozzáférését a döntéshozatali folyamathoz, mivel a jogalkotási és nem jogalkotási tevékenységre vonatkozó különféle vélemények segítenek az európai polgároknak az Európa intézményeibe vetett bizalmának megerősítésében.
Jelenleg az európai intézmények dokumentumaihoz való nyilvános hozzáférés meglehetősen jó. Nyilvánvaló azonban, hogy a hozzáférési jogra irányadó 2001. évi európai jogszabályt korszerűsíteni kell.
A Parlament már 2006-ban felkérte a Bizottságot, hogy terjesszen be javaslatokat a rendelet módosítására, és több ajánlást is tett:
a jogi aktusok valamennyi előkészítő dokumentumát is a nyilvánosság számára közvetlenül elérhetővé kell tenni, és
létre kell hozni az előkészítő dokumentumok egyedüli elérési pontját.
A Bizottság figyelembe vette ezeket az ajánlásokat és 2008-ban felvette azokat a rendeletre irányuló új javaslatába.
A döntéshozatali folyamat során az érintett felek eltérő, néha ellentmondásos véleményekkel szembesülnek. A tárgyalás vezethet valamennyi érintett számára leginkább elfogadható döntéshez. Európa polgárait tájékoztatni kell arról a folyamatról, amely az elfogadott döntésekhez vezet, mert ezeknek a döntéseknek közvetlen hatása van az életükre.
Marianne Mikko
(ET) Hölgyeim és uraim, a demokrácia az átláthatóságra és a nyitottságra épül. Ez különösen fontos most, amikor közelednek a júniusi Európai Parlamenti választások.
A webes környezet egyszerűsítése segítene a választói részvétel növelésében az Európai Parlamenti választásokon. Ha világos, érthető tájékoztatást adunk a polgároknak a képviselők tevékenységéről és általában az Európai Parlament működéséről, felkelthetjük a fiatalok és az idősek érdeklődését az iránt, amit teszünk. Az e-Parlament üdvözlendő kezdeményezés.
A képviselő munkájára vonatkozó mindenféle információnak keresési kritériumok alapján a polgárok rendelkezésére kellene állnia. Egyetértek az előadóval abban, hogy a plenáris ülés tevékenysége mellett az embereknek hozzáférést kellene biztosítani a bizottságokban és a delegációkban folyó munkához is. Lehetővé kell tennünk, hogy a polgárok teljes mértékben megértsék tevékenységünket.
Ugyancsak támogatom az információ és dokumentumok közös nyilvántartásának létrehozását. Fontos, hogy a polgárok figyelemmel kísérhessék azokat az eljárásokat, amelyek iránt érdeklődnek, és egy helyről férhessenek hozzá minden dokumentumhoz. Az egységes portál létrehozása időbe telik, de el kell indulnunk ebbe az irányba. Ez jelen és a jövő útja. Én támogatom a Cappato-jelentést.
Marian Harkin
Elnök úr, szeretnék gratulálni kollegámnak, Marco Cappatónak a jelentéséhez. Fontos, hogy erről itt vitatkozunk a Parlamentben.
Amikor elszámoltathatóságról és átláthatóságról beszélünk, magunkkal kell kezdenünk, és ez az EU összes intézményét jelenti. A jelentés nagy részével egyetértek. Van azonban egy-két kifogásom. Például biztosítanunk kell, hogy amennyiben tájékoztatást adunk - mondjuk - a képviselők tevékenységéről, az ilyen információ átfogó legyen. Különben úgy járunk majd, hogy mindennek tudjuk az árát, de semminek sem az értékét. Ezen azt értem, hogy a munkatervünk meglehetősen tág. Nem csak arról van szó, hogy részt kell vennünk a bizottsági munkában vagy a plenáris üléseken. A képviselők tevékenységére vonatkozó bármely információnak valamennyi tevékenységet fel kell ölelnie. Ha nem így teszünk, a nagyon értékes, de nem a Parlamentre koncentrálódó munka veszne el, mert válna láthatatlanná.
Kollégám, Romagnoli úr azon megjegyzését illetően, hogy az ő jó munkájára nem csap le a sajtó, csak annyit szeretnék mondani, csak az hír, ha nem végzi el a munkáját.
Végezetül szeretném elmondani, az ügy lényege az, hogy akkor kell megteremteni átláthatóságot, amikor jogalkotói minőségünkben járunk el. Egyetértek Michael Cashmannel, hogy valamennyi polgárnak tudnia kell, miniszterei miként szavaznak a Tanácsban. Ez kulcsfontosságú. Különben a "okold Brüsszelt” brigád kezére játszunk, amikor valami otthon nem sikerül.
Hans-Peter Martin
(DE) Elnök úr, feltételezem, hogy az én tapasztalatom nagyban hasonlíthat az európaiak millióinak tapasztalataihoz. Biztos asszony, én 1999-ben valóban nagy lelkesedéssel léptem be a Parlamentbe, ami maradt el a mögött, mint amit ön a mai napig mutat. Ekkor azt tettem, amit oly sok polgár is. Tudni akartam valamit, és ez az volt, hogyan születnek a döntések. Hova megy a pénz? Ki kapja meg azt? Egyre több szavazó jön hozzám azzal: nem tudjuk, hogyan is állunk ezzel az EU-val. Ez volt az én tapasztalatom is. Sajnálatos módon ekkor az ember rájön, hogy sok intézkedés mögött nyilvánvaló szándék húzódik meg az intézményeinkben még mindig fellelhető felelőtlenség elfedésére, ide értve a nem egyértelműen hozzárendelt jogalkotást. Én csak arra tudom ösztönözni önöket, ragaszkodjanak meggyőződésükhöz és lépjenek tovább, mint a Cappato-jelentés most, és ezt az alapinformációt tegyék elérhetővé. Ez valóban eredmény lenne, és ezt 10 év után mondom.
Carlos Coelho
(PT) Elnök úr, Wallström asszony, hölgyeim és uraim, az átláthatóság elve az Európai Unió alapelve. Az erősíti intézményeink demokratikus jellegét és elősegíti a polgárok részvételét a döntéshozatali folyamatban, ezáltal nagyobb legitimitást biztosít a hatóságoknak, mert ez hatékonyabbá és a nép előtt elszámoltathatóvá teszi őket. Én támogatom azt az elvet, hogy valamennyi demokratikus intézmény kötelessége biztosítani, hogy tevékenysége, dokumentumai és határozatai nyilvánosak legyenek. A dokumentumokhoz való hozzáférés alapvető eleme az európai intézmények között szükséges őszinte együttműködésnek.
A CIA európai tevékenységeinek vizsgálata során én erőteljes kritikát gyakoroltam azért, mert a Tanács a lényeges dokumentumokhoz való hozzáférés teljes vagy részleges korlátozásával ezt az őszinte együttműködést sértette meg. Ezért is üdvözöltem a Bíróság határozatát a Turco-ügyben, amelyben arra a következtetésre jutott, hogy általában létezik a Tanács jogi szolgálatának a jogalkotási folyamathoz kapcsolódó véleménye közzétételére vonatkozó kötelezettség; ezek a vélemények kulcsfontosságúak lehetnek annak az iránynak a megértésében, amely felé a döntéshozatali folyamat haladt.
Egyetértek azzal is, hogy a 2001. évi rendelet felülvizsgálatát folytatni kell, és nemcsak azért, hogy reagáljunk az azóta feltárt hiányosságokra, hanem azért is, hogy beépítsük a legutóbbi esetjogot, konkrétan a Turco-ügyben hozott ítéletet. Ezzel együtt nyilvánvalóan tiszteletben kell tartanunk a rendelkezésünkre álló jogalapot. Az előadó javaslatai közül néhány messze tovább megy annál, mint amit e jogalap megenged, amint erre már Herrero úr és Cashman úr is rámutatott.
Vannak például olyan, a nemzeti parlamenteket megcélzó szabályok, amelyeknek nincs jogalapja. A Turco-ügyben hozott ítéletében a Bíróság maga is elismeri, hogy a rendelet alkalmazásakor tiszteletben kell tartania a közzététel kockázata és a dokumentum hozzáférhetővé tételéhez fűződő közérdek közötti egyensúlyt. Néhány esetben Cappato úr olyan javaslatokat tesz, amelyek nézetem szerint ezt az egyensúlyt veszélyeztetik.
Călin Cătălin Chiriţă
(RO) Szeretném hangsúlyozni, hogy miközben Cappato úr kezdeményezése kezdetben széles körű támogatást élvezett, a később benyújtott 18 módosítás ennek a kezdeti támogatásnak az elvesztéséhez vezetett.
Én mégis támogatom azt, hogy a Parlament, a Tanács és a Bizottság birtokában levő dokumentumokhoz való nyilvános hozzáférés alapvető ahhoz, hogy az Európai Unió közelebb kerüljön polgáraihoz. Először azt szeretném hangsúlyozni, hogy szükség van a komitológiai eljárás során létrejött fő dokumentumok közzétételére.
Másodszor, úgy vélem, jó gondolat lehetne, hogy az Európai Parlament honlapján az egyes európai parlamenti képviselők tevékenységét részletező személyes profilok között tegyék közzé az egyes képviselők által azon parlamenti bizottságban benyújtott módosításokat is, amelyben dolgoznak. A polgároknak egyértelműen látniuk kell, hogy az európai döntéshozatali folyamatban az európai parlamenti képviselők - természetesen a jelentések, az állásfoglalások és a plenáris viták mellett - milyen módosításokat nyújtottak be.
Harmadszor, amikor az Európai Tanács társjogalkotói intézményként jár el a Parlament mellett, a Tanácsnak is nyilvánosságra kellene hoznia a vitáit, csakúgy, mint ahogyan a Parlament azt meg is teszi. A Tanács átláthatóságát mostantól a viták közzétételével kellene demonstrálni, mielőtt a Lisszaboni Szerződés erre kötelezi.
Ewa Tomaszewska
(PL) Elnök úr, a politikai jogok közé tartozik a társadalom által megválasztott képviselők, mint fontos közfunkciókat betöltő személyek tevékenységére vonatkozó információhoz való hozzáférés. Ez főként az Európai Unió intézményeinek esetében igaz, ide értve a Tanácsot is, amelynek a dokumentumai nehezen elérhetőek. Az interneten rendelkezésre álló tájékoztató programoknak felhasználóbarátnak kell lenniük, és biztosítani kell, hogy az érdeklődő személyt könnyedén elvezessék a keresett dokumentumhoz. Bár sokan rendelkeznek már internet-hozzáféréssel manapság, de nem mindenki. Szükség van olyan publikációkra, amelyek könyvtárakban érhetők el, és olyan összegzésekre, amelyek hozzáférhetőbbek azon emberek számára, akiknek a szövegolvasás gondot jelent. Meg kell azonban fontolnunk, vajon a képviselőcsoportok vitáinak teljes leiratát nyilvánosságra kell-e hozni.
Charlotte Cederschiöld
(SV) Elnök úr, az átláthatóság valóban drámai változásokon ment át az EU-ban a 1049/2001/EK rendelet és a honlapok megjelenése óta - és bizonyos vagyok benne, hogy a biztos asszony is egyetért ezzel.
Szeretném hangsúlyozni, úgy vélem, az elmúlt években a Bizottság és a biztos asszony is rendkívül jó és konstruktív munkát végeztek ezzel a kérdéssel kapcsolatban. A kezdetektől tudtuk, hogy ez nem könnyű feladat, de úgy vélem, hogy az együttműködés az elmúlt években rendkívül konstruktív volt, amiért önöknek dicséretet kell kapniuk. Mindenki állandóan panaszkodik a Bizottság miatt, de nem hiszem, hogy ez minden szempontból teljesen indokolt lenne.
Természetesen nem állhat elő olyan helyzet, amikor az igazságügyi és belügyi jogszabályok indokolása nem átlátható. Alvaro úrnak teljesen igaza van e tekintetben. Ez természetesen teljesen lehetetlen. Addig elmenni azonban például, hogy egy tisztviselő vagy az európai parlamenti képviselő naponta jelentést nyújtson be arról, hogy aznap mit csinált, teljesen ésszerűtlen. Végül oda jutunk, hogy a nap felét azzal töltik el, hogy jelentést írnak arról, mit csináltak.
Szeretném azzal zárni, hogy támogatjuk Cappato úr jelentését, feltéve, hogy az egyértelmű, nem szükségtelenül bürokratikus, jogbiztonságot teremtő jogszabályt eredményez.
Bogusław Rogalski
(PL) Elnök úr, feltéve hogy a jogállamiságra épülő demokratikus rendszerek kötelező azoknak a rendelkezéseknek a közzététele, amelyek polgáraikat kötik, biztosítanunk kell, hogy az intézmények tevékenysége átlátható és nyitott legyenek. A gyakorlatban a demokratikus jogalkotó testületek tanácskozásainak és vitáinak, valamint szavazatainak, ha csak lehetséges, átláthatónak kell lenni, és a jogszabálytervezetek esetében biztosítani kell a nyilvános hozzáférést. Sajnálatos módon a Tanács gyakran olyan módon működik, hogy az megnehezíti a dokumentumoknak az eljáráshoz való kapcsolását. Ez azután lehetetlenné teszi a polgárok számára, hogy hozzáférjenek az ilyen dokumentumokhoz.
Mindannyian tudjuk, hogy az internet rendkívül fontos szerepet játszik, mert a polgárok számára biztosítja az EU dokumentumaihoz való hozzáférést. Ezért szükség van egy egységes EU-portálra, amely elősegíti a dokumentumokhoz, eljárásokhoz és intézményekhez való hozzáférést. Meg kell határoznunk a végrehajtási igazgatási eljárások közös szabályait, valamint a dokumentumok benyújtásának, minősítésének, nyilvántartásba vételének és terjesztésének a szabályait. Parlamentünknek példát kell mutatni a többi intézmény számára.
Avril Doyle
Elnök úr, én gondosan feljegyeztem, amit az előadó mondott. Itt két kategóriáról van szó: az EU jogalkotási munkájára vonatkozó információhoz való hozzáférésről és a nem jogalkotási dokumentumaihoz való hozzáférésről. Az elsővel kapcsolatban támogatom az úgynevezett aktív átláthatóságot egészen az információszabadság, mint norma szintjéig, sőt egészen addig, hogy tanácsi szinten erőteljesen csökkenteni kell a titkos ülések és titkos dokumentumok számát. Azt hiszem, tudnunk kell, hogy a minisztereink minként szavaznak, hogy elszámoltathatóak legyenek, és hogy véget lehessen venni ennek a "hibáztasd Brüsszelt” kultúrának, ami otthon, a nemzeti parlamentekben folyik. Én is kívánatosnak tartom az európai parlamenti képviselők jelenléti és szavazási nyilvántartásaihoz való könnyű hozzáférést a parlamenti munka minden szintjén.
Bennünket a polgárok egy feladat ellátására választottak meg és jogos, hogy elszámoltathassanak bennünket. Másrészről azonban az a javaslat, hogy valamennyi képviselőcsoport vagy párt értekezlete álljon nyitva a nagyközönség vizsgáló tekintete előtt, nyilvánvalóan butaság és recept a napirend eltérítésére. Én nem félek az átláthatóságtól. Mi tisztességes munkát végzünk itt politikusként, és ki kell állnunk a szakmánk méltósága érdekében.
Carlo Fatuzzo
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, teljesen bizonyos vagyok abban, hogy Cappato úr jelentése gondosan kerülte, hogy olyan köztisztviselők lábára lépjen, akik aggódnak a titkosság miatt, és azért, hogy azt bizonyos helyzetekben a jövőben is fenn kell tartani. Ez minden bizonnyal nagyon fontos indok, ami a jelentés elfogadása mellett szól, de én szeretném csillapítani azoknak az aggályait, akik attól félnek, hogy a cselekvés szabadságához és a magánélethez fűződő jogunkat sértik meg.
Nézzük csak meg, mi történik, amikor az asztal másik oldalára ülünk, és az ügyintéző akarja kideríteni, hogy mi, polgárok, mit csinálunk. Nekünk semmilyen titkunk nem lehet, néhány tagállamban lehallgatják még a férj és a feleség, a szülők és a gyermekek stb. közötti telefonhívásokat is. Egyáltalán nem kell tartanunk attól, ha a polgárok pontosan megtudják, hogyan készülnek a törvények, és a határozatok, amelyeket a Bizottságban vagy a Tanácsban hoznak meg, és ez vonatkozik a mi Parlamentünk által meghozott jogalkotási döntésekre is. Én üdvözlöm ezt a kezdeményezést.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Az Európai Unió intézményei tevékenységének alapját az átláthatóságnak és a nyitottságnak kell képeznie. Csak akkor válik tevékenységünk érthetőbbé a polgárok számára, és csak akkor tudunk közelebb kerülni hozzájuk, ha sikerül az átláthatóság megfelelő szintjét elérni. Az Unió előtt álló intézményi válság mindannyiunk számára mutatja, hogy e kérdés helytelen megközelítésének milyen következményei lehetnek. Véleményem szerint pontosan az Európai Unió polgárai iránti ilyen lenéző viselkedés volt az, ami az intézményi reformok fiaskóját okozta, és a Lisszaboni Szerződés franciaországi, hollandiai és írországi ratifikálását megakadályozta.
Ezért le kell vonnunk a helyes következtetéseket, és tudnunk kell, hogy az alapvető prioritásnak az Európai Unió tevékenysége társadalmi elfogadásának kell lennie. Ahhoz, hogy ezt elérhessük, a polgároknak tudniuk kell, hogy mit csinálunk, hogyan működünk és végső soron milyen döntéseket hozunk. Szükség van arra, hogy az Európai Unió valamennyi intézményének tevékenységéről világos, a szövegösszefüggéseket megvilágító és érthető információs forrás álljon rendelkezésre. Az Európai Parlament helye minden bizonnyal e változások élvonalában van, mivel ez az intézmény áll a legközelebb az Európai Unió polgáraihoz. Emlékeznünk kell arra, hogy az Uniót éppen ezeknek a polgároknak az érdekében hozták létre.
Margot Wallström
a Bizottság alelnöke. - Elnök úr, köszönöm önnek ezt a vitát és ezt az eszmecserét. Azt hiszem, ez a vita nehezen összegezhető, de ha meg kell tennem, akkor megismételném azt, amit néhányan arról mondtak, hogy itt valamennyi demokrácia alapvető eleméről volt szó.
Én szívesebben nézem ezt a jelentést a polgárok szempontjából: a polgároknak joguk van tudni, hogy mi folyik itt, és joguk van hozzáférni az információhoz és a dokumentumokhoz, hogy ezután tájékozottan hozzanak döntéseket. Ez az év meghatározó mindannyiunk számára, mert június 7-én Európa polgárai a választásokon szavaznak. Ehhez természetesen alapvető, hogy hozzájussanak az információhoz.
Még mindig cipeljük magunkkal a kultúrák és vélemények történelmi eltéréseinek terhét azzal kapcsolatban, hogy mi az, amit nyilvánosságra kell hozni, és mi az, amit nem. Azt hiszem, néhány esetben még mindig ezzel küszködünk. Én olyan országból jöttem, ahol a nyitottság elvének és a dokumentumokhoz való hozzáférésnek igen hosszú hagyománya van, miközben más tagállamokban ennek éppen az ellenkezőjéről van szó: először jön a titkosítás, és csak azok a dolgok válnak nyilvánossá, amelyekről döntést hoznak, hogy ne legyenek titkosak. Ez olyasmi, amivel próbálnunk kell szakítani. Azt hiszem, hogy a jelentés rámutatott az e kérdések közötti valamennyi kapcsolatra és összefüggésre, és nekünk azt politikai szempontból kell vizsgálnunk.
A Lisszaboni Szerződés szépsége újfent abban van, hogy az ténylegesen kiterjesztené az információhoz és a dokumentumokhoz való hozzáféréshez fűződő jogot, és remélhetőleg véget vetne az "egymásra mutogatós” játéknak, mert nekünk is lehetőséget adnak annak követésére, hogy mi folyik az Európai Tanácsban. Cashman úr és mások is említették ezt, és úgy vélem, ez mindannyiunk számára fontos.
Remélem, tudják, hogy a mindennapokban is számíthatnak rám a folytatásban, mert küzdök azért, hogy a Bizottság valóban javítsa a dokumentumaihoz való hozzáférés feltételeit. Megnézhetjük, mit csinálunk a bizottságokban; javíthatunk azon, amit a nyilvántartásokkal és számos egyéb ponttal kapcsolatban csinálunk, amiket Cappato úr vetett fel, és ezek igen hasznosan a számunkra. Azt hiszem, önöknek változatlanul nyomást kell gyakorolniuk a Bizottságra, de kiderült, hogy ez a Parlamentre is igaz. Önök is javíthatnak mindezen, és fokozhatják a nyitottságot és az átláthatóságot. Ez minden bizonnyal az európai demokrácia erősítésének része. Lesz lehetőségünk valamennyit dolgozni ezen az EP-választások előkészületei során. Az lesz a végső próba mindannyiunk számára.
Nagyon köszönöm önöknek ezt a vitát, és hamarosan visszatérünk rá, amikor a 1049/2001/EK rendeletet tárgyaljuk.
Marco Cappato
Elnök úr, hölgyeim és uraim, igen őszintén szeretnék köszönetet mondani a biztos asszonynak. Korábban ezt nem említettem, de a jelentés elismeri, hogy előrelépés történt az eredményes hozzáférések tekintetében, ami a dokumentumokhoz való hozzáférésre irányuló kérelmekre adott kedvező válaszokban mutatkozik meg. Amit én megpróbáltam hangsúlyozni, az a gondolkodásmód változásának, mondjuk egy olyan paradigmaváltásnak a szükségessége, amely szerint az információnak attól a pillanattól fogva nyilvánosnak kell lennie, amikor az létrejön.
Cederschiöld asszony, én nem kérek további papírmunkát azért, mert mindent közzé kell tenni, hanem olyan rendszert kérek, amely már létrejött annak biztosítására, hogy ne csak akkor tudjunk hozzáférni egy dokumentumhoz, amikor kérjük, hanem már akkor is férhessünk hozzá az információhoz, amikor az létrejön, miközben természetesen tiszteletben tartjuk a képviselőcsoportok működésének és a képviselőcsoportok üléseinek bizalmas jellegét. Ezt Doyle asszonynak és a már eltávozott Herrero úrnak is üzenem.
Én itt az információ nagyobb fokú és könnyebb elérhetőségéről beszélek; természetesen ez nem jelenti azt, hogy a képviselőcsoportok többé ne tarthassanak zártkörű találkozót. Nem valamilyen abszolút és elvont kötelezettségről beszélek, ami bármilyen találkozóra vonatkozna, hanem annak biztosításáról, hogy legyen meg az infrastruktúra, ha akarjuk. Nem hiszem, hogy igaz lenne, amit Herrero úr mondott, hogy a jelenlétünkről, szavazatainkról stb. szóló információ teljes körűen megőrzésre kerül és teljes körűen rendelkezésre áll. Ez nem igaz. A jegyzőkönyvek az egyes bizottságok rendelkezésére állnak, és az információt úgy lehet összerakni, hogy ülésenként vizsgáljuk az ügyet.
Én ennek közvetlen áldozata voltam. Egy olasz újság szalagcímben közölte, hogy többször hiányoztam, mint bárki más, egyszerűen azért, mert én a ciklus közepén kezdtem, és ők a számításaikat a bekapcsolódásom utáni néhány hónapra építették, összevetve jelenlétemet az előző három évvel. Ez a példa arra világít rá, hogy nekünk magunknak kell az információt rendelkezésre bocsátani, hogy lehetővé tegyük a maximális átláthatóságot annak érdekében, hogy megakadályozzuk az ilyen információ manipulálását és az azzal való visszaélést.
Nagyon jól tudom, hogy egy európai parlamenti képviselő munkájának értéke nem csak a jelenléttől és a hiányzásoktól függ, de nem tudom megérteni, hogy mi magunk miért rejtjük el ennek az információnak a felét, megnyitva az utat a legrosszabb és legdemagógabb manipuláció előtt. Ezért azt remélem, hogy e vonatkozásokban, illetve a fogyatékkal élő személyek adatokhoz való hozzáférésének vonatkozásában - el sem tudom képzelni, hogy az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) és az Európai Demokraták képviselőcsoport miért kért külön szavazást erről -, szóval én igazán remélem, hogy nem lesz részünk meglepetésekben az utolsó percben, mert úgy vélem, hogy ez az ügy alapvető fontosságú mindenki számára. Elnök úr, köszönöm a megértését.
Elnök
A vitát lezárom.
A szavazásra 2009. január 14-én szerdán, déli 12 órakor kerül sor.
Írásbeli állásfoglalások (142. cikk)
John Attard-Montalto  
írásban. - Az utóbbit illetően ez nem valamennyi biztos ügye, és sajnálatos, hogy jelenleg nem vagyunk olyan helyzetben, hogy közzétegyük a másként kapott pénzeszközökre vonatkozó adatokat. A jövedelmünkkel kapcsolatban azonban általában is teljes a félreértés.
Először, ez a mai napig az Európai Parlament valamennyi tagja ugyanolyan fizetést kap, mint a nemzeti parlamentek tagjai. Ez azt jelenti, hogy a máltai európai parlamenti delegáció a parlamenti képviselőkével azonos tiszteletdíjban részesül ahhoz, hogy Brüsszelben és Máltán is fenntarthasson irodát.
Talán jó lenne, ha a biztosok és a parlamenti képviselők évente auditált pénzügyi jelentéseket töltenének ki valamennyi kézhez kapott jövedelmükről. Ezek a jelentések nyilvánosak lehetnek. Talán ez a javaslat egyensúlyt teremthet az adatvédelem és az átláthatóság két fontos kérdése között.
Anneli Jäätteenmäki  
Elnök úr, én sok kérdéssel egyetértek, amit ez a jelentés felvet, és amelyről csütörtökön szavazunk. A jövőben a Tanácsnak biztosítania kell, hogy valamennyi vitája, dokumentuma és információja nyitva álljon a nyilvánosság fürkésző tekintete előtt.
A jelentésnek azt a javaslatát is támogatom, hogy több információ szerepeljen a Parlament honlapján a képviselők tevékenységéről és jelenlétéről.
