

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om frihed og sikkerhed.
Charles Clarke,
    Hr. formand, jeg vil starte med at takke Dem for denne lejlighed til at tale til Europa-Parlamentet. Jeg ønsker at benytte lejligheden til at præsentere den fremgangsmåde, som den britiske regering vil følge i udøvelsen af formandskabet i Rådet (retlige og indre anliggender), som beklædes af undertegnede og min kollega baronesse Ashton, som er til stede i dag.
Jeg tager udgangspunkt i udsagnet om, at EU har været en massiv positiv kraft. For 35 år siden, da jeg var studerende, kæmpede vi for demokrati i Europa, for udryddelsen af de fascistiske diktaturer eller militærdiktaturer, som på dette tidspunkt herskede i Grækenland, Spanien og Portugal, og de totalitære diktaturer, der herskede i Øst- og Centraleuropa på dette tidspunkt. Disse kampagner lykkedes ligesom kampagnerne i andre dele af verden, f.eks. Sydafrika og Latinamerika, som også er vigtige at nævne.
Faktisk har 11 ud af de 25 nuværende europæiske medlemsstater siden da fået indført demokrati som fuldgyldige medlemmer af EU. Det er en enestående bedrift, som vi fortsat skal glæde os over.
Vores samfund har naturligvis ændret sig dramatisk i løbet af disse år, både socialt og teknologisk. Der er sket ændringer i sammensætningen af vores samfund, som varierer rundt om i EU, med mange samfundsgrupper med forskellig etnisk baggrund, trosretning og historie.
Men jeg mener helt overordnet, at det er vores pligt at fremme et samfund, der er baseret på ægte respekt for ethvert individ, enhver kultur, enhver trosretning og enhver etnisk baggrund.
Det er vores pligt at understrege, at det er gennem demokrati og ikke gennem vold, at man opnår ændringer og fremme af retsstatsprincippet. Vi skal forsvare vores værdier, hvad angår respekt, tolerance, frihed og demokrati, over for enhver, der ønsker at ødelægge eller erstatte disse værdier med en anden doktrin, især hvis de udøver vold til at fremme deres ambitioner. Det er en del af EU's historie, men det skal også være helt centralt i forbindelse med EU's fremtid.
Når vi ser fremad skal vi erkende, at mange af vores borgere er meget skeptiske over for EU til trods for det historiske aspekt, og der er tale om en skepsis af et sådant omfang, at folkeafstemningerne i nogle lande resulterede i en afvisning af den nye forfatning - et fingerpeg om en dybereliggende tvivl og bekymring.
Jeg mener, at en væsentlig årsag til denne tvivl er det forhold, at EU ikke synes at prioritere opgaven med henblik på at finde praktiske løsninger, som vil gøre en forskel i forbindelse med de anliggender, der ligger borgerne mest på sinde. Jeg henviser specifikt til alvorlig og organiseret kriminalitet, herunder narkotikahandel og handel med mennesker, ulovlig migration og asylansøgninger på falsk grundlag samt bekæmpelse af terrorisme, uanset hvordan den opstår. Disse anliggender ligger øverst på den politiske dagsorden i Europa, og det er ofte disse anliggender, der mobiliserer størst politisk aktivitet, ikke sjældent på reaktionære og endog farlige måder. Farlige folkeforførere udnytter endda disse anliggender til at underminere det demokrati, der i nogle tilfælde for så kort tid siden er indført.
Det er ikke svært at forstå, hvorfor disse trusler vækker vrede blandt befolkningen. Der er stadig en helt reel terrortrussel, som vi med stor sorg oplevede det i London i juli. I 2004 omfattede handelen med mennesker i Europa over 100.000 kvinder, og hvert år er der 8.000 personer, som dør af narkotikamisbrug på grund af den stigende kriminalitet og elendighed i hele Europa. Ulovlig migration og et kontrolsystem med alt for mange smuthuller vækker bekymring i alle byer i Europa.
Jeg mener derfor, at hele EU - men især Rådet (retlige og indre anliggender) - bør prioritere disse anliggender og træffe praktiske og systematiske foranstaltninger til håndtering af problemerne. Det britiske formandskab vil prioritere disse anliggender, og jeg vil fremlægge tre grundprincipper, som vi bør følge.
Det første grundprincip er, at det ikke er muligt for en enkelt nation i vores globaliserede verden at løse problemerne alene, selv ikke i Storbritannien. I en verden med millioner af internationale rejser og økonomiske transaktioner om året, er bekæmpelse af kriminalitet, terrorisme eller andre former for alvorlig og organiseret kriminalitet eller omstændighederne omkring international migration ikke problemer, som man kan løse i de enkelte medlemsstater. Behovet for at bekæmpe terrorisme og andre former for alvorlig og organiseret kriminalitet betyder, at vi skal have et forstærket samarbejde i Europa. Sandheden er, at vi på alle disse områder, herunder inden for vores egne lande, vil opnå de bedste resultater ved at udveksle erfaringer, oplysninger og ressourcer og ved at identificere og dermed sætte ind over for truslerne på en systematisk og konsekvent måde.
Jeg ønsker at understrege, at det er mest hensigtsmæssigt at håndtere disse trusler på internationalt plan. Der findes stadig politiske partier og andre organer inden for EU, som mener, at den bedste måde, hvorpå man kan sikre sig imod disse trusler, er gennem opbygningen af højere og højere mure. Det modsatte er tilfældet - vores bedste chance for at bekæmpe disse trusler er gennem bedre og mere intensivt samarbejde.
Det andet princip, som skal ligge til grund for vores indsats, er at styrke grundlaget for praktisk og pragmatisk politi- og efterretningsarbejde. På begge disse områder - organiseret kriminalitet, terrorisme, indvandring, asyl - har vi allerede truffet foranstaltninger på europæisk plan. F.eks. har vi godkendt den europæiske arrestordre, fastsat fælles regler om straf for og definitioner af terrorisme, menneskehandel og andre alvorlige forbrydelser. Vi har endvidere fastsat regler om politisamarbejde og retligt samarbejde, og vi har oprettet Europol og Eurojust til fremme af dette samarbejde. Vi har endvidere styrket muligheden for at rejse frit inden for EU og oprettet Det Europæiske Grænseagentur.
Der er naturligvis meget mere, vi kan gøre, og som vi er i gang med. Vi har godkendt en omfattende handlingsplan i Haag-programmet og handlingsplanen til bekæmpelse af terrorisme, som indeholder mange fornuftige og praktiske foranstaltninger, som vil gøre en reel forskel for borgerne. Hvis vi ønsker at fremhæve de universelle værdier, som EU står for, skal vi samarbejde for at leve op til de forpligtelser.
Jeg ønsker især at understrege behovet for praktisk EU-støtte til operationer ledet af efterretningstjenesterne og retsforfølgning på tværs af grænserne, oprettelsen af fælles ekspertgrupper til bekæmpelse af narkotikahandel og handel med mennesker, udvekslingen af oplysninger til afhjælpning af det fælles arbejde og udviklingen af en europæisk model for efterforskning af kriminalitet.
På området for migration og asyl håber jeg, at det under dette formandskab vil lykkes os at indgå vigtige genoptagelsesaftaler med visse lande, f.eks. Rusland, Ukraine og Marokko, og udvikle regionale beskyttelsesprogrammer.
På området for civil retfærdighed vil vi fokusere på forslaget om at afhjælpe søgsmål om krav af mindre værdi, og oprettelsen af en fælles europæisk betalingspåbudsprocedure og andre foranstaltninger. Disse foranstaltninger er alle vigtige praktiske skridt, som jeg håber vil modtage bred støtte fra Parlamentet.
Men det er det tredje grundprincip, som efter min opfattelse vil være den største udfordring i sin moderne anvendelse. Princippet er, at vi skal benytte efterretning effektivt og intelligent for at målrette, afdække, identificere og retsforfølge kriminelle, der gennem terror og vold samt alvorlig og organiseret kriminalitet truer sikkerheden og styrken i vores samfund.
Jeg vil endog gå et skridt videre: Kun gennem effektiv og intelligent anvendelse af efterretning kan vi i den moderne verden bekæmpe den kriminalitet, som hærger. Kriminelle og terrorister benytter sig naturligvis af moderne teknologi - internettet og mobilkommunikation - til planlægning og udførelse af deres aktiviteter. Vi kan kun bekæmpe disse lovovertrædelser, hvis vi ved, hvad de pågældende personer kommunikerer om. Uden denne viden kæmper vi en ulige kamp. Det ved de naturligvis, og de udnytter bevidst vores svagheder.
Det er muligvis indlysende at understrege, at vi skal indsamle og anvende efterretningsoplysninger imod de trusler, vi står over for. Men Europa-Parlamentet og de nationale regeringer i Europa skal indse, at retsgrundlaget for vores indsats på nuværende tidspunkt gør indsamlingen og anvendelsen af disse oplysninger vanskelig og sommetider helt umulig.
De regler, som vores retshåndhævende myndigheder følger på nuværende tidspunkt, hæmmer i høj grad deres evne til at beskytte os imod kriminalitet. Oplysninger er afgørende i forbindelse med retshåndhævelse, og det er disse oplysninger, som sætter vores politi og agenturer i stand til at forhindre kriminalitet med minimal påvirkning af vores dagligdag. Myndighederne skal for at bekæmpe organiseret kriminalitet og stoppe terrorgrupper, inden de gennemfører deres aktiviteter, kunne udarbejde en klar profil af forbryderne, hvad de foretager sig, hvor de er, og hvordan de kommunikerer med hinanden. Denne profil bliver ofte stykket sammen efter udførelsen af de pågældende handlinger. Men hvis det skal lykkes os at opløse organiserede kriminelle grupper, skal vi analysere efterretningsaktiviteterne og oplysningerne, så vi kan målrette vores bestræbelser over for de farligste kriminelle. Dette behov afspejles imidlertid ikke altid i de regler, vi fastsætter for vores politi.
Dette er ikke udelukkende en debat om principper. Det handler om praktiske foranstaltninger til bekæmpelse af kriminalitet og modstandere af de værdier, som EU bygger på. Således har det britiske formandskab som følge af forslagene i Haag-programmet medtaget forslag om opbevaring af telekommunikationsdata, oprettelse af anden generation af Schengen-informationssystemet og fastsættelse af et nyt visuminformationssystem.
Derfor argumenterer vi for, at internationalt ensartede og sammenhængende biometriske data skal være en del af vores visa, pas og identifikationskort - hvor dette forefindes - og jeg vil endvidere foreslå, at man også inkluderer kørekort.
Og derfor vil vi arbejde hårdt for at blive enige med vores internationale partnere, herunder USA, om de bedste foranstaltninger til ensartet international anvendelse af passagerdata.
Det er vigtige og vanskelige foranstaltninger, som kun kan gennemføres gennem internationale aftaler, især inden for EU og mellem EU og EU's partnere rundt om i verden. Alle foranstaltningerne kræver nøgtern drøftelse og praktiske aftaler.
Formandskabet erkender, at det i forbindelse med overvejelse af forslag på disse områder er vigtigt, at fortalerne for forandring, f.eks. den britiske regering, fremhæver de - efter min opfattelse - praktiske fordele af foranstaltninger af denne type i forhold til kriminalitet. Derfor offentliggør jeg i dag, som jeg lovede Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender i juli i Bruxelles, en beskrivelse af argumenterne for nogle af disse foranstaltninger, især de foranstaltninger, der omhandler opbevaring af telekommunikationsdata. Jeg håber, at Parlamentet vil se nærmere på de argumenter, vi fremfører. Mine kolleger i Rådet (retlige og indre anliggender) vil overveje disse spørgsmål nøje på det uformelle rådsmøde i Newcastle senere på ugen.
Når vi drøfter disse anliggender, er det efter min opfattelse meget vigtigt at huske, at vi har fået etableret mange hårdt tilkæmpede rettigheder, f.eks. retten til privatlivets fred, ejendomsret, ytringsfrihed, ret til at rejse og ret til livet. Disse rettigheder trues aktivt af kriminelle og terrorister. Vi har en forpligtelse til og et ansvar for at beskytte disse rettigheder for vores borgeres skyld gennem praktiske foranstaltninger. Når vi overvejer, hvordan vi bedst opnår denne beskyttelse, skal vi huske, at rettigheder altid og uundgåeligt skal være afpassede. Det vigtigste er at træffe afpassede foranstaltninger, og at beskyttelsen imod misbrug er effektiv. Jeg mener, at vores forslag giver mulighed for netop det.
Lad mig nævne et eksempel på opbevaring af telekommunikationsdata. Opbevaring af denne form for oplysninger har vist sig at være uvurderlig i den nuværende efterforskning af bombesprængningerne i London og har i mange tilfælde i Det Forenede Kongerige været afgørende for opklaringen af forbrydelser, ofte måneder eller år efter at de er begået.
Kommunikationstjenesteyderne opbevarer allerede mange oplysninger til erhvervsformål, men kravene til databeskyttelse presser dem i nogle lande til at slette data, der ikke er erhvervsrelateret. Det betyder, at anholdelsen af en morder eller afværgelsen af et terrorangreb kan afhænge af hvilket mobiltelefonselskab, et offer, en mistænkt eller et vidne har benyttet, eller hvilket EU-land de har opholdt sig i.
Nogle hævder, at det er en invasion af privatlivets fred, at teleselskaber opbevarer data, som de anvender til fakturering, og at det medfører urimelige omkostninger for erhvervslivet. I Det Forende Kongerige har vi i samarbejde med en større tjenesteudbyder etableret et velfungerende system til opbevaring af vigtige data i op til 12 måneder, som har kostet 1,2 millioner euro. Sammenlignet med gennemsnitsomkostningerne for retsmedicinsk arbejde i forbindelse med en enkelt mordsag, som beløber sig til over 0,5 millioner euro, er det en helt acceptabel omkostning for staten.
Andre hævder, at vi f.eks. anmoder om alt for mange data, at der ikke bør være krav om at opbevare ubesvarede opkald. Det drejer sig imidlertid i mange tilfælde om data, der allerede er indsamlet af selskaber til eget brug. Alt, hvad vi beder om, er oplysninger, som allerede opbevares til brug for retshåndhævende myndigheder i henhold til national ret.
Der er måske en mere generel bekymring om, at forslaget er en unødvendig invasion af privatlivets fred, eller at det ikke kan betale sig. Jeg er dybt uenig, da det i mange tilfælde, flere af hvilke jeg har inddraget i det dokument, som jeg offentliggør, forholder sig sådan, at ofrets ret til retfærdighed kun blev opnået gennem opbevaring af telekommunikationsdata.
Hvad angår Schengen-informationssystemet vil den næste generation give vores retshåndhævende myndigheder mulighed for at udveksle oplysninger om personer, der er eftersøgt, eller som nægtes adgang til EU, samt oplysninger om forsvundne dokumenter eller andre objekter. Det er et kritisk værktøj til beskyttelse af vores fælles sikkerhed og rettigheder. Samtidig vil det ikke være muligt for de nye medlemsstater at ophæve deres interne grænser med andre Schengen-stater uden dette system.
Rådet og Europa-Parlamentet skal samarbejde i de kommende måneder for at fastsætte retsgrundlaget for systemet. Efter min opfattelse skal det gøres hurtigst muligt, således at systemet er iværksat i starten af 2007. Vi skal være sikre på, at vi finder den rette balance mellem vores kollektive sikkerhed og grundlæggende rettigheder.
I denne sammenhæng skal vi sikre, at vi grundigt har udforsket spørgsmålet om, hvorvidt det nye Schengen-informationssystem skal være et kontrolsystem, eller hvorvidt det kan anvendes mere effektivt som et værktøj til retshåndhævelse. Når vi træffer beslutning herom, skal vi reflektere over balancen mellem påvirkningen af borgernes frihed og den øgede sikkerhed, der opnås, for at sikre, at alle de ændringer, som vi foretager, er rimelige.
Dette gælder også visuminformationssystemet, hvor vi skal sikre, at de personer, som har ret til at rejse, rent faktisk kan rejse, hvorimod de personer, der forsøger at udnytte vores frihedsrettigheder, skal stoppes.
Folk benytter sig mere og mere af flere identiteter for at skjule deres aktiviteter og bevægelser. Biometri er den mest effektive måde, hvorpå man kan sikre, at en persons identitet kan bevises. En omfattende database med visumansøgninger med biometrisk statistik for hver ansøger vil betyde, at lovligt rejsende let kan bevise deres identitet og rejse mere frit. Regeringerne vil have et klart billede af personer, der rejser ind i og forlader EU, og en forsikring om, at de har en juridisk rettighed hertil. Anvendelsen af biometri betyder endvidere, at man kan identificere personer og fastsætte, hvor de kommer fra, hvis deres dokumenter bliver ødelagt, eller hvis dokumenterne ikke længere er gyldige.
Rådet og Europa-Parlamentet skal arbejde tæt sammen og nå til enighed om og vedtage forordningen om visuminformationssystemet. Rådets mål er, at systemet skal være iværksat i konsulaterne i starten af 2006. På grund af den omfattende indkøringsperiode for udstyr og uddannelse af personale skal forordningen vedtages hurtigst muligt.
Alt dette er eksempler på praktiske foranstaltninger, som kan forbedre sikkerheden og vise de praktiske fordele af et samarbejde. I hvert enkelt tilfælde vil det fremme udvekslingen af oplysninger og ikke medføre - som nogle har hævdet - masseovervågning af vores borgere eller unødvendig invasion af retten til privatlivets fred.
Jeg forstår dog bekymringen om, at oplysninger kan misbruges, eller at nogle personer vil blive identificeret fejlagtigt. Derfor skal vi sikre, at der i alle tilfælde er et klart retsgrundlag for udveksling af oplysninger, og at dette grundlag skal omfatte relevante beskyttelsesforanstaltninger imod misbrug.
De forslag, som jeg har stillet, fylder naturligvis en del på formandskabets dagsorden, og vi vil gøre vores bedste for at fremme denne dagsorden. På vegne af den britiske regering ønsker jeg imidlertid også at understrege, at det efter vores opfattelse er nødvendigt at se nøje på udviklingen af retsvidenskaben omkring anvendelsen af den europæiske menneskerettighedskonvention. Menneskerettighedskonventionen, der blev etableret for over 50 år siden i et helt andet internationalt klima, har givet store fordele i forbindelse med menneskerettigheder i Europa. Resultaterne af denne konvention skal beskyttes og udvikles og må ikke undermineres, men efter min opfattelse er det i forbindelse med udviklingen af disse menneskerettigheder nødvendigt at afpasse de meget væsentlige rettigheder for den enkelte i forhold til den fælles ret til beskyttelse imod terror og vold.
I vores styrkelse af menneskerettigheder er der en rettighed, vi skal anerkende og acceptere, nemlig retten til beskyttelse imod tortur og dårlig behandling, som skal være sideløbende med retten til beskyttelse imod død og ødelæggelse forårsaget af tilfældig terrorisme, sommetider forårsaget, iværksat eller anstiftet af statsborgere fra lande uden for EU.
Det er en vanskelig balance, og det kræver af os som politikere, at vi spørger os selv, hvor vores borgere - som har valgt os - ønsker, at vi skal sætte grænsen. Jeg er sikker på, at de ikke blot forventer beskyttelse af den enkeltes ret, men også beskyttelse af demokratiske værdier, f.eks. sikkerhed og beskyttelse i henhold til lovgivningen.
Den britiske regerings holdning er den, at der ikke er tilstrækkelig balance under de nuværende omstændigheder - omstændigheder, der er meget forskellige fra de omstændigheder, som grundlæggerne af den europæiske konvention om menneskerettigheder levede under - og som kræver en grundig granskning i denne sammenhæng. Jeg vil drøfte med mine kolleger i Rådet (retlige og indre anliggender), hvordan vi bedst kan løse disse problemer i overensstemmelse med vores internationale forpligtelser.
Jeg er af den faste overbevisning, at borgerne i Europa ønsker en forsikring om, at den lovgivning, hvormed menneskerettighederne forsvares, skal anvendes til at forsvare rettighederne for alle borgere på en afbalanceret og gennemtænkt måde, og at det er vores pligt at drøfte dette forhold åbent.
Som konklusion ønsker jeg at understrege, at afvisningen af forfatningen skal opfattes som en brat opvågnen for de personer, der tror på og støtter det europæiske projekt, om at fokusere på det, der er væsentligt. Sikkerhed og beskyttelse er grundlæggende rettigheder, der ligger vores borgere meget på sinde. Her har vi chancen for at vise, at Europa kan skabe reelle fordele for vores borgere. Vi i EU har en forpligtelse til at leve op til denne udfordring. Vi må ikke svigte borgerne på dette område.
Franco Frattini,
    Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg gerne takke Europa-Parlamentet for denne vigtige lejlighed. Jeg vil gerne benytte lejligheden til endnu en gang på egne og Kommissionens vegne - sådan som jeg har gjort tidligere - at give udtryk for vores deltagelse i den smerte, som alle de, der har lidt og lider under terrorismens konsekvenser i hele verden, føler.
Tillad mig desuden også at lykønske Charles Clarke med hans indsats, med de foranstaltninger, der blev truffet i en forfærdelig og kompleks situation, og med det, som englænderne gjorde i juli, og som De giver udtryk for med et ord, jeg holder meget af, nemlig - ukuelighed.
Det er kun EU - borgerne, institutionerne og medlemsstaterne - der kan gøre en forskel i en kamp, som intet land, uanset hvor stærkt, stolt og forberedt det er, har skyggen af en chance for at vinde alene.
Netop her og kun i fællesskab kan og vil vi kunne vinde over fjenderne af vores demokrati og konkret vise vores solidaritet og dybe medfølelse med alle terrorismens ofre, både i Europa, USA, Mellemøsten og de mange arabiske lande, der også er blevet ramt af terrorismen flere gange.
Den opgave og pligt, som vi skal påtage os over for borgerne i de 25 medlemsstater, er at iværksætte en samlet strategi i bekæmpelsen af terrorisme. Denne strategi må og skal efter min opfattelse bygge på tre overordnede retningslinjer, nemlig forebyggelse, beskyttelse og reaktion.
Europa må absolut ikke undlade at gøre en sådan indsats, for når det gælder en trussel, som fortsætter, og som bliver ved med at være alvorlig, og når det gælder terrorismens udfordringer efter New York, Madrid, London og en lang række angreb centrale steder i arabiske lande, der er vores venner og nabolande, har Europa i dag lejlighed til at være det, som borgerne med deres fornuft, men også med deres følelser har forventet længe.
Man beder os om at spille en kompetent hovedrolle på den internationale politiske scene, nemlig en hovedrolle i en udfordring, som desværre ser ud til at være langvarig, men som er afgørende for vores demokratiers fremtid. Efter min mening er det navnlig nødvendigt med en politisk løsning og ikke en løsning, der består af særlove og nødlove. Det er nødvendigt med en fremtidsvision for et Europa, som både er et område med sikkerhed og rettigheder.
Den første løsning er efter min opfattelse forebyggelse. Vi skal først og fremmest sørge for en forebyggelse, der rammer den politiske struktur i et internationalt terrornet, som angriber og forkaster Europas og demokratiernes centrale værdier, og som angriber borgernes grundlæggende rettigheder, dvs. en grundpille i EU's opbygning.
Vi skal blotlægge de dybe rødder, som den voldelige radikalisering og terroristernes rekruttering har. Det kan og skal vi gøre ved at fremme en åben dialog med både de religiøse og verdslige samfund og naturligvis også med de arabiske og muslimske lande, så vi skaber et fælles værdigrundlag og et sandt universelt borgerskab, som vi alle skal tilhøre.
Det er et borgerskab, som vi europæere ikke alene er stolte af, men også er de nidkære vogtere af, eftersom det bygger på retten til livet, retten til fuld respekt for den menneskelige værdighed og lighed mellem alle verdens mænd og kvinder. Disse værdier bør og vil få et politisk svar. Derfor giver vi i Kommissionen et bidrag til debatten, idet vi om få dage, nemlig den 21. september, offentliggør en meddelelse til Parlamentet og Rådet om voldelig radikalisering og rekruttering til terrorisme.
Vi skal desuden fremme de internationale samarbejdsaktioner, hvor Europa står sammen med aktørerne på den internationale scene og således står side om side med USA, de arabiske lande og alle dem, som kæmper, fordi de ligesom os er ofre for terrorisme. Det skal vi efter min mening gøre ved at bekæmpe og fjerne de kanaler og finansieringsstrømme, der giver næring til terrorismen og terrororganisationerne.
Den anden aktionslinje er beskyttelse. Vi gør en indsats for at gøre en af borgernes fundamentale og grundlæggende rettigheder effektiv, nemlig retten til at leve sikkert og retten til at leve uden angst i dagligdagen. Vi er klar til inden årets udgang at fremlægge et europæisk program for at forbedre beskyttelsen af de kritiske infrastrukturer. Det bliver et kompliceret projekt, som kræver en omfattende forskning i sikkerhedsteknologier, og derfor fremmer vi i øjeblikket en indgående dialog mellem den offentlige og den private sektor. Der er nemlig ingen tvivl om, at de begge skal deltage i en indsats, som har til formål at sikre, at infrastrukturerne i borgernes dagligdag bliver mere sikre, end de er i dag.
Derudover skal vi sørge for et reelt beredskab og i stadig større grad fremme et solidt samarbejde mellem efterforskningsmyndighederne og efterretningstjenesterne, idet vi forsøger at oprette et egentligt europæisk netværk, der tager sigte på at fremme disponibilitetsprincippet, som er afgørende for at give næring til udvekslingen af informationer, der - når sådanne informationer er til rådighed - undertiden er af væsentlig betydning for at hindre et terrorangreb.
Det er en af de mange foranstaltninger, der efter min mening er meget vigtige for at opnå den gensidige tillid mellem medlemsstaterne, som vi arbejder på i øjeblikket. Vi har indført den europæiske arrestordre, der har vist sig at være en succes, hvilket begivenhederne i juli understregede. Den næste foranstaltning er den europæiske bevissikringskendelse, som er et andet vigtigt instrument til at forbedre den gensidige tillid mellem medlemsstaternes myndigheder. Netop med hensyn til den gensidige tillid sætter vi en operativ samarbejdsevne på prøve, der ikke afhænger af lovgivningen, men af medlemsstaternes myndigheders vilje og ikke mindst af medlemsstaternes politiske vilje til at samarbejde. Vi vil så vidt muligt satse på færre bestemmelser og flere operative samarbejdsaktioner.
Vi bliver aldrig trætte af at gentage - hvilket jeg har gjort flere gange over for Parlamentet - at når vi tænker på og arbejder for at skabe sikkerhed, skal der stadig være en klar og konkret balance mellem efterforskningsbehovet og retten til at efterforske og straffe meget alvorlige forbrydelser på den ene side og andre grundlæggende rettigheder på den anden side. Jeg vil straks forklare, hvorfor jeg siger "andre rettigheder". Jeg er nemlig af den opfattelse, at retten til sikkerhed og således retten til livet - den ret, som vi alle har til at kunne færdes uden frygt i vores byer - er en af de søjler, som de grundlæggende rettigheder hviler på og et af de elementer, der aldrig må mangle i en strategi, hvor der skal være balance mellem beskyttelse, forebyggelse og garantier.
Vi skal kort sagt også forstå at finde en balance mellem efterforskningsaktiviteterne og beskyttelsen af den ret, som vi alle har til fortrolighed og til privatlivets fred. Det er et væsentligt punkt, som vi naturligvis vil tage højde for, når vi stiller vores forslag.
Vi vil stille et forslag til direktiv om databeskyttelse i forbindelse med telefon- og internetkommunikation, og til oktober stiller vi et forslag, der måske har endnu større politisk betydning, nemlig det første sammenfattende forslag om databeskyttelse inden for den såkaldte tredje søjle, dvs. med hensyn til samarbejdet mellem politistyrkerne og efterforskningsorganerne. Sidstnævnte forslag kunne for første gang i Europa indføre et virkelig europæisk institutionelt grundlag - hvilket vi som bekendt endnu ikke har - med det formål at sikre privatlivets fred.
Vi skal drøfte indholdet i forslagene om tilbageholdelse af personoplysninger, og en af de vigtigste garantier, der gives, er en klar garanti for, at oplysningerne udelukkende må anvendes i en vis periode efter deres indhentning, kun til specifikke formål og kun under kontrol og opsyn fra frie og uafhængige myndigheder, først og fremmest de retsmyndigheder, der foretager efterforskningen. Tænk blot på, at der i dag eksisterer 25 forskellige lovgivninger i Europa på dette område. Nogle medlemsstater opbevarer oplysningerne i op til et par år, og andre stiller ikke disse oplysninger til rådighed for efterforskningen, da de bliver destrueret med det samme. Endelig er der, sådan som hr. Clarke sagde, ligefrem nogle tilfælde, hvor det ene selskab tilbageholder og opbevarer oplysningerne om brugernes telefontrafik, mens det andet selskab ikke gør det.
Derfor er vi alle nødt til at forstå, at kun harmoniserede europæiske rammer også stiller os stærkere på dette yderst følsomme område. Vi skal være klar over, at det er en kamp mod tiden. Sikkerheden venter ikke på os, og vi kan ikke tillade os at give de anonyme personer et forspring, som ønsker at ramme os. Vi skal vise forståelse, men også beslutsomhed.
EU-institutionerne og Europa er efter folkeafstemningskrisen blevet udsat for endnu et angreb, der ramte midt i vores byers hjerte. Vi forstår udmærket, hvor vigtigt det er at gøre en indsats i dag, og hvor stor en betydning en reel og velafbalanceret indsats har for den europæiske idés fremtid og ikke mindst for de europæiske borgere. Derfor er jeg enig i, at det er tvingende nødvendigt at træffe en beslutning, sådan som hr. Clarke gav udtryk for, men efter min mening er det også vigtigt, at Parlamentet til fulde kommer til at spille en hovedrolle i dette foretagende, og at det nu mere end nogensinde fuldt ud deltager i et institutionsforløb, som muliggør den størst mulige debat og ansvarsdeling, ikke mindst ved hjælp af initiativer, der er i overensstemmelse med traktatens bestemmelser.
Endelig skal vi vise vores fælles vilje - Europa og EU-institutionerne, Parlamentet, Rådet og Kommissionen. Det drejer sig ikke blot om vores fælles fremtid, men også om, at Europa skal spille en politisk hovedrolle, dvs. give borgerne et svar.
Hans-Gert Poettering,
   Hr. formand, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer, vi kan ikke betragte de afskyelige terrorangreb i London den 7. juli 2005 som andet end endnu et angreb på vores vestlige civilisation og på vores fælles idealer om demokrati, menneskerettigheder, frihed og fred. På vegne af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater vil jeg over for Dem, i Deres egenskab af repræsentant for det britiske formandskab, gerne give udtryk for vores medfølelse for ofrene og for vores dybe solidaritet. Da nyheden nåede frem til os på Formandskonferencen, hvor vi befandt os på det tidspunkt, gjorde den måde, hvorpå Londons borgere reagerede på med en klog og rolig beslutsomhed og fandt tilbage til noget nært et normalt liv, et stort indtryk på os. Hvis terrorisme ikke skal have nogen chance for at ødelægge vores vestlige civilisation, så er det det, der er behov for, og det vil jeg gerne udtrykke min anerkendelse for over for Londons borgere.
Terrorangrebene i London er de seneste i en række forfærdelige begivenheder - New York og Washington, Bali, Casablanca, Istanbul, Madrid den 11. marts 2004, Beslan for et år siden og andre. Dagens debat må og skal gøre det klart, at vi ikke vil give efter i vores bestræbelser på at føre kampen mod terrorisme med ord og handling og gøre det med den allerstørste beslutsomhed.
Selv om Europa-Parlamentet, Kommissionen og medlemsstaterne på det sidste har bevæget sig nærmere hen imod en fælles tilgang til bekæmpelse af terrorisme, så er problemet, at mange af de vedtagne foranstaltninger ikke er blevet gennemført i national lovgivning eller ikke er blevet håndhævet af medlemsstaterne inden for de fastsatte frister. Derfor appellerer jeg til Kommissionen og formandskabet om at gøre alt, hvad der er muligt for at opnå en bedring af tingenes tilstand. Så sent som i 2001 definerede Europa-Parlamentet EU's rolle i kampen mod terrorisme. Hr. Watson, som dengang var formand for det ansvarlige udvalg, udarbejdede betænkningen, og han stod også bag betænkningerne om den europæiske arrestordre og den fælles definition af terrorisme fra 2002. For nogle få uger siden, den 7. juni 2005, vedtog vi en meget omfattende pakke bestående af otte betænkninger om antiterror.
Vi ved - og det sagde både rådsformanden og kommissæren i deres taler - at Europa må optræde som en helhed indadtil og udadtil i kampen mod terrorisme. Det indebærer naturligvis, at medlemsstaterne må arbejde tæt sammen, men også, og navnlig, at der må handles fra EU-institutionernes side.
Kampen mod terrorisme er frem for alt en åndelig og politisk kamp, for terrorisme har som mål at ødelægge vores frie samfundsorden. Derfor er den uforenelig med demokrati. Hvis demokratiet skal svare igen på terrorangreb, kræver det intet mere og intet mindre, end at vi gør brug af alle retsstatslige midler, der er til rådighed. Jeg er fuldstændig overbevist om, at vi kun kan vinde kampen mod terrorisme, hvis vi fører den inden for demokratiets og retsstatsprincippets rammer, ikke mindst folkerettens. Ved bekæmpelsen af terrorisme må der derfor heller ikke være nogen retsløse områder, men det betyder også, at vi nu må betragte det som vores fælles opgave at sikre borgernes sikkerhed, hvor som helst vi kan.
Efter Anden Verdenskrig har EU gennem den europæiske integrationsproces med stor succes skabt velstand for folk. En af de centrale opgaver i EU er nu at skabe større sikkerhed ved at handle i fællesskab. Jo mere det lykkes os - dermed mener jeg Dem, det britiske formandskab, Kommissionen, os alle i fællesskab - at sikre borgernes sikkerhed med henblik på terrorisme og kriminalitet, desto mere vil EU blive accepteret igen. Lad os derfor handle på et fælles grundlag.
Henvendt til den islamiske verden vil jeg gerne sige, at terrorisme ofte forbindes og retfærdiggøres med religion af dem, der udbreder og udfører den. At retfærdiggøre terrorisme på den baggrund er at forvanske islam. I de seneste år har jeg besøgt henved 20 islamiske stater, hvis borgere for langt hovedpartens vedkommende, herunder også regeringerne, ønsker fred frem for en civilisationskonflikt. Derfor må vi aldrig begå den fejl at sidestille terrorisme med islam som helhed, når terrorismen retfærdiggøres under henvisning til islam! Vi ønsker tværtimod at arbejde sammen med de islamiske lande, i fred og som partnere.
Nu er det vores fælles opgave at gøre noget konkret. Hr. Mayor Oreja, vores koordinator fru Klamt og hr. Kirkhope vil sige noget meget konkret om det. Nu handler det om ikke at stille sig tilfreds med ord, men at gøre det, der er nødvendigt, idet Parlamentet, Kommissionen og Rådets må handle i fællesskab. Ved at gøre det, må vi gøre det klart, at vi er villige til at indgå i en dialog med alle, som ønsker en fredelig løsning, men vil erklære krig mod dem, som ikke ønsker fred. Der skal ikke herske tvivl om vores beslutsomhed, og derfor håber jeg, at vores fælles sag mod terrorisme - som er Deres, hr. formand for Rådet, Kommissionens og vores egen - må få en positiv udgang.
Martin Schulz,
   Hr. formand, mine damer og herrer, når man lytter til hr. Clarkes og kommissær Frattinis taler, så får man indtryk af at være sat 10 år tilbage i tiden. For 10 år siden havde vi de samme debatter i Parlamentet. Hr. Clarke har selvfølgelig ret. Det forholder sig naturligvis sådan, at den europæiske befolkning betragter EU som særdeles kompetent med henblik på at tage hånd om ting som at bekæmpe kriminalitet, terrorisme og handel med mennesker og narkotika. Alle Eurobarometers undersøgelser viser, hvad borgerne mener, EU burde gøre, og en effektiv kriminalitetsbekæmpelse, beskyttelse mod truslerne fra terrorisme og menneskehandel står højt på listen. Hr. Clarke siger, og det gør han med rette, at vi må arbejde mere sammen. Jeg citerer ham ordret: "i vores globaliserede verden er der ikke noget land, som kan løse disse problemer alene." Hvor har han dog ret. Derfor har vi brug for mere samarbejde, som skal baseres på gensidig tillid.
Men når vi lytter til kommissær Frattini, så hører vi, at netop denne gensidige tillid ikke er til stede, og at medlemsstaterne, hvis de samarbejder, ikke har tillid til hinanden på grund af deres 25 forskellige retssystemer, fordi et land vil opbevare data i fem år, mens et andet land vil slette dem med det samme. I 10 år har EU's ansvarlige kommissær på området uforandret erklæret, at de europæiske institutioner har behov for flere kompetencer, mens alle regeringerne, herunder Deres egen, siger, at det er fint nok, som det er, under den tredje søjle. Så længe vi ikke løser dette modsætningsforhold, kan vi føre lige så mange debatter i Parlamentet, som vi vil, men vi vil ikke opnå en højere grad af effektivitet. Det må vi som Parlament skære ud i pap for både Rådet og Kommissionen. Her må I flytte jer i begge institutioner!
Det haster. Efter ved folkeafstemningerne at have sendt det, som hr. Clarke helt rigtigt beskrev som et signal om at vågne op, ønsker befolkningen, at vi bekæmper terrorisme og kriminalitet effektivt. Der er flere ting, som de ønsker, at vi skal tage alvorligt. Den ene er idéen om, at der findes en europæisk identitet, som kunne føre til en fælles og effektiv europæisk politik. Ingen i Tyskland, Italien, Luxembourg, Portugal eller Finland så attentaterne i London som angreb på London alene, men som angreb på os alle, på hver eneste europæiske borger. Så på baggrund af det, der sker politisk, er det for mig at se tydeligt, at der findes et værdisystem, som betyder noget for alle Europas borgere, og som de ønsker at forsvare i fællesskab. Dvs. at vi allerede har haft et værdiorienteret grundlag i EU i nogen tid, og det kan dermed sagtens overlades til EU at forsvare disse værdier.
Det er et vigtigt punkt i to henseender. På den ene side handler det om - og her støtter jeg hr. Clarke 100 % - at vi ikke må være sarte. Jeg er godt klar over, at det er en lidt sjusket måde at formulere det på. De, der, det være sig terrorister eller kriminelle, truer vores værdier, kender ingen hæmninger. De har ingen respekt for borgerlige frihedsrettigheder. Vi må derfor svare igen i et tilsvarende, tydeligt sprog. Sikkerhedsstyrkerne og ordensmagten vil med hård hånd slå ned på dem, der tyr til vold, terror og kriminelle handlinger. Det findes ingen anden vej.
Men et demokratis styrke måles også på, om det er i stand til at demonstrere hårdhed og samtidig garantere sine retskafne og lovlydige borgere deres grundlæggende borgerlige rettigheder. De nævnte proportionalitetsprincippet, og det er løsningen på dette problem. På den ene side hårdhed, men på den anden side garanterede grundlæggende borgerlige rettigheder. Den løsning må vi opnå, men det kan vi kun, hvis EU's institutioner på den ene side og de nationale institutioner på den anden side stoler på hinanden og samarbejder.
Min sidste bemærkning vedrører spørgsmålet om, hvordan vi behandler fundamentalister. Uanset hvilken form for fundamentalisme vi taler om, så er der ikke plads til den i det civile samfund i Europa. Hvad islamisk fundamentalisme angår, må man sige, at det ikke vil lykkes noget kristent samfund at isolere islamiske fundamentalister. Det er først og fremmest en opgave for de moderate islamiske samfund, som tenderer til demokrati. Og et sådant samfund finder man frem for alt i Tyrkiet. Netop i Tyrkiet er en islamisk regering i gang med at forankre vores vestlige værdier. Attentaterne i Istanbul - som hr. Poettering refererede til - var attentater rettet mod denne regering. Så vi bør ikke blokere vejen til EU for disse regeringer - navnlig den tyrkiske - og for et sådant samfund, for hvis det viser sig at være muligt for vores værdier at slå rod i et islamisk samfund, så er islamisternes tese om, at noget sådant ikke er muligt, modbevist. Også det er en del af den aktive bekæmpelse af terrorisme.
Graham Watson,
   Hr. formand, ingen civiliserede mennesker kan undskylde den barbariske handling, der krævede 52 uskyldige dødsofre om morgenen den 7. juli i London, en by, som blot dagen forinden havde fejret den pluralisme, diversitet og tolerance, som havde vundet Den Internationale Olympiske Komités anerkendelse og bidraget til, at De Olympiske Lege 2012 skal afholdes i London.
Efter terrorangrebene i Istanbul og Madrid er alle klar over, at terrorisme i dag er en alvorlig udfordring for Europa. Min gruppe bifalder engagementet hos det britiske formandskab og Kommissionen med henblik på at fremme politikker til styrkelse af sikkerheden i hele EU. Det er imidlertid vigtigt for os, at disse politikker er velovervejede, afpassede og baseret på EU's værdier. Vi kan ikke tilslutte os rådsformandens udtalelse i London om, at ofrenes menneskerettigheder var vigtigere end terroristernes menneskerettigheder. Menneskerettigheder er udelelige størrelser. Frihed og sikkerhed er ikke alternativer, de går hånd i hånd og baner vejen for hinanden. Thomas Paine påpegede, at den, der vil sikre sig sin egen frihed, må beskytte selv fjenden mod undertrykkelse, for hvis han krænker denne pligt, skaber han en præcedens, som vil ramme ham selv.
Selv om man ikke bryder sig om det, har terrorister rettigheder som alle andre. De har ret til en retfærdig rettergang. De har ret til at blive afhørt af politiet, ikke tortureret. De har ret til juridisk bistand og repræsentation for en domstol. Og hvis de dømmes, har de ret til at afsone deres straf i et europæisk fængsel.
Der bør ikke være nogen undtagelse for statsborgere fra tredjelande. Der er en bekymrende tendens i medlemsstaterne til at deportere personer, der betragtes som en trussel imod lov og orden, national sikkerhed eller retsstatsprincippet, til lande, hvor de risikerer at blive udsat for tortur eller det, der er værre. Det er dybt bekymrende, når værktøjerne for retfærdighed og offentlig ro og orden i sig selv medfører en overtrædelse af EU's charter om grundlæggende rettigheder og veldefinerede internationale standarder. Tilsidesættelsen af disse værdier og påkaldelsen af en form for summarisk retfærdighed vil med advokat Cherie Booths ord fratage os retten til at kalde os selv et civiliseret samfund.
De stærke ord i forbindelse med bekæmpelsen af terrorisme fører alt for let til den form for retfærdighed, der herskede i film som "Wyatt Earp" og "High Noon"', og som blev illustreret af brasilianske Jean Charles de Menezes' tragiske død efter de britiske myndigheders nedskydning af de Menezes den 22. juli.
Regeringerne har været for optaget af at udnytte skræk-faktoren i denne sammenhæng. I Italien har de væbnede styrker fået beføjelse til at stoppe og kropsvisitere personer. I Tyskland er politiovervågningen i offentlige områder trappet op. I Frankrig dækker tv-kameraer det offentlige transportsystem. Alle disse foranstaltninger kan isoleret set være berettiget, men i et klima med frygt uden tilstrækkelig demokratisk overblik og kontrol kan de skabe usikkerhed. Det er ikke underligt, at der er stigende kriminalitet i EU på grundlag af religiøst had, og at mange muslimer føler, at de kriminaliseres.
De af os, der var teeangere i demokratier i 1960'erne - sommetider kaldet frihedsgenerationen - bør i hvert fald ikke nægte vores børn de standarder for retfærdighed, som vores kolleger fra Central- og Østeuropa samt dele af Sydeuropa kæmpede så bravt for.
Den Liberale Gruppe er enig med det britiske formandskab i, at antiterrorforanstaltninger skal gennemføres fuldt ud og hurtigst muligt. Hvorfor er syv ud af 24 instrumenter, der blev drøftet af justits- og indenrigsministrene på mødet den 24. maj, endnu ikke gennemført i alle medlemsstater? Hvorfor har ministrene stadig seks uratificerede EU-konventioner under overvejelse, når det ville være meget lettere at gennemføre og håndhæve rammeaftaler? Hvorfor har Europol og Eurojust ikke fået kapacitet til at handle? Hvorfor er EU's antiterrorkoordinator ikke inddraget i samarbejdet med storbyerne i medlemsstaterne i det omfang, han fortjener?
Rådet beklager sommetider Parlamentets indvendinger imod de sikkerhedsforanstaltninger, som det ønsker at gennemføre. Men Europa-Parlamentet ville være mere tilbøjelig til at godkende hasteforanstaltninger, hvis man var overbevist om, at Rådet opererer inden for de almindelige rammer for demokrati. En rammeafgørelse om databeskyttelse til ledsagelse af foranstaltninger om opbevaring af data vil f.eks. afhjælpe de forståelige betænkeligheder, som mange af mine kolleger nærer med henblik på, om rettighederne undermineres. En forpligtelse over for lovgivningen i den første søjle med en gennemsigtig politik og garanterede rettigheder vil styrke det moralske grundlag for Europas reaktion på terror. En seriøs forpligtelse til at udveksle efterretningsoplysninger - måske den største udfordring - vil være velkommen og opnå Parlamentets støtte.
Det store dilemma er, at staten skal yde den overordnede beskyttelse af både vores sikkerhed og frihed. Hvis EU skal yde sikkerhed over for supranationale trusler, skal den også garantere frihed supranationalt.
Hr. formand, hr. kommissær, hvis De er villig til at samarbejde med Parlamentet i denne form for dialog, vil De modtage Den Liberale Gruppes støtte i dette alvorlige spørgsmål om at bekæmpe terror.
Jean Lambert,
   Hr. formand, et af de punkter, jeg bemærkede i Rådets præsentation, var inddragelsen af organiseret kriminalitet i drøftelsen af terrorisme, og det er efter min opfattelse meget vigtigt, når vi drøfter nogle af de foranstaltninger, der er foreslået. For hvis vi mener, at de aktiviteter, som udføres af blot en håndfuld mennesker - og det har vi erkendt, at det drejer sig om - virkelig har en afgørende negativ indflydelse på de borgerlige frihedsrettigheder inden for EU, har terroristerne allerede vundet en del af kampen. Det er efter min opfattelse en meget bekymrende faktor.
Min gruppe kan fuldt ud tilslutte sig hr. Watsons udtalelser om, at menneskerettigheder er universelle. Menneskeretigheder er udelelige størrelser, de kan ikke forhandles og gælder ikke kun for bestemte grupper. Vi ved af erfaring i Det Forenede Kongerige, da vi for år tilbage håndterede terrorisme i forbindelse med IRA, at domfældelse havde en tendens til at blive vægtet højere end beviser og korrekt politiprocedure. Det skal vi være opmærksomme på og huske.
Det er bekymrende at høre ministeren tale om nødvendigheden af at revurdere den europæiske menneskerettighedskonvention. I debatten i Det Forenede Kongerige og andre steder henvises der allerede til artikel 3 som "uhensigtmæssig". Artikel 3 er den artikel, der omhandler umenneskelig og vanærende behandling, og som man ikke kan afvige fra. I Det Forenede Kongerige afviger vi allerede fra artikel 5.
Jeg er enig i, at vi skal bygge videre på den europæiske menneskerettighedskonvention. Det er ikke nødvendigt at ophæve dele af og "nuancere" konventionen, så den dækker nogle grupper, som vi i øjeblikket vælger ikke at støtte, for - når vi ser på baggrunden for visse terrorgrupper - har de tidligere modtaget støtte fra visse regeringer.
Vi skal endvidere være forsigtige med at vække en følelse blandt borgerne af, at alle er potentielle terrorister eller kriminelle. Vi har brug for et stærkt civilt samfund, som kommissær Frattini understregede, et demokratisk samfund, hvor borgerne føler, at de kan deltage og ikke blive udstødt på grundlag af race eller religion.
Min gruppe er betænkelig ved fastsættelsen af en adfærdskodeks for velgørenhedsorganisationer og ønsker at vide, hvad baggrunden er for at inddrage kodeksen i sammenhæng med terrorisme og kriminalitet. De personer, der er involveret i velgørenhedsorganisationer, er ofte nogle af de mest aktive og konstruktive borgere. Denne mistænkeliggørelse vil også føde radikalisme og fundamentalisme, som kan være baseret på race og religion. Vi ser frem til iværksættelse af yderligere tiltag i bekæmpelsen af racehad og fremmedhad i EU. Vi vil også med interesse følge udenrigspolitikkens rolle i denne drøftelse af radikalisme.
Meget af det, vi har hørt her til morgen, er baseret på konceptet om en menneskekærlig stat. Vi ønsker at vide, hvilke beskyttelsesforanstaltninger, der træffes, hvilke politiske fejltrin, der begås, hvordan dette vil involvere Europa-Parlamentet og de nationale regeringer, og hvilken afhjælpning, der vil være tale om for de personer, der fanges i systemet og er angivet på lister, hvor de aldrig skulle have været til at starte med.
Francis Wurtz,
   Hr. formand, ingen her undervurderer terrortruslens alvor, ingen har glemt eller fortrængt de forfærdelige og grufulde billeder fra New York, Casablanca, Madrid, London eller Sharm-el-Sheikh. Vi er alle klar over, at det er nødvendigt at styrke det politimæssige og retlige samarbejde for at kunne tilintetgøre disse netværk. Vi - Kommissionen, Rådet og Parlamentet, herunder GUE/NGL-Gruppen - er alle enige herom. Men enigheden slutter, dér hvor skærpelsen af sikkerheden går over gevind, og de borgerlige friheder undermineres. Jeg vil vende tilbage til det om et øjeblik. Jeg skal tilføje, at vi også tager afstand fra den alt for udbredte form for vestlig selvgodhed, der forhindrer os i at se vores egne systemers forfærdelige mangler. Det vil jeg sige nogle få ord om. Endelig kan vi ikke tilslutte os dem, der nægter seriøst at overveje årsagerne til den trussel, vi kæmper imod.
Jeg vil begynde med skærpelsen af sikkerheden og undermineringen af de borgerlige friheder. Alt kan øjensynligt godtages i terrorbekæmpelsens navn. Vi fik nye eksempler på denne fare efter de tragiske hændelser i London. Instrukserne om at skyde for at dræbe som led i en politik anbefalet af den internationale sammenslutning af politichefer og indført i visse medlemsstater førte i sommer til det værst tænkelige resultat, nemlig et uskyldigt menneskes død. Vi mener ikke, denne fremgangsmåde hører hjemme i en retsstat, uanset omstændighederne. Målet berettiger ikke midlet. Det er årsagen til, at begrebet krig mod terror forekommer os så farligt.
Det er på denne baggrund, vi har til hensigt at foretage en meget grundig gennemgang af det nye direktivforslag om opbevaring af kommunikationsdata. Parlamentet har klart givet udtryk for sin holdning til dette spørgsmål, og den bør respekteres. Europa bør ikke de facto overvåge, mistænke og undertrykke. Min kollega, hr. Catania, vil uddybe dette punkt under forhandlingen.
Dernæst omtalte jeg de endeløse henvisninger til vores værdier og Vestens værdier. De indebærer, hvad enten det er tilsigtet eller ej, at vi støtter tanken om, at verden er opdelt i "dem" og "os", idet "vi" er referencen og "de" er kilden til problemerne. Vi kan alle her stadig huske hr. Berlusconis forfærdelige bemærkninger efter angrebet mod World Trade Center. Han sagde, at vi burde være os vores kulturs overlegenhed bevidst. Kommissær Frattini har netop udtrykt sig i ganske andre vendinger, og så meget desto bedre, fordi den vestlige verdens selvcentrerede holdning gør os blinde for den uretfærdighed, undertrykkelse og fornedrelse, der finder sted overalt i verden i Vestens navn fra Jenin til Abu Ghraib eller Fallujah eller fra Groznyj til Guantánamo Bay. Og pludselig rammer denne blindhed os som en boomerang.
Det fører mig til det tredje punkt, hvor vi er uenige med især Det Forenede Kongeriges formandskab, som nægter at lytte til enhver, der siger sandheden, selv om det bliver mere og mere indlysende, at krigen i Irak, der officielt var begrundet i krigen mod terror, i virkeligheden skaber en fortsat strøm af terrorister. Endog selve det engelske Royal Institute for International Affairs, der gjorde direkte opmærksom på dette, blev ufortøvet kaldt til orden af Jack Straw, der udtalte, at tiden ikke længere var til at finde undskyldninger for terroren. Hvis en fordømmelse af denne krig er ensbetydende med at undskylde terror, bør Jack Straw huske på, at han frekventerer sådanne fortalere for terror i selveste Rådet. F.eks. erklærede hans nye spanske modstykke, hr. Moratinos, som har et udmærket kendskab til Mellemøsten, efter angrebene i Madrid, og jeg citerer, at "den amerikanske regerings og andre vestlige landes strategi er slået grusomt fejl." Også hr. Prodi, som er blevet mere indsigtsfuld, efter han forlod Kommissionen, udtalte sidste år til dagbladet angående Irak-konklikten, at, og jeg citerer, "den terror, denne krig skulle have standset, er uendeligt mere magtfuld i dag."
Det er disse temaer - respekt for friheden, dialog mellem kulturerne og afvisning af krigen - vi bør være i stand til at drøfte fordomsfrit og lægge til grund for de rigtige konklusioner. For i så fald vil kampen mod terror forene os alle og gøre kolossale fremskridt.
Nigel Farage,
   Hr. formand, der er et veletableret princip i EU - fastsat af Jean Monnet selv - om den gunstige krise: Når noget går rigtigt galt, når nationale regeringer ikke ved, hvad de skal gøre, når offentligheden er bekymret, er løsningen naturligvis mere integration og central kontrol inden for EU.
Jeg har fulgt denne debat siden de grusomme angreb i New York for fire år siden, og det er det, man i EU har forsøgt at gøre ved enhver lejlighed, og det er helt klart det, som hr. Clarke og det britiske formandskab har i sinde at gøre.
Jeg forstår naturligvis argumentet om, at telekommunikationsoplysninger kan hjælpe os med at spore personer. Men hr. Clarke mener, at vi skal udveksle disse oplysninger på basis af et klart retsgrundlag inden for EU. Hvilket klart retsgrundlag er der inden for EU? Der er ingen regler i EU, EU gør, som EU ønsker. Det vil være en frygtelig misforståelse at stille denne form for oplysninger til rådighed for give denne organisation.
Vi bør efter min opfattelse opnå fremskridt gennem samarbejde, men det er tilsyneladende ikke fremgangsmåden, og vi kan åbenbart heller ikke benytte Interpol. Vi kan ikke benytte os af normale udleveringsaftaler blandt medlemsstaterne! Vi skal benytte Europol. Vi skal indføre den fatalt mangelfulde europæiske arrestordre. På hvert trin ryger samarbejdet mellem medlemsstaterne til fordel for EU-kontrol.
Jeg er målløs over Deres udtalelse, hr. Clarke, om, at det ikke udelukkende er en debat om principper. Jeg ville have troet, at vi netop på dette tidspunkt skulle tage et skridt tilbage og fundere over gode principper. Hvad angår Det Forenede Kongerige er det så værd at miste princippet om, at man er uskyldig, indtil man er erklæret skyldig? Er det værd at miste retten til retfærdig rettergang? Er det værd at miste retten til at blive fremstillet i retten, vores grundlæggende beskyttelse imod en politistat? Er det værd at miste alt dette i forbindelse med bekæmpelsen af terrorisme og skubbe endnu mere af vores lovgivning over på EU?
Det er efter min opfattelse ikke det værd, og rent praktisk vil intet af det, De foreslår, fungere - husk på, at bombemændene i Madrid og New York alle havde gyldige identifikationskort. Jeg beklager, hr. Schulz, men der er ikke noget, der hedder europæisk identitet. Vi skal håndtere disse problemer på nationalt plan og gennem samarbejde frem for at tro, at EU kan løse problemerne, for det kan EU ikke. 
Brian Crowley,
   Hr. formand, jeg ønsker at takke formanden, hr. Clarke, og kommissær Frattini for deres taler i dag. Jeg ønsker endvidere at understrege min totale afsky for og fordømmelse af alle terrorhandlinger. Jeg kommer fra Irland og forstår virkningerne og konsekvenserne af terror og den måde, hvorpå terror kan underminere - ikke blot meget grundlæggende menneskerettigheder og retten til livet - men også statens magt, institutionernes magt og rettænkende og frihedselskende menneskers ret til at yde modstand over for politiske bevægelser og leve deres liv i fred og sameksistens.
Vi kan alle nævne eksempler og forskellige tidspunkter, hvor terrorhandlinger har forfærdet os i en sådan grad, at vi har ønsket at reagere efter den gamle bibelske regel om "øje for øje, tand for tand". Vi har på mange måder været meget heldige, fordi mange af vores ledere i disse krisetider har besindet sig og afventet efterretningsoplysningerne inden handling som reaktion på truslen.
I dagens forhandling skal vi også besinde os og ikke give efter for snæversynet krigsgalskab, som nogle opfordrer til, men fokusere på at skabe et bedre EU, et EU, der består af nationer, som med deres egne demokratisk valgte regeringer kan vurdere og beslutte, hvad de vil samarbejde om, hvad de ønsker at gøre, og om de ønsker love, direktiver, rammeaftaler eller blot bilaterale aftaler. Det er præcis sådan, demokratisk kontrol skal fungere i et område med frihed og sikkerhed.
Når vi gennemgår historiebøgerne fra det tyvende og 21. århundrede, er terrorismen og konsekvenserne heraf - og den menneskelige ødelæggelse - lige så omfattende i dag som i begyndelsen af det 20. århundrede. Men samtidig forekommer de samme fejl i dag i starten af det 21. århundrede, som regeringerne begik i begyndelsen af det 20. århundrede.
Når vi taler om at udnytte retsvidenskaben i det arbejde, der udføres i forbindelse med den europæiske menneskerettighedskonvention, og når vi bygger videre derpå, bør vi naturligvis være meget taknemmelige over at høre, at vores love og politikker vil blive vejledt af disse principper. Men samtidig synes de handlinger, som vi oplever efter sådanne udtalelser, sommetider at underminere de meget grundlæggende principper i den europæiske menneskerettighedskonvention. Når vi fastsætter særlige love og nye love som reaktion på disse nødsituationer, opretholdes de alt for ofte efter, at nødsituationen er overstået.
Vi skal naturligvis samarbejde. Vi skal naturligvis udarbejde værktøjer til vores sikkerhedstjenester for at sikre, at de ikke blot kan forhindre terrorisme, men også pågribe terroristerne, de økonomiske bagmænd og de personer, der er involveret i andre former for kriminalitet, uanset om det er narkotikahandel, hvidvaskning af penge eller menneskehandel. Vi har oplevet den frygtelige situation, at mennesker har mistet livet i lastbiler i europæiske havne. Vi har oplevet den frygtelige situation, at mennesker har mistet livet i små både i forsøget på at komme til Europa på grund af menneskehandlernes misbrug af deres menneskerettigheder. Jeg vil skynde mig at tilføje, at jeg ikke mener, at alle regeringer er dårlige, og at alle oppositionsgrupper eller ikke-statslige grupper har ret. Der skal være balance mellem rettighederne for den enkelte og rettighederne for alle.
Vi skal være fortalere for den nye verden, en verden som anerkender de grundlæggende frihedsrettigheder, retten til livet, retten til frihed, retten til sikkerhed. Med alle disse rettigheder følger et ansvar. Vi indgår i en social kontrakt med vores regeringer. Vi giver afkald på nogle af vores egne personlige rettigheder og frihedsrettigheder i samfundets interesse for at sikre, at vores verden, vores lande, vores byer er bedre og mere sikre. Men når vi giver afkald på disse personlige rettigheder og frihedsrettigheder, forventer vi til gengæld også det samme ansvar fra magthaverne. Vi forventer samme ansvar fra de personer, der leder vores sikkerhedsstyrker, og som ikke må misbruge denne rettighed eller misbruge de opgaver, som vi har givet dem. Samfundets interesse, som staten tjener, er kun så stærk som borgernes vished om, at deres rettigheder beskyttes, og at deres ansvarsområder er klare og tydelige. 
Philip Claeys (NI ).
   - Hr. formand, jihad-netværk arbejder overalt i Europa, og i moskéerne opfordres der til hellig krig mod det åbne europæiske samfund. Efter de feje anslag i London må det stå klart for enhver, at det er vigtigere end nogensinde før, at vi træffer benhårde og omfattende foranstaltninger til imødegåelse af den islamiske ekstremisme, der optræder som en trojansk hest i vores samfund. Jeg støtter derfor også fuldt og helt en række forslag og erklæringer, som er fremsat på det seneste i kølvandet på begivenhederne i London. Den franske indenrigsminister, Nicolas Sarkozy, har således fuldkommen ret, når han foreslår, at vi fremover bør føre langt strengere kontrol med moskéerne. Og indenrigsministeren i Bayern, CSU-politikeren Günther Beckstein, har også fuldkommen ret, når han udtaler, at vi bør vide, hvad der sker i hver eneste moské, og at man bør være til stede og samle oplysninger der, hvor der prædikes ekstremistiske tanker.
Den britiske regering vil således udvise personer, som opfordrer til hellig krig, som opfordrer til anvendelse af vold og undskylder terrorhandlinger. Endelig træffes der en sådan foranstaltning. Der er grund til at henstille, at de andre medlemsstater følger Storbritanniens eksempel på dette område.
Lad mig vende tilbage til emnet for og indholdet i erklæringerne, og lad mig gøre det klart, at strengere kontrol med moskéerne efter min opfattelse på ingen måde indebærer nogen krænkelse af religionsfriheden. Da Australiens premierminister, John Howard, for nogle dage siden gav udtryk for, at han var tilhænger af infiltration af islamiske skoler og moskéer, gjorde han det samtidig klart, at hans regering på ingen måde ønsker indgreb i religionsfriheden. Han sendte imidlertid det indlysende budskab, at hans regering har ret til at vide, hvilke dele af det islamiske samfund der støtter vold eller opfordrer hertil.
Det og intet andet er sagens kerne, kære kolleger. Vores åbne samfund har ret til at forsvare sig mod sine fjender. Religionsfrihed kan aldrig give carte blanche til på europæisk jord at undergrave vores europæiske samfund. Jeg vil i den forbindelse gerne rose Tjekkiets præsident, Václav Klaus, for det mod, han har udvist. Han har som den eneste af EU's stats- og regeringschefer haft mod til at påpege forbindelsen mellem på den ene side islamiske bombeanslag og på den anden side det multikulturelle samfund, hvor vores egne værdier går tabt i værdirelativismens navn.
Vi bør således i Europa sætte en stopper for den slappe indvandringspolitik, som bevirker, at der hvert år kommer 10.000 personer hertil, som ikke vil indrette sig efter vores love, vores normer og vores værdier. Når et land som Spanien med ét slag regulariserer 700.000 illegale indvandrere, belønner man lovløshed og opmuntrer til nye bølger af illegal indvandring.
Det er på tide, at vi tager visse internationale traktater op til fornyet vurdering og undersøger, om de bør tilpasses de aktuelle behov. Jeg tænker eksempelvis på Genève-flygtningekonventionen, der så dagens lys i 1952, altså under den kolde krig, hvor vi var konfronteret med europæere, som ønskede at flygte fra kommunistiske diktaturer. Det samme er tilfældet med den europæiske menneskerettighedskonvention, som også i høj grad trænger til revision. Det er ikke hensigten at sætte spørgsmålstegn ved grundtankerne i de pågældende traktater. Det drejer sig om at sikre, at de ikke længere kan misbruges af personer med onde hensigter. 
Timothy Kirkhope (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg ønsker at takke det britiske formandskab for denne meget vigtige erklæring.
Terrorister forsøger konstant at underminere vores eksistensform i den tro, at vi er svage og mangler styrke til at forsvare vores demokratiske værdier, og vi skal altid bevise, at de tager fejl. Men det er af afgørende betydning, at vi beviser dette igennem handling, ikke blot med ord. I denne sammenhæng er der så ikke en vigtig lære for dem af os, der forhandler og fastsætter lovgivningen? Vi skal holde øje med den følsomme balance mellem borgerlige frihedsrettigheder - og det er jeg enig i - men det er meget vigtigt, at borgere, der lever helt almindeligt - i deres normale, uskyldige og retskafne dagligdag - beskyttes.
Jeg tager afstand fra den skinhellige udtalelse fra hr. Watson, som repræsenterer Den Liberale Gruppe. Naturligvis fortjener terrorister retfærdighed, retfærdighed til at fastslå uskyld og skyld. Men jeg mener, at vi skal erkende, at den standard for retfærdighed, som den udmåles for terrorister, og den standard for retfærdighed, som eksisterer til beskyttelse af uskyldige, skal være forskellige. Jeg håber, at han forstår dette. Det håber jeg også, at Parlamentet forstår - jeg og mine kolleger gør i hvert fald.
I forbindelse med de foranstaltninger, som vi skal træffe, er det af afgørende betydning, at de retshåndhævende myndigheder er i besiddelse af de værktøjer, der er nødvendige til at forsvare os, uden at være hæmmet af for meget bureaukrati. Fleksibilitet og tilpasning er afgørende i relation til voksende trusler. Terrortruslen er ikke ny, den dukker heller ikke op på samme måde hver gang. I løbet af de sidste 30 år har vi oplevet Sorte September, IRA, De Røde Brigader, ETA, Bader Meinhof, dyrevelfærdsaktivister, bombesprængningerne i metroen i Paris, angrebet på den amerikanske ambassade i Afrika, terrorangrebene i New York og Washington i 2001, i Madrid i marts 2004 og naturligvis i London i juli i år. Det er blot nogle eksempler, der er flere. Vi har oplevet nogen succes, da målrettede foranstaltninger over for nogle af disse organisationer har givet resultater. For ganske nylig blev adskillige medlemmer af ETA arresteret på grundlag af en fælles operation mellem de franske og spanske myndigheder.
Når jeg hører udtalelser som dem fra UKIP, bliver jeg bekymret. Nogle argumenterer imod harmonisering, men vi argumenterer også for samarbejde mellem de retshåndhævende myndigheder. Uden et internationalt samarbejde kan vi ikke tilbageholde nogle af de hårdeste forbrydere i verden. Jeg var stolt over at være ordfører for Parlamentet i forbindelse med fælles undersøgelseshold i 2001, som jeg ved, at rådsformanden er bekendt med. Disse hold er gode eksempler på målrettede, effektive fælles tiltag i EU uden unødvendigt bureaukrati, og vi skal være villige til at udvikle dette samarbejde, især nu hvor vi har de teknologiske muligheder.
Hr. rådsformand, De nævnte spørgsmålet om opbevaring af data. Siden udviklingen af DNA-prøver og global mobilkommunikation har vi haft værktøjer til rådighed, som kan bruges både positivt og negativt. Disse værktøjer kan anvendes af kriminelle og til fordel for en lang række mennesker, der ønsker at forfølge erhvervsinteresser og private interesser. Vi skal sikre, at vi benytter de nye teknologier så optimalt som muligt i forbindelse med kriminalitet.
En af mine sidste opgaver i indenrigsministeriet i 1990'erne var at oprette kommissionen til gennemgang af kriminalsager. Forinden havde mine kolleger og jeg den svære opgave at afgøre, hvorvidt en sag skulle henvises til højesteret på grund af en påstået rettergangsfejl. Det var en svær opgave, men en opgave, som jeg var villig til at påtage mig, mens jeg havde beføjelse hertil. Jeg henviste sager til højesteret i tilfælde, hvor jeg mente, at de pågældende personer evt. var uskyldige, og hvor den nye teknologi - især DNA - kunne bidrage med yderligere beviser.
Vi skal huske, at kriminalitet heller ikke er en stationær størrelse i det moderne samfund. Vi har teknologien nu, og vi skal bruge den, for bruger vi den ikke med de rette beskyttelsesforanstaltninger, vil lovovertrædere være et skridt foran i udøvelsen af vold, mangel på respekt for demokratiet og handlinger, der er grusomme og uacceptable - eller burde være - for alle medlemmer af Parlamentet.
Mange tak, fordi De kom, hr. formand for Rådet. De har vores støtte.

Magda Kósáné Kovács (PSE ).
   - Det er en særlig glæde at få lov til at deltage i denne forhandling om vigtige emner som beskyttelse af den offentlige orden og sikkerhed på den ene side og ydelse af garantier for beskyttelse af borgerlige frihedsrettigheder og personlig integritet på den anden. Alle er enige om, at fred i Europa hovedsageligt afhænger af effektiv koordination af sikkerhedsressourcer og samarbejde blandt medlemsstaterne. Det afhænger imidlertid ikke kun af disse tiltag. Hr. Poettering, formand for Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater (PPE-DE-Gruppen), havde ret, da han udtalte, at der er et intellektuelt grundlag for terrorisme. Ja, der et intellektuelt grundlag for terrorisme.
Men har vi overvejet, at grundlaget for terrorisme også kan findes hos os som europæere? Har vi overvejet, at ethvert tilfælde af udstødelse skaber grundlag for had? Har vi overvejet, at det at være fremmed, at miste sin nationale identitet eller at opleve en trussel imod sin religiøse identitet, skaber et tomrum, som hjernevaskende fundamentalister kan invadere? Har vi overvejet, at grundlaget for terrorisme også kan opstå på grund af utroværdig eller tom politisk snak? Hvis vi har overvejet disse forhold, må vi tage fat på problemerne og gøre en indsats og se nærmere på de opgaver, der skal løses.
Hvis der er et intellektuelt grundlag for terrorisme, skal vi lære om hinandens kulturer, og denne læreproces gælder alle. De personer, der evt. forsøger at skabe sig en ny tilværelse i Europa, skal sætte sig ind i Europas kultur. Europas borgere skal interessere sig for verden uden for Europa, kulturer, trosretninger, problemer, historie og målsætninger. Uanset fordomme skal vi leve i sameksistens med verden uden for Europa. Vores børn skal lære verden at kende gennem historier, de unge skal lære verden at kende gennem uddannelse, og de voksne skal lære verden at kende gennem medieprogrammet Kultur 2000.
Det glæder mig, at der i denne forhandling er lagt vægt på samarbejde med de religiøse samfund, og jeg bifalder kommissær Frattinis udtalelser. Hr. kommissær, ! De har oprettet det forligsudvalg, der har ansvaret for at konsultere de religiøse samfund. I forbindelse med denne dialog vil jeg bede Dem om ikke blot at involvere de kristne trossamfund i Europa, men også repræsentanter fra de muslimske trossamfund, og bygge videre på deres ønske om og kærlighed til fred i bestræbelserne på at mindske det intellektuelle grundlag for terrorisme. I Ungarn ved vi af erfaring, at frihed ikke ensbetydende med ikke at føle frygt. Jeg ønsker at takke det britiske formandskab for under formandskabet at fokusere på fremme af en verden uden frygt. 
Jean-Marie Cavada (ALDE ).
   - Hr. formand, hr. Clarke, hr. Frattini, De har netop erindret os om nødvendigheden af at besvare terrortruslen og samtidig selvfølgelig beskytte borgernes rettigheder, og uanset hvilken holdning vi har til EU, tror jeg, at tiden nu er inde til i de kommende fire måneder at vise, at de udøvende og lovgivende instanser står sammen og bevæger sig i én og samme retning.
Jeg vil anlægge dette perspektiv i forhold til selve tanken om borgerne og det ambitiøse lovgivningsprogram, De har forelagt. Lad mig komme med en enkelt sidebemærkning. Den franske filosof Jean-Jacques Rousseau sagde noget, der er beklageligt aktuelt i dag. I den moderne forfatningsbaserede stat, sagde han, er en borger enhver person, der, samtidig med at han er underlagt loven, kan betragte sig selv som forfatter til denne lov, underlagt men også forfatter til loven, også selv om det blot er gennem hans valgte repræsentanter.
Er det tilfældet for Europas borgere i disse smertefulde og historiske tider, og vi glemmer på ingen måde ikke det mod, Deres folk og landsmænd har udvist, hr. Clarke, og naturligvis heller ikke den retning, Deres regerings reaktion tog? Betragter borgerne sig selv som både genstand for og forfattere til denne lovgivning? Er det tilfældet for os som medlemmer af Parlamentet, når vi får forelagt en tekst, som vi skal stemme om inden for en fastsat frist, selvfølgelig, og når vi vedtager ændringer, der end ikke medtages i ministrenes dokumenter under deres drøftelser? Det må virkelig ophøre. Jeg har mine tvivl, og jeg kan kun beklage, at Rådet ikke er fremkommet med en passende reaktion på de henstillinger, det fik forelagt på møderne i Haag og i forbindelse med evalueringen af Tampere-programmet. Det kan derfor ikke komme som en overraskelse, at Parlamentet, uanset hvor meget vi ønsker at gøre fremskridt, insisterer så kraftigt på, at dets forhandlinger tages alvorligt, og dets beføjelser respekteres, især når der ifølge selve traktaten er tale om en fælles beslutningsprocedure.
Hvad angår beskyttelsen af data og borgernes sikkerhed, som vi alle bekymrer os om, er det et spørgsmål om at gennemføre bestemmelserne i EF-traktaten såvel som EU-traktaten. Kan vi således forvente, at formandskabet virkelig tager Europa-Parlamentets holdning i betragtning og forpligter sig til snarest og inden for en kort tidshorisont at indgå i seriøse forhandlinger? Endelig vil jeg sige til højkommissæren, at Kommissionen har tilkendegivet, at den er parat til at leve op til Parlamentets forventninger, og at den er i færd med at udarbejde passende forslag, hvilket vi finder interessant og har store forventninger til. 
Hélène Flautre (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, vi er verden over vidner til stadig flere og yderst foruroligende situationer, hvor stater bruger bekæmpelsen af terror som et påskud for at føre en repressiv politik over for andre ikke-terrorgrupper eller krænke påståede terroristers mest grundlæggende rettigheder. Der er masser af eksempler herpå i Pakistan, Kina, Marokko, Saudi-Arabien, Tunesien, Yemen, Kenya og mange andre lande, og ofte er menneskerettighedsforkæmpere, som De Forenende Nationers særlige repræsentant, fru Jilani, påpegede det, blandt de første ofre for kampen mod terror.
I Tunesien vedtog regeringen f.eks. i 2003 en antiterrorlov, der angiveligt har til formål at støtte de internationale bestræbelser på at bekæmpe terror, men som i virkeligheden udgør et angreb mod borgernes grundlæggende rettigheder og fredelige aktiviteter i det civile samfund, fagforeninger og politiske partier. Hvad angår USA, er vi bekendt med de krænkelser, der har fundet sted i Guantánamo Bay og Abu Ghraib, hvor hundredvis af ikke-amerikanske statsborgere tilbageholdes uden tidsbegrænsning, anklage eller udsigt til rettergang. Vi kan heller ikke ignorere de meget alvorlige anklager, som ngo'er såsom Amnesty International har fremsat mod især USA for at tilbageholde personer, der er arresteret som led i kampen mod terror, på ukendte steder. Disse anklager underbygges af officielle rapporter angående disse spøgelsesfanger, der holdes hemmeligt fængslet og flyttes fra det ene sted til det andet, så de kan holdes skjult for Den Internationale Røde Kors Komité.
Lige så alvorlige er anklagerne fra ngo'er som Human Rights Watch mod lande i EU - Nederlandene, Det Forenede Kongerige, Tyskland, Østrig og Sverige - for ikke at vige tilbage for at sende påståede terrorister tilbage til lande som Syren, Egypten og Usbekistan, hvor der er meget stor risiko for, at de vil blive torteret eller mishandlet. Sådanne fremgangsmåder er i modstrid med de internationale regler om respekt for menneskerettighederne, især -princippet. EU's medlemsstater holder sig som sagt ikke tilbage.
Vi kan, hr. Frattini, heller ikke undgå at blive foruroligede over et udkast til henstillinger fra Kommissionen til medlemsstaterne vedrørende nonprofitorganisationer, hvori det i indledningen anføres, at der foreligger beviser for, at nonprofitorganisationer er blevet brugt til at finansiere terror og andre kriminelle aktiviteter. En sådan generalisering, en sådan unuanceret tilkendegivelse i et kommissionsdokument er utilgivelig og foruroligende. 
Giusto Catania (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, kære kolleger, vi er enige i, at terrorismen er menneskehedens fjende, og det, at spørgsmålet er kommet på Parlamentets dagsorden igen efter attentaterne i London, foruroliger os, også fordi Parlamentet i juni måned udtalte sig om en lang række betænkninger og om databeskyttelsesspørgsmålet.
Bekæmpelsen af terrorisme kan ikke - sådan som hr. Clarke gjorde i dag - sættes i forbindelse med bekæmpelsen af illegal indvandring og asylpolitikkerne. Det er en spidsfindig sammenligning, og den er også farlig set ud fra et pædagogisk synspunkt, for er der virkelig nogen, der seriøst mener, at terroristerne kommer sejlende til Europa med synkefærdige skibe? Efter min mening må vi ikke gøre ofrene til bødler. Indvandrerne er det svage led i et system, der giver næring til terrorismen, men de er bestemt ikke terrorismens årsag.
Hvis tragediernes størrelse også skal måles ud fra antallet af døde, kan terrorismen desuden ikke engang betragtes som en prioritering for EU. Den sande europæiske tragedie er de indvandrere, som på grund af vores love og vores afvisningspraksis drukner i Middelhavet. Antallet af døde, som er begravet i Middelhavet, er tusind gange større end antallet af døde efter terrorangreb!
Der er en alvorlig undladelse i denne debat, nemlig at hr. Clarke og hr. Frattini repræsenterer de to europæiske lande, der har givet det største bidrag til krigen og den militære besættelse af Irak. Man analyserer situationen forkert, hvis ikke man kan se forbindelsen mellem krig og terrorisme. Man analyserer situationen forkert, hvis ikke man kan se, at krig og terrorisme giver næring til hinanden på samme måde, som frygten for islam og den muslimske fundamentalisme giver næring til hinanden. Det er et fænomen, man ikke kun ser i Irak. Ifølge en undersøgelse, som et af FN's agenturer offentliggjorde for nylig, er der i de sidste tre år - dvs. fra starten af den militære besættelse - sket en stærk stigning i opiumproduktionen i Afghanistan. Det er narkotika, som er terrororganisationernes vigtigste finansieringskilde.
Terrorisme kan ikke bekæmpes med krig og heller ikke med en sikkerhedsbesættelse. Det er uacceptabelt, at der foreslås en orwellsk kontrol af de europæiske borgere. Databeskyttelse er en måde at gøre sikkerheden vigtigere på end frihed og retfærdighed. En kompetent jurist som Stefano Rodotà har udtalt, at databeskyttelse er det tredje årtusindes tortur, eftersom begge dele har til formål at fremtvinge informationer. Jeg er helt enig i en sådan analyse og i denne udtalelse. Det er desuden endnu ikke blevet bevist, at databeskyttelse er med til at bekæmpe terrorisme, og jeg tror heller ikke, at de to eksempler, som det britiske formandskab gav os i Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, er nok.
Endelig mener jeg, at det for visse initiativers vedkommende er nødvendigt med de europæiske borgeres samtykke, og at det ikke bliver nemt at skabe opbakning til denne idé. Jeg mener heller ikke, at det er hensigtsmæssigt at forsøge at overvinde EU's krise med en sådan sikkerhedstvang.
EU kan kun blive en stærk politisk og institutionelt troværdig aktør, hvis der er folkelig opbakning til samfundsmodellen, og det tror jeg, at den franske og nederlandske folkeafstemning har vist os. 
Mario Borghezio (IND/DEM ).
   - Hr. formand, kære kolleger, det er rigtigt, at terrorisme ikke kan bekæmpes ved hjælp af krig, men den kan heller ikke bekæmpes ved at filosofere - sådan som der er flere, der gør i denne debat - om rettigheder og garantier. Vi ved alle, at fjenden er iblandt os.
Derfor er det ret overflødigt - og besnærende - at fortælle os det, som visse indflydelsesrige politikere gør, når de besøger de såkaldte moderate muslimske lande og ser, at det er pæne mennesker, som ikke ønsker krig eller terrorisme. Jeg vil foreslå dem f.eks. at tage en afstikker til et andet plan og et andet spørgsmål, der handler om kultur og de store kulturforskelle, der eksisterer. Se f.eks. på Tunis, hvor en stakkels italiensk mor måtte flygte til den italienske ambassade for at forsvare sig selv og sit mindreårige barns ret til at vende tilbage til Italien, eftersom hun retsforfølges af myndighederne i landet. Når man i de muslimske lande - også de moderate lande - skal dømme en tvist mellem en muslim og en ikke-muslim, er afgørelsen nemlig givet på forhånd. Jeg ved, at denne kvinde for at kræve sin ret har henvendt sig til hr. Borrell Fontelles, og han vil utvivlsomt sørge for, at Parlamentet giver sin holdning til kende over for dette styre.
Jeg sagde således, at faren er iblandt os, og derfor er det en god ting med de forebyggende foranstaltninger, som kommissær Frattini så rigtigt omtalte. Der er ingen tvivl om, at vi skal forebygge, og at vi skal gøre en indsats der, hvor risikoen er. Det er ikke blandt de stakler, som ankommer med båd til Lampedusa, for det er bestemt ikke dem, der udgør en risiko, men derimod de mennesker, som rekrutterer og organiserer dem, ikke i alle, men i rigtig mange moskéer og bønnecentre. Det er positivt at konstatere, at den italienske regering gør en yderst fornuftig indsats i den retning, eftersom den med stor præcision slår ned på dem, der tilskynder til had og spændinger, og som skaber og fremmer disse kultursammenstød. Her i Parlamentet bliver vi ved med at filosofere over indsamling af oplysninger osv. Vi kommer altid for sent i forhold til de islamiske netværk, som der bliver flere og flere af, og vi efterforsker ikke ret meget.
Hr. Clarke nævnte ikke engang problemet med finansieringen af terrorisme, men som vi hørte, er der heldigvis andre, som går mere i dybden med dette spørgsmål. Det er et meget vigtigt spørgsmål. Netop i dag skriver aviserne, at terrororganisationerne i Frankrig - og det er en franske efterretningstjenestes fortjeneste, at der gøres opmærksom på dette - ligefrem har bemægtiget sig en meget stor sektor, nemlig sektoren for beklædning og markedsføring af sportsbeklædning til unge i handelsøjemed. Dette er således faren ved den fællesskabsgørelse, der er genstand for så meget demagogi.
Faren er iblandt os, i vores lande og i de europæiske byer. Det er der, vi skal gøre en indsats ved hjælp af seriøse og præcise foranstaltninger og uden at give efter for den overdrevne tolerance, der i alt for høj grad er kommet til udtryk her i Parlamentet. 
Ryszard Czarnecki (NI ).
   -  Hr. formand, terrorisme er Europas største fjende, som desværre er en del af livet i Europa i dag.
Vi skal sikre, at vi ikke længere er forsvarsløse over for disse forbrydelser. Derfor skal både de enkelte lande og de internationale organisationer benytte sig af alle de midler, der er til rådighed, selv om det vil medføre en midlertidig og delvis begrænsning af de borgerlige frihedsrettigheder. Det er af meget stor betydning, og vi skal være åbne over for den mulighed, at nogle af disse frihedsrettigheder må ofres til fordel for sikkerheden i de europæiske lande. Det er klart, at denne proces skal være genstand for undersøgelser og overvågning, og at pressionsgrupper, partier og regeringer ikke må udnytte kampen imod terror, som har bred offentlig støtte. Jeg ønsker at understrege over for hr. Clarke, at den britiske regering fortjener ros for indførelsen af en forenklet procedure til deportering af personer, der er involveret i terrorhandlinger i Det Forenede Kongerige.
Et af de vigtigste forslag, som jeg ønsker at stille den britiske regering og andre regeringer i EU's medlemsstater, er inkorporering af tilbagetagelsesklausuler i aftalerne med Rusland, Ukraine og de nordafrikanske lande, især Marokko. Vi skal markere, at Europa er solidarisk i bekæmpelsen af terrorisme, og at det forhåbentlig gælder både nu og i fremtiden.
Det glæder mig, at den efterfølgende forhandlingen vil fokusere på situationen i Mellemøsten. Terrorisme er også et problem i dette område, hvor den er rettet imod staten Israel. De israelske borgere fortjener derfor vores ros, og vi skal lære af deres metoder til bekæmpelse af terrorisme. Regeringen i Tel Aviv skal også have ros for at have fulgt køreplanen konsekvent og for sin effektivitet i gennemførelsen af regeringens politikker og opnåelse af det israelske parlaments godkendelse i denne sammenhæng. Vores sympati skal dog samtidig omfatte de tusindvis af israelere, der har mistet deres hjem i Gazastriben efter at have boet der i årtier. Vi skal endvidere anerkende Den Palæstinensiske Myndigheds bestræbelser på at øge sikkerheden i området, selv om disse bestræbelser ikke altid har været vellykkede.
Jeg henviser til disse spørgsmål for at understrege, at Europa ikke er alene i forbindelse med bekæmpelsen af terrorisme, og at vi ikke er afskåret fra resten af verden i kampen imod terror. 
Jaime Mayor Oreja (PPE-DE )
   - Hr. formand, at definere og konkretisere, hvad der bør være EU's og dets institutioners rolle i forbindelse med terrorbekæmpelsen, er efter min mening et meget påtrængende mål for EU's formandskab.
Det, jeg siger, er ikke begrundet i europæisme, men er i bund og grund et behov for alle de nationer, der lider under terroren. Det er et behov, der viser EU's dybeste mening, det er et behov for os alle, for alle europæerne, og det er et behov, for hvis EU ikke er i stand til at spille en rolle ved bekæmpelsen af terroren, hvad kan EU så bruges til? Hvis ikke vi møder frygten i forening, er der ingen Union, og hvad skal vi så bruge EU til? Det vil naturligvis ikke kun være en fiasko for EU, men også sløseri fra de europæiske nationers side, hvis de ikke forstår at bruge den merværdi, som EU betyder, til at bekæmpe et fænomen som terrorismen.
EU bør være et væsentligt politisk element i bekæmpelsen af terrorismen, især for indenrigsministrene. Jeg ved godt, at disse ministre har mange presserende opgaver, at de har behov for mange instrumenter og værktøjer, men jeg tror, at et af de uopsættelige spørgsmål på det kommende Europæiske Råd er, at indenrigs- og justitsministrene forstår at tilskynde til et europæisk politisk projekt og forstår at anvende EU effektivt til bekæmpelse af terrorismen, for det er dem, der får størst brug for EU i de kommende år.
Jeg taler meget om EU's politiske projekt, ikke om en udtømmende liste over foranstaltninger, som vi i sidste ende ikke er i stand til at kommunikere. Det er helt klart, at vi fra EU's side skal fremme foranstaltningerne om biometriske data, som hr. Clarke nævner, eller dataopbevaring, eller hvad end indenrigsministrene måtte have brug for, men vi skal betone den politiske dimension, det europæiske politiske projekt. Her i Parlamentet bruger vi meget tid på at tale om tekniske og juridiske foranstaltninger, men meget lidt om den politiske indsats, som EU behøver for at bekæmpe terrorismen. Vi kan ikke blive ved med at spænde vognen for hesten. Vi skal give EU's aktion en absolut nødvendig politisk dimension.
Så hvor kan vi finde det europæiske politiske projekt? Jeg vil gerne sige, at det vigtigste i lyset af den islamiske terrorisme, terrorismen hos dem, der siger, de forsvarer islam, al-Qaedas terrorisme, er, at vi forstår, at det er et nyopstået fænomen, som vi næsten ikke kender noget til. Vi ved ikke noget om den rytme, den timing eller den måde, de vælger de nationer, hvor de begår attentaterne. Vi kender det ikke. Der er brug for et europæisk politisk projekt, der bygger på information og efterretning for at få kendskab til fænomenet og diagnosticere den organisation, vi står over for.
Vi skal ikke kun være i stand til at træffe foranstaltninger. De europæiske borgere skal også vide og forstå, hvad vi gør. Vi bruger hverken tid eller politiske kræfter på at sige, hvad vi gør, og de europæiske borgere ved ikke, hvad EU gør. De ser kun de nationale politikorps. EU eksisterer ikke, når det gælder terrorbekæmpelse, de genkender os ikke, de kan ikke forestille sig det, vi gør. Derfor er det vigtigt at gøre en indsats, så der kommer nationale politiinformationscentre, der ledes af de europæiske institutioner, der er behov for et europæisk informationscentrum, hvor sikkerhedsstyrkerne kan få adgang til databaser som EURODAC, SIS eller VIS. Der er kort sagt, mine damer og herrer, brug for en politisk dimension.
Terrorismen kan ikke bekæmpes. At sige, at vi kæmper mod den internationale terrorisme, er det samme som ikke at sige noget. Man bekæmper en organisation, og derfor bekymrer det mig, at de ansvarlige for de europæiske institutioner ikke tør nævne den organisation, vi bekæmper, ved navn. Jeg er ligeglad, om vi taler om al-Qaeda, islamisk terrorisme, radikale eller fundamentalistiske grupper, eller grupper, der siger, at de forsvarer islam, men terrorismens vigtigste medskyldige er dens diffuse karakter, og derfor skal EU selvfølgelig håndtere et problem med disse karakteristika ved at vedtage alle retsstatens instrumenter, naturligvis med udgangspunkt i vores utvetydige respekt af menneskerettighederne. 
Martine Roure (PSE ).
   - Hr. formand for Rådet, hr. kommissær, det er indlysende, at vores kamp mod terror kræver nytænkning. Vi bør udrydde terroren ved roden, straffe de skyldige hårdt og forfølge og pågribe bagmændene uden skånsel. Alt det er vi enige om. Ikke desto mindre er det vigtigt, at vi standser denne symptombehandling og overvejer at behandles ondets rod og indføre nye foranstaltninger til bekæmpelse af terror. Det skal endnu en gang understreges, at disse foranstaltninger bør være i overensstemmelse med vores lovgivning, retsstatsprincippet og de demokratiske principper.
F.eks. har vi henvist til, at personer med statsborgerskab og bopæl i Europa er blevet kidnappet af CIA fra selve EU's territorium. Visse medlemsstater har indledt retssager for at finde ud af, hvorfor deres borgere er blevet kidnappet og ført til et tredjeland, hvor de er blevet torteret. Kommissionen anerkender, at der er tale om en krænkelse af grundlæggende rettigheder, men nægter at beskæftige sig med disse spørgsmål.
EU har ikke desto mindre pligt til at beskytte sine borgeres grundlæggende rettigheder. Hvordan kan vi besvare deres legitime foruroligelse? Nytænkning i forbindelse med vores kamp mod terror betyder, at vi bør sætte ind over for årsagerne i form af fattigdom, udstødelse og diskrimination, eller med andre ord: alle former for uretfærdighed. Vi bør finde midlerne til at bekæmpe udstødelsen i vores samfund såvel som i mindre udviklede lande, og vi bør kæmpe mod uretfærdighed overalt i verden.
Alle avancerede kulturer har forstået, at retfærdighed og lighed er de mest effektive midler til at modstå vold. Derudover er det nødvendigt, at vi underviser, uddanner og udvikler kritiske evner for at kunne bekæmpe en forblindelse, hvor mennesker er parate til at ødelægge sig selv og dræbe sig selv, til trods for at de, som det f.eks. var tilfældet for en af London-terroristerne, netop selv har skabt liv. Vi må forstå, at vi absolut må gribe ind oppefra. Kun tidlig og effektiv integration i vores samfund kan standse denne hjernevask. Vi må absolut forstå, at integrationen ikke bør forblive overfladisk, og at integration ikke er assimilation. Alle borgere i vores samfund bør reelt føle sig som borgere og anerkendte og respekterede individer. Overalt, hvor der er en følelse af uretfærdighed, vil der være vold og had, og når man tilføjer dette klima manipulering og indoktrinering af de svageste, så bliver vi konfronteret med terror. Spekteret af foranstaltninger er bredt, men kun ved at sætte ind på samtlige fronter vil vi kunne sejre.
Jeg vil afslutningsvis vende tilbage til Deres forslag, hr. Clarke. Vi støtter Dem, når de siger, at det, vi har brug for, er et mere indgående samarbejde. Vi vil uden tvivl nå længere ved at dele vores erfaringer, informationer og ressourcer. Vi vil kun nå vores mål, hvis vi samarbejder på europæisk plan, men Europa-Parlamentet kræver at blive inddraget fuldt ud. Hvis vi arbejder sammen, vil vi gøre fremskridt. 
Antoine Duquesne (ALDE ).
   - Hr. formand for Rådet, lad mig indledningsvis sige, at jeg tilslutter mig Det Forenede Kongeriges formandskabs forslag til bekæmpelse af terrortruslen og terrorhandlinger.
Vi må ikke vælge det forkerte mål. Det er ikke de antiterrorforanstaltninger, De har fremsat forslag om, der udgør en trussel, men terroren som sådan. At handle uden overdreven sikkerhed, men også uden svaghed, er den bedste måde at undgå de fælder, terroristerne har opstillet for os, og klart opfylde vores borgeres forventninger.
Opbevaring af data vedrørende telefon- og internetkommunikation har allerede vist sit værd og bør fremmes, forudsat at der findes et retsgrundlag herfor, at omkostningsproblemet tages behørigt i betragtning, og at opbevaringsperioden og anvendelsesbetingelserne - og det er af afgørende betydning - er fastlagt. Vi afventer klare svar og nye forslag, som reaktion på Parlamentets indvendinger. Hastende, meget hastende beslutninger, der involverer Parlamentet og Kommissionen, bør træffes ufortøvet. Derudover bør alle eksisterende teknikker såsom overvågningskameraer og biometriske elementer i identitetskort kunne tage i anvendelse.
Endelig skal jeg understrege, at udveksling af oplysninger staterne imellem, det internationale samarbejde, som De sagde, er et afgørende element. Der er ikke behov for nye forslag i denne forbindelse. Parlamentet vedtog næsten enstemmigt de tre betænkninger, jeg havde den ære at fremlægge, og som havde til formål at fremme disse ændringer. Jeg vil derfor opfordre det engelske formandskab til at nå frem til en klar konklusion med vores støtte. Jeg opfordrer det endvidere til at udvise politisk vilje til at forbedre efterretningssamarbejdet, som er den vigtigste forebyggende indsats.
På et etisk og politisk plan bør vi også foranledige oprigtige muslimer til klart, offentligt og uforbeholdent at fordømme voldsprædikanterne og de ansvarlige myndigheder til at forfølge disse prædikanter og udvise dem uden nogen form for eftergivenhed. Der findes handlinger, udtalelser og principper, der er uforenelige med vores opfattelse af frihed, menneskerettigheder og offentlig ro og orden.
Hr. formand, mine damer og herrer, vi kan ikke længere - uden at reagere - regelmæssigt holde tre minutters stilhed til minde om terrorismens ofre og håbe, at det vil kunne forhindre terroristerne i at handle under dække af de påskud, de anvender. 
Johannes Voggenhuber (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, det var kun naturligt, at vi startede dagens forhandling med at besværge behovet for balance - en balance mellem sikkerhed og retten til frihed, men smerte, vrede og en følelse af afmagt får os alle til at miste balancen alt for hurtigt i det, vi siger. Det glædede mig meget at høre hr. Schulz' kritik af formandskabet og dets villighed til ægte europæisk samarbejde, men så lod også han nidkærheden løbe af med sig og kom med den flotte udtalelse om, at vi ikke må være sarte og må reagere over for terrorister i et sprog, de forstår.
Men hvilket sprog taler terrorisme? Det taler hadets sprog, foragtens sprog, foragt for menneskets værdighed og friheden, og det taler den vilkårlige, skrupelløse volds sprog, også mod uskyldige. Det er terrorens sprog, og vi vil ikke give igen med samme mønt, men på en anden måde. Vi kan kun forsvare vores værdier, hvis vi respekterer dem. Ved at overholde loven nøje, ved kun at anvende magt med det allerstørste forbehold, ved at yde den størst mulige beskyttelse af uskyldige. Det er vores sprog, og hvis vi mister balancen som følge af presset fra offentligheden, når vi taler, så mister vi den endnu mere, når vi handler.
De talte også om balance, hr. rådsformand, hr. indenrigsminister, men De nævnte ikke det manglende charter om grundlæggende rettigheder, som er en forudsætning for et øget samarbejde i Europa, eller de garanterede frihedsrettigheder med et eneste ord. De ignorerede forfatningen fuldstændigt, og at afvisningen af den i Frankrig og Nederlandene vitterligt ikke var et nej til den europæiske forfatningsproces, men udtryk for skuffelse over uindfriede forventninger. Også det mellemstatslige aspekt og stilstanden i den europæiske integration har bidraget væsentligt til det.
Vi bør ikke diskutere reglerne for at føre krig, men beslutsomheden med henblik på at forsvare rettigheder, frihed og demokrati. De nævnte ikke den måde, hvorpå parlamenter bliver omgået, med et ord. De havde ikke noget at sige om demokratiets prekære karakter, om forebyggelse og samarbejdet mellem politi og efterretningstjenester og heller ikke om Parlamentets kritik af sjuskede rapporter, som hverken bidrager til at få afklaret, om de benyttede midler er rimelige, hensigtsmæssige eller nødvendige. Jeg tror ikke, at det er tilstrækkeligt at slynge om sig med begreber som "terrorisme", "menneskehandel" eller "international kriminalitet", hvis man ønsker at lægge beslag på nye politiressourcer. Dette Europa vil frem for alt forsvare sig ved at være Europa - et frit demokrati baseret på ret, og ikke på had. 
Johannes Blokland (IND/DEM ).
   - Hr. formand, terrorisme er ikke nogen ny foreteelse. Tværtimod. Den bruges til at lamme et samfund og til at skabe uro og ustabilitet. Terrorhandlinger er desværre i flere medlemsstater et velkendt fænomen, som går længere tilbage end den islamiske terrorisme. Terrorbekæmpelse i 1970'erne og 1980'erne gik hånd i hånd med de på det tidspunkt herskende opfattelser vedrørende databeskyttelse. I dag kræves der nye metoder og teknikker i indsatsen til bekæmpelse af terrorisme, og vi ønsker i den forbindelse respekt for den enkeltes frihed og sikring af vores samfunds sikkerhed. Jeg spørger derfor også mig selv, om ikke vores opfattelse af begrebet "privatlivets fred" er alt for vidtrækkende set i lyset af den hidtil anvendte måde til opsporing og bekæmpelse af terrorisme. Jeg har forståelse for, at mange af mine kolleger er tilbageholdende, hvad angår godkendelse af vidtrækkende foranstaltninger. Men de begrænsninger og indvendinger, der fremføres her i Europa-Parlamentet, gør det alt andet end enkelt at håndtere data. Jeg vil derfor gerne spørge kommissær Frattini, om der kan peges på konkrete foranstaltninger, som ville sikre større tillid til Kommissionens og Rådets forslag. Jeg tænker i den forbindelse på opbevaring af data i lukkede computersystemer, som ikke kommunikerer via internettet. Jeg anmoder Dem om klarere og mere konkrete tilsagn, som kan fjerne Europa-Parlamentets bekymring. 
Ewa Klamt (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. Clarke, hr. næstformand Frattini, mine damer og herrer, mange af vores medlemsstater har haft og har stadigvæk problemer med terrorangreb. I Tyskland havde vi Røde Armé Fraktion, Irland har IRA og Spanien ETA, som alle forsøgte at forfølge deres mål ved brug af vold. De attentater, de udførte, var grusomme og uden nogen form for retfærdiggørelse, men de terrorhandlinger, vi har set hidtil, er blevet udført af historiske eller ideologisk grunde og har været begrænset til et land eller en region.
Med begivenhederne den 11. september 2001 i USA fik terroren en helt ny dimension, og med den 11. marts 2004 i Madrid og den 7. juli 2005 i London har terroren også fået en klar europæisk dimension. Der er nu ikke længere tale om en ren national konflikt. Den vestlige verden står over for en massiv trussel. Attentaterne i London viste, at attentatmændene ikke passerer den grønne grænse for at udføre terrorhandlinger i Europa. Det er folk, som lever iblandt os, som er blevet statsborgere i vores lande, har gået på vores skoler, tager på arbejde, og som tilsyneladende er en del af vores samfund. Det har ikke været folk, som ikke har haft mulighederne, fordi de var marginaliserede i samfundet. Udadtil var de en lidet iøjnefaldende del af vores samfund, men de følte tydeligvis ingen tilknytning til vores livsstil og værdier. Tværtimod, disse terrorister drog af sted for at slå folk ihjel vilkårligt for dermed at vende op og ned på Europa, på vores værdier og på vores liv.
Nogle af dem har levet iblandt os som vores naboer i årevis, ja, i flere årtier. Men det er ikke ensbetydende med, at de levede sammen med os. Navnlig attentaterne i London viste, at idéen om et multikulturelt samfund er slået fejl. Misforstået tolerance i form af "gør, som du har lyst til" fører netop ikke til en farverig og frugtbar, tolerant og åben blanding af kulturer, livsstile og meninger. Denne misforståede tolerance fører til parallelsamfund, til grupper, som vi ingen adgang har til, hvis aktiviteter vi så godt som ingen viden har om, og som opererer inden for vores samfund med det mål at ødelægge det.
Derfor må medlemsstaterne og EU som helhed reagere på denne trussel, ikke kun gennem lovgivning, men også gennem retsforfølgning. Vi må beskytte borgerne sammen og i samarbejde med hinanden. Vi har brug for hårde tiltag på europæisk plan, som skal gennemføres hurtigt og grundigt på nationalt plan, så målet bliver opfyldt.
En af de foranstaltninger, som vi allerede har vedtaget, er den europæiske arrestordre, hvormed lovovertrædere kan udleveres hurtigt og forholdsvis ubureaukratisk fra en medlemsstat til en anden. Det kan hurtigere sætte terrorister og bagmændene ud af spillet. Men i Tyskland har dette i og for sig gode europæiske tiltag vist sig at være en fiasko. Domstolene blev nødt til at løslade en tysker af syrisk oprindelse, som var mistænkt for at være involveret i terrorangrebet i Madrid. Hvorfor, kunne man spørge? Ikke på grund af manglende antiterrorlovgivning i Tyskland. Den nuværende rød-grønne forbundsregering har gennemført den europæiske arrestordre så sjusket, at den tyske lov ikke holdt ved den tyske højesteret med det resultat, at en terrormistænkt måtte løslades, hvorfor de spanske myndigheder ikke længere kan retsforfølge ham.
Det viser, at fejl begået i en medlemsstat kan berøre borgernes sikkerhed i alle de andre medlemsstater. Hvis det, der skete i Madrid eller London, ikke skal gentage sig et andet sted, skal integrationen i vores samfund tages alvorligt. Retten til permanent ophold bør gøres afhængig af et ønske om ægte indvandring og villigheden til at antage en ny levemåde, nye former og standarder i et nyt hjemland. Vi må præcisere, at det europæiske samfund tilbyder menneskerettigheder, demokrati, frihed, ligebehandling af mænd og kvinder, omsorg for vores medmennesker, social retfærdighed og meget mere, mens vi på den anden side stiller krav om, at folk tager vores demokratiske værdier, vores forestilling om frihed og forsvaret heraf til sig.
Ud over de nødvendige tiltag inden for politik, retsvæsen og retsforfølgning må der opstå en europæisk bevidsthed og en følelse af europæisk identitet for at forene os, ikke kun økonomisk som en økonomisk og monetær union, men som et værdifællesskab. Vi må have noget at møde ideologier med, som tenderer til ekstremisme og radikalisme og kommer endeligt til udtryk i terrorattentater og selvmordsattentater, nemlig et samfund, hvis borgere lever sammen og indestår for hinanden, fordi de lever i et fælles samfund, som er værd at leve i og at arbejde for, og hvis opbygning de har taget - og tager - del i. 
Stavros Lambrinidis (PSE ).
   - Hr. formand, hr. minister, jeg ved fra vores mange drøftelser, at spørgsmålet om beskyttelse af borgernes grundlæggende rettigheder og personlige data ligger Dem meget på sinde. Det ville dog have været hensigtsmæssigt, hvis De i stedet for at have foreslået tre grundprincipper havde foreslået fem. Ikke blot grundprincipper om internationalt samarbejde, behovet for effektivt politisamarbejde og anvendelse af moderne teknologi, men samtidig også grundprincipper om love og institutioner til beskyttelse af den personlige frihed samt politiske og sociale programmer til bekæmpelse af fænomenet terrorisme.
Personlig frihed og bekæmpelse af terrorisme skal ikke være bekostning af hinanden. Hvis borgerne mener - også selv om det er ubegrundet - at de udsættes for overdreven overvågning, vil de censurere sig selv, og det vil være en trussel imod demokratiet og en sejr for terroristerne.
Alt dette er vigtigt i overvejelsen af forslag om opbevaring af data om de europæiske borgeres elektroniske kommunikation. De har i dag demonstreret over for os, at adgangen til disse data er utrolig hensigtsmæssig i alle tilfælde. De har også demonstreret, at det i visse tilfælde har været nødvendigt.
Formandskabet har imidlertid endnu ikke fremlagt en undersøgelse med en beskrivelse af de tilfælde, hvor adgangen til disse data, uanset om det var hensigtsmæssigt, ikke var nødvendig. Jeg vil være meget taknemmelig for en sådan undersøgelse. Det er ikke nok, at foranstaltningerne er hensigtsmæssige eller endog væsentlige. Foranstaltningerne skal være nødvendige. Det er endvidere vigtigt, at foranstaltningerne er afpassede. Vi skal forsikre borgerne om, at deres telekommunikationsdata, som opbevares i lang tid, vil være fuldstændig sikret, ikke blot sikret imod misbrug fra statens side, men også - og det ønsker jeg at understrege - sikret imod misbrug fra enkeltpersoner. Ikke alle, der arbejder i teleselskaberne, er lige pålidelige.
Der kan derfor ikke træffes lovforanstaltninger uden iværksættelse af uafhængig retlig, politisk og parlamentarisk kontrol for at sikre, at hverken private eller offentlige tjenesteydere kan få adgang til disse meget omfattende databaser til ulovlige formål, samt at databaserne er effektivt beskyttet imod hackere.
Hr. minister, der er på nuværende tidspunkt endnu ikke fastsat et retsgrundlag for databeskyttelse under den tredje søjle, i henhold til hvilken Rådet har udarbejdet sit initiativ. Jeg vil foreslå, at initiativet trækkes tilbage, og at vi samarbejder om det kommende initiativ fra Kommissionen og hr. Frattini.
Det er rigtigt af Dem at henvise til de negative resultater af visse medlemsstaters afvisning af forfatningen. Afvisningen var dog resultatet af mange borgeres følelse af, at de er overset af EU, og det er klart, at det ikke vil hjælpe at nægte Parlamentet en rolle i den fælles beslutningsprocedure i forbindelse med disse vigtige beslutninger.
Hr. minister, jeg vil slutte af med at gengive ordene i det dokument, som De har omdelt: 
 I fremtiden vil der være nogle kriminelle og terrorister, som tilpasser deres anvendelse af teknologien således, at opbevaring af data vil være et mindre vigtigt værktøj i efterforskningen.
De forudser med andre ord, at disse foranstaltninger ikke vil være nødvendige i fremtiden. Har De taget højde for, eller vil De tage højde for, at opbevaringen af data stoppes, når den tid kommer? 
Sophia in 't Veld (ALDE ).
   - Hr. formand, hr. Frattini og hr. Clarke, EU skal yde sikkerhed for Europas borgere, men reel sikkerhed, ikke blot en falsk følelse af sikkerhed. Vi har ikke brug for store løfter. Men vi har brug for snarlig handling. Et forstærket samarbejde og udveksling af oplysninger, fuldstændig og hurtig gennemførelse af aftalte foranstaltninger, ikke blot yderligere indsamling af data, men også langt bedre udnyttelse af de data, der er til rådighed. Europol og Eurojust skal omsider have lov til at spille en vigtig rolle i bekæmpelsen af kriminalitet og terrorisme.
Jeg bifalder hr. Frattinis fornuftige vision, hvor der er en rimelig balance mellem sikkerhed og frihed, og hvor nødvendigheden af et europæisk samarbejde med henblik på mere effektivitet understreges. Jeg mener ærlig talt, at denne vision er langt mere overbevisende end formandskabets ensidede ønsker om strengere tiltag. Medlemsstaterne hævder, at de ønsker at træffer disse foranstaltninger for at beskytte vores demokrati, men foranstaltningerne træffes uden om parlamentarisk kontrol, idet det er alt for besværligt.
Jeg tager også stærkt afstand fra ethvert forslag om, at menneskerettighedskonventionen bør fortyndes. Jeg mener, at det er et skråplan. Der er for megen snak om at finde den rette balance. Ingen vil sige, at de ønsker at skabe ubalance, men det er afslørende, at formandskabets dokument ikke engang indeholder et kapitel om borgerlige frihedsrettigheder. Vi må ikke glemme, at der opnås størst sikkerhed inden for vores åbne, frie og demokratiske samfund.
Jeg ønsker at rejse tre specifikke spørgsmål. Hvad angår passagerdata, insisterede hr. Clarke på retlige beskyttelsesforanstaltninger over for misbrug, men vi ved alle, at aftalen med USA om passagerlister netop mangler denne form for beskyttelsesforanstaltninger. EU-borgere har ingen tilstrækkelige retsmidler i tilfælde af fejl og misbrug.
Lister over personer med flyveforbud er en anden bekymring. På hvilket grundlag er disse personer anført på listerne? Hvem har adgang til listerne? Hvis personer er anført på en liste af de forkerte årsager, hvordan fjernes den pågældende person så fra listen?
Fordelen ved opbevaring af data i forbindelse med efterforskning og retsforfølgning er åbenbar, men der er endnu ikke fremlagt overbevisende dokumentation for behovet for omfattende overvågning. Endvidere skal der fokuseres langt mere på området for efterretninger fra menneskelige kilder, dvs. gammeldags spioner, frem for den moderne teknologi, selv om det er mere interessant. 
Carl Schlyter (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, et helt sikkert samfund er ikke en politistat. En politistat er et mistænkeligt og utrygt samfund, som ingen vil leve i. Stadig større politibeføjelser vil aldrig kunne stoppe al terror og organiseret kriminalitet, men kun udhule demokratiet.
Det bedste våben er mindsket rekruttering gennem tolerance, social samhørighed, mindsket fattigdom og tilladelse af legal indvandring. Når folk ikke føler sig undertrykte eller isolerede, er det heller ikke så let at rekruttere dem til forbrydersyndikater eller terrorgrupper.
Biometriske pas er ikke så effektive, som De, Charles Clarke, påstår. Har De læst den amerikanske revisionsrets redegørelse? Det er ikke alle mistænkte, der bliver identificeret. Uskyldige ufaglærte risikerer at blive stoppet på grund af dårlige fingeraftryk. Omkostningerne er . Alene for EU ville biometriske pas koste ca. 10 milliarder euro. Det er ikke pengene værd.
Carlos Coelho (PPE-DE ).
   - Hr. formand for Rådet, hr. næstformand i Kommissionen, jeg er enig med hr. Clarke i, at bekæmpelse af terrorisme skal prioriteres højt af EU, fordi det er en af de alvorligste trusler mod demokratiet, menneskerettighederne og økonomisk og social udvikling.
Terrortruslen angår os alle. Et terrorangreb mod én medlemsstat må anses for et angreb mod hele EU og mod de fælles værdier, der udgør grundlaget for vores civilisation. Unionen må derfor solidarisk træffe alle nødvendige foranstaltninger for effektivt at beskytte sine borgeres rettigheder og friheder - jeg understreger: sine borgeres rettigheder og friheder.
Terrornetværkenes organisationsform og evne til at operere på tværs af grænserne fordrer stærke og effektive modforholdsregler, hvilket forudsætter en høj grad af internationalt samarbejde og samordning både nationalt og internationalt.
Sikkerhedsspørgsmål har i lyset af de seneste terrorangreb fået påtrængende aktualitet. Der bør træffes effektive modforholdsregler, som medlemsstaterne må gennemføre, og som bør forudsætte styrket operationelt samarbejde, overvågning af de ydre grænser, hvilket indbefatter gennemførelse af den anden SIS-generation (Schengen-informationssystemet), sikring af rejsedokumenter også ved at inddrage biometriske data, forebyggelse af terrorfinansiering, intensiveret informationsudveksling og bedre brug af informationssystemerne med henblik på en mere effektiv udnyttelse af Europol og indførelse af fælles standarder for bl.a. forebyggelse og konsekvensstyring.
Vi må også gå i brechen for hurtigere og rimeligere støtte og bistand til terrorens ofre, der er uskyldige gidsler for umenneskelig vold.
Vi forventer således, at Kommissionen snarest muligt stiller forslag om forebyggelse, beskyttelse og bekæmpelse af terror. Jeg takker for næstformand Frattinis tilsagn om, at man vil fremlægge initiativer med hensyn til kritisk infrastruktur og beskyttelse af personoplysninger.
Jeg vil gerne slutte med at understrege, at denne indsats for større sikkerhed kun kan ske inden for retsstatens rammer og i respekt for og beskyttelse af borgernes grundlæggende friheder og rettigheder. Det nylige eksempel fra London, hvor en ung brasilianer blev dræbt ved en politifejl, bør minde os om, at hvis vores samfund forfalder til barbari, har terroristerne nået deres mål, som er at ødelægge vores samfund og de værdier, som vi hylder. 
Jan Marinus Wiersma (PSE ).
   - Hr. formand, denne debat om de foranstaltninger, som vi i fællesskab må træffe for at bekæmpe terrorisme og terrorister, er efter min opfattelse særdeles vigtig. Jeg sætter stor pris på den pragmatiske tilgang og den målrettethed, hr. Clarke lægger for dagen, når han udtaler, at der er en række ting, der skal tages fat på i det halve år, han er rådsformand med ansvar for disse spørgsmål. Jeg sætter også stor pris på kommissærens bemærkninger om den samfundsmæssige kontekst, inden for hvilken vi skal håndtere problemet med den islamisk inspirerede terrorisme.
Personligt vil jeg gerne sige noget om det politiske aspekt, som er en del af indsatsen til bekæmpelse af terrorisme, for der er efter min opfattelse en væsentlig forbindelse mellem indenrigs- og udenrigspolitik, når det drejer sig om terrorisme. Terrortrusselen er i høj grad et spørgsmål, hvor vores politik udadtil og indadtil er vævet sammen. Det gælder ikke kun i fysisk forstand, når enkeltpersoner eller grupper fra tredjelande kommer hertil med terrorisme som formål, men i endnu højere grad fordi der er tale om netværk og forestillinger, som i ringe grad respekterer grænser. Der er tale om forestillinger, som ofte klart angår Europas eller Vestens forbindelse med resten af verden. Ydermere henviser gerningsmændene uberettiget til deres tro, som også mange af vores medborgere bekender sig til, og det resulterer for os i spændinger, som stiller os over for en særdeles vanskelig og ømtålelig opgave. Vi kan ikke nøjes med at imødegå disse trusler med foranstaltninger, som er rettet mod den indre sikkerhed. Vi må også tage højde for dem i udenrigspolitikken, og det omfatter andet og mere end samarbejde med politi og sikkerhedstjenester i tredjelande.
Vi bør også se på vores forbindelser med og vores politik over for især landene i den muslimske verden. Det er på tide, at vi på det område anlægger en mere realistisk holdning end den, som hidtil har været bestemmende for vores politik. I mange lande udgør korruption og dårlig forvaltning en langt større risiko for radikalisering end politikken som sådan, og vi bør derfor også gøre demokratisering og modernisering af forvaltningen til det centrale punkt i vores politik. Denne målsætning deles også af mange amerikanere, men vi bør undgå den radikale strategi, som mange amerikanere, og især de neokonservative kræfter, anlægger med hensyn til demokratisering af Mellemøsten. Det ville være nyttigt, at Europa lod sig inspirere af OSCE og undersøgte, om denne organisation, som vi har udviklet i Europa, også kunne fungere i Mellemøsten. Herudover er det naturligvis vigtigt, at vi viser konsistens i vores optræden, både når det drejer sig om de forskellige medlemsstaters politik, og når det drejer sig om overensstemmelse mellem ord og handling.
Hvis vi på den måde bidrager til at løse problemerne i Mellemøsten, vil det også være til fordel for forbindelserne mellem de forskellige grupper i vores eget samfund. Vi og de moderate muslimer, som udgør et flertal, bør i vores udenrigspolitik kunne hente argumenter til debatten med de radikale elementer. Vi bør omsætte dialogen med landene i den muslimske verden direkte til dialogen med de muslimske grupper i vores eget samfund. Det er den eneste måde, hvorpå vi kan isolere det lille mindretal, som mener, de opnår noget ved afskyelige voldshandlinger, inden for deres eget trossamfund. Vores udenrigspolitik udgør en vigtig brik i det interne puslespil, når det gælder sikkerheden. 
Antonio Di Pietro (ALDE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, Europa kan og skal reagere med fasthed og træffe alle de nødvendige foranstaltninger for at gøre en effektiv indsats mod terrorkriminalitet, som er vores samfunds nye kræftbyld. Derfor er vi enige i de foranstaltninger, der er medtaget i den reviderede handlingsplan mod terrorisme.
Der er ingen tvivl om, at vi skal støtte alle de kræfter og foranstaltninger, som tager sigte på at gennemføre Eurojust og Europol, den europæiske arrestordre, samarbejde og informationsudveksling, overvågning og sporbarhed af bankbevægelser, en mere omfattende brug af videokameraer samt telefonaflytning og telematikovervågning og endelig indefrysning af de aktiver, der tilhører terrormistænkte.
Vi er naturligvis klar over, at man dermed risikerer at begrænse udøvelsen af visse grundlæggende rettigheder såsom retten til privatlivets fred, men det er lige så rigtigt - og i dette øjeblik af største vigtighed - at vi forsvarer samfundets rettigheder som helhed, der er lige så grundlæggende og endnu mere uopsættelige. Hvad enten vi bryder os om det eller ej, står vi i en reel nødsituation, og derfor skal vi også være stærke og modige nok til at støtte foranstaltninger, der for at beskytte et højere fælles gode som borgernes sikkerhed undtagelsesvis og midlertidigt - men altid med tilladelse fra den kompetente retsmyndighed - også begrænser de individuelle rettigheder.
Nul tolerance over for terrorismen er ikke ensbetydende med, at de grundlæggende principper i vores retssystemer ikke skal respekteres, men med, at vores indsats hele tiden skal ske med fuld respekt for loven. Derfor fordømmer vi kraftigt CIA's organiserede bortførelser på medlemsstaternes suveræne område såsom bortførelsen af den egyptiske statsborger i Milano den 16. februar 2003. Vi beklager ligeledes de såkaldte licenser til at dræbe, som politiet alt for ofte får på baggrund af mistanker, som ikke har grundlag i objektive krav om legitimt forsvar, og som desværre også fandt sted i et europæisk land for nylig.
Derfor siger vi ja til lovgivning mod terrorisme og ja til en resolut og fast bekæmpelse af terrorisme, men det skal altid være i lovens navn og med respekt for loven. 
Elmar Brok (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, vi ved, at terroristerne i dag opererer på internationalt plan, deres vold er grænseoverskridende og ødelæggende i et omfang, som man tidligere kun kendte i krigstider. Vi ved også, at vi derfor, teoretisk, har en ny definition af sikkerhed, som kombinerer elementer fra den indre og den ydre sikkerhed, men vi må være på det rene med, at det åbenbart endnu ikke er lykkedes os at knytte den indre og den ydre sikkerhed sammen på en praktisk og effektiv måde.
Det står også klart, at international handling under visse omstændigheder, f.eks. når gerningsmændene bliver trænet i land A, placeret i land B, bagmændene opholder sig i land C, og handlingen bliver udført i land D, er en bedre måde at håndtere dette grænseoverskridende fænomen på. Derfor er der behov for et grænseoverskridende samarbejde. Rådsformanden nævnte selv nogle eksempler med nabolande, hvor der var behov for et tættere samarbejde, og jeg mener, at dette tættere samarbejde bør involvere dem, der beskæftiger sig med både indenrigs- og udenrigspolitik. Det er vigtigere at koncentrere sig om det end at spænde skruerne yderligere derhjemme og indskrænke de enkelte borgeres frihed.
Hr. Wiersma sagde med rette, at samarbejde og udveksling af data mellem efterretningstjenesterne er langt vigtigere end at chikanere de enkelte borgere i vores medlemsstater. Det er også mere effektivt. Det er også værd at bemærke, at uanset hvornår der sker terrorhandlinger, så mødes medlemsstaterne i Rådet for at afgive fine erklæringer, men der bliver ikke rigtigt gjort noget. Det gælder næsten alle medlemsstater.
Denne -liste er imponerende, og den omfatter med rette også mit land, som, hvilket fru Klamt nævnte, endnu ikke har gennemført arrestordren. Jeg kan tilføje, at det f.eks. heller ikke har gennemført konventionen om retshjælp i straffesager af 29. maj 2000, protokollen til konventionen om retshjælp i straffesager af 16. oktober 2001, protokollen til ændring af Europol-konventionen af 27. november 2003 eller fuldbyrdet kendelser til indefrysning af formuegoder eller bevismidler fra 2003. Alle disse lister vil være ineffektive, hvorfor jeg anmoder nationalstaterne om endelig at gøre det aftalte hjemmearbejde og få styr på dette grænseoverskridende fænomen i stedet for hele tiden at holde nye taler, som frikender dem for skyld, når der sker en terrorhandling, hvorefter der - på ny - intet sker. Derved snyder de borgerne, og vi bør gøre det klart, at vi ikke finder os i det længere. 
Enrique Barón Crespo (PSE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, mine damer og herrer. Jeg vil først udtrykke min solidaritet med den britiske befolkning og min beundring for dens karakterfasthed. Jeg vil komme med tre kommentarer i forbindelse med de tre principper, som rådsformanden har givet udtryk for og fremført.
For det første er jeg enig i den grundlæggende udredning, han indledningsvis kom med til forsvar af de værdier, vi har til fælles - demokratiet og respekten for menneskerettighederne - som har muliggjort et forenet Europa, der lever i fred. Konsekvensen er, at vi er nødt til at komme med et svar på det forventede sammenstød mellem civilisationerne, og hver af os har sine problemer med fundamentalisterne. Jeg mener, at det forud for FN's topmøde er vigtigt sammen at forsvare alliancen mellem civilisationer, som i dette tilfælde er blevet foreslået i fællesskab af den spanske og tyrkiske regering, og som der efter min mening er en positiv holdning til i den britiske regering.
For det andet mener jeg, at vi i henhold til udtalelserne fra hr. Clarke og kommissær Frattini forsøger at styrke et retsgrundlag i forbindelse med bekæmpelsen af terrorismen og den internationale kriminalitet, idet vi er klar over, at forfatningen stadig ikke er i kraft, og jeg vil gerne sige til hr. Clarke, at der ikke kun er nejer til forfatningen, men derimod mange jaer.
Jeg synes, at vi i denne tænkepause bør fortsætte arbejdet, så forfatningen kan give os et retsgrundlag, og jeg tror, at han, der er en overbevist europæer, kan gøre en vigtig indsats i den britiske regering for at overbevise den om forfatningens dyder. Det opfordrer jeg ham til.
For det tredje vil jeg i forbindelse med efterretningstjenesten og samarbejdet mellem efterretningstjenesterne, som udgør mindst 70 % af terrorbekæmpelsen, kun komme med en henvisning til et punkt, som han er kommet ind på, nemlig spørgsmålet om telekommunikation.
Når der tales om beskyttelse af privatlivets fred, skal vi være opmærksomme på, at der er et større gode, der retfærdiggør en aktiv politik. Han har nævnt London. Jeg kan fortælle ham, at det, der i forbindelse med attentaterne i Madrid gjorde det muligt for politiet hurtigt at få kendskab til terroristernes identitet, netop var kendskabet til mobiltelefonoplysningerne, og det gjorde det desuden muligt at undgå endnu flere ofre, for de var parate til at blive ved med at dræbe. Jeg tror, at vi skal være meget opmærksomme på dette, når vi forsvarer privatlivets fred og de fælles værdier i vores samfund. 
Sajjad Karim (ALDE ).
   - Hr. formand, konsekvensen af at vedtage en meget målrettet politik som reaktion på terrorangrebene i London er, at Det Forenede Kongerige nu er direkte ansvarligt for drabet på en uskyldig mand baseret udelukkende på hans udseende. Han er naturligvis et offer, men der er endnu et offer, og det er betydningen af disse omstændigheder for menneskerettighederne og de borgerlige frihedsrettigheder inden for EU.
Visse regeringer i EU går efter enkeltpersoner gennem procedurer, hvor man stopper og kropsvisiterer de pågældende personer - udelukkende baseret på raceprofil. Men hvis sikkerhedstjenesterne åbent erklærer, at de går målrettet efter unge mænd, der tilhører en etnisk minoritet, vil resten af samfundet muligvis også begynde at opfatte de personer, der passer ind i denne profil, med mistro. Det vil ødelægge alle samfundsrelationer.
Vores reaktion på terrortruslen skal være baseret på efterforskning og kræver derfor bidrag fra netop de samfundsgrupper, som med disse politikker skubbes ud i samfundets periferi. Kun gennem en sund og konstruktiv dialog kan vi fjerne og håndtere vrede og had. Beskyttelsen af menneskerettighederne for EU-borgere, der helt tilfældigt passer på en bestemt beskrivelse, bør ikke udelukke sporingen af kriminelle og forebyggelse af disse terrorangreb.
Offentlig sikkerhed er af afgørende betydning, men formandskabet skal erkende, at fastlæggelse af urimelige restriktioner over for vores borgere blot vil opfylde disse ekstremisters ultimative målsætninger. Hvis vi ikke undgår ekstreme reaktioner, risikerer vi at forværre situationen.
I dag har Europa lejlighed til at reagere på de ekstreme kræfter inden for vores grænser på en intelligent, stærk og liberal måde, hvor vi behandler vores borgere lige, medmindre og indtil en af disse borgere foretager handlinger, der truer sikkerheden i vores samfund. Vi skal sammen træffe målrettede foranstaltninger, som dog altid skal være afbalancerede og baseret på retsstatsprincippet. Vores reaktion må aldrig føre til netop de tilstande, som terrorisme aldrig vil kunne føre til.
Jeg hører mange udtalelser om, at man skal se nærmere på moskéer. Jeg er europæisk muslim. Jeg har modtaget min religiøse uddannelse i en moské. Denne uddannelse har givet mig grundlaget for at være en god borger og bidragyder, som er stolt af at være europæisk og britisk. Jeg beder om, at man ikke henviser millioner af mennesker som mig til et andenklasses statsborgerskab blot på grund af vores udseende og ved at ignorere vores bidrag.
Som konklusion ønsker jeg at gentage følgende, hr. rådsformand: Vores reaktion må aldrig føre til netop de tilstande, som terrorisme aldrig vil kunne føre til. 
Camiel Eurlings (PPE-DE ).
   - Hr. formand, balancen mellem individuel frihed og sikkerhed for samfundet som helhed er et afgørende element i vores demokratiske system. Det er imidlertid et anliggende, som ikke bør være hævet over al kritik eller uden for al diskussion. Jeg er enig med hr. Clarke i, at der i en tid, hvor trusselen skærpes, er grund til at tage denne balance op til ny vurdering med henblik på at beskytte den kollektive frihed. Det er bestemt vigtigt, at der i den forbindelse udtrykkeligt vælges en grænseoverskridende strategi, sådan som hr. Brok påpegede for et øjeblik siden, for usikkerhed og kriminalitet ophører ikke ved grænsen. De anfører en bemærkning om strategien med hensyn til asyl og smugling, hvad enten det drejer sig om menneskesmugling eller narkotikasmugling. Det er netop centrale elementer i forfatningstraktaten, og det glæder mig at høre, at De lægger vægt herpå. Jeg håber, at det britiske formandskab nu, hvor det er tid for - som De udtrykte det - europæisk , under alle omstændigheder vil gå i brechen for, at disse centrale elementer i forfatningstraktaten alligevel gennemføres.
Dernæst er der spørgsmålet om balancen mellem frihed og ansvar. Som det blev påpeget af formanden for vores politiske gruppe, Hans-Gert Poettering, føler de fleste muslimer i Europa en stærk tilknytning til de europæiske værdier. Hvis vi vil nå de enkeltindivider, som ikke føler denne tilknytning, må vi imidlertid have mod til mere entydigt at angive, hvor grænsen går. Lad mig nævne to forhold i den forbindelse.
For det første bør vi have mod til at udvise radikale imamer, som kommer hertil fra tredjelande for at hjernevaske mennesker her i Europa. Den engelske regering har stillet forslag, som peger i den retning på nationalt plan. Det samme har den nederlandske regering. Mener De ikke, under hensyntagen til de åbne indre grænser, at denne klare strategi bør anlægges for hele Europa? Vil kommissæren sammen med formandskabet arbejde for det?
For det andet er der hverveindsatsen til jihad. Det er et problem, fordi vi hylder princippet om tankefrihed. Men der bør mere eftertrykkeligt sættes ind over for hvervning af personer til jihad. Er det ikke på tide, at vi gør hvervningsaktivitet som sådan strafbar i alle medlemsstater? I øjeblikket har vi som bekendt næppe mulighed for at gribe ind over for dette.
Alt for ofte slipper uønskede organisationer gennem nettet. Nogle lande forbyder organisationer, andre ikke. Mener De ikke begge, at klart uønskede organisationer bør håndteres på samme måde overalt i Europa, og at terrororganisationer, som er opført på den europæiske liste, overalt i EU bør imødegås med samme eftertrykkelighed?
Se blot på, hvordan spørgsmålet håndteres i praksis. Lad mig nævne et enkelt eksempel, nemlig Hizb ut-Tahir, som er en radikal muslimsk organisation, som er imod demokrati og for radikalisering. Organisationen er aktiv i Europa og konsekvent forbudt i Tyskland, mens den i nabolandet Nederlandene eller i Østrig, hvor den ligeledes er aktiv, ikke møder den mindste hindring. Det kan da ikke være Europa anno 2005! Kan vi forvente, at De vil sikre, at sådanne organisationer i højere grad bliver håndteret på europæisk plan? Kan vi forvente, at der vedtages en klar politik på området, og vil De omsider indtage en fast holdning til terrororganisationer som Hizbollah?
Det sidste forhold, jeg vil påpege, vedrører overførsel af oplysninger. De har som rådsformand ret til at anmode Europa-Parlamentet om på ny at vurdere spørgsmålet om tilbageholdelse af data. Men må vi så også erindre om, hvad EU's koordinator for terrorbekæmpelse, Gijs De Vries, gentagne gange har anført, nemlig at han på grund af det mangelfulde samarbejde fra medlemsstaternes side ikke er i stand til at få efterretningstjenesterne til at udveksle oplysninger? Lad os tale åbent om dette spørgsmål. Han siger, at problemet er, at de oplysninger, som den engelske efterretningstjeneste sidder inde med, ikke udveksles på europæisk plan. Kunne vi få rådsformanden til at erklære, at han finder dette uacceptabelt, og at det engelske formandskab prioriterer det højt at sikre, at der fremover automatisk udveksles oplysninger mellem efterretningstjenesterne, når det gælder alles sikkerhed, sådan som det blev aftalt efter terroranslagene i Madrid og New York? 
Giovanni Claudio Fava (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, hr. Clarke, Parlamentet kan kun være enigt i, at der er brug for en hurtig indsats mod terrorismen, og vi mener også, at denne indsats skal ske med streng respekt for menneskerettighederne. Når vi taler om menneskerettigheder, taler vi om strenghed og pragmatisme og ikke om en debat, der udelukkende er abstrakt og virtuel.
Hvis vi accepterer at gå bort fra dette gamle og konsoliderede beskyttelsesniveau, når det gælder menneskerettighederne, og fra opmærksomheden på de grundlæggende rettigheder, har vi allerede givet terroristerne deres første opsigtsvækkende sejr, nemlig at have bevist, at vores værdier - de værdier, som vi siger, at den såkaldte vestlige kultur bygger på, i virkeligheden er skrøbelige, usikre og helt subjektive værdier.
Tillad mig at stille et par spørgsmål, hr. minister, som tager udgangspunkt i nogle undladelser, vi konstaterede i Deres tale. Kommissær Frattini talte med rette om forebyggelse, dvs. om at finde årsagerne. Parlamentet vil gerne vide, om det er muligt at få svar på et elementært og enkelt spørgsmål: Har krigen været en af årsagerne til terrorismens udbredelse i verden? Kommissær Frattini taler om en reaktion, men vores spørgsmål er, om der er en grænse for brugen af lynjustits, sådan som hr. Watson mindede om.
Det er ikke et abstrakt og filofisk spørgsmål. I flere lande finder der i øjeblikket en retsundersøgelse sted - det talte vi også om i går, hr. minister, nemlig i Sverige, Tyskland og Italien - med hensyn til den amerikanske efterretningstjenestes ansvar og de europæiske efterretningstjenesters passivitet ved bortførelsen af europæiske borgere og tredjelandsborgere, som blev ført til Egypten, Syrien og andre lande i Mellemøsten, hvor de blev afhørt, tortureret og i visse tilfælde slået ihjel.
Hvad er Rådets holdning til de igangværende undersøgelser? Kommissionens holdning kender vi, og det er en meget klar holdning, nemlig at den ikke vil acceptere flere overtrædelser af menneskerettighederne af en så alvorlig karakter.
Endelig vil jeg gerne spørge, hr. minister, om proportionalitetsprincippet stadig er gældende i EU-institutionerne. Mange parlamentsmedlemmer stillede spørgsmål om databeskyttelse, og vi står nu med to radikalt modsatte opfattelser og to forskellige indfaldsvinkler. På den ene side taler Kommissionen om specifikke målsætninger med kontrol fra en uafhængig myndighed, og på den anden side agter Rådet at indhente alle data uden nogen form for udvælgelse.
Hvilken balance bliver der, hvilken rolle får Parlamentet i fastlæggelsen af denne balance, og hvilken politisk rolle kommer Parlamentet til at spille mere overordnet set? Skal vi udelukkende sige ja og sørge for godkendelsen, eller bliver vi også i stand til at udøve vores garantifunktion? Vi vil gerne have et svar på disse spørgsmål, hr. minister. 
Cecilia Malmström (ALDE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, sommerens terrorhandling i London viser endnu en gang, hvor sårbare vores åbne demokratier er. Endnu en gang rammes uskyldige mennesker på vej til arbejde. Hvordan beskytter vi os, når vores egne borgere, respekterede naboer og afholdte familiefædre pludselig forvandles til hensynsløse dødsmaskiner?
Mere end nogensinde er der behov for samarbejde for at hjælpe med til at forebygge, undersøge, afsløre og arrestere de personer, der planlægger terrorhandlinger eller anden grænseoverskridende kriminalitet. Skurkene er langt foran både politiet og politikerne, netop når det handler om grænseoverskridende samarbejde. Vi skal blive meget bedre til at samarbejde i samme udstrækning.
Vi taler meget, men der er - som mine kolleger allerede har påpeget - sket meget lidt. Vores antiterrorkoordinator Gijs de Vries har jo flere gange påpeget det problem, at der tales for meget, men sker for lidt. På svensk siger man (megen snak, men kun lidt hockey).
Ikke mindst efterretningsvirksomheden, som hr. Clarke talte så engageret om, er virkelig central. Europol og Eurojust skal have meget bedre ressourcer og skal udvikles til en slags europæisk FBI, som kan koordinere og lede efterforskning, forundersøgelser og måske endda foretage arresteringer. Man bør kunne koordinere informationer og efterretninger fra de forskellige medlemslande.
Bekæmpelsen af kriminalitet er en vigtig konstant balancegang mellem behovet for sikkerhed og skrappe foranstaltninger og den enkeltes integritet. De seneste års udvikling har tvunget os alle til at give afkald på integriteten i et vist omfang. F.eks. bliver kameraer på offentlige steder i stadig større grad accepteret. De spillede også en vigtig rolle i politiets arbejde i London med at identificere bombemændene.
Hver enkelt foranstaltning må hele tiden afvejes nøje. Argumentet for at opbygge store systemer til opbevaring af datatrafik, telefonsamtaler, e-mails og sms'er har endnu ikke overbevist mig. Det er et meget stort indgreb i privatlivet med stor risiko for misbrug. De fleste af os er jo trods alt ikke kriminelle.
Antonio Tajani (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, attentaterne den 11. september og attentaterne i Madrid, London, Sharm el Sheikh og andre asiatiske og afrikanske byer viser, at terrorismen ikke bare har skiftet ansigt, men også har skiftet strategi, organisation og våben for at ramme vores demokratier. Derfor skal vi i betragtning af terrortruslens udvikling ajourføre og tilpasse de modforanstaltninger, der er nødvendige for at bekæmpe frihedens fjender.
For at forsvare de europæiske borgeres ret til sikkerhed skal Europa gøre den størst mulige indsats for at indføre virksomme instrumenter og bestemmelser, der kan forebygge og bekæmpe al-Qaeda og dets allierede.
Rådet, Kommissionen, Europa-Parlamentet og medlemsstaterne skal gøre en hurtig indsats for at indføre fælles foranstaltninger, ikke mindst på de vanskelige områder, der både vedrører sikkerhed og frihedsrettigheder. Det er f.eks. nødvendigt med harmoniserede foranstaltninger, når det gælder udvisningen af de mennesker, der tilskynder til had og vold, og som er farlige for sikkerheden. Italien - og det glæder mig, at hollænderne er enige på dette punkt - udviste i går en imam og vil udvise en række personer mere i de næste par dage.
Det er nødvendigt med harmoniserede bestemmelser og med en politisk og økonomisk ansvarsdeling, også når det gælder grænsekontrol og illegal indvandring, ligesom det er nødvendigt med harmonisering og koordering af politiets og efterretningstjenesternes indsats.
Jeg er således enig i det britiske formandskabs og kommissær Frattinis forslag. Her tænker jeg på indhentning og opbevaring af telefontrafikoplysninger. Hvis vi ikke havde brugt disse redskaber, ville vi ikke have kunnet arrestere en af dem, der stod bag attenterne i London, i Rom.
Terrorismen skal dog ikke blot bekæmpes ved hjælp af fasthed - hvilket naturligvis skal ske med respekt for menneskerettighederne - ved hjælp af lovgivning og ved hjælp af politiets og efterretningstjenesternes indsats. Det er nemlig også nødvendigt med en politisk tilgang.
Europa og nationalstaterne skal gøre en kraftig indsats for at inddrage det moderate islam i denne kamp. Her tænker jeg på islamiske råd, der isolerer de voldelige og hadsprædikanterne, og som gør det muligt for de muslimer, der lever i Europa, ikke at blive udnyttet i den retning.
Vi må ikke forveksle islam med terrorismen, men skal fordømme dem, der i ekstremismens navn vil forhindre unge europæiske muslimer i at gå i statslige eller statsanerkendte skoler i stedet for koranskoler. Det er et bekymrende fænomen - det er der et opsigtsvækkende eksempel på i Milano - som har til formål at hindre indvandrernes integration i Europa og skabe ulovlige situationer.
Ligesom nationalstaterne ikke kan klare denne udfordring selv i disse år, kan Europa heller ikke klare sig alene. Det er nødvendigt med et udvidet samarbejde, der naturligvis skal omfatte USA, men som også skal omfatte de moderate arabiske lande, der selv er i bin Ladens søgelys.
Af alle disse årsager vil Det Europæiske Folkepartis delegation fra Forza Italia støtte EU's indsats i bekæmpelsen af terrorisme, som skal ske med respekt for menneskerettighederne og sikkerheden for alle de mennesker, der bor i Europa. 
Rosa Díez González (PSE )
   - Hr. formand, jeg indrømmer, at jeg ikke er neutral, når det drejer sig om terrorbekæmpelse. Jeg støtter fuldt ud den indfaldsvinkel og de prioriteringer, som hr. Clarke i dag har givet udtryk for over for os på vegne af det britiske formandskab. Derfor vil jeg benytte mig af Deres og kommissær Frattinis tilstedeværelse her i Parlamentet til at understrege behovet for handling og for, at vi tager det politiske initiativ.
At bekæmpe terrorisme er mere end blot at forfølge og anholde forbryderne og trøste ofrene. Det er mere end blot politimæssigt og solidarisk samarbejde. Det drejer sig ikke om at reducere indenrigs- eller justitsministeriernes operative kompetencer, det handler om at kunne reagere mere effektivt og ansvarligt på den trussel, som terrorismen udgør for demokratiet.
Terrorisme er et valg: et nedrigt, krysteragtigt og grusomt valg. Terrorhandlinger er ikke forudbestemt af nogen ideologi, religion eller social eller politisk situation, og der er intet, der kan retfærdiggøre dem.
En effektiv politik bør være i stand til ikke blot at finde og stille de direkte ansvarlige for forbrydelserne for retten, den skal også være i stand til at tage fat om roden og om dem, der legitimerer deres handlinger, for terroristerne er ikke kun dem, der anbringer bomberne, for de personer, der f.eks. indgyder had i de unge mennesker, der er født og opvokset i demokrati, et had, der gør dem fanatiske og får dem til at dræbe deres naboer og terrorisere millioner af uskyldige borgere, som det kom så dramatisk til udtryk ved attentaterne i London, eller med ETA's attentater i Spanien igennem 27 år, er også skyldige.
Europa har brug for en klar stemme, som borgerne kan identificere som vores politiske holdning på området. De europæiske borgere, og terroristerne, skal forstå, at vi ikke vil affinde os med at leve med terrorismen, borgerne skal vide, at vi er parate til at træffe alle de nødvendige beslutninger og anvende alle retsstatens instrumenter for at garantere deres sikkerhed og frihed og tilintetgøre terrorstrategien.
I et demokrati er sikkerheden et instrument, der skal tjene friheden. Vi ved alle, at der kan være sikkerhed uden frihed, men at der er ikke frihed uden sikkerhed. Kun et pluralistisk, demokratisk og sikkert samfund kan sikre den fulde udøvelse af frihederne. Man kan ikke give afkald på de to rettigheder, og vi skal sørge for, at de er forenelige.
Ud over at give udtryk for min støtte til de foreslåede foranstaltninger kræver jeg derfor en fælles gennemsigtig og aftalt europæisk antiterrorpolitik, så demokratiet bliver styrket, så borgerne genvinder tilliden til deres institutioner, og så terroristerne mister alt håb.
Geoffrey Van Orden (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. indenrigsminister, jeg ønsker også at byde Dem velkommen og gøre opmærksom på, at jeg anerkender de meget vanskelige udfordringer, som De står over for. Vi støtter den vægt, som De lægger på behovet for at gennemføre effektive praktiske foranstaltninger og opnå bedre internationalt samarbejde, men jeg ønsker at komme med en lille advarsel. Jeg er ret sikker på, at EU kan yde nyttige bidrag i forbindelse med bekæmpelse af terrorisme, men EU har en kedelige tendens til at forsøge at styrke sin egen magtposition i relation til kriser og ikke nødvendigvis gøre noget konstruktivt. Jeg stoler på, at De er opmærksom på denne tendens.
Jeg skal være den sidste til at mene, at terrorisme kan bekæmpes alene med mere intensive sikkerhedsforanstaltninger. Terrorisme skal bekæmpes med alle midler, politiske, diplomatiske, økonomiske, via en indsats fra de samfund, hvorfra terroristerne får støtte, gennem fornuftig mediedækning og gennem oplysning til den offentlige opinion. Indtil nu har vi ikke været gode til noget af det. Men inden De involverer EU, hr. rådsformand, bør der være orden i egne rækker. Vi har besøg af valgkredse fra den østlige del af England, Cambridgeshire, i Parlamentet i dag, og de spekulerer ligesom jeg over, hvornår regeringen vil udnævne en minister med ansvar for den nationale sikkerhed. Og det vil endvidere være en god idé at sikre grænserne mere effektivt i Det Forenede Kongerige.
Vi er ikke hæmmet af at skulle opfylde kravene i Schengen-aftalen, men alligevel har vi ingen idé om, hvem der får adgang til eller forlader Det Forenede Kongerige, og der er mindst en halv million indvandrere, som slet ikke burde være i landet. Det var de pakistanske myndigheder, som informerede os om, at selvmordsbombemissionerne i London blev udført af personer, der havde været i Pakistan og formentlig i Afghanistan, hvor de blev oplært og indoktrineret med henblik på udførelse af terrorhandlinger. Vi ved, at beskyttelsen af vores frie samfund er genstand for misbrug af ekstremister, der bor i Storbritannien, men som samtidig støtter, finansierer og rekrutterer for en række velkendte terrororganisationer. Det er intet under, at London ofte kaldes "Londonistan".
Organisationer med base i EU, som støtter terrorisme i Storbritannien eller i udlandet, skal standses. Jeg ønsker at understrege, at jeg er dybt forarget over hr. Watson, formanden for Den Liberale Gruppe, som mener, at terrorister har samme menneskerettigheder som deres ofre. Hr. rådsformand, De har et stort arbejde foran Dem. De har vores støtte til at træffe omfattende, effektive og afpassede foranstaltninger. 
Michael Cashman (PSE ).
   - Hr. formand, jeg hilser erklæringerne fra rådsformanden og kommissæren velkommen. Jeg ønsker dog at henvende mig til medlemmerne af Parlamentet.
Bombesprængningerne i Madrid, London og Tyrkiet er en påmindelse om, at vi skal handle. Vi har oplevet, hvordan Rådet og Kommissionen er blevet opfordret til at handle. Naturligvis skal de handle, men det skal Europa-Parlamentet også. Terrorister og organiserede kriminelle grupper benytter sig af moderne teknologi, mens vi i Parlamentet overvejer og drøfter, om vores politi og efterretningstjenester bør have adgang til samme værktøjer og samme teknologi. Vi argumenterer for retten til privatlivets fred, mens vores borgeres liv bliver ødelagt, undermineret og endda sommetider taget. De almindelige borgere - mænd og kvinder - ønsker, at vi skal forbedre deres levevilkår og gøre deres samfund mere sikkert. Vi skal ganske rigtigt skabe en balance mellem privatlivets fred, opbevaring af data og anvendelse af data, men ikke i en sådan grad, at vi giver terroristerne og lovovertræderne en fordel, der underminerer vores egne levevilkår og giver dem mulighed for at begå yderligere grusomme handlinger.
I Parlamentet skal vi afslutte den interinstitutionelle diskussion og i samarbejde med Kommissionen og Rådet nå til enighed om fordelene og ulemperne ved opbevaring af data, brugen af biometriske data, passagerlister, Schengen-informationssystem II, visuminformationssystem, politi- og efterretningssamarbejde.
Balance er afgørende. Men man skal huske, at terrorister ikke har respekt for demokrati og endnu mindre respekt for menneskerettigheder, undtagen deres egne rettigheder. Politiske ekstremister vil udnytte det vakuum, som vi skaber med vores inaktivitet og vores langstrakte forhandlinger, som gennemføres inden for vores egne behageligt sikre miljøer.
EU's borgere frygter, at vi har mistet vores realitetssans og ikke forstår deres frygt, deres behov og deres liv. Ekstremister kan og vil benytte sig af den eksplosive sammensætning af terrorisme, indvandring og asyl samt frygt for fremmede til at følge deres dagsorden, som vil underminere de svagestes rettigheder. Vi skal være praktiske og fornuftige, når vi træffer foranstaltninger, men vi skal handle nu.
Fri bevægelighed i EU betragtes som den største fordel ved at være medlem af EU. Denne nye rettighed er opnået på bekostning af en anden rettighed. Vi har indvilget i, at der indsamles, opbevares og anvendes oplysninger om os. Men hvis vi ikke vil ofre retten til privatlivets fred, kan vi ikke bevæge os frit i EU. 
Othmar Karas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, rådsformanden lagde ud med at sige, at EU's borgere er skuffede og utilfredse. Ja, men hvorfor er de det? Fordi vi, EU, ikke succesfuldt, troværdigt og overbevisende nok gør det, som de forventer af os. Hvorfor gør vi ikke det? Ikke på grund af manglende engagement eller mangel på den fornødne vilje, men fordi vi mangler kompetencen, og nogle af medlemsstaterne mangler evnen til at lade ordene følge op af handling.
Nogle parlamentsmedlemmer beklager sig konstant over reguleringsvanviddet, men jeg beklager manglen på øget regulering af sikkerhedsområdet på europæisk plan. Jeg opfordrer Rådet til at give os ressourcerne, give os instrumenterne, give fællesskabet kompetencen til at gøre det, som EU's borgere med rette forventer af os. Se nu endelig at få ordene omsat til handling! Hvis EU vil være svaret på globaliseringen, så har vi brug for mere EU og en fælles udenrigs-, sikkerheds- og forsvarspolitik, så den politiske union får en konkret form, og det skal ske hurtigt.
Hvis EU vil give et troværdigt, seriøst og hurtigt svar på truslerne forbundet med terrorisme, stofmisbrug, menneskehandel, ulovlig indvandring og korruption, så har vi brug for flere penge og mere EU. Hvis vi for alvor ønsker mere vækst, at få skabt flere arbejdspladser, at øge og forbedre forskningen og udviklingen, at forbedre den sociale sikkerhed og at bekæmpe fattigdom mere effektivt, så har vi brug for flere penge og mere EU. Vi har ikke brug for, at der bliver stillet flere krav til EU, ikke flere uforpligtende erklæringer og folk, der løber fra ansvaret. Vi har brug for mere politik, større vilje til fælles handling, større beslutsomhed, flere politiske handlinger, mere EU.
EU går længst i bestræbelserne på at løse alle disse problemer, der ikke gør holdt ved landegrænserne. For terrorister, egoister, ekstremister og opportunister er en Union, hvor kompetencen bliver returneret til medlemsstaterne, den bedste ven. Et fælles Europa, en stærk Union, er deres mest dødbringende modstander. 
Edith Mastenbroek (PSE ).
   - Hr. formand, det er allerede nævnt, at de to taler, som vi hørte i morges, afviger i nogen grad fra hinanden, hvad angår opfattelsen af de foranstaltninger, der skal træffes. Hr. Frattini talte om at angribe de politiske og sociale strukturer af terrorisme. Han talte om en dialog mellem kulturer og trosretninger og fremme af grundlæggende rettigheder og frihedsrettigheder, ikke blot som et mål, men som en strategi til bekæmpelse af terrorisme. Hr. Clarkes tale afspejler en mere praktisk indfaldsvinkel til situationen. Han foreslår mere konkrete og praktiske foranstaltninger til styrkelse af politi og retssystem. Begge opfattelser er relevante og lige nødvendige.
Terrorister har slået til i New York, Madrid, London, Tyrkiet og Amsterdam. Da jeg var i Marokko lige efter terrorangrebene i Casablanca, var gaderne domineret af enorme skilte med teksten - rør ikke mit land, rør ikke mine naboer, rør ikke mine medborgere. Vi er som europæere også nødt til at sige: Rør ikke Europa. Det er ligegyldigt, hvem man er, eller hvilken undskyldning man mener at have fundet for sin perverse, nihilistiske og voldelige ideologi. Hvis man skader sine medborgere, vil man blive straffet. Hr. Clarke har ret, den manglende tro på EU's struktur afspejler en manglende tro på EU's evne til at handle.
For at kunne træffe effektive foranstaltninger har vi brug for langt mere end en stærk politistyrke. Vi har brug for en grundlæggende forståelse af de problemer, vi står over for. Vi skal have indblik i de netværk, der rekrutterer unge mænd og kvinder i vores indre byer og fængsler. Vi skal have en fælles indstilling til demokrati og rettigheder og en fælles strategi til fremme heraf inden for og uden for Europa.
Vi skal opgive den naive idé om, at bedre sikkerhed automatisk betyder begrænsede grundlæggende frihedsrettigheder. Vi skal endvidere opgive den naive idé om, at begrænsning af privatlivets fred automatisk betyder bedre sikkerhed. For at overbevise Europas borgere om værdien af de foranstaltninger, som vi træffer, skal vi kunne bevise, at de er nødvendige.
Der er ikke fremlagt tilstrækkelige beviser for fordelene ved opbevaring af data, men det er der til gengæld i forbindelse med efterretning og forståelse af problemet. Vi ønsker en dialog om betydningen af islam i samfundet og om fremtiden for multikulturelle samfund - vi skal følge hr. Frattinis fremgangsmåde. Vi har dog også brug for den fornuftsbaserede fremgangsmåde, som jeg læser mellem linjerne i hr. Clarkes indlæg.
Rør ikke mit land - det gør ingen forskel, hvem vi er, hvilken trosretning vi følger, eller hvor vi kommer fra. Hvis man skader vores medborgere, skader man os. Rør ikke Europa eller de værdier, som EU repræsenterer - de værdier, som giver os alle mulighed for at leve sammen i fred. 
Agustín Díaz de Mera García Consuegra (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg tror, det drejer sig om at identificere problemet ordentligt. Det kan defineres som et gentaget angreb på vores demokrati, så derfor synes jeg ikke, at det i et demokratisk samfund er til megen nytte at lægge frihed og sikkerhed i samme vægtskål. I en exceptionel og meget alvorlig situation er der brug for særlige foranstaltninger, der skal passe til de aktuelle omstændigheder og være hjemlet i loven, men de skal være beslutsomme, uforbeholdne og uden indrømmelser.
Der er en anden skjult side ved denne debat, som jeg gerne vil henvise til. Det drejer sig om det meget omdiskuterede problem med hensyn til dataopbevaring. Det bliver ikke sagt, men jeg siger det, nemlig at der bag alt dette er pressionsgrupper og uacceptable økonomiske betingelser. Det er, hr. formand, på sin plads at tilføje, at vi ikke kan modstille økonomiske og sikkerhedsmæssige interesser, og de kan slet ikke kamufleres under påskud af en mulig overtrædelse af offentlige rettigheder, selv om det er midlertidigt. Hr. formand, jeg er fuldstændigt på ofrenes side, med briterne og deres regering, og jeg støtter det uforbeholdet, jeg er på dommernes og de demokratiske politibetjentes side.
Jeg slutter, hr. formand, med at sige noget, jeg har et meget godt kendskab til. De kan høre os, de har måder til at høre, hvad vi siger. Vi ønsker ikke at vide, hvad de siger, men derimod hvornår de siger det, og hvem de taler med. Hr. formand, mine damer og herrer, vi er ikke i Disneyland, vi befinder os i en demokratisk og beslutsom kamp mod terrorismen.
Libor Rouček (PSE ).
   -  Emnet for vores forhandling i dag er frihed og sikkerhed. Disse to koncepter hænger sammen, for der er ingen sikkerhed uden frihed og grundlæggende rettigheder og borgerlige frihedsrettigheder, og der er ingen frihed, menneskerettigheder og retsstatsprincip uden sikkerhed. Jeg udtaler mig som repræsentant for en ny medlemsstat, der i mange årtier var frataget friheden under besættelsen af en fremmed statsmagt. En af årsagerne til, at borgerne i Tjekkiet, Slovakiet, Polen, Ungarn og andre lande stemte for tiltrædelsen af EU, var erkendelsen af, at det ville medføre en styrkelse af retsstatsprincippet, menneskerettighederne og de borgerlige frihedsrettigheder samt naturligvis en styrkelse af sikkerheden.
Offentligheden er klar over, at international terrorisme, international organiseret kriminalitet og ulovlig migration sker på tværs af grænserne, og i denne globaliserede verden er der ingen lande, som kan løse disse problemer alene. Derfor er der behov for intensivt samarbejde på alle områder. Og derfor bifalder jeg kommentarerne fra hr. Clarke, som understregede behovet for regerings- og politisamarbejde og udveksling af oplysninger mellem efterretningstjenesterne. Jeg bifalder endvidere kommissær Frattinis forslag, f.eks. forslaget om nye regler om fælles asyl- og indvandringspolitikker og forslaget til et direktiv om opbevaring af telefon- og internetdata.
Alle offentlige meningsmålinger viser, at Europas borgere ønsker et forstærket samarbejde om sikkerhed i Europa. Jeg vil derfor anmode Rådet og især Kommissionen om at intensivere samarbejdet, for borgerne mener, at mere Europa betyder mere sikkerhed på dette område. 
Herbert Reul (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, her i salen hersker der ingen uklarhed om, at det er nødvendigt at benytte flere og egnede foranstaltninger for at bekæmpe terrorisme og kriminalitet. Det bekymrer mig dog i stigende grad, at politikere på nationalt og internationalt plan ikke kan finde på noget bedre end at komme med nye forskrifter, nye direktiver og nye tiltag, når de står over for nye problemer. Jeg går ind for, at politiet og sikkerhedsstyrkerne får nye instrumenter, men jeg finder det vigtigt, at det bliver påvist, at disse nye tiltag er nødvendige. Jeg lægger vægt på, at de hidtidige tiltag har været effektive.
Hvordan forholder det sig med medlemsstaternes samarbejde? Som flere parlamentsmedlemmer netop har sagt, så udgør det det egentlige problem med hensyn til indre sikkerhed og bekæmpelse af kriminalitet. Vi har 25 retssystemer, som ikke er harmoniseret. Dataudvekslingen er utilstrækkelig, og der bliver ikke udvekslet oplysninger nok efterretningstjenesterne imellem. Hvad sker der med foranstaltningerne, når de er blevet vedtaget? Er de gennemført i alle medlemsstater eller ej? Jeg kunne godt tænke mig at se en liste, hvoraf det fremgår, hvor der er huller i samarbejdet, hvad der er blevet gjort med foranstaltningerne og gennemførelsen af dem, og hvor godt allerede eksisterende institutioner fungerer. En sådan liste vil være påkrævet, hvis vi skal blive i stand til at afgøre, hvad der i øvrigt er nødvendigt.
Så vil jeg - vi - være åben over for muligheden for at overveje nye instrumenter, men jeg må sige til Dem, hr. Clarke, hr. rådsformand, at det skal påvises, at hver enkelt foranstaltning er nødvendig. Det gør mig betænkelig, at Parlamentet nu i et år har bedt om dokumentation for behovet for foranstaltningerne med hensyn til opbevaring af data, og at vi først nu får konkrete eksempler på, hvorfor der er behov for dem. Men det er ikke noget bevis, men enkelte eksempler på tilfælde, hvor det var gavnligt. Det irriterer mig. Selv om jeg er taknemmelig over, at vi i det mindste fik forelagt disse eksempler, så må jeg sige til Dem, at det ikke er tilstrækkeligt.
Kommissær Frattini ramte hovedet på sømmet, da han lige før sagde, at hvis vi træffer nye foranstaltninger, så skal det for det første være klart, at kun bestemte data vil blive benyttet i en bestemt periode og kun til bestemte formål. Det handler ikke om at sige enten ja eller nej til det hele, men om den vitale betydning af at sikre en differentieret og afpasset tilgang.
Jeg forventer også, at Parlamentet - som hr. Frattini netop sagde, at han vil inddrage - bliver taget seriøst. Rådet er på nuværende tidspunkt ikke indstillet på at inddrage Parlamentet på rimelig vis i spørgsmålet om opbevaring af data. Den går ikke. 
Emilio Menéndez del Valle (PSE ).
   - Hr. formand, efter den 11. september 2001 har USA, under påskud af at optimere sikkerheden, stået i spidsen for en underjordisk og til tider hemmelig krig. Det drejer sig om noget, vi kunne kalde "udflytning af torturen", som for nylig er blevet aktuelt på grund af kidnapningen på åben gade i Milano af en egyptisk statsborger, tilsyneladende på vegne af CIA. Den italienske anklagemyndighed udstedte i sin tid en eftersøgnings- og arrestordre på 13 nordamerikanere, der var involveret i kidnapningen af den formodede terrorist, der blev sendt til Egypten for at undergå en særlig behandling. Kairo indrømmede, at de havde modtaget ham ved hjælp af ekstraordinære procedurer. Sådanne procedurer kaldes i CIA-jargonen for "ekstraordinær overgivelse", hvilket svarer til en udlicitering af torturen. De kidnapper en person, de mistænker for at have terrorforbindelser, og sender ham til et land, normalt arabisk, der er ekspert ud i denne kunstart. I al hemmelighed, og uden at respektere nogen rettigheder, forlader de USA, hvormed deres nationale principper, som heldigvis forkaster en sådan adfærd, ikke krænkes, da afhøringerne finder sted på udenlandsk territorium.
På tre socialdemokratiske medlemmers spørgsmål om disse emner har Kommissionen svaret, at den, da det drejer sig om kidnapninger foretaget af et tredjeland på en medlemsstats territorium, ikke har nogen mulighed for at handle. Det forstår jeg godt, men ikke desto mindre har EU tætte bånd til de stater, der har spillet en hovedrolle i den skandale, jeg henviser til. Derfor burde Rådet efter min mening, selv om der ikke findes nogen EU-beføjelse, bestræbe sig på at gøre det helt klart, at EU handler anderledes i dets internationale forbindelser. 
Charles Clarke,
    Hr. formand, vi har haft en meget god forhandling her til morgen. Jeg har ikke mulighed for at svare på alt, hvad der er sagt, men jeg ønsker at nævne fire punkter, som Parlamentet skal overveje.
For det første bifalder jeg stærkt denne form for debat og fremgangsmåde. Jeg hilser bidragene fra hr. Poettering, hr. Schulz, hr. Watson og hr. Cavada velkommen, især hr. Cavadas kommentar om, at der skal samarbejdes inden for de næste fire måneder for at fastslå, hvordan vi kommer videre. Jeg bifalder forslagene til foranstaltninger, som har fået bred støtte fra Parlamentet i dag, og jeg ønsker på vegne af ministrene i Rådet at understrege, at vi ønsker at samarbejde for at løse disse problemer på en positiv måde.
For det andet ønsker jeg at henlede opmærksomheden på, at forhandlingen har medvirket til at illustrere farerne ved de politiske kræfter, der ønsker at sprede ondskabfuldheder og fejlagtige oplysninger om disse vanskelige og problematiske anliggender. Jeg henviser især til bidragene fra hr. Claeys, hr. Farage, hr. Borghezio, hr. Karim - et særligt tåbeligt og fejlinformeret bidrag - og hr. Van Orden. Det er meget vigtigt, at vi fremlægger nøjagtige oplysninger og drøfter dem på en ordentlig måde under en forhandling som denne, for andre vil kunne drage fordel af det, hvis vi ikke løser disse problemer.
For det tredje ønsker jeg at fremhæve et meget vigtigt princippunkt. Hr. Voggenhuber nævnte, at vi skal forsvare vores værdier ved selv at følge dem. Jeg er helt enig. For at der ikke skal herske nogen tvivl, ønsker jeg at understrege, at jeg fuldt ud respekterer retsgrundlaget og de rettigheder, der skal respekteres.
Et eksempel, der allerede er nævnt, er politiets frygtelige og tragiske nedskydning af hr. de Menezes dagen efter bombesprængningerne i London. Det Forenede Kongerige har et retssystem, hvor der indgår et uafhængigt udvalg til behandling af politiklager, som undersøger alle aspekter og rapporterer offentligt, og som derefter drager konklusioner. Politiet og sikkerhedstjenesterne skal stå til regnskab over for samfundet som helhed, selv når der er sket en meget tragisk fejl. Sådan skal det være!
Der er altid fare for fejltrin, og Parlamentet har naturligvis ret til at mene, at vi skal sikre, at der er parlamentarisk kontrol samt ansvarlighed. Jeg vil dog sige - og det gælder især den britiske regering, men også Rådet som helhed - at vi også selv forpligter os til et sådant retsgrundlag, og den tragiske nedskydning illustrerer netop muligheden for at gøre dette.
Jeg vil tilføje endnu et punkt. Vi har oplevet selvmordsbomber i London - personer, der er villige til at springe sig selv i luften og gå til grunde i et terrorangreb. Det er helt berettiget, at politiet skal overveje, hvordan de kan håndtere dette problem. Jeg ville ønske, at vi ikke havde sådanne problemer, at vi ikke oplevede disse selvmordsbomber. Jeg ville ønske, at jeg kunne få dem til at forsvinde. Men det kan jeg ikke, de forekommer. Under disse omstændigheder er det på sin plads, at vores politi og sikkerhedsstyrker grundigt overvejer, hvordan vi kan håndtere denne trussel under overvågning og debat og inden for rammerne af et retsgrundlag. Men det er, hvad Parlamentet handler om - drøftelse og fastsættelse af de korrekte procedurer på disse områder.
Derfor er jeg tilhænger af, at vi arbejder inden for rammerne af et retsgrundlag. Men jeg vil også gøre min ven, hr. Watson, opmærksom på, at selv om menneskerettigheder helt korrekt er udelelige størrelser, skal vi også anerkende, at der findes enkeltpersoner og organisationer, som forsøger at svække disse menneskerettigheder, og vi skal forsvare os selv og menneskerettighederne over for de personer, der ønsker at ophæve menneskerettighederne for alle. Det er vores pligt i denne sammenhæng.
Endelig ønsker jeg at komme med en kommentar til kritikken af min håndtering af spørgsmålet om sociale og politiske tiltag i relation til islam, som tilsyneladende var mangelfuld. Jeg accepterer kritikken, som er relevant. Hr. Lambrinides, hr. Wiersma, hr. Barón Crespo og fru Roure - med bemærkningerne om retfærdighed - har alle ret. Vi har brug for en politik til håndtering af disse spørgsmål.
Vi skal forstå islam. Vi har brug for uddannelsesmæssig, social og politisk handling. Som fru Roure nævnte, skal vi fokusere på etableringen af et grundlag af retfærdighed, vi skal forstå, at nihilisme er en afvigelse fra islam og ikke kernen i islam. Som hr. Mayor Oreja nævnte, skal vi forstå organisationerne på disse områder.
Jeg har ikke tid til at kommentere de spørgsmål om Irak, som hr. Wurtz og hr. Fava rejste. Jeg vil blot sige, at terrorangrebene den 11. september fandt sted længe inden situationen i Irak, og de uhyrligheder, som terroristerne har begået, er begået over en længere periode, og det skal tages i betragtning.
Jeg håber og tror, at vi under dette formandskab kan træffe målrettede foranstaltninger til fremme af kvaliteten af vores arbejde i alle EU-institutionerne - Parlamentet, Rådet og Kommissionen - i bekæmpelsen af terrorisme og andre former for alvorlig og organiseret kriminalitet, og jeg vil gøre en dybt engageret indsats.
Franco Frattini,
    Hr. formand, mine damer og herrer, også jeg vil gerne takke for kvaliteten af den debat, som vi har haft, og som viser, at Rådet, Parlamentet og Kommissionen i stadig større grad ønsker at samarbejde.
Nogle af Dem gav udtryk for - det gjorde hr. Schulz på en yderst kompetent måde, og det samme gjorde hr. Barón Crespo - at vores forhandlinger om de samme spørgsmål ofte trækker ud. For visse institutionelle aspekters vedkommende er dette meget ofte sandt. De har ret i, hr. Schulz, at vi faktisk havde medtaget nogle foranstaltninger i forfatningstraktaten, som ville have gjort det muligt for os at gøre fremskridt i den retning, men disse fremskridt kan i øjeblikket ikke finde sted.
Mine damer og herrer, i vores overvejelser om Europas fremtid - og når vi ser på sikkerheden som en prioriteret europæisk indsats - skal vi i højere grad slå fast, at hvis vi virkelig ønsker at mindske den nationale rivalisering, skal vi skabe et mere solidt og sammenhængende europæisk institutionelt område.
Et sådant område eksisterer ikke i øjeblikket, mens terrorisme og grænseoverskridende organiseret kriminalitet desværre ændrer sig og udvikler sig meget hurtigere end EU-institutionerne. Det er et problem, der falder tilbage på os selv, når borgerne beder om svar, og her er så det politiske svar fra EU, som mange af Dem lagde vægt på.
Hvad skal vi gøre nu? Jeg vil nøjes med at komme ind på nogle af de punkter, jeg hørte, bl.a. i hr. Broks tale, nemlig færre nye love, færre nye lovgivningsinitiativer og bedre gennemførelse af de eksisterende bestemmelser. Det er et princip, som jeg har kunnet konstatere i de første syv måneder - og det er ikke så længe - af mit arbejde i Kommissionen. Mange medlemsstater er alvorligt bagud med gennemførelsen af de allerede eksisterende bestemmelser, og der er stadig rivalisering mellem institutionerne, selv om den nu bliver mindre takket være de institutionelle aktørers fælles arbejde.
Derfor har jeg i handlingsplanen foreslået - hvilket De var enige i - et permanent overvågningssystem for de eksisterende bestemmelsers gennemførelse for at vurdere, om og hvordan vi gør fremskridt. Desuden vil jeg selv og Kommissionens tjenestegrene naturligvis gøre en indsats for også at yde den nødvendige tekniske bistand til de medlemsstater, der har brug for dette til gennemførelsen af den eksisterende lovgivning mod terrorisme. Mine damer og herrer, jeg vil med jævne mellemrum - nemlig hver sjette måned - fortælle Dem om gennemførelsesbetingelserne, om der er sket en gennemførelse, og om hvem der ikke har gennemført de eksisterende bestemmelser, som de skulle, men for at kunne gøre dette får jeg brug for Deres stærke politiske støtte og ikke for en juridisk støtte.
En sidste bemærkning om Europas politiske strategi. Bl.a. hr. Poettering og hr. Mayor Oreja sagde, at det først og fremmest er nødvendigt med et politisk svar. Det er jeg helt enig i, og jeg vil sige, at vi i højere grad skal inddrage civilsamfundet og de religiøse og civile samfund, som i Europa udgør denne store helhed, der er vores helhed, og vi skal samarbejde med dem om at fjerne terrorismens dybe rødder og hindre terroristernes rekruttering.
Jeg talte her i Parlamentet om noget, jeg skal komme ind på igen, nemlig den involvering og indsats, som vi klart vil bede de islamiske samfund om, der samtidig føler sig som levende samfund og en del af den europæiske kultur. Vi vil også bede dem om at udvise ansvar, og vi vil i denne åbne dialog gerne stadig oftere høre, at man i moskéernes bønner klart og kraftigt fordømmer enhver handling, som går ud over menneskeliv.
Det er denne dialog og dette partnerskab af værdier, som vores politiske indsats skal være baseret på. Kommissionen vil også give et bidrag til den internationale strategi i forbindelse med den europæiske sikkerhedsindsats. Vi vil offentliggøre en meddelelse til Parlamentet og Rådet for sammen med Dem at finde ud af, hvordan vi bedst kan inddrage de internationale aktører i denne helt universelle udfordring for alle.
Vi vil også bede om, at man henviser til - hvilket man var inde på i nogle af talerne - og beder om et positivt bidrag fra de mange ngo'er og organisationer for frivilligt arbejde, så de kan hjælpe os med at identificere finansbevægelserne og finansstrømmenes gennemsigtighed. Jeg kan fortælle Dem, at jeg personligt vil mødes med repræsentanterne for de ikke-statslige organisationer, og så længe der ikke har fundet en uddybende diskussion sted, vil vi i Bruxelles ikke udarbejde et unilateralt gennemførelsesdokument. Vi afventer svar og beder om et bidrag, for gennemsigtige finansbevægelser er et af de bedste forebyggende våben at bekæmpe terrorismen med.
Til sidst vil jeg sige, at der var mange - jeg husker navnlig hr. Lambrinidis - som nævnte nødvendigheden af, at borgerne og civilsamfundet ikke føler, at de holdes uden for denne store fælles og politiske indsats for at bekæmpe terrorisme.
Hvis borgerne føler sig langt fra denne store fælles udfordring, får vi - Kommissionen, Parlamentet og Rådet - ikke konkret kontakt med kilden til den demokratiske legitimitet, nemlig borgerne.
Der er tale om et element, mine damer og herrer, som måske ligger til grund for den manglende tillid og den afstand, der fik mange borgere i Frankrig og Holland til at sige nej, fordi de følte sig langt væk og holdt uden for. I kampen mod terrorisme skal vi sørge for, at de er tæt på os. 
Martin Schulz (PSE ).
   - Hr. formand, jeg beder Dem om at tage til efterretning, at jeg, da jeg talte på min gruppes vegne, kom med en bemærkning, som hr. Voggenhuber tog op i sin tale og fortolkede derhen, at jeg ønsker at se sikkerhedsstyrkerne besvare terroristers og kriminelles brug af vold med samme form for vold eller en lignende generel fremgangsmåde over for sådanne personer. Den eneste mulige forklaring på, at hr. Voggenhuber udlagde mine ord på den måde, er, at han ikke skænkede mig sin fulde opmærksomhed.
Lad mig derfor sige, at indholdet af det, jeg sagde, var, at de, der, det være sig terrorister eller kriminelle, tilsidesætter menneskerettighederne og angriber samfundet, må regne med at få sikkerhedsstyrkernes hårdhed at føle i fuldt omfang, men jeg tilføjede - og det vil jeg gerne benytte lejligheden til at gentage - at et demokratis styrke også måles på, om det garanterer grundlæggende borgerlige rettigheder for alle, selv for sådanne mennesker.
Det er vores gruppes holdning. En anden fortolkning kan ikke forsvares. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ).
   - Efter de brutale attentater i London, som vi på det kraftigste fordømmer - ligesom vi utvetydigt fordømmer alle former for terrorisme, også statsterrorisme - og med dem som påskud igangsætter man en ny offensiv på EU-niveau for at retfærdiggøre nye og uantagelige krænkelser af borgernes rettigheder, friheder og sikkerhedsgarantier, mens man samtidig bevidst fortier, hvordan aggressionspolitik og militær besættelse i Irak, Palæstina og Afghanistan i sig selv er med til at befordre terrorisme.
Blandt flere foranstaltninger stiller man igen forslaget om at overvåge og opbevare telefon- og e-mail-oplysninger i en europæisk database, et forslag helt ude af proportioner og af mere end tvivlsom virkning, og som man efter alt at dømme agter at gennemføre uden nogen form for kontrol.
Virkeligheden viser, at sikkerhedsoffensiven - til forskel fra, hvad man udbasunerer - har været en fiasko i forhold til de mål, som man har sat op, og at den snarere end noget har bragt borgernes rettigheder og sikkerhedsgarantier i fare.
I denne sikkerhedsoffensivs navn er Jean Charles Menezes, en brasiliansk statsborger, der var på vej til arbejde i London, helt urimeligt blevet brutalt myrdet af britiske politistyrker, der praktiserede deres politik om at skyde først og spørge bagefter. 

Jürgen Zimmerling (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har læst protokollen fra i mandags og konstateret, at mit navn desværre ikke er opført, selv om jeg som altid var til stede her præcis ved mødets start - hvilket de to kolleger ved min side kan bekræfte. Jeg anmoder om, at protokollen bliver ændret. 
Robert Atkins (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hvornår får Parlamentets Præsidium og formandskabet styr på de rodede procedurer, som vi skal anvende under afstemningen? Vi fik at vide, at vi skulle stemme kl. 12.00. Nu er klokken 12.30. Hvordan kan vi forvente, at man uden for Parlamentet skal tage os alvorligt, når vi ikke engang kan finde ud af at organisere en afstemning inden for Parlamentet? Formandskabet må gøre noget.
Formanden.
   - Som De ved, Sir Robert, har jeg stor sympati for Deres holdning. Jeg vil overbringe anmodningen til Formandskonferencen, men listen over talere fremlægges af grupperne. Vi godkendte dagsordenen i mandags. Men jeg tager Deres kommentar til efterretning, og vi vil forsøge at forbedre procedurerne i fremtiden. 
Véronique De Keyser (PSE ).
   - Hr. formand, samtidig med at jeg taler til Dem, er Den Tunesiske Liga til Beskyttelse af Menneskerettigheder ved at blive omringet af hæren. Jeg opfordrer Dem til at tage dette til efterretning og træffe omgående foranstaltninger. Jeg ved udmærket, at dette ikke er opført som en sag af uopsættelig karakter i dag, men der findes hastesager, som ikke kan vente til torsdag eftermiddag.
Formanden.
   - Det er taget til efterretning. Maghreb-delegationen afholder et møde i eftermiddag kl. 15.00. 
Formanden.
   - Vi går nu over til afstemning.

Marios Matsakis (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg mener ikke, at vi fik stemt om ændringsforslag 15. 
Formanden.
   - Ændringsforslaget faldt, da ændringsforslag 23 og 31 blev vedtaget. 
Formanden.
   - Afstemningen er afsluttet. 

Luís Queiró (PPE-DE ),
    Den foreliggende betænkning og ikke mindst den beslutning, som den indeholder, bør give os anledning til at glæde os over, hvor hurtigt, solidarisk og ansvarligt EU reagerede efter tsunami-katastrofen i december sidste år. Det siger sig selv, at jeg kun har kunnet stemme for. 

Luís Queiró (PPE-DE ),
    Portugal ved udmærket, hvilken værdi og betydning det har at mobilisere Den Europæiske Solidaritetsfond, når de katastrofer, der rammer os, er af et omfang, der kræver Unionens og vores partneres solidaritet.
Da Slovakiet har indgivet en anmodning om dækning af skader som følge af stormen den 19.-20. november 2004, er det derfor på grundlag af de nødvendige tekniske vurderinger vores pligt at støtte mobilisering af fonden i dette tilfælde. 

David Martin (PSE ),
    Jeg bifalder EU's umiddelbare reaktioner i relation til tsunami-katastrofen. Den goodwill, der er opnået i denne sammenhæng, vil dog gå tabt, hvis projekterne på stedet ikke gennemføres. Kommissionen skal fortsat fokusere på at hjælpe ofrene for tsunamien, ikke blot med midler, men med effektiv udnyttelse af disse midler. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
    Dette forslag om revision af de finansielle overslag 2000-2006 hænger sammen med den reform af den fælles landbrugspolitik, som Rådet vedtog i september 2003, ifølge hvilken der skal ske en reduktion af direkte betalinger (underudgiftsområde 1a), den såkaldte graduering, til finansiering af udvikling af landdistrikter (underudgiftsområde 1b). Dette forslag rejser nogle grundlæggende spørgsmål om den fælles landbrugspolitik og landbrugsudgifterne. Vi afviser ikke, at der er behov for at støtte landbruget, og at støtten øges. I diskussionen om reformen af den fælles landbrugspolitik og de nye finansielle overslag 2007-2013 har vi stillet konkrete forslag om at øge bevillingerne til udvikling af landdistrikterne med særligt henblik på kompensationsbetalinger og økologisk landbrug. Det må imidlertid ikke ske på bekostning af den fælles landbrugspolitiks markedssøjle eller som led i en plan om at erstatte denne søjle med udvikling af landdistrikterne, sådan som det britiske formandskab ønsker. Overførsel af bevillinger fra markedssøjlen til udvikling af landdistrikterne er en skjult måde til at indføre samfinansiering, altså renationalisering af udgifterne til den fælles landbrugspolitik.
Dette forslag underminerer også graduerings- og loftsprincipperne, der burde give en mere retfærdig fordeling af støtten mellem lande, produktioner og landbrugere, altså reducere støtten til de store bedrifter ...

Luís Queiró (PPE-DE ),
    Jeg har stemt for Garriga Polledo-betænkningen.
Europa-Parlamentet har givet sit tilsagn om omgående at reagere på behovet for rehabiliterings- og genopbygningsbistand efter den katastrofale tsunami den 26. december 2004.
Vi må derfor sørge for de nødvendige midler til at møde disse udfordringer, idet vi samtidig fastholder de igangværende udviklingsprogrammer og selvsagt ikke bringer vores øvrige prioriteringer i fare. På den baggrund mener jeg, at anvendelse af fleksibilitetsinstrumentet for 2005 i form af 15 millioner euro til finansiering af rehabiliterings- og genopbygningsforanstaltningerne i de tsunami-ramte lande er en rigtig foranstaltning, som jeg bør støtte. 

Zita Pleštinská (PPE-DE ).
   - Jeg vil starte med at takke ordførerne og de kolleger, der har stemt for at tildele Slovakiet 5,6 millioner euro fra Den Europæiske Unions Solidaritetsfond til genplantning af de skove, der blev ødelagt under stormen i Tatras i november.
Det er kulminationen på initiativet fra en gruppe slovakker, der besluttede at organisere en udstilling om Tatras i Strasbourg. Europa-Parlamentets gestus er et bevis på solidaritet med alle de mennesker, der kender og holder af vores alpine områder, og som ikke ønskede at vente passivt på den støtte, som Slovakiet nu modtager næsten 10 måneder efter naturkatastrofen.
Sidste sommer genplantede entusiaster fra 17 europæiske lande det grønne bælte på bjergsiderne og rettede op på skaderne i skovområderne, et projekt, der kostede ca. 195 millioner euro. Hver dag arbejdede omkring 95 frivillige på vand- og skovprojektet, som er organiseret af ngo'en (mennesker og vand). Dette interessante projekt, som er gennemført under ledelse af regeringsudvalg og andre institutioner, kan også tjene som pilotprojekt for andre lande. 

Richard James Ashworth (PPE-DE ),
    Mine britiske konservative kolleger og jeg har undladt at stemme om betænkningen om overskuddet i 2004. De konservative mener, at de europæiske skatteydere skal have valuta for pengene i forbindelse med EU-budgettet. I dette tilfælde ønsker vi derfor ikke at kritisere Kommissionen for at have brugt for lidt. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
    Denne betænkning vedrører overskuddet fra budgettet for 2004.
De uudnyttede betalingsbevillinger er en af de største poster i den endelige saldo for 2004-budgettet.
Sammenlignet med tidligere år er gennemførelsen af programmerne for strukturfondene blevet væsentligt bedre, men med de udfordringer, som EU står over for i dag, kan så mange uudnyttede midler ikke accepteres.
Det gælder navnlig førtiltrædelsesstøtten, som vi mener kan blive en kilde til alvorlige problemer i den nærmeste fremtid.
Det er følgelig helt afgørende, at Kommissionen forbedrer budgetgennemførelsen i 2005, således at overskuddet nedbringes væsentligt.
Jeg har stemt for Garriga Polledo-betænkningen, især da jeg ingen indvendinger har mod dens relevante kommentarer. 

Hélène Goudin, Nils Lundgren og Lars Wohlin (IND/DEM ),
    Erfaringen viser, at EU ikke er i stand til at håndtere katastrofehjælp på effektiv vis. Hvert medlemsland bør i stedet f.eks. danne en solidaritetsfond for at kunne hjælpe lande, som rammes i forbindelse med forskellige naturkatastrofer. Koordineringen bør tilpasses de specifikke omstændigheder, som er gældende ved hver enkelt katastrofe, og tage hensyn til de berørte landes prioriteringer. Junilisten vælger derfor at stemme nej til betænkningerne, selv om de med deres mål er både velbegrundede og værd at tage seriøst.

Andreas Schwab (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne sige noget om Öry-betænkningen og starte med at gøre opmærksom på, at det er mig fuldkommen uforståeligt, hvordan Kommissionen kan bruge 12 år på at nørkle med en så monstrøs lovgivning som denne for til sidst at konstatere, at en lovgivning om optisk stråling, som vedrører solstråling, måske ikke ligefrem er det, som EU's borgere forventer af Europa.
Vi i Europa bør beskæftige os mindre med ting som solstråling, som mange mennesker - som også ved, hvordan de skal beskytte sig mod den i deres fritid - betragter som noget helt normalt, og i stedet for beskæftige os med de ting, som borgerne virkelig forventer, at EU gør noget ved. Dermed mener jeg ikke solstråling, men problemerne i verden som Irak-krigen og det voksende problem med terrorisme - det er helt andre emner, og jeg kan kun henstille ikke kun til parlamentsmedlemmerne, men også til Kommissionen om at lære af det, der er sket, som afstemningen forhindrede gjorde alt for stor skade, og i fremtiden koncentrere sig om emner, som er relevante for Europa, og som giver borgerne en følelse af, at vi beskæftiger os med ting, som optager dem. 
Albert Deß (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil også gerne sige noget om Öry-betænkningen, som jeg stemte imod, da jeg finder det nærmest latterligt, at vi fra EU's side ønsker at regulere vores borgeres liv ned til mindste detalje. Jeg betragter behandlingen af EU's borgere som børn på alle områder som en dybt socialistisk tilgang. Jeg så hellere, at vi, i stedet for at vedtage et direktiv, havde iværksat en oplysningskampagne og gjort borgerne opmærksom på farerne forbundet med kunstige og naturlige stråler. Folk må fortsat selv bære et ansvar for, hvorvidt de udsætter sig for den naturlige stråling eller ej. Jeg finder det ligefrem kynisk at spilde Parlamentets kostbare tid på en diskussion om et solskinsdirektiv, mens vi lader tusindvis af mennesker, herunder mange børn, dø af sult og tørst under Afrikas sol. Det er det, vi må finde løsninger på. 
James Hugh Allister (NI ),
    Selv om jeg er stærk tilhænger af relevante og omfattende sundheds- og sikkerhedsbestemmelser for arbejdstagere, kan jeg ikke acceptere inddragelsen af naturlige kilder til optisk stråling i direktivet. Arbejdsgiverne har allerede en forpligtelse til at vurdere sundheds- og sikkerhedsrisici og indføre relevante kontrolforanstaltninger som specificeret i rammedirektivet (89/391/EØF). Således er eksponeringen for solstråler en kendt risikofaktor, f.eks. for landbrugs- og byggeindustrien, og det er der allerede taget højde for. Indføjelsen af naturlige solstråler i det nye direktiv vil ramme mindre landbrugs- og byggeindustrier uforholdsmæssigt hårdt og medføre unødvendige administrative omkostninger, især i de nordlige regioner i Europa.
De meget store klimaforskelle i de forskellige i EU-medlemsstater betyder, at EU-lovgivningen om naturlig optisk stråling ikke er god nok. De bestemmelser, der specifikt omhandler kunstig stråling, er tilstrækkelige, men indføjelsen af naturlig stråling fra solen er årsagen til, at jeg har afvist direktivet som overdrevet og besværligt, hvad angår virkning og anvendelsesområde.
Forslagets tåbelighed viser, at Europas borgere har større behov for beskyttelse imod Bruxelles end beskyttelse imod solen! 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
    Det er en meget beklagelig holdning, som Europa-Parlamentets flertal - Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater og Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa - har indtaget i spørgsmålet om optisk stråling. Man har nemlig forkastet de forslag, der havde til formål at pålægge arbejdsgiverne en forpligtelse til at vurdere sikkerheds- og sundhedsrisikoen for arbejdstagere, der eksponeres for naturlige optiske strålingskilder, og udarbejde og gennemføre en handlingsplan med tekniske og organisatoriske foranstaltninger for at begrænse sikkerheds- og sundhedsrisikoen til et minimum for arbejdstagere, der arbejder i det fri. Det har man gjort, også selv om det skulle høre under medlemsstaternes kompetence at fastsætte de specifikke bestemmelser for risikovurderingens gennemførelse under hensyntagen til aktiviteternes og eksponeringens karakter.
Flertallet har ikke blot forhindret vores forslag i at blive vedtaget, men har også forkastet den fælles holdning, som Rådet havde accepteret i denne sag, en holdning, der gik i samme retning som vores, og som sigtede på en bedre beskyttelse af de arbejdstagere, der eksponeres for kraftig optisk stråling, ikke mindst på grund af det stigende antal tilfælde af hudkræft, som WHO har advaret om.
Robert Goebbels (PSE ),
    Jeg går varmt ind for et socialt Europa og beskyttelse af arbejdstagere mod farer på arbejdspladsen. Vejen til helvede er imidlertid brolagt med gode hensigter. EU og særlig Parlamentet har en naturlig tendens til overregulering. Det er tilfældet med direktivet om beskyttelse mod ikke blot kunstig stråling, men også mod naturlig stråling. Siden tidernes morgen har menneskeheden forstået at tilpasse sig det naturlige klima. Beduinerne i ørkenen klæder sig anderledes end mennesker fra Norden. Hvorfor skulle vi ønske på samlebånd at producere bestemmelser for arbejdstageres eksponering for risici på grund af sollys fra Sicilien til den nordlige polarkreds? Ville det ikke være tilstrækkeligt at anvende det, der i dag pompøst kaldes forsigtighedsprincippet, nemlig grundlæggende forsigtighed, i stedet for at lovgive til alle sider? 
Hélène Goudin, Nils Lundgren og Lars Wohlin (IND/DEM ),
    Betænkningen handler om beskyttelse af arbejdstagere mod eksponering for optisk stråling. Vi støtter minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed på arbejdspladserne, men vi mener faktisk, at dette kan håndteres af medlemslandene selv. Vi støtter dog de ændringsforslag, som betyder mindre bureaukrati for virksomhederne.
Lissy Gröner (PSE ),
    Højrefløjens forkastelse af direktivet til beskyttelse af arbejdstagere mod optisk stråling er udtryk for en høj grad af billig opportunisme og er at falde de berørte i ryggen. Hvis man seriøst tager hensyn til den dramatiske stigning i tilfældene af hudkræft hos arbejdstagere - ifølge tyske faglige sammenslutninger er det årligt mere end 90.000 tilfælde, en tidobling siden 1970'erne - kan man kun skride til handling! Stråling gør ikke holdt ved nationale grænser. Derfor stemmer jeg for en europæisk lovgivning til beskyttelse af arbejdstagerne og imod De Kristelige Demokraters forslag om at forkaste den fælles holdning.
Jeg stemmer for en europæisk løsning, som fastlægger det maksimale beskyttelsesniveau for arbejdstagere, der er udsat for optisk stråling. Som følge af de dramatiske klimaforandringer må man i stigende grad også være opmærksom på den naturlige stråling. Den eksplosive stigning i tilfældene af hudkræft i Australien bør være en advarsel til os i Europa. 
Ian Hudghton (Verts/ALE ),
    Jeg stemte for de forskellige ændringsforslag, hvorved naturlige kilder til optisk stråling blev udeladt fra direktivets anvendelsesområde. Det misforståede forsøg på at omfatte sollys har været en gave til de skeptikere, der har nydt at sprede historier om, at Bruxelles forsøger at pålægge forbud imod solen.
Vores vælgere skal naturligvis være klar over de sundhedsrisici, der er forbundet med for meget sol, men et EU-direktiv er nok ikke den bedste løsning, ligesom det heller ikke er den bedste løsning at bebyrde arbejdsgiverne med endnu et krav, de skal opfylde.
Ansvaret for at informere borgerne om solens virkninger på huden bør påhvile medlemsstaternes regeringer. Der er trods alt stor forskel på f.eks. klimaet i Skotland og Grækenland, og derfor bør sundhedsrådgivning tilpasses de lokale forhold. 
Carl Lang (NI ),
    Jeg har for nylig modtaget adskillige breve fra erhvervsdrivende i hotel-, restaurations- og byggebranchen, der har informeret os om deres legitime bekymring i forbindelse med Rådets fælles holdning om arbejdstagernes eksponering for risici på grund af optisk stråling.
Når man studerer anbefalingen nærmere, er den faktisk forbløffende, og man kan spørge sig selv, om teksten kan tages alvorligt. Det er forståeligt, at der er behov for at forbedre sikkerheden og forvalte den bedre for arbejdstagere, der f.eks. i industrien udsættes for risici på grund af kunstig optisk stråling, men hvorfor har det været nødvendigt også at medtage den såkaldte naturlige optiske stråling? Hvorfor ønsker man i overdreven grad at fastsætte bestemmelser for arbejdsbetingelserne for mennesker, der i forskellig grad udsættes for ... solen? Ud over at være latterlige ville disse forslag, hvis de gennemføres, give mangelfulde resultater og medføre øgede begrænsninger, særlig for små og mellemstore virksomheder.
På baggrund af den internationale usikkerhed, der vender op og ned på de europæiske lande, og på baggrund af en økonomisk og social krise samt en identitetskrise viser denne type utrolige forslag endnu en gang, i hvilken grad disse proeuropæere, der vil have kontrol med alt, er ude af trit med virkeligheden. Derfor protesterede jeg imod denne nye fidus, som med den overdrevne administration og økonomiske kvælertag, den medfører, risikerer at hænge som en sort sky over mange europæiske virksomheder. 
David Martin (PSE ),
    Der er opstået en masse varm luft i anledning af dette direktiv om udsættelse af arbejdstagere for risici fra fysiske agenser.
På grund af opsplitningen af forslaget drejer den fælles holdning sig kun om de præcise minimumskrav til beskyttelse af arbejdstagere mod sundheds- og sikkerhedsrisici, der opstår eller kan tænkes at opstå som følge af udsættelse for optisk stråling.
Det har fået nogle til at forsøge at karikere dette som direktivet om beskyttelse mod sollys. Efter min opfattelse holder forslaget trods forsøg på at gøre grin med det en god balance mellem beskyttelseshensyn og for meget lovgivning. 
Claude Moraes (PSE ),
    Som socialdemokratisk talsmand for beskæftigelse og sociale anliggender stemte jeg for denne lovgivning i dag, fordi jeg mener, at den vil beskytte arbejdstagerne i hele Europa på et nøgleområde inden for sundhed og sikkerhed, der ikke fuldt ud dækkes af medlemslandenes nationale lovgivning, og vil yde beskyttelse for arbejdstagere i min valgkreds London. Nogle medlemmer af Parlamentet har forsøgt at fjerne spørgsmålet om naturligt "sollys" fra betænkningen.
Som Labour-medlem af Parlamentet bakkede jeg op om Det Forenede Kongeriges regerings og Rådets linje om at støtte den fælles holdning, da vi tror, den holder en god balance mellem beskyttelseshensyn og alt for vidtgående lovgivning.
Luís Queiró (PPE-DE ),
    De stigende krav om bedre arbejdsforhold og beskyttelse af arbejdstagernes sundhed er et positivt tegn på økonomisk udvikling. Det skal dog findes en balance, da vi ellers kommer til at lovgive for meget, hvilket ikke er fornuftigt.
I det foreliggende spørgsmål er grænsen nødvendigvis meget fin, eftersom der må sondres mellem, hvad der er arbejdsgivernes ansvar, og hvad den enkelte arbejdstager selv må tage sig i agt for både på sin arbejdsplads og i sit privatliv. Der må altså findes en balance og udvises mådehold. I alt væsentligt mener jeg, at det er det, som Europa-Parlamentets ordfører har formået. 

Christopher Beazley (PPE-DE ),
    På vegne af den britiske konservative delegation i PPE-DE-Gruppen vil jeg bekræfte, at vi stemte imod disse henvisninger til ændringer som følge af forfatningstraktaten for Europa, fordi de efter resultatet af folkeafstemningerne i Frankrig og Nederlandene ikke længere har den relevans, de havde, da vi udarbejdede dette.
Vi støtter den generelle tendens i betænkningen og har derfor stemt for.
Maria Carlshamre, Charlotte Cederschiöld, Lena Ek, Christofer Fjellner, Gunnar Hökmark, Anna Ibrisagic, Cecilia Malmström og Anders Wijkman (PPE-DE ),
    Vi har i dag stemt mod De Sarnez-betænkningen, fordi vi mener, at den er i strid med den svenske lovgivning om presse- og ytringsfrihed og dens klare regler for mediernes uafhængighed.
Betænkningen indeholder forslag til, hvordan mindreårige bedst beskyttes mod skadeligt og upassende indhold på internettet, hvilket vi ikke har noget imod, men derimod anser for vigtigt. I betænkningen anbefales det imidlertid også, at medlemsstaterne indfører retten til berigtigelse i forbindelse med alle audiovisuelle tjenester og informationstjenester på nettet og indfører regler om ejerforhold i forbindelse med medier.
Af disse grunde har vi valgt at stemme mod betænkningen som helhed.
Hélène Goudin, Nils Lundgren og Lars Wohlin (IND/DEM ),
    At sikre, at mindreårige ikke får adgang til udsendelser eller tjenester for voksne inden for de audiovisuelle tjenester, er helt sikkert en meget vigtig sag. Men at udarbejde lovgivningsforanstaltninger på EU-niveau for at beskytte de mindreåriges fysiske, mentale og moralske udvikling i forbindelse med disse tjenester er efter vores mening at gå den forkerte vej.
Der vil altid være web-hoteller rundt om i verden uden for EU.
Som det er blevet påpeget, afhænger meget af en fornuftig forældrekontrol, og forældre har i dag mulighed for at installere filtre på deres computere. Der er positive dele i forslaget til betænkning, men man går urimeligt langt, f.eks. med hensyn til forslaget om at indføre et generisk domænenavn såsom .KID.
Vi mener, at det er op til de demokratiske institutioner i hvert enkelt medlemsland at løse disse skræmmende problemer. EU bør tilbyde et rammeværk for fælles standarder på dette område, som medlemslandene kan tilslutte sig analogt med Schengen-aftalen.
Vi har definitivt stemt nej til alle ændringsforslag, som refererer til traktaten om en forfatning for Europa. Denne traktat er blevet forkastet.
Marine Le Pen (NI ),
    Denne betænkning, der indledes med de bedste hensigter, bliver hurtigt et utroligt sammensurium. Begrundelsen begyndte imidlertid godt, og tanken med betænkningen var selvfølgelig at sørge for bedre beskyttelse af mindreårige ikke kun mod plagen med pornografi, pædofili og voldelige billeder og indhold, men også - og det har man glemt - mod tilskyndelsen til at tage stoffer eller udvise farlig adfærd samt rekruttering og medvirken til fanatiske operationer og terrorhandlinger.
Emnet var ret bredt, og EU-politikkerne er desværre for vage til at blive anvendt til at undersøge disse yderst alarmerende omstændigheder nærmere og til at forsøge at reagere på dem for at beskytte vores børn. I stedet kommer man i betænkningen væk fra sagen, spreder sig for meget og blander alt og hvad som helst sammen. Pornografi er taget med, men det er afskaffelse af forskelsbehandling også, ligesom uddannelse af lærere og endelig berigtigelsesretten, selv om det ikke er helt klart, hvordan det kan gavne mindreårige.
Teknikken i denne betænkning, som er almindelig praksis her i Parlamentet, er at gå uden om det politiske spørgsmål, for ikke at tale om de gode hensigter. Endnu en gang vil jeg sige, at denne tekst er uigennemskuelig, vanskeligt tilgængelig og ideologisk og derfor fuldstændig uhensigtsmæssig. 
Sérgio Marques (PPE-DE ),
    Jeg giver min fulde støtte til denne henstilling, hvis sigte er at opnå en effektiv beskyttelse af mindreårige og af den menneskelige værdighed i alle audiovisuelle tjenester og informationstjenester.
De unge tilbringer stadig mere tid på internettet, hvor der er millioner af sider med pornografisk indhold. Operatører og brugere må derfor gøres ansvarlige for at sikre, at de nye teknologier kan anvendes med den fornødne tillid.
Beskyttelsen af mindreårige forudsætter, at politikerne, erhvervslivet, underviserne og forældrene arbejder sammen.
Læseplanerne må omfatte undervisningsprogrammer om internettet henvendt til børn, men også til lærere og forældre, og der må gennemføres oplysningskampganer henvendt til borgerne for at gøre offentligheden opmærksom på risiciene ved anvendelse af internettet.
Jeg vil gerne fremhæve forslaget om at indføre et domænenavn (.KID), der skal sikre, at der findes et beskyttet område på internettet, idet det regelmæssigt kontrolleres af en uafhængig myndighed.
Endelig bør udbyderne tilbyde software henvendt til forældrene, som er let at benytte, og abonnementer på adgangstjenester, der specielt henvender sig til børn, med automatisk filterfunktion ved kilden. Det vil genskabe en vis tillid til anvendelsen af internettet. 
David Martin (PSE ),
    Det er af afgørende betydning, at beskyttelsen af unge mod et skadeligt indhold på internettet såvel som i radio og tv holder trit med den teknologiske udvikling.
Betænkningen gør det klart, at det er godt med selvregulering, men at det er en utilstrækkelig beskyttelse for børn mod et skadeligt indhold. I betænkningen opfordres der til, at der træffes en række forskellige foranstaltninger for at forbedre beskyttelsen, herunder automatiske filtreringssystemer for adgang til internettet for børn, og der opfordres desuden til, at Kommissionen organiserer en informationskampagne for alle borgere om sikrere brug af internettet og en gratis hjælpeservice for hele Europa med oplysninger om filtre.
Dette spørgsmål er yderst kompliceret, men i lyset af vedtagelsen af denne betænkning håber jeg, at institutionerne kan samarbejde om at finde fortsat effektive måder at beskytte de unge på.
Luís Queiró (PPE-DE ),
    I dag står vi over for enorme udfordringer med at beskytte mindreårige og den menneskelige værdighed mod det indhold, der er på internettet - udfordringer, som vi skal finde klare svar på.
Betænkningen indeholder forslag om en række foranstaltninger på områder som undervisning og uddannelse af lærere og undervisere, adfærdskodekser og oplysninger om ulovlige eller mistænkelige aktiviteter på nettet. Der foreslås også foranstaltninger, som de europæiske myndigheder kan træffe, så de bedre kan indsamle og udveksle oplysninger.
Erhvervslivet og de nationale og europæiske myndigheder bør overveje midler til bedre beskyttelse af mindreårige.
Det er så afgjort et område, som vi alle må beskæftige os med for at finde løsninger, der kan øge den nødvendige beskyttelse af mindreårige og den menneskelige værdighed samt bekæmpelsen af kriminalitet og ulovlige aktiviteter.
Georgios Toussas (GUE/NGL ),
   Selv titlen på Kommissionens henstilling afslører hensigten hos forfatterne, som ikke ønsker at blande sig i den europæiske industri inden for audiovisuelle tjenester og informationstjenester.
Der er udarbejdet forslag til sekundære foranstaltninger, som er rettet imod regeringerne, industrien, forældre og lærere, og som ikke gør noget for at forbedre den nuværende uhensigtsmæssige situation. Det eneste forslag, som kan gøre en forskel, vil være et udtrykkeligt forbud imod produktion og udsendelse af radio- og tv-udsendelser og elektronisk materiale med uværdigt indhold, som krænker den menneskelige værdighed.
Hvad angår mindreårige, vil industrien typisk ikke blive draget til ansvar, og der foreslås i stedet yderligere tilskyndelse til anvendelse af f.eks. særlige filtre til voldelige, racistiske og pornografiske billeder. Ansvaret hviler alene på forældrene, som skal lære, hvordan man anvender internettet, så de kan hjælpe deres børn.
Ændringsforslagene fra Kultur- og Uddannelsesudvalget afviger ikke væsentligt fra det oprindelige indhold.
Derfor vil den menneskelige værdighed og de mindreåriges harmoniske fysiske, mentale og moralske udvikling endnu en gang blive afgjort af den europæiske industri inden for audiovisuelle tjenester og informationstjenester og Lissabon-strategien, med andre ord gennem industriens brutale udnyttelse i profittens navn.
Og derfor har de parlamentariske repræsentanter for det græske kommunistparti stemt imod den relevante tekst. 

Liam Aylward (UEN ),
    Jeg glæder mig over Kommissionens forslag, der sigter imod at forbedre europæiske børns helbred ved at lette forskning, udvikling og godkendelse af medicin til brug for børn. Jeg er meget glad for, at der er skabt bedre muligheder for, at børn kan få samme adgang til innovativ medicin, som voksne allerede har.
Jeg erkender og er enig i nødvendigheden af belønninger og tilskyndelser for industrien, der vil opmuntre til udvikling af pædiatriske medicinske produkter. Jeg har set nøje på drøftelsen af og debatterne om, hvordan man bedst kan nå dette, og jeg kan støtte Kommissionens forslag om en udvidelse af det supplerende beskyttelsescertifikat parallelt med de mekanismer til fornyede undersøgelser, der foreslås i forordningen.
Jeg er enig i principperne om gennemskuelighed og offentlig tilgængelighed, der er det centrale i forslaget om at ændre artikel 40, så den medtager en bestemmelse om offentlig adgang til information om forsøg med pædiatrisk klinisk behandling. Men de bekymringer, som industrien har givet udtryk for omkring muligheden af, at offentlighedens forventninger kan blive hævet for tidligt med hensyn til visse produkter, samt det at oplysningerne kan være følsomme i erhvervsmæssig henseende, er også rimelige.
Hélène Goudin, Nils Lundgren og Lars Wohlin (IND/DEM ),
   Denne betænkning er i strid med et meget vigtigt princip for EU-samarbejdet, nemlig oprindelseslandsprincippet. I betænkningen foreslås det, at der oprettes en pædiatrisk EU-myndighed, som fra centralt hold skal vurdere, godkende og overvåge lægemidler til børn og fremme produktionen. Men der findes ingen gode grunde til at koncentrere denne virksomhed hos en ny EU-myndighed.
Betænkningen bygger også på forestillingen om, at lægemiddelindustrien ikke anser det for rentabelt at udvikle særlige lægemidler til børn. Det er ikke særlig overbevisende. Hvis der er efterspørgsel, er der også udbud. Er der noget, som virksomheder i en markedsøkonomi er dygtige til, så er det at identificere nicher og udvikle produkter til dem. Hvis det er rigtigt, at der er et stort behov for særlige lægemidler til børn, skal løsningen findes på efterspørgselssiden gennem de enkelte landes myndigheder.
Hele betænkningen er gennemsyret af en stræben efter at øge EU's indflydelse og skabe nyt bureaukrati.
Af disse årsager har vi stemt mod betænkningen.
Ian Hudghton (Verts/ALE ),
    Hensigten med dette forslag til forordning er prisværdig. Det giver mening at forbedre behandlingen af børn ved at forøge forskning, udvikling og godkendelse af medicin, der er tilpasset børns stofskifte.
Jeg beklager, at de ændringsforslag, der blev stillet af min gruppe, ikke blev vedtaget. De ville have gjort det til et krav til godkendelsesmekanismen, at den skulle tage hensyn til, om der var opnået en væsentlig behandlingsmæssig fordel i forhold til eksisterende behandlinger. 
David Martin (PSE ),
    Jeg glæder mig meget over dette forslag. 10 år eller mere efter USA har EU endelig givet sig til at godkende lovgivning, der kræver afprøvning af medicinske produkter til børn som en del af godkendelsesprocessen. Disse nye regler bør sikre, at der udvikles flere medicinske produkter til børn, og at de bliver givet i sikre og effektive doser.
Til gengæld for, at medicinalvirksomhederne bliver tvunget til at udføre kliniske forsøg med medicin til børn, får de finansiel kompensation.
Den finansielle kompensation, som Kommissionen har foreslået, involverer at give virksomhederne et supplerende beskyttelsescertifikat for et halvt år ekstra, dvs. en slags forlænget patent. Det må overvåges, så man sikrer, at det ikke fører til urimelige profitter. 
Linda McAvan (PSE ),
    Labour-medlemmerne af Parlamentet støtter princippet om at belønne medicinalvirksomheder for at stimulere den nødvendige forskning og udvikling. Vi støtter derfor idéen om at forlænge det supplerende beskyttelsescertifikat, men sætter spørgsmålstegn ved Kommissionens forslag om en automatisk forlængelse for et halvt år. Vi føler, at en variabel længde på forlængelsen af det supplerende beskyttelsescertifikat ville have været bedre og mere rimelig, eftersom omfanget af belønningen således bedre ville have afspejlet omkostningerne ved forskningen.
Af de muligheder, der ligger på bordet, har vi derfor støttet forlængelsen i 3 + 3 måneder. Men vi støttede ikke den mulighed at have en fast forlængelse af det supplerende beskyttelsescertifikat på fire eller fem måneder, fordi det kan være unfair over for mindre virksomheder. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
    Vores ønske om bedre børnesundhed har været udgangspunktet for den politik, som EU har fulgt med at støtte forskning og udvikling af nye lægemidler til pædiatrisk brug.
Betænkningen indeholder forslag til en række foranstaltninger, der skal sikre, at forskningen og udviklingen af disse lægemidler ligesom den endelige godkendelse af deres brug til pædiatriske formål kontrolleres og overvåges af uafhængige myndigheder med speciale på dette område.
I betænkningen foreslås også hensigtsmæssige foranstaltninger med hensyn til administrative frister, da det er vigtigt at sikre både kvalitetsniveau og udveksling af oplysninger på dette felt.
Det er et forskningsområde, der rummer gode udsigter for sygdomsbekæmpelse, og vi bør derfor sørge for, at alle de foranstaltninger, som vi træffer, sikrer kvalitet og omhu i bestræbelserne for at nå resultater.
Jeg har derfor stemt for Grossetête-betænkningen.
Catherine Stihler (PSE ),
    Disse nye regler burde have været indført for længst. 50 % af den medicin, der benyttes til at behandle børn i Europa, er ikke afprøvet eller godkendt. Alle forældre vil gerne have fred i sjælen ved at vide, at den medicin, der anvendes til deres søn eller datter, er sikker. Disse nye regler vil i nogen udstrækning garantere denne sikkerhed, der i øjeblikket ikke klart findes. 
Marianne Thyssen (PPE-DE ),
    Hr. formand, mine damer og herrer, jeg har med stor overbevisning stemt for fru Grossetêtes betænkning, og jeg lykønsker hende med arbejdet. Hun har ved udarbejdelsen af denne betænkning fundet den rette balance.
Jeg tilslutter mig således fuldt og helt ønsket om forlængelse af patenters gyldighed med en fast periode af 6 måneders varighed, når det gælder lægemidler til pædiatrisk brug.
Alternativerne (to plus fire, tre plus tre osv.) er ikke gennemførlige i praksis. De kræver for meget bureaukrati, og de kan ophæve det incitament til videnskabelig forskning, der sikres med denne retsforskrift.

Ian Hudghton (Verts/ALE ),
    Jeg ved af direkte personlig erfaring, at den byrde, der lægges på virksomhederne, især små og mellemstore virksomheder, ved forpligtelsen til at administrere momsen er meget betydelig, og derfor støtter jeg initiativer som dette til at forenkle processen.
Det er også min faste overbevisning, at medlemsstaterne fortsat bør have en rimelig grad af fleksibilitet, f.eks. når det gælder fastsættelse af deres omsætningstærskler og anvendelse af reducerede momssatser eller nulsatser. 
David Martin (PSE ),
    Jeg glæder mig over forslaget til Rådets forordning til ændring af forordning (EF) nr. 1798/2003, hvad angår indførelsen af administrative samarbejdsarrangementer inden for rammerne af etstedsordningen og tilbagebetalingsproceduren for moms. Det er et beundringsværdigt mål at forenkle momsen.
Jeg støtter de forskellige ændringsforslag, med hvilke det forsøges at etablere et bedre samarbejde mellem skattepligtige personer og skatteadministrationerne, herunder dem, der hjælper med at forbedre samarbejdet mellem medlemsstaternes skattemyndigheder. Ordføreren foreslår at indføre en minumumsgrænse for fritagelse fra moms på 50.000 euro. Forslaget gælder kun de tre første år for nyetablerede små og mellemstore virksomheder. Denne nye lavere grænse for fritagelse vil bidrage til hurtigere økonomisk vækst for små og mellemstore virksomheder, hvilket vil skabe øget beskæftigelse i hele EU og bringe os nærmere en opfyldelse af Lissabon-målsætningen.
Luís Queiró (PPE-DE ),
    En af de grundlæggende regler, som økonomerne længe har doceret, er, at omkostningerne ved at opkræve en afgift, skal være mindre end det, som den indbringer. Det siger sig selv. Hertil kunne vi føje den regel, at det skal være så enkelt som muligt at betale afgiften, så der oven i afgiften ikke lægges en "bureaukratisk afgift", hvilket både er uhensigtsmæssigt og ineffektivt. Man må derfor bifalde de initiativer, der tager sigte på at forenkle opkrævning, betaling og refusion af moms. 
Peter Skinner (PSE ),
    Labour-medlemmerne af Europa-Parlamentet accepterer ikke og kan ikke tilslutte sig, at tærsklerne for beregning af moms bedst håndteres på EU-niveau. Det er op til medlemsstaterne at fremme de bedste beregningsmetoder, især for deres meget små virksomheder. Dette giver medlemsstaterne mulighed for at opfylde deres løfter i forhold til Lissabon-dagsordenen ved at tage rimeligt hensyn til sådanne virksomheder og at benytte en tilgang, der tager hensyn til iværksættere. 


Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om situationen i Mellemøsten. 
Douglas Alexander,
    Hr. formand, det er en stor og ægte glæde for mig at være til stede her i Parlamentet i dag og repræsentere Rådet. Jeg glæder mig personligt over denne mulighed for at drøfte situationen i Mellemøsten. Vi er vidne til et nyt kapitel i denne regions historie, som bringer den både muligheder og betydelige udfordringer.
Jeg vil gerne begynde med at glæde mig over det historiske fremskridt, der er sket ved Israels tilbagetrækning fra Gaza og dele af den nordlige del af Vestbredden. EU vil gerne udtrykke sin anerkendelse af den israelske regering og Den Palæstinensiske Myndighed for deres beslutsomme vilje til at overvinde de vanskelige udfordringer, de begge står over for.
Vi glæder os over, at tilbagetrækningsprocessen indtil nu er gået godt med undgåelse af vold i væsentligt omfang. Den israelske regering har med bistand fra Den Palæstinensiske Myndighed gennemført den farlige tilbagetrækningsplan effektivt og hurtigt. Sikkerhedsstyrkerne evakuerede bosætterne på en hensynsfuld måde, men med beslutsomhed. Kort sagt klarede de en vanskelig opgave godt.
Vi glæder os over den tætte koordinering mellem Den Palæstinensiske Myndighed og Israel og opfordrer dem til at fortsætte ad denne vej. Vi er ivrige efter at sikre, at tilbagetrækningen får succes overalt. Med henblik herpå glæder vi os over og tilskynder til en fortsættelse af den tilbageholdenhed, som de fleste israelere og også palæstinensere har udvist.
Den succes, tilbagetrækningsprocessen har haft indtil nu, opmuntrer begge parter til at fortsætte deres samarbejde om de dele af processen, der endnu står tilbage, ikke mindst i deres tætte samarbejde med kvartettens særlige repræsentant med henblik på tilbagetrækning, James Wolfensohn. Han har fremlagt planer for initiativer, der vil støtte den palæstinensiske økonomiske og institutionelle udvikling inden for rammerne af og ud over tilbagetrækningen, og udpeget nøgleområder, hvor der er behov for fremskridt. Heri er indbefattet transportforbindelser, grænseovergange, toldspørgsmål mellem Israel, Egypten og Den Palæstinensiske Myndighed, forbindelsen mellem Gaza og Vestbredden og havne og lufthavne. Det internationale samfund har lovet sin fulde støtte.
Tilvejebringelse af bevægelsesfrihed på Vestbredden er afgørende for Palæstinas økonomiske genrejsning. Forbedret adgang for mennesker og varer, samtidig med at israelernes sikkerhed tilgodeses, vil også være afgørende for at skabe håb hos palæstinenserne.
De to ting, vi især vil lægge vægt på under vores formandskab, er fuldt ud at udnytte de muligheder, der er skabt af tilbagetrækningen, og at fremme den fortsatte reform af de palæstinensiske institutioner - sådan som det blev formuleret ved London-mødet den 1. marts. I denne forbindelse vil EU naturligvis arbejde tæt sammen med hr. Wolfensohn for at hjælpe med til at realisere planer om at gøre Gaza økonomisk bæredygtig efter den israelske tilbagetrækning.
Det er også vigtigt at se ud over tilbagetrækningen for at fremme den politiske proces og drage fordel af den mulighed, den giver. Efter tilbagetrækningen vil begge parter have brug for at fokusere på at gøre fremskridt hen imod deres forpligtelser i forhold til køreplanen og forpligtelserne og løfterne fra Sharm El-Sheikh.
I Irak har vi også været vidne til et vigtigt fremskridt i forlængelse af offentliggørelsen af Iraks forfatning så sent som den 28. august 2005. Vi lykønsker det irakiske folk med at have nået denne vigtige milepæl i den politiske proces.
Det har naturligvis været vanskeligt at udarbejde forfatningen. Alle befolkningsgrupper i Irak har arbejdet sammen om at udarbejde denne forfatning, og der har været kompromiser fra alle sider. Men de har nu udarbejdet en forfatning, som vi håber vil være en afgørende byggesten på vejen mod et demokratisk Irak.
I særdeleshed er principperne om demokrati og grundlæggende menneskerettigheder sammen med islam de centrale grundsætninger for det nye Irak. Der kan ikke vedtages nogen lov, der er i modstrid med disse grundsætninger. Alle irakere anses for at være lige for loven uafhængig af køn eller religion. Trosfriheden støttes i forfatningen. Alle ekstremistiske grupper forbydes. Det nye Irak lover at respektere sine naboer og sine internationale forpligtelser. Iraks olie ejes af hele det irakiske folk og skal udnyttes på en sådan måde, at det irakiske folk får mest mulig fordel af det.
EU vil fortsat tilskynde alle irakere til at finde en rolle i næste stadium af den politiske proces ved at stemme for udkastet til forfatning ved folkeafstemningen til oktober. Bred offentlig støtte til forfatningen vil hjælpe med at sikre en stabil fremtid for Irak.
Irakerne har haft held med at udarbejde denne forfatning til trods for attentater fra terrorister, der forsøger at ødelægge landets ønske om en fredelig fremtid. Rådet erkender de mange udfordringer, som Irak stadig står over for, særlig når det gælder befolkningens sikkerhed. EU arbejder på at opbygge de irakiske sikkerhedsstyrkers kapacitet og retsvæsenet gennem sin integrerede mission til sikring af lov og orden og uddannelse af politi.
Men med hensyn til Iran er vi meget bekymrede over landets ensidige genoptagelse af aktiviteterne ved urankonverteringsanlægget i Isfahan den 8. august. Det er en klar overtrædelse af gentagne beslutninger fra IAEA's styrelsesråd og ligeledes af Paris-aftalen, som Iran gik ind på så sent som november sidste år. IAEA's styrelsesråds beslutning, der blev vedtaget enstemmigt den 11. august, er et klart og enigt signal fra det internationale samfund om dets ønske om, at Iran ufortøvet skal vende tilbage til at opgive alle aktiviteter omkring konvertering.
Vi beklager også, at Iran uden alvorlige overvejelser har besluttet at afvise Europas detaljerede forslag, der blev fremlagt den 5. august. Det er de mest vidtrækkende forslag med hensyn til forholdene mellem Iran og Europa siden revolutionen. De ville føre til et nyt forhold baseret på samarbejde.
Jeg vil gerne gentage, at Europa ikke anmoder Iran om at opgive sit civile atomprogram. Det europæiske forslag har udtrykkeligt støttet dette program, men der er ingen civil driftmæssig begrundelse for, at Iran skal udvikle evnen til at genbruge brændsel. At stille oparbejdningsbestræbelserne i bero ville ikke påvirke Irans evne til at udvikle et civilt atomkraft- og forskningsprogram, men at tillade dem at fortsætte vil bringe Iran tættere på muligheden for at producere fissionsmateriale til en atombombe.
Vi føler os stadig forpligtet til en diplomatisk løsning. Vi håber, at Iran vil ændre sin beslutning og igen opgive aktiviteterne med oparbejdning af uran. Nøglen til at løse dette spørgsmål er, at Iran tager de tillidsskabende skridt, som landet er blevet anmodet om i flere resolutioner fra IAEA's styrelsesråd, og igen afbryder aktiviteterne.
Som en del af vores yderligere engagement i denne region vil den parlamentariske forsamling for Euro-Middelhavssamarbejdets 10. årsmøde i november i Barcelona være en kritisk mulighed for at hjælpe EU's middelhavspartnere med at møde det 21. århundredes udfordringer. Barcelona-processen må moderniseres og bevæge sig i retning af en mere resultatorienteret proces med langt større fokus på reformer. Med andre ord: Den må tage fat på befolkningernes bekymringer på begge sider af Middelhavet.
1995-erklæringen var en milepæl, og meget af den har stadig værdi i dag. Men den mangler stadig meget med hensyn til gennemførelse. Dette indbefatter nødvendigheden af at tage hånd om hindringerne for fremskridt inden for styring, menneskerettigheder, åbne markeder og udenlandske investeringer. Vi vil gerne se mellemlange mål vedtaget på det topmøde, så der skitseres en sådan region, som vi alle ønsker at se om fem år.
Vi kan ikke nå disse mål uden fred i regionen. Uden fred vil vi ikke opnå den zone af stabilitet og velstand, som er vores fælles mål. Men manglen på fred må ikke også blive en ekstra barriere for fremskridt andre steder. Vi ville gøre vel i at tage hensyn til de krav, som folk i hele regionen stiller om mere gennemskuelig regeringsførelse, økonomiske reformer og social og kulturel opmærksomhed.
Vi mener, at der er en ny beslutsomhed i regionen med hensyn til at tage fat på de udfordringer, dens befolkning står over for. Vi er fast besluttede på at arbejde hårdt for at sikre, at Barcelona-processen fuldt ud spiller sin rolle i håndteringen af de udfordringer, som borgerne i hele den parlamentariske forsamling for Euro-Middelhavssamarbejdsregionen står over for. Topmødet vil være en enestående mulighed for os til at demonstrere, at vores partnerskab er relevant for vores befolkninger og kan give resultater med hensyn til de spørgsmål, der er betydningsfulde for dem.
Vores partnerskab vil hjælpe med at nå en dybtgående forandring af den regionale udvikling og faktisk en modernisering gennem initiativer til god regeringsførelse, økonomiske reformer og uddannelse. At skabe resultater på disse afgørende områder i forhold til præcise mål og forpligtelser vil hjælpe med til at fremme udviklingen i regionen. 
Günther Verheugen,
    Hr. formand, ærede medlemmer, det er mig en glæde at kunne tale til Dem i dag om fredsprocesssen i Mellemøsten på et tidspunkt, hvor der på ny er en fornemmelse af fremdrift og håb. Efter fem år med den anden intifada har roen i de sidste seks måneder været ledsaget af et fald i vold og terroraktiviteter og af Israels tilbagetrækning fra Gaza og fjernelse af bosættere fra visse dele af den nordlige Vestbred, og det er gået glat. Begge parters professionalisme bør roses.
Men der ligger virkelige udfordringer forude. Dermed mener jeg først at få de nødvendige betingelser på plads, så den israelske tilbagetrækning skaber mulighed for, at almindelige palæstinensere kan få deres daglige tilværelse forbedret. For det andet en fuld gennemførelse af køreplanen og for det tredje oprettelsen af en levedygtig palæstinensisk stat i fred med sin nabo Israel.
Kommissionen erkender, at hvis den tilbagetrækning, der for nylig har fundet sted, skal betragtes som en succes, må den bringe mærkbare og øjeblikkelige forbedringer for almindelige palæstinenseres tilværelse. Kommissionen har derfor taget hul på en pakke på 60 millioner euro som en øjeblikkelig reaktion på tilbagetrækningen. Den består af en infrastrukturfacilitet på 40 millioner euro, der skal bruges til arbejdskraftintensitive projekter til at genoprette væsentlige tjenester på Vestbredden og i Gaza, projekter, hvor pengene hurtigt kommer til udbetaling, 12 millioner euro i bistand til opbygning af institutioner til at hjælpe palæstinenserne med igen at påtage sig regeringsansvaret efter tilbagetrækningen, og en pakke på 8 millioner euro, der fokuserer på de sociale tjenester såvel som Østjerusalem.
Kommissionen arbejder også tæt sammen med Den Europæiske Investeringsbank på at udpege fælles projekter i infrastruktursektoren. Jeg vil her gerne nævne, at vi allerede har fået en europæisk naboskabspolitik på plads, og at vi allerede er blevet enige om en fælles handlingsplan med Israel, Den Palæstinensiske Myndighed og Jordan, og at Kommissionen er helt overbevist om, at Europa inden for rammerne af den europæiske naboskabspolitik kan spille en vigtig og nyttig rolle med at overvinde regionens problemer.
Men denne bistand vil ikke nå det resultat, der tilstræbes, medmindre Israel og Den Palæstinensiske Myndighed tager fat på vigtige spørgsmål såsom bevægelighed for folk og varer mellem Gaza og Vestbredden og verden udenom, drivhusene, drift af grænseterminalerne, nedbrydning og fjernelse af bosætternes boliger og bevægeligheden for folk på Vestbredden.
Det er derfor, at Kommissionen giver finansiel, politisk og personalemæssig støtte til den særlige repræsentant for kvartetten, James Wolfensohn, hvis bidrag til tilbagetrækningen har været bemærkelsesværdigt. Den særlige repræsentant har haft held til at fremme en dialog med Den Palæstinensiske Myndighed og Israel om alle disse spørgsmål. Men kun et af dem - drivhusene - er blevet løst fuldt ud.
Kommissionen hjælper med til dette. Vi er f.eks. parat til at finansiere en ny tilstedeværelse ved grænseovergangene som en tillidsskabende foranstaltning, hvis parterne anmoder om det. Kommissionen er også meget opmærksom på nødvendigheden af at opretholde toldunionen mellem Israel og Den Palæstinensiske Myndighed, så man undgår en evt. afbrydelse af handelen og at gøre, hvad den kan, for at fremme handel og investeringer imellem regionerne.
Den anden udfordring for fredsprocessen er gennemførelsen af køreplanen. Tilbagetrækningen har helt klart været traumatisk for Israel, men det har ikke ført til den stærkt frygtede splittelse af det israelske samfund. På den palæstinensiske side har præsident Abbas været i stand til at holde de palæstinensiske fraktioner i skak.
Det er nu op til det internationale samfund at hjælpe med til at få begge parter til at bevæge sig frem samtidig, at hjælpe Den Palæstinensiske Myndighed med at gøre fremskridt med håndtering af tilskyndelse til terrorisme og nedbrydning af terroristernes infrastruktur og at presse Israel til at standse tilvejebringelsen af nye "realiteter på stedet", der truer med at underminere de fremtidige forhandlinger om den endelige løsning. Bosættelsesaktiviteter i og rundt om Jerusalem og placeringen af sikkerhedshegnet er de to mest presserende spørgsmål.
Den tredje udfordring er at fremme skabelsen af en bæredygtig palæstinensisk stat, som gennemførelsen af køreplanen er en nødvendig betingelse for. Der er allerede fornyet gang i de palæstinensiske reformer, opbygning af institutioner, der skyldes Den Palæstinensiske Myndigheds hensigt om at fastlægge en plan på mellemlang sigt for økonomisk udvikling og G8's politiske løfte om at rejse op til 3 milliarder euro om året i de næste tre år for at finansiere denne plan.
I de kommende uger vil Kommissionen fremlægge forslag til en omfattende og sammenhængende mellemlang strategi for EU's forhold til en kommende palæstinensisk stat, herunder bedre koordinering af EU's holdninger og finansielle bistand. Vi må se, hvordan vi bedst kan fremme en kommende palæstinensisk stats politiske og økonomiske bæredygtighed ved målrettet støtte til reformer og opbygning af institutioner. Det er klart, at disse bestræbelser må rettes mod fremme af menneskerettighederne og demokratiske principper, lov og orden, forbedret sikkerhed og forøget effektivitet af den offentlige administration. 
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra,
   Hr. formand, sandheden er, at evakueringen af bosættelserne i Gaza-striben for en gangs skyld er en god nyhed fra et område, hvorfra vi kun har fået nyheder om had, død, uendelige lidelser og trøstesløshed.
I dag tilkommer det palæstinenserne, og jeg vil gerne citere deres leder, Mahmoud Abbas, at følge det demokratiske spor, der er blevet lagt, at kontrollere de yderligtgående bevægelser og konsolidere institutionerne. På sin side burde Israel også afholde sig fra at bygge nye bosættelser, og sammen burde de ad dialogens vej, som kommissær Verheugen netop har sagt, forsøge at skabe to sikre stater, der har anerkendte grænser på grundlag af FN's resolutioner. Det er klart, at der er andre problemer, der skal løses. De er tydeligt skitseret i køreplanen, f.eks. problemet med Østjerusalem, flygtningeproblemet og konflikten mellem Israel og Syrien. Dette sker på et tidspunkt, hvor hr. Netanyahu træder tilbage som medlem af regeringen for at slås om ledelsen af Likud med premierminister Sharon, og på et tidspunkt, hvor det palæstinensiske valg nærmer sig, og hvor EU vil være til stede med et observatørkorps under ledelse af vores kollega, Véronique De Keyser, som jeg ønsker alt mulig held og lykke.
Jeg glæder mig derfor, hr. formand, over rådsformandskabets erklæring om, at EU skal spille en vigtig rolle for at opnå en retfærdig og varig fred i regionen. EU er Palæstinas vigtigste bidragsyder. Det er partner med Israel, Egypten, Jordan, Libanon og også Syrien i den kommende associeringsaftale, og det er klart, at det skal spille en afgørende rolle i forbindelse med de politiske og økonomiske reformer i regionen.
Jeg hilser derfor, hr. formand, de initiativer, som Kommissionen har forelagt som et første skridt i forbindelse med pakken på 60 millioner til genopbygning af infrastrukturerne i regionen og til konsolidering af Den Palæstinensiske Myndighed i Gaza-striben, velkommen. 
Pasqualina Napoletano,
    Hr. formand, hr. minister, hr. kommissær, kære kolleger, som De gjorde opmærksom på i Deres taler, var Israels tilbagetrækning fra Gaza et vigtigt skridt i den rigtige retning. Vi havde dog foretrukket, at det skete inden for de rammer, der er udstukket i køreplanen, og at kvartetten fik en anden rolle.
Den viste under alle omstændigheder, at det uden brug af vold er muligt at gå i retning af fred og respekt for international ret. Vi er ikke uvidende om de spændinger, det har udløst i dele af det israelske samfund og navnlig i landets politiske miljø, ikke mindst med hensyn til de perspektiver, det har åbnet, og de yderligere skridt, der skal tages.
I den forbindelse er det vigtigt, at det internationale samfund og EU gør en indsats for det eneste mulige perspektiv, nemlig en fortsættelse af fredsprocessen, indtil det palæstinensiske folk har opnået retten til en suveræn stat med fred og sikkerhed for begge befolkninger.
Det budskab, som vi også ønsker at sende med denne debat, er et meget klart og ikke mindst politisk budskab. De mere nationalistiske dele af det israelske samfund - der i dag repræsenteres af hr. Netanyahu - skal ikke tro, at de finder plads og forståelse, hvis ikke international ret respekteres.
At fortsætte koloniseringspolitikken er ensbetydende med at dømme Israel til international isolation og give næring til de mest ekstremistiske dele af det palæstinensiske samfund. Samtidig skal terroristerne undgå at tage æren for resultatet af tilbagetrækningen fra Gaza, som skyldtes de palæstinensiske lederes nye internationale anseelse.
Desuden er det - sådan som De sagde - vigtigt, at palæstinenserne fortsætter den proces, der blev indledt med præsidentvalget. I den forbindelse ser vi med positive øjne på fastsættelsen af en dato for de politiske valg, og vi støtter fortsættelsen af de reformer, som præsident Abu Mazen bebudede, da han blev valgt, idet bekæmpelsen af terrorisme og vold uophørligt skal fortsættes.
Det internationale samfund skal dog for sit vedkommende fortsat huske, at den politiske terrorisme af islamisk oprindelse, som også borgerne i vores lande er så bange for, vil lide et afgørende nederlag, hvis det lykkes os at fjerne den vigtigste kilde til had og spændinger, nemlig konflikten i Mellemøsten. 
Cecilia Malmström,
   Hr. formand, siden jeg var lille, har Mellemøsten domineret nyhedsudsendelserne. Desværre har det mest handlet om elendighed, vold, krig, undertrykkelse og ultrakonservative herskere. Intet andet sted i verden er ufriheden så koncentreret som netop i Mellemøsten. En halv milliard mennesker lever dér i diktaturer med demokratiet Israel som eneste undtagelse. Det er naturligvis et problem for de mennesker, som lever dér. De har ret til demokrati og menneskerettigheder præcis som vi. Det er også et globalt problem. Hvis man ikke kan se nogen fremtid, så trives frustration, fanatisme og fundamentalisme.
Der er ganske vist tegn på, at situationen er ved at ændre sig. Et eksempel herpå er præsidentvalget i Egypten i dag. Det er et skridt fremad, selv om Mubarak naturligvis bliver valgets vinder. Der var i hvert fald flere kandidater. Udviklingen i Libanon, da man smed den syriske besættelsesmagt ud, er også meget positiv. Beslutningen om at give kvinderne i Kuwait stemmeret næste år er også et vigtigt skridt fremad. Som det allerede er blevet påpeget, er tilbagetrækningen fra Gaza, som trods alt foregik ret smidigt, et ualmindelig vigtigt skridt for den fortsatte fredsproces og oprettelsen af to stater. Det kommende palæstinensiske valg bliver en vigtig prøve på, hvor langt man er nået med reformerne inden for det palæstinensiske styre, og hvordan processen kan fortsætte. I Irak findes der en regering, der foreligger et forslag til en forfatning, der er stærke kræfter, som ønsker demokrati og stabilitet, men naturligvis er situationen ualmindelig smertefuld på grund af den daglige vold, som menneskene tvinges til at leve med.
Der er dog stadig rigtig mange problemer i Mellemøsten. Formandskabet nævnte Iran og mullaherne i Iran, som har leget kispus med verdenssamfundet med deres atomvåbenprogram i flere måneder nu. Det er en sag, som FN skal tage sig af. Vi kan ikke fortsætte disse "skinforhandlinger" med Iran på denne måde. Undertrykkelsen af folket fortsætter med uformindsket styrke, hvilket er helt uacceptabelt.
Undertrykkelsen af menneskene i regionen kan ikke accepteres. Derfor bør EU sammen med USA, internationale organisationer, institutioner, oppositionen i disse lande og andre lande tage et fælles initiativ til en international freds- og demokratiplan for hele Mellemøsten. Ressourcerne fra Barcelona-processen burde anvendes meget mere målrettet på netop demokrati. Der er ingenting, der ville være bedre for freden, stabiliteten og bekæmpelsen af terrorismen i hele verden, end hvis demokratiet sejrede i Mellemøsten. På dette område har vi et stort ansvar.
David Hammerstein Mintz,
   Hr. formand, vi synes, at det er meget positivt, at Israel har trukket sig ud af Gaza, og det bør repræsentere begyndelsen på en ny fredsproces i Mellemøsten. EU burde gøre sit yderste for at sikre hele indsatsen for at forbedre palæstinensernes livskvalitet i Gaza, garantere adgangen til økonomien og en åbning af havnen og lufthavnen snarest muligt samt udvikle andre aspekter af den økonomiske aktivitet som f.eks. forbindelsen og kommunikationen mellem Gaza og Vestbredden.
Men i stedet for det håb, som Gaza udgør, frygter vi, at den nuværende israelske politik i Jerusalem brat kan lukke det såkaldte "mulighedernes vindue" i selve konfliktens mest følsomme og flygtige hjerte. Vi glæder os oprigtigt over, at flertallet af israelerne og deres regering ser ud til at have forladt idéen om et "Storisrael", men vi beklager, at dette projekt muligvis bliver erstattet af et projekt om et "Storjerusalum", der bliver ved med at sprede sig på de palæstinensiske territorier, idet der på nuværende tidspunkt er blevet inddraget 164 km2 af Vestbredden nord, øst og syd for Jerusalem.
Disse ensidige indlemningstiltag tjener ikke Israels interesser, for de sætter enhver stabil freds- og sikkerhedsaftale på spil ved at skabe en bekymrende situation i et område, som har stor befolkningsmæssig og byplanmæssig betydning. Disse tiltag betyder, at Østjerusalem bliver afskåret fra Vestbredden, og at man ødelægger den territoriale sammenhæng, som er så nødvendig for enhver kommende palæstinensisk stat, hvis den skal være bare det mindste levedygtig og troværdig. Det er opskriften på en katastrofe. Denne politik ville praktisk taget afskære de palæstinensiske byer Betlehem, Ramallah og Østjerusalem fra hinanden.
Særligt bekymrende, og jeg håber, at Rådet og Kommissionen noterer sig dette, er E 1-projektet, der indeholder planer om boliger til 15.000 personer, hoteller og industriområder øst for Jerusalem, hvilket reelt er det samme som at gennemføre projektet om at adskille den nordlige og sydlige del af Vestbredden. EU bør tilstræbe, at Jerusalem bliver en by beboet af to folk, af to nationer, og som er hovedstaden for to levedygtige stater, der lever sammen i fred. 
Adamos Αdamou,
   Hr. formand, vi har for nylig alle været vidne til historiske begivenheder i Mellemøsten, som var af stor politisk vigtighed. Gennemførelsen af premierminister Sharons tilbagetrækningsplan var en udvikling, som vi kun kan hilse velkommen, fordi den helt indiskutabelt er en positiv udvikling og et vigtigt skridt hen imod en fredelig løsning af det palæstinensiske spørgsmål.
Samtidig må vi imidlertid konstatere, at gennemførelsen af denne plan, som vi hilser velkommen, det vil jeg gerne gentage, ikke under nogen omstændigheder kan være den endelige løsning på problemet. Det er næppe noget tilfælde, at der samtidig med gennemførelsen af planen, der har gjort Gazastriben til en fri zone, er sket en dramatisk stigning i antallet af bosættere på Vestbredden.
Efter det private møde under det officielle besøg mellem præsident Borrel og premierminister Ariel Sharon i juni, synes det klart, at tilbagetrækningsplanen ikke er en del af en politisk proces med det formål at afslutte besættelsen, lade flygtningene vende tilbage og grundlægge en uafhængig palæstinensisk stat, og jeg er meget bange for, at besættelsens fait accomplier vil fortsætte med at eksistere.
Israel har stadig kontrollen med grænserne til Egypten i Gazastriben, hvad varebevægelser angår, og det forbeholder sig ret til strategisk intervention og kontrollerer samtidig Gazastribens kyst, luftrum og grænser.
Europa-Parlamentet og EU generelt bør fortsætte med at følge udviklingen i området med stor opmærksomhed og samtidig lægge pres på alle parter for at gå ind i reelle forhandlinger, som inden udgangen af 2005 skal resultere i markante fremskridt og meget snart i en endelig løsning på problemet, en løsning, som ikke kan være andet end oprettelse af en uafhængig palæstinensisk stat og - selvfølgelig - fjernelse af muren og ophør af besættelsen, så de to nationer kan opbygge en fredelig fremtid, som vil bidrage til fred og fremskridt i hele Mellemøsten. 
Bastiaan Belder,
   Hr. formand, et politisk parti kan ikke bære våben. Det forekommer ikke i noget demokrati nogetsteds. Sådan udtalte den højtstående repræsentant, hr. Solana. Og det var vise ord. Men de stemmer ikke overens med virkeligheden i Gazaområdet, på Vestbredden og i Libanon. Den palæstinensiske, muslimske terrororganisation Hamas og dens libanesiske strategiske forbundsfælle Hizbollah spiller nemlig i øjeblikket på to heste. De engagerer sig fuldt og helt i den daglige politiske virksomhed, og samtidig styrker de deres militære enheder. Med denne dobbelte strategi skærper Hamas og Hizbollah ikke blot det spændte forhold, hvad angår de interne palæstinensiske og libanesiske politiske relationer, de styrer også bevidst mod en væbnet konfrontation med Israel.
Hvilket bedrøveligt resultat af den ensidige israelske tilbagetrækning fra Gaza: intifada eller vedholdende væbnet kaos i de palæstinensiske områder og truslen om en ny borgerkrig i Libanon. Et sandt skræmmebillede af Mellemøsten, ikke mindst hvis vi tager Hamas' nuværende mediekampagne for pålydende. Krigsråbet lyder: ingen nyttesløse forhandlinger med den zionistiske fjende, men fortsat jihad for at befri hele Palæstina.
Set i lyset af denne kritiske situation, hvad angår den israelsk-palæstinensiske konflikt, er jeg særdeles interesseret i at høre, hvordan Rådet stiller sig til Hamas og Hizbollah. Betragter man disse islamiske terrororganisationer - ja, lad os blot kalde dem regulære krigsparter - stort set som normale politiske samtalepartnere for EU? Jeg så langt hellere, vi fik at høre, hvilke konkrete skridt Rådet ønsker at tage for at afmontere den såkaldte militære gren af Hamas og Hizbollah. Det kan jeg også kræve af Rådet med henvisning til FN-resolution 1559, hvad angår Hizbollah, og vores egen europæiske liste over terrororganisationer, hvad angår Hamas. Det er en oplagt anledning for EU, Rådet og Kommissionen til at give ambitionerne om at optræde som fredsmægler i Mellemøsten konkret indhold. 
Andreas Mölzer (NI ).
   - Hr. formand, Mellemøsten er fortsat et kriseområde uden sidestykke, efter at USA præsenterede Irak som sit eksempel på, hvordan den islamiske verden skal demokratiseres og liberaliseres, og som en måde så at sige at løse alle problemer med ét slag. Det var et eksperiment, som skulle stabilisere området, sikre adgangen til olie og muliggøre afrustning og afmilitarisering, men det slog fejl, og kampen mod terrorisme, som har drevet en kile ind mellem de europæiske allierede, bliver af den arabiske verden betragtet som et strategisk felttog med henblik på at sikre olieforsyningerne.
Den amerikanske besættelse blev af fanatikere fremstillet som en krig mod den islamiske verden. Bush har ikke kun efterladt sig et land i ruiner, men har også skabt grobund for flere træningslejre for terrorister. USA's intervention var intet andet end en dårligt forberedt okkupation, udført af USA i en solomission. De undervurderede både den mulige modstand og udgifterne - sidstnævnte vil de nu have deres partnere, f.eks. os europæere, til at dække efterfølgende.
Der er heller ikke nogen virkelig løsning i sigte på det israelsk-palæstinensiske problem. Selv om rømningen af Gazastriben og den tilstræbte tostatsløsning ser ud til at have sat lidt skub i fredsprocessen, som har slæbt sig af sted gennem årtier, så vil succesen i høj grad afhænge af den nye strukturs økonomiske succes, og her vil Europa uden tvivl skulle hjælpe.
Det mest foruroligende er det nukleare oprustningskapløb i regionen, som det problematiske israelske atomvåbenarsenal altid bliver nævnt som påskud for. Som følge heraf er man fra arabisk side overbevist om, at USA i tvivlstilfælde altid vil stå på Israels side, og atomvåben er blevet mere attraktive som prestigeprojekt. Hvad masseødelæggelsesvåben angår, har der udviklet sig en egendynamik, som næsten ikke kan kontrolleres, der ansporer nabostater til at erhverve den slags våben, hvorfor Mellemøsten fortsat vil være en region med potentiale til at true verden som helhed.
Europa må for øjeblikket formodes at befinde sig uden for de mellemøstlige raketters rækkevidde, men det er kun et spørgsmål om tid, før også vi bliver et mål. Derfor må EU forstærke bestræbelserne i Mellemøsten, men tyrkisk medlemskab af EU vil ikke stabilisere regionen, da man fra islamisk side, uanset hvad mange europæere havde håbet, ikke accepterer Tyrkiet som mægler og bindeled. 
Edward McMillan-Scott (PPE-DE ).
   - Hr. formand, dagen i dag er en lykkelig dag for Egypten, fordi det egyptiske folk for første gang i en generation har mulighed for at stemme på en præsident og har et valg ved denne afstemning.
Jeg og nogle kolleger her i salen, der forsøgte at få frigivet en af præsidentkandidaterne, dr. Ayman Noor, den 12. marts, vil været særlig interesserede i resultatet, eftersom det var vores hensigt at besøge ham i fængslet, hvor han var blevet anbragt af de egyptiske myndigheder, efter at han havde erklæret sin opposition til præsident Mubarak.
Det var i Kairo, at USA's udenrigsminister fremsatte en vigtig udtalelse den 22. juni ved Det Amerikanske Universitet, hvor hun erklærede, at demokrati i Mellemøsten var bedre end stabilitet, hvorved hun - som hun udtrykte det - ændrede 60 års amerikansk politik. Der har været en vis kynisme vedrørende denne ændrede holdning, men ikke desto mindre repræsenterer den en slags fremskridt i forholdet mellem USA og Mellemøsten.
Jeg mener, at EU skal forsøge at afspejle denne ændrede politik. Ikke at demokrati er bedre end stabilitet, men at demokrati og menneskerettigheder er bedre end . En af de ting, der udmærker EU's holdning til Mellemøsten, er foreningen af demokrati og menneskerettigheder. Jeg beklager naturligvis, at Kommissionen ikke er særlig ambitiøs i sine demokratiseringsprogrammer, og vi ser gerne, at dette bliver forbedret i de kommende måneder. Derudover har Europa-Parlamentet en rolle at spille, i særdeleshed gennem den parlamentariske forsamling for Euro-Middelhavssamarbejdet.
Jeg mener, at Middelhavsområdets parlamentariske dimension vil blive af voksende betydning. Det næste valg i Egypten bliver parlamentsvalget, og jeg håber, at Parlamentet vil være enig i, at vi bør sende en mission til Egypten til dette valg, hvad enten vi bliver indbudt eller ej. 
Véronique De Keyser (PSE ).
   - Hr. formand, skal vi eller skal vi ikke se tilbagetrækningen fra Gazastriben som et tegn på, at der bliver fred i Mellemøsten? Jeg vælger at tro på, at det er tilfældet, selv om jeg ved, at et halvfuldt glas kan betragtes som halvtomt. Jeg glæder mig derfor over tilbagetrækningen fra Gaza som et symbol på, at ingen bosættelse er permanent, og at de alle kan afvikles i fremtiden. Jeg vælger også at tro, at muren, som Den Israelske Myndighed altid har erklæret for midlertidig, en dag falder. Jeg vælger at tro, at ingen yderligtgående gruppe vil skade dette skrøbelige håb om fred med et terrorangreb, og frem for alt at ingen myndighed vil benytte en enkeltstående kriminel handling til at gennemføre kollektive gengældelsesaktioner og ødelægge ethvert håb om fred.
Tilbagetrækningen fra Gaza har været vanskelig. Den israelske regering har gennemført den med mod og beslutsomhed og Den Palæstinensiske Myndighed med stor modenhed. Glasset er desværre også halvtomt. Den fortsatte besættelse af Vestbredden er uforenelig med tanken om varig fred ligesom omringningen af Østjerusalem og den måde, som Israel vinder terræn på der. Den potentielle isolering af Gaza, som er overbefolket og afskåret fra en mulig økonomisk udvikling, er en reel tidsindstillet bombe.
Derfor understreger jeg, samtidig med at jeg hylder dem, der har sikret denne vellykkede afvikling, at det er nødvendigt, at EU ikke er blind over for disse foruroligende tegn og fortsat udøver pres, således at Gaza har lufthavne og havne samt adgang til Vestbredden og Egypten og ikke lukker sig om sine indbyggere som en fælde, og således at folkeretten og den humanitære ret bliver overholdt og løbende vurderes i dette område, og køreplanen for fred genoptages.
EU har altid fordømt terrorisme og vold og har i stedet prioriteret politisk forhandling og folkeretten. Selv om der kun sker langsomme fremskridt, er det ikke meningsløst utrætteligt at gentage, hvad vores forpligtelser i Mellemøsten går ud på. 
Frédérique Ries (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg vil takke hr. Alexander for hans tilstedeværelse her i eftermiddag og også kommissær Verheugen, som jeg forlod under plenarforsamlingen i aftes kl. 23.47, og som har gjort et stort stykke arbejde under denne møderække i Strasbourg.
Men nu til noget mere alvorligt. I januar talte EU's højtstående repræsentant, Javier Solana, om et mulighedernes vindue og endnu bedre om en håbets allé efter en række ændringer i området, herunder selvfølgelig valget af Mahmoud Abbas til præsident og hans modige udtalelser om demilitariseringen af intifadaen.
De efterfølgende begivenheder viste, at han havde ret, da de som bekendt lige har ført til tilbagetrækningen fra Gazastriben. Uanset hvad vi mener om tilbagetrækningen, og uanset hvor splittede vi er, og vi er splittede i dette spørgsmål, kan vi kun lykønske de israelske myndigheder med den måde, hvorpå de har gennemført denne operation. Det er en menneskelig tragedie for de berørte familier, en hjerteskærende oplevelse for soldaterne og en afgørende test for hele det israelske samfund, som nogle mennesker undervurderer på en noget uretfærdig måde. Ingen vold, ingen ofre og heller ingen borgerkrig, det er en succes, som Den Palæstinensiske Myndighed også kan tage æren for. Mahmoud Abbas har gjort alt for at gøre operationerne lettere og fremfor alt forhindre terrorangreb under hele tilbagetrækningen.
Og nu vil De spørge mig om, hvad vi skal gøre. Vi skal omdanne denne militære succes til en politisk succes, udnytte denne positive energi til at genoptage køreplanen for fred, da tilbagetrækningen fra Gaza udelukkende kan være begyndelsen på en proces. De største udfordringer, der venter Ariel Sharon og Mahmoud Abbas, er enorme og omfatter afvikling af bosættelserne, flere tilbagetrækninger, særlig fra israelernes side, og selvfølgelig hvad angår den palæstinensiske leder, afvæbning af terrororganisationerne. Abu Mazen har efter ødelæggelsen af en bygning i mandags i Gaza og drabet i morges på hans sikkerhedsrådgiver for knap et par timer siden opfordret til at udarbejde en plan for afvæbning af Hamas i Gaza.
Vi skal give ham midler til at fortsætte. Vi ved alle, at kampen mellem Den Palæstinensiske Myndighed og Hamas om kontrol med Gaza er begyndt, og at de 60 millioner euro, som lige er blevet frigivet - og som kommissæren også har nævnt - bliver en vigtig strategisk støtte til den palæstinensiske leder. Vi takker Kommissionen, vi regner med den, og jeg vil understrege, at vi vil være særlig opmærksomme på at sikre, at der gennemføres streng kontrol for at berolige de europæiske skatteydere med hensyn til, hvordan dette betydelige beløb skal anvendes.
"Alting har en tid. En tid til at slå ihjel, en tid til at helbrede, en tid til krig og en tid til fred." Det er ikke mine ord, de står i Prædikerens bog. Jeg talte om håb lige før, ikke naiv optimisme. Alligevel oplever vi i dag et meget særligt øjeblik - for at citere Javier Solana - og vi ser gerne de berørte parter gribe det med vores hjælp for at komme videre ad fredens vej. 
Miguel Portas (GUE/NGL ).
   - Den israelsk-palæstinenske konflikt er fortsat det helt centrale spørgsmål, hvis der skal blive fred i Mellemøsten. Den 20. september mødes kvartetten for at relancere køreplanen. Hvordan skal det gøres? Svaret er for mig indlysende: med fasthed.
Den ensidige tilbagetrækning fra Gaza har skabt berettigede forventninger. De palæstinensiske væbnede gruppers våbenhvile gælder stadig, og der er fastsat valg til den 25. januar. Det er et opmuntrende, men skrøbeligt scenario, og mulighederne kan glide os af hænde. Derfor er der behov for en fast europæisk holdning.
8.000 bosættere har forladt Gaza efter israelsk beslutning. Det er positivt! Men det bør ikke få os til at glemme den anden side af medaljen, nemlig at 12.800 nye bosættere har slået sig ned på Vestbredden mellem juni 2004 og juni 2005, og at Jerusalems borgmester har planer om en jødisk bosættelse midt i den gamle del af den arabiske del af byen. Sådan skaber man ikke fred! Bosætterne har forladt Gaza. Fint! Men at Gaza er blevet overdraget til palæstinenserne, gør en lufthavn nødvendig hurtigst muligt. De israelske myndigheder benytter dog en helt uantagelig vetoret i forbindelse med dette projekt.
I Rafa har Gaza fælles grænse med Egypten. Palæstinensere og egyptere kan godt forvalte den, men Israel insisterer på at fastholde sin tilstedeværelse på stedet, som om det var en af landets egne grænseposter. Det er urimeligt, for Gaza må ikke være en forgiftet gave. Et fængsel, som fangevogterne har overdraget fangerne, men hvis bevægelsesfrihed forhindres, og hvis allerede skrøbelige økonomi obstrueres.
Tilbagetrækningen fra Gaza er ikke historiens slutning. Det er det budskab, som bør lede kvartettens nye initiativer. Fred er mulig, hvis denne lejlighed ikke glider os af hænde. 
Jana Hybášková (PPE-DE ).
   - Hr. formand, tillad mig at begynde med at citere fra de iranske medier: (takket være forhandlinger med Europa har vi vundet endnu et år, hvor Natanz-projektet nåede et stadium, hvor et lille antal centrifuger kunne arbejde. UCF i Isfahan er færdiggjort, og UF4- og UF6-gasser produceres. Vi har konverteret 36 t urankoncentrat til gas. Iran indledte forhandlinger med WTO. Iran blev anerkendt som et af de lande, der har en nuklear brændselscyklus. Vi har gjort langt større fremskridt end Nordkorea).
Dette blev sagt på Irans Kanal 2 den 4. august af Hussein Mussavian, lederen af den iranske atomkommission. Der er ingen militære valgmuligheder. Der er ingen mulighed for at ændre regimet. Økonomiske sanktioner vil kun forårsage en langt større katastrofe end i Irak. Hvad kan vi gøre, efter at Rusland som forventet har nægtet at henvise sagen til FN's Sikkerhedsråd? Vi kan kun forsøge at tage international anerkendelse fra Iran, øjeblikkeligt blokere for dets adgang til WTO, indføre skrappe diplomatiske sanktioner, udelukke det fra internationale sportslige, kulturelle og sociale begivenheder og De Olympiske Lege. Det er de eneste redskaber, vi har.
Som leder af Parlamentets Delegation for Forbindelserne med Israel komplimenterer jeg af hele mit hjerte både den israelske og den palæstinensiske regering. Jeg glæder mig også over EU's udtalelse om dette. Vi lover dagligt at overvåge anvendelsen af 60 millioner euro, som forhåbentlig vil blive givet ud før valgene i Palæstina.
Vi støtter alle den betingede syriske associeringsaftale som sidste kile for at holde døren åben. Egypten er den mellemøstlige politiks vugge. Et klart, skrapt og øjeblikkeligt pres for demokratiske betingelser for demokratiske kandidater ved demokratiske valg vil gøre mere nytte end nogen form for intervention a la Irak. Ikke desto mindre er det helt nødvendigt at legitimere den nuværende proces i Irak, hvis borgerkrig skal forebygges.
Om et år vil Mellemøsten være en anden region. Truslen mod vores sikkerhed er enorm. Vi må øjeblikkelig holde op med at skelne mellem eksterne forbindelser og vores indre sikkerhed, mellem at fjerne ekstremismens rødder og at bekæmpe terrorisme.
Richard Howitt (PSE ).
   - Hr. formand, mens vi ser på den israelske tilbagetrækning fra Gaza, der er gennemført på en tredjedel af den planlagte tid, uden sårede og uden nogen terrorbølge, som nogle havde forudsagt, tænker jeg over, hvad kritikerne sagde, da dette først blev bekendtgjort. Da protesterede de. På trods af denne baggrund fejrer de det i dag. Trods alle vanskelighederne har håbet vundet over kynismen. I forlængelse af denne udvikling er det EU's og det internationale samfunds rolle at holde dette øjeblik med håb i live.
Jeg glæder mig over, at Kommissionen fortsat, som de har gentaget her til eftermiddag ved vores kollega, hr. Verheugen, går ind for en økonomisk genopbygning af de palæstinensiske territorier. Gaza repræsenterer et af de hårdest ramte og mest triste områder i verden. Verdensbanken siger, at næsten halvdelen af palæstinenserne dér lever under fattigdomsgrænsen. Frihed fra frygt må modsvares af frihed til at spise og arbejde. Det er derfor, jeg glæder mig over rådsformandens løfte her til eftermiddag om at arbejde sammen med Israel og de andre berørte parter om fri bevægelighed, for at lette bevægeligheden for 20.000 bosiddende i Gaza, der arbejder i Israel, og at hæve blokaden mod landets grænser og sø- og luftrum. Ellers kan Gaza ikke blive økonomisk bæredygtigt.
Som medlem af Parlamentets valgobservatørudvalg, er jeg enig med kollegerne om, at vi har en afgørende rolle at spille for at sikre, at de forpligtelser, Den Palæstinensisk Myndighed har påtaget sig ved London-konferencen om sikkerhed, demokratiske reformer og god regeringsførelse, bliver gennemført.
Men kritikerne vil fortsætte med at minde os om, at der er blevet bygget flere nye bosættelser i år på Vestbredden, end der blev tømt i sidste måned, at 8.000 bosættere er draget bort, men at mere end 240.000 stadig er tilbage. Uenigheden om grænserne fra 1967 og Jerusalems status er lige så fast etableret i dag som den meget omstridte sikkerhedsmur. Vi kan ikke undgå disse ubehagelige sandheder. Det eneste håb, der er tilbage, er køreplanen, som kvartetten og EU har tilsluttet sig. Det er vores ansvar at holde det håb og den mulighed i live. 
Sajjad Karim (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg glæder mig over den succes, den ensidige tilbagetrækning fra Gaza og fra de fire isolerede bosættelser på den nordlige del af Vestbredden har fået, og ligeledes over hr. Sharons offentlige forsikringer om, at disse initiativer er et forstadium til den køreplan frem imod en tostatsløsning, som USA står i spidsen for.
Tilbagetrækningen er også blevet hilst velkommen af den muslimske verden som første fase af en proces. Betydningen af denne udvikling blev vist i sidste uge ved de første offentlige forhandlinger mellem Pakistans og Israels udenrigsministre. Det Europæiske Råd under Det Forenede Kongeriges formandskab må få mest muligt ud af sit særlige forhold til USA for at gøre sig fælles bestræbelser for at forstærke de eksisterende bånd til andre muslimske lande såsom Egypten, Jordan og Tyrkiet, for bare at nævne et par stykker.
Sådanne politiske fremskridt vil have umådelig betydning, ikke bare med hensyn til forholdet mellem de to stater, men som et skridt på vejen i retning af en normalisering af forholdet mellem Israel og hele den muslimske og arabiske verden. Faktisk vil det hjælpe vores egen handlingsplan om at tage hårdt fat på problemet med terrorisme inden for vores egne grænser.
Men der bliver ved med at komme foruroligende budskaber ud af Israel. Så sent som i juli vedtog Knesset f.eks ændringsforslag 5 til en lov om civil uret. Dette ændringsforslag forbyder palæstinensere at søge erstatning for skader, de har fået som følge af ulovlig israelsk geværild. Det er en klar overtrædelse af grundlæggende menneskerettigheder. I denne uge er der en sjælden mulighed for at begynde at råde bod på denne uretfærdighed.
Alt dette forstærker Israels vedholdende trods af Den Internationale Domstols udtalelse af 9. juli, der stærkt kritiserede den ulovlige adskillelsesmur i Østjerusalem. I øvrigt glimrede muren ved sit fravær på det britiske formandskabs .
Må jeg minde Rådet om, at domstolens udtalelse formulerer forpligtelser, der hviler på hele det internationale samfund til at sikre, at enhver hindring for, at det palæstinensiske folk kan udøve sin ret til selvbestemmelse, der skyldes opførelsen af muren, bringes til ophør.
Man kan ikke nå fred uden retfærdighed, og det er retfærdighed for den enkelte - de mænd, kvinder og børn, der lever med denne konflikt fra dag til dag - som er nøglen til en varig fred. Det er disse personers ret til selvbestemmelse, som er sikret.
EU har som Israels vigtigste handelspartner en enestående mulighed for at benytte bestemmelsen om menneskerettigheder i associeringsaftalen mellem EU og Israel og lægge pres på den israelske regering, og i særdeleshed for at få den til at rette sig efter domstolens udtalelse, og mere generelt at sikre, at tilbagetrækningen følges af en troværdig politisk proces, hvor endnu uopfyldte krav om retfærdighed under international lov bliver imødekommet.
Afslutningsvis må Det Europæiske Råd, hvis det under det britiske formandskab skal spille en væsentlig og konstruktiv rolle i fredsprocessen, sikre, at hensynet til, hvad der er økonomisk og politisk bekvemt, ikke får lov til at tilsidesætte de fundamentale rettigheder for et folk, der har lidt nok.
Ioannis Kasoulides (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det er nu ved at blive klart for begge parter, at magtanvendelse ikke vil føre til sejr. Israelerne kan ikke nå den sikkerhed, de ønsker, palæstinenserne kan ikke nå deres uafhængige stat. Den eneste mulige proces er den politiske. En politisk proces og væbnet kamp kan ikke eksistere samtidig. Det må være enten den ene eller den anden. Begge parter er nu ved at nå frem til denne konklusion, som vist fra palæstinensisk side med det demokratiske valg af præsident Abbas, det mandat han har fået til at forhandle om fred, og det forhold at selv Hamas nu langsomt er ved at komme ind i den demokratiske proces, og fra den israelske side med tilbagetrækning fra Gaza trods voldsom modstand og israelernes traumatiske erfaringer.
Nu er det på tide at konsolidere denne positive udvikling. Rådet og Kommissionen må - enten gennem kvartetten eller på egen hånd - for det første afskrække de palæstinensere, der måske tror, at tilbagetrækningen i Gaza er et resultat af deres intifada, for det andet dem i Israel, der måske tror, at dette giver dem lov til at gå videre med yderligere bosættelser eller fortsættelse af muren, og endelig opmuntre begge parter til at undgå handlinger, der styrker dem på den anden side, der er imod fredsprocessen.
Der vil blive afholdt valg i de kommende måneder, enten i Palæstina eller i Israel, hvilket kan skabe en slags vakuum. Det er nødvendigt med en god forvaltning af dette vakuum, så fredsprocessen kan holdes i live. 
Hannes Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, tilbagetrækningen fra Gaza var uden tvivl et historisk skridt og vil fortsat være af historisk betydning. Men den vil ikke have nogen varig effekt, hvis vi ikke - sammen med palæstinenserne og med støtte fra israelerne - bestræber os på at gøre Gaza til et levedygtigt område, og hvis det ikke samtidig lykkes os at overbevise israelerne om, at der skal gøres mere på Vestbredden. Vi vil ikke få så mange tilbagetrækninger, som vi i Parlamentet - og frem for alt palæstinenserne - formodentlig kunne ønske os, men, som hr. Kasoulides sagde, så må denne proces fortsætte, hvis den ikke skal lide sammenbrud, hvorved vi ikke ville opnå mange af de positive resultater, som vi håber på.
For det andet vil jeg som hr. McMillan-Scott og andre fremhæve, hvor vigtigt det er at investere i regionen som helhed, navnlig i udvikling af demokrati og det civile samfund. Et aspekt af kampen mod terrorisme, som vi har haft en debat med hr. Clarke om i dag, er behovet for udvikling i den omgivende region, navnlig i den islamiske og arabiske verden. Det kræver politiske og økonomiske foranstaltninger. Jeg vil gerne minde formandskabet om, at det naturligvis kræver midler, hvis vi skal investere i Gaza og i regionen som helhed. At love noget og give tilsagn om noget, er én ting, men det må man også huske på, når budgetterne skal lægges.
Afslutningsvis vil jeg vende tilbage til Iran. Vi er dybt foruroliget over udviklingen i Iran, men den er resultatet af vores tolerance over for udviklingen af atomvåben ikke kun i lande som Pakistan og Indien, men også i Israel, og af vores manglende evne til at begrænse deres spredning generelt. Selv om vi for vores vedkommende må skride til handling, skal det ske i samråd med alle interesserede parter, hvis det skal være effektivt. Ensidige sanktioner vil ikke være effektive, og derfor må sagen overgives til De Forenede Nationer, så der kan findes en fælles løsning. Jeg håber, at det britiske formandskab går denne vej med kløgt og klarhed. 
Gunnar Hökmark (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det er ikke det lille demokrati Israel, som udgør den store trussel mod freden i Mellemøsten, det er derimod de store diktaturregimer. Vi ser i dag en udvikling, som indgyder håb i form af tilbagetrækningen fra Gaza og små tegn på demokrati i den arabiske verden. Det betyder, at kravene om en europæisk Mellemøsten-politik skal blive meget tydeligere.
Iran er et land, der har det udtrykkelige politiske mål at tilintetgøre en af FN's medlemsstater, nemlig Israel. Iran krænker ikkespredningsaftalen og udvikler mellemdistancemissiler med henblik på at kunne nå mål i de lande, som vi nu taler om. Landet udtrykker samme antisemitisme, som alt for mange regimer og grupper i denne del af verden udtrykker. Det kan ikke være acceptabelt at støtte terrorisme, sådan som Iran gør.
Hvis EU vil være en kraft i fredsprocessen, skal man støtte demokratiets og fredens kræfter nu. EU skal reagere mod dem, som ikke accepterer internationale aftaler, og som bevidst vælger voldens vej. Vi skal skabe en struktur og en støtte til en demokratisk udvikling i hele Mellemøsten. Der er ingen bedre grund til en fredelig og stabil udvikling i denne del af verden end et gennembrud for demokratiet. Vi ser de mange forskellige tegn på en demokratisk udvikling. Så må EU med al kraft støtte dem, som holder demokratiets og frihedens lampe tændt. Vi må også sørge for, at den støtte, vi giver til Den Palæstinensiske Myndighed og til andre lande, forbindes med entydige krav om en demokratisk udvikling. Vi har mulighed for at spille en rolle for freden, men så må vi også vise, at vi kan styrke demokratiet.

Józef Pinior (PSE ).
   - Hr. formand, israelernes tilbagetrækning fra Gazastriben og fra de fire bosættelser på Vestbredden udgør en ny chance for fred i Mellemøsten og for at indgå en aftale mellem Israel og Palæstina. Det er også en ny chance for at opnå sikkerhed for staten Israel og for at skabe en palæstinensisk stat. Ariel Sharons regering bør have anerkendelse for sin beslutning, og det samme gælder for flertallet af den israelske befolkning for den opbakning, de har givet til evakueringen af de jødiske bosættelser.
Jeg vil gerne benytte lejligheden til at fremhæve det israelske folks støtte til denne proces. Selv om israelerne er efterkommere af flygtninge, har de støttet evakueringen af 9.000 bosættere fra Gaza. Det er et bevis for deres ønske om en ægte fred med den palæstinensiske nation og for den israelske stats demokratiske natur i Mellemøsten. Reaktionen hos flertallet af israelerne er også et bevis for, at landet er en værdig partner for EU i opbygningen af en international orden, som er baseret på respekt for menneskerettigheder og demokrati. Den kendsgerning, at offentligheden i Israel går ind for evakueringen og klart tager afstand fra antiarabiske angreb, kan ses som bevis for, at den moderne verden ikke er dømt til et civilisationernes sammenstød eller til at lade fundamentalistiske filosofier sejre.
EU bør fortsat støtte de skridt, som er blevet taget af James Wolfensohn, udsendingen fra Madrid-kvartetten, med henblik på at koordinere EU-midler med midler fra andre sponsorer og sikre, at disse midler bliver brugt så effektivt som muligt. I følge Javier Solana kunne EU optræde som den tredje part inden for grænsekontrol og toldkontroller. Gazastriben må ikke synke ned i terror og anarki eller blive et nyt brohoved for terrorister.
Europa må gøre alt, hvad der står i dets magt for at sikre, at evakueringen af de jødiske bosættelser i Gaza resulterer i forhandlinger. Disse bør som minimum løse problemer som den fortsatte tilbagetrækning af israelske soldater, demarkationen af grænsen og Jerusalems status, og de bør gøre det muligt at gennemføre tostatsløsningen. 
Charles Tannock (PPE-DE ).
   - Hr. formand, Mellemøsten forbliver som altid en stor bekymring. Men der er også nogen grund til optimisme, nu hvor vi i dag ser de første valg i Egypten med flere kandidater.
Den terrorkampagne, der er i gang i Irak, udgør naturligvis stadigvæk en alvorlig trussel mod stabiliteten i regionen. Irak skal til at have sin første demokratiske forfatning, som, selv om den mangler støtte fra sunnierne, i det mindste har kurderne og shiaerne med og har undgået et islamisk teokrati og sikret, at kvinder stadig er med i processen. Til oktober kommer der måske en forkastelse af forfatningen fra sunnierne, men så bliver de nødt til at involvere sig i det parlamentsvalg, der bliver resultatet, og udarbejdelsen af en ny forfatning, eller se i øjnene, at Irak bliver opdelt, hvilket i sidste instans vil bringe dem tab.
Syrien må spille en langt mere ansvarlig rolle, når det gælder pågribelse af terrorister, der krydser grænsen fra dets territorium til Irak. Iran må holde sig ude af Iraks anliggender. Nu hvor det har afsluttet sit nimåneders moratorium for berigelse af uran, er det på kollisionskurs med USA og EU, en sag, der højst sandsynligt ender i FN's Sikkerhedsråd, hvor jeg håber, at Rusland og Kina også, hvis det er nødvendigt, vil støtte barske foranstaltninger eller sanktioner for at sikre ikkespredning.
Israel må roses for sin fredelige tilbagetrækning fra Gaza, der nu hurtigt må komme under Den Palæstinensiske Myndigheds kontrol, selv om mordet på Moussa Arafat lover dårligt. Det er forståeligt, at grænsekontrollen til Egypten af sikkerhedsgrunde vil kræve israelsk og international overvågning i nogen tid endnu. Lad os nu håbe, at alle parter kan samles om at få køreplanen for fred på banen igen. Parlamentsvalget i Palæstina i januar vil naturligvis sige noget derom.
Libanon synes efter Syriens tilbagetrækning at være ved at falde til ro efter valget, og der er nu foretaget arrestationer i forbindelse med mordet på Raffik Hariri, hvilket tilsyneladende bekræfter mistanken om, at de pro-syriske sikkerhedsstyrker var indblandet. Vi ønsker alle De Forenede Nationers undersøger, hr. Detlev Mehlis, alt muligt held med at bringe de skyldige for retten. 
Panagiotis Beglitis (PSE ).
   - Hr. formand, også jeg vil gerne takke minister Douglas Alexander og kommissær Verheugen for deres taler. Jeg vil imidlertid gerne bede dem læse interviewene med den israelske premierminister Ariel Sharon i , og den 22. april 2004, hvor de virkelige mål med den ensidige tilbagetrækning af de israelske bosættere fra Gazastriben bliver fremlagt.
Hr. Sharon taler i disse interviews om at tage fat på risikoen for demografiske ændringer i Israel og om at tage fat på sikkerhedsproblemet for de israelske besættelsesstyrker. Hr. Sharon understreger, at vi blot har skaffet os af med problematiske bosættelser, men på den anden side fortsætter både de illegale bosættelser og opførelsen af den ulovlige sikkerhedsmur, en overtrædelse af resolutioner fra Den Internationale Domstol i Haag.
Set fra denne synsvinkel tror jeg, at det britiske formandskabs erklæring af 25. august er overdrevet optimistisk, og det samme gælder for hr. Solanas udtalelse. Jeg er bange for, at disse erklæringer ikke afspejler den barske virkelighed. Jeg tror, at bosætternes afrejse, hvis den skal være et positivt skridt og åbne muligheder, skal integreres i gennemførelsen af køreplanen uden nye vilkår eller betingelser fra israelsk side.
Hr. Alexander pegede på alvorlige problemer i Gazastriben. Jeg vil gerne fremhæve behovet for at åbne lufthavnen, åbne havnen, ophæve Gazas sociale og økonomiske isolation. Menneskene dér lever under kummerlige forhold. Der er stor arbejdsløshed og fattigdom. Vi i EU bærer et enormt ansvar, og jeg tror også, vi bliver nødt til at udøve pres inden for kvartetten over for USA for at få en international fredskonference med deltagelse af Sharon og Abbas.
Douglas Alexander,
    Hr. formand, De har lige fortalt et af de ærede medlemmer af Parlamentet, at De er meget ked af det, men det er på tide at stoppe. Jeg er bange for, at De snart bliver meget ked af det, for det er på tide, at jeg begynder at afslutte forhandlingen.
For det første har det været en meget vigtig og betimelig forhandling for Parlamentet her i eftermiddag. Jeg er virkelig taknemmelig for den indsigt, der er blevet samlet under vores forhandling, og som afspejler de erfaringer og den ekspertise, medlemmerne af Parlamentet har.
Hr. Salafranca Sánchez-Neyra begyndte med at tilslutte sig det, kommissær Verheugen sagde, idet han anerkendte de lovende tegn, der har vist sig de seneste måneder inden for denne region. Jeg kan forsikre ham om, at formandskabet er meget opmærksom på den afgørende rolle, EU kan spille som en del af kvartetten for at fremme fredsprocessen. Men lad mig på dette punkt gentage noget, der blev sagt af kommissæren under hans indledende bemærkninger, idet han roste ikke en europæer, men en amerikaner, James Wolfensohn, som allerede har ydet et meget stort bidrag til kvartettens arbejde og til den vellykkede tilbagetrækning fra Gaza, som vi har set i de sidste dage.
Fru Napoletano tilsluttede sig, idet hun udtrykte sin afsky for terrorisme, de følelser, som jeg er sikker på, at vi alle her i Parlamentet har. Det er derfor, vi erkender vigtigheden af at bygge på den fremdrift, som er etableret i regionen i de sidste måneder, og det er derfor, jeg mener, at Kommissionen, Rådet og Parlamentet deler en fast beslutning om at gå videre hermed i de kommende uger og måneder.
Fru Malmström anerkendte vigtigheden af menneskerettigheder i Iran. Lad mig forsikre hende om, at vi er opmærksomme på, at der fortsat sker alvorlige krænkelser af menneskerettighederne i det land. Rådet er særligt bekymret over antallet af henrettelser af unge lovovertrædere i de sidste uger. Det står helt klart for Det Europæiske Råd, at vores forbindelser med Iran kun kan forbedres, hvis Iran gør noget for at imødekomme vores politiske bekymringer på områder som menneskerettighederne, som hun fremhævede i sit indlæg.
Hr. Hammerstein Mintz talte om, at Gaza repræsenterede "et håbets lys". Lad os alle håbe, at det faktisk vil blive tilfældet. Vores udfordring nu er, som jeg allerede har sagt, at fortsætte med fredsprocessen. Tilbagetrækningen har vist os, at Israel for første gang i historien har trukket sig tilbage fra bosættelser i Gaza og en del af Vestbredden. Det giver virkelige muligheder for fremskridt. Men vedrørende det, det ærede medlem sagde om Jerusalem, så har EU hele tiden givet klart udtryk for sin opfattelse af bosættelser, ikke bare på Vestbredden, men også i Østjerusalem. Vi har gjort det klart for den israelske regering, at al bosættelse bør fastfryses.
Hr. Adamou beskrev tilbagetrækningen som et vigtigt skridt, men erkendte de lige så vigtige udfordringer forude. Jeg vil simpelthen gentage, at Kommissionens langsigtede mål er at støtte skabelsen af en uafhængig, demokratisk palæstinensisk stat, sådan som det blev sagt. Det er fortsat et af vores vigtigste mål.
Hr. Belder citerede den højtstående repræsentant, Javier Solana, da han talte om sin bekymring for Hamas' og Hizbollahs aktiviteter. Jeg kan forsikre Dem for, at EU hele tiden holder øje med Hamas og Hizbollah, og at EU står fast på sin politik om ikke at forhandle med terrorister. Hamas har fået sine midler indefrosset af EU, og embedsmænd fra EU vil ikke mødes med medlemmer af Hamas' ledelse, før den anerkender Israels ret til at eksistere.
Hr. Mölzer talte om forskellige punkter, som jeg helt ærligt ikke er enig i, både hvad angår nogle af de spørgsmål, han fokuserede på, og hans karakteristik af nogle af de andre spørgsmål. Hvor vi kan finde enighed er, når det drejer sig om muligheden for, at EU kan gøre fremskridt for fredsprocessen i Mellemøsten til et af sine mål i et område, hvor vi kan yde positive bidrag. Det var vi i det mindste enige om.
Hr. McMillan-Scott talte om både de egyptiske valg - som hr. Tannock også gjorde - og om de ord, den amerikanske udenrigsminister, Condoleezza Rice, sagde for nylig i en tale på Det Amerikanske Universitet i Kairo. Jeg noterede med interesse, hvad han sagde om demokrati og menneskerettigheder, noget, som hr. Hökmark senere tilsluttede sig.
Fru De Keyser rejste spørgsmålet om den israelske mur. Det bedste svar, jeg kan give på formandskabets vegne, er at citere den klare opfattelse af denne sag fra Det Europæiske Råd direkte for hende: "Det Europæiske Råd anerkender Israels ret til at beskytte sine borgere mod terrorangreb, men er samtidig fortsat betænkelig ved, at opførelsen af det såkaldte sikkerhedshegn på de besatte palæstinensiske områder, herunder i og omkring Østjerusalem, der er modstrid med de relevante bestemmelser i international ret, ikke er stillet i bero".
Fru Ries talte om nødvendigheden af at gøre den militære tilbagetrækning, vi har set de sidste dage, til en politisk succes, og gav udtryk for synspunkter, som senere blev gentaget af hr. Portas. Det er naturligvis rigtigt. Jeg er enig i, at det efter tilbagetrækningen vil være vigtigt at sikre, at fremdriften bliver opretholdt, og at både Israel og Palæstina fokuserer på gennemførelsen af køreplanen.
Det vil også være vigtigt for Den Palæstinensiske Myndighed at sikre, at lov og orden bliver opretholdt i Gaza. Betingelserne for adgang og handel må tillade økonomisk vækst og stabilitet for Gazas økonomi, noget som flere ærede medlemmer gav udtryk for, men ligeledes give Israel mulighed for sikkerhed mod militær- eller terrorangreb, som det er dets ret.
Fru Hybášková rejste spørgsmålet om Iran og i særdeleshed spørgsmålet om indførelse af diplomatiske sanktioner. Det er vigtigt at minde Parlamentet om, at IAEA's styrelsesråd mødes den 19. september. EU har sagt, at det vil støtte opfordringer til, at Iran indberettes til FN's Sikkerhedsråd på dette møde, men vi drøfter det næste skridt sammen med vores internationale partnere. Det er derfor vigtigt at afvente den drøftelse, der vil finde sted ved mødet i IAEA's styrelsesråd den 19. september, og jeg vil nødig foregribe disse drøftelser på nuværende tidspunkt.
En af mine kolleger fra Det Forenede Kongerige, hr. Howitt, bidrog med sin erfaring som valgobservatør til forhandlingen her i eftermiddag. Jeg synes, han talte stærkt om det, som han ganske taktfuldt beskrev som de ubehagelige sandheder, der stadig står tilbage selv efter den tilbagetrækning, der har fundet sted for nylig. Han har ret i at erkende omfanget af den udfordring, som regionen står over for, såvel som det resultat, der allerede er nået. Han erkendte igen med rette de bidrag, som vi må yde, og det ansvar, vi har som medlemmer af kvartetten for, at der sker yderligere fremskridt og for at opretholde håbet og fordrive den kynisme, som har været alt for udbredt tidligere.
Hr. Karim rejste spørgsmålet om muren, og jeg vil simpelthen gentage, hvad jeg sagde i forbindelse med den holdning, Det Europæiske Råd gav udtryk for så sent som i juni. Jeg vil minde det ærede medlem om, at der står i artikel 2 i associeringsaftalen mellem EU og Israel, at: (forholdene mellem parterne såvel som bestemmelserne i aftalen selv skal være baseret på respekt for menneskerettighederne og de demokratiske principper, der leder deres indre og ydre politik og udgør et væsentligt element af denne aftale). Jeg kan forsikre det ærede medlem om, at hvis vi er bekymrede over israelske handlinger i forbindelse med menneskerettighederne, så vil vi give udtryk for disse bekymringer over for den israelske regering, og det har vi allerede gjort.
EU vil også benytte denne lejlighed til at rejse spørgsmål, der giver anledning til bekymring, herunder menneskerettighederne, ved mødet i associeringsrådet EU-Israel. Vi vil, når tiden er inde, overveje hvilke spørgsmål, der skal tages op forud for det møde mellem EU og Israel, der efter planen skal holdes ved afslutningen på vores formandsperiode ved udgangen af dette år.
Jeg lyttede omhyggeligt til hr. Kasoulides, og jeg kan forsikre ham om, at vi vil dele det mål at opretholde udviklingen i retning af fred i de kommende måneder. Hr. Swoboda talte om nødvendigheden af en koordineret tilgang til spørgsmålet om spredning af atomvåben. Selv om jeg i dag taler for formandskabet snarere end for den britiske regering, vil jeg simpelthen som fungerende britisk udenrigsminister på dette stadium påpege, at E3-processen indtil dato har været en stærk bekræftelse på denne tilgang, hvorved vi har sikret os en koordineret tilgang for hele Europa, hvilket har styrket vores forhandlingsposition i de vigtige og vanskelige drøftelser, som vi har måttet have direkte med Iran i de seneste måneder.
Hr. Pinior udtrykte sin anerkendelse for Israels tilbagetrækning fra Gaza, og jeg kan endnu en gang tilslutte mig denne opfattelse på formandskabets vegne. Ud over at drøfte spørgsmålet om Egypten - som jeg allerede har talt om - rejste hr. Tannock spørgsmålet om Iraks forfatning. Det er et godt resultat. Faktisk blev det ved den officielle briefing forud for dagens debat antydet, at jeg skulle sige til denne høje forsamling, at forfatninger aldrig er de letteste at skrive. Det behøver jeg næppe at sige til Europa-Parlamentet i lyset af de begivenheder, der har fundet sted for nylig. Men for at være helt alvorlig, så er det vigtigt at erkende, hvor stor en udfordring gennemførelsen af en forfatning har været i Irak på baggrund af næsten 30 års tyranni og over for igangværende terrorangreb på uskyldige, som specifikt har til formål at forhindre dem i at nå til enighed. I et land med så store forskelle som Irak er det naturligvis i endnu højere grad tilfældet.
Det er derfor vigtigt, at vi husker disse punkter, men også at dette er en forfatning for Irak, der er skrevet af demokratisk valgte irakiske politikere på deres befolknings vegne. Den tilstræber at afbalancere dette lands særlige tradition - som ærligt talt er yderst forskellig fra vores her i Europa - med dets ønske om demokrati. Det er et stort skridt fremad for Irak, og noget man bør hilse velkommen.
Lad mig på formandskabets vegne takke alle de ærede medlemmer, der har deltaget i dag, og give udtryk for min anerkendelse af det bidrag, Kommissionen tidligere under debatten har ydet, og udtrykke min taknemmelighed for de ting, der er bragt frem i, hvad jeg tror fortsat vil være et vigtigt spørgsmål og fokus for vores arbejde i de resterende måneder af vores formandskab. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ).
   - I denne forhandling om situationen i Mellemøsten er det vigtigt ikke blot at konstatere, at det palæstinensiske folk har fået tilbagegivet nogle områder, som retligt tilhører det, og som det har kæmpet for længe, men også at klarlægge årsagerne til, at Sharon har opløst bosættelserne i Gaza, når vi ved, at det frem for alt var ham, der stod bag og udførte den ekspansionspolitik, der skulle konsolidere den israelske besættelse, herunder bosættelserne og den mur, ved hjælp af hvilken man søger at annektere flere områder af Vestbredden.
Det første, man kan bemærke, er bosættelsespolitikkens fiasko i Gaza-striben på grund af områdets beskedne størrelse og enorme befolkningstæthed, eftersom der på blot 362 km2 boede ca. 1,3 millioner. Det betyder, at de ca. 8.000 israelske bosættere, der boede der (0,6 % af befolkningen), sad på 20 % af territoriet og skabte en situation med uholdbare spændinger og demografisk pres, der har haft ødelæggende sociale følger.
Det andet er, at Sharon godt nok har gjort, som han har, men at han stadig holder Gaza isoleret, fordi området til lands, til havs og i luften omringes af den israelske hær og derfor er som en enklave midt i Israel, samtidig med at forbindelsen over land til Vestbredden fortsat er under israelsk kontrol. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0235/2005) af Queiró for Transport- og Turismeudvalget om nye perspektiver og nye udfordringer for bæredygtig turisme i EU (2004/2229(INI)).
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Hr. formand, hr. kommissær Verheugen, i tider med økonomiske vanskeligheder må vi alle søge løsninger og finde veje til gavn for fremskridt og udvikling. Vores betænkning om bæredygtig turisme i Europa indgår i denne sammenhæng.
Når vi taler om turisme i EU, taler vi om et af vores største og mest konkurrencedygtige erhverv, som skaber mest beskæftigelse, og som har det største vækstpotentiale, selv i et Europa præget af økonomisk stagnation. Vi taler dog også om et erhverv, der skal sikre sin bæredygtighed, så det ikke ødelægger sit eget grundlag, hvad angår miljø, landskab og fysisk planlægning.
Samtidig må vi søge at løse en af de største vanskeligheder, som turistindustrien har, hvis den skal være økonomisk effektiv, nemlig hvordan vi imødegår dens sæsonmæssige karakter, der ikke mindst rammer beskæftigelsen og kvaliteten af ydelserne. I vores betænkning peger vi på nogle udveje og fremsætter forslag til løsning af disse problemer.
Det er et portræt af de store linjer i en økonomisk sektor med et enormt potentiale, som vi forsøger at udnytte ved at fremme synenergi, udvikle samarbejde og udnytte fælles erfaringer. Samtidig er det nødvendigt at forstå, at turismen er en sektor, hvor det private initiativ er klart fremherskende, og hvor det i kraft af subsidiaritetsprincippet især er medlemsstaternes myndigheder, der fastsætter den politik, der skal føres. Det umuliggør dog ikke, at Kommissionen kan spille en rolle, navnlig ved at skabe bedre sammenhæng mellem de aktioner, som den sætter i gang for turismen, med de dertil knyttede fællesskabspolitikområder som f.eks. transport, beskæftigelse, miljø, det indre marked osv.
Set ud fra Lissabon-strategien er turismen en aktivitet, der i stadig højere grad er forbundet med de nye teknologier, hvor internettet er blevet meget mere end blot en salgskanal for rejser, men et egentligt strategisk redskab for denne sektor.
I denne sammenhæng må vi afgøre, hvordan Fællesskabets institutioner kan støtte medlemsstaternes og erhvervets egen indsats med at udvikle disse aktiviteter. Mit svar er: med konkrete initiativer, som kan medvirke til en bedre gennemførelse af de aktioner, der skal fremmes på europæisk plan, og som også sætter os i stand til at handle proaktivt, når vi lancerer det gamle kontinents turistmål.
Det mest symbolske forslag af alle er ganske givet idéen om at udpege førsteklasses europæiske turistmål efter samme model som de europæiske kulturhovedstæder. Her bør dog også nævnes forslaget om at udarbejde en fælles klassificering af turisttjenester, på frivilligt grundlag og i samarbejde med erhvervet, der særlig kan benyttes til klassificering af hoteller og restauranter, hvilket vil øge disse tjenesters gennemsigtighed og beskytte forbrugerne.
Vi har også foreslået en kontrolleret oprindelsesbetegnelse for håndværksprodukter, der ikke er fødevarer. Vi har støttet, at der oprettes og udvikles en EU-turistportal forbundet med de nationale portaler, der kan blive et særdeles effektivt redskab til udbredelse af de europæiske turistmål. Vi har endvidere foreslået, at der oprettes et særligt uddannelsesnetværk for at opbygge kompetencer inden for turistsektoren med henblik på at samordne disse med de forskellige beskæftigelses- og uddannelsesprogrammer. På sikkerhedsområdet har vi foreslået, at der oprettes en kontaktgruppe til koordination af oplysninger om forvaltning af sundhedskriser, naturkatastrofer eller terrorhandlinger med henblik på at sikre en hurtig og koordineret reaktion til beskyttelse af europæiske turister og støtte til berørte turistoperatører.
Til forbedring af turistfaciliteterne foreslår vi en række initiativer, så bevægelseshæmmede borgere kan få bedre adgang, herunder særlige kurser for de ansatte i branchen på dette felt. Vi har fremhævet behovet for at udvikle nye turistaktiviteter og infrastruktur til at imødekomme den stigende efterspørgsel fra ældre, der i de næste årtier vil udgøre mere end 30 % af de udviklede landes befolkning.
Med hensyn til virksomhedernes konkurrenceevne har vi peget på det nødvendige i på afgiftsområdet at bevare den konkurrencemæssige stilling over for operatører fra tredjelande, der er etableret i EU, et spørgsmål, som vi med tilfredshed så løst ved formiddagens afstemning om Becsey-betænkningen. Vi har i denne sammenhæng også talt for muligheden af at anvende reducerede momssatser for bestemte tjenesteydelser, således som det allerede er tilfældet for andre aktiviteter.
Vi tilslutter os ligeledes forslaget om, at der indføres et logo for turistrejsemål i EU, der er kendetegnet ved stor mangfoldighed og alsidighed, høj social kvalitet og bæredygtighed, og som skal fremmes ved hjælp af relevante oplysningskampagner over for potentielle besøgende fra tredjelande.
Endelig har vi på transportområdet fremhævet betydningen af at investere i kvalitet ved navnlig at tilpasse kapaciteten og forbedre de forskellige transportmidlers adgang, forenkle det turistmæssige udbud gennem integrerede billetbureauer og smidig forbindelse til lufttransporten, der er turismens primære transportform.
Endelig er der, hr. formand, fællesskabsfinansieringen. Turismen er af afgørende betydning for den regionale og lokale udvikling, hvorfor den bør finde en central placering i strukturfondene. Denne pause i diskussionen om de finansielle overslag for 2007-2013 kan og bør være en anledning til at genindføre området i form af en særlig budgetpost.
Alt dette bør gøres for at sikre, at den europæiske lovgivning er fleksibel og hensigtsmæssig. Operatørernes aktiviteter bør kunne afvikles på en enkel og overskuelig måde, så de fortsat kan tilbyde tjenesteydelser af høj kvalitet på et bæredygtigt grundlag til overkommelige priser.
I et Europa, hvor det private initiativ er hovedansvarligt for vækst og økonomisk udvikling, er det vores opgave som politiske beslutningstagere at støtte det og supplere det på den vej, som vi håber vil føre til succes.
Som afslutning vil jeg gerne, hr. formand, takke alle de medlemmer, der har bidraget til denne betænkning med deres ændringsforslag og stemmeafgivning under udvalgsarbejdet, deriblandt naturligvis også medlemmerne af Regionaludviklingsudvalget og Kultur- og uddannelsesudvalget. Jeg håber, at den debat, der nu tager sin begyndelse, vil modsvare kvaliteten af deres bidrag og den indsats, som de alle har ydet. 
Günther Verheugen,
    Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne takke hr. Queiró, hr. Costa og mange andre i denne sal varmt. Det er meget vigtigt, at dette emne hele tiden bliver taget op i Europa-Parlamentet, for ellers ville det føre en skyggetilværelse i Europa, og sådan må det ikke blive ved med at være.
Når jeg tænker på, hvilke europæiske brancher der vil kunne yde et fremtrædende bidrag til vækst og beskæftigelse i Europa i de år, der ligger foran os, så kommer jeg først og fremmest til at tænke på turismen. Det er helt klart, at der er tale om et marked med et enormt vækstpotentiale, og at det handler om at sikre, at Europa kan forsvare sin førende rolle på dette enorme vækstmarked, som hedder turisme. Men vi har bestemt også vanskeligheder at kæmpe med. Konkurrencen er voksende, der er flere og flere faktorer, som påvirker turismen - det går lige fra miljøfaktorer over den indre sikkerhed til trafikale problemstillinger. Vi har derfor behov for en integreret politik, som undersøger alle vores ansvarsområder og kompetencer med henblik på at fastslå, hvordan vores muligheder kan anvendes på en sådan måde, at de skaber optimale rammebetingelser for en blomstrende turisme i Europa.
Som jeg har sagt ved flere lejligheder, så tillægger jeg dette spørgsmål overordentlig stor betydning. Selv om Kommissionens kompetencer på turistområdet ikke er så store, så tror jeg alligevel, at vi inden for EU's vækst- og beskæftigelsespolitik, altså inden for Lissabon-strategien, kan gøre meget for at støtte turistregionerne i Europa i deres bestræbelser.
Jeg vil også gerne pege på, at turismen - især i betragtning af den demografiske udvikling i Europa - klart vil ændre karakter i de kommende årtier. Den vil i langt højere grad skulle tage hensyn til ældre borgeres mobilitetsbehov, tage langt større hensyn til borgernes sikkerhedsbehov og langt større hensyn til beskyttelsen af vores kulturelle og naturlige arv.
I Europa er turisme ikke bare en branche som alle andre. Turisme er for menneskene i Europa blevet et stykke livskvalitet. Det bør vi tage alvorligt. Kommissionen er meget indstillet på at samarbejde med Parlamentet på enhver tænkelig måde for at sætte positive udviklingstendenser i gang i den europæiske turisme.
Lad mig slutte med en konstatering, som måske virker en smule overraskende. Europa er verdens førende turismeregion. Europa er det mest attraktive turistmål, ikke kun for turister fra Europa, men også for turister fra andre dele af verden. Det er en kapital, som vi kan stille noget op med - Kommissionen er rede til det. 
Margie Sudre (PPE-DE ),
   Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg lykønske Luís Queiró med hans udmærkede arbejde. Det glæder mig at konstatere, at hans betænkning indeholder størstedelen af de anbefalinger, jeg havde stilet til ham som ordfører for udtalelsen fra Regionaludviklingsudvalget. Jeg ønsker ikke at vende tilbage til den europæiske turismesektors problemer og de udfordringer, som den står over for, da det er blevet grundigt drøftet i udvalget, og hr. Queiró giver et fuldstændig klart overblik over dette. Endvidere mener jeg, at vi alle har forstået den rolle, som turismen kan spille med hensyn til vækst, jobskabelse og bæredygtig udvikling.
Jeg vil se fremad ved at fremhæve tre punkter, som jeg ikke mener, at man kan se bort fra. For det første er det vigtigt, at Kommissionen og Rådet genoptager arbejdet med forslaget til direktiv om nedsatte momssatser ved også at gøre det muligt for medlemsstaterne at anvende nedsatte momssatser for udgifter vedrørende hotel- og restaurationsbranchen. De meget forskellige situationer inden for EU fører til uretfærdig konkurrence, og det er ikke længere acceptabelt. For det andet mener jeg, at det alt i alt er ønskeligt at fremme udviklingen af nye former for bæredygtig turisme, f.eks. landboturisme, vandreferie, cykelferie og rideferie, og fjerne hindringerne for visse dele af samfundet, der ønsker at rejse, men som ikke har mulighed for det på grund af manglende infrastrukturer og faciliteter. Hr. Queiró og hr. Verheugen har nævnt det. Jeg tænker især på ældre og handicappede.
Og endelig det tredje punkt, som drejer sig om, at man skal være særlig opmærksom på områder med naturlige og strukturmæssige mangler. Jeg tænker på regionerne i EU's yderste periferi og øområderne. Hvad angår disse områder, skal vi føre en tværgående politik til fremme af disse destinationer, for hvilke turismen udgør størstedelen af deres økonomiske aktivitet, og således fremme udviklingen af et vigtigt transportnet, der betjener disse isolerede områder. Kommissionen kunne også forbedre sammenhængen mellem aktioner til fremme af turisme og andre relaterede EU-politikker.
Jeg vil slutte med at understrege, at der stadig ikke findes et retsgrundlag for turisme i fællesskabslovgivningen, hvilket jeg beklager. Vi må håbe, at forløbet i forslaget til forfatningstraktaten bliver genoptaget meget snart. 
Zdzisław Zbigniew Podkański (PPE-DE ),
   Hr. formand, Parlamentets forslag til en beslutning om nye perspektiver og nye udfordringer for bæredygtig turisme vakte stor interesse hos medlemmerne af Kultur- og Uddannelsesudvalget. 
Det afspejledes i den udtalelse, som udvalget sendte til Transport- og Turismeudvalget, og som især fremhævede en række spørgsmål. Det gjaldt bl.a. behovet for at fokusere på de forskellige aspekter af bæredygtig turisme, inklusive økonomiske, kulturelle, naturrelaterede og sociale aspekter, og behovet for at anerkende sæsonturismens betydning. I udtalelsen blev det understreget, at udviklingen af turismen bør gå hånd i hånd med beskyttelsen af national, regional og lokal kultur og med beskyttelsen af det naturlige miljø, parker, landskaber, bystrukturer og arkitektoniske anlæg og bygninger. Vi understregede turismens betydning for den økonomiske udvikling, jobskabelse og bevaring af den enkeltes fysiske og psykiske helbred, og vi understregede behovet for en ordentlig forvaltning af turismeressourcerne. Udvalget støttede udviklingen af agroturisme, særligt i de nye medlemslande, og uddannelse af unge mennesker inden for natur, kultur, videnskab og aktiv fritid.
Transport- og Turismeudvalget optog de fleste af disse forslag og indarbejdede dem i den endelige version af beslutningsforslaget. Det endelige resultat er et fascinerende dokument, som lægger vægt på tidløse værdier som kultur, natur og menneskets naturlige miljø, samtidig med at organisatoriske og økonomiske spørgsmål vægtes.
Samtidig nævner beslutningsforslaget imidlertid ikke, eller lægger ikke tilstrækkelig vægt på, spørgsmål som specialiseret turisme, beskyttelse af historiske byer og arkitektoniske steder og bygninger og det internationale charter om kulturturisme. Det vil være nødvendigt at vie disse spørgsmål større opmærksomhed i det fremtidige arbejde med bæredygtig udvikling af turismen. 
Georg Jarzembowski,
   Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, først vil også jeg gerne takke vores kollega Luís Queiró varmt for hans betænkning. I betænkningen mærker man hans begejstring for og engagement i turismen. Hr. Verheugen, De pegede helt rigtigt på, at ordføreren har ret i, at turismen kan skabe arbejdspladser og har et enormt potentiale. Men, hr. Verheugen, De må også indrømme, at Kommissionen hidtil har forsømt turismeområdet, og derfor håber jeg, at De har læst kravene og bagefter vil fortælle os, hvilke krav De støtter.
Jeg vil nævne fem krav. Det første krav er en international reklamekampagne inden for rammerne af en støttepakke for turismen, som er afstemt med turistsektoren, og som skal hente flere turister fra tredjelande til Europa. Her kan også EU's ambassader i udlandet hjælpe til.
For det andet har vi brug for en fælles klassificering af hotel- og restaurationsstandarder i hele EU, så forbrugerne beskyttes og informeres bedre.
For det tredje har vi efter min mening også brug for en fælles anvendelse af den reducerede momssats for restaurationsydelser i alle medlemsstater. Dette bør ikke håndteres forskelligt.
For det fjerde har vi brug for en koordinering af de nationale ferieordninger for at undgå køer på motorvejene og sørge for en jævn udnyttelse af feriestederne.
For det femte har vi brug for en forbedret national og europæisk koordinering af katastrofeplaner mellem statslige og private organisationer for at beskytte turisterne i forbindelse med naturkatastrofer, sundhedsrisici og lignende.
Det er f.eks. fem punkter, som jeg har hentet i hr. Queirós omfangsrige betænkning. Men der skal handling bag ordene. Det dur ikke, hvis De siger, vi støtter turismen, Kommissionen bakker fuldt op om det, og der så ikke sker noget. Altså, hr. kommissær, vær så venlig at fortælle os om de mange initiativer fra Kommissionen, som De vil støtte. De har kompetencen, De kan som Kommission arbejde inden for rammerne af industripolitikken, De kan arbejde inden for rammerne af regionalpolitikken, der er mange kompetencer, som De kan kombinere til gavn for turismen. Gør noget, hr. kommissær! 
Marta Vincenzi,
    Hr. formand, kære kolleger, også jeg vil gerne rette en stor tak til ordføreren for det glimrende samarbejde, der har været, og for det fornuftige stykke arbejde, han har udført. Hr. kommissær, jeg vil bede om det samme som det, hr. Jarzembowski bad Dem om for lidt siden. Med denne initiativbetænkning er Parlamentet og EU-institutionerne blevet gjort opmærksom på vigtigheden af en økonomisk sektor, der - sådan som De selv sagde - er af meget stor betydning for beskæftigelsen og opnåelsen af et bruttonationalprodukt, som i dag er i stand til at vokse også efter udvidelsen, og som skaber ny beskæftigelse. Det bliver dog nødvendigt at løse spørgsmålene om gennemførelsesbetingelserne, de valgte instrumenter, metoderne og alle EU-institutionernes indsats.
I betænkningen står der - og det er jeg enig i - at foruden det, som staterne og den private sektor skal gøre, skal Fællesskabets indsats bestå i at fremme integrerede og dermed bæredygtige socioøkonomiske politikker og miljøpolitikker. Det er det nøglepunkt, som socialdemokraterne ønsker at understrege, hr. kommissær.
Europa skal også fremme innovation ved hjælp af helt nye instrumenter. Hidtil har turismen - som EU har finansieret indirekte og på forskellige måder - nemlig alt for ofte blot være et forbrug af området. I betragtning af den internationale konkurrence fra andre feriesteder, hvis pris efterhånden er konkurrencedygtig, er det ikke nok, at man ved hjælp af en sporadisk EU-finansiering mildner de negative konsekvenser af vanvittige forbrugspolitikker. Det er ikke tilstrækkeligt at beskytte miljøet, vi skal også sørge for et kvalitetsløft og fremme en anderledes model for bæredygtig udnyttelse, hvor der satses på kvalitet.
Derfor skal vi skabe et gunstigt klima for virksomhederne - hvilket er Europas kompetenceområde, sådan som der også står i forfatningstraktaten - ved at fremme udviklingen i turistsektoren, så der sker en integreret udnyttelse af områderne, der virker som drivkraft for den lokale udvikling. Turismen gør det også nødvendigt at styrke det indre marked samt sørge for en gradvis indførelse af ligebehandling mellem operatørerne og en fællesskabsklassificering af tjenester, kompetencer og ensartede fag. Vores ambition skal være at gøre Europa til et rejsemål, som giver en merværdi, som udnytter den kulturelle mangfoldigheds rigdom, og som bidrager til udviklingen af et europæisk mærke.
EU-portalen kan være det første, nødvendige instrument. Det er rigtigt og vigtigt at finansiere pilotprojekter, der kan blive modeller for god praksis. Vi skal finde en relevant budgetpost og en stærkere og mere udtrykkelig politisk vilje.
Passagerernes mobilitet og sikkerhed er en nødvendig betingelse for, at målsætningerne om vækst, samhørighed og konvergens også kan blive til virkelighed i turistsektoren. Derfor har vi socialdemokrater stillet nogle ændringsforslag, der giver udtryk for dette behov, og jeg håber, at Parlamentet vedtager dem. 
Josu Ortuondo Larrea,
   Hr. formand, hr. kommissær Verheugen, mine damer og herrer, jeg har ikke til hensigt at fortælle Dem om mit liv, men som et eksempel på det, vi drøfter her i dag, vil jeg sige til Dem, at jeg i 1990'erne havde det lod at stå i spidsen for en storby med 1 million indbyggere, der var ramt af en stor depression og industriomlægninger.
Som borgmester og formand for byen Bilbaos kommunalbestyrelse havde jeg stor tiltro til en anerkendt marketingprofessor, Philip Kotlers, teorier. Han er forfatter til mange publikationer, hvoraf min foretrukne er . Heri påpeger Kotler, at et land, en region eller en by, som ønsker at tilbyde sine borgere muligheder for fremgang og velfærd, skal sætte sig tre store, ligeværdige mål: at sælge de varer, den producerer, i udlandet, at tiltrække investeringer og at tiltrække turisme - ikke kun fritidsturisme, men også forretnings-, undervisnings, videnskabs- , sports-, kulturturisme osv.
I dag har min by forøget indkomsten pr. indbygger betragteligt på grund af den bemærkelsesværdige vækst i turismen, som har formået at omdanne byen. Bilbao er, med baggrund i dens industrielle bagland, blevet et centrum for service, handel, forretning og kultur.
Det er ikke nødvendigt at minde om det betydelige bidrag fra turismen, som svarer til 4 % af EU's BNP, eller om de 7 millioner direkte arbejdspladser, som den skaber via mere end 2 millioner virksomheder, primært små og mellemstore.
Derfor vil jeg gerne sige til Dem, at jeg åbent gentager forslaget om oprettelse af en tilstrækkelig stor budgetpost i EU's budget til støtte af turistsektoren, samt resten af de krav eller ændringsforslag, som Transport- og Turismeudvalget har tilføjet til den oprindelige tekst, f.eks. en slags reduceret moms for restauranter, en forbedring af arbejdstagernes erhvervsuddannelse, indførelsen af en europæisk klassificering af turisttjenester og en styrkelse af turisternes rettigheder og beskyttelse som forbrugere.
Men der er et aspekt, som er omhandlet i Luis Queirós fremragende betænkning, som jeg gerne vil understrege. Jeg tænker på transporten som en nødvendig understøttelse for at sikre mobiliteten og transporten af de millioner af borgere, som udgør turismens grundlag. Jeg vil især gerne henlede opmærksomheden på de transeuropæiske landtransportnet, som hver eneste sommer og i hver eneste ferieperiode bliver overbelastet med kilometerlange køer af tusindvis af lastbiler og personbiler, som den ene gang efter den anden skal stoppe ved de alt for mange motorvejsbetalingsanlæg, der findes på den samme strækning.
Et eksempel på, hvor dårligt det fungerer, ser vi ofte i Viriatu-passet mellem den spanske og franske stat, hvor der på 50 km er fem betalingsanlæg. 
Sepp Kusstatscher,
   Hr. formand, der er nok ingen anden branche, som er så kompleks som turismen. Jeg vil her koncentrere mig om et enkelt aspekt, nemlig bæredygtighed - som det hedder allerede i overskriften - og helt specielt om bæredygtig trafik som forudsætning for en blomstrende og langsigtet turisme. Ingen anden branche er så afhængig af miljøet som turismen. Smukke landskaber, velplejede byer, ren luft, ro, gode, sunde fødevarer osv. Det er turismens egentlige kapital.
Turismen hænger stærkt sammen med trafikken. Imidlertid er vi så galt afmarcheret i mange turistområder, at vi langsomt, men sikkert er ved at ødelægge grundlaget for en bæredygtig forvaltning af ressourcerne. Hvor tosset masseturismen har udviklet sig, kan man f.eks. se mange steder i højsæsonen, når trafikken hver uge, om lørdagen, bryder sammen under turisternes samtidige ud- og hjemrejse.
I den foreliggende betænkning støtter man en yderligere udbygning af flytrafikken. Set ud fra energiforbrug og klimabelastning er flytrafikken den værste form for mobilitet.
Den næstværste form er den individuelle trafik med personbiler. Den gode, gamle jernbane, som for godt 100 år siden havde en stor andel af turismens første blomstring i Alperne, bliver for det meste glemt, forsømt og forfordelt. Hvis man som turist gerne vil rejse på ferie med de offentlige trafikmidler, må man desværre ofte konstatere, at man på mange destinationer ikke har mulighed for en rimelig mobilitet uden personbil. Det skyldes først og fremmest utilstrækkelige tilbud i den offentlige nærtrafik samt mangelfulde informations- og reservationssystemer hos mange jernbaneforvaltninger.
Hvis vi virkelig ønsker at fremme bæredygtig turisme i Europa, bør vi fokusere langt stærkere på disse økologiske synspunkter. 
Georgios Toussas,
    Hr. formand, man forsøger at bruge en åndsforladt ønskeliste om udviklingen af turisme og miljøbeskyttelse for at bringe turismen i bedre overensstemmelse med Lissabon-strategien, som modarbejder arbejderklassen.
For at øge profitten fremmer man kapitalkoncentrationen gennem kapitalistiske omstruktureringer, offentlig-private partnerskaber, sælger ud af nationens værdier til turistvirksomhedsgrupper og lader privat kapital udnytte kulturel og arkitektonisk arv alle vegne.
Samtidig skabes der ringere vilkår for arbejderne i turistsektoren, som allerede bærer mere end sin del af problemerne som følge af den sæsonbetonede virksomhed og den manglende sikkerhed, som følger med indførelse af endnu mere fleksible arbejdsformer. En politik, som direkte vedrører arbejderne, kunne heller ikke være fri for et forsøg på at bruge den til at forme en europæisk bevidsthed, der bygger på den antikommunisme, som turismen også forventes at repræsentere.
EU's og medlemsstaternes regeringers politik, som modarbejder arbejderklassen, fratager arbejderne og arbejderklassen muligheden for at holde ferie. Der er et presserende behov for at opfylde dette sociale behov, og arbejderne vil kæmpe for at opnå dette. 
Seán Ó Neachtain,
   Hr. formand, først vil jeg gerne komplimentere ordføreren, hr. Queiró, for denne omfattende og detaljerede betænkning, som jeg glæder mig over. Jeg tror, at udviklingen af europæisk turisme er uløseligt forbundet med udviklingen af transport og infrastruktur i hele EU.
Som mange af mine kolleger har nævnt, er turismen et meget vigtigt erhverv. Overkommelige rejsepriser har sat os i stand til at bevæge os mere frit rundt, hvad enten det gælder erhverv eller fornøjelse. I særdeleshed er luftfarten blevet billigere og mere bekvem for alle. Men de små regionale lufthavne finder det vanskeligere at konkurrere med de store internationale lufthavne, og som følge heraf er der opstået en ubalance i den regionale udvikling af turismen. Det må der gøres noget ved.
Denne ubalance er meget klar i mit eget land, Irland, og jeg vil gerne koncentrere mig om det et øjeblik, hvis jeg må. Som ø er vi meget afhængige af lufttrafik, både når det gælder turisme og forretning, og som en af de mest åbne økonomier i Europa har vi i det sidste årti høstet frugterne af liberaliseringen af EU's forordninger om luftfart. Lavprismodellen for luftfart har haft stor succes. Flere og flere flyvninger og lavere billetpriser har forbedret Irlands konkurrencedygtighed som feriemål, og det går meget godt for den irske turisme.
I 2005 havde vi en vækstrate på 4 % i besøg fra udlandet. Men denne forøgelse af antallet af besøgende maskerer en underliggende tendens i retning af en slående regional ubalance. Tallene viser, at væksten i antallet af besøgende hovedsageligt er koncentreret på Irlands østkyst rundt om hovedstaden Dublin. Nordvest-, vest- og Shannon-regionen har den svageste vækst. Disse regioner har et stort turistpotentiale, men de lider under mangel på sammenlignelige adgangsmuligheder.
Det vestlige og nordvestlige område i særdeleshed har længe været forfordelt på grund af det begrænsede antal flyvninger og destinationer, der tilbydes af de regionale lufthavne. Aer Lingus, det nationale selskab, betjener ikke nogen mål i Europa, undtagen Det Forenede Kongerige, fra regionale lufthavne. Ikke alene skaber det problemer for pendlere og turister med hensyn til at nå det vestlige og nordvestlige område, det vanskeliggør også adgangen til disse regioner. Jeg vil gerne have, at enhver turistpolitik skal forsøge at tage fat på dette spørgsmål, for en afbalanceret regional udvikling er blevet prioriteret højt i EU's politik, og jeg har altid ment, at det burde kædes sammen med turistpolitikken. I den henseende glæder jeg mig over den beslutning, hr. Barrot for nylig traf om at indføre nye retningslinjer, der skulle fastlægge betingelserne for at hjælpe luftfartsselskaber med at begynde på flyvningen til regionale lufthavne. 
Andreas Mölzer (NI ).
   - Hr. formand, i de seneste år har turismen forvandlet sig markant, også for det europæiske områdes vedkommende. Konkurrenterne reklamerer med billige tilbud, klassiske ferietider og -tendenser forskubbes, og ikke mindst opstår der nye trends. Det betyder, at man heller ikke her til lands kan tillade sig at hvile på laurbærrene, men også må gå nye, innovative veje for Europa.
Mange steder er turismen nu som før stærkt afhængig af vejret. Mens mange områder således har lidt under den vedvarende regn i år, har wellness- og kurbadsturismen og byturismen haft gavn af det dårlige vejr.
Hvis vi skal bevare Europas tiltrækningskraft som feriedestination, har vi på den ene side brug for produkter af høj kvalitet, som det for størstedelens vedkommende allerede er tilfældet på wellnessområdet, men på den anden side også for flere alternative muligheder for perioder med dårligt vejr, som optræder hyppigere og hyppigere. Det vil sikkert kunne betale sig at udvikle nye tilbud som "Gæsten som naturbeskytter i det fredede område", kombinerede tilbud for cyklister eller for kulturturister.
Generelt handler det inden for turismen imidlertid om at udnytte de europæiske naturlandskaber og disse europæiske landskabers kulturelle identitet til gavn for turismen og samtidig beskytte disse to faktorer. 
Simon Busuttil (PPE-DE ).
   - Tak, hr. formand, jeg vil gerne tale om krydstogtsektoren, som der blev henvist til i Margie Sudres udtalelse for Regionaludviklingsudvalget. Hr. formand, jeg vil ikke fortabe mig i denne sektors betydning for havnene og Europas kystregioner og øer, jeg tror, at det er helt klart, hvor stor betydning denne sektor har for turismen, beskæftigelsen og skabelse af økonomisk aktivitet. Det ser imidlertid ud til, at der ikke tages tilstrækkelig højde for denne sektor i de love, som vi vedtager. Tværtimod opfordrer vi den nærmest sommetider til at forlade Europa i stedet for at give den de rigtige incitamenter.
Lad mig forklare det. F.eks. er vores regler inden for beskatning som moms og afgifter vanskelige at anvende for krydstogtindustrien, og det skaber store vanskeligheder. Jeg tænker både på de eksisterende regler og på Kommissionens nye forslag om ændringer i momsordningerne. Hvis man f.eks. er passager på et krydstogtskib og får serveret i skibets restaurant, betaler man moms efter reglerne i det land, man forlod - det betyder, at passagererne betaler forskellige momssatser på et togt, alt efter hvilket land, de stod på i, og rederiet skal administrere forskellige satser alt efter, hvor passagererne er stået på skibet. Det er bare et eksempel, men det er ironisk, at der faktisk er et incitament til at undgå disse problemer. Hvis skibet benytter en havn i et land, som ikke er medlem af EU, bliver hele rejsen automatisk toldfri, uden afgifter og uden den administrative byrde med at opkræve afgifter. Så i stedet for at have incitamenter, som ville gøre det attraktivt for krydstogtindustrien at blive i europæiske havne, opmuntrer vi dem nærmest til at forlade Europa. Jeg er ikke i tvivl om, at dette ikke er EU's politik, og at det ikke har været lovgivernes hensigt, men vi må se i øjnene, at disse misforhold findes, og se at få dem fjernet. Derfor beder jeg kommissær Verheugen om at se på disse misforhold, at skænke krydstogtindustrien større opmærksomhed og lokke den til at blive ved med at investere og vokse i EU's lande. Tak. 
Inés Ayala Sender (PSE ).
   - Hr. formand, først vil jeg gerne lykønske ordføreren med hans fremragende indsats, hans generøsitet og beredvillighed til at integrere alle holdningerne og for hans entusiasme med hensyn til at behandle et spørgsmål som den europæiske turisme, der, idet det er en af de mest dynamiske og voksende økonomiske sektorer i EU, altid fremstår som de europæiske politikkers fattige slægtning, hvor den tigger om et solidt retsgrundlag, som kan bruges til at styrke sektoren og give den en europæisk identitet, og som, selv om den i dag flyder ovenpå og vokser i globaliseringens skygge, risikerer sin egen undergang i forbindelse med selve denne vækst og ekspansion, hvis ikke den bliver omfattet af nogle omhyggelige rammer med hensyn til bæredygtighed og garantier for sikkerhed, kvalitet og mangfoldighed samt høj professionalisme og den nødvendige stabilitet for erhvervsdrivende og arbejdstagere.
Hr. kommissær, vi har altså behov for disse rammebetingelser hurtigst muligt, for denne integrerede politik, som bidrager til at synliggøre den europæiske historiske og turistmæssige arvs rigdom og særegenhed, og som udgør en fremragende base, såvel med henblik på at styrke den europæiske identitet og samhørighed som for at gøre reklame for vores muligheder, vores europæisk model i udlandet. I denne forbindelse har vi foreslået, at der oprettes et logo eller "EU"-turistrejsemål, der netop er kendetegnet af turistudbuddets enorme mangfoldighed, dets sociale kvalitet og bæredygtighed.
Vi synes desuden, at det er nødvendigt at støtte den voksende sundheds- og kurturisme. Den indebærer betydelige behov og gevinster, men det er nødvendigt på forhånd at opstille tilstrækkelige rammer for den. Det er nødvendigt at styrke turisternes personlige sikkerhed, såvel de europæiske turister i udlandet over for risici som fængsel eller kidnapninger, samt de turister, der løber risici inden for EU, ved hjælp af en lovpligtig turistassistanceforsikring, som der ville være brug for. Det er nødvendigt at fremme rundrejseturisme med campingvogn og autocampere som et godt eksempel på en mere bæredygtig og mindre overfyldt turisme. Det er nødvendigt at udvikle aktioner, der fremmer handicappedes adgang til turistforetagender og -tjenester, men de skal offentliggøres tilstrækkeligt, og det sker i mange tilfælde ikke.
Endelig vil jeg gerne gentage opfordringen til Kommissionen, til kommissær Verheugen i særdeleshed, om at udforske og undersøge de nuværende eller nye formler, der kan bruges til at håndtere de lokale og regionale uligheder, som den sæsonmæssige koncentration betyder for lande i Syden, f.eks. mit land. I dette tilfælde kunne aspekter eller foranstaltninger som f.eks. moratorier eller endog økoskatter, som er normale i Nordeuropa, i Deres eget land, på strandene langs Østersøen, også anvendes i Sydeuropa.
Marian Harkin (ALDE ).
   - Hr. formand, også jeg vil gerne komplimentere ordføreren, hr. Queiró, for et udmærket stykke arbejde.
Turismen er en af de hurtigst voksende sektorer i EU. I Irland alene androg indtægterne fra turismen i 2004 5 milliarder euro og tegnede sig for 3,9 % af bruttonationalproduktet. Fra mit eget perspektiv er jeg særlig interesseret i fremme af bæredygtig turisme af flere forskellige grunde. For det første er turismen en lokal industri - den er ikke afhængig af indenlandske investeringer - og det er ikke en mobil industri på den måde, at der ikke kan ske outsourcing eller udflytning af arbejdspladser. Desuden er det en arbejdskraftintensiv industri, og den giver således beskæftigelse til en bred vifte af mennesker. Derfor fortjener den fuldt ud støtte fra Kommissionen, og der bør etableres en budgetpost til fremme af turistsektoren.
Turismen har evne til at give beskæftigelse og fremme økonomisk aktivitet i sin egen og for sin egen region. Det er af særlig betydning i landdistrikterne, hvor antallet af arbejdspladser falder i de traditionelle erhverv landbrug og fiskeri. Jeg glæder mig over de kommentarer, ordføreren har fremsat, og som understreger behovet for at udvikle bondegårdsferier.
Med hensyn til turismen på landet er det nødvendigt at kæde projekterne sammen med henblik på markedsføring og annoncering for at skabe en kritisk masse, og det er af afgørende betydning at decentralisere turistfunktionerne til regionerne.
Spørgsmålet om adgang via luftveje og ad vej eller bane til fjernereliggende områder er også vitalt, og det samme gælder tendensen til kortere ferier. Det betyder, at turister ikke vil tilbringe to dage af en ferie på fire eller fem dage med at rejse til eller fra deres mål. Det er af særlig betydning i min region i det nordvestlige Irland. Den kortere turistsæson giver virkelig anledning til bekymring, med behovet for at sprede efterspørgslen ud over højsæsonen og fremme turistprodukter til folk med forskellig smag, forskellige interesser, på forskellige årstider og for forskellige aldersgrupper.
Jeg glæder mig over forslaget om at indføre en klassifikation på fællesskabsplan af hotelfaciliteter og fremme på EU-niveau af frivillige standarder på foranstaltninger til fremme af sikkerhedsaspekterne i hoteller og turistsektoren i almindelighed.
Endelig glædede det mig, da jeg mødte en gruppe handicappede fra Irland i går og i dag på deres såkaldte Freedom Drive i Strasbourg, at notere, at ordføreren har indbudt Kommissionen til at fremlægge et initiativ til at gøre turisme og fritidsetablissementer tilgængelige for folk med reduceret mobilitet. 
Michael Cramer (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne takke hr. Queiró varmt, fordi han har medtaget som en del af denne betænkning. I mange årtier delte jerntæppet Europa. Mindet om denne spaltning af kontinentet og overvindelsen af den bliver med også videregivet til kommende generationer. Allerede i dag deltager 12 EU-stater i dette projekt. Den tyske forbundsdag har allerede enstemmigt stemt for at beskytte den 1.400 km lange tidligere tysk-tyske grænselinje og gøre den tilgængelig for den bløde turisme. Det grønne bånd fra det nordlige ishav til Sortehavet står også under Mikhail Gorbatjovs beskyttelse og er velegnet til at fremme den europæiske identitet. Jeg glæder mig over den brede støtte i Europa-Parlamentet og håber, at medlemsstaterne sammen med Kommissionen nu hurtigt vil realisere det grønne bånd. Så kan man erfare europæisk historie, politik og kultur i ordets sandeste betydning. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ).
   - Turismen er ifølge subsidiaritetsprincippet medlemsstaternes ansvarsområde, og sådan bør det blive ved med at være.
Turismen bør udvikles på en bæredygtig måde ved at bidrage til en afbalanceret fysisk planlægning, respektere miljøet, fremme og værdsætte den kulturelle forskellighed og den historiske arv samt sikre, at de regionale og lokale myndigheder, de berørte instanser og befolkningerne inddrages.
Da det har høj prioritet at sætte ind over for den stigende usikkerhed og udbytning, som de ansatte i denne sektor udsættes for, er det afgørende at værdsætte deres arbejde, forbedre aflønningen, garantere sikre og stabile ansættelsesforhold og fremme faglig uddannelse.
Vi er uenige i dele af den foreliggende betænkning, ligesom vi mener, at der er andre dele, som der burde være langt større vægt på. Vi har derfor stillet ændringsforslag, der sigter på at styrke turismens rolle for den økonomiske og sociale samhørighed, dens forbindelse til den lokale virkelighed, behovet for at sikre beskæftigelse af høj kvalitet og betydningen af at bevare kulturarven.
Vi mener ikke, at det manglende retsgrundlag i traktaterne tidligere har været til hinder for, at der kunne gennemføres særlige foranstaltninger og programmer til fremme af turismen på fællesskabsplan. Derfor har vi stillet forslag om, at der indføres et fællesskabsprogram for denne sektor som supplement til medlemsstaternes indsats.
Turismen er en vigtig sektor med mange muligheder, der kan tilbyde det land merværdi, som også samtidig udvikler sin produktive kapacitet til fulde. 
Zita Pleštinská (PPE-DE ).
   - Eftersom jeg længe har beskæftiget mig med turismen, glæder jeg mig over hr. Queirós initiativ. Forslaget illustrerer i rigt mål turismens mangefacetterede natur og behovet for at koordinere den på europæisk niveau. Udviklingen af denne økonomiske sektor stimulerer ikke kun catering-, hotel- og transportbranchen, men i det lange løb også innovation, kultur, kunst og landbrug. Denne effekt vil utvivlsomt sætte skub i den økonomiske vækst og fremskynde de nationale økonomiers overgang til serviceøkonomier, ligesom den vil nedbringe det høje arbejdsløshedsniveau, som hersker i mange europæiske lande.
Udvikling af særlige typer af turisme såsom landbrugs-, wellness- eller kongresturisme ville gøre det muligt at overvinde visse negative aspekter ved branchen, særligt dens sæsonbetonethed. Kendte turistmål ligger ofte i grænseområdet mellem to eller tre medlemsstater, og fremme af turismen på europæisk niveau ville således også fremme udviklingen i grænseregioner, som ofte er marginaliserede.
Jeg mener ikke, det er nødvendigt at udvikle et nyt finansielt instrument til dette formål, det er tilstrækkeligt at koordinere de eksisterende. En anden opgave for EU kunne være at forbedre kendskabet til områder, som er mindre besøgte. Ud over de økonomiske og sociale aspekter skal man heller ikke forklejne de kulturelle aspekter.
Hvis folk lærer Europas kulturarv at kende, vil det øge bevidstheden om historien og bidrage til at opbygge en fælles europæisk identitet. Det fremgår klart af denne betænkning, at turismen har et stort potentiale. Derfor bør Europa også reagere så hurtigt som muligt og nyttiggøre dette potentiale til egen fordel. 
Herbert Bösch (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, efter at min kollega og ven hr. Leichtfried uforudset har måttet rejse hjem til Østrig, må jeg videregive nogle af hans tanker i denne forsamling. Det er glædeligt, at EU i denne fremragende betænkning tager spørgsmålet om turismen op og understreger turismens fremtrædende betydning for vækst og beskæftigelse. Europa er det vigtigste rejsemål på verdensplan. Turismen i Europa leverer som branche over 7 millioner direkte arbejdspladser og er også en af de brancher, som rummer det største potentiale for nye arbejdspladser.
Turismen er en branche, hvor det primært er de ansatte, der direkte præsterer tjenesteydelsen, og hvor den virksomhedsmæssige præstation i denne forstand er mere sekundær. Netop derfor er det vigtigt, at man i denne sektor i højere grad satser på at fremme arbejdstagernes kvalifikationer og samtidig er opmærksom på, under hvilke forhold tjenesteydelserne bliver præsteret. Der findes i dag regioner i Europa, hvor arbejdstagerne bliver hentet langt borte fra, fordi de lokale ikke længere ser sig i stand til at yde deres tjenesteydelser på de vilkår, de bliver tilbudt. Her er der også en opgave for EU.
Glædeligvis er - som hr. Leichtfried også gentagne gange har understreget - spørgsmålet om en koordineret ferieordning, en europæisk observation af disse ferieordninger, kommet med i betænkningen. Der skal være en fornuftig koordinering af de nationale og regionale ferieordninger fra EU's side. Vi ved, hvad det ville betyde for belastningen af vores infrastruktur, for de tilbud, der ville kunne tilbydes. Her er ordføreren kommet med en rigtig god idé, som fortjener vores fulde støtte. 
Alfonso Andria (ALDE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne give udtryk for min store tilfredshed med den fuldendte og bevidste indfaldsvinkel, som Europa-Parlamentet er nået frem til i det vigtige turismespørgsmål.
Hr. Queirós betænkning er glimrende, og derfor vil jeg gerne lykønske ordføreren. Jeg er enig med ham i, at det er nødvendigt at imødegå den internationale konkurrence ved at satse på effektive tjenester i høj kvalitet og på en bedre reklame for de europæiske turistmål.
Personligt mener jeg, at det er nødvendigt at styrke indsatsen, når det gælder uddannelsen i specifikke fag med det formål at give sektorens erhvervsdrivende reelle udsigter, reducere de negative konsekvenser af sæsonansættelsernes ustabilitet og sikre tjenester, der passer til efterspørgslens nye krav.
Derfor foreslår jeg via de ændringsforslag, som jeg har stillet, og som Transport- og Turismeudvalget har godkendt, at der oprettes et ad hoc-uddannelsesnet for turismekompetencer inden for allerede aktive fællesskabsprogrammer som f.eks. Erasmus.
Jeg foreslår ligeledes, at der tages højde for yderligere foranstaltninger, som tager sigte på en gradvis harmonisering af beskatningen af turismevirksomheders fortjeneste. Efter min mening er det også absolut nødvendigt med en uddannelsesindsats, der er rettet mod personale, som beskæftiger sig med modtagelse af og assistance til ældre og handicappede turister, så disse brugergrupper - der i stadig større grad tager på ferie - sikres lige rettigheder.
Endelig mener jeg, at vi bør ensrette de vurderingskriterier, der skal gælde for klassificeringen af hoteller og for harmoniseringen af turisterhverv.
Parlamentet tager efter min opfattelse et stort skridt i dag, nemlig med en indfaldsvinkel og opmærksomhed, der ikke længere er episodisk, men konstant, og som passer til det vigtige turismespørgsmål. 
Alyn Smith (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg vil ikke være nogen undtagelse under denne forhandling, når jeg nu komplimenterer ordføreren og skyggeordførerne. De har alle arbejdet meget hårdt for at kunne fremlægge dette fortræffelige arbejde.
Jeg tager kort ordet for at indvie Dem i nogle skotske erfaringer, særlig i forbindelse med punkt 36 om behovet for økomærkning i forbindelse med bæredygtig turisme.
I Skotland har vi haft sådan en ordning i nogle år. Den Grønne Forretningsplan For Turisme forvaltes på vegne af Visit Scotland, et kommercielt - dog ikke profitorienteret - selskab. Den fremmer bæredygtighed, giver praktiske råd til virksomheder og skaber lige betingelser, en godkendelsesordning, der sikrer en ensartet kvalitet blandt de 500 tilsluttede virksomheder, som alle er turistattraktioner af god kvalitet. Jeg mener, det er en model, som kunne fungere udmærket, når den blev udstrakt til andre lande i hele Europa. Jeg mener, der er meget, der taler for det.
En turisme, der er fokuseret på det bæredygtige, vil automatisk fokusere på kvalitet, som i sidste ende er det, forbrugeren nu om stunder forlanger. I Skotland har vi haft nogen succes med dette, selv om vi også har noget at lære af det. Denne betænkning giver en ramme for udveksling af bedste praksis, og den har vores fulde støtte. 
Armando Dionisi (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne lykønske hr. Queiró med det glimrende arbejde, han har udført. Turismen er en grundlæggende aktivitet for mit land, Italien, og for min by, Rom. Derfor er hans betænkning særligt vigtig for mig.
Turismen er en vigtig ressource, når det gælder om at skabe stærk vækst i beskæftigelsen i en tid med alvorlig økonomisk krise. Europa er et naturligt turistmål, ikke blot fordi vi er det kontinent, som er rigest på historie, kunst og kultur, men også på grund af vores tilgang til turismen, der bygger på kvalitet og på respekt for miljøet og området, dvs. rejsen som en form for kulturberigelse.
Jeg vil kort nævne to grunde til, at vi efter min mening ikke længere kan betragte turismen som en politik, der udelukkende er medlemsstaternes kompetenceområde, men at det tværtimod er nødvendigt at sørge for en europæisk indsats. Det skal vi for det første gøre for at fremme turismen i Europa som en form for udvikling og gensidigt kendskab, og det skal vi for det andet, fordi den økonomiske stagnation og de internationale udfordringer kræver, at vi tænker på turismen globalt. Vi skal tiltrække den nye efterspørgsel fra Kina, Brasilien og Indien ved at tilbyde en samlet pakke, hvor vi fremmer destinationen Europa som helhed.
Vi har ikke råd til at gå glip af denne udfordring i en sektor, hvor vi har de største muligheder for vækst, udvikling og beskæftigelse. Betænkningen indeholder forskellige punkter, som vi kan stille intelligente forslag ud fra. Førsteklasses turistmål, en reduktion af momssatserne for turistbranchens erhvervsdrivende og fremme af agroturisme, der er en særlig italiensk form for landbrugsturisme, som skal opmuntre landmændene til ikke at forlade landområderne, og hvor man opprioriterer de lokale specialiteter.
Endelig vil jeg i lyset af de seneste dramatiske begivenheder minde om, at det er nødvendigt, at Europa garanterer sine turisters sikkerhed. I den forbindelse skal Parlamentet snarest vedtage forordningen om de sorte lister, men også alle de foranstaltninger, der er nødvendige for at kunne gøre en hurtig indsats for at imødegå kriser som attentaterne i de sidste par måneder.
De målsætninger, der er fastlagt i betænkningen, er ambitiøse og innovative, og derfor beder vi, hr. kommissær, om opmærksomhed og en passende finansiel støtte til en sektor, der er af afgørende betydning for hele Europa. 
Zita Gurmai (PSE ).
   - Hr. formand, som vi alle ved, kan turismen bidrage til, at man når Lissabon-målene. Europa er verdens foretrukne turistmål, men nu hvor nye konkurrenter dukker op, kan vi, som det allerede er nævnt, kun opretholde denne situation ved at skabe bedre turistfaciliteter, tjenesteydelser af højere kvalitet samt oplysning og et højt niveau af forbrugerbeskyttelse og sikkerhed. Dette kræver samarbejde mellem offentligheden og den private sektor.
Da jeg kommer fra en ny medlemsstat, understreger jeg, at vi alle har fordel af udvidelsen på turistområdet, så kommende udvidelser vil yderligere forstærke sektorens økonomiske vægt og betydning for europæisk vækst. Som næstformand for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling er jeg sikker på, at turismens vækst vil føre til flere muligheder, udsigter og rimelige arbejdsbetingelser for kvindelige ansatte, der udgør flertallet af arbejdstagerne i denne sektor, såvel som forretningskvinder inden for turismen og, hvad der er vigtigst, føre til flere arbejdspladser for kvinder.
I forbindelse med udviklingen af turismen må vi ikke glemme de socialt sårbare grupper, folk med handicap, der udgør mere end 10 millioner europæere. Jeg glæder mig over initiativet til at gøre turist- og fritidsetablissementer, faciliteter, tjenesteydelser og rejseruter tilgængelige for folk med nedsat mobilitet og handicap.
Jeg understreger, at dette er en stor udfordring for de nye medlemsstater, som må overvinde store ulemper inden for denne sektor. Turismen har stadig ikke fået den opmærksomhed, den bør have, inden for EU. Der er ingen hjemmeside om turisme i EU-portalen, og Eurostat offentliggør kun få turiststatistikker. Jeg anbefaler derfor, at vi får et "europæisk turismeår", der bliver ledsaget af en lang række begivenheder og programmer, som sætter fokus på den sociale og økonomiske betydning af turismen. Erfaringer med praksis i medlemsstaterne på dette område er vigtig, og et øget samarbejde mellem medlemsstaterne om bedste praksis kan være nyttigt. 
José Manuel García-Margallo y Marfil (PPE-DE ).
   - Hr. formand, tro mig, når jeg som spanier og valencianer blev meget bekymret over denne betænkning. Jeg vil begynde med at sige, at min kollega, hr. Queiró, har beroliget mig fuldstændigt på dette område. Jeg vil derfor begrænse mig til at gentage nogle idéer, gentage andre og tilføje nogle nye.
Betænkningen begynder med at understrege turismens betydning fra et kulturelt og økonomisk synspunkt. Fra et kulturelt synspunkt, og da vi har henvist til vores egne erfaringer, tror jeg, at overgangen i mit land fra diktatur til demokrati var muligt, fordi vi ønskede at være som de øvrige europæere, og vi vidste, hvordan europæerne var takket være turismen. Takket være turismen formåede Spanien også at komme ud af fattigdommen og sætte kurs mod en ny økonomisk horisont. Dette burde have retfærdiggjort en mere fremtrædende behandling i traktaterne, men det er ikke tilfældet. Men siden da er der sket nye ting: Det øgede antal rejser, den nye teknologi, den forventede levealder og indkomsterne, som fremmer turismen for personer i den tredje alder, og her vil jeg gerne sige - uden at have hørt det - han har været så venlig at fortælle mig om det - at jeg fuldt ud støtter det forslag, som min hr. Yáñez vil stille herom. Der er bare brug for sund fornuft.
Den øgede turisme har rejst nogle problemer i forbindelse med bæredygtighed, økologisk balance - der er blevet understreget her - fysisk sikkerhed, fødevaresikkerhed, retssikkerhed i forbindelse med forsinkelser, misligholdelse af kontrakter og time sharing og konkurrenceevne. Og her vil jeg gerne endnu en gang understrege spørgsmålet om momsens betydning for den særlige ordning for rejsebureauer og de reducerede momssatser, som fru Sudre henviste til.
Hr. kommissær, jeg vil gerne tale om en ny ting, der ikke står i betænkningen: Oprindelsesstaternes kompensation til modtagelsesstaterne for de sundhedsydelser, der ydes der. Jeg synes, at det er et særdeles vigtigt spørgsmål.
Jeg vil slutte med varmt at ønske min kollega tillykke med hans fremragende indsats. ,Queiró.
Stavros Arnaoutakis (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, også jeg vil gerne ønske ordføreren tillykke med hans fremragende betænkning. En bæredygtig europæisk turisme kan og skal bidrage til at opretholde høje og stabile niveauer for økonomisk vækst, særligt i turistregioner, hvor turismen er det vigtigste grundlag for økonomisk og social levedygtighed. Turistindustrien, som primært tiltrækker kvinder og unge mennesker, yder et væsentligt bidrag til at styrke beskæftigelsen og er i tråd med filosofien bag Lissabon-strategien.
Vi befinder os imidlertid i en meget kritisk fase for udviklingen af turismen på globalt niveau, og dette påvirker også direkte vores beskæftigelsespolitik og konkurrencen i branchen, som omfatter tusindvis af små og mellemstore virksomheder.
Selv om turistpolitikken hører under medlemsstaternes kompetence, er denne branches betydning på europæisk niveau så stor, at der bør oprettes en budgetpost herfor på Fællesskabets budget. Samtidig er der behov for en bedre koordinering mellem medlemsstaterne, så vi er parate og rede til at møde de nye udfordringer, som følger af ændringer i turisttrends og økonomiske og sociale ændringer på europæisk og internationalt niveau.
En grundlæggende forudsætning for at udforme en turistpolitik er et dybtgående kendskab til særegenheder og problemer på lokalt niveau. For at opnå det må vi anvende videnskabelige redskaber og metoder, investere i forskning og udvikling og skabe et europæisk netværk af regionale turismeovervågningscentre for at koordinere og overføre teknisk knowhow.
Den europæiske turismes svar på den aktuelle konkurrenceudfordring skal især omfatte konkurrencedygtige turistvirksomheder, som kan levere tjenesteydelser af høj kvalitet, der ikke har negativ indflydelse på miljøet og ikke vil ændre den lokale kultur. Den europæiske turisme skal reagere ansvarligt og lægge vægt på EU's økonomiske og kulturelle værdier. 
Stanisław Jałowiecki (PPE-DE ).
   -  Hr. formand, først vil jeg gerne komme med en indlysende bemærkning, nemlig at turisme ikke direkte er underlagt EU-lovgivning. Min anden bemærkning er helt klart baseret på Queiró-betænkningen, nemlig at vi ikke må negligere eller helt se bort fra et så vigtigt aspekt af det sociale, kulturelle og økonomiske liv.
Der er blevet fremført mange argumenter til fordel for denne tilgang under forhandlingen i dag, og jeg vil gerne tilføje endnu et, som efter min mening ikke er helt uden betydning. Turisme er også en form for kommunikation mellem mennesker, for turister besøger ikke kun monumenter og turistattraktioner, de møder også, og frem for alt, nye mennesker, som de ikke kendte før. Eventuelle tidligere fordomme, negative stereotyper eller minder om kedelige historiske begivenheder blegner og forsvinder i løbet af sådanne møder, og faktisk er personlig kontakt med andre mennesker den eneste måde at ændre sådanne holdninger på. Mennesker, som kommunikerer med hinanden, holder op med at være fremmede, og det er en afgørende lektie for det udvidede EU og især for unge mennesker.
Jeg foreslår derfor, at man bruger Socrates- og Erasmus-programmerne som modeller for at udvikle turistprogrammer for unge mennesker. Vi bør give dem mulighed for at lære hele Europa at kende, fra Spanien til Estland og fra Sverige til Malta og Cypern. Det ville skabe en langt større gensidig forståelse, end det har været tilfældet hidtil. Jeg mener, at man bør arbejde seriøst på programmer af denne art, og at man ikke bør spare på hverken tid eller penge i denne forbindelse. 
Emanuel Jardim Fernandes (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne takke Luís Queiró for hans fremragende betænkning og for hans imødekommenhed over for bidrag fra mange medlemmers side.
Da jeg kommer fra et land, Portugal, og fra et område, Den Autonome Region Madeira, hvor turismen har stor betydning for udviklingen, forstår man nok, at jeg er meget interesseret i denne betænkning, og jeg vil nu redegøre for, hvorfor jeg støtter den, og hvilke forslag jeg selv har.
På grund af sin betydning på europæisk, nationalt og regionalt plan, den beskæftigelse, som den skaber, og de mange virksomheder, den nye teknologi og den innovation, som den befordrer, må turismen anses for et af de felter, hvor Lissabon-strategien kan fremmes.
Turismen kan også medvirke til at diversificere økonomien og udvikle landdistrikter og regioner, der fra naturen eller med hensyn til befolkningen er ugunstigt stillede, f.eks. regionerne i den yderste periferi, på øer eller i bjergegne eller tyndtbefolkede områder længst mod nord. EU er verdens største turistmål, og EU-borgerne er dem, der mest søger turistmål andre steder.
Skønt turismen fortsat hører under medlemsstaternes og deres regionale og lokale myndigheders beføjelser, bør den alligevel blive genstand for EU's retningslinjer, politikområder og aktioner. EU bør støtte, samordne og supplere medlemsstaterne. Der må være større integration og sammenhæng mellem medlemsstaternes og Unionens indsats for turismen.
For at Unionen kan påtage sig opgaver i relation til turismen, vil jeg gerne foreslå, at Kommissionen giver den mere effektive strukturer og passende finansielle midler i de finansielle overslag, herunder til fremme af destination Europa, og indfører mekanismer til fremme af større samarbejde og udveksling af oplysninger mellem Unionens, medlemsstaternes og deres regioners instanser.
Turismen bør leve op til europæiske standarder, der sikrer, at alle med ansvar for området beskytter miljøet, varetager den fysiske planlægning, sørger for uddannelse til de beskæftigede i sektoren og værner om de kulturelle traditioner. Hvad angår turisternes sikkerhed og rettigheder, mener vi, at der særlig bør lægges vægt på ...
Andreas Schwab (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, også jeg vil indlede med at takke min kollega hr. Queiró for hans innovative betænkning om bæredygtig turisme. Jeg kommer fra Südbaden, en region, hvor Schwarzwald ligger i centrum, og hvor turismen virkelig sikrer rigtig mange vigtige arbejdspladser, netop i landområderne, hvor overgangen fra landbrug til servicesamfund skal lykkes.
Jeg tror imidlertid ikke, at vi nødvendigvis har brug for europæiske ordninger på mange områder, og til forskel fra mange kolleger vil jeg bestemt ikke opfordre Dem, hr. kommissær Verheugen, til at komme med flere ordninger på dette område. Det vigtigste, turisterne i Europa har brug for, er velfungerende jernbaner og trafikveje. Det omfatter utvivlsomt også flyruterne, selv om der er nogle kolleger, som ikke bryder sig om det.
Hvis vi tager fat på at koordinere ferieordningen, må vi, til forskel fra solskinsdirektivet, som jo blev svækket lidt her til morgen, forsøge meget langsigtet og forsigtigt at gøre medlemsstaterne opmærksom på, at direktivet er udarbejdet i enighed med de berørte mennesker og ikke skal forstås som noget, der bliver påtvunget fra Europas side.
Et andet punkt, som jeg tror er helt afgørende for Europa, er spørgsmålet om, hvordan man kan garantere sikkerheden i ferieanlæggene i Europa. Vi har alle hørt om de ramte, og ni af de 10 ofre, som forulykkede i Sölden i Tirol, kom fra min valgkreds. Hvis der ofte sker sådanne ulykker i Europa, lider turismen nok mere under dét, end hvis det ene eller andet punkt i direktivet ikke bliver gennemført.
Derfor appellerer jeg til Dem, hr. kommissær, for at vi på sikkerhedsområdet inden for turismen træffer de foranstaltninger, som vi kan træffe i EU, og derudover satser på mangfoldigheden i den europæiske turisme, for det er netop den, der er dens styrke. 
Luis Yañez-Barnuevo García (PSE ).
   - Hr. formand, jeg tilslutter mig de varme lykønskninger af hr. Queiró på grund af hans fremragende betænkning, og jeg henvender mig til kommissæren for at sige følgende til ham: "Günter, læg mærke til punkt 28 i betænkningen, hvor vi foreslår, at Kommissionen udarbejder et program for lavsæsonturisme for personer i den tredje alder, som vi kalder Ulysses. I Spanien har vi haft et sådant program i 20 år. Det drejer sig om IMSERSO's ferierejser. Søg nærmere oplysninger via Deres tjenestegrene, for de har stor succes".
Et program af denne karakter har fem grundlæggende mål: 1) at forbedre livskvaliteten for vores mindrebemidlede ældre, hvoraf mange ikke har haft lejlighed til at rejse, se havet og lære andre lande at kende, 2) at skabe beskæftigelse på hoteller, restauranter, transportmidler osv., som i lavsæsonen er nødt til at lukke eller skære drastisk ned på staben, 3) skabe efterspørgsel og vækst i den europæiske økonomi via større aktivitet og forbrug, 4) fremme det europæiske borgerskab, som Socrates og Erasmus gør det for de unge, 5) det drejer sig ikke om en udgift, men om en investering, for erfaringerne fra Spanien viser, at gevinsterne overstiger det, som regeringen hvert år budgetterer, med 1,8 %, og det alene via skatterne og gevinsterne på socialsikringsområdet, uden at medregne de indirekte og afledte gevinster.
Vi har kaldt det Ulysses på grund af den store rejsende fra Itaka, men hr. kommissær, hvis De foreslår os det, vil vi kalder det for GÜNTER-programmet.
Alexander Stubb (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne sige tre ting. For det første mener jeg, at dette er et meget vigtigt område. Jeg kommer fra Finland, så jeg vil ikke gøre dette til en reklame for et mobiltelefonselskab, men det er den bedste måde at bringe folk i forbindelse med hinanden på. Karl Deutsch talte om det i 1930'erne. Det er en måde, hvorpå man kan krydse grænser. Hvis man tager til Algarve, bliver man forelsket i Portugal, hvis man tager til Marche, bliver man forelsket i Italien, hvis man tager til Costa del Sol, kunne man blive forelsket i Spanien, og hvis man tager til Provence, bliver man forelsket i Frankrig. Så enkelt er det.
Oven i dette får vi vækst, bruttonationalprodukt. 4 % af bruttonationalproduktet stammer fra turistsektoren, med 6 millioner beskæftigede og 2 millioner små og mellemstore virksomheder i denne sektor, så den er meget vigtig og på mange måder et nøgleområde.
For det andet er det et vækstområde. Der er virkelig vækstpotentiale i servicesektoren. På denne måde er det en vigtig del af Lissabon-processen. Vi har en befolkning, der bliver ældre, en befolkning med flere penge og mere tid, en befolkning med mere tid til at rejse. Alt det er godt.
For det tredje støtter jeg den betænkning, der er blevet udarbejdet af min kollega. Det er en fremragende betænkning. Der er en ting, jeg finder uheldig, men det kunne ordføreren ikke gøre noget ved, og det er, at vi ikke fik turismen med i traktaten, for traktaten er endnu ikke trådt i kraft, men jeg mener, at klassifikationssystemet i betænkningen er godt.
Endelig håber jeg, at hr. Berlusconi og hr. Chirac læser denne betænkning og bliver inspireret til at rejse rundt i Europa og smage forskellige slags mad. 
Justas Vincas Paleckis (PSE )
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, siden 1. maj sidste år er strømmen af turister til de 10 nye medlemsstater steget med imponerende fart. Det medfører større budgetindtægter og mulighed for at opdage og lære de mindre kendte stater på turistkortet at kende, men det medfører samtidig nye udfordringer. I de nye medlemsstater er vi heldige at kunne trække på de ældre EU-medlemsstaters erfaring og dermed undgå at gentage deres fejl. Den øgede turisttilstrømning til Centraleuropa forventes at lette trykket på de EU-områder, der i øjeblikket lider under den mere end rigelige turiststrøm. Turistinfrastrukturen i de nye medlemsstater er stadig ikke på niveau med de gamle medlemsstaters, som derfor tilbyder fristende nye investeringsmuligheder. Der er mange uberørte naturressourcer i de centraleuropæiske stater, herunder i Litauen. Formålet med bæredygtig turisme er at bevare og beskytte naturen og landskabet samt infrastrukturen i byerne og landdistrikterne. Især ser bondegårds-, kultur-, sports- og sundhedsferie ud til at være særligt lovende områder. Som følge af deres lave priser er landene attraktive for unge, selv om ældre også er villige til at rejse til Litauen på grund af det sunde lokale klima. 
Turisterne er interesseret i historien, men de tragiske, historisk vigtige og endda komplicerede hændelser i de seneste årtier bør ikke blive trivialiseret eller fremstillet på en Disneylands- eller kitschagtig måde. Revisionen af det sjette direktiv om omsætningsafgifter for at indføre en afgiftslettelse for turismeindtægterne er vigtig for alle medlemsstaterne i EU, og især for de nye medlemsstater. Ved at reformere turistbranchen fremmer EU økonomisk vækst og gensidig forståelse. Det vil også yde et betydeligt bidrag til at eliminere de grænselinjer, der fortsat deler Europa.
Bogusław Sonik (PPE-DE ).
   -  Hr. formand, turisme er en rejse. Tidligere var rejsende mennesker, som drog ud i verden for at lære mere om den, for at lære noget og for at komme hjem med nye erfaringer og kundskaber. Under deres rejser gennem Europa besøgte de også universiteterne. Det førte til, at der opstod en europæisk identitet, en bevidsthed om europæiske værdier og et Europa af universiteter, katedraler og fremragende kunstnere og håndværkere.
I dag er turismen blevet en jagt på øjeblikkelig nydelse. Jeg har ofte lejlighed til at citere de franske skiskolers slogan, som lyder, at "nydelse er noget, der skal læres". Kun når vi gør en indsats for at opnå nye færdigheder eller viden, sætter vi pris på dem. Desværre kan den moderne turisme i høj grad sammenlignes med at besøge en europadækkende kæde af supermarkeder, som alle hylder samme principper, nemlig at være billige, let tilgængelige og helst identiske i de fleste tilfælde.
I dag rejser folk med lynets hast. Vi har mindre og mindre tid, så vi sluger den ene turistattraktion efter den anden. Turistindustrien tilpasser sig dette fænomen ved at sælge så mange farvebilleder som muligt af havet, bjergene og swimmingpoolene. Sætningen "turisme skaber job" bliver gentaget som et mantra, men prisen for disse job er ofte tankeløs jagt efter det højeste besøgstal. Det resort eller den attraktion, som har det højeste antal besøgende, betragtes som det bedste.
Denne betænkning er vigtig, fordi Europa skal fremme kvalitetsturisme og håndtere udfordringen fra masseturismen. Det gælder især, fordi Europa nu støtter udviklingen af regionale lufthavne og billige flyselskaber. Ordet "rejse" bør få sin oprindelige betydning tilbage. Der skal skabes uddannelsesprogrammer, som sigter mod at beskytte de naturlige miljøer og den historiske arv, og der er behov for nye initiativer for at fremme en bæredygtig turisme. Vi må ikke glemme, at kærlighed til verdens arv, naturen og det ikke-materielle stammer fra kendskab til værdierne i den verden, der omgiver os, eller med andre ord fra vores egne "små fædrelande".
Teresa Riera Madurell (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne støtte hr. Yáñez' forslag og fremhæve forslaget om oprettelsen af Ulysses-programmet som et af de mest interessante bidrag til betænkningen. Det drejer sig om en meget positiv foranstaltning, ikke kun på grund af det, den betyder for en forbedring livskvalitet for de ældre, men også for de gevinster, det kan give konsoliderede turistområder, som f.eks. Balearerne, det område i Spanien, jeg stammer fra. At kunne forlænge turistaktiviteterne ud over højsæsonen betyder mere og bedre beskæftigelse for disse områder, og det vil diversificere udbuddet, da det gør det muligt at modtage en turisme, der ikke kun søger sol og strand, men kultur og miljø.
Hr. Verheugen, det er meget vigtigt, at Kommissionen i tråd med den linje, der er lagt i betænkningen om bæredygtig og miljøvenlig turisme, fremmer aktioner, der tvinger regeringerne i turistområder som mit til at holde sig til den retning, der er lagt i betænkningen, når de foretager nye tiltag.
Rodi Kratsa-Τsagaropoulou (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, forhandlingen i dag om perspektiverne for bæredygtig turisme i EU har vist sig at være både meget vigtig og interessant. Den finder sted mod slutningen af sommerens turistsæson, som vi alle har gjort vores personlige erfaringer med, og den bliver afholdt for første gang efter de 10 nye medlemsstaters nylige tiltrædelse af EU, som de forbedrer med deres enestående turistmål.
Samtidig er det med hr. Queirós betænkning første gang, at de mange facetter af økonomisk aktivitet i turismen bliver fremlagt sammen med dens virkninger gennem hele det økonomiske spektrum, samfundet, de naturlige og kulturelle ressourcer og den mellemfolkelige kontakt. Det er meget tilfredsstillende, at Kommissionen, som kommissæren sagde, fokuserer på den førende rolle, som den europæiske turisme kan spille i fremtiden. Det kræver imidlertid en særlig opmærksomhed og en seriøs strategi, for vi må ikke glemme, at væksten i turismen i EU i første halvdel af 2005 kun var på 5 %, sammenlignet med 17 % i Mellemøsten som helhed og omkring 10 % i USA.
Jeg vil derfor især gerne fremhæve den merværdi, som EU kan tilføre medlemsstaternes politikker. Foruden udvikling af sikker transport på nationalt og transeuropæisk niveau er der også andre forslag i betænkningen, som er yderst vigtige. Jeg tænker på samarbejde og koordinering af betingelserne for tredjelandsstatsborgeres indrejse, samarbejde om turiststrømmen i højsæsonen for at afhjælpe uligevægten mellem områder, som er ved at drukne i turister, og andre, som forsøger at tiltrække turister, om fremme af turistprogrammer som Ulysses-programmet, om uddannelsesudveksling og mobilitet, så vi får certificering af erhvervskvalifikationer, og også om en struktureret præsentation af Europa som turistmål med diversitet og naturligvis om budgetposten for turisme i EU. 
Corien Wortmann-Kool (PPE-DE ).
   - Hr. formand, indledningsvis vil jeg gerne komplimentere hr. Queiró for denne betænkning og for det glimrende samarbejde om dens tilblivelse. Det er særdeles positivt, at der nu udvikles en vision for bæredygtig turisme på europæisk plan. Og i erkendelse af at hovedparten af foranstaltningerne skal træffes af medlemsstaterne, må vi fastslå, at der også er problemer, som EU bør bekymre sig om. Turisme er som bekendt en meget vigtig sektor for de europæiske borgere og også for den europæiske økonomi. Det er en ambitiøs betænkning, der er udarbejdet, og jeg er derfor også interesseret i at høre, om kommissæren vil komme ind på disse forhold, og med hvilke konkrete forslag og foranstaltninger Kommissionen agter at håndtere opgaven.
Det er ikke kun en opgave for Kommissionen, men også for Rådet. Betænkningen indeholder således også en appel til Rådet om at fremme beslutningsprocessen vedrørende nedsatte momssatser. Jeg er gået stærkt i brechen for denne sag, for nedsatte momssatser er et meget vigtigt anliggende for turistsektoren. Der knytter sig mange job til denne sektor, og den nedsatte momssats for hoteller bør være en permanent mulighed i alle medlemsstater. De bør også på struktureret vis kunne nedsætte momssatsen for restauranter.
Det er beklageligt, at Rådet ikke er til stede, for jeg var egentlig meget interesseret i at høre, om Rådet forventer at nå til enighed herom inden årets udgang. Måske kan kommissæren kommentere betænkningen, og måske bør vi fra Europa-Parlamentets og Kommissionens side lægge mere pres på Rådet, for at der omsider træffes en afgørelse. De forslag, der her stilles, er set i lyset af de aktuelle økonomiske konjunkturer meget vigtige for beskæftigelsen.
Jeg støtter ønsket om en kvalitetsklassificering for turistsektoren, under forudsætning af at vi fuldt ud udnytter den ekspertise, der ligger i sektoren.
Lad mig afslutningsvis sige, at vores udvalg ikke for intet bærer navnet Transport- og Turismeudvalget, det vidner hr. Queirós glimrende betænkning om. 
Reinhard Rack (PPE-DE ).
   - Hr. formand, turismen er for store dele af Europa en ægte vækstbranche og især en branche, hvor der stadig findes arbejdskraft og ikke kun maskiner. Derfor er turismen en integreret del af vores Lissabon-strategi. Vi opgiver ikke håbet om, at man i denne forbindelse ikke blot vil fortsætte med at snakke, men også virkelig vil handle.
En af de opgaver, som jeg især gerne vil lægge Kommissionen på sinde, er et centralt anliggende for Østrig, der som bekendt er et turistland både sommer og vinter. Vi oplever år efter år, halvår efter halvår det samme, nemlig at alt er fuldt belagt i nogle få uger, og vejene kvæles i trafik. Et par uger senere ville meget være lettere - hvis der altså stadig var turister i landet.
En bedre koordinering af de nationale og regionale ferieordninger og især også de store industriferier i Deres land, hr. næstformand, i Nederlandene og i Belgien, ville have stor virkning i det centraleuropæiske område og især for turismen give en virkelig aflastning og nye chancer.
I denne forbindelse har vi ikke brug for et diktat ovenfra, et diktat fra Bruxelles! Men vi har hørt, og vi har diskuteret det i forbindelse med den europæiske forfatning, at man kan udrette meget med koordinationsmetoden, hvis den bliver gennemført seriøst og ordentligt. Således betragtet, hr. kommissær, kan vi kun ønske Dem held og lykke og håbe, at vi snart får bedre koordinerede ferieordninger i Europa, til gavn for branchens vækst og turisternes vel. 
Paul Rübig (PPE-DE ).
   - Hr. formand, bæredygtighed vedrører os alle. Bæredygtighed er naturligvis ikke kun et økologisk spørgsmål, men også et økonomisk. Vi må stræbe efter, at virksomhederne kan overleve, og her er det ikke kun skattemæssige aspekter, der spiller en rolle, det handler også om, at virksomhederne skal have mulighed for at investere i fremtiden, så der opstår et bæredygtigt tilbud, som kan udnyttes i den globale konkurrence.
Derfor hilser jeg i Budgetudvalget hr. Mulders initiativ velkommen, som især har specialiseret sig i de små og mellemstore virksomheders finansiering, sammen med Den Europæiske Investeringsfond, om fremover primært at stille garantier til rådighed, lån til erstatning for egenkapital, kautioner, for inden for turismen bæredygtigt at sørge for, at risiko- og investeringskapitalen i disse virksomheder også bliver sikret på lang sigt. Et af de største problemer i turistsektoren er nemlig den negative egenkapital - mange virksomheder går konkurs, og dermed går der også mange arbejdspladser tabt.
Vi skal snart have en debat om Basel II. Netop debatten om Basel II er et overlevelsesspørgsmål for turismen, fordi likviditeten ganske enkelt er det afgørende overlevelsesspørgsmål i enhver virksomhed. Derfor beder jeg kommissæren om netop i dette program at fortsætte sit engagement for de små og mellemstore virksomheder. Her har han allerede ydet et forbilledligt arbejde, og hvis vi holder fast i det, kan vi præstere det bedste for turismen. 
Günther Verheugen,
    Hr. formand, mine damer og herrer, jeg har fået mange og meget vigtige inspirerende idéer fra denne forhandling og især en bred enighed om, at turismen er en vækstpool for Europas fremtid og skal prioriteres højere i den samlede europæiske politik.
Derfor er det jo allerede også aftalt, at vi i oktober skal afholde et europæisk turistforum på Malta, hvor jeg for første gang vil forklare grundlinjerne i Kommissionens fremtidige turistpolitik. Desuden er det hensigten i begyndelsen af det kommende år, som jeg allerede har meddelt i Deres udvalg, at fremlægge en grundlæggende revision af EU's hidtidige turistpolitik i form af en ny strategi, hvor jeg gerne vil tage alle de idéer med, som jeg har fået fra forhandlingen i dag. Og det var rigtig, rigtig mange.
Jeg vil kun komme med en helt klar begrænsning. For så vidt som talerne her i eftermiddag har rejst krav om protektionisme, interventionisme eller subsidier, så kan jeg ikke stille dem nogen forhåbninger i udsigt. Kommissionens forestillinger vil ligge langt fra enhver form for statslig intervention, statslig protektion og særligt også subsidier. Vi vil helt sikkert ikke åbne nogen ny subsidiesektor, men tværtimod bruge alle de instrumenter, vi har til at påvirke rammebetingelserne for en økonomisk sektor positivt, til at skabe rammebetingelser.
Men jeg vil lige så klart sige til Dem, at jeg vil aldrig acceptere, at det skulle være Kommissionens opgave at sørge for et program for "turisme og gamle mennesker". Hvis turistbranchen mener, at den må gøre noget særligt for gamle mennesker, så må den være så venlig selv at gøre det. Kommissionen vil i hvert fald ikke gøre det. Vi kan opfordre til det, men vi vil ikke overtage turistbranchens opgaver, men sørge for, at turistbranchen har nogle betingelser, som den kan udvikle sig under. Men de damer og herrer må selv drive forretningen, det vil vi helt sikkert ikke tage fra dem.
Jeg tror, vi vil nå til enighed på dette grundlag, og helt sikkert også på det grundlag, at vi ikke vil falde tilbage til kravet om stadig flere europæiske regler, standarder og forskrifter. Det undrede mig noget, at jeg i eftermiddags hørte nogle kræve mange nye europæiske forskrifter, og jeg siger klart nej til det. Hvis det står til Kommissionen, kommer der ingen europæiske standarder for hoteller, restauranter eller turistbusser. Det kunne lige mangle, at Kommissionen også skulle ansætte tusindvis af kontrollører for at konstatere, om man i de europæiske restauranter overholder visse af Kommissionen fastsatte minimumskvaliteter …
Jo, det var det, De sagde, og jeg siger klart nej til det. Turistbranchen må venligst selv nå til enighed om sine egne kvalitetskrav. Så snart det handler om sikkerhed, er det noget andet, og de pågældende bestemmelser findes allerede. Kvalitetsstandarder på bestemte erhvervsområder må erhvervslivet imidlertid selv regulere og selv gennemføre, det er ikke de offentlige lovgiveres ærinde. Og her vil jeg også bede Europa-Parlamentet om for en gangs skyld at være konsekvent og ikke på den ene side kritisere Kommissionen for, at den blander sig for meget i erhvervslivets anliggender, og så på den anden side blive ved med at forlange, at vi skal påtage os erhvervslivets opgaver.
Men uanset denne disput tror jeg, at der er rigtig mange fælles punkter, som er kommet frem i denne forhandling, og jeg er helt sikker på, at vi kan skabe en fælles, fremtidsorienteret turistpolitik. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 12.00.
Zita Gurmai (PSE ).
   - Kære kolleger!
Et godt helbred er af afgørende betydning for fysisk og åndeligt velbefindende. Så lige adgang til sundhedstjenester burde være obligatorisk i EU. 
Der er alvorlige udfordringer, som må fremhæves.
Kvinder har særlige sundhedskarakteristika, deres sundhedstilstand afgøres også af socioøkonomiske faktorer, såsom lavere levestandard, højere arbejdsløshed, lavere løn.
Mange sundhedsproblemer rammer kun kvinder eller rammer dem på en anden måde.
I den seneste tid er mange mennesker blevet opmærksomme på, at kvinder og mænd bliver behandlet forskelligt af disse tjenester.
Der er ikke mange oplysninger om den anderledes virkning af medicin på kvinder. Selv den medicin, der er specielt beregnet til kvinder, bliver normalt kun testet på mænd.
Der er langt flere kvinder end mænd, der arbejder inden for sundhedssektoren, men de er underrepræsenteret inden for beslutningstagningen i denne sektor.
Jeg må fremhæve den vold og det misbrug, som kvinder har været udsat for fra mænd, der står dem nær, og gennem menneskehandel og prostitution. Det forårsager alvorlige fysiske og psykologiske sundhedsproblemer og påvirker også børnenes sunde udvikling.
Programmer til screening i forbindelse med mammografi (for at forhindre brystkræft) findes kun i ni medlemsstater!
Fattigdom påvirker sundheden. Fattigdom har stadig en kvindes ansigt. 120 millioner kvinder lever i fattigdom. Situationen er særlig alvorlig for romakvinder i Central- og Østeuropa. 
Sebastiano (Nello) Musumeci (UEN ).
   - Jeg vil gerne takke hr. Queiró for hans glimrende betænkning.
Jeg vil blot komme med nogle korte betragtninger. Vi har efterhånden alle i mange år været klar over, hvilken vigtig rolle turismen spiller for udviklingen af de lokale økonomier og beskæftigelsen, ikke mindst af kvinder og unge. På den europæiske konference om turisme og beskæftigelse, som det luxembourgske formandskab afholdt i november 1997, understregede man allerede den tiltrækningskraft, som turismen har på unge og kvinder, idet den ofte giver dem det første job. Også derfor støtter vi i UEN-Gruppen fuldt ud anmodningen til Kommissionen og Rådet om i forbindelse med vedtagelsen af de strukturpolitiske instrumenter for 2007-2013 at sørge for en integreret indfaldsvinkel for turismen, der gør det muligt at samordne interventionerne under den nye Europæiske Fond for Regionaludvikling og Den Europæiske Landbrugsfond.
Et andet aspekt, som jeg gerne vil understrege, og som er en absolut nyhed, er henvisningen til rundrejseturisme, der især repræsenteres af autocampere og campingvogne. Der er faktisk tale om et turismesegment, der er aktivt 365 dage om året, og som er med til at øge beskæftigelsen i sektoren. Hvilket ikke er nogen dårlig ting i magre tider! Det er således et segment, hvor det er nødvendigt med foranstaltninger, der fremmer dets udvikling. 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er spørgetiden (B6-0330/2005).
Vi behandler en række spørgsmål til Rådet. 
Formanden.
EU's reviderede tjenesteydelsestilbud, som fremsattes under Doha-forhandlingerne, giver øgede muligheder med hensyn til bevægelighed for højtkvalificerede fysiske personer eller tjenesteydere, hvilket ville gøre det muligt for personer fra tredjelande at rejse til EU for at levere tjenesteydelser i en begrænset periode.
Kan Rådet give en mere præcis definition på betegnelsen "højtkvalificerede fysiske personer" eller "tjenesteydere", og hvad er Rådets holdning til de store konsekvenser, det ville få for erhvervssektoren i udviklingslandene og de mindst udviklede lande? 
Douglas Alexander,
    Det er en fornøjelse igen at være til stede her for at svare på vegne af Rådet. Jeg vil afvente bedømmelsen fra medlemmerne af Parlamentet om, hvorvidt det også er en fornøjelse for dem.
Som svar på hr. Karims spørgsmål er en dynamisk servicesektor af afgørende betydning for velstanden for enhver moderne økonomi. Intet land, udviklet eller under udvikling, kan trives uden sådan en. Det er derfor af afgørende betydning, at vi tilstræber en ambitiøs plan for tjenesteydelser inden for rammerne af Doha-forhandlingerne om en udviklingsdagsorden.
EU's reviderede tjenesteydelsestilbud, der blev fremsat i Genève i begyndelsen af juni, indeholder et stort antal nye løfter, herunder forpligtelser under "mode 4", der tillader folk at rejse til EU for at udbyde tjenesteydelser i kort tid. Inden for rammerne af disse forpligtelser kan virksomheder uden for EU med en kontrakt om at levere tjenesteydelser inden for 21 områder, der er udpeget som vigtige, sende uddannede medarbejdere til EU for at levere disse tjenesteydelser i op til et halvt år ad gangen.
Som hr. Karims spørgsmål understreger, skal de udbydere af tjenesteydelser, der indgår kontrakt, i dette tilfælde være uddannede personer, der tager ind i EU for at yde en tjeneste forbundet med en reel servicekontrakt inden for visse nærmere definerede økonomiske områder. "Uddannet" betyder, at de skal have en universitetsgrad eller noget tilsvarende og have de nødvendige professionelle kvalifikationer til at praktisere inden for EU. De skal også have mindst tre års professionel erfaring eller seks år, hvis de er selvstændige. I alle den slags tilfælde gælder EU's og de nationale arbejdsbetingelser, krav til minimumsløn og kollektive lønaftaler. EU's medlemsstater skal også fortsat kunne nægte adgang for personer, der udgør en sikkerhedsrisiko eller anses for at stå i fare for at overtræde betingelserne for deres indrejse. 
Sajjad Karim (ALDE ).
   - Ministeren kan være sikker på, at Parlamentet er lige så glad som han over, at han er til stede her igen i dag. Vil Rådet gøre noget for at fremme en velordnet international vandring af arbejdstagere og dernæst opfordre EU's medlemsstater til etablere mekanismer og skabe tilskyndelsesordninger, så den ekspertise og erfaring, som udbyderne af tjenesteydelse fra udviklingslandene og de mindst udviklede lande har, kan anvendes i udviklingslande med regioner, der ikke har et tilstrækkeligt udbud af sådanne tjenesteydelser? 
Douglas Alexander,
    Jeg er glad for spørgeren, hr. Karims, elskværdige ord, og jeg håber, at hans tiltro til det, jeg gør, vil blive retfærdiggjort i de kommende minutter. Hvad angår det mere generelle spørgsmål, han rejser, så foregår topmødet mellem EU og Indien nu, mens vi mødes i dag. Indien er et sted, hvor uddannet vandrende arbejdskraft allerede viser sig at være til gensidig fordel.
Jeg har haft mulighed for at rejse til Bangalore og mødte mange udbydere af tjenesteydelser, der har fordel af de nuværende forslag. Jeg hørte direkte fra inderne, at de mener, at det er en stor gensidig fordel, at deres arbejdstagere arbejder i en periode enten i EU eller i Nordamerika. F.eks. kunne højtuddannede computerprogrammører i Silicon Valley, som var uddannet enten i USA eller i Indien, få erfaring i USA og så enten blive og fortsætte med at udvikle de kommercielle kontakter mellem USA og Indien eller vende tilbage til Indien for at oprette virksomheder, som så gør forretninger med udviklede lande såsom USA. Så jeg kan forsikre Dem for, at det er et langt mere vidtrækkende spørgsmål end bare det svar, jeg gav vedrørende mode 4.
Det er en sag, der er meget diskussion om, ikke mindst af de tætte økonomiske bånd, der kan etableres mellem mindre udviklede lande og EU. Jeg mener optimistisk, at der kan være ægte gensidig fordel, både for de lande, der stiller arbejdstagerne til rådighed, og for EU, som har gavn af deres kunnen og ekspertise. 
Formanden.
   - Det glæder mig også at have hr. Alexander her blandt os. Jeg vil blot gøre ham opmærksom på, at vi ikke er i Westminster. Kan De vente, indtil De får ordet, i den tid, det tager at gøre oversættelserne færdige til alle? Dette er under ingen omstændigheder spørgetid. Det kommer måske, når vi alle taler samme sprog i EU, men på nuværende tidspunkt skal alle have tid til at høre Deres svar og de stillede spørgsmål. Hr. Rübig havde et tillægsspørgsmål. 
Paul Rübig (PPE-DE ).
   - Jeg ville gerne vide, om mode 4-ordningen også indebærer, at sikkerhedsrisikoen fremover vil blive vurderet efter samme standarder. Vil Rådet komme med en definition på, hvad der skal forstås ved sikkerhedsrisiko?
Douglas Alexander,
    Jeg er taknemmelig for Deres vejledning, hr. formand. Jeg vil bestemt ikke være så kontroversiel i min optræden i Parlamentet i dag at antyde, at der skal være et enkelt sprog for EU. På mange måder har forskelligheden imellem os vist sig at være vores styrke i de senere år.
Med hensyn til det vigtige punkt, som spørgeren nævnte i forbindelse med sikkerhed, må der naturligvis tages hensyn til, om vi har særlige strategiske interesser. Det går ud over det simple spørgsmål om arbejdskraft og individuelle arbejdstagere og dækker bredere spørgsmål.
Før jeg kom til Parlamentet i dag, læste jeg om bekymringerne over cyberspionage, der desværre nu er et træk ved den moderne verden, vi lever i. Det er af afgørende betydning ikke bare i vores interne drøftelser, men også når man anlægger et bredere synspunkt på spørgsmålet, at vi tager væsentlige og nødvendige hensyn til de sikkerhedsspørgsmål, det ærede medlem rejste. 
Formanden.
   - Hvad angår et fælles sprog, ville det store spørgsmål være, hvilket sprog det skulle være. Lad os undgå den diskussion lige nu. Hr. Martin havde et tillægsspørgsmål. 
David Martin (PSE ).
   - Hr. formand for Rådet, vil Rådet for at iværksætte Deres forslag under mode 4, som jeg glæder mig over, overveje at opfordre Kommissionen til at etablere en database for hele EU, som virksomheder uden for EU kan få adgang til, så de kan få øje på mulige områder med mangel på kvalificeret arbejdskraft og muligheder for at stille tjenesteydelser til rådighed? Det ville udstrække fordelene ved en sådan adgang til de fattigere udviklingslande, såvel som til lande, der allerede er godt orienteret om, hvad der foregår i EU. 
Douglas Alexander,
    Hr. formand, da jeg er skotte ligesom spørgeren, vil jeg undvige fristelsen til at drøfte de nære bånd mellem det skotske folk og det franske gennem mange århundreder og gå direkte til det stillede spørgsmål.
Jeg vil bestemt med glæde viderebringe det synspunkt, som blev meddelt til mig her i eftermiddag til Kommissionen om fordelene ved en database.
I mine drøftelser forinden med f.eks. den indiske handelsminister blev vigtigheden af fremskridt med hensyn til mode 4 som en del af den bredere Doha-udviklingsrunde understreget over for mig.
Spørgsmålet er, om EU's institutioner er de bedste til at være opmærksomme på de stadig skiftende kommercielle muligheder, der viser sig i en kommerciel sektor, der hurtigt forandrer sig. Ikke desto mindre vil jeg gerne love at viderebringe forslaget til Kommissionen. 
Formanden.
Mener den britiske regering, at der er et stort behov for en "tredje søjle" inden for EU som en ramme for databeskyttelse for at beskytte privatlivets fred, f.eks. ved hjælp af begrænsninger af de grunde, som giver efterretningsinstanser og retshåndhævende myndigheder adgang til grænseoverskridende information, eller anses de 25 nationale ordninger for at være tilstrækkelige, således som det er antydet af en minister ved indenrigsministeriet (rapport fra Overhusets Europa-udvalg: "After Madrid: the EU's response to terrorism", 5th report 2004 - 5, s. 128-141)?
Douglas Alexander,
    Formandskabet afventer, at Kommissionen forelægger sit forslag til rammeafgørelse om databeskyttelsesregler i tredje søjle. Så snart forslaget er stillet formelt, vil formandskabet sørge for, at det drøftes af den relevante instans i Rådet og fremsendes til Europa-Parlamentet i overensstemmelse med artikel 39 i traktaten om Den Europæiske Union.
Bill Newton Dunn (ALDE ),
   Det er et slapt svar, for det besvarede overhovedet ikke spørgsmålet. Vi ved alle sammen, at forslaget vil blive stillet, og at Rådet og Parlamentet vil drøfte det, så De har ikke sagt noget som helst.
Hvis De læser spørgsmålet, vil De kunne se, at det, De blev spurgt om, var, hvorvidt regeringen støtter en EU-ordning eller, som en af Deres ministre i overhuset antydede, de 25 nationale ordninger. Hvilken af de to? Da hr. Blair, den britiske premierminister, præsenterede det britiske formandskab for Parlamentet, sagde han: "Jeg går varmt ind for EU." Han sagde ikke et muk mere om det hjemme i Det Forenede Kongerige. Er det falskhed at sige en ting her og ingenting derhjemme? Fortæl os sandheden!
Douglas Alexander,
    Jeg vil takke medlemmet for den karakteristiske elskværdighed, hvormed han stillede mig sit spørgsmål. Det er ikke et spørgsmål om at være falsk, men blot - og jeg håber, at han værdsætter dette som en person, der går varmt ind for EU - om behørig respekt for min opgave i dag, som er ikke at tale på vegne af den britiske regering, men derimod at repræsentere EU's formandskabs holdning.
Agnes Schierhuber (PPE-DE ).
   - Jeg tilslutter mig hr. Newton Dunns udtalelser. Jeg er også skuffet over det lidet indholdsrige svar, som De har givet os her. Det britiske formandskab ved jo udmærket godt, hvor vanskeligt det er at bekæmpe organiseret kriminalitet. Derfor forventer vi, at der hurtigt bliver truffet foranstaltninger - når alt kommer til alt, er kriminaliteten international og globaliseret, og derfor må vi også bekæmpe den internationale terrorisme og den internationale kriminalitet globaliseret. 
Douglas Alexander,
    Jeg er blevet spurgt om to vigtige ting i tillægsspørgsmålene. Det første tillægsspørgsmål gik ud på, om jeg har læst spørgsmålet. Det kan jeg forsikre Dem for, at jeg har, og der står udtrykkeligt: "Mener den britiske regering, at der er et stort behov for en "tredje søjle" inden for EU som en ramme for databeskyttelse?" Dernæst uddybes spørgsmålet.
For at der ikke skal herske nogen tvivl om det, vil jeg gentage, at mit ansvar i dag er at udføre mine opgaver på vegne af formandskabet og ikke at give udtryk for den britiske regerings nationale holdning. Jeg ville gøre Parlamentet en bjørnetjeneste, hvis jeg gjorde noget andet.
Jeg mener imidlertid, at alle, der var til stede her i salen i formiddags og hørte den britiske indenrigsminister tale om databeskyttelsesforanstaltninger, ligeledes på vegne af formandskabet, vil være fuldt ud klar over den betydning, vi tillægger databeskyttelsesforanstaltninger og nødvendigheden af en grænseoverskridende tilgang til at håndtere ikke blot problemer som menneskehandel og organiseret kriminalitet, men også den overhængende fare for international terrorisme.
Formanden.
Hvornår vil Rådet næste gang have mulighed for at stemme om en ændring af sin forretningsorden for at gøre forhandlingerne om foreløbige lovgivningsforslag offentlige?
Douglas Alexander,
    Den 23. juni 2005 udtalte Det Forenede Kongeriges premierminister her i Parlamentet, at der efter formandskabets mening er gode argumenter for øget gennemsigtighed i Rådet, men det er noget, som vi må drøfte med alle medlemsstaterne. Som formandskab har vi ikke stillet nogen formelle forslag endnu. Vi overvejer stadig foranstaltninger, og vi vil høre vores partnere, når tiden er inde, for dette spørgsmål er ikke udelukkende op til formandskabet, hvilket medlemmerne sikkert påskønner.
Chris Davies (ALDE ).
   - Det var ikke noget dårligt svar! Jeg kan stå inde for, at der er en vis tilfredshed med det.
Kan rådsformanden acceptere, at den britiske regering om ca. fire måneder vender tilbage og forsøger at pege på de resultater, der er opnået under det britiske formandskab? Er ministeren enig i, at det ville være et betydningsfuldt resultat at se et eksempel på udbredelse af åbenhed og gennemsigtighed og forbedring af de nationale parlamenters mulighed for at stille ministre til ansvar?
Douglas Alexander,
    Jeg takker spørgeren for hans elskværdige kommentar til mit indledende svar. Lad mig uddybe det svar. Som sagt gav vores premierminister udtryk for den britiske regerings holdning, og det anerkendes tydeligt, at der er gode argumenter for øget gennemsigtighed i Rådet. Der skal imidlertid gøres mere, ikke mindst fordi der skal findes en balance mellem det, som efter min opfattelse er forståelige mål og ønsker for den britiske regering og flere andre medlemsstater, og behørigt hensyn til Det Europæiske Råds beslutning i juni om, at det var nødvendigt med en tænkepause efter de afgørende resultater af den nederlandske og den franske folkeafstemning.
Som sagt vil jeg ikke forsøge at stoppe den diskussion, der uden tvivl vil opstå efter indlægget i i går. Jeg tilbyder blot noget, som jeg mener bør opfattes som et foreløbigt svar, mens vi overvejer, hvordan vi kommer videre.
Justas Vincas Paleckis (PSE ).
   - Hr. formand for Rådet, jeg ved, at dette spørgsmål er meget følsomt, og jeg forstår udmærket, at beslutningen må træffes enstemmigt. Men hvilken holdning har andre medlemsstater i Rådet? Måske er nogle af dem enige i, at det i særlige tilfælde ville være muligt at holde møder, der er åbne for offentligheden.
Douglas Alexander,
    Jeg takker for dette tillægsspørgsmål. Anerkendelsen af, at dette spørgsmål er følsomt, er til stor hjælp. I spørgsmålet hentydes der til, at medlemmerne af Rådet kan være uenige om, hvor langt vi kan gå, og hvor hurtigt vi kan skride frem. Derfor er det hensigtsmæssigt, at vi som formandskab anerkender problemet og dets omfang, som blev beskrevet så rammende i først på ugen, men forsøger at samarbejde i denne fase i stedet for at fremkomme med ensidige udtalelser. Vi kender udmærket vores ansvar, og det ville være til skade for alle, hvis uenighed blev kendetegnende for denne diskussion, når der er mulighed for at gøre fremskridt i fællesskab.
Catherine Stihler (PSE ).
   - I forbindelse med dette spørgsmål om åbenhed og gennemsigtighed vil jeg takke rådsformanden for hans svar. Der er imidlertid også et andet spørgsmål om selve Strasbourg. Vi er verdens eneste parlament, der ikke har nogen indflydelse på, hvor vi har hjemsted. Kan rådsformanden sige noget om, hvorvidt Rådet vil drøfte, om vi udelukkende kan holde møder i Bruxelles og ikke behøver at tage til Strasbourg?
Douglas Alexander,
    Jeg ved ikke, om spørgsmålet om Europa-Parlamentets hjemsted regnes for mere eller mindre omstridt end forslaget om, at der bør være et enkelt sprog for EU, men jeg vil nøjes med at sige, at jeg vil træde varsomt, når jeg besvarer dette spørgsmål.
Jeg kan fortælle Dem, at en af mine konservative kolleger stillede mig et tilsvarende spørgsmål i underhuset. Han spurgte, om vi i lyset af vores premierministers tale til Europa-Parlamentet havde i sinde at overveje en mere effektiv tilgang til Europa-Parlamentets hjemsted som et første skridt i forhandlingerne om den fremtidige finansiering af EU. Jeg er allerede blevet beskyldt for ikke at besvare et spørgsmål. Jeg kan forsikre Dem for, at jeg heller ikke besvarede det spørgsmål i underhuset.
Jeg mener, at det er rimeligt at sige, at der har været en langvarig debat om dette spørgsmål, og medlemsstaternes regeringers holdning har været meget klar i nogen tid. Jeg vil dog sige, at jeg har lyttet meget opmærksomt til spørgeren. Hun er bestemt ikke det eneste medlem af Europa-Parlamentet, der har gjort mig kraftigt opmærksom på denne sag under dette besøg.
Formanden.
   - Det er uden tvivl rigtigt. Vi kan diskutere antallet af EU-sprog, men med hensyn til traktaterne, mener jeg, at der kun er én enkelt version. Vi lever derfor alle med den, uanset hvilken nationalitet vi har. 
Formanden.
   - Spørgsmål nr. 4 er trukket tilbage.
Tyrkiets udenrigsminister, Abdullah Gül, udelukkede i sine udtalelser til den tyrkiske presse (27. juni 2005) udtrykkeligt muligheden af, at den tyrkiske regering ville anerkende Patriarkatets økumeniske status og slog i øvrigt fast, at spørgsmålet om præsteseminariet på Halki blev behandlet i henhold til den gældende lovramme i Tyrkiet, hvilket betød, at skolen ikke ville blive genåbnet.
På grundlag af konklusionerne fra Det Europæiske Råd i december 2004 og Kommissionens meddelelse fra december 2004 om Tyrkiets fremskridt, hvori der udtrykkeligt henvises til de ikke-muslimske mindretals religiøse rettigheder: Hvordan agter Rådet at reagere på Güls erklæringer?
Douglas Alexander,
    Jeg har ikke læst hele udenrigsminister Güls erklæring endnu, men i henhold til det reviderede tiltrædelsespartnerskab, som blev vedtaget i maj 2003, skal Tyrkiet skabe forhold for ikke-muslimske religiøse samfund, som svarer til EU-medlemsstaternes praksis.
Kommissionen skrev imidlertid i sin periodiske rapport fra 2004, at ikke-muslimske religiøse samfund, herunder Det Økumeniske Patriarkat, stadig løber ind i problemer. Alvorlige problemer, navnlig ikke-muslimske samfunds retsstilling, ejendomsregistrering og uddannelse af præster, er endnu ikke blevet løst. Ny lovgivning, som skal løse disse problemer, er stadig under forberedelse.
I denne forbindelse er et lovudkast om fonde for øjeblikket under behandling i det tyrkiske parlament. De tyrkiske myndigheder har anmodet om og modtaget kommentarer til dette udkast fra Kommissionen, og Unionen forventer, at Kommissionens kommentarer overvejes seriøst.
Som medlemmet udmærket ved, erklærede Det Europæiske Råd den 16.-17. december 2004, da det undersøgte, om Tyrkiet opfyldte de politiske Københavnskriterier tilstrækkeligt til, at der kunne indledes tiltrædelsesforhandlinger, at Unionen fortsat nøje ville overvåge fremskridtene med de politiske reformer i Tyrkiet. Jeg kan forsikre medlemmet for, at Rådet vedbliver med at gøre det.
Dimitrios Papadimoulis (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, det gør et meget dårligt indtryk på mig, at rådsformanden måneder efter begivenheden afviser at kommentere hr. Abdullah Güls udtalelse, hvori han afviser af anerkende Patriarkatets økumeniske natur og genåbningen af præsteskolen i Chalki.
Eftersom der foreligger en klar fælles holdning om denne sag, både fra Europa-Parlamentet og Kommissionen og alle kirkerne, spørger jeg Dem direkte, hr. Alexander:
Er denne fortsatte afvisning fra den tyrkiske ledelses side en afvigelse fra Københavnskriterierne, ja eller nej? Jeg vil gerne bede om et klart svar. 
Douglas Alexander,
    Jeg vil med største respekt vælge mine egne ord om noget, der er et meget interessant, men også meget omstridt emne. Jeg mener, at det er rimeligt at gøre opmærksom på den holdning, som Europa-Parlamentet tydeligt har givet udtryk for om indledningen af tiltrædelsesforhandlingerne med Tyrkiet, og den beslutning, Det Europæiske Råd som sagt traf. Det er også værd at huske på, at der for øjeblikket finder drøftelser sted gennem de faste repræsentanter for rådsmedlemmerne forud for det, som vi forventer bliver indledningen af tiltrædelsesforhandlingerne den 3. oktober, hvis den proces fremmes.
De må forstå spørgsmålet om Tyrkiet i den brede sammenhæng, som Kommissionen har fremført i forbindelse med ikke bare Københavnskriterierne, men også de bredere kriterier for udvidelse. På Gymnich-mødet, som for nylig fandt sted i Det Forenede Kongerige, gjorde kommissær Rehn det klart, at der i bund og grund var tre grundlæggende ting, som skulle anerkendes i forbindelse med udvidelse: for det første konsolidering, for det andet konditionalitet og for det tredje kommunikation.
Hvad angår Tyrkiet, vil jeg blot sige, at der er en meget klar opfattelse, som jeg forsøgte at give udtryk for i mit svar, af spørgsmålet om konditionalitet. Indledningen af tiltrædelsesforhandlingerne ville ikke være ensbetydende med slutningen på den proces, men begyndelsen på en meget længere proces. Jeg mener, som spørgsmålet viste, at vejen frem ikke er at fokusere på en bestemt udtalelse fra en eller anden enkeltperson, men i stedet at fastholde den vigtige og strenge konditionalitetsproces, som forventes af ikke blot ethvert evt. fremtidigt medlem, som ønsker at tiltræde EU, men bør gælde enhver potentiel tiltrædelseskandidat. Som følge af interessen for denne sag er jeg sikker på, at Tyrkiet vil gennemgå denne proces i de kommende uger, måneder og givetvis også år.
Michl Ebner (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne spørge rådsformandskabets repræsentant, om religionsfriheden svarer til vores menneskerettighedsstandarder. 
Douglas Alexander,
    Vores menneskerettighedsstandard er fastsat i Københavnskriterierne. Som følge heraf er de forpligtelser, som ethvert kandidatland skal overholde, fastsat objektivt og forhåbentlig, efter Parlamentets opfattelse, uafhængigt. Derfor er det vigtigt, at Kommissionen og andre får mulighed for at fremme den proces med nøje vurdering, men jeg er bevidst om de stærke følelser både i visse medlemsstater og blandt repræsentanterne i Parlamentet. Det er derfor, at vi må fastholde processens integritet, mens vi forsøger at fremme netop denne sag.
Agnes Schierhuber (PPE-DE ).
   - Hr. formand for Rådet, det vil jeg også gerne stille et spørgsmål til. Vi har alle i det sidste år oplevet, at der netop med hensyn til menneskerettigheder, med hensyn til kvinders rettigheder, stadig hersker alvorlige misforhold i Tyrkiet. Derfor vil jeg udtrykkeligt spørge rådsformandskabet: Er rådsformandskabet indstillet på fremover ikke kun at diskutere fuldt medlemskab, men også en anden form for tiltrædelse eller associering, som f.eks. et privilegeret partnerskab? 
Douglas Alexander,
    Jeg er helt klar over den langvarige interesse for og bekymring over spørgsmålet om Tyrkiet, som visse medlemmer af Parlamentet har givet udtryk for. Selv om jeg respekterer deres synspunkter, vil jeg høfligt minde dem om både Parlamentets og Det Europæiske Råds beslutning om at indlede tiltrædelsesforhandlinger den 3. oktober - naturligvis med anerkendelse af det igangværende arbejde.
Hvad angår de specifikke spørgsmål, der blev rejst, for det første i forbindelse med kvinders rettigheder, blev der i maj vedtaget en pakke med vigtige forfatningsmæssige ændringer, som bekræfter ligestilling mellem mænd og kvinder. Den nye straffelov styrker kvinders rettigheder væsentligt ved, at nedsættelse af straf for æresdrab afskaffes, og ved, at den paragraf, der gav voldtægtsforbrydere mulighed for at undgå fængsel, hvis de giftede sig med deres offer, ophæves.
Jeg forstår, at det tyrkiske parlament er gået ind på at nedsætte et udvalg på 15 medlemmer, som skal undersøge æresdrab i Tyrkiet og se på årsagerne og mulige forebyggende foranstaltninger. Jeg er sikker på, at det er noget, som vil blive støttet bredt, og som mange medlemmer af Parlamentet kan gå ind for.
Hvad angår det videre spørgsmål om religiøse mindretal, som var årsagen til spørgsmålet, er det også værd at huske på, at lederen af den syriske ortodokse kirke i Istanbul har sagt, at det som følge af EU's harmoniseringsreformer er blevet lettere for hans samfund at praktisere sin tro, og at holdningerne til dem har ændret sig i de seneste måneder.
Formanden.
Hvordan vurderer det britiske formandskab for Rådet den nuværende situation i EU's forberedelser til Kroatiens tiltrædelse, og hvilke foranstaltninger er der planlagt og inden for hvilket tidsrum?
Douglas Alexander,
    Rådet værdsætter medlemmernes store interesse for Kroatiens tiltrædelsesforberedelser. Hvad angår de næste skridt, gentog Rådet den 13. juni 2005, at regeringskonferencen, som skal indlede tiltrædelsesforhandlingerne med Kroatien, vil blive indkaldt efter fælles overenskomst, så snart Rådet har konstateret, at Kroatien samarbejder fuldt ud med Den Internationale Krigsforbryderdomstol vedrørende det Tidligere Jugoslavien - ICTY. Som medlemmet ved, er der blevet oprettet en taskforce på højt niveau med det særlige formål i tæt samarbejde med ICTY og de kroatiske myndigheder at undersøge de foranstaltninger, som Kroatien skal træffe og allerede har truffet for at opnå fuldt samarbejde med ICTY.
I denne forbindelse har Kroatien forelagt en handlingsplan. ICTY's chefanklager, Carla del Ponte, konstaterede i sin skrivelse til formandskabet af 7. juni 2005, at Kroatien med iværksættelsen af sin handlingsplan har gjort fremskridt i retning af et fuldt samarbejde med ICTY, men at det først efter længere tid vil kunne vurderes, om denne nye indsats har givet konkrete resultater.
Bernd Posselt (PPE-DE ).
   - Hr. formand for Rådet, jeg spurgte ikke, hvad der skete i maj eller juni. Det ved jeg godt. Jeg spurgte, hvad rådsformandskabet har for i de kommende uger. Helt konkret: Vil der før den 3. oktober blive afholdt et møde i Rådet (almindelige anliggender), som vil beskæftige sig med påbegyndelsen af tiltrædelsesforhandlingerne for Kroatien? Dernæst, i hvilken form vil Rådet informere Europa-Parlamentet, som er demokratisk valgt, om arbejdet i taskforce? Arbejder denne taskforce overhovedet, eller bliver den bare brugt til at blokere tiltrædelsesforhandlingerne? 
Douglas Alexander,
    Jeg vil forsøge at runde den historie af, som jeg begyndte på i mit indledende svar, og forhåbentlig besvare de spørgsmål, som medlemmet rejste.
I juni noterede Rådet sig med tilfredshed dette nye element - dvs. taskforcen - og opfordrede Kroatien til at fortsætte indsatsen i den retning. Rådet påtog sig også at fortsætte sin undersøgelse af denne sag i juli, og under det britiske formandskab behandlede Rådet derfor dette spørgsmål på mødet den 18. juli efter taskforcens møde ugen forinden. På Gymnich-mødet i denne uge forpligtede den britiske udenrigsminister, Jack Straw, sig til at anmode om endnu en rapport fra Den Internationale Krigsforbryderdomstols chefanklager. Det vil være i lyset af den rapport, at taskforcen mødes igen i september.
Jeg kan ikke på nuværende tidspunkt sige noget om taskforcens konklusioner. Til den tid vil Rådet imidlertid drøfte sagen yderligere i lyset af dem.
Paul Rübig (PPE-DE ).
   - Hvis De sammenligner tiltrædelsesbetingelserne for Tyrkiet med dem for Kroatien, ser De da ingen forskelle i behandlingen af disse to stater? Det er aldeles uretfærdigt, når man opstiller en særskilt betingelse for Kroatien og dermed udsætter forhandlingerne. Når man ser, hvilke problemer vi i øjeblikket har i Tyrkiet med menneskerettighederne og med det, der er sket i fortiden, så er det, der bliver budt her i øjeblikket, en uretfærdighed, der skriger til himlen. Jeg vil virkelig bede Dem om at overholde EU's regler og anvende samme målestok. 
Douglas Alexander,
    Med al respekt for spørgeren mener jeg, at der er en underlig forbindelse mellem første og anden del af hans spørgsmål forstået på den måde, at jeg kan forsikre ham for, at Rådet bestræber sig stærkt på at overholde reglerne, og det er netop, hvad vi forsøger at gøre i Kroatiens tilfælde.
Selv om jeg erkender, at meningerne om Kroatiens tiltrædelse er delte i Parlamentet, er det sikkert få af os, der vil nægte, at opretholdelsen af det internationale retsstatsprincip er en af EU's grundsætninger. I den henseende er det vigtigt, at det anerkendes, at Kroatien har overholdt folkeretten og sine klare forpligtelser over for Den Internationale Krigsforbryderdomstol i henhold til folkeretten, ikke bare i Unionens interesse, men også mere generelt af interesse for alle os, der ønsker at se folkeretten overholdt på det vestlige Balkan som helhed. Det er også vigtigt, at vi ikke på et afgørende tidspunkt kollektivt trækker os tilbage fra den meget klare holdning til de skridt, som Kroatien skal tage.
Jeg finder det underligt som britisk minister, der er her som repræsentant for formandskabet, at det ligger i spørgsmålene, at Storbritannien på en eller anden måde ikke bryder sig om et land som Kroatiens tiltrædelse i betragtning af Storbritanniens langvarige engagement i udvidelsen og vores overbevisning om, at Kroatien skal tiltræde EU, når tiden er inde. Hindringen herfor er ganske enkelt, at det er forpligtet til at overholde de internationale forpligtelser, som Den Internationale Krigsforbryderdomstol har fastsat. Det er derfor, at jeg i dag vil understrege, at det nu hovedsageligt er op til den kroatiske regering, og jeg håber, at vi i lyset af det arbejde, som taskforcen udfører for øjeblikket, vil se yderligere fremskridt i Kroatien, som kan føre til, at tiltrædelsen kan finde sted hurtigst muligt.
David Martin (PSE ).
   - Jeg er meget tilfreds med rådsformandens sidste svar. Det er klart, at Kroatien ikke kan indlede forhandlinger med EU, før det opfylder Den Internationale Krigsforbryderdomstols betingelser. Men accepterer han, at dette kun er en nødvendig, men ikke en tilstrækkelig betingelse, og at Kroatien også skal løse problemet med Krajina-serberne og andre større problemer, før vi kan indlede nærmere forhandlinger om medlemskab?
Douglas Alexander,
    Som jeg har forsøgt at give udtryk for i tidligere svar, jeg har givet under denne spørgetid, er der objektive kriterier for alle potentielle kandidatlande, som søger om medlemskab af EU. De gælder i lige så høj grad for Kroatien, som de ville gælde for enhver anden potentiel EU-medlemsstat. Jeg vil imidlertid understrege, at i denne sag, som har skabt stor opmærksomhed, er Kroatiens forpligtelser meget klare, og det samme gælder dets muligheder, hvis det overholder forpligtelserne over for Den Internationale Krigsforbryderdomstol.
Michl Ebner (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i henhold til artikel 166, stk. 2, i Europa-Parlamentets forretningsorden har "en bemærkning til forretningsordenen forrang for alle andre indlæg". Derfor er min anmodning om at få ordet helt berettiget.
Jeg anmoder om ordet vedrørende artikel 109 "spørgetid". Her henvises der i stk. 4 til bilag II. I bilag II står der under tillægsspørgsmål, punkt 4, følgende: "Ethvert medlem kan følge op på svaret med et tillægsspørgsmål til ethvert spørgsmål. Han kan højst stille to tillægsspørgsmål." Jeg har også den italienske version, som siger det samme.
Den funktionær, som med hovedbevægelser bliver ved med at meddele mig, at jeg ikke har ret til at stille et tillægsspørgsmål nr. 2, bedes derfor lade dette efterprøve af de kompetente instanser og vil konstatere, at jeg i henhold til den gældende forretningsorden har ret til at stille det andet tillægsspørgsmål, hvis De - i henhold til punkt 6a i bilag II - giver mig tilladelse til det. 
Formanden.
   - Vi overlader det til de relevante tjenestegrene at fortolke dette spørgsmål.
Ikke desto mindre har jeg læst i bilaget til forretningsordenen vedrørende spørgetid, at det med hensyn til tillægsspørgsmål anbefales, at formanden generelt bør tillade ét tillægsspørgsmål fra spørgeren og et eller højst to tillægsspørgsmål fra medlemmer, der især tilhører en anden politisk gruppe og/eller medlemsstat end den spørger, der stiller hovedspørgsmålet. Efter min mening ville det, hvis man fortolker denne anbefaling endnu mere bredt, føre til en grundlæggende ændring af formålet med spørgetiden, der er nødt til at have en vis rytme, og som skal gøre det muligt at stille et stort antal spørgsmål. Der er ikke tale om at tillade de parlamentsmedlemmer, der ønsker det, at føre en generel politisk debat. Lad os tage eksemplet med Kroatien. Der kan være 15 eller 20 her i Parlamentet, som ønsker at stille tillægsspørgsmål om Kroatien, hvilket ville medføre, at de efterfølgende spørgsmål fra andre parlamentsmedlemmer aldrig ville blive stillet. Det er for at undgå dette, at forretningsordenen blev udformet på denne måde.
Hr. Ebner, De har sagt, hvad De har sagt. Spørgsmålet er blevet sendt til de relevante tjenestegrene. De modtager et mere officielt svar, men jeg mener, at formålet med spørgetiden er yderst klart.
Formanden.
Efter udnævnelsen af en ny direktør for Europol, hans positive møde med EP-medlemmerne i Udvalget for Borgernes Rettigheder i juni 2005 og EP-medlemmernes positive besøg i EUROPOLs hovedsæde i april 2005 kan Rådet da oplyse, hvordan den ser på det fremtidige samarbejde mellem Europol og EU-institutionerne?
Mener Rådet, at de eksisterende ordninger vedrørende ansvarlighed mellem Europol og EU-institutionerne er fuldt gennemskuelige?
Douglas Alexander,
    Formandskabet glædede sig over den ny direktør for Europol, Max-Peter Ratzels, positive møde med Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender i juni. Vi samarbejder med både Europa-Parlamentet og Europol om at forbedre informationsudvekslingen mellem de to institutioner.
Formandskabet går fuldt og helt ind for at gøre ordningen vedrørende ansvarlighed så gennemskuelig som muligt. Som medlemmerne af Parlamentet ved, finansieres Europol direkte af medlemsstaterne og er direkte ansvarlig over for medlemsstaterne via Europols Styrelsesråd og naturligvis også Ministerrådet. Formandskabet håber imidlertid, at hr. Ratzel inden længe vender tilbage til Europa-Parlamentet for at genoptage debatten.
Claude Moraes (PSE ).
   - I modsætning til hr. Dunn tidligere er jeg mere end tilfreds med det svar. Kan rådsformanden uddybe eller understrege det, som Charles Clarke har sagt i de seneste dage om, at vi for fuldt ud at kunne bekæmpe terrorisme og grænseoverskridende kriminalitet - som er en langt vanskeligere opgave, end den almindelige borger i første omgang forestiller sig - skal forsøge at skabe et Europol, der udnytter sin fulde kapacitet og fungerer så gennemskueligt som muligt under overholdelse af reglerne - af det nye direktiv - som De med rette har sagt er en effektiv og god tilføjelse til Europol - så vi kan gribe både terrorisme og organiseret kriminalitet om roden?
Douglas Alexander,
    Jeg takker for spørgerens venlige ord og vil med glæde bekræfte hans synspunkter om Charles Clarkes tale her i salen tidligere i dag.
Hvis jeg skulle pege på et enkelt område, hvor jeg var helt enig med indenrigsministeren om dette spørgsmål, var det, da han sagde, at det er gennem mere samarbejde og ikke ved at skabe barrierer mellem os, at vi inden for EU i fællesskab kan klare den virkeligt grænseoverskridende udfordring, der ikke bare består i menneske- og narkotikahandel, men også i organiseret kriminalitet og terrorisme.
Det, som indenrigsministeren kunne give udtryk for over for Parlamentet i dag, var den britiske regerings - og naturligvis formandskabets - rodfæstede overbevisning om, at det kun er gennem den type effektivt samarbejde, som vi forsat støtter inden for Europol, at vi virkelig vil kunne udnytte alle de nye retshåndhævende myndigheder over hele Europa effektivt, når vi sammen stræber efter at klare udfordringen forbundet med de trusler, som jeg nævnte i mit svar.
Formanden.
Den colombianske regering har netop fået vedtaget en lov i Repræsentanternes Hus med bragende tilslutning fra de medlemmer, der er tilknyttet paramilitære grupper. Loven sikrer disse grupper straffrihed og gør det desuden muligt for notoriske narkotikahandlere at slippe for at blive draget til ansvar ved domstolene.
Denne lov er blevet kraftigt kritiseret af FN's menneskerettighedshøjkommissærs repræsentant i Colombia og af alle menneskerettighedsorganisationer.
I Cartagena gjorde EU - og især Storbritannien - det til en klar betingelse for fortsat støtte til Colombia, at der fandtes et lovmæssigt grundlag for denne støtte.
Hvilken holdning vil Rådet indtage over for den colombianske regering, efter at den har truffet denne afgørelse, som begunstiger dem, der begår forbrydelser mod menneskeheden, og er et alvorligt overgreb mod ofrenes ret til sandhed, retfærdighed og oprejsning?
Vil det fortsat støtte politisamarbejdet med et land, som giver notoriske terrorister og narkotikahandlere sådanne gaver?
Douglas Alexander,
    Rådet er blevet informeret om FN's menneskerettighedshøjkommissærs første reaktioner på loven om retfærdighed og fred. Han gjorde opmærksom på lovens mangler, hvad angår straffrihed, bestemmelser om undersøgelse af grusomme forbrydelser og passende oprejsning eller erstatning til ofre.
For at Rådet kunne foretage en grundig og omfattende vurdering af situationen, blev EU's missionschefer anmodet om inden september at udarbejde en grundig analyse af loven og anbefalinger til EU's politik under hensyntagen til Rådets konklusioner fra december 2004. I den forbindelse vil de foretage omfattende konsultationer, der bl.a. omfatter regeringen, det civile samfund, 24-landegruppen og FN.
Hvad angår politisamarbejde, er Rådet overbevist om, at uddannelse af politiet i Colombia i overensstemmelse med EU's værdier og standarder vil øge sikkerheden og bidrage til større respekt for menneskerettighederne.
Vittorio Agnoletto (GUE/NGL ),
    Hr. formand, kære kolleger, det forekommer mig, at svaret er meget vagt og en udsættelse af beslutningen på ubestemt tid.
Vi har at gøre med en lov, som i praksis gør de paramilitære grupper lovlige ved at give mafiamedlemmer og narkotikahandlere mulighed for at blive paramilitære og således at falde ind under denne lov, der i øvrigt også er blevet stærkt kritiseret af Amnesty International, som hævder, at denne afmilitarisering og demobilisering reelt ikke har fundet sted.
Derfor vil jeg bede Dem om et meget præcist svar på spørgsmålet om midlerne. Har EU stadig til hensigt at finansiere et sådant projekt, der formelt tager sigte på en demobilisering, men som i praksis ender med at støtte disse paramilitære grupper? 
Douglas Alexander,
    Jeg har lyttet opmærksomt til spørgerens tillægsspørgsmål. Jeg vil med al respekt sige, at hvis han er bekymret over og ønsker et uddybende svar, bekræfter det faktisk mit synspunkt om, at det er nødvendigt, at EU's missionschefer udarbejder en meget grundig erklæring om, hvad der bør være bestemmende for EU's beslutningsproces.
Det er naturligvis rigtigt, at Unionen ønsker at hjælpe Colombia med at løse indbyrdes sammenhængende problemer forbundet med den interne væbnede konflikt, handel med ulovlig narkotika og menneskerettighedskrænkelser, som han med rette er bekymret over. I Rådets konklusioner fra december understregedes betydningen af, at der blev udarbejdet en tilfredsstillende juridisk ramme, der omfatter spørgsmålene om sandhed, retfærdighed og erstatning for den væbnede konflikts ofre.
Jeg vil imidlertid gentage det, jeg sagde i mit indledende svar, nemlig at vi som følge af nødvendigheden og alvoren af de spørgsmål, som spørgeren rejste, har et ansvar for at sørge for, at vores beslutninger er understøttet af en grundig analyse af de forhold, der hersker i Colombia for øjeblikket.
José Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne spørge rådsformandskabet, om det er enigt i de erklæringer som den højtstående repræsentant for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og generalsekretær for EU's ministerråd, hr. Solana, er kommet med til støtte for præsident Uribes fredsindsats i Colombia, og om det mener, at det faktum, at personer, f.eks. det paramilitære korps, der står bag modbydelige forbrydelser, nedlægger våbnene, er en god eller en dårlig nyhed, og om det mener, at en beslutning, der er truffet af et demokratisk valgt organ som det colombianske parlament er en ulovlig beslutning. 
Douglas Alexander,
    Jeg er klar over, at EU kunne være mere formelt involveret gennem passende politisk tilslutning til den igangværende fredsproces, som medlemmet henviste til. Men det vil ske, når den colombianske regering har vedtaget en overordnet juridisk ramme. Denne holdning har ikke ændret sig, og EU undersøger for øjeblikket nøje den nye colombianske lovgivning, loven om retfærdighed og fred, som blev vedtaget sidst i juni, for at vurdere, om disse betingelser nu er opfyldt.
James Hugh Allister (NI ).
   - Hr. formand for Rådet, når man beskæftiger sig med en suveræn regering, er det så ikke vigtigt i modsætning til den oprindelige spørger altid at fastholde en vis balance? Har Rådet i den henseende drøftet og reageret på den skandaløse kendsgerning, at tre dømte internationale terrorister, som er flygtet fra retfærdigheden i Colombia, nu lever i asyl i en EU-medlemsstat, nemlig Irland? Er Rådet tilfreds med denne situation, og hvis ikke, hvilke tiltag er der foreslået?
Douglas Alexander,
    I mine svar til spørgerne i eftermiddag har jeg allerede klart givet udtryk for, hvordan der skal skelnes mellem de spørgsmål, som formandskabet med rimelighed kan forventes at besvare, og de spørgsmål, der henhører under de enkelte medlemsstaters regeringer.
Den sag, som medlemmet henviser til, den såkaldte , er et spørgsmål mellem den irske og den colombianske regering. Det er op til de irske myndigheder at gå videre med en anmodning om udlevering sammen med den colombianske regering, hvis det er det, de vælger at gøre, men det er i bund og grund de irske myndigheders sag. Derfor mener jeg, at det er alt, hvad jeg kan tillade mig at sige på nuværende tidspunkt.
Formanden.
Vil det britiske formandskabs prioriterede politik at forbedre reguleringsrammerne omfatte en kampagne for at opnå lige reguleringsbetingelser i hele EU, således at den reguleringsskævhed, der begynder at udvikle sig på områder som postsektoren, fjernes? Hvilke initiativer agter formandskabet at tage på baggrund af de store forskelle på nationale reguleringsmyndigheders uafhængighed og effektivitet, således at det sikres, at britiske virksomheder, som må leve med stramme nationale reguleringsordninger, ikke stilles ufordelagtigt i forhold til konkurrenter, som er langt mere frit stillet på deres hjemmemarkeder i spørgsmål som pris- og ydelsesmål?
Douglas Alexander,
    Forbedret kommunikation og samarbejde mellem reguleringsmyndighederne er afgørende for, at det indre marked kan fungere tilfredsstillende. Kommissionen har i sin seneste beretning om anvendelsen af postdirektivet foreslået at intensivere samarbejdet og benchmarkingsmetoderne med de nationale reguleringsmyndigheder enten bilateralt eller inden for rammerne af postdirektivudvalget for at tackle de uregelmæssigheder, der stadig måtte være i denne sektor.
Ud over benchmarking bør vi også overveje initiativer såsom Solve-it-ordningen. Den slags initiativer tilskynder reguleringsmyndighederne til at kommunikere direkte med hinanden for at løse problemerne.
Vi må også sørge for at gennemgå den eksisterende lovgivning for at undersøge, hvorvidt den har nået sine mål i marken. Med henblik herpå vil Rådet (telekommunikation og energi) på mødet i december drøfte Kommissionens beretninger om gennemførelse i disse relevante sektorer.
Struan Stevenson (PPE-DE ).
   - Der er så mange skotter i salen, at jeg tror, at hvis vi skal have et fælles sprog, bør det nok være skotsk.
Jeg takker rådsformanden for hans svar, som til en vis grad også besvarer mit tillægsspørgsmål. Han synes at være enig med mig i, at der ikke er lige betingelser for øjeblikket, og at denne skævhed derfor eksisterer. Hvilke konkrete forslag er formandskabet ved at udarbejde for at forbedre koordineringen mellem de nationale reguleringsmyndigheder for at sikre, at der er et ægte, frit og retfærdigt indre marked for alle aktører?
Formanden.
   - Hr. Stevenson, jeg ved ikke, om vi oversætter direkte fra skotsk, men vi er sikkert nødt til at gå via et andet sprog, der tales i Det Forenede Kongerige, og som mange taler her. 
Douglas Alexander,
    Sidste gang jeg oplevede, at så mange skotter var samlet på et sted, var sandsynligvis rundt om den britiske regerings forhandlingsbord, men jeg er ikke sikker på, at jeg ville være modig nok til at sige det i London.
Hvad angår medlemmets bemærkning, har jeg haft visse direkte erfaringer med problemet, fordi jeg selv har været minister med ansvar for posttjenesten i Det Forenede Kongerige, da jeg var i handels- og industriministeriet. På det tidspunkt var jeg opmærksom på netop den type problemer, som han nævnte. Jeg kan forsikre Dem for, at der er opmærksomhed på disse problemer, ikke bare set ud fra formandskabets synspunkt, men set i sammenhæng med en medlemsstat.
Hvad angår de konkrete skridt, der skal tages vedrørende samarbejde mellem nationale reguleringsmyndigheder, vil jeg gentage det, som jeg sagde i mit tidligere svar. Inden for rammerne af anvendelsen af postdirektivet og navnlig den beretning, som Kommissionen har udgivet, anbefalede Kommissionen på det kraftigste, at der skulle være et intensiveret samarbejde mellem de nationale reguleringsmyndigheder, og det støtter vi naturligvis fuldt ud. Der skal skabes en balance mellem det konstruktive opsyn, som Kommissionen kan sørge for på dette arbejdsområde, og et større engagement fra de nationale reguleringsmyndigheders egen side i noget, der givetvis er af fælles interesse for dem og sikrer lige betingelser.
Gary Titley (PSE ).
   - Er rådsformanden enig med mig i, at en del af problemet er, at forskellige lande gennemfører liberaliseringen i forskellige tempi? Det Forenede Kongerige vil inden længe ligesom Tyskland og Nederlandene liberalisere fuldt ud, hvilket betyder, at 60 % af markedet vil være liberaliseret. Derfor vil det afgørende element være Kommissionens bebudede beretning om de endelige skridt hen imod fuld liberalisering i 2009, der vil dreje sig om reguleringsmyndighederne, adgangsordninger og den forskellige behandling af moms mellem sektorer med og uden eneret, som er et meget følsomt emne, der skal behandles med behørig omhu.
Douglas Alexander,
    Jeg er enig i medlemmets synspunkter. Jeg kan forsikre Dem for, at Communication Workers Union, Royal Mail og andre gjorde mig tydeligt opmærksom på disse problemer, da jeg var britisk minister med ansvar for postdirektivet. Derfor er jeg opmærksom på de bekymringer, som en række medlemsstater har givet udtryk for, hvad angår den relative liberalisering af markederne, der har fundet sted, og ligeledes omfanget af åbenhed inden for markederne for øjeblikket.
Navnlig hvad angår moms og reguleringsskævhed, har Kommissionen foreslået en ændring af det dermed forbundne momsdirektiv. Rådet er endnu ikke nået til enighed om forslaget og ved, at Kommissionen for øjeblikket undersøger mulighederne for at få en fælles fortolkning af den gældende ramme. Derfor afventer vi resultatet af arbejdet på disse områder.
Formanden.
Ti FN-særordførere om flere forskellige menneskerettigheder og friheder har udsendt en fælles erklæring, hvori de udtrykker bekymring for "de tvungne masseudsættelser og dermed forbundne krænkelser af menneskerettighederne", der finder sted i Zimbabwe, og de rejser spørgsmål om de negative virkninger for forsyningerne med vand og føde, og for områderne uddannelse og sundhedspleje, herunder hiv/aids-behandling.
Kan Rådet opdatere os om situationen i Zimbabwe efter det forlængede besøg fra FN' særlige udsending, Anna Tibaijuka, som også er administrerende direktør for FN-programmet for bolig- og bebyggelsesmiljø, UN Human Settlements Programme?
Douglas Alexander,
    Rådet har ikke mandat til at rapportere om situationer efter FN's særlige udsendings besøg i et land. Jeg har pålidelige oplysninger om, at rapporten fra FN's særlige udsending, Anna Kajumulo Tibaijuka, vil blive stillet til rådighed ad de sædvanlige FN-kanaler.
I forbindelse med den årlige rapport fra Rådet til Europa-Parlamentet om de vigtigste aspekter og grundlæggende valg i forbindelse med FUSP vil Rådet naturligvis aflægge rapport om situationen i landet.
Liam Aylward (UEN ).
   - Hr. formand for Rådet, det er helt skandaløst, at op imod 700.000 mennesker er blevet fordrevet fra deres hjem, og at deres huse og virksomheder er blevet fuldstændig ødelagt. Jeg forstår, at der nu næsten ikke er nogen lagre af blod til blodtransfusioner tilbage. FN organiserer en international anmodning om humanitær og anden bistand. Det internationale samfund har intet andet valg end at samarbejde om at hjælpe disse ulykkelige mennesker. Er det ikke skandaløst, at et regime, der styres af en person, som kun kan betegnes som en tyran, og hans kumpaner, kan fortsætte ødelæggelsen af et land og dets folk fuldstændig ustraffet?
Douglas Alexander,
    Jeg beklager ligesom medlemmet den pågældende regerings handlinger og den forarmelse af dens befolkning, der har været en følge af det langvarige misregimente i landet. EU opfordrer stadig Zimbabwes regering til at samarbejde om det internationale hjælpearbejde, der desværre nu har vist sig nødvendigt, og til at tillade, at der kan ydes humanitær bistand uden politisk indblanding. EU lægger også stadig pres på regimet gennem sanktioner. Disse sanktioner støttes af den demokratiske opposition og de ikke-statslige organisationer i Zimbabwe, og de viser, at EU er fast besluttet på at sige sin mening om menneskerettigheder og retsstatsprincippet.
Jeg beklager situationen og håber og ønsker, at den ændrer sig inden længe, og jeg vil derfor læse FN's særlige udsendings rapport med stor interesse.
Formanden.
Myndighederne i Myanmar har for nylig frigivet 249 politiske "fanger" i hele landet, herunder to fremtrædende journalister og en nærtstående hjælper til den stadig tilbageholdte leder af National League for Democracy (NLD), Aung San Suu Kyi, hvilket er en glædelig nyhed.
Er Rådet enig i, at myndighederne i Myanmar bør hæve eksisterende begrænsninger for alle politiske ledere og genoptage den politiske dialog med alle de berørte parter?
Vil Rådet endvidere opfordre Myanmars militærregering til at fjerne alle begrænsninger, først og fremmest afslutte husarresten, for Aung San Suu Kyi, lederen af demokratibevægelsen og modtager af Nobels fredspris?
Douglas Alexander,
    EU påpegede, at de løsladelser af politiske fanger, som medlemmet nævnte, var et positivt skridt hen imod national forsoning i Burma. EU har gentagne gange opfordret til løsladelse af Aung San Suu Kyi, senest den 17. juni forud for hendes 60-årsfødselsdag. Ved den lejlighed håbede EU, at dette blev den sidste fødselsdag, hvor hun er frihedsberøvet, og opfordrede kraftigt Det Nationale Råd for Fred og Udvikling -SPDC - til straks at løslade hende, U Tin Oo og alle andre politiske fanger.
EU er fast besluttet på at støtte national forsoning og respekt for menneskerettighederne og demokrati i Burma og opfordrer fortsat SPDC til at gå ind i en reel dialog med NLD og med etniske repræsentanter for at finde fredelige politiske løsninger. Ligesom Aung San Suu Kyi støtter EU en tilgang til løsning af de langvarige politiske problemer i Burma, der er baseret på dialog og ikkevold. Som følge heraf ser EU frem til øjeblikkelig og betingelsesløs løsladelse af alle tilbageværende politiske fanger, således at alle sociale og politiske kræfter kan deltage i forsoningsprocessen.
EU har givet udtryk for nævnte bekymringer over for det burmesiske lederskab ved flere lejligheder, senest den 6. maj på et ministermøde, der blev afholdt i forbindelse med ASEAN-ministermødet i Kyoto. På det møde overrakte EU en liste over politiske fanger, hvis løsladelse det anmodede om af akutte humanitære grunde. På EU-ASEAN-ministermødet og ARF-ministermødet den 28.-29. juli i Laos gav Unionen igen udtryk for sine bekymringer over situationen i Burma.
Brian Crowley (UEN ).
   - Jeg takker rådsformanden for hans svar, og jeg forstår, at der er blevet reageret og talt. Er ministeren klar over, at den indonesiske udenrigsminister for nylig har taget denne sag op i stor stil og planlægger at lave en præsentation under FN's topmøde, som finder sted senere på året? Må jeg på det kraftigste opfordre Rådet, og især rådsformanden, til at støtte den indonesiske udenrigsminister i at sikre løsladelsen af alle politiske fanger og navnlig Aung San Suu Kyi?
Douglas Alexander,
    Jeg takker det ærede medlem for hans spørgsmål, og jeg beundrer hans langvarige interesse for denne sag.
Jeg havde, før jeg indtog posten som minister for Europa, ansvaret for Sydasien og Sydøstasien i det britiske udenrigsministerium, og jeg foregreb på sin vis hans spørgsmål og benyttede lejligheden til at mødes direkte med ASEAN-ambassadørerne i London for direkte at gøre dem opmærksom på den afgørende rolle, som andre asiatiske lande kan spille for at få styret til at indse styrken af international holdning.
I den henseende støtter EU naturligvis fortsat bestræbelser, både internationale og i FN's Generalforsamling, på at lægge pres på styret, fremme den nationale forsoningsproces, som vi alle ønsker, og hurtigst muligt gøre en ende på de alvorlige bekymringer, som vi føler i forbindelse med den uretfærdige tilbageholdelse af politiske fanger.
Formanden.
Ifølge en højtstående FN-tjenestemand, vicegeneralsekretær Jan Egeland, har en medicinsk velgørende organisation behandlet 500 ofre for seksuel vold i Darfur i fire måneder og dette skulle endda kun være en brøkdel af disse angreb i den sudanesiske provins. Han sagde også, at kvinder og børn bliver systematisk voldtaget og angrebet i denne hærgede region.
Er Rådet enig i, at de sudanesiske myndigheder vender det blinde øje til disse uhyrligheder? Er Rådet endvidere enig i, at der er et tvingende behov for, at det internationale samfund gør mere for at beskytte uskyldige civile mod denne form for barbarisk opførsel og til at bringe den herskende kultur af straffrihed i Sudan til ophør?
Douglas Alexander,
    Rådet har ved flere lejligheder fordømt de massive krænkelser af menneskerettighederne, der finder sted i Darfur, herunder den systematiske voldtægt mod kvinder, og forlangt, at de ansvarlige på alle niveauer drages til ansvar for overtrædelser af menneskerettighederne og den humanitære folkeret.
EU støttede stærkt oprettelsen af den internationale undersøgelseskommission om overtrædelser af menneskerettighederne og den humanitære folkeret i Darfur, som konkluderede, at regeringsstyrker og militser foretog omfattende og systematiske vilkårlige angreb, herunder voldtægt og andre former for seksuel vold, over hele Darfur, samt henvisningen af kommissionens konklusioner til Den Internationale Straffedomstol.
EU har bidraget med over 150 millioner euro til det humanitære program i Sudan, herunder finansiering af FN-organisationer og ngo'er i Darfur, som beskæftiger sig med beskyttelse og behandling af ofre for seksuel vold. EU har også tildelt 92 millioner euro fra den afrikanske fredsfacilitet til Den Afrikanske Unions mission i Sudan. I den seneste rapport fra FN's generalsekretær står der, at Den Afrikanske Unions og dens troppers tilstedeværelse var direkte årsag til et fald i både seksuel og kønsbestemt vold og andre krænkelser af menneskerettighederne.
Rådet udtrykte i sine konklusioner den 23. maj 2005 særlig tilfredshed med vedtagelsen af resolutionen om menneskerettighedssituationen i Sudan, som FN's Menneskerettighedskommission vedtog på sin 61. samling, hvor der udtrykkes dyb bekymring over menneskerettighedssituationen i Darfur, herunder kønsbestemt vold, hvor seksuel vold mod kvinder og piger fordømmes, og hvor alle konfliktens parter opfordres til at beskytte kvinder og piger mod seksuel vold og andre former for vold. Rådet opfordrede på det kraftigste Sudans regering til at efterkomme alle resolutionens henstillinger.
Mennneskerettighedsspørgsmål, herunder seksuel vold, bliver løbende taget op i den politiske dialog med Sudans regering, senest i juni i forbindelse med EU's trojkas demarche i Khartoum, som drejede sig om tilbageholdelsen af to ansatte i Læger uden Grænser, der blev beskyldt for at sprede falske oplysninger om seksuel vold i Darfur.
Seán Ó Neachtain (UEN ).
   - Jeg takker rådsformanden for hans svar og for oplysningerne. Jeg håber dog, at han er enig med mig i, at disse grusomheder i Darfur, hvor 180.000 mennesker er blevet dræbt på to år, og over 2 millioner er fordrevet fra deres hjem, kræver langt større opmærksomhed. Er rådsformanden ikke enig i, at det internationale samfund, herunder EU, burde gøre mere, fordi dette har stået på alt for længe?
Douglas Alexander,
    Der er naturligvis et ønske om hurtig reaktion på grund af omfanget af de grusomheder, der synes at være begået i landet. Det står klart, at der ikke kan blive tale om immunitet for de mennesker, som har begået forbrydelserne, og de ansvarlige skal hurtigst muligt stilles for retten. Det er derfor, at EU stærkt støttede henvisningen af Darfur til Den Internationale Straffedomstol, og jeg mener, at det var en vigtig milepæl for det fremskridt, som vi stadig håber på.
Vi har også gjort det klart, at alle parter må samarbejde fuldt ud med Den Internationale Straffedomstol. Anklageren besluttede allerede den 6. juni, at han har tilstrækkeligt bevis for omfanget og arten af de forbrydelser, der er begået inden for hans jurisdiktion, til at iværksætte en formel undersøgelse, og den beslutning har han truffet egenhændigt. Det er derfor, at vi, selv om jeg erkender, at der er stærke ønsker om hurtig reaktion i denne sag, må respektere, at Den Internationale Straffedomstol nu er i undersøgelsesfasen. Den vil få brug for det internationale samfunds støtte, herunder EU's, hvis den skal opfylde det mandat, som Sikkerhedsrådet har givet den.
Jeg kan forsikre spørgeren for, at jeg er meget bevidst om ønsket om en hurtig afslutning, men jeg er overbevist om, at henvisningen til Den Internationale Straffedomstol er vejen frem. De kan være forvisset om den fortsatte støtte til Den Internationale Straffedomstol i dens bestræbelser på at sikre, at ingen kan begå den slags grusomme forbrydelser ustraffet.
Formanden.
   - Spørgetiden er afsluttet.
Spørgsmål nr. 13-37 vil blive besvaret skriftligt.(1)

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0250/2005) af Svensson for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling om kønsdiskrimination i sundhedssystemerne (2004/2218 (INI)). 
Eva-Britt Svensson (GUE/NGL ),
   Hr. formand, jeg vil gerne starte med sige tak, fordi jeg har fået mulighed for at udarbejde denne vigtige betænkning om kønsdiskrimation inden for sundhedssystemerne. Jeg vil gerne takke alle de medlemmer, som har vist stor interesse og engagement og ydet værdifulde bidrag til betænkningen.
Det køn, man tilfældigvis fødes som, er en lige så vigtig faktor for vores sundhed som vores sociale, økonomiske og etniske baggrund. FN-konferencerne i Kairo i 1994 og i Beijing i 1995 satte kønsforskellene inden for sundhedssystemerne på dagsordenen. Desværre har man ikke handlet meget i tiden efter, hverken i medlemslandene eller på EU-niveau. Kvinders sundhed ses stadig ofte som synonymt med seksuel og reproduktiv sundhed. Naturligvis er kvinders sundhed mere kompleks end som så.
Jeg vil nævne nogle eksempler på kønsdiskrimination. Kvinder tvinges stadig til at vente længere end mænd på ambulancer i akutte hjertetilfælde. Dødeligheden er stadig højere blandt kvinder end blandt mænd ved samme type hjertesygdomme. Der er stadig flere mænd end kvinder med øjenproblemer, der får mulighed for operation for stær. Vold mod kvinder, som er et stort folkesundhedsproblem, er stadig et næsten usynligt fænomen inden for den medicinske uddannelse og praktik. Det er stadig typisk mænd, der forsker i og udvikler nye lægemidler.
Denne betænkning fokuserer særligt på to forskellige områder. Det første fokusområde handler om at stille forslag til foranstaltninger med henblik på at forhindre kønsdiskrimination mellem mænd og kvinder, som rammes af samme eller lignende sygdomme. Det andet fokusområde er kvinders sundhed set ud fra perspektivet såkaldte kvindesygdomme, dvs. sygdomme, som næsten udelukkende rammer kvinder, f.eks. brystkræft, knogleskørhed, spiseforstyrrelser hos unge piger og vold mod kvinder i alle dens forskellige former - fysisk og psykisk mishandling, skamfering af kønsorganer, sexslavehandel, prostitution osv.
Kønsdiskrimination bliver meget tydelig, når man læser de forskningsrapporter, der findes. F.eks. viser en analyse af arbejdet på en svensk hudklinik, at mænd og kvinder behandles meget forskelligt: Mænd får den dyre lysbehandling, mens kvinder sendes hjem med en recept på hudsalve. Den omkostningsmæssige konklusion er, at hvis kvinder blev behandlet på samme måde som mænd, så ville de ressourcer, der anvendes på kvinder, skulle øges med 61 %. Hvis mænd på den anden side som standard fik den behandlingsintensitet, som er tilfældet for kvinder, så ville behandlingsomkostningerne falde med 33 %. Jeg kan også nævne, at læger, som forskelsbehandlede kvinder og mænd i dette tilfælde, var kvinder. Det viser, at kønsforskellene gennemsyrer tankegangen hos både mænd og kvinder.
Hvis forskere og andre skal kunne modarbejde kønsdiskriminationen, skal de have adgang til kønsopdelt statistik inden for sundhedspleje. Uden oplysninger og uden viden kan vi ikke afdække, hvordan det forholder sig med kønsdiskriminationen i virkeligheden. Uden en sådan viden kan vi heller ikke løse problemerne. Det er virkelig på høje tid, at der bliver truffet foranstaltninger, så vi kan tale om en retfærdig og lige verden.
Kønsdiskriminationen inden for sundhedssystemerne er en nøjagtig lige så vigtig og bestemmende faktor som etnisk baggrund samt sociale og økonomiske faktorer. Det skal vi tage hensyn til fremover i arbejdet for at få en retfærdig og lige verden.
Jeg vil også gerne understrege, at adgang til seksualrådgivning, reproduktiv sundhedspleje og familieplanlægning er vigtige instrumenter, når det handler om kvinders sundhed, og også når det handler om kvinders mulighed for at deltage i samfundslivet på lige vilkår og om at bekæmpe fattigdommen og kvindeliggørelsen af fattigdommen.
Markos Kyprianou,
    Hr. formand, først vil jeg gerne lykønske ordføreren fru Svensson og naturligvis Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling med det meget vigtige arbejde, de har gjort med udarbejdelsen af denne betænkning.
Lige fra den dag, hvor jeg påbegyndte mit arbejde og begyndte at beskæftige mig med sundhedsspørgsmål, har jeg indset, at der virkelig er en kønsdimension - en forskel mellem de to køn - i sundhedsspørgsmål.
Der er f.eks. spørgsmålet om rygning, hvor det nu ser ud til, at der er stigende tendens til, at kvinder ryger, særligt unge kvinder og særligt på grundlag af et falsk løfte om, at de kan bruge rygningen til at kontrollere vægten med. Vi kender samfundsproblemerne, hvad angår unge pigers vægt, og dette bliver nu udnyttet til at reklamere for rygning.
Så er der spørgsmålet om hiv og aids. Desværre er antallet af tilfælde stigende i EU blandt unge, særligt kvinder. Det er også en af de mest bekymrende faktorer ved denne sygdom. Så er der naturligvis spørgsmålet om alkohol, hvor forbruget er stigende i øjeblikket takket være alkoholsodavand, som er rettet mod og primært forbruges af kvinder med de sociale problemer, som dette kan føre med sig.
Det er naturligvis årsagen til, at jeg mener, at denne betænkning er meget vigtig, og både jeg og resten af Kommissionen vil meget seriøst tage højde for betænkningens forslag. Jeg må naturligvis sige fra starten, at mange af de emner, der bliver berørt i betænkningen, hører under medlemsstaternes kompetence. Ikke desto mindre har vi midler, f.eks. forslag, anbefalinger, den åbne koordinationsmetode og retningslinjer, som vi kan bruge til at udvikle en fælles politik mellem Parlamentet og Kommissionen med henblik på at overtale medlemsstaterne til at gennemføre den.
Jeg vil kort kommentere to eller tre emner. Både i 2006-programmet og i det nye sundhedsprogram vil vi tage højde for og fremme kønsdimensionen, netop som det foreslås i betænkningen, og hvad angår spørgsmålet om rygning, vil vi i 2006 fokusere på unge kvinder. Det samme gælder for alkohol. Den strategi, som jeg vil præsentere i det kommende år, vil have en særlig dimension for unge kvinder.
Det samme gælder også for psykisk sundhed, som vil blive behandlet ud fra kriteriet om kønsdimensionen. I grønbogen om psykisk sundhed, som vi vil udgive i oktober, vil dette spørgsmål også blive fremhævet. Vi vil snart komme med nye retningslinjer for screening for brystkræft, og vi har allerede omfattende arbejde om cervicalcancer også. Vi regner med, at vi har den første pakke af retningslinjer klar ved årets udgang. Det viser, at vi virkelig tager højde for denne dimension.
Afslutningsvis vil jeg sige, at et meget vigtigt spørgsmål, som jeg tager til mig og vil fremme i Kommissionen, er indsamling af data, virkelig nøjagtige data, som kan fortælle os om de virkelige forskelle mellem kønnene i sundhedssektoren. Det vil naturligvis hjælpe både os og medlemsstaterne med at planlægge resten af vores strategi. I 2006 vil vi f.eks. definere indikatorer for gynækologisk sundhed og menopausen, bl.a. indikatorer for endometriosis, som naturligvis er yderst vigtige.
Jeg vil gerne afslutte med at sige, at vi sammen med min kollega hr. Verheugen snart vil fremlægge et initiativ inden for lægemiddelsektoren, og her vil vi i forbindelse med patientinformationen tage højde for behovet for forskellig information til mænd og kvinder med hensyn til brugen af lægemidler, der, som det med rette siges i betænkningen, og som jeg ikke behøver uddybe yderligere, reagerer forskelligt i mænd og kvinder.
Jeg vil følge forhandlingen med stor interesse. 
Anna Záborská,
   Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil først takke Eva-Britt Svensson, som har taget initiativ til at udarbejde denne betænkning. Jeg har kun et ord at sige til det, og det er "årvågenhed". Faktisk fremhæver omfanget af og det væsentlige i ordførerens bemærkninger en forskelsbehandling, der synes at høre til en anden tidsalder. Det er uacceptabelt, at den simple kendsgerning at være kvinde i dag betyder, at der er større risiko for ikke at blive født, og derefter at man tager sig mindre af en kvinde end af en mand.
Sundhed er vores mest værdifulde aktiv, og dette aktiv er for tiden i fare. I en årrække har man fastslået en mere og mere tydelig forbindelse mellem kvinders fysiske og psykiske helbred og deres økonomiske situation. Fattige kvinder har flere fysiske og psykologiske sundhedsproblemer end andre kvinder. De har en kortere forventet levealder, de oplever for tidlig aldring, og de tager mere medicin. Hver anden teenagepige fra et socialt belastet miljø har mange psykiske forstyrrelser. Over halvdelen af enlige mødre lever i fattigdom. De tager mere medicin end andre mødre, og de har særlig mange psykiske forstyrrelser. Kvinder, der ikke er så godt uddannet, eller som er arbejdsløse eller fattige, er faktisk mest berørt af psykiske forstyrrelser og fysiske sundhedsproblemer.
Kvinders fattigdom, at være enlig forælder og social isolation skaber således en eksplosiv cocktail, der bringer kvinders helbred i fare, hvilket simpelthen er uacceptabelt. Betænkningen er en meget nyttig påmindelse, som kommer lige i rette tid. Der er ingen individuelle forklaringer og løsninger, og vi skal derfor finde fælles forklaringer og løsninger. Det er vores politiske opgave. 
Karin Jöns,
   Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, der mangler fortsat, som vi lige har hørt det igen, i hele Europa en kønsspecifik sundhedspolitik. Derfor er fru Svenssons betænkning så vigtig, og jeg vil gerne takke hende varmt for den. Det går jo virkelig ikke længere an, at de fleste lægemidler - som det allerede er blevet sagt - kun bliver testet på mænd, når vi ved, at medikamenter på grund af de biologiske faktorer virker forskelligt på mænd og kvinder.
Men det må heller ikke længere være sådan, at der f.eks. er flere kvinder end mænd, der dør af et hjertetilfælde, fordi det bliver opdaget for sent hos kvinderne på grund af forskellige symptomer. Lige så ufatteligt er det efter min mening, at indlægssedlerne i lægemidlerne fortsat overhovedet ikke indeholder oplysninger om eventuelle kønsspecifikke reaktioner. Min gruppe bakker derfor fuldt op om denne betænkning, som opfordrer medlemsstaterne til endelig at gøre alvor af en kønsspecifik sundhedspolitik.
Mange af kravene i denne betænkning er ikke nye. Det viser egentlig kun, hvor langsomt møllerne maler i medlemsstaterne. Selv om vi siden 1992 har haft EU-retningslinjer til tidlig opdagelse af brystkræft hos kvinder mellem 50 og 69 år, findes der kun landsdækkende mammografiscreening i ni medlemsstater. En sådan screening kan sænke dødeligheden med 35 %.
I denne betænkning kræves der imidlertid også screeninger for kvinder fra 40 år, hvis der foreligger evidensbaserede data, for der er tegn på, at dødeligheden også her kan nedsættes med op til 20 %.
Et andet spørgsmål, som vi synes er vigtigt, er clamydiainfektionen. Denne sygdom fører for en tredjedel af kvinderne ofte til ufrugtbarhed, fordi den bliver opdaget for sent. Her har vi brug for yderligere oplysninger.
Afslutningsvis vil jeg kort gøre opmærksom på en udvikling, som foregår helt ubemærket af offentligheden. Selv om kejsersnit udgør en øget sundhedsrisiko for mor og barn, sker der en dramatisk stigning i antallet af kejsersnit i flere stater. Årsagen ser ud til at være lægernes vagtplaner og ekstrafortjenester på privatpatienter, men også forældrenes private ønsker til terminen - her spiller ferieplanlægningen en stor rolle.
Derfor støtter min gruppe opfordringen - i første omgang naturligvis rettet til medlemsstaterne - til udtrykkeligt at gøre opmærksom på risikoen ved kejsersnit, som er fem gange større for mor og barn end ved naturlige fødsler. Vi støtter imidlertid også opfordringen til Kommissionen om at gennemføre yderligere undersøgelser af dette fænomen og indsamle og formidle relevante data.
Vi støtter desuden opfordringen til Kommissionen og medlemsstaterne om at gøre en helhjertet indsats for at sikre, at kvinderne langt om længe får udtømmende informationer om fordele og ulemper ved hormonbehandling. 
Anneli Jäätteenmäki,
    Hr. formand, mine damer og herrer, efter udvalgets arbejde ser denne betænkning meget forvirret ud. Den kunne beskrives som et kludetæppe, der mangler et overordnet design eller fokus. Det er imidlertid nødvendigt, at vi fokuserer på nogle klare områder. Kommissærens tale lige nu var meget positiv. Hans konklusion om, at der bør tages højde for kønsdimensionen, og de fokusområder, som han nævnte, var meget positiv. Det vigtigste spørgsmål, som bør tages op, er den kendsgerning, at 14 af EU's medlemsstater ikke har gennemført screeningprogrammet til identificering af visse cancerformer. Det ville spare penge og menneskeliv, og det er meget vigtigt, at disse screeningundersøgelser bliver udført i god tid. Det er også meget positivt, at kommissæren nævnte, at psykisk sundhed skulle prioriteres. I mange medlemsstater bliver psykisk syge klart opfattet som andenklassesborgere, og psykisk sygdom bliver ikke betragtet som sygdomme på samme måde som andre. For det tredje vil jeg også gerne sige, hvor glad jeg var for, at kommissæren nævnte det voksende alkoholforbrug i sin tale. Alkoholforbruget er steget i næsten alle medlemsstater, og alkoholrelaterede dødsfald og sygdomme er blevet almindelige. Det er en fatal tendens, især blandt de unge. Der er derfor meget at gøre i denne henseende på EU- og regeringsniveau, og der må prioriteres. 
Hiltrud Breyer,
   Hr. formand, også jeg vil gerne på vegne af Verts/ALE-Gruppen takke fru Svensson for denne betænkning og især for dette initiativ. Det er allerede blevet fremhævet, at der har været forsømmelser, at kønsspecifikke forskelle ikke er blevet set. Jeg håber imidlertid, at Kommissionen ikke lader det blive ved de smukke ord, men at dette initiativ også betyder, at der fremover vil blive gjort mere for at fjerne disse misforhold.
Særligt er vi enige om, at kvindelig omskæring er en forbrydelse mod kvinder i mange henseender, men netop også i medicinsk henseende. Vi må ikke nøjes med at komme med appeller, vi må i EU sende et helt klart signal, og jeg håber, at Kommissionen sammen med det kommende rådsformandskab vil starte et initiativ herom. Vi har brug for screeninger, vi har brug for en anmeldelsespligt, og vi har brug for straffeaktioner mod dem, som bedriver omskæring i EU.
Clamydia fører i hvert tredje tilfælde til ufrugtbarhed. Her har vi brug for mere oplysning og flere kampagner for at gøre offentligheden opmærksom på dette virkelig alvorlige emne. Vi må heller ikke blive ved med at nedtone de risici, som opstår gennem hormonbehandling, gennem overstimulation ved kunstig befrugtning. EU må gøre mere på dette område, frem for alt også af hensyn til kvinderne. Jeg håber altså, at denne initiativbetænkning er ensbetydende med et virkeligt opbrud på europæisk niveau, så der i højere grad bliver fokuseret på emnet kvinder og sundhed. 
Kartika Tamara Liotard,
   Hr. formand, indledningsvis vil jeg gerne rette en hjertelig tak til fru Svensson for den foreliggende betænkning og i den forbindelse fremhæve to forhold.
Spørgsmålet om yderligere foranstaltninger til imødegåelse af omskæring af kvinder tages først op i det nederlandske parlament i slutningen af september. Regeringen har taget en række fornuftige anbefalinger fra Rådet for Folkesundhed til sig, hvad angår forebyggelse og retsforfølgning af omskæring. Det viser, hvor vigtigt dette emne og fru Svenssons betænkning er. Nederlandene ønsker at fremstå som et progressivt land, men man har været for længe om at få defineret en klar politik vedrørende omskæring. Og alligevel går den nederlandske regering stadigvæk ikke ind for anmeldelsespligt for sundhedsmedarbejdere, da man frygter, at det vil afholde borgerne fra at søge læge, hvis sidstnævnte indgår i håndhævelsesprocessen. Vi kan imidlertid ikke tillade os at indtage en så uforpligtende holdning til en så alvorlig form for mishandling, og vi støtter derfor Svensson-betænkningens opfordring til at indføre anmeldelsespligt.
Ud over de kønsforskelle inden for sundhedssektoren, der anføres i betænkningen, og behovet for en kønsspecifik håndtering af sundhedslidelser, er der en række områder, hvor der er en speciel forbindelse mellem kvinder og sundhed, og hvor der følgelig kan forventes kønsspecifikke følger. De bør kortlægges, inden der indføres nye retsforskrifter.
I Nederlandene har parlamentet for to måneder siden besluttet, at der skal udarbejdes en rapport om kønsspecifikke følger for det nye plejesystem, der indføres den 1. januar. Jeg anbefaler, at Kommissionen lader udarbejde sådanne rapporter om kønsspecifikke følger inden for de politikområder, som virkelig er af betydning for kvinder, og at rapporterne forelægges Europa-Parlamentet, inden ny lovgivning vedrørende sundhedssystemerne godkendes. Det kan i øvrigt betragtes som et supplement til punkt 11 i fru Svenssons betænkning. 
Urszula Krupa,
   Hr. formand, jeg er ikke i tvivl om, at fru Svenssons hensigt med at udarbejde denne betænkning var hæderlig, men det ser ud til, at der er sket en noget kunstig opdeling af programmer på basis af køn. Selv om der i betænkningen peges på en række centrale problemer af både generel og specifik natur, så betyder det særlige fokus på visse emner, at der diskrimineres mod andre, som ikke er mindre vigtige, og uden god grund.
Det er altid lettere at behandle en sygdom, som man kender årsagen til. Efter at have læst betænkningen vil jeg derfor gerne henlede medlemmernes opmærksomhed på, at diskrimination skyldes manglende respekt for menneskerettigheder og etiske principper og den aktuelle epidemi af psykisk sygdom. Det er et symptom på selvoptagethed, eller med andre ord ønsket om at dominere andre og undertvinge dem ved at manipulere med dem til ens egne formål.
Den omstændighed, at de fleste sundhedsarbejdere er kvinder, som det nævnes i betænkningen, er ikke diskrimination. Det er tværtimod en nødvendighed for patienterne, eftersom kvinder af natur er omsorgsfulde og opmærksomme på deres behov. Lønninger, som er for lave til at dække udgifterne, kan imidlertid være diskriminerende. Økonomiske forhold og liberale livsformer fører til diskrimination mod kvinder, som har børn, og mod moralsk regelrette familier. Sidstnævnte skaber det eneste miljø, som kan sikre en normal opvækst og sameksistens i en atmosfære af gensidig respekt og kærlighed, og et sådant familiemiljø kræver støtte fra lovgivningen og en politik, som støtter familien.
Samtidig er ødelæggelsen af familien en af årsagerne til seksuel promiskuitet, som er endnu et led i smittekæden for seksuelt overførte sygdomme, særligt clamydia og hiv, som forårsager store lidelser, ligesom cancer og død. På samme måde må kvindernes kamp for de privilegier og rettigheder, som tilkommer dem, ikke degenerere i en aggressiv og konfliktskabende rivalisering med mænd.
Hvis ordføreren virkelig er bekymret for kvinder, som lider af psykisk sygdom og afhængighed, hvorfor indeholder punkt 21 så skjult propaganda for abort? Sådan propaganda lader hånt om traditionelle standarder og fører til forvirring og depravering, og det samme gør den frisindede tolerance af afvigelser. Og selv om der bestemt er forskelle i de afhængighedstyper, som kvinder og mænd lider af, så er det underliggende problem altid selv-afhængighed. Dette er et symptom på en individuel psykisk brist og på den psykiske sygdom, som i det medicinske sprog kaldes selvdestruktiv adfærd.
Vold er også et symptom på psykisk sygdom. Forskning udført på mennesker i homoseksuelle forhold har vist, at andelen af mænd og kvinder, som anvender vold, er omkring 50 % respektive. Det beviser, at vold ikke er relateret til køn.
Set fra et medicinsk synspunkt er forslaget om at forvalte medicin på en kønsspecifik basis helt forfejlet, eftersom det er standardpraksis at tilpasse doserne til patientens kropsvægt eller alder. Eventuelle forskelle i den måde, som individuel medicinering skal administreres på, afhænger af den individuelle følsomhed og kønshormoner, og det betyder, at der ikke er nogen berettigelse for, at EU introducerer kønsforskelle i den farmakologiske behandling. 
Marcin Libicki,
   Hr. formand, jeg har læst denne betænkning med stor interesse, for den fremhæver med rette en række meget specifikke problemer med hensyn til kvinders sundhed.
Det glæder mig, at vores interesse for disse spørgsmål meget vel kan være et resultat af den hævdvundne europæiske tradition for at bekymre sig om samfundets svage medlemmer. Det er en fin tradition i dette tilfælde, hvor der er rigelig begrundelse for at vende opmærksomheden mod kvinder som den svage halvdel af den menneskelige race. Samtidig må vi imidlertid spørge os selv, i hvor høj grad mange af de problemer, som kvinder møder i dag, skyldes uønskværdige forandringer i civilisationen, en ufuldkommen familiemodel og negative ideologier, som spredes i kølvandet på moderne forestillinger om godt og ondt og moral og amoral.
Mænd arbejder i kortere og kortere tid og har i nogle medlemsstater sågar sikret sig en 35-timers uge, hvilket betyder, at der ikke bliver udrettet noget eller næsten ikke noget. Hvis vi tager dette med i betragtning, sammen med den kendsgerning, at kvinder også må arbejde 35 timer om ugen og samtidig tage sig af hjem og familie, så er det klart, at kvindernes lod virkelig er hårdere. Det rejser spørgsmålet, om ikke der burde indføres ordninger, som kunne give kvinder mulighed for at blive hjemme, hvis de ønsker det, tage sig af deres familier i stedet for at arbejde så hårdt, som de ofte gør i dag.
Efter min mening er det en mangel, at betænkningen ikke fremhæver de negative konsekvenser af hyppige aborter, selv om den klart siger, at kvinder lider af yderst alvorlige psykiske forstyrrelser. Den indikerer også, at misbrug af alkohol og narkotika blandt kvinder er stigende, og, som fru Svensson bemærker, at et stigende antal kvinder begår selvmord, hvilket er yderst beklageligt. Man må spørge, i hvor høj grad dette skyldes ufuldstændige familieformer og modeller og fænomener som følgerne af aborter eller visse præventionsmidler.
Mine damer og herrer, trods alt bør vi glæde os over, at kvinder stadig lever længere end mænd i de fleste lande. Desværre er det imidlertid sådan, at denne forskel i livsforventning indsnævres, og det er helt klart et resultat af de mange problemer, som fru Svensson omtaler i sin betænkning.
Jeg må desværre sige, at denne betænkning har en vis ideologisk drejning. Som fru Krupa bemærkede, ses dette i punkt 21, som helt unødvendigt nævner "reproduktiv sundhed" eller med andre ord i det skjulte opfordrer kvinder til abort. Jeg forstår ikke, hvorfor der dukker ideologibesatte feminister frem ved næsten hver eneste forhandling, vi afholder. Under forhandlinger om aids og om millenniumudviklingsmålene, og under Parlamentets forhandling om lige rettigheder for kvinder og mænd, var der altid nogen, som ville have presset "reproduktiv sundhed" eller med andre ord en skjult støtte til abort ind. Det er helt unødvendig ideologi.
På samme måde er sammenblandingen af patienter og kvinder i sundhedssektoren en helt malplaceret ideologi. Lige adgang for kvinder og mænd til sundhedstjenester er én ting, men sundhedstjenesternes interne funktion er noget helt andet. Desværre er dette blot endnu et eksempel på de fordrejede feministiske idéer, som nogle af medlemmerne stadig er ofre for.
Det var en stor tilfredsstillelse og glæde for mig at læse i betragtning D, at offentlig sundhed primært påvirkes af etiske og moralske principper. Jeg håber, at den offentlige sundhed i Europa vil nå et optimalt niveau på grundlag af god moralsk sundhed. 
Lydia Schenardi (NI ).
   - Hr. formand, den pågældende betænkning er bemærkelsesværdigt omfattende, og de mange punkter, som er taget op, viser en meget vidtrækkende ambition. Vi ved imidlertid, at vi hverken har de menneskelige eller materielle ressourcer til at efterkomme en så stor efterspørgsel, og efter min mening skal en vis beskedenhed være retningslinje for vores arbejde.
Det er sandt, at på et tidspunkt hvor vi gør det muligt for alle at udnytte teknologiske opdagelser, og hvor vi er optaget af, på hvilken måde energi og fødevarer fordeles, er det på høje tid at overveje at oprette en europæisk bank for sundhed og forebyggelse. Det er indlysende, at i de lande, der for nylig er blevet medlem af EU, er en stor del af befolkningen udelukket fra offentlige sundhedssystemer. Disse mennesker går ikke hen og forhører sig om sundhedspleje.
Burde vi derfor ikke overveje at lade sundhedsplejen komme til dem ved hjælp af screeningkampagner, vaccination og grundlæggende pleje, som uanset køn udføres af mobile hold og udstyr? Mens retten til sundhedspleje i de gamle europæiske lande er blevet ubestridelig, gælder det samme ikke for disse lande, hvor sundhed og social beskyttelse alt for ofte er rettet mod dem, der har betalt bidrag for at kunne nyde godt af en sådan beskyttelse. Derfor har ufaglærte og arbejdsløse mænd og kvinder, ældre og aleneforældre ikke adgang til den mest almindelige pleje.
Når man ser bort fra de midler, der kan komme fra strukturfondene såsom økonomisk støtte til de sundhedsplejestrukturer, der allerede er etableret i disse lande, er det vigtigt at sikre, at disse samfundsgrupper får et minimum af sundhedsbeskyttelse. Det ville derfor være klogt at begynde med børnene, da vi ved, at der uden forebyggelse og grundlæggende sundhedspleje i barndommen kan opstå uløselige problemer. Dernæst er det afhængigt af behovene et spørgsmål om at prioritere at behandle områder med de væsentligste patologiske betingelser og endelig at udvide aktiviteternes omfang. Hvis vi ønsker at stile efter handling med en menneskelig dimension, er dette vores pligt som parlamentsmedlem, og det er Parlamentets pligt. Jeg indrømmer, at det er en udfordring. Vi skal imidlertid have et ønske om at tage den op. 
Rodi Kratsa-Τsagaropoulou (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, det er vigtigt, at vi i Parlamentet debatterer spørgsmålet om kvinders helbred for første gang inden for det udvidede EU, særligt i betragtning af kommende udvidelser med lande, hvor ligestillingen mellem kønnene ikke er etableret i politikker, og hvor der er behov for at beskytte kvinders rettigheder. Jeg takker derfor vores ordfører for hendes initiativ og de nyttige informationer i betænkningen.
Et velstående samfund med standarder og samhørighed bygger frem for alt på medlemmernes fysiske og psykiske sundhed. Vores betænkning øger opmærksomheden på de særlige situationer, som kvinder møder i sundhedssektoren, f.eks. barnefødsler, og på særlige problemer som brystcancer, cervicalcancer, osteoporosis og menopause.
Den giver os informationer om den særlige adfærd, som kvinder har som patienter og brugere af visse lægemidler og behandlinger. Kommissæren har bekræftet disse særegenheder over for os og forsikret os om, at han vil indarbejde dem i sin nye strategi.
Ordføreren giver os også information om manglen på information og korrekt tilgang til disse situationer fra samfundets side og fra det videnskabelige personales og plejepersonalets side. Vi forstår derfor behovet - og her støtter jeg ordførerens forslag - for særlige undersøgelser, detaljerede statistikker og indikatorer, så vi kan undersøge disse situationer ordentligt og behandle dem effektivt med alle parametre og på alle niveauer - forebyggelse, diagnose og behandling.
Det er vigtigt, at vi forstår, at vi bliver nødt til at undersøge kønsdimensionen i alle vores nationale strategier og EU-strategier og i alle forskningsprogrammer og alle informations- og bevidsthedsstrategier, fordi det er kvinderne selv, der skal informeres og beskyttes.
Et negativt element ved betænkningen er, at den medtager spørgsmål, som ikke hører under undersøgelsens formål, f.eks. kravet om kortere arbejdstid og lønniveauer, og jeg foreslår, at vi ikke stemmer for disse punkter. Jeg vil også gerne bede kommissæren, eftersom spørgsmålet om punkt 21 er blevet nævnt, om at forklare os, hvad Kommissionen mener med sin strategi om seksuel og reproduktiv sundhed. 
Marta Vincenzi (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, først vil jeg gerne takke ordføreren, og henvendt til kommissæren vil jeg sige, at det efter min mening bør understreges, at denne ambitiøse betænkning - hvor kønsaspektet sættes i forbindelse med sundhed og sundhedssystemernes tilstand - bør spille en politisk hovedrolle, også når det gælder Kommissionen.
Kommissionen bør give sin holdning til kende og ud fra en præcis analyse af de forskellige nationale sundhedssystemer i EU's 25 medlemsstater meddele, hvad dens overordnede indfaldsvinkel er, hvordan den agter at medtage forebyggelse og behandling i alle EU's politikker og ikke mindst dens opfattelse af Europa. Når vi kender den - og efter forhandlingen med Parlamentet - er vi i stand til at sige, hvilke fremskridt der er sket på vores kontinent, som ikke bare er en liste over ulykker, men en del af verden, hvor kvinder lever bedre end i andre dele af verden.
Kommissionen bør ligeledes præcisere, hvilke udfordringer vi står over for, når vi skal skabe en ny velfærd, der passer til kvinders behov. Uden kvinder kan Europa ikke udvikle sig. Det er en politisk kendsgerning, som jeg håber, at Kommissionen heller ikke glemmer.
Jeg er således taknemmelig for denne betænkning, selv om jeg har bedt om særskilt afstemning om tre punkter, nemlig betragtning U, punkt 15 og punkt 10, fordi de er overfladiske eller dårligt formulerede. På trods af ordførerens gode intentioner risikerer de at gøre skade, da de ikke er forståelige.
I betragtning U og punkt 15 står der, at en stimulering af æggestokkene som sådan kan være farlig for kvinders sundhed. Det er en forkert påstand, som indirekte kan få folk til at fordømme forskning i stamceller i en formodet kønsdiskriminations navn. Vi har ikke brug for obskurantistiske holdninger!
Europa skal udvikle sig på et videnskabeligt og sikkert grundlag. I punkt 10 anmoder man ikke om - i det mindste i nogle sprogudgaver - at udelukke muligheden for menneskekloning i alle EU-programmer, men om at indstille eller afbryde denne praksis. EU finansierer ikke noget program af en sådan karakter, og derfor kan man ikke sige eller tro, at vi forsøger at indstille terapeutisk kloning.
Diana Wallis (ALDE ).
   - Hr. formand, denne betænkning indeholder meget, forhåbentlig ikke for meget, men jeg vil takke ordføreren for at have inddraget et sundhedsproblem, som særligt vedrører kvinder, og som jeg har været meget involveret i. Det drejer sig om en sygdom, der rammer ca. 14 millioner kvinder og piger over hele EU. Der er ingen kendt helbredelsesmetode, årsagen er ukendt, og den gennemsnitlige diagnosetid falder ikke, men stiger og er nu oppe på ni år. Den sygdom, jeg taler om, er endometriose. Den ødelægger liv, ødelægger familier, forårsager sterilitet, og den er ikke bare "stærke menstruationssmerter". Der er et desperat behov for seriøs forskning i og opmærksomhed på sygdommen.
Som medlemmerne ved, har vi skrevet en erklæring i Parlamentet for at skabe opmærksomhed. Vi indsamlede i alt 266 underskrifter, flere end der nogensinde før er indsamlet for et enkelt sundhedsproblem. Det lader imidlertid til, at de smerter, som denne sygdom forårsager, går ubemærket hen. Det er et rigtigt kønsproblem. Selv i vores moderne samfund ønsker ingen at tale om smerter forbundet med menstruation, kvinder skal bare "stå det igennem".
Det kan ikke være rigtigt. Følgerne af denne sygdom er hjerteskærende for mange kvinder og familier, og der er også følger for Europas økonomi. 14 millioner kvinder over hele EU venter på, at nogen tager deres lidelser alvorligt. Det er meget positivt, at ordføreren har inddraget sygdommen.
Det glædede mig, at kommissæren nævnte den, men nu er det faktisk op til Kommissionen og medlemsstaterne at gøre noget ved denne forfærdelige sygdom, som er kønsbestemt i og med, at den kun rammer kvinder og piger. Jeg spekulerer på, hvad der var sket, hvis det havde været en sygdom, der ramte mænd!
Raül Romeva i Rueda (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, kønspolitikkerne bør reelt være tværgående og indgå i alle de politiske, sociale og institutionelle dimensioner. Jeg synes, at betænkningen er et godt bevis herpå med hensyn til læge- og sundhedspraksisserne. Derfor lykønsker jeg, som andre har gjort det, ordføreren, fru Svensson.
Som det fremgår af adskillige studier, behandles kvinder og mænd ikke ens med hensyn til udskrivning af medicin, behandling og udgifter til læge- og sundhedsbehandling. Det nævnes f.eks. i betænkningen, at kvinder er ofre for specifik vold, omskæring, sygdomme som knogleskørhed, brystkræft og spiseforstyrrelser, seksuel udnyttelse og prostitution samt usikkerhed på arbejdspladsen. Det er specifikke spørgsmål, der fortjener en specifik behandling.
Blandt de bevæggrunde, der får os til at udtale os positivt om betænkningen, vil jeg gerne fremhæve dens understregning af behovet for, at medlemsstaterne og Kommissionen medtager kønsperspektivet i deres politikker. Derfor glæder jeg mig også over de ord, som kommissæren kom med i starten. 
Bairbre de Brún (GUE/NGL ).
Hr. formand, jeg deler den opfattelse, at godt helbred ikke bare går ud på ikke at være syg, men drejer sig om fysisk, mentalt og socialt velbefindende. Det begreb er centralt for en strategi for investering i sundhed, som jeg iværksatte i min valgkreds, mens jeg var minister for sundheds- og socialvæsen og offentlig sikkerhed i Den Nordirske Forsamling. Jeg opfattede ikke mig selv som sygdomsminister, men som sundhedsminister.
I betænkningen af Eva-Britt Svensson - som jeg takker hende for - fremhæves der mange relevante spørgsmål. Den indeholder gode, praktiske anbefalinger, som er værd at støtte.
Det er blevet sagt til mig, at det er dårligt for helbredet at være kvinde, og der er faktisk statistikker, som underbygger det udbredte synspunkt. Nu hører vi om statistikker fra Skandinavien, som antyder, at der er uligheder ikke bare i sundhedsstatus, men også i sundhedssystemernes og sundhedstjenesternes holdning til kvinder sammenlignet med mænd. Hvis det er tilfældet i Skandinavien med dets forholdsvis høje grad af ligestilling, er det på tide, at vi gransker tendenserne i andre medlemsstater.
Jeg glæder mig over, at kommissær Kyprianou anerkender betydningen af data. Jeg tilslutter mig også det forslag, som min kollega Kartika Liotard har stillet her i salen i aften.
De kønsbestemte uligheder inden for sundhed skal anerkendes, hvis vi skal kunne bekæmpe uligheder med succes og sikre, at der er tilfredsstillende sundhedspleje for alle.
Johannes Blokland (IND/DEM ).
   - Hr. formand, fru Svensson har fremlagt en yderst engageret og komplet betænkning, som behandler mange aspekter af emnet kvinder og sundhedspleje. Jeg er ikke læge, men jeg forstår, at mange bemærkninger rammer et ømt punkt. Jeg er berørt af den omsorg, betænkningen afspejler. Betænkningen vidner om stor medfølelse med den, som af en eller anden grund ikke er i stand til at forsvare sine rettigheder, især når det skyldes misbrug, forbrydelser eller afhængighedslidelser. Jeg tilslutter mig fuldt og helt opfordringen til at skabe et tilgængeligt sundhedssystem. Set med mine øjne står punkt 21 imidlertid i skarp kontrast til alle de positive elementer i betænkningen. Der lægges i betænkningen stor vægt på voksnes sundhed og trivsel, men man forsømmer med punkt 21 at sikre mennesker dette i en tidligere fase af deres liv. Man får det indtryk, at det er vigtigere at sikre rettigheder og pleje for voksne end for mennesker, hvis liv lige er begyndt. For mig er ethvert menneskes liv værdifuldt, hvad enten det drejer sig om de yngste eller de ældste. Jeg opfordrer derfor til, at de elementer, der skelner mellem pleje i forskellige livsfaser, fjernes. Dermed kan betænkningens positive holdninger også komme dem til gode, som endnu ikke kan varetage egne interesser. Hr. formand, jeg håber, Europa-Parlamentets medlemmer vil fjerne denne skamplet på den i øvrigt glimrende betænkning. 
Angelika Niebler (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, også jeg vil gerne indlede med at lykønske fru Svensson hjerteligt med hendes vellykkede betænkning. Hun har præsenteret en virkelig afbalanceret og stort set fuldstændig betænkning i udvalget. Det er vigtigt, at spørgsmålet om kvinder og sundhed bliver taget op på europæisk niveau. Jeg vil også gerne takke kommissæren, fordi han foranlediger de relevante initiativer i denne forbindelse, for for det første mangler der stadig informationer om mange lægemidlers virkning på kvinder, og for det andet kommer kvindesygdomme stadig til kort i forskningen. Der findes næsten ingen kliniske undersøgelser, hvor lægemidler er blevet testet på kvinder. Det er et vigtigt aspekt, netop på baggrund af, at vi i øjeblikket diskuterer det syvende forskningsrammeprogram.
For det tredje, og det ligger mig særligt på sinde, gælder dette også for osteoporose, den hemmelige folkesygdom, som netop kvinder i særlig grad lider af. Det er vigtigt, at bekæmpelsen af denne sygdom langt om længere bliver prioriteret højere.
Uanset disse bemærkninger vil jeg imidlertid også gerne konstatere, at den betænkning, som nu ligger til afstemning i plenum, desværre kun er en udvandet version af den oprindelige betænkning, som fru Svensson præsenterede for udvalget Jeg synes, det er særligt ærgerligt, at der nu i betænkningen, f.eks. i nr. 54, kræves kortere arbejdstider og en højere betaling til sundhedspersonale. Med al forståelse for de vanskelige arbejdsforhold i sundhedsvæsenet, så er det et punkt, som ikke hører hjemme på europæisk niveau. Hvor kommer vi hen, hvis lønninger og arbejdsvederlag skal afgøres på europæisk niveau? Hvad arbejdstiden angår, så har vi for nylig vedtaget arbejdstidsdirektivet. Jeg mener ikke, det er rigtigt, at vi tager dette punkt op igen i denne gode betænkning.
Det samme gælder for et ændringsforslag, som Den Socialdemokratiske Gruppe har stillet om ligeløn. I 2004 vedtog vi et direktiv om ligeløn. Jeg mener, det er malplaceret nu at kræve, at dette bliver revideret igen. Derfor forbeholder jeg mig ligesom andre kolleger i min gruppe ret til i morgen - når der bliver stemt om tossede ting - at stemme imod betænkningen, som jeg imidlertid rent sagligt finder meget positiv. 
Edite Estrela (PSE ).
   - Hr. kommissær, kære kolleger, kvinder lider endnu her i det 21. århundrede under alle former for forskelsbehandling: på arbejdspladsen, i familien, i det politiske liv, i samfundet, men også med hensyn til adgang til sundhedssystemet. Det gælder ikke kun adgang til seksuel og reproduktiv sundhedspleje. Der er også forskelsbehandling med hensyn til diagnose og behandling i almindelighed og især med hensyn til de såkaldte kvindesygdomme som f.eks. fibromyalgi, brystkræft og osteoporose. Denne betænkning er også derfor meget relevant og velkommen, og jeg benytter lejligheden til at takke Eva-Britt Svensson for den.
Kvinder udsættes for forskelsbehandling, fordi fordomme kommer før sund fornuft og respekt for medmennesket. På grund af fordomme og manglende oplysninger er der i dag flere kvinder, der har aids. For at færre kvinder skal lide, og for at færre skal dø, må medlemsstaterne sikre adgang til seksuel og reproduktiv sundhedspleje og til familieplanlægning. Vi kan ikke stiltiende se til, at tusinder af kvinder fortsat dør på grund af ulovlig abort, at tusinder af unge kvinder lider under følgerne af for tidlig graviditet på grund af utilstrækkelig støtte, og at tusinder af kvinder mishandles fysisk og psykisk på fødeklinikkerne på grund af skødesløshed og ikke mindst fordomme. Også på europæiske fødeklinikker er der kvinder, der overlades til sig selv i timevis, mens de føder under store lidelser uden nogen form for hjælp eller opmærksomhed.
Som bekendt er vold mod kvinder, skamfering af kønsorganer, kvindehandel, prostitution og diverse former for sexhandel årsag til alvorlige sundhedsproblemer og død blandt kvinder. Vold mod kvinder mellem 15 og 44 år dræber flere kvinder end kræft, malaria, trafikulykker og krig. Alligevel mishandles, skamferes, handles, sælges kvinder stadig i EU, uden at medlemsstaterne påtager sig deres ansvar.
Hvad har Kommissionen så foretaget sig? Også ganske lidt på dette område. Selv ganske indlysende og simple foranstaltninger er endnu ikke gennemført som f.eks. mammografiscreening, der kun foretages systematisk i lande som Belgien, Spanien, Finland, Frankrig, Ungarn, Luxembourg, Nederlandene, Sverige, Det Forenede Kongerige og Portugal. Det må udbredes til andre lande også. Sundhedspolitik hører under medlemsstaternes beføjelser, men Kommissionen kan og bør gøre mere på dette felt, fordi der er mange forhold, der rækker ud over det nationale ansvar. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ).
   - Det er altid meget vigtigt at understrege betydningen af kønsaspektet i folkesundhedsstrategierne, hvad enten det er medlemsstaternes eller Kommissionens. Derfor finder vi denne forhandling meget væsentlig, og jeg takker Eva-Britt Svensson for hendes betænkning, fordi der er behov for langt større opmærksomhed omkring kvinders sundhed, særlig gravide og ammende mødre, men også kvindedominerede erhverv.
Vi må imidlertid være langt mere aktive med at fremme seksuel og reproduktiv sundhedspleje, seksualundervisning og familieplanlægning, sikre kvindernes ret selv at vælge og lige adgang for alle kvinder uafhængigt af deres sociale og økonomiske forhold til sundhedscentre, hvor de kan afbryde svangerskabet inden for de første tre måneder, hvis det er deres vilje, og med at gøre en ende på skamfering af kvinder, ulovlig abort og kriminalisering af kvinder, sådan som det sker i visse lande i EU, deriblandt i mit eget, Portugal.
Derfor er det vigtigt, at de europæiske institutioner og medlemsstaterne bliver mere aktive med at beskytte kvinders sundhed, og at de også allerede benytter FN's kommende verdenskongres til at gøre det. 
Maria Panayotopoulos-Cassiotou (PPE-DE ).
   - Hr. formand, ordet sundhed er hunkøn på de fleste sprog, og tidligere tiders hedenske europæere forestillede sig sundheden som en smuk kvinde, som vi kan se statuer af den dag i dag.
Svensson-betænkningen beviser her ved begyndelsen af det 21. århundrede, at en stor andel af kvinderne i EU som følge af teknologiske landvindinger og på trods af videnskabens fremskridt og måske som følge af sammenbruddet i værdierne har et dårligt helbred eller risikerer at få det eller er truet af en overflod af sygdomme, forstyrrelser og afhængighed.
Emnet for dagens betænkning er imidlertid diskrimination i sundhedssystemerne, dvs. i de metoder og midler, man anvender for at håndtere alle de forfærdelige og skræmmende trusler mod kvinder fysiske og psykiske sundhed.
Tillykke til fru Svensson, som på vegne af Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling har ringet med alarmklokkerne. Tillykke til Dem, hr. kommissær, med Deres ex ante-resultater og de løsninger, De har foreslået for at skabe opmærksomhed om og et initiativ for sundheden for 42 % af arbejdsstyrken i EU og for ældre kvinder, som allerede har ydet deres bidrag på to arbejdspladser, nemlig på jobbet og i hjemmet.
Initiativer også om pigers og unge kvinders helbred i EU, fordi fremtidens liv og velstand afhænger af dem. Selv om der mangler en rangfølge i beslutningsforslaget, og selv om visse forslag grænser til overdrivelse og tangerer subsidiaritetsprincippet, så mener jeg som kvindeligt medlem af Europa-Parlamentet og som kvinde med egne døtre, at det er et civiliseret skridt at tage fat på sundhedsproblemerne og årsagerne til sygdomme ud fra et kønsrelateret synspunkt. Det er et vanskeligt emne, som Det Europæiske Agentur for Sikkerhed og Sundhed på Arbejdspladsen, hvis bidrag vi også må bede om, også konstaterer på sin hjemmeside. 
Anna Hedh (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, selv om jeg tilhører det, som visse - om end få - kalder "det svage køn" og er hundredvis af kilometer væk fra mine børn i aften, vil jeg gerne være med til at debattere dette vigtige spørgsmål. Jeg vil starte med at takke ordføreren, min svenske kollega Eva-Britt Svensson, fordi det er lykkedes hende at få mange vigtige spørgsmål med, som er værd at fremhæve i denne forbindelse. Det glæder mig, at PSE-Gruppen har støttet mine ændringsforslag om bl.a. kvinder og rygning, som nu findes under punkt 34, og jeg håber naturligvis, at jeg får støtte til dem i morgen.
Sverige blev det første land i verden, hvor andelen af kvindelige rygere oversteg antallet af mandlige rygere - noget, jeg naturligvis ikke er særlig stolt over. Kvinder er mere udsat for rygningens skader end mænd. En forklaring er, at kvinder generelt har mindre krop, mindre hjerte og smallere kranspulsårer end mænd. Undersøgelser viser også, at det først og fremmest er lavtuddannede kvinder i lavtlønnede job, f.eks. inden for pleje og omsorg, som ryger mest.
I de seneste dage er der blevet offentliggjort en ny stor undersøgelse foretaget af European Society of Cardiology (ESC), som bl.a. viser, at kvinder med symptomer på hjerte-kar-sygdomme generelt får dårligere behandling end mænd. Dette til trods for, at kvinders chancer for at overleve en hjerteinfart er dårligere end mænds.
Diskrimination i alle former, i dette tilfælde kønsdiskrimination inden for sundhedssystemerne, er et internationalt anliggende. Derfor bør vi i EU følge en klar linje og også bruge hinandens erfaringer.
Lívia Járóka (PPE-DE ).
   - I forbrugersamfundets værdisystem er sundhed blevet en grundlæggende afgørende faktor for livskvalitet, og det har udviklet sig til en vigtig faktor i økonomisk og social politik. De direkte og indirekte udgifter til lægelig behandling kræver en stadig større andel af EU's medlemsstaters budgetter. Det er imidlertid ikke alle, der i samme grad oplever de positive effekter af dette. Når det gælder fattige og dårligt stillede grupper, som udgør den nederste tredjedel af samfundet, kan vi ikke sige, at der er sket nogen markant ændring til det bedre hverken med hensyn til kvaliteten af sundhedsvæsenet eller med hensyn til deres velbefindende, helbredstilstand eller livsforventning.
I Svensson-betænkningen beskrives behovet for større lighed inden for sundhedsvæsenet klart. Målet er at sørge for samme kvalitet i sundhedsforsorgen og sikre lige adgang til sundhedsvæsenet for kvinder og mænd. Et særligt stærkt punkt i denne betænkning er, at det kræves, at der skabes betingelser for lige adgang til sundhedsforsorg og lige muligheder for gravide kvinder, kvinder med kroniske sygdomme eller handicap, ældre kvinder og kvinder, som hører til andre dårligt stillede grupper, f.eks. romanikvinder.
Da der mangler statistiske data, har vi ingen tal for forholdet mellem romanibefolkningen som helhed eller romanikvinder i særdeleshed og de forskellige former for institutioner, som varetager sundhedstjenesterne. Kun få undersøgelser har beskæftiget sig med de fordomme, som de ansatte i sundhedsvæsenet behandler romanibefolkningen med. Vi ved heller ikke, hvilke fordomme eller hvilken frygt romanibefolkningen har med hensyn til sundhedssystemet og dets ansatte. Fra rapporter fra menneskerettighedsorganisationer og antropologiske beskrivelser fremgår der imidlertid et klart billede af, at romanikvinder, som bor i EU, får en sundhedsforsorg af ringere kvalitet, fordi de er berørt af en række ufordelagtige faktorer og udsættes for diskrimination. I Ungarn i dag er den forventede levetid for en romanikvinde 62,5 år, mens den for ikke-romanikvinder er 75 år. Vi skal have langt mere debat om de afgørende faktorer, som spiller en rolle for at afkorte levetiden for medborgere, som er romanikvinder, med 13 år. 
Teresa Riera Madurell (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil gerne komme specifikt ind på to sygdomme, der er nævnt i betænkningen, nemlig kronisk træthed og fibromyalgi. Det er to usynlige sygdomme på grund af den vanskelige diagnose og på grund af manglende ressourcer til forskning og behandling. Det vurderes, at 90 % af de personer, der lider af disse sygdomme, er kvinder. Det drejer sig derfor helt klart om to kønsbetingede sygdomme. Der er et presserende behov for at forske i disse sygdommes oprindelse og årsager, at forbedre behandlingerne og sammenligne resultaterne. Det er derfor absolut nødvendigt at øge ressourcerne til forskning, sikre en bedre uddannelse af sundhedspersonalet, organisere oplysnings- og bevidstgørelseskampagner, foretage undersøgelser af sygdommenes sociale, juridiske, arbejdsmæssige, økonomiske og plejemæssige følger og fremme og udvikle nye teknikker til tidlig diagnose og til udbredelse af de allerede eksisterende forebyggende metoder.
Derfor vil jeg gerne bede Kommissionen om at gennemføre en undersøgelse, som sammenligner graden af anvendelsen af behandlingerne og deres effekter, såvel de fysiske som de psykologiske, i alle medlemsstaterne, så vi kan få en bedre løsning på disse sygdomme. Det er vigtigt at inddrage kønsperspektivet i udarbejdelse og gennemførelsen af sundhedspolitikkerne. Fibromyalgi og kronisk træthed er ikke de to eneste sygdomme, der primært rammer kvinderne. Andre kønsbetingede sygdomme, som er blevet mere omtalt under denne forhandling, f.eks. brystkræft og knogleskørhed, er noget længere fremme, hvad angår forebyggelse, diagnose og behandling, men for alles vedkommende er der behov for aktivt at komme videre og for at blive ved med at forske, så vi opnår, at de offentlige myndigheder effektivt sikrer mænds og kvinders sundhed.
Romana Jordan Cizelj (PPE-DE ).
   - Europa-Parlamentet tager ofte spørgsmålet om menneskerettigheder op. Som medlemmer af Parlamentet henleder vi opmærksomheden på begivenheder rundt omkring i verden, og vi er særligt opmærksomme på mindretal, som i visse tilfælde kræver særlig opmærksomhed og omsorg.
Vi kvinder er imidlertid ikke noget mindretal. Vi udgør over halvdelen af befolkningen i EU. Alligevel oplever kvinder i vores samfund problemer, som udelukkende skyldes deres køn. Derfor kan vi simpelthen ikke acceptere, at behandlingen af kvinder i forskellige sundhedssystemer fortsat er diskriminerende.
Retten til sundhedsforsorg er en af de grundlæggende socioøkonomiske rettigheder i EU's charter om menneskerettigheder. Derfor er det rigtigt, at Europa-Parlamentet som den højeste demokratiske institution i EU henleder opmærksomheden på denne kendsgerning og fremsætter nogle handlingsmuligheder. Når vi gør det, skal vi tage højde for subsidiaritetsprincippet, og det skal vi også gøre i det dokument, som vi diskuterer i dag.
Jeg støtter derfor dokumentet, og jeg støtter de ændringsforslag, der er nødvendige for at tage højde for subsidiaritetsprincippet. Europa-Parlamentet kan med andre ord ikke gribe ind i de enkelte medlemsstaters jurisdiktion.
Vi har imidlertid mulighed for at tage et vigtigt skridt ved at diskutere og formulere europæiske politikker de steder, hvor vi ikke har den relevante jurisdiktion. Jeg vil gerne som eksempel pege på Europa-Parlamentets fælles beslutningstagning i forbindelse med det syvende rammeprogram. Sundhed er en vigtig del af dette program. De økonomiske ressourcer, som vi øremærker til dette program, skal afspejle demografiske indikatorer og vores borgeres virkelige behov. På denne måde kan vi også komme tættere på folk og give dem mulighed for at se direkte, hvordan fælles europæisk politik kan påvirke deres livskvalitet. 
María Elena Valenciano Martínez-Orozco (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil spilde et par sekunder for endnu en gang at beklage mig over, at disse forhandlinger altid foregår sent om aftenen. Vi har mange gange, og jeg tror endda, at De har været formand, siddet på dette sene tidspunkt om aftenen og talt om kvinder. Vi taler altid om kvinder sent om aftenen, og nogle gange kunne vi også godt gøre det i dagslys, hr. formand.
Den ulighed og forskelsbehandling, som kvinder udsættes for, er faktisk strukturel og vedvarende. Vi kvinder har altid passet på andre, mens der ikke er så mange, der har passet på os. Derfor er der fortsat en meget betydelig forskel mellem niveauet og kvaliteten af den pleje, som mænd og kvinder bliver til del. Men i Europa deler vi ikke desto mindre nogle fælles værdier - lighed, almengyldighed, solidaritet - og derfor bør vi også anvende kønsperspektivet på sundhedsområdet, som kommissæren så udmærket har sagt det i dag.
Jeg glæder mig over initiativet fra EU's socialdemokratiske ministre, der mødtes i Sverige i slutningen af august, som har forsøgt at formindske kønsulighederne inden for sundhedsplejen, og som har givet udtryk for deres bekymring desangående.
Der er nogle vigtige spørgsmål, som betænkningen burde have behandlet mere indgående, og de drejer sig især om seksuel sundhed og reproduktion, som mange af talerne allerede har nævnt. Vold er - som det også er blevet sagt - et sundhedsproblem, og der er også et andet vigtigt spørgsmål, nemlig indvandrerkvindernes vanskelighed ved at nærme sig sundhedssystemerne, da de er bange.
Jeg håber, at vi ses igen om dagen. 
Katalin Lévai (PSE ).
   - Jeg håber, at denne betænkning vil bidrage til at skabe en fælles holdning i hele EU med hensyn til beskyttelse af kvinders helbred. Jeg vil gerne henlede opmærksomheden på et vigtigt spørgsmål. Vi må ikke tillade, at kvinder diskrimineres i sundhedsvæsenet, blot fordi de er fattige, har en lav indkomst eller lider af specifikke kvindesygdomme. Inden for sundhedsvæsenet må vi ikke gentage de fejl, som stiller kvinder i en dårligere position på andre af livets områder. På den anden side er det meget vigtigt at sikre, at sundhedspersonalet som en del af deres uddannelse får den viden og de færdigheder, som sætter dem i stand til at tage sig ordentligt af sygdomme, som er specifikke for kvinder. 
Markos Kyprianou,
    Hr. formand, først vil jeg gerne takke medlemmerne af Europa-Parlamentet for den meget interessante forhandling. Jeg har nøje lyttet til de forslag og synspunkter, der er blevet fremført. Jeg kan naturligvis ikke nå at kommentere dem alle, men jeg har noteret dem, og jeg vil naturligvis tage dem med i betragtning.
Kendsgerningen er, at der er en forskel, når det handler om mænds og kvinders sundhed. Der er spørgsmålet om sygdomme, som rammer begge køn, men som kræver særlig behandling enten i diagnosticeringen eller behandlingen hos kvinder, og så er der naturligvis de sygdomme, som særligt berører kvinder. Det er noget, som skal tages med i betragtning, når der udarbejdes sundhedspolitikker.
Jeg kan naturligvis ikke kommentere alle de specifikke sygdomme, der er blevet nævnt. Jeg kan imidlertid sige, at vi i vores nye program træffer særlige foranstaltninger og opretter midler til at vende opmærksomheden mod specifikke sygdomme. Vi kan naturligvis ikke dække dem alle, men vi skal være i stand til at definere prioriteringerne sammen, når programmet skal vedtages.
Det bringer mig til et grundlæggende spørgsmål, som jeg gerne vil tage op, nemlig behovet for penge, for alt det, der er blevet sagt, er vældig godt og rigtigt. Det er alt, hvad vi kunne ønske os, men uden de nødvendige økonomiske ressourcer kan det ikke gennemføres. Det betyder først og fremmest, at medlemsstaterne bliver nødt til at øremærke en del af deres budget til denne sektor, og jeg er enig med betænkningen, hvor man opfordrer til at bruge strukturfondene til at investere i sundhedssektoren; det er et vældig godt forslag, og jeg opfordrer alle medlemsstater, særligt de nye medlemsstater, til at gøre brug af denne facilitet. Men også på fællesskabsniveau skal vi bruge den finansiering, vi har bedt om, hvis vi skal kunne gennemføre de programmer, vi foreslår.
Jeg kender Parlamentets positive holdning inden for denne sektor, og jeg regner med dets støtte med hensyn til problemerne med at få vedtaget de finansielle overslag for det næste budget.
Jeg vil også gerne sige, at vi må forstå, at mange spørgsmål hører under medlemsstaternes kompetence. Det gælder lægelig behandling, sundhedssystemerne, det er alt sammen medlemsstaternes ansvar. Som jeg allerede har sagt, vil vi gøre brug af alle de ikke-lovgivningsmæssige midler, vi har til rådighed, for at fremme politikken inden for disse sektorer. Men når der f.eks. tidligere blev henvist til spørgsmålet om screening for brystcancer, som endnu ikke er gennemført i alle medlemsstater, så fremhæver det netop en svaghed. Jeg tror, at indsamling og offentliggørelse af data og information om medlemsstaterne i disse sektorer vil lægge et betydeligt pres på dem for at gennemføre disse anbefalinger og de retningslinjer, der hører med.
Til sidst vil jeg gerne endnu en gang ønske ordføreren og Parlamentet tillykke med dette initiativ. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0200/2005) af Honeyball for Kultur- og Uddannelsesudvalget om mulighederne for udvikling af Europaskolesystemet (2004/2237 (INI)). 
Mary Honeyball (PSE ),
   Hr. formand, jeg takker Parlamentet for at have givet mig mulighed for at forelægge denne betænkning. Det er en vigtig betænkning om de skoler, som de europæiske institutioner driver for hovedsageligt børn af institutionernes ansatte.
Det er efterhånden noget af et foretagende. For øjeblikket er der over 19.200 børn i 14 Europaskoler 10 forskellige steder, herunder Bruxelles og Luxembourg. Derfor har vi her et ansvar for at sørge for, at disse skoler giver den bedst mulige undervisning på den bedste måde, anvender ressourcerne bedst muligt og bruger lærerpersonalet og læseplanen bedst muligt. Det er disse ting, jeg har forsøgt at undersøge i min betænkning, og det er vigtigt, at vi overvejer disse spørgsmål nu, for disse skoler blev faktisk oprettet for ca. 50 år siden, og selv om der ind imellem er blevet sat fokus på dem, er der ikke sket de store ændringer i den periode. Nu har vi altså mulighed for at undersøge disse skoler, måden de drives på, ledelsen af dem, deres finansiering og læseplan, og stille forslag til forbedringer.
I min betænkning har jeg specielt undersøgt de områder, altså finansiering, ledelse og styring af skolerne, læseplaner og undervisningsmetoder på skolerne.
Jeg vil indlede med spørgsmålet om finansiering. Hr. Bösch, som faktisk udarbejdede en betænkning om dette spørgsmål for et par år siden, er til stede, og jeg tror, at han vil komme nærmere ind på dette. Det er imidlertid vigtigt, at vi undersøger, hvordan skolerne finansieres, og sikrer, at vi anvender vores midler bedst muligt.
Et særligt område, som jeg gerne vil fremhæve, er den måde, lærerne er ansat på. For øjeblikket bliver lærerne udlånt fra medlemsstaterne til at undervise på Europaskolerne i en vis periode, hvorefter mange af dem vender tilbage til deres egne medlemsstater. Som følge af den måde, skolerne er organiseret på, dvs. at der ud over modersmålsundervisning i visse fag undervises på fællesskabsprog, lægger det nuværende system en urimelig byrde på engelsktalende lande, som forholdsvist stiller flere lærere til rådighed, fordi der i Europaskolerne er efterspørgsel efter undervisning på engelsk. Jeg håber, at netop det problem vil blive taget op som følge af denne betænkning.
Det andet vigtige punkt under overskriften "Finansiering" er spørgsmålet om skolepenge og den måde, betalingsstrukturen fungerer på. Børn af de europæiske institutioners ansatte betaler ikke skolepenge, og det er helt på sin plads, fordi de er årsagen til, at skolerne blev oprettet. Nu om dage udfyldes mange skolepladser, ikke flertallet, men temmelig mange skolepladser udfyldes af børn udefra. En hel del kommer fra andre forvaltningsinstitutioner eller fra det lokale erhvervsliv. Den organisation, der sender dem, betaler normalt for dem, så det giver ikke de store problemer.
De store problemer vedrører de resterende elever, som vælges ud fra noget, der synes at være en temmelig tilfældig metode, og betaler en del af skolepengene selv - deres familier betaler for dem. Dette system er blevet kritiseret voldsomt, fordi det ikke er gennemsigtigt, og ofte er de skolepenge, der opkræves, ikke tilstrækkelige og afspejler ikke markedspriserne.
Hvad angår ledelse, så jeg gerne, at administrationsrådene, som leder skolerne, får større selvstændighed. Hvad angår læseplanen, er det vigtigste, at vi nedsætter klassernes størrelse, så ingen klasse i Europaskolerne overstiger 30. For øjeblikket er den maksimale klassestørrelse 32.
Jeg anbefaler Dem denne betænkning og anmoder om Deres støtte.
Siim Kallas,
    Hr. formand, fru Honeyball, Deres betænkning omfatter nogle meget følsomme spørgsmål, og jeg er allerede stødt på det problem, som De nævnte i Deres indledende indlæg. Det er et meget kontroversielt spørgsmål, og nogle gange spørger jeg mig selv, hvorfor jeg er på denne side og ikke på Deres side og stiller spørgsmål, for Europaskolerne er temmelig selvstændige organer med selvstændige strukturer, som tager stilling til mange af disse spørgsmål på egen hånd.
Kommissionen går helt ind for Europaskolernes kulturelle særegenhed. Derfor deler den mange af synspunkterne i betænkningen, for vores fælles mål er, at Europaskolerne fungerer godt.
Hvad angår budgetmæssige spørgsmål, vil vi gerne sikre, at alle aktører er ansvarlige gennem gennemsigtighed, planlægning og kontrol og dermed fornuftig og effektiv anvendelse af borgernes penge. Jeg forstår, at folk nogle gange bliver skuffede, når alt bliver et spørgsmål om penge, men vi må forstå, at det i mange tilfælde er enkelthederne ved disse finansielle spørgsmål, der skaber vanskeligheder, og de skal håndteres korrekt.
Hvad angår ledelse, glæder det mig, at der i betænkningen opfordres til, at EU's institutioner repræsenteres bedre i Det Øverste Råd, hvilket er på sin plads i betragtning af den rolle, de spiller, og EU's finansielle bidrag, som for øjeblikket er på 127 millioner euro, dvs. ca. 60 % af det samlede budget. Erfaringerne har vist, at aftalen fra 1994 ikke længere kan klare udfordringerne som følge af udvidelsen og dens konsekvenser. Jeg har derfor tiltro til, at jeg kan regne med Deres støtte til at forbedre den nuværende ledelsesstruktur.
Det glæder mig også, at vi nærer de samme bekymringer over børn med særlige undervisningsbehov, hvis vi henholder os til de foranstaltninger, som ordføreren anbefaler på dette område. Kun ved at gøre fremskridt på denne måde og ved at stille tilstrækkelige ressourcer til rådighed kan vi sikre en virkelig menneskelig og integreret tilgang.
Hvad angår den europæiske studentereksamen, er jeg enig i, at alle medlemsstater skal opfordres til at sørge for, at den bliver tilgængelig i større omfang. Når vi tilrettelægger de relevante procedurer, må vi dog sikre os, at de samme kvalitetsstandarder overholdes.
Jeg er enig i, at der skal gøres en indsats for, at Europaskolerne som et alternativ kan tilbyde et afgangsbevis for elever, der vælger at tage en mere erhvervsorienteret uddannelse. Jeg vil gerne fremhæve Kommissionens overvejelser på en række områder.
På det finansielle område må vi finde måder, hvorpå vi seriøst og konkret kan forbedre forvaltningen og rapporteringen. Jeg mener stadig, at idéen om at fastsætte et årligt loft for EU's bidrag til Europaskolerne bør overvejes nøje, hvilket nogle medlemmer har understreget.
Jeg mener også, at det er vigtigt at anvende og revidere de såkaldte Gaignage-kriterier, som Det Øverste Råd, der er Europaskolesystemets besluttende organ, har vedtaget efter nøje overvejelse. Hvis vi skal sikre, at Europaskolesystemet forbliver, som det er defineret i stiftelsesaftalen, må vi have mod til at tage spørgsmålet op om fremtiden for de Europaskoler, der ikke længere opfylder de mål, som var grundlaget for deres oprettelse, uden at udelukke nogen muligheder.
Jeg forstår de forskellige forventninger efter udvidelsen, men løsningen kan ikke være systematisk oprettelse af nye skoler, som ikke har nogen berettigelse. Det ville være helt i modstrid med Europaskolesystemets formål og ånd.
Herbert Bösch (PSE ),
   Hr. formand, på Budgetudvalgets vegne vil jeg gerne ønske ordføreren tillykke med denne betænkning og takke for, at også vigtige aspekter fra Budgetudvalget til dels er blevet optaget i kompromisforslag. Som ordføreren og også kommissæren allerede har sagt, så befinder vi os i en fase, hvor denne type betænkninger er uhyre vigtige. På den ene side står udvidelsen, som Europaskolesystemet åbenbart endnu ikke har kunnet mestre. Der er en strøm af klager fra forældre over, i hvor høj grad dette skolesystem ikke har håndteret udvidelsen med 10 nye lande, som jo ikke kom som nogen overraskelse. Hr. kommissær, her må vi og også Kommissionen som EU's eksekutivorgan skride til handling. De har Parlamentets støtte.
For det andet lægger Parlamentet naturligvis stor vægt på, at den, der betaler, også har lidt mere at skulle have sagt i Det Øverste Råd end en stemme ud af 26. Det gengives klart i betænkningen. Også her er vi enige. Når alt kommer til alt, betaler vi 57 % af budgettet, medlemsstaterne 22 %, og det står ikke i forhold til indflydelsen.
En anden udfordring er den kendsgerning, at stats- og regeringscheferne aldrig bliver trætte af at opfinde nye agenturer. Det er Kommissionen ikke helt uden skyld i. Her må vi naturligvis i parentes tilføje, at ethvert agentur kan trække en potentiel skole med sig. Også derfor er det vigtigt, at de relevante spørgsmål bliver stillet, og at man forsøger at finde svar.
Til sidst en bemærkning til spørgsmålet om de små skoler. Her vil man være nødt til at gå forskelligt frem alt efter regionale forhold, og derfor var det vigtigt for os at forberede en vis budgetmæssig decentralisering. Her vil det være nødvendigt økonomisk at trække mere på medlemsstaterne. 
Erna Hennicot-Schoepges,
   Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil først takke ordføreren, fru Honeyball, for hendes betænkning og hendes åbne samarbejde.
Europaskolesystemet har bevist sit værd. Jeg har særlig været optaget af skolen i Luxembourg, og jeg vil lykønske lærerne og ledelsen, for hvem det er lykkedes at samle børn og lærere fra de forskellige EU-medlemsstater i det samme system. Flersprogetheden har også bevist sit værd, ligesom et enkelt skolesystem for de forskellige EU-nationaliteter har gjort det, på trods af at skolerne i Luxembourg og Bruxelles midlertidigt har været overfyldte.
Burde vi ikke, hr. kommissær, midtvejs evaluere Europaskolesystemet og udvide den flersprogede uddannelsesmodel samt samtidig tilskynde medlemsstaterne til at engagere sig mere i den ved at trække på erfaringen med Europaskolerne? Endvidere mener jeg, at ethvert land, der tilbyder at huse et agentur, bør forpligte sig til at sørge for, at de ansattes børn får en flersproget uddannelse. Ghettodannelse i skolerne ved kun at indskrive elever, hvis forældre er tilstrækkeligt velstående til at betale de skolepenge, der allerede kræves for kategori III-elever, bør derfor forebygges. For skoleåret 2004 hørte 32 % af det samlede antal indskrevne elever, dvs. en tredjedel af børnene, til denne kategori, for hvilken skolepengesatsen er meget høj.
Derfor har jeg stillet et ændringsforslag om at nedsætte skolepengesatsen for kategori III-elever også for fremtidige elever. Vores udvalg opfordrer til, at klassernes størrelse reduceres, at der indskrives elever med særlige behov, samt at der indføres en teknisk bacheloruddannelse. 
Selv om formålet med Europaskolerne er at sikre en uddannelse til funktionærers børn, hvor der tages hensyn til deres modersmål, bør dette formål alligevel tages op til fornyet overvejelse i lyset af den mobilitet, der allerede er opnået i EU, og i lyset af hvordan den vil være i fremtiden. Hr. formand, selv om en britisk minister i 1998 erklærede, at engelsk snart ville blive det universelle sprog - den pris, som engelske lærer skal betale, bliver måske at være efterspurgte - mener jeg, at flersprogethed er en del af den europæiske identitet. 
Bernat Joan i Marí,
   Hr. formand, Europaskolerne er vigtige for den identitetsopbyggende proces og også for skabelsen af et ægte unionsborgerskab. Europa - EU - er en vedvarende opbygningsproces, og opbygningen har været kompleks. Uddannelse spiller en meget vigtig og grundlæggende rolle.
Forskellige EU-uddannelsessystemer er berettigede til at udbrede de idealer og værdier, som Europa traditionelt har stået for. Det vil bidrage til at skabe en følelse af fælles unionsborgerskab. Forsvaret af pluralisme og mangfoldighed har altid været en af de centrale værdier, der har haft indflydelse på EU. Det er en af de utallige årsager til, at statsløse nationers borgere til stadighed taler for hele idéen om Europa, for vi regner Europa for vores nationale miljø.
EU's udvidelse har givet os alle en ny udfordring for Europaskolerne. Det er et nyt EU, der skal i gang med arbejdet. Et sådant øjeblik vil medføre større pluralitet og et frisk pust for Europaskolerne. I et ægte pluralistisk Europa mener jeg, at virkelig flersprogethed ikke bare kan komme delvist til udtryk, og vores kontinents sande sproglige mangfoldighed skal åbenbares.
Thomas Wise,
   Hr. formand, selv om jeg ikke mener, at Det Forenede Kongerige bør være med i EU, ville det være helt forkert af mig at nægte de forældre, der arbejder for de adgangsgivende institutioner - i de fleste tilfælde uden for deres oprindelsesland og i mange tilfælde i et land, der ikke har samme modersmål - at give deres børn en rimelig uddannelse. Europaskolerne er den eneste praktiske mulighed for, at mange af disse forældre kan udøve den ret. Det skal jeg ikke nægte.
På de fleste områder har ordføreren opfattet Europaskolerne på samme korrekte måde. Det ville være ubehøvlet af mig ikke at sige det. Jeg er imidlertid uenig med hende på et par punkter.
For det første definerer ordføreren Kategori I-elever som børn af ansatte ved EU's institutioner og organer. Der er en vigtig udeladelse her. Kategori I-status omfatter også børn af ansatte ved United Kingdom Atomic Energy Authority (UKAEA), som er udstationeret ved fællesforetagendet Joint European Torus (JET) i Culham nær Oxford, og børn af ansatte, der er omfattet af tjenesteregulativerne for Den Europæiske Patentmyndighed i München. UKAEA er sandelig ingen EU-institution, og JET-foretagendet omfatter en førtiltrædelsesstat, nemlig Rumænien, og en stat, der overhovedet ikke ønsker medlemskab af EU, nemlig Schweiz.
Den Europæiske Patentmyndighed omfatter Schweiz, Island, Liechtenstein og Monaco, og Norge kommer snart med. Som jeg måtte understrege under debatten om computerpatenter, betyder det, at det overhovedet ikke er nogen EU-institution. Jeg beklager, at jeg er nødt til at gentage det så hurtigt.
Her i Parlamentet er vi alt for ofte vidne til, at det tages for givet, at Europa og EU er en og samme ting. Her er et andet eksempel, som ikke er trivielt i almindelighed og heller ikke er trivielt, hvad angår netop denne betænkning, for ordføreren erklærer, at kun 1,6 % af eleverne i Culham tilhører Kategori I. Hun har muligvis ret, men hvis hun faktisk mener, at kun 1,6 % af eleverne i Culham er børn af ansatte i EU-institutioner, kunne hun tage meget fejl. Jeg håber, at hun kan forklare den statistik.
Jeg er meget bekymret over kommissærens forslag om, at muligheden for at tilbyde den europæiske studentereksamen uden for det nuværende skolesystem bør overvejes. Kunne ordføreren ikke også forklare det?
Foreslår Kommissionen, at der skulle være mulighed for at få den europæiske studentereksamen i andre skoler end Europaskolerne? Jeg forstår ganske enkelt ikke, hvorfor det er nødvendigt at gribe ind i andre skoler for at udvide og modernisere Europaskolernes læseplan. Hvis jeg var lærer, og en elev svarede EU, ville jeg være nødt til at konkludere, at det var et meget dumt spørgsmål.
Martin, Hans-Peter (NI ).
   - Hr. formand, når man lytter til forhandlingen, fristes man til at stille et par principielle spørgsmål. 127 millioner euro fra skattemidler - til hvem? Hvorfor? Er det ikke sådan, at Europa allerede har udviklet sig så langt, at mange embedsmænd bliver meget længe, for ikke at sige hele deres karriere igennem, på et sted? Er denne form for støtte så ikke det samme som endnu et subsidium til disse få privilegerede i Luxembourg, Bruxelles og andre steder? Er det ikke også sådan, at man i virkeligheden, når det handler om udgiftsberegninger, ved flytning og placering af agenturer burde regne disse ekstra udgifter med fra starten? Det gør man imidlertid ikke. Det skjuler man fortsat i uigennemsigtighed. Der er jo en årsag til, at disse rapporter bliver skrevet med intervaller på to år. Det går ikke specielt godt med skolerne! Alt i alt må man stille det principielle spørgsmål, om man kan opretholde dette system, som virkelig havde sin berettigelse for 20, 30, 40 år siden, i denne form.
Enhver virksomhed, som sender medarbejdere til udlandet, ved det. Der findes forskellige andre skoletilbud. Tyske skoler, engelske skoler, FN-skoler. Hvorfor tillader vi os denne luksus? Er det virkelig nødvendigt? 
Ljudmila Novak (PPE-DE ).
   - Jeg har hørt meget godt om Europaskolerne fra forældre. Imidlertid er der begyndt at dukke vanskeligheder op som følge af en mere kompleks organisation og det store antal elever, og især efter de nye medlemsstaters tiltrædelse sidste år, hvor antallet af elever steg betydeligt.
Nogle skoler har været overbelagt, og det har haft indflydelse på kvaliteten af undervisningen. En øget efterspørgsel kræver, at der bliver afsat flere midler. Det første skoleår er særligt belastende, både for forældrene og eleverne, som fra første dag skal håndtere tilpasningen til de nye omgivelser, et nyt sprog, nye klassekammerater og nye lærere, så det er afgørende, at lærerne er forstående i denne integrationsperiode. De største vanskeligheder oplever de elever, som bliver nødt til at følge de fleste fag på et fremmed sprog. Elever, som behersker et fremmed sprog på konversationsniveau, har også problemer i specifikke fag som kemi, geografi, matematik osv. Børnene i disse skoler har forskellige talenter, og nogle er mere flittige end andre, og det er ikke alle, som kan klare kravene i det program, der fører til Europaskolernes afgangsbevis (studentereksamen). Derfor er det nødvendigt, at eleverne får mulighed for at få andre afgangsbeviser og ikke kun beviset for, at de har bestået afgangsprøven.
Ligeledes er der ikke tilstrækkelige tilbud til børn med særlige behov, som kræver en højere grad af tilpasning og specialuddannede lærere.
I overfyldte klasser kan lærerne ikke ofre tilstrækkelig opmærksomhed på børn med særlige behov eller børn med indlæringsvanskeligheder eller sociale vanskeligheder.
Under alle omstændigheder bør vi rose alle dem, som gør en indsats for at sikre undervisning af høj kvalitet og støtte til at blive integreret og fortrolig med det multikulturelle Europa. Vi bør forsøge at sikre, at så mange børn som muligt kan bruge deres modersmål i det mindste noget af tiden i Europaskolerne, ellers vil de, når de forlader skolen, have en masse viden, men ikke være i stand til at bruge deres eget modersmål korrekt. 
Proinsias De Rossa (PSE ).
   - Hr. formand, i de få sekunder jeg har til rådighed, vil jeg gerne rejse spørgsmålet om børn med særlige undervisningsbehov. Jeg var temmelig overrasket over i aften at høre kommissæren tilbyde at forsvare og støtte de børn, eftersom Kommissionen faktisk har forsvaret forskelsbehandling af familier med børn med særlige undervisningsbehov.
Ombudsmanden har fundet det nødvendigt at forelægge en særlig beretning for Parlamentet som følge af en klage til Kommissionen fra en familie, der var blevet forskelsbehandlet, og Kommissionen forsvarede den forskelsbehandling til trods for, at det er i modstrid med de europæiske traktater. Ombudsmanden fandt, at forskelsbehandlingen var af en sådan karakter, at den udgjorde en uberettiget forskelsbehandling. Det er beklageligt at måtte sige, at dette ikke er den eneste sag: Kommissionen har også modtaget klager i en række andre sager, og dem har den også forsvaret.
Jeg støtter Honeyball-betænkningen og opfordrer på det kraftigste Parlamentet til især at støtte punkt 24, 25, 26 og 27, der drejer sig om særlige undervisningsbehov og nødvendigheden af, at Kommissionen sørger for, at der er tilstrækkelige ressourcer til rådighed til at sikre, at ingen børn bliver sendt bort fra Europaskolesystemet på grund af deres handicap.
Tomáš Zatloukal (PPE-DE ).
   -  Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg tror, at min erfaring som overlærer på et gymnasium i en stor tjekkisk provinsby, hvor elevtallet svarer til det på Europaskolen i den spanske by Alicante, giver mig et godt grundlag for at kommentere de spørgsmål, som vedrører Europaskolerne. 
I Kommissionens meddelelse gøres det klart, at der er lagt begrænsninger på de enkelte Europaskolers langsigtede finansielle planlægning i form af personalestyring og udviklingsstrategier for skolerne. Det er umuligt at styre en hvilken som helst virksomhed ordentligt med en sådan usikkerhed, og da især en uddannelsesinstitution. Jeg er derfor meget glad for forslaget om at overføre sådanne beslutninger til de ledende lærere og bestyrelserne, for det er dem, der bedst kender de aktuelle behov og krav på deres skoler.
Jeg vil nu gerne nævne en række områder, hvor forbedringer ville føre til en højnelse af uddannelsesstandarden. Mange af Parlamentets medlemmer ville ligesom lærere, eksperter og forældre i de fleste medlemsstater være oprørte, hvis det maksimale elevantal pr. klasse lå på 32. De fleste steder hører sådanne klassestørrelser en fjern fortid til, men på visse Europaskoler er de en dagligdags foreteelse.
Klasserne er normalt ikke så store, naturligvis, men der har været eksempler på det. Det er indlysende, at et mindre antal elever betyder, at det bliver muligt at anvende forskellige pædagogiske metoder og procedurer i klassen. Vi må ikke overse behovene hos elever med særlige uddannelsesbehov og hos de elever, som modtager størsteparten af deres uddannelse på et sprog, som ikke er deres modersmål. Hvis EU's institutioner ønsker at opfylde det løfte, som de afgav for 50 år siden, nemlig at give deres ansattes børn en uddannelse af høj kvalitet, så må de se positivt på disse helt indlysende behov.
Jeg vil derfor gerne støtte kravet om at indføre alternative afgangsbeviser som et supplement til den meget akademiske europæiske studentereksamen, til elever, som beslutter at følge mere praktiske fag. Samtidig ville det være rimeligt at øremærke en vis procentdel af ressourcerne til de borgerlige og praktiske færdigheder, som er nødvendige for at forberede børnene til deres fremtid. Jeg vil gerne takke ordføreren. 
Manolis Mavrommatis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil først gerne ønske ordføreren, fru Honeyball, tillykke med hendes fremragende arbejde. Målet med Europaskolerne kan imidlertid bedst udtrykkes med Jean Monnets ord, at europæiske børn, som bliver undervist sammen fra en tidlig alder, bliver fortrolige med alle de forskellige kulturer. De lærer at leve uden fordomme, og på den måde fødes og modnes den tanke i dem, at de hører sammen. De vil uophørligt se på deres jord med kærlighed og stolthed, og de vil derfor blive europæere i ånden, og gennem deres uddannelse vil de være rede til at fuldføre og konsolidere deres fædres arbejde og virkeliggøre et forenet og blomstrende Europa.
Europaskolerne er derfor institutioner, som fremmer de idéer, som EU bygger på. Det er institutioner, som respekterer og fremmer flersprogethed, idet eleverne fra førskolealderen lærer at leve og agere i en multikulturel ramme. De 14 skoler, der findes i dag, leverer en fælles uddannelse af høj kvalitet, som vil vise sig at være et grundlæggende element i den europæiske integration.
Den europæiske studentereksamen, som eleverne modtager, er deres adgangskort til universitetet og certificerer fremtidens arbejdskrafts europæiske profil. Det er derfor vigtigt, at der bliver oprettet flere Europaskoler, sandsynligvis også i de nye medlemsstater. Det vil bringe os et skridt nærmere den europæiske integration.
Endelig må der for at sikre og opretholde uddannelsesstandarden findes en løsning på overbelægningen af skolerne, særligt skolerne i Bruxelles. Europaskolerne er en institution, som skal sikres og udvikles i forhold til tidens krav, fordi uddannelse er det vigtigste middel til at forme opfattelser, og fordi - for at omskrive Monnets ord - børn, der bliver europæiske i ånden, vil finde det lettere at elske deres jord og skabe en mere substantiel vej til europæisk enhed.
Daniel Caspary (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne benytte lejligheden til at stille nogle spørgsmål til Kommissionen, som vedrører de fire mindre Europaskoler.
For det første vil jeg gerne høre, om Kommissionen er enig i, at den stærke stigning i elevtallene i kategori I og II i Europaskolen i Karlsruhe markant adskiller denne fra de tre andre små skoler? For det andet, er Kommissionen klar over, at over 60 firmaer fra hele regionen omkring Karlsruhe i dag har indgået kategori II-aftaler? For det tredje, kan Kommissionen bekræfte, at Kommissionens økonomiske bidrag til Europaskolen i Karlsruhe takket være disse kategori II-aftaler har kunnet halveres i de sidste fem år? For det fjerde, er Kommissionen enig med mig i, at det i dag ikke kun er kategori I-børn af medarbejdere ved instituttet for transuraner, der går på denne skole, men at også godt 50 børn fra institutioner her i Strasbourg benytter den daglige busservice?
For det femte, er Kommissionen enig med mig i, at byen Karlsruhe for nylig i en forbilledlig aktion af egne midler har investeret store summer i at renovere og udvide skolen? For det sjette, hvorfor er Kommissionen i sit svar på min forespørgsel til skriftlig besvarelse af 15. juni i år ikke i stand til at oplyse mig om antallet af kategori I-berettigede i en radius af 100 km omkring skolen? Kan Kommissionen finde disse tal og offentliggøre dem? For det syvende, netop når ordføreren i starten var inde på, at kategori III-elever ikke betaler nok skolepenge til at dække alle omkostninger, hvordan begrunder Kommissionen det for alle borgere uforståelige privilegium for kommissionsmedarbejdere, at forældrene til elever i kategori I ikke skal betale skolepenge?
Jeg takker for opmærksomheden og også for besvarelsen af disse spørgsmål, gerne skriftligt, og inviterer Dem, hr. kommissær Kallas, til i forbindelse med et af de kommende plenarmøder i Karlsruhe sammen med mig at overbevise Dem om vigtigheden af denne skole. 
Othmar Karas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, er Europaskolerne det europæiske skolevæsens flagskib? Nej! Hvilken plads ligger de på i Pisa-undersøgelserne? Opfylder de kvalitetsmålene? Nej! Er manglerne kun et spørgsmål om budgettet? Nej! Listen over mangler bliver længere, der kommer flere og flere klager fra forældre og elever. Der er behov for handling, som det også tydeligt demonstreres i den foreliggende betænkning.
Jeg vil bruge min taletid til at referere nogle klagebreve fra forældre og elever til mig. Der klages over overbefolkning af Europaskolerne. I Bruxelles har vi i år 8.600 elever, selv om der kun er planlagt 7.300 elever. Klasserne er for store. Dygtige elever får ikke tilstrækkelige udfordringer eller støtte.
Nu i andet skoleår efter den store udvidelse er der stadig ikke noget tilbud om at lære de nye medlemsstaters sprog. Sprogudbuddet bliver hurtig begrænset, hvis eleven vil fokusere på naturvidenskabelige fag.
De såkaldte skolerådgiveres rolle er fortsat uklar. Europaskolerne mangler en passende forvaltningskultur. Breve bliver ikke besvaret. Europaskolerne og deres direktioner har brug for en mere effektiv disciplinærkontrol. Ofte fungerer medlemsstatens tilsyn ikke, og det europæiske tilsyn er for svagt udrustet.
Kommissionen modtog i maj et andragende fra forældre ved den tysksprogede sektion i Woluwe, hvor de giver udtryk for deres bekymring og stiller det principielle spørgsmål, om der overhovedet bliver oprettet en fjerde tysksproget sektion i Bruxelles, og om der vil ske en tvangsforflyttelse af den tyske sektion fra Woluwe til Laeken.
Hr. kommissær, mange spørgsmål, ikke kun spørgsmål om penge. Jeg beder Dem fortælle os, hvad De vil gøre ved disse bekymringer hos forældrene. 
Siim Kallas,
    Hr. formand, jeg vil gentage, at mange af disse spørgsmål - eller i hvert fald nogle af dem - ikke burde rettes til mig, men til Det Øverste Råd. Jeg kender udmærket problemet med de overbelagte skoler i Bruxelles, for da jeg tiltrådte, blev jeg omgående gjort opmærksom på det påtrængende behov for flere skoler.
Derfor henvendte jeg mig til de belgiske myndigheder, som leverer skolerne, og anmodede dem om at fremskynde opførelsen af en ny skole. Der viste sig et meget interessant billede. Vi har en skole, vi har tre kategorier af elever, vi har kategori III-elever, og fra Kommissionens side siger vi, at der i de europæiske institutioner har været en stigning i antallet af tjenestemænd med børn, og vi må sørge for, at disse børn får normale skoleforhold, men faktisk kan de ikke blive indskrevet i disse skoler, fordi de er overbelagte, og skolerne har selv optaget en masse kategori III-elever.
Kommissionen har flere gange anmodet Det Øverste Råd om at indstille optagelsen af kategori III-elever, indtil den fjerde skole åbner i Laeken, men det er hver gang blevet afvist. Det er meget interessant: De europæiske institutioner giver penge og forlanger gode forhold for deres børn til gengæld, men Det Øverste Råd beslutter noget andet, og de bestemmer, hvem de vil optage, og hvem de ikke vil optage.
Derfor har vi en kontroversiel situation. De belgiske myndigheder anmoder os om at løse problemet internt institutionerne imellem, og så kan vi tale sammen, for det er de samme midler.
I Bruxelles er der en meget stor koncentration af tjenestemænd i europæiske institutioner. Et forhold, der overhovedet ikke er blevet nævnt endnu, er forbindelserne med de lokale myndigheder. Dette er et andet stort problem, som jeg ikke ønsker at komme ind på. Så giv Deres støtte, lad os gribe sagen an på samme måde i alle institutionerne og gøre det helt klart, at vi har brug for klare politiske retningslinjer i denne sag og en mere gennemsigtig forvaltning og beslutningstagning i alle disse spørgsmål.
Hvad med flersprogethed? Jeg for mit vedkommende kan blot forsikre Dem for, at jeg kommer fra et meget lille land, og flersprogethed og sproglige problemer er meget vigtige for små nationer. Jeg kan kun fremme flersprogethed, og vi vil forsøge at finde løsninger, som giver mulighed for fortsat at undervise på alle sprog, der er i brug, og sikrer, at børn i videst muligt omfang kan modtage undervisning på deres modersmål. Det er hovedsagen.
Der var en, som rejste spørgsmålet om, hvorvidt disse skoler er som ghettoer eller er steder, hvor ingen ønsker at komme hen. Jeg undersøgte dette spørgsmål lidt i Bruxelles. Skolerne anses naturligvis for gode og er meget efterspurgte. Det er grunden til, at der er et meget klart ønske om at få folk ind udefra. Det var meget interessant at høre, at der hersker nogen tvivl om spørgsmålet om institutioner, der ikke er europæiske institutioner, som kan tilbyde deres ansatte pladser til kategori I-elever. Det vil vi bestemt undersøge nærmere.
Hvad angår Karlsruhe, forstår jeg, at De ikke forventer, at jeg svarer på stående fod, men, da De spurgte, kan dette også blive besvaret gennem den skriftlige procedure. Det gør jeg gerne, og jeg skal sørge for at give Dem alle oplysninger om Karlsruhe-skolen.
Hvad angår det specifikke spørgsmål om forskelsbehandling af elever med særlige behov, kan jeg sige, at i henhold til de oplysninger, jeg har, var der ikke tale om forskelsbehandling, det var blot et spørgsmål om, hvordan alle udgifterne i dette særlige tilfælde skulle dækkes. Forældrene blev anmodet om at tilføre yderligere midler. Vi har naturligvis en særlig bevilling til børn med særlige undervisningsbehov, men vi har af og til i særlige tilfælde anmodet forældre om yderligere midler. Det er de oplysninger, jeg har.
Jeg vil understrege, at denne skolesag er en meget alvorlig sag, og jeg kan love Dem, at Kommissionen tager den meget alvorligt. Men lad os også få et overblik over hele dette område: Hvad sker der i hele dette organ, hvad angår beslutningstagning? Hvordan træffes beslutningerne, og hvordan fastlægges strategierne? I netop denne sag som i mange andre sager pålægges aktører, som ikke er direkte involveret i beslutningstagningen, igen et ansvar. Det betyder, at ansvaret for følgerne placeres et sted, og beslutningstagningen et andet.
Finansielle spørgsmål er naturligvis også meget alvorlige. Som jeg har sagt før, navnlig hvad angår uddannelsesmæssige og kulturelle spørgsmål, siger folk nogle gange, at vi igen taler om finansielle midler, men at der ikke er noget at gøre. Finansielle midler er en slags fællesnævner, og i netop denne sag må jeg sige, at vi ikke er tilfredse med dette organs aktuelle finansieringssystem.
De ved lige så godt som jeg, at disse ting kan eksplodere og få meget farlige følger, som vi har set det i de europæiske institutioner, og de kan volde enorm skade på vores foretagenders image. Så også på dette særlige punkt vil jeg anmode om Deres støtte, når vi stiller visse forslag til, hvordan f.eks. den finansielle forvaltning kan strammes op, som vi har gjort det i flere andre tilfælde.
Hvad angår spørgsmålet om agenturer, er der naturligvis et enormt ønske om at oprette nye agenturer og nye institutioner overalt i Europa. Jeg er helt enig i, at de uddannelsesmæssige aspekter også kan overvejes, og derfor anmoder Kommissionen bestemt om Parlamentets støtte, og den anmoder Parlamentet om at være meget forsigtigt og undersøge alle eventuelle følger af disse forslag meget nøje, herunder følgerne for udviklingen af Europaskolesystemet.
Proinsias De Rossa (PSE ).
   - Hr. formand, jeg er bange for, at kommissæren er misinformeret, hvad angår spørgsmålet om forskelsbehandling.
I Ombudsmandens henstilling af 27. maj 2005 står der i sammendraget, at ombudsmanden fandt, at de finansielle aspekter af situationen udgjorde en uberettiget forskelsbehandling, og han udarbejdede et forslag til henstilling om, at Kommissionen skulle tage de fornødne skridt til at sikre, at det ikke forlanges, at forældre til børn med særlige undervisningsbehov, som er udelukket fra Europaskolerne på grund af graden af deres handicap, skal bidrage til deres børns uddannelsesudgifter.
Man fandt, at der helt klart havde fundet forskelsbehandling sted. Jeg vil anmode kommissæren om at undersøge den kendsgerning og fremsende sin holdning til mig skriftligt.
Formanden.
   - Kommissionen har noteret sig Deres spørgsmål. De vil modtage dens svar.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00. 

