Perspektiver for Doha-udviklingsdagsordenen efter WTO's syvende ministerkonference (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel af Vital Moreira for INTA til Kommissionen: Perspektiver for Doha-udviklingsdagsordenen efter WTO's syvende ministerkonference (B7-0232/2009).
Vital Moreira
Hr. formand! For nogle få uger siden havde jeg den ære at lede en delegation fra Parlamentets Udvalg om International Handel, der deltog i WTO's syvende ministerkonference i Genève. Selvom Doharunden - dvs. Doha-udviklingsdagsordenen - ikke var på den officielle dagsorden for denne ministerkonference, er det en kendsgerning, at et stort flertal af de officielle delegationer fra WTO-medlemslandene benyttede lejligheden til at gøre rede for deres holdning til emnet og bekendtgøre, at de ønskede at afslutte Doharunden ved udgangen af 2010.
Det er imidlertid offentligt kendt, at der ikke er sket fremskridt for nylig i forhandlingerne. Det er derfor, jeg har den ære at stille Kommissionen følgende spørgsmål på vegne af Udvalget om International Handel, som jeg er formand for.
Kan Kommissionen for det første give en vurdering af den nuværende situation, hvad angår de vigtigste forhandlingspunkter i Doharunden, navnlig landbrug, ikke-landbrugsprodukter (NAMA) og tjenesteydelser? Hvilke hovedresultater har Kommissionen opnået på den syvende ministerkonference i Verdenshandelsorganisationen? Hvilke spørgsmål mangler efter kommissærens mening fortsat at blive drøftet, og hvad er de vanskeligste emner i forhandlingerne?
Og for det andet, hvilken betydning kan WTO-ministerkonferencen få for de igangværende Dohaforhandlinger? Hvordan vil Kommissionen sikre, at forhandlingerne overvejende vedrører udvikling? Kan Kommissionen give en vurdering af sandsynligheden for, at Doharunden om udvikling når til en vellykket afslutning inden udgangen af næste år?
Vedrørende mit tredje og sidste spørgsmål. Hvordan påtænker Kommissionen at inddrage medlemmerne af Europa-Parlamentet i den igangværende Dohaforhandlingsrunde og i WTO-strukturen?
Efter at have stillet spørgsmålene på vegne af Udvalget om International Handel, vil jeg gerne slutte af med at understrege, at dette parlamentariske udvalg finder det meget vigtigt at påtage sig det nye ansvar og gøre brug af de nye beføjelser, det er tilstået under Lissabontraktaten, og det vil også gerne etablere et tættere og mere frugtbart samarbejde med Kommissionen om international handel. Det kræver naturligvis, at Kommissionen til gengæld er villig til at samarbejde med Parlamentet, begyndende med at besvare de spørgsmål, vi har stillet.
Mariann Fischer Boel
Hr. formand! WTO's syvende ministerkonference i Genève var en vigtig mulighed for at udveksle synspunkter med alle WTO-medlemmerne om deres prioriteringer for organisationen. Jeg mener, at det er vigtigt at understrege, at denne syvende ministerkonference ikke var en forhandlingskonference, men mere en drøftelse af diverse emner.
Vores prioriteringsliste begynder naturligvis med Doha-udviklingsdagsordenen. Hvis den kan fuldføres, vil Doha levere et godt resultat, ikke kun for Europa, men for hele verdensøkonomien. Vi kommer alle til at lide, hvis protektionismen stiger, ligesom vi alle kommer til at vinde, hvis økonomien kommer på fode igen. Doha er det bedste handelspolitiske værktøj til vores rådighed på begge disse fronter.
Doha ville også medføre den udvikling, som så mange af verdens fattigste lande søger. Det ville den gøre via nye regler om markedsadgang, landbrugsreform og især afgiftslettelser. Udviklingselementet for de involverede lande er allerede taget i betragtning på alle områder i Dohaforhandlingerne.
Men vi kan naturligvis kun afslutte Doharunden, hvis alle WTO-medlemmer er med. Realiteten er, at USA har alvorlige bekymringer og vanskeligheder, som det drøfter med de store vækstøkonomier. Om nogle få måneder vil vi se, hvordan disse drøftelser udvikler sig, efterhånden som fristen for G20-landenes afslutning af Doharunden i 2010 nærmer sig.
Jeg tror, vi alle er enige om, at vi, hvis vi ønsker en afslutning på Doharunden inden udgangen af 2010, er nødt til at få indført nogle betingelser for markedsadgang for landbrug og ikke-landbrugsprodukter (NAMA) inden udgangen af marts 2010. Det er den endelige deadline. I mellemtiden vil vi fortsætte med at presse på, så EU's interesser på områder som f.eks. handel og tjenesteydelser og beskyttelse af geografiske betegnelser beskyttes.
Bortset fra Doha behandlede ministerkonferencen nogle vigtige spørgsmål for WTO-medlemmer. Vores prioriteringer omfattede behovet for at styrke WTO's overvågning og analyse af protektionisme, WTO-tiltrædelse - f.eks. de mindst udviklede landes tiltrædelse af WTO, som vi absolut mener, skal fremmes, det stigende antal regionale frihandelsaftaler - her er vi nødt til at sikre, at de faktisk supplerer den multilaterale handelsordning, og endelig er der handelspolitikkens bidrag til bekæmpelsen af klimaændringerne. Vedrørende mange af disse spørgsmål blev WTO-medlemmerne enige om, at organisationen kan og bør arbejde videre. Så jeg forventer en udvikling i dette.
Hvad Deres sidste spørgsmål angår, vil vi naturligvis holde Parlamentet nøje orienteret om disse udviklinger, især om Doharunden. Lissabontraktaten byder faktisk på en fremragende mulighed for at tage vores samarbejde med Parlamentet et skridt videre, og det vil være en central prioritering for Kommissionens handelspolitik i de kommende år.
Georgios Papastamkos
for PPE-Gruppen. - (EL) Hr. formand! Vi støtter det multilaterale handelssystem og Verdenshandelsorganisationen som vogter af et regelbaseret handelssystem og af et system, der sikrer en mere effektiv kontrol med globaliseringen og en mere ligelig fordeling af dens goder.
Det var netop WTO's acquis, som under den nuværende økonomiske krise i høj grad bidrog til at forebygge, at dets medlemmer søgte tilflugt i handelsbegrænsende foranstaltninger, og samtidig gav dem en tilstrækkeligt råderum med henblik på økonomisk genopretning.
Vi i Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) giver vores støtte til integreringen af Doha-udviklingsdagsordenen på grundlag af et integreret, ambitiøst og velafbalanceret forhandlingsresultat. Vi opfordrer indtrængende Kommissionen til at bevare en stærk forhandlingsposition for at opnå en væsentligt forbedret markedsadgang for europæiske varer og tjenesteydelser til såvel udviklede økonomier som til vækstøkonomier.
Hvad landbruget angår, opfordrer jeg Kommissionen - og det vil jeg gerne bede Dem notere, fru Boel - til nøje at overholde sit forhandlingsmandat fra Rådet, som også gør grænserne for sin forhandlingsposition betinget af tilsvarende indrømmelser fra vores handelspartnere. Jeg vil gerne understrege behovet for uforbeholdent at forsvare EU's holdning til geografiske oprindelsesbetegnelser.
Resultatet af Doha-udviklingsdagsordenen skal sikre en mere effektiv integration af udviklingslandene, særlig de mindst udviklede lande, i det globale handelssystem.
Endelig opfordrer vi til et forbedret samarbejde mellem Verdenshandelsorganisationen og andre internationale organisationer for at sikre gensidig støtte og overensstemmelse mellem handelsmæssige og ikke-handelsmæssige interesser som f.eks. miljømæssig bæredygtighed, tilstrækkelig fødevareproduktion og fødevaresikkerhed og anstændige arbejdsvilkår.
Harlem Désir
for S&D-Gruppen. - (FR) Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Dohaforhandlingerne blev indledt i 2001 for at rette op på skævhederne, ja faktisk uretfærdighederne, i det internationale handelssystem, som blev indført efter Uruguayrunden, da WTO blev skabt.
Det blev således erkendt, at alle løfterne i Uruguayrunden ikke var blevet overholdt over for udviklingslandene, og at de sydlige lande var ugunstigt stillet, hvad handelsregler angik, særlig inden for landbrug, fordi disse handelsregler tillader de rigeste lande både at beskytte deres marked og fortsat at finansiere deres produktion, også den til eksport, hvorved de ruinerer mange landmænd i de sydlige lande i processen. Bomuld er blevet et symbol på denne situation.
Ved at indlede "udviklingsrunden" har WTO-medlemmerne derfor forpligtet sig til at ændre de multilaterale handelsregler for at sikre, at handelen faktisk gavner den økonomiske og sociale udvikling i alle lande på alle kontinenter.
Vi bør derfor altid huske på, at denne forhandlingsrunde ikke er en runde som alle andre, og at selvom alle, som i enhver forhandling, venter på, at der skal ske fremskridt i de spørgsmål, som vedrører dem - for industrilande vil det sige industriprodukter og tjenesteydelser - blev det som udgangspunkt aftalt, at denne runde først og fremmest skulle handle om at genoprette balancen til fordel for udviklingslandene.
I kølvandet på den syvende ministerkonference er forhandlingerne i dag ligesom før konferencen kørt fast på Capitol Hills skråninger i Washington, ligesom de tidligere løb ud i Cancúns sand, og dette skyldtes dengang i overvejende grad de krav, som EU stillede.
Eftersom de industrialiserede lande har krævet for meget under forhandlingerne, har de således bragt det endelige resultat af forhandlingsrunden og ligefrem WTO's troværdighed i fare. Alle fokuserer udelukkende på personlige mål i stedet for på det overordnede mål, som er at skabe en multilateral handelsramme, som er baseret på mere retfærdige regler for at tilskynde til en mere retfærdig handel, og som fremmer bæredygtig udvikling og udryddelsen af fattigdom.
Det første resultat af denne hårdknude er det øgede antal bilaterale handelsaftaler, som ofte er endnu mere ugunstige for de sydlige lande. Dette er et tilbageskridt.
EU må derfor indtage en klar holdning. Prioriteringen er at afslutte denne runde som en udviklingsrunde og ikke at forsøge at overtrumfe hinanden, hvad angår industriprodukter og tjenesteydelser. Disse forhandlinger skal ikke gribes an på konventionel og snæversynet vis, hvor alle kun handler på egne vegne.
Dette fører til hårdknude og får os til at tabe hovedemnet af syne, nemlig behovet for at skabe en ny måde at regulere det internationale handelssystem på. Det vil blive en del af den nye verdensorden, som alle især efter G20-mødet har råbt på, for at kunne møde dagens egentlige udfordringer, som er retfærdig udvikling på alle kontinenter, udryddelse af fattigdom, fødevaresikkerhed, respekt for sociale rettigheder og anstændigt arbejde og bekæmpelse af klimaændringerne.
I løbet af disse forhandlinger må EU vise, hvad det gør for at sikre, at handelsreglerne vil medvirke til at forbedre denne situation i fremtiden. Det er på dette grundlag, at hvert af følgende forhandlingspunkter skal vurderes:
landbrug: overholdelse af tilsagn fra juli 2008, afslutning af procedureforhandlingerne, sikring af fortrinsvis særlig og differentieret behandling og respekt for særlige varer og beskyttelsesmekanismer, udvikling af landbrugsstøtte i overensstemmelse med bæredygtigt landbrug og fødevaresikkerhed
NAMA-produkter: anmodning om afgiftsnedsættelser i udviklingslandene - jeg er næsten færdig - som svarer til deres udviklingsniveau
og
tjenesteydelser: beskyttelse af alle landes ret til fortsat at regulere sine offentlige tjenesteydelser.
Michael Theurer
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer! For to uger siden blev WTO's syvende ministerkonference afholdt i Genève. Som repræsentant for delegationen fra Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa havde jeg lejlighed til at deltage i konferencen og som medforslagsstiller til at bidrage til nærværende fælles beslutningsforslag.
Der er fire ting, som kan og skal læres af disse erfaringer. Den økonomiske og finansielle krise medførte også et brat fald i verdenshandelen. Det er derfor altafgørende med en snarlig afslutning på Doharundens forhandlinger for at sætte nyt liv i verdensøkonomien.
Genoplivningen af en retfærdig og fri verdenshandel er noget, som Doha kan og helt klart skal opnå. EU er gået langt for at imødekomme sine partnere, særlig dem i udviklingslandene. Vi har f.eks. lovet at ophæve al eksportstøtte til landbrugsprodukter.
Nu er vi nødt til at få afsluttet forhandlingerne. Det kræver imidlertid et signal om politisk vilje. I ALDE-Gruppen er vi fast besluttet på at få afsluttet Doha. Nu! Det er derfor afgørende at gå sammen om at bringe runden til en afslutning. Her både kan og skal EU spille en ledende rolle. Vi bør også påtage os en rolle som f.eks. brobygger for at bringe USA og vækstøkonomierne og udviklingslandene sammen, præcis som vi opfordrer til i vores fælles beslutningsforslag.
Vi skal nu desuden højne offentlighedens bevidsthed. Vi har brug for en bredere støtte fra borgerne. Vi bør understrege fordelene ved global handel, da fri og retfærdig verdenshandel er godt for os alle.
Jeg kan ikke se noget alternativ til Doha. Alternativet ville være konkurrence om bilaterale aftaler, hvilket ville bringe de svagere landes adgang og inddragelsen af menneskerettigheder og miljømål i fare. Det må ikke ske. Vi har derfor brug for en afslutning på Doharunden nu.
Martin Häusling
Hr. formand, mine damer og herrer! Doharunden er blevet trukket i langdrag i otte år nu, og det store flertal af udviklingslandene ønskede faktisk ikke denne Doharunde overhovedet. I begyndelsen var det USA og Europa, der ville tvinge udviklingslandene til at samtykke ved hjælp af "udviklings-konceptet". Forhandlingerne er imidlertid mislykkedes to gange i mellemtiden. Kun de store landbrugseksportører Brasilien og Argentina og måske Indien er virkelig interesserede i, at der faktisk sker noget her. Også EU er reelt trådt et skridt baglæns, hvis vi ser på EU's rutinemæssige krav gennem de seneste par år og også på, hvad der nu er på dagsordenen for de næste par år.
Vi er imidlertid virkelig nødt til at kaste et objektivt blik på, hvad der er kommet ud af de seneste par år ud over tyve års liberaliseringspolitik. Denne liberaliseringspolitik er delvist ansvarlig for den økonomiske og finansielle krise, som vi oplever. Vi kan ikke opføre os, som om vi kan fortsætte på samme måde. Jeg vil ikke nævne konsekvenserne for verdensklimaet, hvis vi fortsætter som før og ikke har ordentlige regler.
Vi har nu haft en konference i Genève, hvor alle midt i krisen påstod, at vi er nødt til at fortsætte som før, og at vi bare kan vente, til krisen er ovre, og så fortsætte, hvor vi slap. Det påstås igen og igen, at Doharunden vil give nyt liv til den økonomiske genopretning. Alle tal peger imidlertid på, at det ikke forholder sig sådan, og desuden vil gennemførelsesfrister og -perioder være alt for lange. En anden tilbagevendende påstand er, at udviklingslandene så vil kunne tage del i genopretningen. Hvis vi imidlertid ser objektivt på det, er vi nødt til at sige, at det ikke skaber genopretning for flertallet af udviklingslandene, men snarere det modsatte. Nettovirkningen vil i stedet for de fleste udviklingslande være negativ. Vi kan derfor ikke anbefale mange af udviklingslandene, at de samarbejder med os midt i krisen.
Selvom ingen af Verdenshandelsorganisationens medlemmer eller de store politiske grupper i Parlamentet vover at sige det, så gør vi i Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance det: Vi opfordrer til omsider at afslutte Doharunden, som har stået fast i en blindgyde i årevis og er fuldstændig uhensigtsmæssig på nuværende tidspunkt. Vi mener, at WTO er nødt til at arbejde på en reform, og at den i sin nuværende form er ude af stand til at hjælpe med at løse den globale krise. I fremtiden har vi brug for retfærdig handel og ikke bare handel, som, i princippet, er fri.
Når man ser på landbrugssektoren i løbet af de seneste 20 år, hvad har denne vedvarende liberalisering så faktisk bragt med sig? Den har resulteret i et kolossalt rationaliseringspres i de industrialiserede lande. Processer er blevet industrialiseret, og udviklingslandene har i alt væsentligt ikke fået noget ud af det bortset fra destabiliserede markeder. I stedet for at give princippet om fødevaresuverænitet dets retmæssige status i drøftelserne har vi givet princippet om total frihandel absolut forrang. Af den grund opfordrer De Grønne i deres beslutningsforslag til ikke at investere yderligere politisk kapital i den døde Doharunde. Vi opfordrer til en ny begyndelse for processen.
Jan Zahradil
Hr. formand, fru kommissær! Vi befinder os naturligvis i en periode med økonomisk afmatning eller krise, og det er ubehageligt, men sådanne kriser kommer og går, de er en cyklisk komponent i markedsøkonomien, og de må ikke bruges som undskyldning for at indføre urimelige bestemmelser, der lægger bånd på økonomien, da sådanne bestemmelser fortsat vil findes også efter, at selve krisen er overstået, og det gælder også international handel. EU må derfor undgå at give efter for den tillokkende protektionisme i handelsrelationer, da vi ville skade ikke kun os selv gennem dette, men også især dem, vi forsøger at hjælpe, med andre ord især de mindst udviklede lande, hvis fulde inddragelse i det internationale handelssystem skal fremmes.
På vegne af De Europæiske Konservative og Reformister vil jeg gerne rose Det Europæiske Folkepartis Gruppe og ALDE-Gruppen, som sammen med os har udformet et afbalanceret forslag til beslutning om Doha-udviklingsdagsordenen efter WTO's syvende ministerkonference. Internationale handelsfremskridt må tjene denne udviklingsdagsorden, og hvis USA har problemer med det, så må EU påtage sig en ledende rolle for at få en vellykket afslutning på Doharunden og også for at formidle fuld deltagelse af de mindst udviklede lande i verdenshandelen.
Europæisk integration starter med frihandel. EU eller Det Europæiske Fællesskab begyndte som et handelsområde, og Kommissionen vil forhåbentlig - både i sin nuværende og kommende sammensætning - være bevidst om, hvor den europæiske integration har sine rødder, og vende tilbage til dem. Vi bør fortsat formidle fuld deltagelse af de mindst udviklede lande i verdenshandelen og også indgåelse af yderligere bilaterale og regionale frihandelseaftaler som et supplement til det multilaterale rammeværk.
Helmut Scholz
Hr. formand, fru kommissær! De spørgsmål, som udvalgsformanden rejser i denne forhandling, afspejler globale vilkår. Balancen i vores økonomiske verdensorden er katastrofal. To milliarder mennesker lever i ekstrem fattigdom. Klimaændringer har allerede tvunget mere end 40 mio. mennesker til at flygte fra deres hjem, og den voldsomme udbredelse af globale finanshandler har ført til den værste økonomiske krise i 80 år.
Hr. Zahradil, vi står over for en historisk opgave med at tage initiativ til en helt ny regulering af den globale økonomi, styret af målsætninger som bæredygtighed, miljøbeskyttelse, social retfærdighed og fødevaresikkerhed. Når jeg ser på Genève, kan jeg kun sige, at WTO-konferencen ikke har evnet at løfte denne opgave. Trods alle forsikringer forspildte man chancen til at samle alle landene.
Doha-mæglerne opererer tydeligvis stadig inden for rammerne af et fuldstændig gammeldags og - her bør vi være ærlige - forfejlet forhandlingsmandat. Efter Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstres mening skal dette laves om hurtigst muligt, for de fejlslagne resultater fra Genève og fra Rom og de indviklede forhandlinger, som nu foregår i København, er direkte knyttet hertil.
Jeg opfordrer derfor Kommissionen til at samarbejde direkte med Parlamentet om udformningen af et omformuleret forhandlingsmandat, som skal udvikle og ændre WTO yderligere. Det skal tage udgangspunk i, hvor stor betydning verdenshandelens opbygning har for, at verdenskriserne opstår, og eventuelt også for at bekæmpe dem, mens det også skal handle om den nødvendige nyregulering af handelsforbindelser.
Bastiaan Belder
Hr. formand! Doharundens blindgyde kaster uundgåeligt en mørk skygge over WTO-topmødet i begyndelsen af denne måned. I en økonomisk krisetid og med lige så triste udsigter for 2010 er det en politisk topprioritet, at Doharunden når til en vellykket afslutning. De skønnede store indtægter i form af handelsomsætning og øget velstand giver mig grund til at håbe på, at Genève-forpligtelserne indfries, så 2010 bliver et gennembrudsår for Doharunden.
Som nederlænder er jeg meget nysgerrig efter at høre kommissærens holdning til to forslag, som min regering har stillet på WTO-topmødet. Hvordan ser De på dannelsen af en gruppe af "grønne forløbere" inden for WTO, som skal bestå af lande, der ønsker at afskaffe toldtariffer på bæredygtige produkter for at fremme brugen af dem? Og deler De den nederlandske repræsentants holdning om, at udviklingen af WTO's forhandlingssystem ikke har holdt trit med globaliseringen? Har De eventuelt tænkt Dem at arbejde på en løsning?
Marine Le Pen
(FR) Hr. formand! Trods handelsliberaliseringens indlysende fiasko i løbet af de seneste 30 år, som har ført til en storstilet afindustrialisering af udviklingslandene og til forarmelse af ulandene, trods finans- og bankkrisen og nu medlemsstaternes gældskrise, som alle uafhængige økonomer er enige om var forårsaget af finansiel og kommerciel globalisering, ønsker generaldirektøren for WTO, hr. Lamy, stadig at fremskynde processen med fuld international handelsliberalisering.
Alle tilgængelige statistikker viser os, at globaliseringen har ført til massearbejdsløshed og lønnedgang, som først vil slutte, når europæiske lønninger er bragt på linje med dem i Kina eller Indien.
Er dette den økonomiske udviklingsmodel, som Europa bør foreslå europæere?
Der er en anden model, nemlig den legitime beskyttelse af de europæiske økonomier imod unfair konkurrence fra lavtlønslande. Denne protektionisme må gå hånd i hånd med oprettelsen af et nyt internationalt monetært system, som garanterer fair handel. Det er uacceptabelt, fordi det er ulogisk at skille handelsforhandlinger fra monetære forhandlinger.
Hr. Lamy og alle de, der er for ukontrolleret frihandel, forsvarer ikke det fælles bedste, men snarere interesserne for de finansielle og kommercielle institutioner, som betaler dem. Hvis de europæiske institutioner fortsætter i denne retning, vil den legitimitetskrise, der rammer WTO og IMF i dag, uundgåeligt ramme dem i morgen.
Hvis dette er Deres mål - at ødelægge europæisk industri og landbrug og forvandle vores kontinent til et underudviklet økonomisk område - så gør, som hr. Lamy siger.
Hvis De derimod ønsker at redde Europa, så forflyt hr. Lamy, som Maurice Allais, den franske nobelprisvinder i økonomi, insisterer på. Det er den eneste forflytning, som Europa ville kunne byde velkommen.
Béla Glattfelder
(HU) Hr. formand! EU's handelsbalanceunderskud er steget alarmerende til det tredobbelte på de seneste fem år. En stigning i handelsbalanceunderskuddet af denne størrelse er ikke bæredygtig. EU's handel med Kina er ansvarlig for halvdelen af denne stigning i handelsbalanceunderskuddet. Det er faldet betydeligt som resultat af den globale økonomiske krise, men halvdelen af det tilbageværende underskud og faktisk hele det handelsbalanceunderskud, der blev registreret i første halvdel af 2009, svarer til vores nuværende handelsbalanceunderskud over for Kina.
Jeg læste for nylig en bog af en amerikansk forfatter, som beskriver følgende scenario. Fisk fanget ud for Europas kyster fryses ned og sendes med skib til Kina. Derovre tøs de op, filletteres, fryses ned igen og sendes tilbage til Europa. Det sker, fordi lønningerne er så meget lavere i Kina, at det enorme energiforbrug ved at nedfryse fisken, sende den, nedfryse den på ny og sende den tilbage til Europa kan betale sig. Hver eneste tabt arbejdsplads i Europa er ansvarlig for en stigning i CO2-udslip på mange hundrede kg.
Det nuværende handelssystem fremmer væksten i CO2-udslip. Stigende europæisk arbejdsløshed betyder større CO2-udslip. Siden undertegnelsen af Kyotoprotokollen har Kina tredoblet si CO2-udslip, fordi der ikke er nogen sanktioner knyttet til dette. De nye WTO-bestemmelser kan kun accepteres, hvis de også integrerer klimabeskyttelsesaspekter. Hvis vi vil have, at disse bestemmelser skal forebygge stigningen i CO2-udslip i stedet for at fremme dem, kræver det sanktioner.
Kader Arif
(FR) Hr. formand, mine damer og herrer! Målet med Doharunden var klart. Det skulle være en runde, der fremmede udvikling, en runde, der gav udviklingslandene mulighed for at rette op på de ubalancer, der er skabt af de liberale politikker, som er hidtil er blevet fulgt inden for rammerne af den notoriske Washingtonkonsensus.
Det er ikke overraskende - selvom jeg beklager denne kendsgerning - at holdninger, der støtter fair trade, er på tilbagetog i denne kriseperiode. Over for USA, som ikke vil flytte sig, før sundhedsreformen er vedtaget, og i forbindelse med stigende opposition fra fagforeninger og de største industrielle lobbyistgrupper, lykkes det ikke for Europa at forskyde grænserne, og det er derfor usandsynligt, at der opnås en snarlig aftale.
Flertallet i Parlamentet udnytter derfor denne situation til at vende tilbage til deres ideologi, nemlig aggressiv handel, som udelukkende er baseret på interesserne i at opnå større markedsadgang. Skyd skylden på krisen. Ved at opføre sig på denne måde, ved frem for alt at forsøge at åbne markederne og fjerne alle handelsbarrierer, glemmer de på højrefløjen desuden fuldstændig, at det er i vores interesse at have stærke handelspartnere, som er fuldt integrerede i verdenshandelssystemet. Realiteten er, at intet udviklingsland i sidste instans vil blive styrket af en sådan aftale.
Vi har sammen med hr. Désir, gruppens ordfører for denne beslutning, stillet adskillige ændringsforslag til det fælles kompromisforslag, som er udformet af de europæiske politiske partier på højrefløjen. Jeg vil naturligvis foretrække, at min egen gruppes beslutning vedtages, men det kommer ikke til at ske.
Det er derfor, at vi understreger adskillige ting i vores ændringsforslag. For det første er det absolut afgørende, at offentlige tjenesteydelser fortsat holdes uden for forhandlingsrammerne, fordi de er knyttet til folks grundlæggende behov og ikke kan overlades til markederne.
Dernæst bør der gives særbehandling til produkter, som er af særlig betydning for udviklingslandene, særlig på landbrugsområdet. Fødevarekrisen blev blæst ud af folks hoveder, da den finansielle og økonomiske krise opstod. Lad os ikke glemme, at fødevaresuverænitet bør være vores absolutte prioritet, det første af millenniumudviklingsmålene.
Endelig mener vi, at offentlig intervention i udviklingslandene bør opretholdes, ikke kun ved at udelukke enhver liberalisering af offentlige aftaler, men også ved at beskytte nye industrier.
Disse få punkter, som ikke er en udtømmende liste, er det absolutte minimum, hvis vi ønsker at sikre, at Doharunden virkelig fremmer udviklingen. Hvis de ikke er med i det endelige forslag, vil jeg opfordre min gruppe til at stemme imod det.
(Bifald)
Niccolò Rinaldi
(IT) Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Jeg vil for det første gerne pointere, at en kollega fra Namibia for adskillige måneder siden, i forbindelse med et møde i Verdenshandelsorganisationens styringsudvalg, som jeg er medlem af, udtrykte sin skuffelse over, at priserne på visse europæiske landbrugs- og ikke-landbrugsprodukter i Namibia er lavere sammenlignet med lokale produkter. Dette er et af mange handelsforvridende tiltag, som Doha må finde en løsning på.
I den forbindelse stillede vi i Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa et ændringsforslag, hvor vi opfordrer til - ikke kun med henvisning til Europa, naturligvis, vi stiler også i høj grad dette til USA, som kommissæren udmærket er klar over - at alle former for eksportstøtte afskaffes fuldstændigt og med øjeblikkeligt varsel.
For det andet vedrørende tjenesteydelser vil jeg gerne blandt de mange ting, der kan siges, påpege, at der er behov for en klar skelnen mellem tjenesteydelser og offentlige tjenesteydelser. Vi er nødt til at kæmpe og forpligte os inden for rammerne af Doha for at opnå liberalisering af tjenesteydelser, hvilket ofte betyder at give os i kast med veritable nationale oligarkier, som kvæler udviklingen af lokale økonomier. Disse nationale oligarkier findes i kommunikationssektoren, banksektoren, forsikringssektoren og andre sektorer. Vi må virkelig forsøge at lave et skel her fra alt, der i stedet vedrører offentlige tjenesteydelser, som naturligvis skal være nationalstatens ansvar.
For det tredje vil jeg nævne et spørgsmål, som endnu ikke er rejst, nemlig at vi nu befinder os i Lissabontraktatens æra, og derfor vil jeg her, som vi også gør i vores kompromisbeslutningsforslag, opfordre Kommissionen til at gennemgå den interinstitutionelle aftale.
Vi må nå frem til en fuldkommen ny modus vivendi i relationerne mellem Parlamentet og Kommissionen, så Parlamentet holdes helt ajour med alle forhandlinger og med de forskellige forhandlingsstadier, så Parlamentet kan vedtage henstillinger under forhandlinger, og så Parlamentet kan spille en hel og ansvarlig, deltagende rolle, som det desuden er tilfældet i andre, om end lignende, forhandlinger med EU-tiltrædelseslande.
Jacky Hénin
(FR) Hr. formand! Den 5. december sagde økonomi og nobelprisvinder Maurice Allais, at den egentlige årsag til krisen var at finde i Verdenshandelsorganisationen, og at der var behov for reform hurtigst muligt, idet hans analyseresultat var, at den nuværende massearbejdsløshed skyldes den storstilede liberalisering af handelen - en liberalisering, som kun kommer de rige til gode.
Døv over for folkets lidelse holder WTO, G20 og Kommissionen, udelukkende for at behage den internationale finansverden og de store kapitalistiske multinationale selskaber, fast ved ønsket om at fuldføre Doharunden for enhver pris og ved at erklære en absurd krig mod protektionismen. De tøver ikke med at forfalske den økonomiske historie for at opnå dette, ved at tilskrive krisen i 1929 og Anden Verdenskrig protektionisme. De strækker skandaløs kynisme til det yderste ved at påstå, at de gør dette i de fattigste landes interesse.
Som Maurice Allais og klarhovedede økonomer viser, skaber den fulde liberalisering af handelen en konkurrence, som sætter alle op mod alle, samt omlægninger, der forårsager betalingsrestriktioner, massearbejdsløshed og dermed krise i vores økonomier. Hvis vi ikke handler, vil den universelle frihandel ende med at ruinere vores civilisation langt hurtigere end global opvarmning.
Det haster og er afgørende, at vi slår ind på en vej med moderat protektionisme, som er fornuftig, socialt retfærdig og rimelig, og som udgør et gensidigt samarbejde til fordel for forskellige folk og kontinenter.
Hans-Peter Martin
(DE) Hr. formand! Vi har brug for en demokratisk revolution. Jeg husker meget tydeligt, at de forhandlinger, vi hører på i dag, begyndte for 10 år siden her i Parlamentet. Jeg vil gerne opfordre Dem, fru kommissær, til især at tage det, hr. Désir har sagt, men også det, som Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance og nogle af parlamentsmedlemmerne på venstrefløjen har sagt, til Dem.
Ser De ikke, at vi, med den løsning, som EU er trådt ind i forhandlingerne med, ikke som ærlige mæglere kan overvinde ubalancen i det, vi nu ser i København, og at vi i virkeligheden har brug for en ny løsning? I meget af det, udviklingslandene gør i dag, er de ikke længere udviklingslande. De er vækstøkonomier, industrilande og meget selvbevidste. Hvis det ikke lykkes os i Europa at vove at starte på ny med fair krav, så vil vi ende præcis der, hvor vi ikke vil være, nemlig med protektionisme og med en gentagelse af 1933 og årene, der fulgte i Europa.
George Sabin Cutaş
(RO) Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Jeg ønsker ikke at komme i klammeri med nogle af mine kolleger, som har talt før mig, men jeg tror, at Verdenshandelsorganisationens rolle er blevet så meget desto vigtigere, eftersom de nuværende indviklede forhold, som rammer økonomien, kræver en multilateral institution, der kan overvåge handelspraksisser.
Verdenshandelsorganisationen vil fortsætte med gennem Doha-udviklingsdagsordenen at forbedre vilkårene for global handel og investering ved at indføre klarere regler. I betragtning af den vigtige rolle, som Doha-udviklingsdagsordenen har spillet for økonomisk vækst og for at begrænse arbejdsløshed og fattigdom, tror jeg, at dagsordenen skal afsluttes i løbet af 2010, og at udviklingskriteriet skal bevares som den centrale søjle. Dagsordenen kan så blive en solid ramme for koordinering af utallige økonomiske spilleres aktiviteter og hjælpe os med at overvinde afmatningen og skabe økonomisk genopbygning.
Endelig vil jeg gerne anbefale, at Kommissionen forsyner Parlamentet med regelmæssige opdateringer om det relevante stadium i forhandlingerne om Doha-udviklingsdagsordenen.
Paul Rübig
(DE) Hr. formand, fru kommissær! Jeg vil gerne takke især kommissæren for at have fremlagt EU's idéer meget klart i forhandlingerne i Genève, for os handler Doharunden nemlig om at skabe en ny ramme for den globale økonomi, som gennemgår denne krise.
Jeg tror ikke, det er specielt let for 153 stater at blive enige om en fælles løsning, men for især små og mellemstore virksomheder - som danner rygraden i den europæiske økonomi - er handelsfremme naturligvis et af de vigtigste punkter, vi er nødt til at få tag i, hvis vi ønsker at skabe mulighed for en global økonomisk vækst på 2-3 % også i fremtiden, for at kunne sikre beskæftigelsen ikke kun her i Europa, men også i de mange fattige lande i denne verden.
Det er derfor også vigtigt for os at beskytte de produkter, vi fremstiller, særlig i landbruget, ved hjælp af oprindelsesbetegnelser, så værditilvæksten også kan udnyttes behørigt lokalt.
Marc Tarabella
(FR) Hr. formand! Først og fremmest vil jeg gerne komme med en alarmerende kendsgerning og foreslå noget, som kan være et middel mod denne.
For det første er den alarmerende kendsgerning, jeg har opdaget, at det på det sørgeligste at ved at mislykkes for WTO at indfri det mål, som WTO blev oprettet og etableret for, nemlig at reducere fattigdom - i de fattigste lande - som det er påpeget her ved flere lejligheder. Nu, i dag, er der en mia. mennesker, der lider af fejlernæring, hvoraf 700 mio. paradoksalt nok er landmænd.
Midlet set fra et landbrugssynspunkt er, at vi utvivlsomt må sætte en stopper for monokultur med henblik på eksport, særlig på det afrikanske kontinent, og prioritere subsistenslandbrug i disse lande i stedet for at prioritere international handel.
Enten fortsætter vi på samme måde, og så vil det afrikanske kontinent fortsætte med at gå under, eller også ændrer vi retning radikalt og kan begynde at trække vejret, særligt i Afrika, og jeg gentager, at det vil være gennem subsistenslandbrug, som skal prioriteres frem for international handel.
Ilda Figueiredo
(PT) Hr. formand! Det er på tide at ændre prioriteringerne i international handel og at forkaste frihandel på grundlag af dens negative bidrag til den finansielle, økonomiske, fødevaremæssige og sociale krise, som folk nu oplever, med stigende arbejdsløshed og fattigdom. Frihandel tjener kun de rigeste landes og de største erhvervs- og finansgruppers interesser.
Der er behov for en indgående ændring af forhandlingerne for at prioritere udvikling og social fremgang, etablering af arbejdspladser med rettigheder og bekæmpelse af sult og fattigdom. Dvs. at afskaffe skattely, investere i fødevaresuverænitet og -sikkerhed, støtte offentlige kvalitetstjenester og respektere regeringernes ret til at bevare deres egne økonomier og offentlige tjenesteydelser, særlig på områder som sundhed, uddannelse, vandforsyning, kultur, kommunikation og energiforsyning.
Mariann Fischer Boel
Hr. formand! Jeg vil gerne henvise til, hvad et af medlemmerne sagde - at EU bør være den ærlige mægler i disse forhandlinger. Jeg er ikke uenig, men jeg ønsker ikke, at EU skal være den eneste bankier i denne runde.
Der er en bred anerkendelse af, at EU har spillet en afgørende rolle i at holde toget på skinnerne. Grunden til dette er, at vi i tidligere runder har været meget sårbare på grund af vores landbrugssektor, og det har ikke været tilfældet i disse forhandlinger. Vi har lagt et stærkt tilbud på bordet, og det har betydet, at vi nu står i en meget favorabel situation.
Men jeg er også nødt til at sige - ikke kun her, jeg har også sagt det andre steder, bl.a. under forhandlingerne i Genève - at EU ikke vil komme med yderligere indrømmelser for landbruget. Vi har strakt os til det yderste for, hvad vi kan gøre, og det har man faktisk anerkendt.
Det var unægtelig meningen, at Dohaudviklingsrunden skulle være en udviklingsrunde. Jeg mener, at den forhandlingstekst, som er på bordet i dag, viser, at hvis vi afslutter denne runde, så ville den bestemt give resultater på udviklingsfronten. F.eks. vil udviklingslandenes markedsåbningsforpligtelser ikke være de samme som i-landenes, og de fattigste lande - de mindst udviklede lande - vil ikke skulle åbne deres markeder overhovedet. EU har støttet denne fleksible løsning.
I dag er EU den eneste industrialiserede blok, som har åbnet sine markeder fuldstændigt for de mindst udviklede lande med toldfri, kvotefri adgang på alle områder. Ingen andre industrilande har gjort så meget, som vi har, men disse blokke vil blive tvunget til at gøre det samme, som vi har gjort, hvis vi kan afslutte denne runde.
Med hensyn til om aftalen er god nok mener jeg, at det at kunne opnå konsensus mellem mere end 150 forskellige lande med fuldkommen forskellige tilnærmelser sandsynligvis vil betyde, at man aldrig ville kunne finde den bedste løsning for alle parter. Men jeg mener, at de tilbud, EU er kommet med, er stærke og bestemt vil resultere i fordele for den globale handel.
Til slut vil jeg gerne have lov til endnu en gang at understrege Kommissionens villighed og åbenhed vedrørende den nye rolle, som Parlamentet kommer til at spille i fremtiden, til samarbejde og gennemsigtighed i de drøftelser, som vi ganske givet vil få om handelsspørgsmål for fremtiden.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Skriftlige erklæringer (forretningsordenens artikel 149)
Filip Kaczmarek  
skriftlig. - (PL) Handel kan være grundlaget for varig og retfærdig udvikling. Vi udrydder ikke verdens fattigdom og sult uden markedets hjælp. De, der mener noget andet, dømmer de fattige til evigt behov for støtte, evig afhængighed og evig usikkerhed for fremtiden. Kun opbygningen af en ægte markedsøkonomi kan hjælpe fattige lande og deres indbyggere ud af vore dages afhængighedsfælde. Globalisering kan være en velsignelse og ikke en forbandelse. Indstilling af forhandlingerne i WTO's Dohaudviklingsrunde har været til størst skade for udviklingslandene. Dette er desto mere foruroligende, fordi det er sket i en tid med fødevare-, brændstof- og økonomikrise. Vi bør gøre alt, hvad der står i vores magt for at genoprette tilliden til det multilaterale handelssystem. Hvis der ikke findes en løsning på dette problem, vil de fattige, de udstødte og de, der befinder sig i risikozonen, blive stående, hvor de står.
Tokia Saïfi  
skriftlig. - (FR) Det er stadig et problem at få afsluttet Doharunden, og den syvende ministerkonference i Genève i begyndelsen af december skabte ikke de betingelser, der skal til for at styrke den multilaterale ramme for international handel. Faktum er, at WTO's arbejde er altafgørende for den globale økonomiske genopretning. Verden i efterkrisetiden, en verden i indbyrdes afhængighed, vil således skulle beskytte sig selv mod økonomisk nationalisme og overdreven protektionisme ved at fokusere på regulering og bevarelse af et fair trade-miljø. Vi må nu mere end nogensinde huske på, at vores mål er en ambitiøs og afbalanceret afslutning på Doharunden. EU kan med sit konstruktive forslag om landbrugsdelen (utallige indrømmelser og en gennemgående reform af den fælles landbrugspolitik) siges at have ydet et livsvigtigt bidrag, som bringer det tættere på en aftale. Derfor skal disse utallige indrømmelser nu modsvares af fremskridt vedrørende markedsadgang for ikke-landbrugsvarer (NAMA) og tjenesteydelser. WTO er et internationalt organ, som kan hjælpe med at overvinde uligheder og styrke udviklingslandenes handelsmuligheder. Det skal ikke desto mindre kunne reformeres og tage hensyn til samspillet mellem handel og bæredygtig udvikling.
