Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen for mødet i går er omdelt.
Er der nogen bemærkninger?

Thomas
Fru formand, det drejer sig om nogle bemærkninger, som blev fremsat af min kollega hr. Hallam i går. Jeg tror, at han fik formuleret sig forkert og i virkeligheden ønskede at stille følgende spørgsmål: I lyset af nylige forlydender i pressen vil Parlamentet da rette en skriftlig henvendelse til Kommissionen for at opklare, om der er hold i rygterne om, at amerikanske virksomheder driver kraftig korridorpolitik over for Kommissionen for at sikre en mindre streng fællesskabslovgivning om genetisk modificerede organismer og genetisk modificerede levnedsmidler? Vil Kommissionen venligst undersøge, om det er tilfældet?

Formanden
Hr. Thomas, vi er i færd med at godkende protokollen. Vi vil ikke genåbne debatten fra i går. Lad det bare være helt klart. Men hvis visse udtalelser ikke er blevet korrekt optaget i protokollen, så vil vi naturligvis korrigere dem.

Lindqvist
Jeg har ikke set mit navn i protokollen fra i går, men jeg var her. Jeg vil altså gerne tilføje til protokollen, at jeg var til stede her i går, men at jeg ikke er med i gårsdagens protokol.

Formanden
Udmærket, hr. Lindquist, så gør vi det.
(Protokollen godkendtes)

Bloch von Blottnitz
Fru formand, det begynder efterhånden at blive pinligt og jeg er tillige ved at være træt af, at jeg hver fjerde uge skal gøre opmærksom på, at jeg nu i mere end et halvt år har ventet på et svar fra Præsidiet på, hvorledes det kan gå til, at rådsformandskabet i Simbabwe sagde, at det ingen anelse havde om en parlamentsbeslutning i en uopsættelig debat. Jeg har nu siden september forhørt mig på ny hver måned om, hvorledes noget sådant overhovedet kan forekomme. Hvad bliver der af vores beslutninger, og hvorfor kan rådsformandskabet sige, det ingen anelse har derom, selvom det jo forelå. Og nu vil jeg gerne anmode om omsider at få et svar, for at jeg ikke som en anden bedemølle skal begynde forfra i hver mødeperiode!

Formanden
Vi tager Deres erklæring og Deres ønske til efterretning.
Er der flere bemærkninger?

Rosado Fernandes
Fru formand, jeg vil tale på fransk, så det er lettere for Dem, eftersom De jo tog ordet til dette spørgsmål.
Den 22. oktober skrev jeg et brev med udgangspunkt i forretningsordenens artikel 28, stk. 2, hvori jeg spurgte Præsidiet, hvad grunden var til, at den tidligere formand, hr. Hänsch, har en bil stillet til sin rådighed og fortsat nyder samme privilegier, som da han var formand.
Det eneste jeg bad om var at få at vide, hvilke fortilfælde der fandtes, og hvad disse ting koster.Dertil kommer, at vi for tiden lever under koncentrationslejragtige forhold, hvor man vil kontrollere vores mindste bevægelse. Jeg ser nødigt, at Præsidiet forvandler sig til et politbureau som ikke aflægger regnskab over for Parlamentet.
Det var det hele, fru formand. Jeg vil gerne have et svar!

Formanden
Hr. Fernandes, jeg forstod udmærket Deres spørgsmål på mit sprog. Jeg ville også have været i stand til at forstå det på Deres.
Når det er sagt, så har Præsidiet faktisk set nærmere på, hvordan vi kunne behandle de af os, som har været formænd, og som selvsagt stadig er aktive medlemmer af Parlamentet, med et maksimum af værdighed.
Som De sikkert kan forestille Dem, er disse kolleger, efter to et halvt år som formænd, genstand for talrige henvendelser, talrige besøg og talrige forespørgsler, og vi har vedtaget nogle meget hensigtsmæssige ordninger, som helt igennem er rimelige, og som jeg vil bede Dem undersøge nøje, så De kan se, at de ikke på nogen måde er overdrevne.
Det er grunden til, at Præsidiet har vedtaget disse ordninger, som berører et vist antal af vores kolleger, og som i sagens natur ikke længere er virksomme, når disse kolleger forlader Parlamentet. Men jeg forsikrer Dem for, at der ikke er tale om nogen form for overdrivelse.
Jeg er ikke sikker på, at De har fået den rigtige opfattelse af dette, for endnu en gang har der været mange ting i omløb. Det er lige som med den famøse historie med medierne, fjernsynsstationerne og fotograferne. Der er blevet sagt ting, der ikke er korrekte. Jeg opfordrer Dem derfor til at se på, hvad der er blevet besluttet. Det var bare det, jeg ville sige til Dem.
Jeg står personlig inde for den trufne beslutning.

Pack
Fru formand, jeg vil gerne tro Dem, og jeg tror Dem også. Derfor vil jeg gerne have at vide af Dem, hvilken af hr. Hänsch' forgængere der har indgivet den samme anmodning om det samme privilegium.

Formanden
Jeg forstår ikke hvorfor der er tale om hr. Hänsch? Hr. Barón Crespo, hr. Plumb og hr. Dankert er også tidligere formænd for Parlamentet.
Hvis disse ordninger ikke er blevet anvendt korrekt, kan De naturligvis forebringe det for Præsidiet. Jeg forstår Dem virkelig ikke. Der er tale om ordninger som er vedtaget, og som vedrører samtlige tidligere formænd.
Jeg vil give ordet til hr. Hänsch for en personlig bemærkning. Det må være det mindste jeg kan gøre.

Hänsch
Fru formand, for det første siger jeg Dem tak for den forklaring, De her har givet. For det andet vil jeg gerne sige følgende til de kolleger, som har stillet netop disse spørgsmål med bifald fra Parlamentet: En forhenværende formand venter der endnu en hel række ekstra forpligtelser, mange ønsker om at høre ham tale, ønsker, der hænger sammen med den måde, hvorpå formandskabet tidligere blev opfattet i offentligheden.
Til sådanne lejligheder har jeg fået stillet en tjenestevogn til rådighed. Alle blandt Dem, der nogensinde har set mig her i Strasbourg eller i Bruxelles, ved, at jeg på mødestederne ikke har nogen tjenestevogn til rådighed, men at jeg stiller op i køen af dem, der om aftenen venter på den normale vogn, som alle andre kolleger. At jeg i min tid som medlem af Europa-Parlamentet har en tjenestevogn til rådighed, er forkert, og den, der påstår det, lyver!
(Bifald)
Pack
Fru formand, jeg udtalte mig slet ikke om tilfældet Hänsch. Jeg stillede et præcist supplerende spørgsmål, som De ikke opfattede. Jeg anmodede om at få at vide, hvilken af hr. Hänsch' forgængere der har indgivet den samme anmodning til Kvæstorerne om at få stillet en tjenestevogn til rådighed i yderligere nogle måneder eller år, hverken mere eller mindre! Om det var hr. Barón Crespo eller hr. Plumb eller en helt anden, dét var, hvad jeg spurgte om. Jeg spurgte overhovedet ikke om noget vedrørende hr. Hänsch. Jeg vil gerne vide, hvem der ud over hr. Hänsch tidligere har indgivet denne anmodning til Kvæstorerne. Det ville jeg gerne have svar på.

Formanden
Fru Pack, jeg havde nok forstået, at De talte om hr. Hänsch, men jeg vidste ikke at anmodningen kom fra hr. Hänsch. Præsidiet stod over for et forslag fra generalsekretæren, uden at vi vidste om.
(Tilråb) Kære kolleger, må jeg være her.
Den 5. november 1997 vedtog Præsidiet altså følgende punkter.Kontorer af samme standard som udvalgs- og delegationsformænd, tildeling af sekretariatsbistand i to et halvt år, tjenestebil med chauffør til rådighed i de første tre måneder, derefter fortrinsret til chaufførtjeneste i de resterende ni måneder for at give afgående formænd mulighed for at leve op til deres forpligtelser uden for de sædvanlige arbejdssteder.
Dette er nøjagtig de afgrænsninger, Præsidiet vedtog. Jeg tror, at det var vigtigt, at præcisere dette, for jeg kunne være fristet til at tænke, at mange kolleger ikke kendte dem præcist, hvad der ikke er noget at sige til. Jeg skal gøre opmærksom på, at dette forslag ikke er blevet identificeret som kommende fra denne eller hin. Det blev forelagt os af generalsekretæren for Europa-Parlamentet med adresse til samtlige tidligere formænd, og formanden for Europa-Parlamentet var sågar så taktfuld at sige, at han ville foretrække, at det var fru Fontaine, der sad i formandsstolen unden denne del af Præsidiets møde, eftersom det jo også ville berøre ham, når han ikke mere var formand. Anmodningen kom ikke fra denne eller hin person, den blev fremsat helt uafhængigt og vedtaget med de nævnte afgrænsninger. Vi havde ikke nogen længere debat om dette spørgsmål, men jeg vurderede, at mine kolleger måtte være fuldt ud informeret om den kontekst dette fandt sted i.

De Vries
Fru formand, den beslutning, som Præsidiet har truffet, vil gælde for fremtiden. Det vil sige, at hver formand for Parlamentet således for fremtiden kan råde over denne facilitet i tre måneder efter afslutningen af sit mandat. Det forekommer mig at være rimeligt, det forekommer mig også at være i hele Parlamentets interesse. Og lad mig lige tilføje, at hr. Hänsch efter min overbevisning har været en af de bedste formænd, som Parlamentet nogen sinde har haft, og at jeg er stolt over, at han stadig tre måneder efter afslutningen af sit mandat kan fungere på en sådan måde.

Samland
Fru formand, for det første: protokollen fra Præsidiets møder tilgår hvert enkelt medlem. Derfor har alle medlemmer, som har øjne og ører, deri kunnet læse, hvad Præsidiet har vedtaget i dette spørgsmål. Der er således ikke tale om noget overraskende. For det andet: der er tale om en generel vedtagelse, som vedrører alle formænd for Europa-Parlamentet. For det tredje - for nu, fru Pack, at komme lidt ind på mærkværdighederne - det, der gøres her, er noget, der tilkommer formændene for samtlige 15 nationale parlamenter. For det fjerde: Europa-Parlamentet skal ikke gøre sig ringere, end det er. Det bør være stolt af, at Europa-Parlamentets formænd holder taler i andre medlemsstater og kan stå frem dér og af, at de repræsenterer Europa-Parlamentets interesser og ikke en politisk gruppes. Derfor finder jeg for det femte den måde beskæmmende, hvorpå der her føres en debat om en formand, der har repræsenteret Europa-Parlamentet på en måde, som ikke mange andre formænd har gjort!

Formanden
Jeg takker Dem, hr. Samland, jeg tror, at De har givet meget godt udtryk for stemningen i Præsidiet, da man vedtog dette.

Lindqvist
Fru formand, jeg har en anden bemærkning til forretningsordenen. Jeg har indgivet to spørgsmål om byggerierne i Bruxelles og i Strasbourg, et til Kommissionen og et til Ministerrådet. Jeg har stillet spørgsmål tidligere, men har aldrig nogensinde fået et brev tilbage, der siger, at spørgsmålene ikke kan stilles. Nu har jeg imidlertid fået et sådant brev, hvor man besvarer mine spørgsmål med, at de i henhold til artikel 41.1 ikke er tilladte.
Nu har jeg et spørgsmål til Dem som formand. Da mine spørgsmål er sendt til formanden for Parlamentet, vil jeg gerne vide, hvem det er, der bestemmer, om spørgsmålene må stilles i Parlamentet eller ej. Er det Dem selv, et præsidium eller Parlamentets medlemmer, der bestemmer det? Jeg kan altså ikke se mine spørgsmål her på spørgeformularen, hverken spørgsmålet til Kommissionen eller det til Rådet. Jeg mener, at spørgsmålet om byggerierne i Bruxelles og Strasbourg er et spørgsmål, som i højeste grad vedrører os og vores vælgere, som stiller spørgsmål. Denne type spørgsmål må kunne stilles! Jeg kræver et svar på hvem, der afgør om mine spørgsmål må stilles eller ikke.

Formanden
Svaret er meget klart: det er Europa-Parlamentetes formand, der afgør, om disse spørgsmål er antagelige. I virkeligheden var Deres spørgsmål henvendt til Rådet og til Kommissionen, og de skulle have været stillet med udgangspunkt i artikel 28, men der er intet til hinder for, at De stiller dem igen i overensstemmelse med den pågældende artikel i forretningsordenen, og så vil De naturligvis modtage et svar.

Falconer
Fru formand, jeg spurgte også formanden om prisen på computersystemerne i Bruxelles. Jeg går ud fra, at jeg ikke får et svar, derhen at jeg ikke kan få et svar i henhold til artikel 41, stk. 1 i forretningsordenen, som hr. Lindqvist har henvist til. Når medlemmerne stiller et spørgsmål til formanden, har de ret til et svar, og man bør ikke henvise til artikler i forretningsordenen for at undgå at svare. Vi må have et svar på, hvorfor vi har et computersystem i Bruxelles, der ikke kan håndtere cd-rommer, og for hvilket hovedkontrahenten har en treårig garanti, der forhindrer os i at anvende computerne til brugervenlige formål. Disse spørgsmål skal besvares. Vælgerne kræver det.

Formanden
Hr. Falconer, det ser ud til, at hvis De stiller Deres spørgsmål på ny med henvisning til artikel 28, så vil De få et svar.

Rosado Fernandes
Fru formand, jeg vender ikke tilbage til den sag, som jeg har rejst her. Hvis kvæstorerne aflægger vidnesbyrd i denne forsamling, vil vi få at vide, hvordan tingene i virkeligheden er gået for sig, vil vi få sandheden frem.
Jeg vil blot anføre, at jeg den 20. oktober stillede Kommissionen et skriftligt spørgsmål, der krævede et hurtigt svar. Jeg satte her spørgsmålstegn ved den katastrofale landbrugspolitik, der med strukturfondene er blevet ført i mit land. Jeg ved, at det endnu ikke er kommet, og generalsekretæren oplyste mig allerede den 19. november om, at det burde være her. Jeg har altid påpeget den "omertá«, der gør sig gældende mellem Kommissionen og medlemslandene. De dækker hinanden. Derfor har jeg ikke fået svar. Det er et svar, som jeg har ret til, og som de portugisiske borgere har ret til. Spørgsmålet har nr. 3479/97 og blev stillet den 20. oktober. Jeg ved, at kommissær Deus Pinheiro - det vil sige kasernens stemme - har søgt at forhindre, at svaret bliver givet. Hvis dette er en tilladelig fremgangsmåde i et demokrati, så foretrækker jeg, fru formand, at leve i en totalitær stat. Jeg har levet i et diktatur, og det anvendte ganske givet ikke den slags fremgangsmåder, som mange gange anvendes her.

Formanden
Hr. Rosado Fernandes, jeg hørte ikke det sidste af Deres indlæg. Jeg vil holde mig til den første del og sige, at vi skal se efter og sørge for, at De modtager et svar på det spørgsmål, De har stillet.

Medina Ortega
Fru formand, jeg synes Rosados sidste udtalelse krænker demokratiet. Jeg har selv været så uheldig at leve under et diktatur, og diktaturets fremgangsmåder er meget forskellige fra Parlamentets. Jeg anmoder Rosado Fernandes om at trække sine ord tilbage i respekt for de demokratiske institutioner og for dette Parlament.

Formanden
Der er derfor, hr. Medina Ortega, at jeg foretrak ikke at høre den.

Budgetforslag 1998
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A4-0390/97 af Tillich og hr. Tomlinson for Budgetudvalget om forslag til Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 1998, modificeret af Rådet (alle sektioner) (C4-0600/97) og om ændringsskrivelse nr. 1/98 til det foreløbige budgetforslag for 1998 - Sektion III - Kommissionen (C4-0645/97); -A4-0409/97 af Giansily for Budgetudvalget om forslag til ESKF's aktionsbudget for 1998 (SEK(97)0933 - C40270/97).
Tillich
Fru formand, hr. rådsformand, hr. kommissær, kære kolleger, efter andenbehandlingen af budgettet i Rådet og tillige andenbehandlingen i Budgetudvalget i sidste uge ligger der nu et forslag på bordet, som der skal stemmes om på torsdag. Da så mange kolleger har forladt salen, går jeg ud fra, at der her foreligger et godt forslag, for der synes knap nok at være behov for en drøftelse. Men hvorledes ser det så nu helt konkret ud? Vi har som Europa-Parlament fra starten ladet forstå, at vi er rede til og har i sinde at overholde beslutningerne fra Edinburgh, navnlig hvad strukturfondene angår. Vi har fra starten slået fast, at vi ikke kan erklære os indforstået med holdningen i Rådet (økonomi og finanser), som tilstræber en nulvækst, da beslutningerne fra Edinburgh ikke lod det fremstå som realistisk. Europa-Parlamentet viste sig åbent over for en moderat forøgelse af budgettet, som er i overensstemmelse med realiteterne i Europa og som genspejler medlemsstaternes bestræbelser med hensyn til deres nationale budgetter. Men vores betingelse for at gøre det var en ligelig belastning af alle udgiftsområder på budgettet og vi har naturligvis også rejst krav om, at vi vil kunne gennemføre og opfylde vores politiske prioriteringer.
Jeg vil gerne endnu en gang gentage disse prioriteringer, som vi vedtog i marts. Det var bekæmpelsen af arbejdsløsheden, udnyttelse af de små og mellemstore samt de allermindste virksomheders potentiale, forberedelsen af den proces, der skal munde ud i en udvidelse med de central- og østeuropæiske stater, samt fremme af ungdoms-, uddannelses- og kulturprogrammer. I forbindelse med spørgsmålet om at indlede forberedelsesprocessen har vi for Kommissionens vedkommende vedtaget en reserve på 20 A-stillinger for i politisk henseende at gøre opmærksom på, at tiltrædelsesforhandlingerne skal indledes i 1998. Denne reserve kan - det vil jeg gerne foreslå Europa-Parlamentet - principielt ikke opretholdes længere, da Rådet sidste weekend entydigt pålagde Kommissionen at tage fat på at forberede tiltrædelsesforhandlingerne. Jeg mener, at vores med denne reserve forbundne politiske hensigt dermed er opfyldt.
Der var én ting, som var starten ikke var genstand for drøftelse, og det er en gentagelse af det, vi sidste år oplevede fra Rådets side, nemlig nedskæringen af udbetalingerne via strukturfondene. Dét har vi fra start til slut sagt nej til. Vi har i den henseende holdt os til aftalen. Jeg vil gerne udtrykkelig fremhæve det gode resultat, vi opnåede på landbrugsområdet under budgetproceduren for 1998. Ikke kun at forholdet internt i Parlamentet mellem de "budgettro« og de "landbrugstro« er blevet væsentlig bedre og mere konstruktivt, nej, vi har nu også fundet frem til en fremgangsmåde i budgetproceduren, som det gælder om at videreføre. Vi er nu på grundlag af de nyeste data i stand til at tilpasse Kommissionens foreløbige forslag til landbrugsudgifterne til de faktiske forhold i det pågældende år og således ikke kun føre fornuftig budgetpolitik, men tillige muliggøre besparelser i selve medlemsstaterne. Tilskuddene til de berørte, nemlig landmændene, berøres imidlertid ikke heraf; kun de for høje skøn på landbrugsbudgettet, som vi ellers har haft hvert år, er nu reduceret til et minimum på budgettet for 1998.
Sagt i forbifarten har vi også haft andre gode resultater på landbrugsområdet. Vi har for første gang fået ret til medindflydelse på landbrugsområdet sammen med Rådet, Rådet tog under andenbehandlingen hensyn til landbrugsudvalgets ændringsforslag. Det er en forhandlingssucces. Vi har opnået et nyt nomenklatur i en vis del af landbrugsudgifterne. Vi har endvidere en reserve på ECU 200 millioner, hvor vi ikke kun kan få, men skal have medindflydelse. Det foreskriver procedurerne. Dermed har vi igen ret til medindflydelse, hvad angår de obligatoriske udgifter. Vi sagde også fra starten: Når Kommissionen forelægger sin ændringsskrivelse, skal den holdes fri for ændringer ved hjælp af lineære nedskæringer. Det har Kommissionen rettet sig efter, og både Rådet og Parlamentet har støttet dette tiltag.
Vi forelagde - det er næsten gået i glemmebogen allerede - i juni/juli i år et foreslag til beskæftigelsestopmødet i Luxembourg. Deri drejede det sig om at skabe arbejdspladser til små og mellemstore virksomheder og tilskynde dem til at skabe ekstra arbejdspladser. Afgørelserne er kendt. Men nu drejer det sig om, at gennemførelsen af de politiske beslutninger fra Luxembourg iværksættes så hurtigt som muligt og at Kommissionen så hurtigt som muligt, i begyndelsen af det nye år, forelægger et rimeligt forslag til et retsgrundlag, for vi kan først bistå de små og mellemstore virksomheder, når der er skabt et retsgrundlag for sådanne udgifter.
Jeg vil imidlertid gerne gøre opmærksom på, at det for første gang er lykkedes Europa-Parlamentet at starte før Rådet med et selvstændigt initiativ og at Europa-Parlamentet også i modsætning til Rådet - dermed menes dog ikke det nuværende rådsformandskab, men Rådet i forbindelse med f.eks. spørgsmålet om Jugoslavien eller MEDA - ikke kun har formuleret et forslag, men tillige sagt, at vi vil finde pengene, uden at det går ud over andre politiske områder.
Vi har endvidere fået gennemført vores prioriteringer på kultur- og uddannelsesområdet. Vi har, og det er særlig glædeligt, i samråd med Rådet opnået et resultat for SOCRATES, som medfører, at der allerede i begyndelsen af 1998 er ekstra midler til rådighed til de studerende og de unge, nemlig 35 millioner i 1998 og 35 millioner i 1999. Det er ligeledes et resultat, der er nået for første gang, nemlig at vi i en forligsprocedure har fået et beløb, som overstiger det af Kommissionen foreslåede udgangspunkt. Det er hidtil ikke sket under en forligsprocedure.
Vi har endvidere - og her refererer jeg til mine ord fra før om MEDA og Jugoslavien - genoprettet balancen i udenrigspolitikken, nemlig balancen til fordel for prioriteringerne udviklingslandene og Latinamerika.
Og så lægger vi ikke mindst et forslag frem, hvor der er en margen på ECU 800 millioner, penge, som ikke blev givet ud, selvom det havde været muligt. Sammen med nedslæringerne i udbetalingerne er det et resultat, som alle medlemmer af Europa-Parlamentet kan være stolte af at præsentere hjemme. Dette budget for 1998 er mere realistisk end nogensinde, og den skrøne, at i Europa ødes der blot penge bort, er dermed gjort til skamme.
Jeg ved, der er kolleger, om end de er få, i Europa-Parlamentet, som ikke deler denne opfattelse. Men bare deres argument, at vi i år ikke skulle have opnået andet, end at den interinstitutionelle aftale for første gang er blevet anvendt i praksis, er for mig set ud fra en institutionel synsvinkel en bemærkelsesværdig succes.
Inden førstebehandlingen sagde jeg til Dem, hr. rådsformand: Budgettet er ikke hjemme endnu. Og jeg gjorde Dem i sin tid opmærksom på, at netop under det sidste luxembourgske formandskab var budgetproceduren resultatløs. Denne gang, dét må jeg åbent erkende, har De været en fair partner. Dette budget er ikke mindst på Deres side, på rådssiden, tillige en personlig succes. De har lagt overliggeren meget højt for fremtiden, og jeg kunne ønske, at de kommende formandskaber også vil give den stafet videre, som De overgiver de næste.
Trods al tilfredshed er der naturligvis stadig punkter på ønskelisten, som jeg også gerne havde set opfyldt i 1998. Vi har nemlig i princippet ikke taget noget afgørende skridt i forbindelse med retsgrundlagene. Men i princippet viser signalerne i den rigtige retning. Med tiltaget i dette års budget er der efter min mening også her lagt en solid basis for, at vi under de næste budgetforhandlinger også i dette spørgsmål om retsgrundlagene kan tage et skridt fremad.
Derudover har vi ikke - det gør mig også personligt lidt ondt - nået noget egentligt gennembrud på fiskeriområdet. Vi stod sammen med nederlænderne lige ved afslutningen. Men der har Kommissionen, som også har et ord at skulle have sagt, ikke rigtig villet være med. Vi er således endnu ikke helt tilfredse på fiskeriområdet. Men jeg tror, at budgettet for 1998, som der skal stemmes om på torsdag, er et godt forslag. Jeg ser gerne, at briterne og østrigerne vil tage dette forslag op i denne ånd til næste år. Jeg vil som Europa-Parlamentets ordfører give stafetten angående budgettet for 1999 videretil min efterfølger, Barbara Dührkop.
Jeg vil gerne sige hjertelig tak til alle både i rådsformandskabet, i Kommissionen og blandt kollegerne og Parlamentets medarbejdere, som har deltaget i forberedelsen af budgettet for 1998!

Tomlinson
Fru formand, min opgave er relativt enkel sammenlignet med hr. Tillichs opgave, fordi Rådet med en enkelt lille undtagelse i år for første gang har godkendt alle de ændringer og ændringsforslag, som Europa-Parlamentet vedtog på førstebehandlingen. Det er enestående, og det viser, at vi har vist samme grad af økonomisk forsigtighed, som Rådet har søgt at få gennemført inden for andre områder af budgettet.
Jeg nævner dette, fordi det er et konkret eksempel. Denne anerkendelse af vores økonomiske forsigtighed kunne tjene som eksempel til efterfølgelse for nogle af vores kolleger, som har klaget højlydt over spild, men som alligevel ikke deltager i debatten om at begrænse det. Med hensyn til de andre institutioner, herunder vores egen, har Rådet ikke fremsat ændringsforslag til budgettet.
Loftet på 20 % for bevillingerne under udgiftsområde 5 er overholdt, sådan som vi hele tiden har lovet. Det er sket på trods af udgifterne til nye bygninger, som alle her i Parlamentet er klar over ikke nødvendigvis var vores valg, men som blev os pålagt via beslutninger truffet på stats- og regeringschefernes møde i Edinburgh og senere i Amsterdam. Vi har gjort alt dette, og samtidig har vi i kategori 5 bibeholdt en margin på ECU 187 millioner. Det er et tilfredsstillende resultat.
Der er imidlertid et relativt lille problem med de ændringer vedrørende indtægterne, der omtales i stk. 24 og 25 i vores betænkning. Under forligsproceduren sagde jeg til Rådet, at jeg egentlig ikke troede, at medlemmerne af Rådet ville være i stand til at få en indgående forståelse af det vi gør, og det viste sig at holde stik. Det, vi gjorde, var blot at tilføje anmærkninger til budgettet i henhold til bestemmelserne i artikel 20, stk. 2 i finansforordningen. Det er anmærkninger vedrørende budgettets indtægtsside, som skal give maksimal klarhed og gennemsigtighed. Revisionsretten har allerede optaget dem i anmærkningerne til budgettet, og vi har søgt at opnå en interinstitutionel standard i henhold til bestemmelserne i artikel 20, stk. 2 i finansforordningen.
Af en teologisk årsag, som jeg og antageligt flertallet af Rådets medlemmer ikke fuldtud forstår, var der modvilje mod at acceptere vores ændringer. Vi har imidlertid genopført dem. Vi håber, at Rådet vil se det fornuftige heri, og at det vil acceptere ændringerne og endda gå et skridt videre ved at beslutte sig for i det kommende år at indlede en fornuftig dialog med Europa-Parlamentet om budgettets indtægtsside i stedet for at udskyde en række diskussioner til aller sidste øjeblik.
Vi har i år haft en betydelig - og undertiden skadelig - begrænsning af udgifterne, uden en fornuftig dialog om det tab, som opstår ved, at vi ikke får fuld adkomst til egne indtægter og andre indtægter, som opføres i budgettet. Enhver ekstra ecu, der kommer ind på budgettet, er lige så god som en ecu, der spares på udgiftssiden. Når vi ser på tabet i egne indtægter - fra indsamling af traditionelle egne indtægter, svig inden for handelspræferenceaftaler, mangelfuld opkrævning af punktafgifter og moms samt hele spørgsmålet om spild i forbindelse med forsendelser, hvilket Europa-Parlamentet havde nedsat et undersøgelsesudvalg om - så er der tale om omfattende tab af potentielle indtægter til Den Europæiske Unions almindelige budget, som man kunne indvinde uden at øge satserne for egne indtægter.
Vi håber derfor, at Rådet vil indlede en fornuftig dialog med os om indtægter, og at vi i stedet for et sådant forlig i sidste øjeblik måske i starten af næste år kan få en fornuftig dialog med det britiske formandskab og de øvrige to medlemmer af trojkaen, Luxembourg og Østrig, så der kan tages behørigt hensyn til alle disse forslag.
Det andet afsnit i betænkningen, som jeg vil henlede Parlamentets opmærksomhed på, er stk. 26. Nogle medlemmer af Europa-Parlamentet var bekymrede over, at vi efter Domstolens afgørelse ikke havde fået bevillingerne for den 12. mødeperiode; de blev holdt som reserve. I stk. 26 opfordres administrationen klart til at fremlægge et relevant forslag til bevillingsoverførsel vedrørende den 12. mødeperiode i Strasbourg, og det påpeges, at der findes passende og lette metoder til finansiering heraf.
Med disse få bemærkninger vil jeg lige som hr. Tillich gerne takke det tjenstgørende personale, EuropaParlamentets administration, Budgetudvalget og Rådet for deres samarbejde vedrørende budgettet. Jeg håber, at dette samarbejde vil fortsætte med deres accept af vores små ændringer på indtægtssiden, og at vi vil få en fornuftig debat om indtægtssiden senere næste år.

Giansily
Fru formand, med ESKF's budget har vi at gøre med en traditionel betænkning, som efterhånden er uden den store interesse, idet den anses for et levn fra en svunden tid, men som i de seneste uger har fremkaldt en vis opstandelse på grund af den holdning, Budgetudvalget har indtaget.
Før jeg indvier Dem i denne holdning, ville jeg gerne, én gang er ingen gang, siger man jo, citere fra en tekst, der ganske vist er lidt gammel, men som forekommer mig at have visse kvaliteter. Det drejer sig om følgende tekst: «Det er den fælles interesse, som skaber solidariteten. Den muliggør nye løsninger, der ikke var tænkelige i de nationale former. Det kontante udtryk for denne solidaritet er den afgift, traktaten har institueret, og som Den Høje Myndighed har opkrævet på enhver produktion af kul og stål i vores seks lande. Takket være denne afgift kan vi garantere arbejdskraften mod de risici, der hidtil har hvilet på den, og som har udgjort en hindring for de nødvendige fremskridt. Takket være den kan vi faktisk finansiere en omskolingsfond, der giver de arbejdere, som bliver nødt til at skifte arbejde, mulighed for at oppebære en godtgørelse, som i høj grad medvirker til at fjerne deres angst for morgendagen«. Og det var samme person som erklærede: «På det udvidede marked, hvor producenten er underlagt konkurrence fra flere og fra mere forskelligartede virksomheder, hvor forbrugeren ved, at han kan regne med en bred vifte af leverandører, ændres begge parters holdninger af konjunkturudsvingene«.
Disse sætninger blev udtalt netop her, i Strasbourg, den 20. maj 1954. Jeg tror ikke, at De bliver overraskede, når jeg siger, at de blev udtalt af Jean Monnet, på et tidspunkt hvor Europas enhed hørte fremtiden til og endnu ikke var blevet begravet under vægten af teknostrukturen.
Kommissionens rapport om EKSF's budget for 1998 foreslår, at vi begraver denne afgift i dybeste stilhed og således afskaffer den fem år før den udløber i 2002, med den begrundelse, at EKSF siden 23. juli sidste år ikke har ydet nogen lån. Det kunne se kønt ud! Denne beslutning er ikke anstændig. Den er ikke i grundlæggernes ånd, eftersom afgiften aldrig var ment som modydelse for noget som helst, men som en udjævningsmekanisme til fordel for beskæftigelsen. Derfor beder vi om, at man opretholder afgiften, men at midlerne øremærkes til beskæftigelsen i kul- og stålsektorerne, til forskning og til innovation, til gavn for unge iværksættere og dynamiske forskere, som tror på, at deres sektor ikke er helt forkalket.
Disse midler bør overføres til Den Europæiske Investeringsbank, som så kan yde lån til en favorabel rente til små og mellemstore virksomheder, som vil skabe jobs. I 1998 vil denne sektor miste 28.000 arbejdspladser. Man kan ikke forvente af Europa-Parlamentets medlemmer, at de, ansigt til ansigt med dramaet med familier, der er hårdt ramt af arbejdsløshed i deres hjemlande, uden videre skal acceptere at se 28.000 arbejdspladser forsvinde på én gang sammen med en finansieringskilde, som kunne give mulighed for at skabe i det mindste nogle jobs.
Det er muligt, hr. Liikanen, at GD XIX er blevet en isoleret ø, der forvalter en velstand, der er blevet sjælden i Europa, nemlig EKSF's formue, som jeg erindrer om er på ECU 1 milliard 200 millioner. Rapporten om anvendelsen af disse midler vil give os mulighed for en interessant diskussion, som utvivlsomt vil forlænge Deres rapport for 1998, idet jeg håber De i dag vil se nøje på forslagene fra Budgetudvalget, og De skal være klar over, at det, ud over selve den økonomiske side af sagen, er et problem af egentlig politisk-filosofisk karakter, der ligger bag afvisningen fra Budgetudvalgets flertal af at fjerne afgiften, således som De har foreslået.
Jeg er naturligvis på det rene med, at det er Dem, der har det sidste ord, men jeg tror det ville være forkert af Dem at undervurdere dette spørgsmål. Naturligvis støtter min gruppe den betænkning, som jeg har haft den ære at forelægge på vegne af Budgetudvalget.
I forståelse med mødeledelsen benytter jeg mig af lejligheden til at fortsætte med min gruppes stilling til kollegerne Tillichs og Tomlinsons betænkning.
Omend vi meget langt hen ad vejen er enige i konklusionerne fra trilogen, især for så vidt angår strukturfondene, om hvilke Budgetudvalget ikke har accepteret, at de formindskes i 1998, næstsidste år for de finansielle overslag fra Edinburgh-aftalen, kan vi til gengæld ikke acceptere nedskæringen på ECU 550 millioner af de obligatoriske udgifter og specielt ikke den målrettede nedskæring på ECU 250 millioner: 100 millioner på den landbrugsmonetære ordning, 100 millioner på støtteforanstaltninger til oksekødsektoren og 50 millioner til svinepesten.
Jeg tror virkelig, at Europa-Parlamentet, ved at acceptere af gå med i en procedure, der er en maskeret fælles beslutningstagning, som vores kollega Tillich demonstrerede for lidt siden, er ved at slå ind på en forkert vej. Der findes obligatoriske udgifter, hvor det sidste ord tilkommer Rådet, og der er ikke-obligatoriske udgifter, hvor det er Parlamentet der har det sidste ord at skulle have sagt. At forpligte sig på udgifter, for hvilke vi ikke har det sidste ord, i en proces med fælles beslutningstagning, der i den sidste ende koster os ECU 500 millioner, det er ikke acceptabelt for min gruppe, og det er grunden til, at vi vil afholde os fra at stemme, når kapitlet om landbrugsudgifterne kommer til afstemning.
For så vidt angår resten, og i særdeleshed for så vidt angår nedskæringerne vedrørende de interne politikker og de eksterne aktioner, så er vi helt på det rene med, at det var nødvendigt at ofre noget, om jeg så må sige, på den fælles mønts alter, på trods af de anstrengelser Parlamentet allerede i 1996 havde gjort sig for 1997. Ikke desto mindre gentager jeg, at vi erganske godt tilfredse med aftalen om strukturfondene, eftersom vi har fået en aftale om PEACE-programmet for Nordirland - min irske kollega, som skal tale senere, er meget mere kompetent på dette område end jeg - og jeg gentager, at vi også er tilfredse med, at der trods alt, selvom det initiativ vi tog med hensyn til EKSF ikke skulle blive accepteret, til gavn for beskæftigelsen er ECU 150 millioner i 1998 og 450 millioner i alt i alle tre regnskabsår, hvilket gør det muligt at finansiere de beslutninger der blev taget i Luxembourg.
Jeg vil gerne slutte, fru formand, med at takke Rådets luxembourgske formandskab, da jeg synes, at vi i år har haft en dialog med Rådet, som har været noget bedre end med andre formandskaber i de seneste år, og jeg synes, at alle disse diskussioner har været yderst frugtbare og at alt har været lagt åbent frem.
Jeg vil ligeledes bringe en varm tak til vores kollega hr.Tillich for den venlighed, han har udvist over for alle medlemmer af Budgetudvalget og til formanden, hr. Samland, og til hr. Tomlinson for det arbejde, de begge har udført i Budgetudvalget.

Mulder
Fru formand, alle indlæg, som jeg er fremkommet med i år om budgettet for 1998, er begyndt med sætningen, at jeg kan glæde mig over et udmærket samarbejde med Budgetudvalget. Det kan jeg heldigvis fastholde til det sidste. Jeg vil gerne takke hr. Tillich og hr. Samland i deres respektive job herfor. Jeg vil også gerne inddrage Rådets formandskab heri, i begyndelsen af året Nederlandene og derefter Luxembourg.
Landbrugsbudgettet er i år enestående, for hvis vi skal tro Kommissionens seneste skøn, så vedtager vi et budget, som er for lavt. Landbrugsudvalget har ikke desto mindre accepteret det, og det har det gjort, fordi det også er opmærksomt på de besparelser, som skal gennemføres overalt i Europa i forbindelse med indførelsen af euroen. Vi er således gået med til det, men på en klar betingelse. Betingelsen er større medbestemmelse til Parlamentet i forbindelse med landbrugsbudgettet, og med henblik herpå vil vi i marts/april næste år have et ekstra tillægsbudget og yderligere tal fra Kommissionen, hvis det er nødvendigt, og dertil vil en positiv holdning fra Rådets og Parlamentets side være nødvendig.
Vi påskønner den solidaritet, som er udvist her i Parlamentet ved også at ville nedskære landbrugsbudgettet med samme beløb som kategori 3 og 4.
I diskussionerne i år blev der fokuseret på to ting. For det første ingen nedskæring af agerbrugsgodtgørelserne. Vi syntes, at det var væsentligt. Spillereglerne må ikke ændres midt i spillet, og vi er taknemlige for, at Parlamentet har fulgt os på dette punkt.
Det andet punkt er Landbrugsudvalgets ændringsforslag, som Parlamentet og Ministerrådet i stor udstrækning har fulgt. Én ting er blevet tydelig i år. Landbrugsbudgettet er, hvad mange har kunnet mene, ikke i sikre hænder kun hos Ministerrådet. Det er derfor væsentligt, at der opstår en trialog for de kommende år, at den procedure, som er fulgt i år, ikke er en døgnflue, men at vi vil fortsætte denne i de kommende år. Det er nødvendigt, at vi beholder landbrugsudgifterne på et ordentligt niveau.

Wolf
, ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Sociale Anliggender og Beskæftigelse. (DE) Fru formand, Udvalget om Sociale Anliggender og Beskæftigelse har jo allerede flere gange beskæftiget sig med spørgsmålet om, hvorledes phasing in af EKSF-politikkerne skal forbindes med phasing out af EKSF. For os er det vigtigt, at der reelt er en parallelitet her, at ikke hele områder af socialpolitikken går til grunde samtidig med bortfaldet af EKSF, at de positive kompetencer, der var forankret i EKSF-traktaten ikke bare forsvinder og - det må jeg måske have lov at tilføje - heller ikke EKSF's reserver forsvinder i den blå luft, f.eks. fordi Kommissionen mener, at man bliver nødt til at bruge mange penge f.eks. i forbindelse med lukningen af de polske miner eller lignende store foretagender, som Kommissionen måske har tilsvarende planer for liggende i skuffen.
I den sammenhæng vil jeg gerne endnu en gang understrege, at EKSF's reserver også skal undersøges nærmere endnu en gang, for EKSF har tidligere ført en en meget fremsynet og klog politik i bankforretninger og udnyttet ordningen med forpligtelses- og betalingsbevillinger til at opbygge meget store reserver, som det er vanskeligt at rekonstruere.
Hr. Gianseley har bragt den idé ind i debatten, at man måske nu via omlægningen alligevel kunne gøre noget for beskæftigelsen på dette område. Det finder jeg fornuftigt, for så vidt som det rent faktisk styrker EIB-programmet. Det giver ingen mening blot at ville bremse strukturændringen, men pengene skal virkelig bruges til innovative projekter. Det er nok ikke mange. Vi er heller ikke i min gruppe helt enige om, hvorvidt det nu er et fornuftigt strategisk aspekt eller snarere et mindre fornuftigt ad hoc-foretagende, men det strategiske aspekt kunne gå i retning af, at man netop i kulregionerne - stålregionerne er ikke længere så hårdt ramt - gør noget for at mildne de specifikke følger. Det synes at være fornuftigt, og det er vel også i overensstemmelse med socialudvalgets linje at gå ind for, at de penge, der skal stilles til rådighed, virkelig går til de berørte og til arbejdstagerne. I den henseende kunne jeg måske støtte hr. Giansilys initiativ. Men det bliver vi nødt til at drøfte nærmere.

Morgan
Fru formand, jeg vil gerne på vegne af Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier takke Budgetudvalget for det store stykke arbejde, de har gjort, ved at sikre ECU 70 millioner til Socrates-programmet. Som hr. Tillich påpegede, er det en situation uden fortilfælde, hvor det beløb, som Rådet til sidst har vedtaget, er større end det beløb, som Kommissionen bad om. Jeg ved, at dette skyldes tungt pres og en vanskelig balancegang fra EuropaParlamentets repræsentanter under forligsproceduren, som skulle have varet i cirka seks timer.
Bevillingerne er en anerkendelse af uddannelsens betydning for at forbedre jobskabelsen. Tusinder af studerende og lærere vil glæde sig over de ekstra bevillinger. Selvfølgelig vil tallet altid være for lavt, for så vidt angår Kulturudvalget, men dette er et stort skridt i den rigtige retning.
Jeg vil imidlertid gerne påpege en uregelmæssighed i det system, vi som Parlament har udviklet vedrørende forligsproceduren: Kulturudvalget var indstillet på at indlede en forligsprocedure om de budgetmæssige aspekter af Sokrates-programmet. Den aftale, som Budgetudvalget nåede frem til, vil alle medlemmerne af mit udvalg anerkende som værende meget vanskelig for Kulturudvalget at nå frem til i en almindelig forligsprocedure. Men proceduren vendte senere op og ned på Kulturudvalgets forlig. Fremover vil man derfor, i tilfælde hvor individuelle udvalg indgår forlig om budgetmæssige aspekter, skulle nå til enighed med Budgetudvalget, før forliget afsluttes, så Budgetudvalget vil respektere det vedtagne beløb i det efterfølgende årsbudget. Vi har tidligere set, at systemet har arbejdet mod os i REPHAEL, men i dette tilfælde, har det været til vores fordel. Vi glæder os imidlertid specielt over resultaterne for Socrates-programmet og anerkender det store stykke arbejde, som Budgetudvalget har udført på vores vegne.

McNally
Fru formand, for det første er der en fejl i de papirer, vi har fået. Ifølge disse er de samme ændringer både vedtaget og ikke vedtaget af Budgetudvalget. Jeg håber, at det kan rettes.
Jeg vil gerne rette en stor tak til mine kolleger i Budgetudvalget for deres samarbejde i det forløbne år. Hvad angår budgettet for energi og forskning, så skal vi nu se på, hvad det giver os mulighed for at gøre, specielt i lyset af Kyotoaftalen, der kræver en indsats fra vores side, skønt den som helhed var skuffende.
Man kan gøre tre ting for at nedbringe CO2 -udslippet fra fossile energikilder. Man kan anvende kerneenergi, og under Euratom-traktaten gives der store beløb til sikker anvendelse af kerneenergi. Man kan være mere effektiv med energien: her drejer det sig om SAVE II-programmet, hvor Rådet har været skuffende uambitiøs med sine bevillinger. Det glæder mig, at Europa-Parlamentet hæver bevillingerne en smule og insisterer på, at nogle af pengene bruges lokalt af netværk, der dækker regionerne, øerne og byerne. Det tredje, man kan gøre, er at anvende vedvarende energikilder, og jeg er skuffet over, at der endnu ikke er skabt et retsgrundlag for ALTENER II-programmet. Når det bliver skabt, er jeg glad for, Budgetudvalgets udtalelse om, at der muligvis kan bevilges flere penge til dette program.
Hvad angår forskning, så er vi alle meget skuffede, og jeg ved, at det også gælder Dem, fru formand, over resultaterne af samrådsproceduren, hvor de ECU 700 millioner, som vi regnede med, at det fjerde rammeprogram skulle tilføres, endte med at blive til blot ECU 115 millioner. Ikke desto mindre vil jeg gerne takke Budgetudvalget for hjælpen og samarbejdet, der gjorde det muligt at lægge lidt pres på Rådet.
Hvad angår spørgsmålet om fusion og det tjenstgørende personale ved JET-programmet, kan jeg blot sige, at dette bør være en lærestreg for os fremover: i store projekter kan man komme i store vanskeligheder, hvis man ikke er meget forsigtig med detaljerne.

Fischbach
Fru formand, mine damer og herrer, for nøjagtig tre måneder siden havde jeg æren af at sætte Dem ind i hovedlinjerne fra førstebehandlingen af Rådets forslag til budget. På denne baggrund gik Parlamentet i gang med sin førstebehandling af budgettet i mødeperioden i oktober. Rådet har for sit vedkommende, som De ved, vedtaget budgetforslaget ved andenbehandlingen, den 27. november.
Mellem disse to behandlinger, fru formand, mine damer og herrer, har der fundet proceduremæssige begivenheder af helt afgørende betydning sted. Jeg tænker her på trilogmødet den 17. november og i særdeleshed på ad hocsamrådet den 27. november om landbrugsudgifterne, som omtalt i Kommissionens ændringsskrivelse. Jeg vil godt her, i generelle vendinger, komme ind på de diskussioner, der har været skelsættende i budgetproceduren, for eksempel parlamentsdelegationens møde med finansministrene, med medlemsstaternes budgetministre og kommissær Liikanen før Rådet definitivt gik i gang med sin andenbehandling.
For så vidt angår de beslutninger, som Rådet (budget) traf den 27. november, så bærer de præg af de diskussioner, jeg netop har omtalt, og som især har givet anledning til betydningsfulde aftaler, som på den ene side gør det muligt at overholde de principper om stramt budget og budgetdisciplin, som Rådet fra starten havde fastsat, og på den anden side at tage højde for de resultater Det Europæiske Råd opnåede omkring beskæftigelsen.
I det væsentlige ser disse beslutninger ud som følger. Inden for landbrugsudgifterne svarer det nævnte beløb til aftalen, som blev indgået under samrådet den 27. november og tager højde for den revision af de forventede behov som Kommissionen har givet meddelelse om, lige som det tager højde for en yderligere nedsættelse på omkring ECU 550 millioner som et modstykke til en sænkning med et tilsvarende beløb af de ikke-obligatoriske udgifter under udgiftsområderne 3 og 4. Jeg vil i denne forbindelse, fru formand, gerne sige, at formandskabet og Rådet har grund til at være mindst lige så tilfredse med måden disse diskussioner er foregået på som Deres Parlament. Faktisk sagde Parlamentet lige fra starten til os, at det ville være parat til at leve op til sine forpligtelser i forbindelse med udgifterne under udgiftsområderne 3 og 4, såfremt Rådet var parat til at leve op til sine i forbindelse med udgifterne under område 1, det vil sige landbrugsudgifterne. På dette punkt tror jeg, at alle i sidste ende har overholdt sine forpligtelser.
Hvad angår udgiftsområde 2, har Rådet accepteret de beløb, som Parlamentet bestemte under førstebehandlingen. Det er Rådets opfattelse at det, ved at gøre dette, har bidraget ganske vægtigt til et forbedret samarbejde med budgetmyndighedens anden part. Uanset at Rådet i virkeligheden altid har ment, at gennemsigtighed i bevillingerne muliggjorde en vis budgetdisciplin, så har det også på dette område afstået fra sine nedskæringer fra førstebehandlingen i betalingsbevillingerne for at følge, for at respektere og for at acceptere Europa-Parlamentets holdning, selvom vi, Parlament og Råd, udmærket ved, at målsætningerne fra Edinburgh udelukkende vedrører forpligtelsesbevillingerne og ikke betalingsbevillingerne.
Denne beslutning skyldes i det væsentligste ønsket om en bedre forståelse med budgetmyndighedens anden part, altså med Dem, fru formand. Ganske vist må den modsvares af en virkelig tilbageholdenhed inden for andre sektorer af de ikke-obligatoriske udgifter. Det er også hvad Deres Budgetudvalg stiller forslag om. I øvrigt har Rådet for PEACE's vedkommende accepteret de dispositioner Parlamentet foreslog efter opfordring fra kommissæren.
På udgiftsområderne 3 og 4, set under ét, viser budgettilbageholdenheden sig på samme måde som for udgifterne på udgiftsområde 1. Når det er sagt, så er Rådet - og, tror jeg, Parlamentet - overbevist om at disse spareforanstaltninger ikke på nogen måde er til skade for iværksættelsen af Unionens indre og udadvendte politikker.
Hvad angår de andre vigtige punkter, som jeg også vil komme ind på, fru formand, vil jeg allerførst insistere på en forlængelse af de godt og vel ECU 70 millioner for årene 1998 og 1999 til Socrates-programmet. Dette program anses her i huset for at være et program af største vigtighed, for det har til formål at give vores studenter en bedre uddannelse.
I konsekvens af Det Europæiske Råd af 21. november opførte Rådet som aftalt et beløb på ECU 150 millioner som forpligtelsesbevillinger til det beskæftigelsesinitiativ, som udgår fra Europa-Parlamentet. Rådet har holdt sit ord og takker Parlamentet for dette initiativ, som på en anderledes overbevisende måde vil legitimere de beslutninger, Det Europæiske Råd traf angående beskæftigelsen.
Hvad angår forskning, har Rådet iværksat Parlamentets og Rådets fælles beslutning om tilpasning af det fjerde rammeprogram. Endvidere har Rådet, i overensstemmelse med hvad vi blev enige om den 27. november, overført ECU 25 millioner fra TACIS til Tjernobyl-posten. Kommentaren i TACIS præciserer muligheden af en lignende, ekstra styrkelse for Tjernobyl, i det omfang de andre donorlande, i overensstemmelse med Parlamentets legitime bekymring, ligeledes vil være parate til at overholde deres forpligtelser.
Det var, fru formand, hvad jeg ville sige om de væsentlige elementer i denne andenbehandling af forslaget til budget for regnskabsåret 1998.
Med støtte i det forberedende arbejde og efter at have påhørt de to ordførere, hr. Tillich og hr. Tomlinson, vil jeg gerne sige, at Rådet har tillid til, at Budgetudvalget under denne mødeperiode vil sætte et budget til afstemning vedrørende det kommende regnskabsår, som i de store linjer og for samtlige politikkers vedkommende afspejler en meget høj grad af konsensus mellem budgetmyndighedens to parter, ja en konsensus på et niveau, der hidtil er uset i De Europæiske Fællesskabers budgethistorie.
Dette budget for 1998 er, fru formand, et afbalanceret budget, som faktisk burde tilfredsstille og glæde både den ene og den anden part af budgetmyndigheden. Jeg udleder heraf, at budgettet for 1998 er et godt budget. Det er resultatet af en bestræbelse på gensidig forståelse og af betydelige gensidige indrømmelser. Det er først og fremmest resultatet af et snævert samarbejde, som i det væsentlige bygger på princippet om gensidig tillid mellem budgetmyndighedens to parter.
Til sidst, fru formand, endnu et par ord for i særdeleshed og helt oprigtigt at takke Parlamentet, Budgetudvalget, formanden for Budgetudvalget, hr. Samland, de to ordførere, hr. Tillich og hr. Tomlinson, og alle de andre for deres kompetence, deres engagement, deres loyalitet, men også for deres troværdighed. Når jeg siger det, er det fordi, fru formand, at jeg har på fornemmelsen, at det primært er Parlamentets fortjeneste, at det blev til en aftale.
Endelig vil jeg ligeledes overbringe mine taksigelser og mine anerkendende ord til hr. kommissær Erkki Liikanen, til hr. Mingasson og alle dem som under udførelse af deres pligter i Kommissionens tjeneste helt sikkert har bidraget afgørende til den omfattende aftale, vi i dag har indgået. Min hjerteligste tak til dem alle.

Formanden
Tak til formanden for Rådet. Jeg skal også, på vegne af Forsamlingen, takke Dem varmt for Deres ord.

Liikanen
Fru formand, Rådsformand, som De har sagt, har dette været en meget bemærkelsesværdig budgetprocedure. Det almindelige budget for 1998 er rigoristisk, lever op til Unionens forpligtelser og sætter øget fokus på beskæftigelsesfremme og udgifter.
Budgettet for 1998 er rigoristisk. Vækstraterne på 2, 4 % i forpligtelsesbevillinger og 1, 4 % i betalingsbevillinger ligger under væksten i de offentlige udgifter på nationalt plan. Margenen på omkring ECU 7 milliarder op til loftet for egne indtægter letter medlemsstaternes konsolideringsbestræbelser. Endvidere er der en betydelig reserve til Unionens fremtidige ansvarsområder, først og fremmest til forberedelse af en udvidelse. Beslutningen om forhandlinger blev truffet i sidste uge i Luxembourg.
I budgettet for 1998 er der store margener for udgiftsområderne 3, 4 og 5, og for første gang siden oprettelsen af systemet med finansielle perspektiver er disse margener i forpligtelsesbevillingerne reelle besparelser. Det bør kunne aflive den opfattelse, der er fremherskende i nogle hovedstæder om, at Fællesskabet »bruger alt«. Jeg er helt enig med ordføreren hr. Tillich.
Men budgettet for 1998 vil blive mere end blot et budget med besparelser. Som følge af et imponerende samarbejde mellem institutionerne, specielt mellem Europa-Parlamentet og formandskabet for Rådet, koncentreres udgifterne i dette projekt også om programmer, der kan have en reel betydning for beskæftigelsen i EU. Kommissionen vil vedtage sit forslag om et enkelt retsgrundlag først i januar. Det burde hurtigt kunne vedtages takket være påtegninger fra det særlige Europæiske Råd den 28. november 1997.
Jeg forstår, at der også er et forslag vedrørende budgettet for det Europæiske Kul- og Stålfællesskab om at bidrage til denne indsats. Et sådan bidrag kan udtænkes. Når der tages højde for budgettets sektorspecifikke mål, kan bidraget mest effektivt kædes sammen med fællesskabsinitiativerne RESIDER og RECHAR. Der er stadig brug for en enstemmig godkendelse fra Rådets side. Det er en anden sag, om et sådant bidrag vil kræve en bibeholdelse af afgifterne. Det vil fremgå, at finansieringen let kunne skaffes via andre midler, uden at der stilles spørgsmål til de langsigtede forslag, som Kommissionen fremsatte den 8. oktober 1997. Kommissionen vil have en orienterende debat om EKSF's aktionsbudget i eftermiddag. Den vil træffe en afgørelse efter vedtagelsen af udtalelsen fra Europa-Parlamentet.
Hvis vi vender tilbage til det almindelige budget, så er det også bemærkelsesværdigt, hvad angår den proceduremæssige udvikling, der har muliggjort dette resultat. Det interinstitutionelle samarbejde har været af hidtil ukendt kvalitet, og det har udviklet sig fra en dialog blandt døve, som Terry Wynn ofte har sagt, til betydningsfulde og seriøse diskussioner om prioriteter, procedurer og udgifter i alle dele af budgettet. Hvad angår de obligatoriske udgifter, så var der fuld enighed mellem budgetmyndighedens parter. Det har været en vellykket fornyelse at indføre en ændringsskrivelse sent i budgetproceduren. Det bør blive en permanent ordning.
Hvad angår de ikke-obligatoriske udgifter, så er Rådet og Europa-Parlamentet nået til enighed om forpligtelsesbevillingerne vedrørende vigtige EU-aktiviteter såsom Socrates-programmet og Tjernobylbeskyttelsesfundamentet. De er også blevet enige om de samlede betalingsbevillinger. Man må ikke glemme, at samarbejdsånden har lettet den hurtige overenskomst om den nye procedure for finansiering af FUSP-sager.
Er det muligt at karakterisere budgetprocedurens tilstand i dag som interinstitutionelt samarbejde på partnerskabsbasis? Hvis svaret er ja, så har den interinstitutionelle aftale af 1993 båret en af sine vanskeligste frugter, ikke ved hjælp af en ændring af Traktaten, men gennem en pragmatisk accept af, hvad der er bedst for EU.
Jeg vil gerne slutte med at lykønske ordførerne hr. Tillich og hr. Tomlinson samt formanden for Budgetudvalget, hr. Samland, for deres ekstraordinære indsats vedrørende det almindelige budget for 1998. Sidst men ikke mindst vil jeg også lykønske formanden for Rådet, hr. Fischbach, der på dygtig vis har bygget videre på grundlaget fra det hollandske formandskab, og som har vist, hvad et formandskab for Rådet kan opnå i en samarbejdsdialog mellem institutionerne.

Wynn
Fru formand, jeg vil fortsætte den igangværende gensidige ros.
Det er normalt at starte med at takke ordførerne - i dette tilfælde hr. Tillich, hr. Tomlinson og hr. Giansily. Det vil jeg ikke tøve et øjeblik med at gøre. Der er andre, der skal takkes på grund af budgettets natur. Som nogle af de tidligere talere har sagt, så har vi en situation med consensus i modsætning til den fjendske holdning, der normalt findes mellem institutionerne. Derfor vil jeg også rette en tak til Kommissionen, til hr. Liikanen og hans hold for at fremme processen, til det luxembourgske formandskab, som jeg i lighed med tidligere talere håber har skabt præcedens for det fremtidige arbejde med Europa-Parlamentet, til Budgetudvalgets sekretariat for det store stykke arbejde, de har gjort for medlemmerne, samt endelig en tak til Europa-Parlamentets »djævel«, hvilket mange åbenbart opfatter hr. Samland som, for den dygtighed han har udvist i samrådsprocessen, samt til medlemmerne af Budgetudvalget, der hjalp ham med at få aftalen på plads med Rådet.
Det har ikke været let at få budgettet på plads. Det lyder fint på nuværende tidspunkt, men lad os ikke glemme, at det ikke har været en let proces for Parlamentet. Man kan hævde, at vi faktisk har givet Rådet mere, end vi burde. Jeg håber, at Rådet - og ikke blot Luxembourgs formandskab, som jeg er sikker på forstår det - skønner på, hvor langt Parlamentet har bevæget sig i dette budget, ikke blot med hensyn til dets ofre, men også med hensyn til de eksisterende margener. Vi har været fornuftige, og vi har forsøgt at spille vores rolle. Men det skal man ikke glemme.
Vi synes alle at være godt selvtilfredse og have et ønske om at læne os tilbage og rose os af vores gode indsats, men vi må ikke være for selvtilfredse. Advarselslamperne tændes, hvis vi bliver for selvtilfredse. Det faktum, at vi skar ned på betalingsbevillingerne i 1997 og 1998 kan kun være en engangsforeteelse for de berørte kategorier. Det må ikke blive normen. Hvis vi prøver på at gøre det til normen, gør vi det blot vanskeligere for fremtiden ved løsning af kortsigtede problemer. Der er brug for et tættere samarbejde mellem Parlamentet og Rådet.
Den proces, der fandt sted i år med ad hoc-proceduren for landbruget, må fortsætte næste år for fiskeriet og FUSP. Det kan kun være til gavn for alle.
Luxembourgs formandskab, Det Forenede Kongeriges formandskab og det kommende østrigske formandskab bør som planlagt træde sammen som en trojka med Parlamentet først i det nye år for at sikre sig, at vi kan fortsætte i denne samarbejdsånd, fordi der stadig findes mange kløfter mellem Parlamentet og Rådet, som der skal bygges bro over, specielt i spørgsmål om retsgrundlag, klassifikation, fiskerisektoren og indtægter. Der er stadig brug for en grundig drøftelse af alle disse ting.
Under førstebehandlingen sagde jeg, at Rådets integritet hvilede på dens evne til at levere kapitlet om beskæftigelse. Det har det gjort, og med et kollokvialt udtryk siger jeg til formanden for Rådet, at »du har spillet med skyklapper på«. Den næste prøve består naturligvis i, at når tillægsbudgettet og ændringsbudgettet viser sig - hvis og når det bliver nødvendigt - så skal disse midler findes, ikke blot for udgiftsområde 1, men også for udgiftsområde 3 og 4. Så vil både vi og Rådet vente på, at Kommissionen fremsætter dette forslag. Hvis vi kan gøre det, så vil samarbejdsånden virkelig være tydelig for alle.
Inden jeg slutter, vil jeg gerne takke hr. Waidelich for hans indsats i forbindelse med JET-projektet. Han fortjener ros for sit arbejdsdokument, der dannede grundlaget for vores betænkning. Han bør have mødesalens anbefaling. I denne forbindelse vil ordføreren hr. Tillich efter aftale med hr. Waidelich fremsætte et ændringsforslag, som vores gruppe støtter.

Elles
Fru formand, jeg må indrømme, at jeg finder det usædvanligt på dette tidspunkt i budgetproceduren ikke at kæmpe om noget. Vi befinder os allerede i lykønskningsprocessen, og det med rette, for der har været tale om en historisk budgetprocedure for 1998.
Ligesom Terry Wynn ønsker også jeg at takke de involverede parter - det er normal praksis - men specielt Stan Tillich og John Tomlinson, der er de to ordførere for de betydningsfulde betænkninger for dette år.
Dette år er karakteriseret ved specielt tre emner, der står printet i hukommelsen. Det første, som kommissæren har omtalt, er den måde, hvorpå vi i budgetproceduren har bevæget os fra en proces med konfrontation til en proces med fælles beslutningstagning, som om vi ved et trylleslag er blevet i stand til at sløre forskellen mellem obligatoriske og ikke-obligatoriske udgifter, uden at det har været nødvendigt med en revision af Traktaten. Jeg hilser dette velkomment, fordi det er vejen frem i budgetforhandlingerne.
For det andet er der budgetmæssig strenghed. I forhandlingerne denne morgen har talerne henvist hertil, og det vil de kommende talere utvivlsomt også gøre. Det er i sandhed bemærkelsesværdigt, at vi i dag har et Parlament, der har bevaret mere end ECU 700 millioner inden for sine egne ansvarsområder under udgiftsområderne 3 og 4 uden forslag til udgifter. Jeg er sikker på, at det ikke skyldes manglende fantasi, men at det er udtryk for ægte ansvarlighed.
Det sidste emne er Parlamentets rolle. Vi har vist, at vi med mere ansvar kan være optræde mere modent. Det har De omtalt, hr. formand. Jeg hilser det velkomment som en redegørelse, men som et langvarigt medlem af Parlamentet ved De naturligvis, hvordan det fungerer, og vi bifalder i høj grad Deres indsats på vores vegne i budgetproceduren.
Jeg vil nu vende blikket mod det, der efter min mening er kendetegnende for Parlamentets holdning. For mig har det altid været et spørgsmål om at få valuta for pengene, fordi vi forsøger at finde en anvendelse af knappe ressourcer. Parlamentet har søgt at rette opmærksomheden mod anvendelsen af reserven. I år har vi 23 poster i bilaget til resolutionen. Jeg henleder opmærksomheden på det faktum, at der ikke er en stor mængde kreditter i reserven - der er kun tale om 0, 3 % af budgettet - og at der snarere er tale om forvaltning og løsning af særlige problemer.
Jeg vil gerne nævne fire ting. Den første er JET-problemet, som Terry Wynn omtalte. Jeg glæder mig over hr. Waidelichs indsats i denne forbindelse. Jeg håber på en hurtig løsning af problemet med det britiske tjenstgørende personale. Her er der tale om at løse et konkret problem.
For det andet skal vi forbedre forvaltningen i spørgsmål som Bosnien eller MEDA-programmet, hvor midlerne ikke anvendes effektivt.
For det tredje, hvad angår forbedret forvaltning, så ønsker vi en ny struktur - det europæiske informationssystem - det er et meget vigtigt aspekt for os.
Den fjerde og ikke mindst væsentlige ting drejer sig om et område, hvor vi har et eller to nye initiativer. Selv i dette år med budgetmæssig strenghed under den nye transatlantiske dagsorden ønsker vi i Parlamentet at sikre, at disse midler anvendes effektivt, og derfor optræder nogle af kreditterne som reserve.
Til sidst kommer vi til det, jeg vil kalde fremtidige horisonter. Først skal vi sikre en ordentlig beregning af omkostningerne i forbindelse med nye initiativer. Vi har brug for egne metoder til at beregne finansieringen af initiativbetænkninger. Det har vi ikke i øjeblikket, og det må vi skaffe.
For det andet bifalder jeg tanken om, at det britiske formandskab skal samle os alle i starten af 1998 for at kigge på retningslinjerne for 1999-budgettet. Det forekommer meget logisk med mere samarbejde.
Til aller sidst, vi står over for støre udfordringer med den kommende udvidelse, med opstillingen af nye økonomiske perspektiver og med strukturfondene. Alt dette understreger behovet for at fortsætte det glimrende samarbejde, der er udviklet i år, i de kommende år.

Podestà
Fru formand, også jeg vil tilslutte mig komplimenterne til ordførerne, hr. Tillich og hr. Tomlinson for udformningen af deres betænkning om Unionens budgetforslag, og jeg retter varme lykønskninger til hr. Giansily for forslaget til EKSF's aktionsbudget 1998. Og også en tak til "djævelen« hr. Samland, sådan hørte jeg ham præsentere sig, for den måde, hvorpå han leder Budgetudvalgets arbejde.
Det fremgår af vores arbejde, fru formand, at betænkningen er udformet meget konsekvent, også på baggrund af behovene hos de lande, der deltager i konvergensprocessen. Derfor har man med rette accepteret at nedsætte betalingsbevillingerne under niveauet ved førstebehandlingen.
Originaliteten i dette budget bør understreges, for på trods heraf er der fundet midler til beskæftigelsen, og jeg tror, at ordførerne bør have anerkendelse for det glimrende arbejde, der er udført, især hr. Tillich.
Med hensyn til beskæftigelsesproblemet, som er det vigtigste og mest brændende problem, tror jeg, at vi må forstå, at det er nært forbundet med systemets konkurrenceevne. Det er klart for mange, at denne konkurrenceevne er forbundet med fleksibilitet og arbejdsgivernes tilpasningsevne til de stadig hastigere ændringer i forholdene på verdensplan. Løsningen består således i at afsætte ressourcer til uddannelse, forskning, omstilling af industriaktiviteter og især til små og mellemstore virksomheder, der skaber stabil og varig beskæftigelse.
Derfor ligger hr. Giansilys modige forslag om af finde ressourcer i en bestemt sektor, nemlig kul- og stålsektoren, efter min mening på linje med det, som Det Europæiske Råd anviste os i Luxembourg. Jeg hørte, at kommissæren, hr. Liikanen, sagde, at det kan være, der kan findes ressourcer andre steder, men det er Parlamentets og hr. Giansilys fortjeneste, at problemet er blevet rejst.
Alt hænger ikke sammen, og vi har ikke fuld tillid til alt, for vi har stadig store vanskeligheder med at opretholde bevillingerne til samhørighedspolitikken, vi har for få ressourcer til middelhavsområdet, og vi må skære ned i landbrugssektoren; og lad os ikke glemme manglerne med hensyn til retsligt grundlag i mange forslag.
Jeg tror endelig, at jeg hurtigt må erindre om emnet udvidelsen. I nær fremtid er dette et politisk emne, vi må tage op, for vi er ikke tilfredse med de hidtidige valg og udformningen.

Brinkhorst
 Fru formand, da jeg ved, hvor vanskeligt det er at opstille et budget, vil jeg gerne lykønske mine kolleger Tillich, Tomlinson og Giansily. Jeg mener, at det er lykkedes dem utroligt godt i år. Fremgangsmåden har været pragmatisk og eksemplarisk. Med fare for at lyde som et medlem af en selvroseforening synes jeg, at det tegner godt for fremtiden. Jeg vil også meget gerne tale til formanden for Rådet. Ved tidligere lejligheder har jeg altid været lidt bitter og kritisk, men dette formandskab har vist, at det forstår tendensen for fremtiden, der går i retning af samarbejde og et opgør med forældede begreber. Det er sagt tidligere, men jeg vil gerne gentage, at ingen skal sige, at dette er et ødselt Parlament. Det er dette formandskab, der er skyld i denne anerkendelse. Jeg håber, at briterne og østrigerne forstår den besked.
For det andet mener jeg, at dette Parlament er blevet voksent, fordi det forstår, at man kun kan skabe fremskridt med en vision for fremtiden. Beskæftigelsesinitiativet er et eksempel herpå. Og lad mig lige nævne landbruget. Landbruget har altid været et særligt område, og der er grund til at gentage, hvad hr. Mulder sagde. Landbruget bør kædes sammen med budgetrammen til fordel for landmændene og hele Fællesskabet. Jeg håber, at vi når frem til en større enhed mellem landbrugsudgifterne og andre dele af budgettet, inden vi når frem til en ny regeringskonference eller traktatændring, så vi om tre eller fire år endelig kan sige, at der er slået bro over den kunstige kløft mellem disse budgetposter.
Demokrati er noget, som vi alle ønsker i fremtiden, og det kan vi kun få, hvis det kan påvises, at der også findes et element af solidaritet. Derfor har Europa-Parlamentet skåret ned både i sit budget og i bevillingerne til landbruget, hvilket ikke var let. Jeg vil gentage endnu et punkt, som hr. Mulder tog op: landmændene kan være taknemmelige over, at Parlamentet ikke er Rådet, for hos Parlamentet er de i gode hænder.
En sidste ting vedrørende hr. Giansily. Jeg håber, at Kommissionen vil leve op til hans modige standpunkt. Jeg taler for flertallet af min gruppe, skønt der ikke vil være én eneste, der vil tale imod. Jeg finder det meget logisk og sammenhængende, at vi ikke skal standse afgiften fem år inden udløbet af EKSF-traktaten, specielt da indtægterne går til nyttige formål. De bruges ikke forgæves; de bruges til specifik fornyelse; de bruges på små og mellemstore virksomheder; de bruges til kul- og stålindustrien, og på den baggrund er det vigtigt, at vi støtter hr. Giansily.

Seppänen
Hr. formand, vi behandler Europa-Parlamentets budget for næste år, som ikke bringer nogen lettelse i løsningen af arbejdløshedsproblemet i Europa. Resultaterne fra det europæiske beskæftigelsestopmøde var også meget beskedne på dette område. Vi mangler tilgængelige midler, økonomiske forudsætninger, til sammen at bekæmpe ledigheden, og derfor er det meget vigtigt, hvad de enkelte medlemslande foretager sig.
Vor gruppe anser en forkortelse af arbejdstiden, altså en strukturel fornyelse, som værende meget vigtig. Derfor har vi med interesse fulgt de franske og italienske modeller for forkortelsen af arbejdstiden uden at sænke lønniveauet. Svarene, som Europa-Parlamentet i dette budget giver, eller det europæiske bekæftigelsestopmøde i sidste uge gav, er ikke tilstrækkelige, fordi der kun fremdroges deltidsarbejde og andre sådanne beskedne arbejder, hvorved der skabes en gruppe arbejdsløse fattige også i Europa.
Dette budget er en forsmag på, hvad der kommer til at blive det finansielle spørgsmål for udvidelse. Disse egne midler, som fælleskabet råder over, er navnlig ikke nok til at finansiere udvidelsen, og vi bør huske, at de eksisterende ressourcer i stigende grad benyttes også til de nordlige regioner. I den henseende er spørgsmålet, om midlerne strømmer jævnt ud til alle fælleskabets og unionens egne efter vores opfattelse livsvigtig. Vi samtykker i at de sydlige egne skal udvikles, men også Den Europæiske Unions nordlige dimension er vigtig. Til dette formål skal Europa-Parlamentet tage den nye nordlige dimension ind i drøftelserne i det næste budgetforslag.

Müller
Hr. formand, kære kolleger, med dette års budget har vi lavet en pakke, som uden overdrivelse kan betegnes som forbilledlig, hvilket vi kan takke både den gode konstellation af personer i ordfører Tillichs og det luxembourgske rådsformandskabs skikkelse for sammen med viljen hos alle institutioner til at strække sig vidt, navnlig på landbrugsområdet og i forbindelse med beskæftigelsesinitiativet.
Det vigtigste er imidlertid, at dette budget vil få virkning ud over sit regnskabsår, fordi det indeholder institutionelle ændringer, som vil blive videreført. Parlamentet sikres således i længden øget indflydelse på de obligatoriske udgifter samtidig med, at der er sørget for øget gennemskuelighed og retfærdighed i forbindelse med støtteordningerne.
Men det har ikke kun været et spørgsmål om at strække sig vidt, der er også kastet skygger, meget lange skygger, over et kapitel, som er ved at udvikle sig til det sørgeligste kapitel på det udenrigspolitiske område. Jeg taler om det tidligere Jugoslavien. Vinteren står for døren, genopbygningen foregår i mange områder meget langsomt, og så kan Kommissionen ikke finde på andet end i år ikke at anvende et beløb på mere end ECU 100 millioner i Bosnien. Hr. van den Broeks ord gælder altså ikke mere. Allerede inden førstebehandlingen af budgettet lovede han mig personligt, at en arbejdsgruppe i fællesskab skulle lede efter forbedringer og fremskyndelser. Alle i Parlamentet venter forgæves på en indbydelse til at deltage. Følgelig må vi med tungt hjerte lade reserven blive stående på budgettet, og dér bliver den, indtil vi kan se, at situationen bliver bedre. Den 21. januar vil vi i Budgetkontroludvalget lytte til hr. Westendorp og dernæst selv endnu en gang se på forholdene på stedet. Så træffer vi afgørelse.
Hr. Giansily - han er desværre ikke til stede lige nu, jeg kan ikke få øje på ham - lige så meget som jeg i sagen om Bosnien trækker på samme hammel som han, lige så meget formørkes mit blik, når jeg ser på forslaget om EKSFbudgettet. Vi ved jo alle, at arbejdsløsheden er strukturbetinget. Derfor bør et beskæftigelsesinitiativ, som kan være sit navn bekendt, ikke komme de sektorer til gode, som er inde i en strukturændring, men tværtimod sætte ind dér, hvor der også strukturelt kan skabes nye muligheder for arbejde på længere sigt. For øvrigt står RESIDER og RECHAR til rådighed for dette område, og de er ikke blevet udnyttet fuldt ud hverken i fjor eller i år, hvilket jo gør det tvivlsomt, om det haster med ekstra bevillinger. Initiativet er i den henseende i ordets egentlige betydning ærkekonservativt og ikke reformvenligt. Jeg ville finde det meget beklageligt, dersom det i sidste instans skulle blive gennemført i praksis.

Dell'Alba
Hr. formand, sikke dog en stemning! Det er jul: alle erklærer sig tilfredse og takker alle, selv hr. Tomlinson. Personlig ved jeg ikke, hvorfor jeg skulle sige ham tak. Her mangler kun et juletræ. Vi kunne jo sætte et smukt ét op, synge en sang om julemanden og spørge hr. Liikanen, hvor den kane bliver af, som skulle komme med ham. Jeg har aldrig oplevet en så livsalig og så hyggelig konsensus. Faktisk plejer dialogen mellem institutionerne at være mere levende, en livfuldhed som for det meste tilføres af Parlamentet, og som giver gode resultater.
Denne gang er alle nået til forståelse, trods syv trilogmøder og samråd. Tak, hr. Fischbach, fordi De har skabt denne gigantiske sociale fred. Jeg ønsker Dem tillykke med, at De er nået frem til det budget, som Det Europæiske Råd ville have, dette Råd, som ellers indtil juni måned blev kaldt alt muligt. Man hævdede, at det intet havde givet os, at det ikke havde accepteret ét eneste af Parlamentets ønsker vedrørende de obligatoriske og ikke-obligatoriske udgifter, vores beføjelser i forbindelse med indtægterne og de finansielle overslag. For nogle få uger siden var vi åbenlyst uenige med Rådet. Men i denne juletid er vi som ved et mirakel ophørt med at tage afstand fra en nedskæring af udgifterne på udgiftsområderne 3 og 4 på indtil 500 millioner, og mener ligefrem, at Parlamentet sagtens kan leve med den. Jeg troede for øvrigt, at vi de tidligere år var holdt op med at sige, at det når alt kom til alt var meget godt, at Rådet bad os om at reducere udgifter som henhører under vores beføjelser?
Jeg kan fuldt ud skrive under på initiativet mod arbejdsløshed, som repræsenterer et samlet budget på 91 milliarder 150 millioner om året. Det er et perspektiv, som personlig fylder mig med glæde, og jeg tilslutter mig derfor koret af lovprisninger. Jeg håber, at denne fryd og gammen bliver endnu større på torsdag.
Men bortset fra denne stemning og den lettere skæmtende tone er jeg utilfreds. Så vidt jeg kan se, er her ikke taget hensyn til Parlamentets prærogativer. Denne afdrift bekymrer mig. Man sammenblander spareiver og europæiske perspektiver. I halvfjerdserne sagde man at man skulle yde 0, 70 % til udviklingslandene. Vi er i færd med at opstille et budget for Den Europæiske Union som, hvis vi fortsætter på denne måde, vil nærme sig 0, 70 %, med andre ord det, vi skulle have givet til udviklingslandene - men som vi aldrig gav.
Jeg er bekymret, for det er ikke på den måde, man skaber den europæiske Union. Jeg mener ikke, at dette er den bedste start for den økonomiske og monetære Union, der er ved at tage form.

Fabre-Aubrespy
Hr. formand, Budgetudvalget foreslår, at vi skal give efter, uden at det siger det direkte, med hr. Dell'Alba som en prisværdig undtagelse, men disse indrømmelser er stadig ikke tilstrækkelige.
Under førstebehandlingen ændrede et flertal i denne forsamling Rådets budgetforslag fra 0, 7 til 2, 7 %, uden på nogen måde at tage hensyn til de anmodninger, medlemsstaterne havde fået om at kontrollere de offentlige udgifter. Det var nødvendigt, at Rådet viste sig klogt og foreslog, at man tog sig alvorligt sammen og nedskar landbrugsudgifterne med ECU 600 millioner til gengæld for en nedskæring på ECU 550 millioner på udgiftsområderne 3 og 4, og at man gjorde en symbolsk indsats ved at nedskære strukturaktionerne med 300 millioner, så det ikke udelukkende var landbrugsudgifterne, der bar de nødvendige sparebyrder. Desværre gik man bort fra dette sidste forslag. Budgetmyndighedens to parter nåede til sidst frem til et kompromis, nemlig en nedskæring på ECU 550 millioner på landbrugsudgifterne og en nedskæring af samme størrelse på bevillingerne til interne politikker og eksterne aktioner.
Selvom Rådet, i modsætning til Parlamentet, skal stå til regnskab, især over for landmændene, har det indladt sig på i et anfald af spareiver at acceptere et nyt dystert hug i landbrugsbevillingerne, hvorimod Parlamentet kun har vinket farvel til bevillinger, som glimrer ved ikke at blive ført ud i livet. Imidlertid har Rådet begrænset udgifter, som det selv kontrollerer. Det har så til gengæld krævet, og fået, en nedskæring af betalingsbevillingerne under udgiftsområde 3 og 4, hvor dette Parlaments budgetmæssige beføjelser ligger.
Når det er sagt, så når budgettet for 1998 ikke ned på nulvækst, i modsætning til hvad man har fortalt os. Budgetforslaget bibeholder en forøgelse af de nationale bidrag, som ganske vist er lavere end stigningen i udgifterne, men denne vækst forbliver positiv og forøger således medlemsstaternes bidrag.
Hvad angår forslaget til budget for EKSF for 1998, så foreslår ordføreren os mærkeligt nok i dag at genindføre en afgift, vi har accepteret at lade forsvinde. Jeg hørte ham citere Jean Monnet, jeg havde hellere hørt ham citere den store europæer, general de Gaulle. Vi kan ikke stemme for hans forslag.

Antony
Hr. formand, kære kolleger, uanset hvor knyttede vi er til nationernes harmoni, så overser vi ikke det europæiske fælleseje. Jeg taler imidlertid i dag først og fremmest som forsvarer af mit lands, Frankrigs, interesser.
I modsætning til hvad man hævder rundt omkring, så koster Europa mit land dyrt, meget dyrt. Det vil i 1998 bidrage med 91 milliarder francs, eller med nationens femtestørste udgiftspost, næst efter uddannelse, forsvar, sociale anliggender og udstyr. Ud af denne sum bør mine landsmænd vide, at det kun er cirka 70 milliarder francs, der tilbageføres til dem, heraf 85 % inden for EUGFL's garantifonde. Men eftersom disse fonde er bestemt til at skulle mindskes, især til fordel for strukturfondene, med udvidelsen med de mellem- og østeuropæiske lande, så er det især det franske landbrug, der vil blive straffet.
Bortset fra denne iagttagelse gælder vores kritik af det europæiske budget følgende punkter. Det er et budget, der skal tjene den herskende politiske utopi, et regionernes Europa, en etape hen imod en planetarisk organisering, der lader hånt om nationerne. Beviset er, at det kun er bevillingerne under udgiftsområde 2, det vil sige strukturfondene, der ikke er blevet berørt af den budgetmæssige stagnation, som man har været nødt til at bøje sig for på nuværende tidspunkt, Maastricht-kriterierne forpligter. Men vi ved alle sammen hvor dårligt udnyttede, ja ofte sågar uudnyttede, disse fonde er, uanset at visse af deres konkrete målsætninger bestemt er acceptable.
For det andet er det et budget, der bidrager til snyd med skatteborgernes penge. Med sine hundredvis af millioner ECU, milliarder af francs er det muligt for Kommissionen at udvikle hele sit klientelistiske system af organisationer, NGO'er, tænketanke, klubber og syndikater, og udføre sine totalitære propagandaoperationer. Min kollega, JeanYves Le Gallou, gav os sidste år en imponerende, men ufuldstændig liste over denne eurofixerede Propaganda Stafel, som De for øvrigt ikke engang er i stand til at forelægge i sin fulde udstrækning. Og så skal jeg ikke her tale om de skandaløse udgifter til den ny bygning i Bruxelles.
Hvad mere er, dette Europa, der over hele verden finansierer humanitær bistand til højre og venstre, høster ingen politiske fordele af det. Selvom vi således for eksempel er de største ydere af bistand til Palæstina, blev vi end ikke inviteret med til Dayton-konferencen, vi kan lige akkurat bruges til at give penge, foragtede som vi er af to folk der, som general de Gaulle sagde, er stolte, selvsikre og herskelystne. Man kan ikke finde rundt i virvaret af overstregede budgetposter og fupoverskrifter. Og når det drejer sig om organiseret svindel i stor målestok, er årsberetningen fra Revisionsretten ikke andet end en afmægtig konstatering. Der går stadig 12 % af budgettet til at mætte mafioso'erne, for, som den myrdede dommer Borsellino sagde: «Europa er mafia'ens store chance«. Mafia'en hader nemlig intet mere end grænser.
Budgettet er dårligt i sine væsentligste intentioner, og der laves alt for tit snyd med det, og som om det ikke var nok, er det meget lidt effektivt, når det drejer sig om at byde vor tids egentlige udfordringer trods. Det bidrager ikke det mindste til en bedring af beskæftigelsen. De ECU 150 millioner - en milliard francs - som Rådet accepterede til den europæiske beskæftigelsespagt, løser ikke arbejdsløshedsdramaet for dette Europa uden grænser, med hæmningsløs konkurrence og grænseløs indvandring som de første årsager til den arbejdsløshed, der rammer de ruinerede landmænd og de unge rodløse, som driver om med forstyrrede blikke under deres kasketter i en verden af hallucinationer.

Samland
Hr. formand, til hr. Antony kan man kun sige, at han i stedet for at komme med ideologisk sludder i Europa-Parlamentet måske burde have deltaget i Budgetudvalgets 170 timers arbejde i år, så ville han have kunnet lufte sin ideologi dér og så ville han have mærket, om han havde vundet gehør for den. Derudover burde De måske, hr. Antony, huske på hr. Junckers tale, i hvilken han stillede både Dem og hele Parlamentet det spørgsmål: Hvad koster egentlig en times fred, når De gør nettobalancen for Frankrig op?
Hvad forventede vi af dette budget? Vi forventede et delvist svar på spørgsmålet om arbejdsløsheden, det har vi fået. Vi har ydet vores bidrag dertil: ECU 450 millioner og ECU 60 millioner på EKSF-budgettet, altså ECU 510 millioner. Det fjerner ikke arbejdsløsheden, men det er et skridt i den rigtige retning, for arbejdsløsheden kan kun bekæmpes, hvis der kommer nye små og mellemstore virksomheder, hvis de får støtte og hvis deres problem, nemlig kapitalmangel, forsøges løst med det svar fra det offentlige, at det påtager sig garantier og finansiering af risikovillig kapital. Hver ny virksomhed er lig med tre nye arbejdspladser i Den Europæiske Union. At støtte det er fornuftigt, og dermed har vi taget et første skridt.
For det andet forventede vi, at der gives et realistisk billede af landbrugspolitikken. Også det har vi opnået, for vi har for første gang modtaget en ændringsskrivelse fra Kommissionen efter førstebehandlingen af budgettet i EuropaParlamentet. Også det er et betydeligt fremskridt og en opfordring til det østrigske formandskab om at gøre ligeså i sin periode.
For det tredje ville vi spare, men spare fornuftigt, og vi ville være effektive. Det har vi f.eks. vist ved, at vi har forsynet SOCRATES-programmet, som er et af de mest effektive programmer for Den Europæiske Unions borgere, med ECU 70 millioner. Jeg takker udtrykkelig Rådet, fordi det med sin beslutning gik ud over Kommissionens forslag om at stille ECU 50 millioner til rådighed for to år. Det er første gang, medens forhandlingerne er foregået i henhold til artikel 189 B, at Rådet har lagt sig nærmere op ad Parlamentet en ad Kommissionen.
For det fjerde vil vi tilstræbe et restriktivt personalebudget. Også det har vi opnået. Vi har trods vedtagelsen af udvidelsen sikret, at der spares på kontoen for administrationsudgifter. Jeg siger her tak til først og fremmest Kommissionen, fordi den har arbejdet derpå sammen med os.
For det femte har vi ladet margener stå, som er større end de sidste ti års margener i udgiftsområderne 3 og 4 tilsammen. En ting skal også Rådet være klar over: Det er resultatet af budgetforhandlingerne i EuropaParlamentet, hvor der var vilje til at følge beslutningen eller målet fra årets begyndelse. Dertil vil jeg knytte en passus, som jeg i går tog fra en skrivelse fra Deres forgænger, hr. rådsformand, nemlig hr. finansminister Salm.
Det hedder i hr. finansminister Salms skrivelse, jeg citerer: "Therefore I hope that on budgetary matters in the future the cooperation between Council and Parliament will be characterized by this spirit of equal like-mindedness.« Jeg håber, at vi rent faktisk også i den fremtidige budgetprocedure realiserer det, vi i strukturmæssig henseende har lagt frem. Det er institutionelle elementer. Vi har haft syv effektive triloger med hinanden. Denne effektivitet, det gælder for begge formandskaber, det nederlandske og det luxembourgske, var der ikke i årene forud.
Til slut vil jeg gerne her meget klart slå fast: Vi har en vækst i budgettet på 2, 1 % for forpligtelsesbevillingernes vedkommende og 1, 4 % for betalingsbevillingernes vedkommende, og når ministrene i Rådet siger, at Europa skal spare, skal man vide, at den gennemsnitlige vækst i EU-medlemsstaternes budgetter for regnskabsåret 1998 andrager 3, 2 %. Og de, der råber højst, nemlig tyskerne, har 2, 3 %, franskmændene 3, 6 %, spanierne 4, 1 %, belgierne 3, 5 %, danskerne 5, 5 % og jeg kunne blive ved på den måde. De eneste, som i forbindelse med betalingsbevillinger ligger lavere, er Finland og Sverige. Alle andre ligger højere. De bør altså først se på deres egne tal, inden de kritiserer udgifterne til Europa, for man skal huske på, at i stigningsraten på 1, 4 % er der samtidig indeholdt en vækst i udgiftsområde 2 i størrelsesordenen 6, 7 % for strukturfondenes vedkommende. Hvis det havde været anderledes, ville vi have et helt andet resultat. Det er ikke Europa-Parlamentet, der har fattet denne beslutning, men alle de der i Rådet udfordrende gør os opmærksom på, hvilke procentsatser vi egentlig burde overholde.
Hr. formand, jeg takker Rådet for det tætte samarbejde. Men i hele Europa-Parlamentets interesse vil jeg gerne lige sige én ting til: vi har allerede sagt farvel til hr. Lenz, der sidder hos os som Rådets repræsentant, dengang vi arbejdede sammen med Rådet. Jeg vil gerne takke hr. Lenz hjerteligt for det tætte samarbejde. Hvis jeg er djævelen, har han under denne drøftelse i det mindste også haft et horn.

Christodoulou
Hr. formand, det budget, som vi nu forhandler om, er kendetegnet ved to forhold. Det første er naturligvis det, som alle har nævnt, nemlig at det er forhandlet i en atmosfære af generel enighed, og det er da også værd at ønske alle de, der har medvirket til dette resultat, til lykke.
Det har imidlertid også et andet kendetegn, hr. formand. Det er lidt besynderligt, og jeg skal forklare hvorfor: det indgår i en tendens til at støtte medlemsstaternes bestræbelser på at opfylde en række mål ved ikke at øge udgifterne, men begrænse dem eller endnu mere konkret begrænse medlemsstaternes bidrag til budgettet. Denne gang er det naturligvis opfyldelsen af ØMU'ens konvergenskriterier, der er hovedårsagen. Næste gang vil det være sikringen af en varig konvergens i forbindelse med stabilitetspagten osv. Når denne politik så efter nogle år har opbygget et vist råderum - forhåbentlig under loftet på 1, 27 - så tror vi, at vi uden de store vanskeligheder kan gå i gang med udvidelsen.
Jeg har på fornemmelsen, hr. formand, at vi vil få os nogle overraskelser, for jeg tror, at hvis vi fortsætter denne politik i længere tid fremover, vil udvidelsen ske meget senere, end det er politisk ønskeligt, og det skal vi som Europa-Parlament tage med i betragtning. Det, der altså synes at ændre sig, er filosofien bag fællesskabsbudgettet og det er netop derfor jeg mener, at der er anledning til bekymring. Jeg tænker her ikke så meget på kontrollen med svig eller sikringen af en hurtig anvendelse af bevillingerne, som medlemsstaternes regeringer er ansvarlige for, og som de må påtage sig ansvaret for over for ikke alene Den Europæiske Union, men også og især de europæiske folk, for det er her, de skal stå til regnskab. Jeg tænker snarere her på, at medlemsstaterne er nødt til at finde en større konvergens op til møntunionen, og at man i den forbindelse måtte forvente, at fællesskabsbudgettet ville spille en større rolle for anvendelsen af subsidiaritetsprincippet og som led i en mere udpræget politik til fordeling af midlerne. Men vi ser det modsatte ske. Europa-Parlamentet er desværre medvirkende til at fremme denne tendens, som forstærkes af fællesskabsbudgettets indre stivhed, som igen skyldes finansieringsmåden.
Så længe der ikke er tilstrækkelige egne indtægter - i dette ords egentlige forstand - til at øge fællesskabsbudgettet, vil problemet bestå og med tiden forværres. Mere konkret mener jeg, hr. formand, at det er helt korrekt, at vi har genopført alle de ændringsforslag, vi stillede til førstebehandlingen, især de, der vedrører en bedre forvaltning af midlerne, som for eksempel opretholdelsen af reserver til MEDA og tilsvarende foranstaltninger.
Endelig lige en kort bemærkning om retsgrundlaget, hr. formand. Hr. Samland omtalte de meget effektive triloger. Trilogerne om retsgrundlaget var en komplet fiasko, hr. formand, og jeg tillader mig at håbe, at EuropaParlamentets holdninger vil begynde at blive overvejet som en fuldstændig logisk og acceptabel fremgangsmåde. Jeg håber, at vi i den trilog, der skal genoptages - og her henvender jeg mig specielt til Rådet og Kommissionen - vil nå frem til en logisk løsning for at undgå, at budgettet ikke vil udvise de inkonsekvenser med hensyn til retsgrundlaget, som har været tilfældet indtil nu.

Kaklamanis
Hr. formand, jeg er slet ikke enig med denne budgetfilosofi. Men det skal nu ikke hindre mig i at takke vores formand, hr. Samland, og ordførerne Tillich, Tomlinson og Giansily for deres indsats og den samarbejdsånd, de har udvist sammen med flere medlemmer af Kommissionen under udarbejdelsen af dette budget.
Jeg er af den opfattelse, at det billede, som budgettet giver, ikke er ganske korrekt, fordi vi var tvunget til at acceptere Rådets afpresning med hensyn til strukturfondene.
Derfor spørger jeg nu: gælder Edinburgh-aftalen med hensyn til strukturfondene? For hvis denne aftale, som blev indgået på et topmøde, stadig gælder, hvordan kan Rådet så komme og sige: «For at vi ikke skal pille ved strukturfondene, må I finde jer i en nedskæring af landbrugsudgifterne med 550 millioner«?
Jeg spørger også Kommissionen om den, når den hvert år forelægger landbrugsudgifterne, siger sandheden eller ej? For hvis den siger sandheden, hvorfor accepterede så også Kommissionen denne nedskæring af landbrugsudgifterne, som også Parlamentet desværre stemte for?
Endelig har dette budget med hensyn til den kræftsvulst, som arbejdsløsheden er, kun formået af give de arbejdsløse et par hovedpinepiller i stedet for at give dem en egentlig behandling: ECU 150 millioner til 20 millioner arbejdsløse, altså ECU 7 til hver arbejdsløs. Er I klar over, hvor lidt ECU 7 er? Det er nok til, at en arbejdsløs kan købe sig en pizza og en øl, det er hvad vi giver til de arbejdsløse!
Næsten intet til social sikring, til sundhedsbeskyttelsen, til uddannelsen, til kulturen, som dog ellers er de støttepiller, der bærer Den Europæiske Union oppe: den består nemlig ikke kun af tal og ecu'er, for vi må ikke glemme, at der bag tallene og ecu'erne findes mennesker.

Virrankoski
Hr. formand, jeg vil først takke Budgetudvalgets ordførere Tillich og Tomlinson for en fremragende forberedelse og en klar betænkning. Ligeledes hr. Samland for en glimrende ledelse af Budgetudvalget og kommissær hr. Liikanen for et konstruktivt samarbejde.
Budgettet for 1998, som vi behandler, er udarbejdet med stor besindelse. Væksten er beskeden, og udgifterne og indtægterne ligger klart under loftet for medlemskabsbidragene. Dette er opnået ved en stram budgettering og ved en ekstra nedskæring, hvor udgifterne reduceredes med ECU 1, 1 milliarder, i den seneste fase. Nedskæring af landbrugets hovedgren er på ECU 550 millioner, det vil sige landbruget får ECU 368 millioner mindre end i år. Denne nedskæring er enorm. Det er nødvendigt at dette føres ud i livet uden at sætte landbruget i en faresituation og uden at sænke kornavlernes indtægtsniveau, som det har været hensigten. Budgetudvalget sørgede for dette i sit beslutningsforslag, som også indeholder et løfte om godkendelse af et tillægsbudget, hvis de budgetterede midler ikke er nok. Med disse bemærkninger er jeg parat til at stemme for budgettet.

Nicholson
Hr. formand, jeg vil gerne starte med at ønske ordførerne til lykke med dette udmærkede budget og gratulere med Budgetudvalgets arbejde. Hr. Samland opsummerede det hele, da han fortalte os, hvor mange timer, det drejede sig om. Jeg hilser det faktum velkomment, at programmet for fred og forsoning i min del af Nordirland er blevet vedtaget, at man har løst den principielle uenighed om, hvor pengene kommer fra, og at Budgetudvalget kunne levere det, de lovede, da de kom til Nordirland. Det er et meget vigtigt budskab til min region på nuværende tidspunkt.
Det har altid været meget let at kritisere og vanskeligere at være konstruktiv. Det er vi alle klar over, men dette er et konstruktivt budget, og jeg stoler på, at det bliver forløberen for et endnu større samarbejde fremover.
Jeg mener, at vi skal forsøge at støtte uddannelsesprocessen gennem Socrates og andre programmer. Jeg vil også gerne lægge vægt på oversøiske besøg, fordi det er en meget konstruktiv del af budgettet og noget, som vi ikke bør flygte fra. Det er meget vigtigt for dette Parlament, at vi forstår at afsende budskabet og opmuntre folk til at besøge os og se det arbejde, vi udfører.

Lukas
Hr. formand, kære kolleger, ethvert budget er tillige et visitkort for den politiske vilje, der ligger bag det. Man kan ikke sige, at dette budgetforslag ikke udviser vilje til strenghed og sparsommelighed. Som motivation for denne kurs anføres ganske vist nødvendigheden af en tilpasning til den af regeringerne krævede sparsommelighed med henblik på opfyldelse af konvergenskriterierne.
Måske er det denne noget banale begrundelse, der er skyld i, at nedskæringer stadig i for høj grad foretages lineært og i for ringe grad målrettet. Opstillingen af prioriteringer i budgetforslaget forekommer mig som helhed utilfredsstillende. Modige tiltag til en effektiv løsning af de centrale problemer, Europa kæmper med, ses i bedste fald kun i beskedne tilløb.
Jeg vil gerne tale om området Forskning og Teknologisk Udvikling, for det er fortsat forsynet med alt for små midler. En sammenligning mellem Forskning og Udvikling på den ene side og støtte til oliven, sukker og tobak lyder måske polemisk, men den er symbolsk for en opstilling af prioriteringer, som ikke har den europæiske økonomis konkurrenceevne for øje, men enkeltgruppers interesser. De samlede udgifter til Forskning og Teknologisk Udvikling er anslået til ECU 3, 49 milliarder. Deraf går endog kun ECU 487 millioner til informationsteknologi. De samlede udgifter til oliven, sukker og tobak udgør derimod i alt ECU 4, 5 milliarder.
På en hel række teknologiske områder viser den europæiske industri, navnlig de små og mellemstore virksomheder, at deres konkurrenceevne bliver stadig ringere i forhold til konkurrencen fra USA. Der er en risiko for, at de mister andele på verdensmarkedet og at arbejdsløshedsproblemet forværres yderligere. Da både USA og Japan investerer enorme summer i forskning, er hver ekstra ecu, som Fællesskabet for fremtiden anvender til dette område, fornuftigt investeret i kampen mod arbejdsløsheden.

Dührkop Dührkop
Hr. formand, først vil jeg gratulere ordfører Tillich med at have ført 1998-budgettet sikkert i havn. Som fremtidig ordfører for budgettet vil jeg også personligt takke ham, eftersom de retningslinjer, han har udstukket for dette budget, kan lette arbejdet for mig næste år.
Jeg vil kort fremhæve nogle positive og negative sider ved dette års behandling af budgettet, som jeg mener har været en meget konstruktiv proces, fordi den har indledt en ny form for samarbejde mellem de to budgetmyndigheder. Dette samarbejde er resultatet af en meget åben og direkte trepartsforhandling. Som andre talere allerede har nævnt, er det lykkedes at udvikle ad hoc-proceduren under udgiftsområde 1, som derved er blevet sikret en mere rationel behandling med anvendelse af de mest ajourførte prognoser. Jeg mener, at Rådet og Parlamentet med denne fælleserklæring har overvundet den hindring, som traktatens indbyggede stivhed udgør, til gavn for større realisme og strenghed i landbrugsudgifterne.
På beskæftigelsestopmødet i november vedtog Rådet endelig et initiativ, som Europa-Parlamentet har længtes efter: iværksættelse af nye finansielle instrumenter og løftet om et retsgrundlag for beskæftigelsen.
Jeg mener også, at Europa-Parlamentets holdning skal fremhæves. I kravet om budgetmæssig stramhed i medlemsstaterne har Parlamentet overreageret ved at fastholde nogle margener for udgiftsområderne 3 og 4, der er meget højere end de foregående år siden 1988. Ligeledes bevilgede Parlamentet under førstebehandlingen midler til beskæftigelsesinitiativet. Men der faldt en skygge over samarbejdsviljen i sidste øjeblik, eftersom Parlamentet lige før dets andenbehandling stod over for et Råd, som anmodede om et strammere budget og krævede nedskæringer i betalingsbevillingerne netop under udgiftsområderne 3 og 4 mod en tilsvarende nedskæring i bevillingerne under udgiftsområde 1. Det skal understreges, at dette ikke drejer sig om et teknisk problem men et politisk, fordi Rådet med dette krav svækker Parlamentets budgetbeføjelser ved at forsøge at fastsætte de ikke-obligatoriske udgifter. Det skaber præcedens, og det er foruroligende. Ganske vist opnår Parlamentet at styrke et af sine prioritetsområder - SOKRATES-programmet - med ECU 70 millioner over en toårig periode, men det er tydeligt, at styrkelsen af SOKRATES skyldes Parlamentets »usmidighed«, for til trods for udtalelserne i Amsterdam om at yde uddannelsesområdet prioritet, foreslog Rådet bevillinger i langt mindre størrelsesorden til SOKRATES-programmet i 1998 og 1999 end det Parlamentet havde anmodet om.
Hr. formand, som dell´Alba tidligere har sagt, er det snart jul, og julemanden og de hellige tre konger kommer; som ordfører for næste års budget har jeg nogle ønsker. Mit første ønske er, at man kan fortsætte med det konstruktive samarbejde og den dialog, der er blevet påbegyndt med denne procedure. Det andet, at trojka-mødet i begyndelsen af året vil medvirke til en positiv indstilling ved fastsættelsen af nogle realistiske mål for 1999. Det tredje, at Rådet vil være opmærksom på Parlamentets prioriteringer, da Europa-Parlamentet altid har udvist vilje til forhandling om Rådets beslutninger, som ofte har været af økonomisk betydning. Som man siger i Spanien, når man giver de hellige tre konger sin ønskeseddel, vil jeg slutte med at sige: «Bare de opfører sig pænt!«

McCartin
Hr. formand, jeg vil gerne støtte budgettet og sige, at vi synes at have nået idealet ved at være i stand til at nedbringe de administrative udgifter samtidig med at vi finder midler til de vigtigste store områder af regional- og landbrugspolitikken.
Hvad angår de regionale anliggender, så har vi øget budgettet i tråd med vores forpligtelse om at fordoble strukturfondene, og derved har vi opfyldt vores generøse forpligtelse over for de fattige regioner i Unionen. Hvad angår landbruget, så bør vi fremhæve, at vi bibeholder det overordnede udgiftsniveau med tilstrækkeligt mange penge til at bevare prisgarantierne og opfylde vores forpligtelser vedrørende de kompensationsordninger, man blev enige om under den seneste reformpakke, til trods for det faktum, at antallet af landmænd bliver reduceret med 5 % om året. Vi giver således det samme beløb til færre landmænd - det fremgår ikke af de overordnede tal - det vil sige gennemsnitligt ECU 6.000 til hver landbrugsfamilie i Fællesskabet, skønt mange af dem har andre indtægter fra beskæftigelse uden for landbruget.
I budgetmæssig sammenhæng bør det nævnes, at skønt landmændene i Det Forenede Kongerige - denne sag blev taget op i aftes - har problemer i øjeblikket, så skyldes problemerne snarere deres manglende tilslutning til det monetære system end fejlslagne europæiske politikker. Mens alle landmænd i hele Fællesskabet i gennemsnit modtager ECU 6.000, modtager landmændene i Det Forenede Kongerige gennemsnitligt ECU 15.000, mens spanierne og franskmændene i gennemsnit kun modtager henholdsvis ECU 3.000 og ECU 13.000. Hvis man hertil lægger udgifterne til BSE, modtager alle britiske landmænd noget der ligner ECU 17.0-18.000 i støtte om året. Det ligger over den gennemsnitlige løn i industrien, og det er ekstremt generøst.
Min pointe er, at der er tre søjler i den fælles landbrugspolitik: fri handel, finansiel solidaritet og fællesskabspræference. Hvis vi eller en hvilken som helst gruppe af landmænd i en af Fællesskabets stater søger at underminere søjlen med den frie handel, så angriber vi en politik, der opretholder landbruget i Europa og giver meget generøs bistand til alle landmænd - specielt britiske landmænd.

Kjer Hansen
Hr. formand, også jeg vil gerne starte med at takke for det gode samarbejde i Budgetudvalget og med kollegerne, ikke mindst når disse tager positivt imod ændringsforslag fremsat af Den Liberale Gruppe. Jeg vil først komme ind på Giansily-betænkningen om EKSF- aktionsbudgettet, og jeg vil straks slå fast, at jeg er stærk modstander af betænkningens forslag om at opkræve en afgift på 0, 11 % i 1998. Det vil være helt urimeligt at straffe en branche på denne måde med en sådan afgift, når parterne ellers har været enige om at afskaffe afgiften. Forslaget er udtryk for en ren omfordeling i bedste socialistiske stil, og det er mig ubegribeligt, hvilken logik der har motiveret ordføreren til at stille dette forslag. Sagen er jo, at der er akkumuleret penge nok til diverse foranstaltninger. Som det fremgår af betænkningen, vil EKSF ikke blot kunne leve af sine egne akkumulerede indtægter, men der vil også være en betydelig kapital til rådighed, når traktaten udløber. Så hvis der skal iværksættes yderligere aktiviteter, er der altså penge nok til det, og derfor er det mig ubegribeligt, hvorfor virksomhederne inden for denne branche skal straffes, ved at der fortsat opkræves en afgift. Jeg synes også, det er ødelæggende for Parlamentets troværdighed og for den positive indstilling, vi ellers møder omkring budgettet, for det kommer som en stor overraskelse, at dette spørgsmål overhovedet skal til debat. I øvrigt er der jo enighed om, at vi nu iværksætter et treårigt beskæftigelsesinitiativ, som kan give nogle positive resultater. Lad mig også sige, at jeg glæder mig over den budgetmæssige ansvarlighed, som Parlamentet udtrykker. Jeg er glad for, at det er lykkedes os at opstille nogle stramme budgetmål og selv gå foran og leve op til disse mål. Det er netop afgørende, at Parlamentet som institution og vi direkte folkevalgte politikere viser, at vi ønsker at bruge skatteborgernes penge effektivt, forsvarligt og gennemskueligt. Og jeg synes, det er vigtigt, at vi i de kommende år bruger kræfter på netop at sørge for, at vi i Parlamentet selv gør op med fråds og overforbrug og anlægger en stram budgetlinie.

Colom i Naval
Hr. formand, stramning, stramning, stramning. Hvor begås der mange forbrydelser i det navn!
I dag har jeg den ære at skulle repræsentere en mindretalsholdning i denne forsamling. Det er lige så usædvanligt som det kraftige snevejr, vi havde i Barcelona i morges. Men mindretallet er på 15 mod 13, som blev resultatet af Budgetudvalgets afstemning, jeg nævner det, for at vi er klar over, hvad dette mindretal betyder.
Jeg er overhovedet ikke enig i Budgetudvalgets forslag, og jeg betragter det som et institutionelt tilbageskridt under dække af en grundløs appel om et stramt budget. Efter min mening har man med dette års procedure medvirket til at dræne behandlingen af budgettet for indhold, og jeg ved faktisk ikke, om man stadig kan tale om to budgetmyndigheder; man burde snarere tale om en overordnet og en underordnet myndighed.
Det skal se ud som om, det for første gang er lykkedes os at deltage i beslutningen om de obligatoriske udgifter, og det er et faktum. Men det, der reelt er sket, er, at Rådet for første gang i fire år har opfyldt de forpligtelser, der blev det pålagt i den tværinstitutionelle aftale i 1993, mod at Parlamentet har skullet betale for den uberettigede nedskæring i betalingsbevillingerne inden for de ikke-obligatoriske udgifter.
For mig ser det ud til, at afstemningen i torsdags er et udtryk for anerkendelse af det budget, som Rådet ønskede lige fra begyndelsen. Parlamentet er blevet gjort til lillebror, og skal udføre det beskidte arbejde med at nedskære budgetposterne i udgiftsområderne 3 og 4, hvilket Rådet ikke selv har ønsket at gøre. Rådet udtalte i juli, at bevillingerne til landbruget og andre strukturfonde skulle reduceres med 100 milliarder. Det viser sig nu, at Rådet er ligeglad med, at der skæres i eksterne politiske udgiftsområder.
Jeg slutter her, hr. formand. Men jeg vil sige, at Rådet ikke er den rette til at kræve stramninger, når det er Rådet selv, der i år har anvendt mere end 3 milliarder til uberettigede kompensationer i kornsektoren.
Hr. formand, dette er et dårligt varsel for den tværinstitutionelle aftale, vi skal forhandle om i slutningen af 1999.

Garriga Polledo
Hr. formand, jeg vil kun referere til Giansilys betænkning, som efter vores opfattelse kun indeholder én forkastelig idé, nemlig at bibeholde EKSF-afgiften i 1998-budgettet, fordi Kommissionens udkast til handlingsbudgettet anfører, at der allerede er tilstrækkelige midler til at kunne fastholde aktiviteten, både til lånene til omstilling og til de sociale foranstaltninger og forskningsforanstaltningerne. Behovet er i disse tre tilfælde indtil videre dækket til på den anden side af år 2000, hvorfor der er tilstrækkelig økonomisk margen til at afskaffe afgiften.
Netop nu, hvor kul- og stålindustrien i Fællesskabet har genvundet konkurreceevnen over for produktioner uden for Fællesskabet, foreslår ordføreren, at man skal fastholde en endelig afgift, som vil være til gavn for jobskabelsen uden for den sektor, hvor afgiften skal opkræves, i den hypotetiske situation, at man takket være en afgift kunne skabe jobs.
For det første er det ikke muligt, eftersom det udtrykkeligt valgte retsgrundlag i den henseende foreskriver, at det ikke er muligt at overføre bevillinger opkrævet i form af ovennævnte afgift til Den Europæiske Investeringsbank. Det ville være en overtrædelse af fællesskabslovgivningen. For det andet vil en afskaffelse af afgiften, således som vi foreslår, fremme produktiviteten i kul- og stålsektoren, og dermed sikre beskæftigelsesniveauet.
Giansily må forstå, at dette ikke engang er et spørgsmål om ideologi, men et spørgsmål om økonomi. At fastholde afgiften, som ordføreren foreslår, vil ikke fremme beskæftigelsen inden for andre industrier. Én ting er sikker, det vil ikke være et middel til at bevare beskæftigelsesniveauet i kul- og stålindustrien.
Mine damer og herrer, valget er Deres.

Ghilardotti
Hr. formand, efter at have hørt komplimenterne til ordførerne - faktisk føler man her til morgen en virkelig julestemning med samarbejde og glæde over de opnåede aftaler - vil jeg gerne fremhæve den rolle, Parlamentet, især Parlamentet, har spillet for dette budget. Allerede ved førstebehandlingen fandt Parlamentet med en følelse af alvor og især ansvar og dyb bevidsthed om de udfordringer, vi står over for - at nå frem til den fælles mønt, det dramatiske arbejdsløshedsproblem - løsninger, som indebar, at man i dette budget effektivt gav beskæftigelsen betydning, en særlig rolle, ressourcer til rådighed. Og dette har gjort det muligt for Rådet ved dets ekstraordinære møde i Luxembourg at påtage sig bestemte forpligtelser, som det meget vanskeligt havde kunnet tage uden dette initiativ fra Parlamentets side.
Naturligvis tilsluttede Rådet sig ved andenbehandlingen dette forslag fra Parlamentet; jeg tror i øvrigt at det ville have været meget vanskeligt for Rådet ikke at gøre det, for vi har udvist stor ansvarsfølelse. Vi har lagt vægten på de prioriteter, som hele tiden har været opstillet - de små og mellemstore virksomheders rolle, uddannelsens rolle, den rolle, de lige muligheder i beskæftigelsespolitikkerne spiller - og som præcis svarer til de retningslinjer, som de enkelte medlemsstater har forpligtet sig til at respektere i deres beskæftigelsesplaner.
Med julestemningen i erindring er det nu Rådets ansvar at gøre disse valg konkrete. Det juridiske grundlag - mange kolleger har nævnt dette - er en vigtig ting. Kommissionen har forpligtet sig til at fremlægge sine forslag, og jeg tror ikke, at Rådet kan undlade at vise ansvarsfølelse ved at godkende det juridiske grundlag. Hvis Rådet ikke viser denne ansvarsfølelse, så har Parlamentet virkelig foretaget en handling, der, om jeg så må sige, er ufuldendt.

Fabra Vallés
Hr. formand, hvis vi definerede 1997-budgettet som præget af stramhed, kunne vi definere 1998-budgettet som præget af enighed, hermed ikke være ment at det ikke er stramt. Jeg refererer til den enighed, vi ved utallige lejligheder har opnået i Parlamentet. Jeg refererer til den enighed, Parlamentet og Rådet er nået til i dette tilfælde oven i købet ved at forkaste Kommissionens forslag angående SOKRATES-programmet.
Vi kan også være tilfredse med den måde, hvorpå beskæftigelsesinitiativet er blevet tilgodeset i budgettet: ECU 150 millioner er ingen dårlig start, idet beløbet direkte eller indirekte vil støtte jobskabelsen, og samtidig finansiere de dermed forbundne interne politikker. Jeg er overbevist om, at disse politikker, gennem ændringsforslag, vil omfatte turisme.
Apropos ændringer, hr. formand, det bekymrer mig stadig, at det endelige udfald kan blive at overføre 20 % af reserverne under de generelle aktioner til information, såsom til reserven for PRINCE-programmet eller MEDAprogrammet, som til trods for at det i starten var berettiget, i dag lider store tab i sammenligning med PHAREprogrammet. Jeg er også overbevist om, at de bevillinger, der blev vedtaget under førstebehandlingen til samarbejde med Latinamerika, bliver genindført.
Hr. formand, jeg indledte mit indlæg med at tale om enighed, og jeg vil ikke slutte uden at vende tilbage til det. Jeg er ikke i tvivl overhovedet om det storartede arbejde, ordførerne Tillich og Tomlinson har udført, og den beslutsomhed Samland har udvist under forliget, men at man accepterer nedskæringer i budgettet efter førstebehandlingen, og at disse nedskæringer rammer fællesskabspolitikker, vil kræve stor ansvarlighed fra vores side og en effektiv informationspolitik, for at borgerne i Europa får en korrekt forståelse af, at nedskæringerne skyldes en nødvendig stramning, således at de mål, der er fastsat i Maastricht-traktaten kan nås, og ikke vores egen mangel på tillid til den spændende europæiske idé.

Tappin
Hr. formand, jeg vil gerne benytte lejligheden til at lykønske hr. Giansily med det udmærkede stykke arbejde, han har udført i forbindelse med denne betænkning. Fremtiden for EKSF's aktionsbudget kommer ikke til at forløbe uden kontroverser eller komplikationer. Det er fremgået af modstanden fra nogle af parlamentsmedlemmerne i dag. Men det er mit indtryk, at ordføreren har holdt en klar og konstant kurs under hele sagen. Han skal ikke dømmes.
Jeg spørger mine kolleger: hvad har været emnet for dette års budget? Emnet har været jobskabelse. Parlamentet, Rådet og Kommissionen har sammensat en jobskabelsespakke. Alligevel ved vi, at vi i år har mistet 17.000 job i stålsektoren. Jeg ville ønske, at jeg kunne tro på, at det er de sidste 17.000 job, vi mister i denne sektor. Jeg ville også ønske, at de job, vi kommer til at miste i kulsektoren - 8.700 job - bliver de sidste, der går tabt i forbindelse med omstruktureringen af kulindustrien. Men vi ved desværre, at disse 25.0-26.000 job ikke bliver de sidste, der går tabt. Vi ved også, at tiden løber ud, men at det ikke er en grund til at sætte EKSF-uret i stå før planlagt. De få tilbageblevne år af EKSF's aktionsbudget vil være nogle af de vigtigste, ikke så meget på grund af omfanget af de foranstaltninger, der iværksættes under dens auspicier, men snarere fordi det er sidste chance for at gøre noget.
De nye arbejdsløse i år og de, der mister deres job i de sidste år af EKSF-traktatens løbetid, har ret til samme støtte som dem, der tidligere har modtaget støtte via EKSF's aktionsbudget. På samme måde er der stadig behov for retten til at tilbyde nye muligheder som erstatning for de muligheder, der ikke længere findes inden for kul- og stålindustrien. Vi bør ikke prøve på at afslutte de eksisterende ordninger før tiden eller mindske beløbene til social omplacering eller forskning. Vi bør søge at maksimere de tilbageblevne muligheder. Af denne grund kan jeg fuldtud støtte hr. Giansilys løsning, der går ud på at genindføre afgiften på 0, 11 %.
Afslutningsvis vil jeg sige, at EKSF har en plads i hjertet af Den Europæiske Union, men at det ikke er på grund af følelser, at vi skal træffe disse foranstaltninger. De skal træffes, fordi vi har en pligt til at skabe beskæftigelse i disse stålsamfund. Hvordan kan vi lade være med fortsat at støtte denne afgift og jobskabelsesordningerne i EKSFbetænkningen, når vi støtter jobskabelsespakker andre steder i budgettet?

Sarlis
Hr. formand, gennem et ændringsforslag, som 34 medlemmer stillede og som vedtoges af Budgetudvalget, er turistvirksomheder medtaget blandt de virksomheder, der omfattes af fællesskabspolitikken til fordel for små og mellemstore virksomheder, og de vil få midler stillet til rådighed over 1998-budgettet.
Vedtagelsen af dette ændringsforslag af plenarmødet på torsdag vil gøre det muligt at iværksætte FILOXENIAprogrammet, i hvert fald for så vidt angår de små og mellemstore turistvirksomheder. Jeg minder om, at dette program, som forvaltes af Kommissionen, efter betydelige forbedringer, som godkendtes af Parlamentet, ikke har kunnet iværksættes ordentligt på grund af manglende midler
Turismen, som er en så vigtig produktiv sektor i den europæiske økonomi, har været stedmoderligt behandlet af Rådet. Jeg minder om, at medlemsstaterne ikke i Amsterdam-traktaten medtog et forslag fra Parlamentet om at optage turismen som en økonomisk betydningsfuld sektor i traktaten. Jeg håber imidlertid, at Parlamentet med sit begrænsede bidrag i form af vedtagelse dette ændringsforslag vil kunne give nyt håb til de 10 millioner arbejdstagere I denne sektor, og det er da naturligvis et skridt fremad. Det kan ikke passe, at vi nu i over tre år har haft et program, der er godkendt af alle medlemsstaterne, som endnu ikke er sat i værk på grund af manglende midler, og her taler vi om ECU 5 eller 6 millioner. Det beløb, som turistsektoren modtager af bevillingerne til de små og mellemstore virksomheder, er endnu mindre end de ECU 5-6 millioner. Derfor bør Parlamentet denne gang stemme for ændringsforslaget, således at dette program kan sættes i værk. Kun derved kan vi imødekomme de mange millioner arbejdstagere i denne sektor.

Willockx
Hr. formand, kære kolleger, fordelen ved de to behandlinger, som vi har i år, er, at vi under førstebehandlingen kan forsøge at øge presset over for beskæftigelseskonferencen i Luxembourg, og at vi under andenbehandlingen også budgetmæssigt kan evaluere denne beskæftigelseskonference. Det må være klart, vi har altid sagt, at vi må nå frem til en global evaluering, ikke blot med hensyn til vores eget beskæftigelsesinitiativ - som faktisk har et forholdsvis beskedent omfang - men med hensyn til alle de foranstaltninger, der er truffet.
Men det må ikke altid være negativt. Jeg tror, at topmødet i Luxembourg, i betragtning af de beskedne ambitioner, har vist sig at være en relativ succes med hensyn til beskæftigelse. For det første er den mest synlige, tydelige forpligtelse med hensyn til erhvervsuddannelse og med hensyn til obligatorisk uddannelse for os et klart signal, og det er også et signal over for offentligheden om, at Europa vil betyde noget. Mindre påfaldende, men mindst lige så vigtige er bestræbelserne med hensyn til investeringer, investeringsstimulanser, som blev øget, frem for alt i retning af de små og mellemstore virksomheder og i retning af de nye teknologier. Det forekommer mig særdeles vigtigt.
Der er imidlertid ingen grund til eufori. Jeg har allerede sagt, at beskæftigelsestopmødet i Luxembourg var en relativ succes, men det blev også indledt med beskedne ambitioner. Jeg tror, at vi må fortsætte med at undersøge, om Europas beskæftigelsespolitik er i overensstemmelse med Jacques Delors' hvidbog, som næste år har været godkendt i fem år. Vi ved, at vi allerede er kommet et stykke vej, også et stykke videre i Luxembourg, men at det stadig er utilstrækkeligt. Jeg tror, at vi må opmuntre Kommissionen til at prøve at fortsætte med den mere ambitiøse holdning, som er formuleret i tillidspagten, og at vi må forsøge at overbevise Rådet om, at der virkelig skal gøres bestræbelser på at anvende de faktiske overskud på budgetterne til beskæftigelse. Jeg accepterer ikke, at konvergenskriterierne eller stabilitetspagten bruges som alibier, for i sidste instans er den budgetmæssige masse, som det drejer sig om, ringe i forhold til det globale bruttonationalprodukt.

Rübig
Hr. formand, et budget uden ny gæld er ret beset noget helt specielt i Europa og i verden. Ikke blot er der ikke nogen ny gæld, der opbygges endog en reserve. Jeg mener, at man igen og igen skal minde tilhørerne i logen om, at når vi taler om Det Europæiske Fællesskabs budget, planlægges der her så omhyggeligt, at der hvert år bliver noget til overs. Vi håber, at de nationale stater vil følge vores eksempel.
Vi udarbejder naturligvis også finansplaner, flerårige, for øjeblikket fra 1997 til 2002, hvilket naturligvis har store fordele i planlægningen og øger overskueligheden og præcisionen. Inden for EKSF-området findes der f.eks. nu en oversigt over formuen, af hvilken det tydeligt fremgår, hvilke midler der er brug for i fremtiden og hvilke ikke. Vi har øget støtten til forskning, vi har øget bevillingerne til uddannelse og vi bestræber os på at støtte de dygtige, så at der opstår nye arbejdspladser.
Vi ved, at vi ikke skaber nye arbejdspladser blot ved at give penge ud. Det kan staten ikke. Vi skal sørge for tilskyndelser, så at arbejdsgivere er rede til at gøre mere på dette område. Jeg mener heller ikke, at bibeholdelsen af afgiftssatsen på 0, 11 % på EKSF-området er fornuftig. Den aktive form er ret beset også juridisk betænkelig, og jeg tror, at stålafgiften i henhold til navnlig artikel 50 givet vil støde på problemer på dette område.
Oveni kommer de virksomheder, der arbejder godt, ud for et enormt pres fra importen af stål fra tredjelande, som jo derved lettes. Vores virksomheder mister konkurrenceevne, og erstatningsprodukter for stål og kul bliver også mere konkurrencedygtige derigennem. Derfor mener jeg, at en bibeholdelse af afgitssatsen vil skade vores sunde industri.

Imaz San Miguel
Hr. formand, jeg vil med god grund lykønske ordførerne Tomlinson, Giansily og især ordfører for De Europæiske Fællesskabers almindelige budget, Tillich, for i dette budget at have nået frem til et forlig under en svær proces, og hvorunder såvel Tillich som formanden for Budgetudvalget, Samland, har været i stand til at forsvare Parlamentets budgetprioriteringer gennem en aftale med Rådet.
Det er et stramt budget under vanskelige forhold, og til trods herfor stiger forpligtelsesbevillingerne med 2, 1 %. Det er derfor en indsats for den fremtidige udvikling af det europæiske budget.
Budgettet er også en indsats for solidariteten. I et år, der præges af stramhed, i et regnskabsår, hvor forpligtelsesbevillingerne i budgettet kun stiger med 2, 1 %, stiger solidaritetspolitikkerne med 6 %. Det er et godt tegn, og det er godt nyt for os, som mener, at Europa skal være mere end blot et marked, andet et blot en frihandelszone, og vi vil opbygge et egentligt politisk forbundsprojekt af folk, hvor et af hovedfundamenterne i den europæiske politik vil være solidaritet med de dårligst stillede.
Udvidelsen af strukturpolitikkerne, som er opnået takket være Parlamentet, som nogle ellers kalder uvirksomt, er et vigtigt skridt i opbygningen af et fælles solidarisk samarbejde. Jeg håber blot, at vi fra år 2000 med udvidelsen af Den Europæiske Union vil være i stand til at fastholde det interne sammenhold mellem femten lande i lige så stort et omfang som i dag, på trods af snarlige valg i nogle af medlemsstaterne.
Dette budget satser endvidere på beskæftigelsen. Nogle vil sige, at indsatsen er begrænset, men det er begyndelsen til en større udbredelse af fællesskabspolitikker mod ledighed. Jeg håber også, at strukturfondene fremover vil finde større anvendelse i de europæiske regioner, hvor der er høj ledighed, og i konkrete jobskabelsesforanstaltninger, primært i de sektorer, hvor efterspørgslen endnu ikke er styrket, men som udgør fremtidige beskæftigelsesområder.
Hr. formand, jeg vil slutte med Giansily-betænkningen, hvor jeg anmoder om støtte til Rübig og Bartons ændringsforslag, som går ud på at afskaffe afgiften, det vil sige den afgift, som pålægges nogle sektorer, som f.eks. kul- og stålindustrien, som er ved at blive konkurrencedygtige, især stålindustrien, og andre sektorer, som vi ikke kan straffe med øgede skatter, da det er nødvendigt at styrke deres konkurrenceevne, således at jobskabelsen inden for disse sektorer virkelig kan realiseres.

Bourlanges
Hr. formand, dette budget er ganske vist ikke til at begejstres over, men det er fornuftigt. For mig ser det ud som om vores institutioner kollektivt har nået en mere moden alder, og det er godt nyt for alle, især for dem der har deres tvivl om Parlamentet. Det skal ordføreren i særdeleshed have ros for, men også alle de øvrige aktører.
Vi har faktisk valgt moderationen, opnået en ligevægt, fastholdt vores prærogativer og givet udtryk for vores prioriteter. Vi har valgt moderationen, og det var rigtigt af os at gøre det. Ikke spor for meget. For lidt siden gjorde hr. Christodoulou opmærksom på, at det er godt at udvise sparevilje som nationalstaterne, til gengæld ville det være alvorligt, hvis man ikke tog i betragtning, at budgettet for Den Europæiske Union adlyder en geografisk logik og har en anderledes berettigelse, eftersom Den Europæiske Union udvides og hele tiden øger sine beføjelser.
Vi har opnået ligevægt. Man ville have os til at gøre mest ud af strukturfondene, det afviste vi. Ofrene har været ligeligt fordelt mellem obligatoriske udgifter og ikke-obligatoriske udgifter. Enhver har bidraget med sit. Det er en god ting, også selvom hverken den ene eller den anden part har været glade for det.
Vi har fastholdt vores prærogativer. Takket være ændringsskrivelsen og denne noget komplicerede, men så udsøgte fællesskabsprocedure lægger vi et beskedent, men resolut stykke til de obligatoriske udgifters område. I særdeleshed hr. Giansily, min ven hr. Giansily. Jeg kunne føle mig fristet til at sige til ham: «Det er senere end du tror«. Vi forsvarer i virkeligheden ikke landbrugets interesser ved at afvise en afklaret og afbalanceret fælles beslutning mellem de to institutioner og ved at klamre os til et absurd system, hvor to forskellige myndigheder skulle bestemme, hver inden for sit område, om to halve budgetter, udarbejdet på forskellig vis.
Vi har givet udtryk for vores prioriteter. Der er nogle stykker, der er mange, den vigtigste er naturligvis beskæftigelsesinitiativet. Det er ikke at fornærme Det Europæiske Råd at sige, at uden det samråd, der er opstået mellem formandskabet og Parlamentet, ville Det Europæiske Råds møde om beskæftigelsen have været lidt tomt, ville have indskrænket sig til nogle højtidelige erklæringer. Det er os, der har leveret det eneste konkrete til det topmøde.
Jeg tror, at man skal glæde sig over alt dette. Den institutionelle trekant har, om jeg så må sige, fungeret som et magisk kvadrat. Og når den har fungeret som et magisk kvadrat, så skyldes det mange mennesker. Det er føget med komplimenter her. Jeg skal for mit vedkommende kun gøre én. Jeg vil fremsætte en personlig kompliment til hr. Jean-Jacques Kasel, det luxembourgske formandskabs utrættelige, diskrete og effektive helt. Jeg giver kun ham denne personlige kompliment, men mine komplimenter gælder naturligvis alle. Mine kolleger har bare været så ødsle med komplimenter, at jeg ikke er i stand til at føje flere til.
Et par ord om EKSF. Vi har oplevet, at ordføreren, hr. Giansily, har delagtiggjort os i en interessant erfaring: han er gået vejen til Damaskus to gange. Denne ven af hr. Madelin har opdaget dyderne ved den obligatoriske afgift, og denne discipel af general de Gaulle har opdaget Jean Monnets dyder. Jeg glæder mig over det sidste, for jeg tror kun den europæiske idé kan gøre fremskridt i mit land, dersom man kan forlige Jean Monnets og general de Gaulles traditioner. Hvad det øvrige angår, er jeg bekymret, for jeg tror, at hr. Giansily har glemt Jean Monnets væsentligste dyd, nemlig pragmatismen. Han foreslår os en afgift, som der ikke er belæg for. Hvorfor ramme denne virksomhed og ikke hin anden? Han foreslår os en afgift, der er unødvendig for i virkeligheden er det svært at se, hvorfor man skulle ty til en afgift, når nu kommissæren har forklaret os, at der i reserverne var de nødvendige ressourcer til at finansiere denne operation.
Når alt kommer til alt er de udgifter, som han foreslår os urealistiske. Jeg har hørt ordet »lån med rentegodtgørelse«. Det bekymrer mig. Jeg er ikke nogen ven af lån med rentegodtgørelse. Jeg foretrækker lånegarantier, jeg foretrækker risikovillig kapital. Efter min opfattelse kan man bruge de penge, som hr. Giansily ønsker, at man skal bruge, uden ekstra afgift og samtidig med, at man udvikler RESI'DER- og RECHAR-initiativerne
Kommissionen har vist en åbning i denne henseende, jeg ville ønske Parlamentet ville gribe chancen. På den måde vil vi, kære kolleger, virkeliggøre enhver politikers grundlæggende drøm: forøge udgifterne uden at hæve skatterne!

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 9.30.

Fremskridt inden for retlige og indre anliggender
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling om den mundtlige forespørgsel fra hr. Nassauer for Udvalget om Borgernes Rettigheder og Indre Anliggender, til Rådet (B4-0915/97-0-108/97) og til Kommissionen (B4-0916/97-0-109/97), vedrørende den årlige drøftelse om fremskridt inden for retlige og indre anliggender - artikel K6, tredje led.

Nassauer
Hr. formand, kære kolleger, på grundlag af denne mundtlige forespørgsel taler vi om fremskridt i samarbejdet inden for områderne retlige og indre anliggender i løbet af det sidste halve år. Vi kan her i første omgang fulde af tilfredshed konstatere, at det luxembourgske formandskab har gjort fremskridt. Det gælder både for det formelle samarbejde og reelt.
Hr. rådsformand, vi vil gerne fremhæve, at De ved ligesom at foregribe bestemmelserne i Amsterdam-traktaten har gjort Dem det til regel generelt at høre Parlamentet om skridt, der tages i forbindelse med den tredje søjle. Det er en god fremgangsmåde. De var ikke forpligtet til det hverken traktatmæssigt eller af andre grunde. Jeg mener, at vi sammen har opnået gode arbejdsresultater. Det vil vi udtrykkeligt og rosende fremhæve.
Vor anmodning går på, at De giver Deres overbevisninger videre til Deres efterfølger, til hvem vi nu naturligvis vil nære lignende forventninger.
Der er uden tvivl stadig ønsker på dette område. Det havde været bedre, om vi havde ført denne debat på grundlag af en beretning fra Rådet. Også det kan måske videregives som en opfordring. Vi finder hver gang i det katalog, der beskriver et sådant arbejde, en lang række emner, om hvilke man så efter et halvt års forløb ikke rigtig ved, i hvilken retning de har udviklet sig eller hvorfor de ikke har udviklet sig. Det ville for ethvert formandskab være en udmærket lejlighed til at redegøre for dets planer og gennemførelsen af dem, men også til at påvise de grunde, der forhindrede en gennemførelse.
Arbejdet inden for dette område er blevet særdeles varieret. Det omfatter emner som bekæmpelse af handel med mennesker, bekæmpelse af organiseret kriminalitet, beskyttelse af Det Europæiske Fællesskabs økonomiske interesser, behandling af mindreårige statsborgere fra tredjelande uden voksen ledsager, vurdering af risikoen ved og kontrol med syntetisk narko, bekæmpelse af bestikkelse, personkontrol ved de ydre grænser og et for praksis overordentlig vigtigt emne, nemlig en aftale om forkyndelse af retslige og ikke-retslige aktstykker i civil- og handelssager.
Bag denne meget juridisk-tekniske formulering skjuler sig et centralt problem i forbindelse med samarbejdet i den tredje søjle, nemlig samarbejdet om retlige og indre anliggender. Den store opgave, der her venter os, er opbygningen af et europæisk retsnet, det vil sige et fælles retsområde. Vi har vænnet os til, at handelen på det indre marked og i erhvervslivet fungerer uden grænser, medens de juridiske instrumenter, der beskytter handelen, slutter ved de nationale grænser. Det er ikke godt for borgerne og for forbrugerne. Det er i øvrigt også uforståeligt, at en dom afsagt af byretten i Kassel ikke umiddelbart kan forkyndes for en fransk borger af netop denne byret med den konsekvens, at man også omgående kan fuldbyrde den.
Det har vi brug for, og det er muligt inden for denne ramme. Det bliver opgaven i den kommende tid, selvom man tager hensyn til, at arbejdet på dette område vil ændre sig vedvarende med ratificeringen af Amsterdam-traktaten. Ganske vist vil de samme procedureforskrifter gælde i første omgang. Rådet træffer afgørelse med enstemmighed og Parlamentet høres. Dog vil der efter ratificeringen af Amsterdam-traktaten være et fælles retsgrundlag for områderne asyl, indvandring og politisamarbejde, og den procedure for det mellemstatslige samarbejde, som vi nu prøver, vil ikke længere være gyldig.
Her vil der også rejse sig spørgsmål, hr. rådsformand. Jeg nævner et af dem. Nu handler de nationale parlamenter under deres regeringers kontrol. Når der kommer en fællesskabskompetence, forlader områder som for eksempel asyl og indvandring den nationale kontrol uden at komme ind under Europa-Parlamentets fulde kontrol, da vi kun høres og ikke skal være med til at træffe beslutning. Det vil nogle forfatningsretlige eksperter komme til at bryde deres kloge hoveder med. Hr. rådsformand, vi tilråder derfor udtrykkeligt, at der så tidligt som muligt gøres brug af mulighederne for at indføre flertalsbeslutninger og beslutningstagning fælles med Parlamentet.
Der er en række detaljer, vi gerne så fremmet. Vi har brug for en forberedelse til gennemførelsen af Schengenaftalen. Vi har brug for en lovgivningsmæssig forberedelse af den fælles asylret. Og vi vil endvidere hinsides alle detaljer fortsat udvikle EUROPOL til en enhed, som er underlagt en europæisk kommissærs kontrol, Domstolens juridiske kontrol og Europa-Parlamentets parlamentariske kontrol. I den forbindelse udbeder vi os på baggrund af vores udmærkede erfaringer med Dem, hr. rådsformand, navnlig Deres bistand!
(Bifald)
Fischbach
Hr. formand, mine damer og herrer, traktatens artikel K.6 giver os mulighed for en smuk tradition, idet den byder os hvert år inden for rammerne af den tredje søjle at gøre status over hvilke aktioner og fremskridt, der er gjort med hensyn til retlige og indre anliggender.
Allerførst, hr. formand, vil jeg sige at jeg satte pris på indlægget fra hr. Nassauer; han er en af specialisterne på området i dette Parlament, og han anviste faktisk en række stier, vi for alvor burde betræde i de kommende måneder og år, eftersom der er tale om veje, der er helt igennem realistiske, og som burde kunne få plads i et snævrere og mere loyalt samarbejde mellem Rådet og Europa-Parlamentet.
Jeg vil også gerne sige, hr. formand, at jeg her gør status over året 1997. Der er ikke tale om en status over det luxembourgske formandskab, for en sådan opgørelse hører hjemme sammen med det nederlandske formandskabs. Det nederlandske formandskab var optaget af forberedelsen og udarbejdelsen af udkastet til Amsterdam-traktaten, og jeg mener, at det gjorde sit arbejde godt. Det var derefter det luxembourgske formandskabs opgave at iværksætte og foregribe en række bestemmelser fra Amsterdam-traktaten. Jeg er dette Parlament taknemmelig, fordi det fulgte os.
Jeg havde bedt alle mine kolleger om at gøre som om vi allerede befandt os under Amsterdam-traktatens logik, og alle har de fulgt mig. Jeg kan sige med adresse til hr. Nassauer, hr. Schulz og alle de andre talere, at det nu ligger fast, at det britiske formandskab, som efterfølger os, og det østrigske formandskab, som efterfølger det britiske, begge er indstillet på at gøre den modus vivendi til deres, som vi er blevet enige om i løbet af de sidste seks måneder. Det har været alles ønske at gøre det, eftersom Parlamentet reagerede ufortøvet på vores tilbud ved at fremsætte sin udtalelse til tiden om en række projekter og fælles aktioner som formandskabet havde forelagt det, og i sidste ende med et resultat, der er virkelig opmuntrende.
Det luxembourgske formandskab og det nederlandske formandskab har koncentreret sig om et antal specifikke områder. Det første område var kampen mod organiseret kriminalitet. Med støtte i Amsterdam-kalenderen er 33 punkter blevet lagt fast med ganske præcise og veldefinerede tidsfrister. Denne kalender var vi naturligvis nødt til at respektere. Det tror jeg også vi har gjort samtidig med, at vi har fundet en politisk aftale om den fælles aktion med at etablere et europæisk retsligt net. Vi har gjort det ved at lægge sidste hånd på den fælles aktion i følge hvilken de internationale instrumenter skal evalueres anderledes på nationalt plan. Det er ikke nok at vedtage en konvention, man skal også vide, om alle er parate til at bringe den i anvendelse på eget territorium, i overensstemmelse med lovgiverens vilje.
Vi har gjort alt, og jeg mener alt , for at bringe den fælles aktion, der skulle gøre det kriminelt at deltage i en kriminel organisation til en heldig afslutning. Det er ikke lykkedes os. Jeg indrømmer over for Dem, at jeg er ekstremt skuffet over dette, for Parlamentet gør rigtigt i at insistere, igen og igen, på nødvendigheden af at have en fælles definition af organiseret kriminalitet. Hvordan skal vi kunne bekæmpe den organiserede kriminalitet inden for Den Europæiske Union, hvis vi ikke medlemsstaterne imellem kan enes om at tale samme sprog, enes om samme wording , enes om en definition af organiseret kriminalitet. Vi var ganske tæt på at opnå det, hr. formand, men en medlemsstat, én eneste, forhindrede os i at bevæge os fremad og dermed i at nå til enighed.
Jeg vil også sige, hr. formand, at vi ligeledes har gjort betydelige fremskridt inden for det politimæssige samarbejde. Jeg mener hermed Europol. Mens vi fører denne diskussion, har fem medlemsstater allerede ratificeret Europolkonventionen. Der mangler ti medlemsstater, som skulle gøre det i løbet af de kommende måneder, senest i februar måned, for at Europol kan blive operationelt i juli måned. Vi har fået hovedparten af de forordninger på plads, som skal danne grundlag for denne nye institution, som Europol er, og vi har de bedste forhåbninger om, at denne konvention vil være færdiggjort og ratificeret af samtlige medlemsstater inden begyndelsen af det nye år.
Vi mener, og jeg er personlig af den opfattelse, at vedtagelsen af Napoli II-konventionen er det luxembourgske formandskabs klenodie, og jeg skal sige Dem hvorfor. Der er tale om et samarbejde mellem toldforvaltninger som skulle give toldmyndighederne de nødvendige og tilstrækkelige redskaber til at kæmpe effektivt mod den ulovlige handel med alkohol, cigaretter, narkotika, psykofarmaka, våben, ammunition og nukleart materiale. Der er tale om et instrument, der skulle gøre det muligt at foretage et kvalitativt spring fremad i kampen mod den organiserede kriminalitet hen over landegrænserne.
Men vi nøjes ikke med det. Vi vil også komme til at opleve vedtagelsen af og den politiske aftale omkring Bruxelles II-konventionen. Det er første gang, vi inden for det retlige samarbejde på det civile område går ud over det arvemæssige område og udvider vores beføjelser til det ægteskabelige område. Denne udvikling er uhyre vigtig for vores medborgere, eftersom der er tale om områder som skilsmisse, separation, annullering af ægteskaber, forældremyndighed: afgørelser, som alle er nødt til at blive godkendt og udført i alle medlemsstaterne. Også her har vi omsider godkendt en konvention, som er af vital betydning for det retsfælleskab, vi ønsker at opbygge. Og jeg kunne nævne endnu flere eksempler.
Jeg må også inden for narkotikaområdet pege på et vist antal resultater, men især, og her er der tale om en premiere, på resultaterne af det første, uformelle møde mellem justitsministre og ministre, under hvem narkospørgsmålet sorterer; disse personer diskuterede en mere sammenhængende og mere pragmatisk strategi inden for narkobekæmpelse. Jeg vil ikke påstå, at dette møde var nogen stor succes, men det udmærkede sig ved at tillade en rolig og objektiv diskussion af de problemer, der på én og samme tid henhører under justitsministrene og sundhedsministrene, omend de anskuer dem under forskellige synsvinkler. Det er klart, at justitsministrene har tendens til at lægge større vægt på det repressive aspekt, mens sundhedsministrene i sagens natur i det væsentligste er optaget af det præventive aspekt. Men alligevel lykkedes det os bordet rundt at finde et minimum af konsensus.
Jeg skal sige Dem, hvorfor jeg mener, at denne diskussion var yderst nyttig. Den bør for øvrigt tjene som vejledning for justits- og sundhedsministrene i de kommende år. Faktisk enedes ministrene om, at stofmisbrugeren principielt er en syg mand eller kvinde, som har brug for at blive hjulpet og ikke for at blive straffet. Og vi blev enige om at sige, at det når alt kommer til alt er lige så vigtigt, om ikke vigtigere, at fokusere på de forebyggende aspekter af kampen mod narkotika som på de repressive.
Det var, hr. formand, en meget summarisk status over dette år, men den skulle alligevel være tilstrækkeligt markant til, at de ærede parlamentsmedlemmer kan forstå og værdsætte den. Dette år har, efter min mening, været yderst nyttigt, når det drejer sig om retlige og indre anliggender. Vi har gjort betydelige fremskridt på et vist antal områder, såsom kampen mod den organiserede kriminalitet, det politimæssige samarbejde, det retlige samarbejde omkring straffe og det retlige samarbejde i civile anliggender. Vi har for øvrigt beriget og intensiveret dialogen med landene i Central- og Østeuropa og med Cypern, idet vi har insisteret mere konkret på evalueringen af de juridiske instrumenter i overensstemmelse med København-kriterierne, men De vil få at se, hr. formand, at forhandlingerne med staterne i Central- og Østeuropa med sikkerhed vil blive meget vanskelige, når det drejer sig om den tredje søjle og om den evaluering af instrumenter, som jeg netop har omtalt.
Hr. formand, jeg mener, at vi har udført et hæderligt stykke arbejde. Vi har naturligvis ikke nået alt, men hvorom alting er, så skal et formandskabs resultater måles på den succes, som det følgende formandskab får. Jeg vil endnu en gang takke Dem for at have givet mig ordet. Jeg vil især takke Parlamentet og de ærede medlemmer af Udvalget for Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender, Retsudvalget, Det Institutionelle Udvalg og Budgetkontroludvalget, eftersom vi har også har lavet mange ting i forbindelse med beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser og i forbindelse med korruption, jeg vil gerne takke dem alle for deres engagement og for at være i den grad til rådighed for en sag, som er fælles for Rådet og Parlamentet. Jeg tænker her på vores resolutte kamp mod den organiserede kriminalitet. Tryghed og indvandring, hr. formand, er de spørgsmål, der optager vores medborgere mest. Vi må derfor imødekomme deres forventninger og deres interesser, for de er legitime, og de burde også afæske os svar på troværdigheden af det arbejde, vi sammen udfører.

Gradin
Fru formand, spørgsmålene under den tredje søjle er kommet stadig mere i centrum i den europæiske debat, og med rette. Det drejer sig om øget sikkerhed og tryghed for borgerne. Hvis vi skal opnå fri bevægelighed for mennesker, så skal vi også kunne håndtere de problemer, som hænger sammen med flygtningeskab, med organiseret kriminalitet, med narkotikahandel, med bedragerier, korruption og slavehandel med kvinder og børn. Vi må skabe et mere effektivt samarbejde mellem vores lande.
Dette år har været præget af arbejdet med Amsterdam-traktaten og med udvidelsen af Unionen. Den Europæiske Union står foran en opgave af historiske dimensioner. De nye demokratier i det østlige og centrale Europa og i Baltikum, som har kastet kommunismen af sig, søger til Unionen. For dem, ligesom for EU's nuværende medlemslande, drejer det sig inderst inde om at opbygge et samarbejde for at sikre fred, stabilitet og demokrati.
Udfordringerne på området for den tredje søjle er store inden for det nuværende EU. De er også meget store i ansøgerlandene. Disse spørgsmål er i højeste grad i fokus. Vi har forskellige erfaringer i EU og i ansøgerlandene, men de problemer, vi møder, er i bund og grund de samme. Den organiserede kriminalitet rammer os alle. Lad mig tage et eksempel: Slavehandelen med kvinder og børn er et vigtigt politisk spørgsmål i EU. Nu begynder det også at blive erkendt som et vigtigt spørgsmål i ansøgerlandene; det er deres unge kvinder, der rammes. Et andet eksempel: Narkotikasmuglerne bruger ansøgerlande og transitlande i deres aktiviteter. Nu indser ansøgerlandene, at det også fører til et hjemmemarked for narkotika.
Vi har ikke blot fælles interesser, men også et fælles ansvar. Fra vores side drejer det sig om at leve op til preaccession strategy . For ansøgerlandene drejer det sig om at indføre acquis på det retlige og indenrigsområdet.
Vi har brugt meget tid på at udarbejde Kommissionens udtalelse til alle ansøgerlande. På et tidligt stadium har vi påpeget, at netop de indenrigs- og retlige spørgsmål ville kræve meget arbejde og tid i forberedelserne for udvidelsen. Dette kan jo forekomme at være en selvfølge. Hvis den organiserede kriminalitet tillades at brede sig, så får demokratiet skår i kanterne. Hvis de demokratiske institutioner ikke kan klare at omsætte og overvåge lovene, så mister folk tilliden. Det rammer landenes økonomi. Den, der investerer, vil kunne stole på retssystemet. Det er grundlæggende for medlemskabsforhandlingerne, at ansøgerlandene overtager Unionens acquis , hvilket kræver stabile retlige institutioner.
I foråret brugte vi meget tid på at argumentere for vores synspunkter i regeringsforhandlingerne forud for Amsterdam-mødet. Med hensyn til den tredje søjle indebærer Amsterdam-traktaten et stort skridt fremad, selvom vi naturligvis havde ønsket, at det var blevet endnu større.
I løbet af året har vi, ud over arbejdet på disse to centrale områder, også taget en række særlige initiativer. Vi har fremlagt et forslag om midlertidig beskyttelse, temporary protection , som vi debatterede her i Kammeret i oktober.
Vores udgangspunkt har jo været, at mennesker med midlertidige opholdstilladelser bør have samme slags beskyttelse, uanset i hvilket medlemsland, de befinder sig. Vi har også fremlagt et forslag til konvention om regler for indvandring, det vil sige admission . Baggrunden var ganske enkelt, at vi havde en række resolutioner, som vi ville føre sammen til et enkelt instrument med lignende regler med hensyn til arbejdskraft, selvstændige erhvervsdrivende, studenter, forskere, familiemedlemmer og indvandrere, som er varigt bosatte i Unionen.
Jeg har også i år præsenteret en meddelelse om eksekverbarhed og anerkendelse af civile domme, som jo i en vis udstrækning besvarer den problemstilling, som Nassauer efterlyser, det vil sige, at det i dag tager for lang tid og koster for meget at få en dom eksekveret i et andet medlemsland.
Som minister Fischbach sagde, spreder de syntetiske stoffer sig som en løbeild blandt unge rundt om i Europa. Stofferne designes for at undgå forbud i lovgivningen, og det sker, at myndigheder tvinges til at tilbagelevere beslaglagte stoffer, simpelt hen fordi vi ikke har nået at sætte dem på en forbudsliste. I dag tager det cirka to år at få et nyt stof på FNs forbudslister. Det er naturligvis ikke acceptabelt.
Da jeg indså omfanget af dette problem, gav jeg mine tjenestegrene til opgave at foretage en ordentlig analyse af situationen. Vi var klar med analysen i januar og udarbejdede så en meddelelse til Parlamentet i maj. Vi har, som De ved, foreslået et system for informationsudveksling, som skal gøre det muligt for os at advare hinanden hurtigt, når nye stoffer kommer ud på markedet og dele erfaringer og analyser. Vi må også finde frem til metoder til hurtigere at kunne forbyde nye kemiske stoffer. Dette støttede Ministerrådet i juni.
Med hensyn til kampen mod narkotikaen har vi et velfungerende samarbejde med både Europa-Parlamentet og Formandskabet. Kommissionen har også engageret sig stærkt i narkotikabekæmpelsesaktiviteter uden for Europas grænser. Det gælder både i Nordafrika, i Sydøstasien og i Latinamerika. Jeg kan fortælle, at vi så sent som i sidste uge deltog i et møde i Den Dominikanske Republik om implementeringen af den handlingsplan til narkotikabekæmpelse i Caribien, som blev vedtaget i Barbados i maj 1996.
Fru formand, slavehandelen med kvinder var genstand for en særlig debat her i plenum i går, da Waddingtonbetænkningen stod på dagsordenen. Som jeg sagde i går, er vi i færd med allerede nu at se på, hvordan vi skal følge handlingsplanen op. Med hensyn til seksuel udnyttelse af børn er vi i gang med at udarbejde en meddelelse, som tager et samlet indgreb op, og som blandt andet vil foreslå et fælles europæisk register for forsvundne børn.
Vi har i løbet af året startet Daphne, som retter sig mod frivillige organisationer, som arbejder med børn og kvinder, som er blevet udsat for vold og seksuel udnyttelse. Vi har mødt en meget stor interesse, men har kun kunnet støtte en del af alle de projekter, som sendes ind til os. Vi håber nu, at vi ved de enkelte projekter vil opnå erfaringer og viden, som kan være til glæde også for andre. Samtlige medlemslande i EU er nu på den ene eller anden måde med i projekterne.
Vi har også arbejdet intensivt med at implementere fire flerårige programmer: Sherlock, Grotius, Stop og Oisin. Her for nylig har Kommissionen fremlagt yderligere to flerårige programmer, Falcone og Odysseus. Odysseus sigter mod at styrke det praktiske samarbejde mellem dem, der arbejder med falske dokumenter, grænsekontrol, asylog migrationsspørgsmål.
Fru formand! Når man stiller spørgsmålet, hvilke områder bør Den Europæiske Union koncentrere sig om, svarer flertallet af de adspurgte, at det drejer sig om at bekæmpe den organiserede kriminalitet, narkotikaen og volden. Det er det, der bekymrer mennesker i dag. De forventer, at vi vil gøre kraftige indsatser for at værne om deres personlige frihed, tryghed og sikkerhed. Kommissionen spiller en aktiv rolle i arbejdet med Unionens handlingsplan for kampen mod organiseret kriminalitet. Det gjorde Kommissionen forud for topmødet i Dublin og har fortsat med det både før og efter topmødet i Amsterdam. Det er glædeligt, at Ministerrådet har støttet, at medlemslandene og Unionens institutioner sammen skal sætte kraft bag ordene om at gøre kampen mod organiseret kriminalitet effektiv. Virkeligheden taler imidlertid sit tydelige sprog. Vi har i EU 15 forskellige retssystemer, forskellige definitioner af bedrageri og store forskelle i reglerne for banker og finansiel virksomhed. Denne situation udnytter den organiserede kriminalitet. Det burde stille skærpede krav til øget samarbejde og større effektivitet i Unionens kriminalitetsbekæmpelse.
For at øge mulighederne for et effektivt samarbejde har jeg fremlagt et forslag om en fælles indsats, det så kaldte Falcone-program, som sigter til netop forstærket samarbejde mellem dem, der arbejder på feltet med politimæssige og retlige spørgsmål på dette område.
Det er åbenlyst, at kampen mod organiseret kriminalitet og korruption er et vigtigt indslag i de kommende medlemskabsforhandlinger med landene i Øst- og Centraleuropa. Handlingsplanen foreslår, at en særlig samarbejdspakke mod organiseret kriminalitet skal indgås mellem ansøgerlandene og EU's medlemslande. Sammen med formandskabet er Kommissionen nu i gang med at undersøge, hvordan en sådan pagt skal udformes.
Jeg har flere gange, ligesom ordføreren gør det, beklaget, at mange konventioner på den tredje søjles område endnu ikke er trådt i kraft. Det drejer sig om Europol, udleveringskonventionen og konventionen om beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser. Jeg ville være taknemmelig, hvis også parlamentsmedlemmerne ville hjælpe til, så vi, som formanden sagde, i det mindste får Europol på plads til den 1. juli næste år.
Som jeg sagde i starten, indebærer Amsterdam-traktaten, at det retlige og indenrigs samarbejde løftes op på et nyt niveau. Det indeholder et femårigt arbejdsprogram for, hvordan grænsekontrol, migrations- og asylspørgsmål og civilret skal integreres med den første søjle. Det drejer sig også om de spørgsmål, som nu ligger under Schengen-aftalen. Samarbejdet på det område, der bliver liggende i den tredje søjle, det vil sige politi, told og strafferet, vil blive udviklet blandt andet ved rammebeslutninger. Vi vil fortsætte med at arbejde med de instrumenter, vi har med Maastricht-traktaten. Samtidig forbereder vi os selvfølgelig på den dag, hvor Amsterdamtraktaten træder i kraft.
Jeg mener, at der kræves en grundig gennemgang af den nye traktats konsekvenser for de retlige og indenrigs spørgsmål. Jeg har derfor startet et analysearbejde, som jeg vil præsentere for Parlamentet og Ministerrådet i form af en bred meddelelse. Jeg håber, at det, på samme måde som en hvidbog, vil tjene som et vigtigt grundlag for en gennemgribende debat om, hvordan vi skal realisere et Europa i frihed, sikkerhed og retfærdighed.
Med dette vil jeg takke de udvalg her i Parlamentet, som vi i Kommissionen samarbejder intensivt med, for et godt samarbejde i løbet af året. Jeg vil også takke formandskabet for de vellykkede indsatser, som vi trods alt er lykkedes med i 1997.

Formanden
Mange tak, fru kommissær Gradin.
Vi afbryder forhandlingen og genoptager den kl. 15.00.

Velkomstord
Formanden
Før vi går over til afstemningen, vil jeg igen byde velkommen. Kære kolleger, i den officielle loge sidder i dag familien til Miguel Angel Blanco, det unge byrådsmedlem fra Ermua i Baskerlandet, der i juli 1997 blev bortført og myrdet af terroristorganisationen ETA; det er Europa-Parlamentet en ære, at familien aflægger os et besøg.
(Langvarigt bifald) Som De sikkert husker, var Miguel Angel Blancos død et voldsomt chok for Spanien som for resten af Den Europæiske Union. Europa-Parlamentet vedkendte sig denne følelse, som også omfatter alle andre ofre for terrorismen, og sendte en delegation til Ermua for tydeligt at give sin solidaritet til kende. Ermuas borgmester og en talsmand for hvert af de i byrådet repræsenterede partier ledsager familien. Jeg vil gerne byde Dem alle rigtig hjertelig velkommen, således som det også kom til udtryk i plenarforsamlingens bifald for et øjeblik siden. Mange tak, fordi De ville komme!

Afstemning
Bébéar
 - (FR) Forpligtelsen til pr. måleenhed at angive en artikels salgspris er bestemt prisværdig og kan kun bidrage til at informere forbrugeren bedre.
I betragtning af det stadig bredere spektrum af produkter, som det er muligt at købe, trækker fru Oomen-Ruijtens betænkning i den rigtige retning, det vil sige i retning af at opdrage europæerne til at praktisere sammenligninger i forbindelse med deres forbrug. Men alligevel må vi, i medfør af sandheden om at for meget information skader informationen, være på vagt over for de overdrivelser, som et sådant skridt kunne medføre.
Under Miljøudvalgets behandling af denne betænkning havde jeg allerede lejlighed til at gøre mine kolleger opmærksomme på de problemer, det medfører, når man i forbindelse med vin eller spiritus opgiver prisen i liter. Hvilken interesse har det for forbrugeren at vide, at den og den champagne eller whisky koster så og så meget pr. liter, når samtlige de flasker han kan købe, typisk indeholder 75 eller 70 cl? Den sammenligning, han fristes til at foretage, aflæses direkte på artiklens prismærke.
Jeg mener ikke, at det tjener noget formål at overlæsse en etikette, dersom den ekstra information ikke oplyser mere end prisen pr. enhed. Jeg ønsker derfor at man fuldt ud anvender bestemmelserne i artikel 10 om opretholdelse af de mest gunstige bestemmelser.
Hvis man vil tage hensyn til dette forbehold, støtter jeg fru Oomen-Ruijtens betænkning. Vi kommer ikke uden om et enklere og mere smidigt direktiv både for forbrugerens og for den handlendes skyld.

Cushnahan
Jeg glæder mig over forligsaftalen med Rådet vedrørende arrangementer til dobbelt angivelse af priser på varer under overgangsperioden i forbindelse med indførelsen af en fælles valuta. Beslutningen vil medføre, at prisen på varer vil blive vist både i den nationale valuta og i euro, herunder også prisen pr. måleenhed, for eksempel pr. kilo eller liter.
Undtagelsen for små butiksejere er også tegn på sund fornuft. De små butikker vil få seks år til at sikre overholdelse af direktivet. Da man i de små butikker sælger alt muligt, ville det naturligvis have været en uacceptabel byrde, hvis ejerne også skulle anføre prisen pr. måleenhed for varer.
Disse foranstaltninger er praktiske, og de vil gøre det lettere for forbrugerne at forstå, hvordan den fælles valuta fungerer.
Råtobak (A4-0414/97)
Ahlqvist, Andersson, Hulthén, Theorin, Waidelich og Wibe
Den svenske socialdemokratiske gruppe har afholdt sig fra at stemme om ændringen af denne forordning, da vi mener, at der ikke skal gives nogen landbrugsstøtte til tobaksdyrkning overhovedet.

Bébéar
Gennemførelsen af det indre marked og den liberalisering, det har medført, har i betragteligt omfang gjort visse områder af vores økonomi mere udsatte for international konkurrence. Tobaksproduktionen er en sektor, der et hundrede procent indgår i den europæiske landbrugsøkonomi. Den har derfor brug for al vores opmærksomhed. Den har desuden krav på at blive behandlet uafhængigt af spørgsmålene om kampen mod tobaksrygning, som Parlamentet tager hul på i morgen.
Som læge og som ansvarlig for en hospitalsafdeling for øre- næse-og halssygdomme begræder jeg daglig de skader, et umådeholdent forbrug medfører. Ikke desto mindre skal de europæiske landmænd, som dyrker disse afgrøder, ikke betale regningen for beslutninger, som ville forfordele dem i forhold til deres amerikanske eller asiatiske kolleger. Det har hidtil ikke været tilfældet, for denne aktivitet er stadig beskyttet.
Derfor siger jeg ja til at forlænge den gældende ordning for et år, mens vi afventer en global reform af måden, tobaksmarkedet er organiseret på. Jeg er også positiv over for at anvende hasteproceduren i fordelingen af kvoterne for 1998-høsten.
Ordningen med enhedsbeløbspræmier, som den eksisterer i dag, tages godt imod af et flertal af producenter, som udgør et beskæftigelsesområde, det er svært at overse i disse vanskelige tider.
Følgelig skylder vi os selv i den første tid at sikre garantitærsklerne, før vi siden hen overvejer et nyt grundlag, som er mere i harmoni med perspektiverne for verdensmarkedet og for de bestræbelser, der udfoldes for at mindske tobaksrygningens skæbnesvangre følger.
Jeg vil derfor stemme for forslaget, sådan som Kommissionen har fremlagt det for Europa-Parlamentet.

Holm
Jeg har stemt imod dette forslag om at forlænge forordningen vedrørende den fælles organisering af markedet for råtobak. Årsagen er primært, at jeg anser støtten til tobaksdyrkerne for at være urimelig, da EU samtidig har programmer til forhindring af rygningens skadelige virkninger. Vi ved, at tusinder og atter tusinder af mennesker dør hvert år på grund af tobaksrygning, og at sygeplejeomkostningerne er astronomiske til pleje af de mennesker, som kommer galt afsted på grund af rygning. EU's støtte til tobaksdyrkning bør derfor ophøre fuldstændigt. Der bør i stedet gives støtte, så de, der i dag dyrker tobak, kan omstille til en anden afgrøde.
De advarselsklokker, som vi i Parlamentet har fået, blandt andet i revisionsrettens sidste årsrapport, viser klart og tydeligt, at EU's politik på dette område fungerer meget dårligt. Blandt andet fungerer de interne kontrolsystemer ikke. Desuden er bedragerier almindelige. Jeg synes derfor ikke, at det er rimeligt at fortsætte denne politik.

Kirsten Jensen, Blak, Sindal og Iversen
De danske socialdemokrater i Europa-Parlamentet har i dag stemt imod, at den fælles ordning for råtobak forlænges til at omfatte 1998-høsten. Vi mener, at den tobak, der dyrkes i EU, ikke bør støttes af følgende årsager: Dels er det umoralsk, at den eksporteres, da den ikke lever op til EU's egne standarder, dels mener vi, at det er dobbeltmoralsk, når vi årligt bruger 11, 2 mio ecu til at bekæmpe kræft og samtidig støtter tobaksdyrkning gennem markedsordningerne. I stedet går vi ind for at omlægge produktionen i disse områder til andre afgrøder og ad denne vej sikre de mennesker, der i øjeblikket er afhængige af denne produktion, et eksistensgrundlag.
Betænkning af Andersson (A4-0313/97)
Lindqvist
Hovedtrækkene i betænkningen om fremtidens tilrettelæggelse af arbejdet er gode. Spørgsmålene skal så vidt muligt reguleres decentraliseret ved aftaler mellem arbejdsmarkedets parter, såkaldte partnerskaber på aftalebasis, som indebærer, at parterne selv bestemmer, på hvilket niveau aftalerne indgås. Der mangler dog grund til at drage Den Europæiske Kommission ind i partnerskabet, sådan som det antydes i betænkningen. Jeg har alligevel stemt ja til betænkningen.

Jensen, Lis
Jeg stemmer mod betænkningen af Andersson. Den klare overensstemmelse mellem denne betænknings synspunkter og Kommissionens grønbog bekræfter mig kun i, at EU-Parlamentets flertal til fulde deler Kommissionens synspunkter om, hvordan fremtidens europæiske arbejdsmarked skal indrettes. På trods af de gode elementer i betænkningen er de eneste parametre for succes i Andersson-betænkningen kun den kvantitative vækst og en øget økonomisk profit. Derfor indeholder betænkningen kun lapperier på de negative konsekvenser, som Kommissionens grønbogs forslag vil medføre, eksempelvis den negative betydning, som indførelsen af en årlig arbejdstidsnorm vil få for lønmodtagernes familieliv og deres sociale liv i det hele taget.
Jeg finder det uacceptabelt, at Andersson-betænkningen opfordrer Kommissionen til at deltage i en EU-regulering af de nationale arbejdsmarkeder (pkt. 1). Det gør det ikke mere acceptabelt, at betænkningen i denne forbindelse henviser til betydningen af de europæiske partnere på arbejdsmarkedet. Dette medfører i realiteten, at de nationale fagforeninger og arbejdsgiverforeninger sættes uden for indflydelse, når det gælder medlemmernes interesser, og at flere dele af arbejdsmarkedsområdet bliver omfattet af EU-lovgivning.
Jeg ønsker at støtte de kredse i dansk fagbevægelse, der vil fastholde principperne om at bevare den frie forhandlingsret mellem arbejdsmarkedets parter på nationalt plan, og som vil arbejde imod al form for EUindblanding i overenskomsterne. Samme kredse i fagbevægelsen støtter til fulde det brede internationale faglige samarbejde, og denne opfattelse deler jeg ligeledes. På denne baggrund tager jeg afstand fra betænkningen.

Titley
Jeg glæder mig meget over denne grønbog og ordførerens arbejde med den. Jeg håber, at der vil komme konkrete aktioner som resultat af diskussionerne vedrørende dette dokument. Efter frustrationerne sidste år, hvor den forrige britiske regering gik imod en fleksibel EU-politik vedrørende arbejdstiden, er jeg glad for, at den nye regering spiller en betydelig rolle i sådanne forhandlinger.
Britiske medlemmer af Labour-partiet som jeg selv er glade for, at ordføreren understreger livslang uddannelse som en politik, der skal støttes på EU-niveau, på samme måde som vores regering gør derhjemme. Han gør ret i at understrege behovet for at tilpasse politikkerne efter forskellige mennesker - i Storbritannien har finansministeren for eksempel bebudet en kraftig forbedring af børnepasningsmulighederne, så forældrene får lettere ved at overgå fra indkomststøtte til arbejde.
Vi kan alle lære af optimal praksis i andre lande. Den økonomiske fremtid kan blive mere sikker for os alle, hvis både ledelsen og personalet tør være fleksible og lede i stedet for at være ofre for ledelse. Jeg håber, at mine kolleger vil støtte denne betænkning og bringe forhandlingen videre, skabe nye idéer og dele ud af optimal praksis vedrørende tilrettelæggelsen af arbejdet. Det kan være et nyttigt incitament for de nationale regeringer, der er i færd med at udarbejde handlingsplaner for beskæftigelsen inden topmødet i Cardiff næste år.

Wolf
Spørgsmålet om fornyelse af arbejdets tilrettelæggelse omfatter i de samfundsmæssige omstruktureringer, der foregår for øjeblikket, tre væsentlige dimensioner:
dimensionen en omfordeling af arbejdet på baggrund af stigende produktivitets- og effektivitetsforøgelse, det vil sige både mellem betalt erhvervsarbejde og andre former for samfundsmæssig nødvendigt arbejde og dernæst mellem mænd og kvinder og mellem arbejdstagere og arbejdsløse; -dimensionen muligheder for fjernelse af hierarkier og udvidelse af både individuelle og kollektive ansvarsspillerum i erhvervsarbejdet som et væsentligt element i en menneskelig omformning af arbejdslivet, som i dag muliggøres af nye teknologier og managementstrategier; -dimensionen en mere fleksibel og produktvis udformning af de direkte arbejdsprocesser inden for alle områder af produktion og tjenesteydelser.Hr. Anderssons betænkning beskæftiger sig fortrinsvis med den tredje dimension, hvor han dog i høj grad også kommer ind på arbejdstagernes interesser. Det er absolut positivt, men slår ikke helt til. På baggrund af det påtrængende problem, som massearbejdsløsheden er, vil det imidlertid være nødvendigt også at tage fat på de to førstnævnte dimensioner af fornyelsen af arbejdets tilrettelæggelse. Vi håber, at debatten fortsætter og udvides i rimeligt omfang - netop også fra Kommissionens side, som heri kunne finde nye muligheder for at overvinde nogle blokeringer, som stadig rammer hele spørgsmålet om en europæisk beskæftigelses- og arbejdspolitik.
Betænkning af Waddington (A4-0372/97)
Crawley
Fru formand, jeg tager med glæde imod Waddington-betænkningen som et grundigt og sammenhængende svar på Kommissionens meddelelse om handel med kvinder med henblik på seksuel udnyttelse. Det er svært at tro, at der stadig findes sådanne former for slaveri den dag i dag, og alligevel læser vi, at handelen med kvinder faktisk er stigende ifølge den Internationale Migrationsorganisation. Det gør det så meget desto mere vigtigt for Den Europæiske Union at have en koordineret strategi til bekæmpelse heraf. Kommissionen har vurderet, at der hvert år handles med en halv million kvinder, skønt problemets omfang er ukendt på grund af handelens hemmelige natur. Høje profitter og en lav risiko i forbindelse med handelen giver gerningsmændene incitament til at skaffe flere og flere kvinder til seksuel udnyttelse i Den Europæiske Union. Mange af disse desperate kvinder er fattige, sårbare og marginaliserede i deres oprindelseslande, og de tror derfor, at livet i et andet land vil være mere rosenrødt - en flugt, en ny start.
Det er derfor af afgørende betydning med en multidisciplinær, tværnational europæisk indsats over for dette problem. Det er meget opmuntrende, at medlemsstaterne betragter denne menneskehandel som en krænkelse af menneskerettighederne, og at de har en fælles interesse i at bekæmpe den. Det er ligeledes opmuntrende, at programmerne STOP og DAPHNE er kommet på plads. Der er imidlertid et stort behov for en øget finansiering af disse initiativer, og jeg går ind for, at 1999 skal gøres til Europæisk År mod Vold mod Kvinder, da det vil være en yderligere tilskyndelse til at øge disse budgetposter.
Endelig er det vigtigt, at kvindernes status i dagens samfund medtages i forhandlingerne om udvidelse af Den Europæiske Union, specielt fordi de Central- og Østeuropæiske lande hastigt er blevet den nye yngleplads med let adgang til handel med kvinder og indførsel af kvinder til Den Europæiske Union.

Cushnahan
Den enorme stigning i handelen med kvinder betyder, at tusindvis af kvinder fra verdens fattige regioner udsættes for seksuel slaveri. Disse ulykkelige ofre kommer fra Latinamerika, Filippinerne og landene i Central- og Østeuropa. De er meget ofte analfabeter uden uddannelse, og de rekrutteres direkte i små byer og landsbyer med løfter om et flot eller vellønnet job i Europa. Når de så ankommer til Europa, er de prisgivet de handlende, der konfiskerer deres pas og tvinger dem ud i prostitution.
Det glæder mig, at Europols Narkotikaenhed nu tager sig af sagen. Det er imidlertid nødvendigt med en større indsats. Der skal finde en bedre koordinering sted hvad angår love og politiets oplysninger, og strafudmålingen skal harmoniseres i hele EU.
De, der driver denne onde handel, skal straffes hårdt. Når de fanges, skal de idømmes straffe på linje med straffene for narkotikahandel. Straffen skal stå mål med forbrydelsen.

Lis Jensen, Sandbæk og Bonde
Vi har i dag stemt for Waddingtons glimrende betænkning om handel med kvinder med henblik på seksuel udnyttelse. Dette har vi gjort på trods af, at der opfordres til ratificering af Europol-konventionen og til at udvide virksomhedsområdet for det kommende europæiske informationssystem (SIE). Europol er et af de mange skridt, der er taget i retning af »Europas Forenede Stater«. Politisamarbejdet over grænser er til tider en nødvendighed, men der er absolut ingen grund til at gøre det til et overstatsligt samarbejde. Det samme gælder for SIE og hele Schengen-arbejdet. Vi anerkender behovet for aktioner i forbindelse med handel med kvinder, men vi mener, at det skal foregå på mellemstatsligt niveau.

Kirsten Jensen, Blak, Sindal og Iversen
De danske socialdemokrater i Europa-Parlamentet har i dag stemt for en forstærket indsats for at hjælpe de kvinder, der bliver ofre for menneskehandel. Det er en form for slaveri, hvor kvinder fra tredjelande transporteres til EU for at blive udnyttet enten til tvungen prostitution eller tvungne ægteskaber eller andre arbejdssituationer, som involverer seksuel udnyttelse. Disse kvinder er ofte i en meget ulykkelig og udsat position. Det er derfor vigtigt, at der sættes ind både for at hjælpe ofrene og for at pågribe menneskehandlerne. Det er et grænseoverskridende problem, og det er derfor vigtigt, at Kommissionen tager dette initiativ. Medlemslandene skal samarbejde om forskning og uddannelse, udveksle oplysninger og erfaringer osv. Menneskehandel skal bekæmpes, og det gøres mest effektivt med en fælles indsats.

Theonas
Denne betænkning giver et klart indtryk af visse af de mest påtrængende problemer i denne sektor. Alligevel magter den ikke at pege på de grundlæggende forhold, der fremkalder og forværrer denne sociale plage, eller at slå ned på de egentlige ansvarlige for denne moderne slavehandel. Derfor er den, på trods af enkelte interessante forslag, ikke i stand til at udpege fremgangsmåder, der kan medvirke til en væsentlig og fuldstændig imødegåelse af problemet.
Det er måske nok smertefuldt for de »civiliserede« lande at erkende deres omfattende ansvar for den økonomiske og sociale ødelæggelse af hele nationer af hensyn til europæiske og multinationale firmaers store økonomiske interesser, der har ført til, at hele folkeslag har måttet tvinges i knæ. Det er selve markedskræfterne, der i vores egne lande sættes højere end borgernes og arbejdstagernes livskvalitet, som har forvandlet andre lande, både i Europa og i den tredje verden, til ofre for plyndringer og til handelsvarer. Det har skabt et »junglelovenes paradis«, hvor den stærke internationalt organiserede kriminalitet kan handle næsten uhæmmet med den menneskelige værdighed og selve den menneskelige dimension som handelsvarer.
Problemet løses ikke ved højere straffe og undertrykkelse gennem EUROPOL, som blot vil ramme ofrene og ikke den organiserede kriminalitets stærke og fleksible miljø. Samtidig er Schengen-landene nu ved at stramme grebet om indvandrerne, som er de selv samme ofre, og dermed fratage dem basale rettigheder og overlade dem ubeskyttet til underverdenens angreb og den kriminalitet, som udbytter dem. Problemet kan kun løses ved at sikre og garantere indvandrernes rettigheder, ved at stille modtagelsesstrukturer til rådighed for dem og sikre dem elementære overlevelsesmuligheder. Endnu mere vil udvikling af gensidige, ligeværdige og rentable samarbejdsformer med tredjelande kunne betyde. Eller en udvikling af tredjelandenes økonomiske grundlag, der er blevet udplyndret og ødelagt af de udviklede lande, således at de kan give deres borgere mulighed for at arbejde og leve under værdige forhold i deres hjemland.
(Mødet afbrudt kl. 12.55 og genoptaget kl. 15.00)

Fremskridt inden for retlige og indre anliggender (fortsættelse)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er fortsættelse af forhandlingen om de mundtlige forespørgsler fra Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender om den årlige drøftelse om de fremskridt, der er gjort med hensyn til gennemførelsen af foranstaltninger inden for samarbejdet om retlige og indre anliggender.

Schulz
Hr. formand, undskyld, at jeg ved begyndelsen af denne forhandling først vil fremsætte en bemærkning til forretningsordenen. Men jeg kan ikke lade være med at give fremgangsmåden under forhandlingen i dag to kritiske bemærkninger med på vejen, og jeg stiler mine bemærkninger til Dem, hr. formand, sammen med en anmodning.
Vi oplever nu for tredje gang i træk, at forhandlingen om fremskridt inden for samarbejdet om retlige og indre anliggender er blevet placeret således på dagsordenen, at det sker, som skete i middags, nemlig at vi bliver nødt til at afbryde debatten, fordi vores betydningsfulde afstemninger skal finde sted i mellemtiden. Det er ikke godt for debatten. Jeg vil derfor anmode Dem om for et så centralt emnes vedkommende at finde en anden placering på dagsordenen, som gør det muligt for os at drøfte det i sammenhæng.
Endnu en anmodning til Dem, hr. formand, med endnu en kritisk bemærkning: Jeg er fru kommissær Gradin meget taknemmelig, fordi hun i middags gennemførte sin tale. I hendes sted ville jeg ikke have gennemført min tale, for den måde, hvorpå Europa-Parlamentet mener at kunne behandle en kommissær, kan ikke accepteres! Jeg siger det udtrykkelig henvendt til os, til kollegerne, og jeg anmoder hver enkelt af de tilstedeværende om i grupperne at drage omsorg for, at vi ikke ødelægger vores rygte. Således kan man ikke behandle et medlem af Kommissionen under en så betydningsfuld forhandling! Jeg anmoder indtrængende om, at det ikke sker mere. Når noget drøftes ved middagstid her - denne gang blev fru Gradin offer, ellers er det andre, enten talere eller repræsentanter for Rådet eller Kommissionen - er det utåleligt. Ingen hører efter. Det er uværdigt for Europa-Parlamentet! Derfor anmoder jeg Dem, hr. formand, om, at De gør det til genstand for en drøftelse på Formandskonferencen. Mange tak!

Formanden
Jeg vil svare kort på Deres to bemærkninger, som i lige grad var indlæg og kritik, og jeg vil skrive mig dem bag øret og forelægge Formandskonferencen Deres påpegning af den kendsgerning, at drøftelserne af dette emne nu er blevet afbrudt for tredje gang af middagspausen, men jeg vil også returnere kritikken, for det er især talernes manglende overholdelse af taletiden, der har ført til, at vi ikke kan overholde de fastsatte frister.
Endvidere gentager jeg min undskyldning til fru kommissæren for forvirringen for lidt siden, men det er ikke nemt at få styr på en forsamling, der er i færd med at indtage deres pladser. Det er et tilbagevendende problem, som jeg ikke vil undlade at delagtiggøre Formandskonferencen i.

Reding
Hr. formand, kun én sætning. For at give hr. Schulz' ord mere vægt vil jeg gerne sige, at PPEgruppen ord for ord støtter det, han lige har sagt, og støtter det energisk.

Formanden
Jeg takker Dem, frue. Alle disse bemærkninger viderebringes til de relevante organer.
Jeg beder Dem overholde taletiden, det vil spare os for den slags kedelige situationer.

Lindeperg
Hr. formand, jeg slutter mig ligeledes til de kolleger, som netop har haft ordet.
Jeg vil begynde med at takke ordføreren, som har accepteret langt de fleste af de ændringsforslag, som jeg på PSE-Gruppens vegne har foreslået under udvalgsarbejdet.
I konsekvens heraf får det beslutningsforslag, der er lagt frem for os vores fulde støtte, med undtagelse af et punkt. Der er efter min opfattelse to måder at anskue denne årlige betænkning på. Den ene måde består i at sætte de opnåede fremskridt og forventningerne hos dem, som vi repræsenterer, op over for hinanden. Set under denne synsvinkel - det skal jeg vende tilbage til - er grøften dyb mellem de omtalte forventninger og virkeligheden. Men man kan også måle udviklingen i forhold til året før, hvilket er mere realistisk og mindre nedslående. Det er, hvad vi har gjort ved at gøre opmærksom på, at Parlamentet er blevet holdt bedre informeret og spurgt hyppigere til råds om områder under artikel K.6.
Den alt for restriktive anvendelse af denne artikel har nemlig tidligere været den største af vores anker, og vi har derfor sat pris på, at det luxembourgske formandskab har forpligtet sig til foregribe anvendelsen af artikel K, stk. 11 i Amsterdam-traktaten, som utvetydigt fastsætter Rådets og Kommissionens forpligtelser i forhold til Parlamentet. Hr. Nassauer understregede det i formiddags, og formanden for Rådet tog det op senere, og det skal han have tak for.
Vi gør ligeledes opmærksom på fremskridt i valget af beslutningsformer, som er mere i traktatens ånd, i særdeleshed i form af fælles aktioner. Dette rosende vidnesbyrd er dog ikke fuldstændigt, eftersom fortegnelsen over Rådets tiltag stadig rummer alt for mange beslutninger, der ikke er underlagt vores kontrol. Jeg tænker eksempelvis på resolutionen om arrangerede ægteskaber, som er blevet udarbejdet for totalt lukkede døre af arbejdsgruppen om migration, uden at Europa-Parlamentet på noget tidspunkt har været informeret, endsige hørt. Der er ellers her tale om en tekst med betydelige konsekvenser vedrørende retten til et familieliv. Man kan undres over at se en så restriktiv tekst blive vedtaget om et emne, der ikke figurerer på Rådets program, mens konventionen om harmonisering af immigrationsreglerne, som fru Gradin annoncerede sidste år, ikke har set dagens lys.
I øvrigt er det vores generelle opfattelse, at Rådet og Kommissionen ikke er tilstrækkeligt opmærksomme på asylog indvandringsproblemerne. Uanset at vi glæder os over fru kommissærens initiativ vedrørende den midlertidige beskyttelse, så beklager vi at projekterne om harmonisering af tildelingen af flygtningestatus og dem der omhandler de subsidiære beskyttelser - som ellers har været opført i Rådets program i ganske lang tid - ikke er kommet ud af stedet.
Vi noterer os kort sagt et vist antal fremskridt, men vi er fortsat meget kritiske over langsommeligheden i disse processer, som giver den europæiske borger det indtryk, at der intet sker på disse meget følsomme områder. Det gælder på en næsten karikaturagtig måde den frie bevægelighed for personer, som er en veritabel søslange. Men det er også tilfældet med det europæiske retsområde. Det var allerede det spanske formandskabs helt store prioritet tilbage i 1995. Men det har besvær med at tage form. Ganske vist går det fremad med overvejelserne. De konkrete forslag eksisterer, det er indiskutabelt. Det er de nylige betænkninger fra kollegerne Cederschiöld, Orlando og Bontempi beviser på. Men bevægelsen fremad er så frygtsom og fristerne for igangsættelse så lange, at der er en hel boulevard for de demagoger at boltre sig på, som ligger på lur efter alt, hvad der kan bringe Europa i miskredit.
I den forbindelse indrømmer jeg, at jeg blev chokeret over en smædereklame fra gruppen Nationernes Europa med påskriften: «Lad os lade de store forbrydere i fred, under alle omstændigheder »vil« Europa intet gøre mod dem«. Det er i øvrigt interessant at lægge mærke til, at de, der således udstiller Europas afmægtighed, er de samme som mest hårdnakket nægter det midlerne til at være effektiv ved at afvise enhver ny beføjelse til de europæiske institutioner og ved at klamre sig til princippet om enstemmighed i afstemningerne, hvis lammende evne er velkendt. Det har formanden for Rådet netop understreget i sin tale i formiddag. Og alt dette naturligvis i en snæver national suverænitets navn, som er i modstrid med de principper, man hævder at forsvare.
De to hundrede dommere, der i sidste uge var forsamlede i Bruxelles i forlængelse af Genève-appellen, havde ret, da de satte fingeren på, at det gik så trægt og langsommeligt med indførelsen af dette retslige Europa, som støder frontalt sammen med denne kløe efter en arkaisk national suverænitet.
Der er desværre ikke store chancer for, at der vil ske nogen egentlig ændring før Amsterdam-traktatens bestemmelser om en ny hjemmel træder i kraft, hvad der formentlig betyder, at vi endnu skal lægge øre til mange lidet opmuntrende årsberetninger!

Reding
Hr. formand, det luxembourgske formandskab har skabt fornyelse. For at styrke den parlamentariske kontrol med kriminalitetsbekæmpelsen, asylpolitikken, den frie bevægelighed osv., har det besluttet at foregribe anvendelsen af Amsterdam-traktatens nye regler og høre Europa-Parlamentet, længe før ratificeringen af traktaten gør en sådan høring obligatorisk. Ved at gøre sådan, har det luxembourgske formandskab befordret både gennemsigtighed og demokrati i Europa. Det skal det have tak for!
Det luxembourgske formandskab ville også gerne have skabt fornyelse på andre områder. Det ville gerne have truffet vigtige beslutninger, så Europa blev bedre i stand til at bekæmpe den internationale kriminalitet, menneskehandel, ulovlig indvandring, pædofiliens svøbe og hvad ved jeg. Det ville gerne have virkeliggjort, hvad borgerne forlanger, konkrete og effektive foranstaltninger, så den frie bevægelighed kommer hæderlige mennesker og ikke alle mulige kriminelle til nytte, men ak, de store anstrengelser og det positive arbejde er tit og ofte blevet smadret af visse medlemslande, som har levet højt på kravet om enstemmighed i søjle 3 til at blokere vigtige sager.
Det skal udråbes højt og tydeligt. Når der ikke kan gennemføres de helt nødvendige forholdsregler i kampen mod terrorisme og organiseret kriminalitet, så er det visse medlemslandes skyld, lande, der tager fællesskabet som gidsel for at tilfredsstille obskure, nationale interesser. Det er simpelt misbrug, og det er på tide det hører op, hr. formand, for de eneste, der har udbytte af den slags manøvrer er mafia-agenterne og andre kæltringe.
Uanset dette er det lykkedes det luxembourgske formandskab at sætte skub i vigtige sagsområder; det har mine kolleger allerede været inde på. Men det havde fortjent at kunne skrive flere ting på aktivsiden. Når det ikke har været muligt, er det med sikkerhed ikke hr. Fischbachs skyld, for han har været en fortrinlig formand, men skylden skal snarere placeres hos en regel om enstemmighed, som endnu en gang har bevist sin skadelighed.

Caccavale
Hr. formand, hr. rådsformand, kære kolleger, også her er vi meget tilfredse ned det arbejde, hr. Nassauer har gjort, og vi konstaterer med tilfredshed, at Parlamentet bliver informeret og konsulteret i tiltagende grad, og det er meget vigtigt for os. Selvom der endnu er meget at gøre i denne sektor, tror vi, at den parlamentariske kontrol med så delikate emner, som så at sige involverer hjertet af den nationale suverænitet, er yderst vigtig, især når det gælder EUROPOL, når det gælder Domstolen, som vi må få til at fungere hurtigst muligt, og generelt selvfølgelig når det gælder borgernes personlige oplysninger. Om dette to ord - frihed og sikkerhed - for Europas fremtid står på spil: borgernes frihed, frihed til bevægelighed, som der naturligvis ikke kan sættes spørgsmålstegn ved på grund af den vigtige, meget vigtige og stadig vanskeligere kamp mod de forskellige former for mafia, de forskellige former for kriminalitet. Vores kontinents fremtid står på spil med hensyn til dette!

Wiebenga
Hr. formand, der er i det forløbne år gjort fremskridt med hensyn til den europæiske politik vedrørende retlige anliggender. Det er allerede nævnt: Det nederlandske formandskab har været med til at tilvejebringe Amsterdam-traktaten. Under det nederlandske formandskab er handlingsplanen mod den alvorlige kriminalitet udviklet. Luxembourg har besluttet at høre os om alle forslag til beslutninger, og Kommissionen, kommissær Gradin, har her taget et initiativ til fælles optræden med hensyn til midlertidig beskyttelse af fordrevne. Altså udmærkede ting i det forløbne år. Men de liberale synes egentlig ikke, at vi skal være for tilfredse med det. For manglerne i forbindelse med politikken vedrørende retlige anliggender er stadig i vid udstrækning til stede. Der er, og det står også i dokumenterne, næsten ikke ratificeret en eneste af konventionerne: ikke konventionerne om bedrageribekæmpelse, ikke Europol-konventionen osv. Må jeg sige følgende til kommissær Gradin: Kommissionen er sparsommelig med sin initiativret. Ja, siger Kommissionen, kommissær Gradin, uformelt, jeg har for lidt personale. Nej, hr. formand, det er ikke nogen undskyldning. For for lidt personale i denne sektor i Kommissionen viser, at dette politiske område åbenbart får for lav prioritet. Det går altså alt sammen langsomt.
Hvad kan der ske, og hvad skal der ske i fremtiden? I fremtiden er en stærk koalition nødvendig mellem EuropaParlamentet og Kommissionen, og vi må i fremtiden i fællesskab sætte det europæiske Ministerråd (retlige og inde anliggender) under pres. Det er nødvendigt. Der er stadig nok at gøre. Jeg opfordrer til sidst det kommende britiske formandskab til at vise, at Labour kan føre en bedre europæisk politik vedrørende retlige anliggender end de konservative.

Buffetaut
Hr. formand, samarbejdet om retlige og indre anliggender er helt sikkert et delikat emne, for det rører ved et væsentligt element af staternes suverænitet. På dette kompetenceområde kan og bør Unionens tiltag kun være subsidiære og udelukkende rettet mod de kriminalitetsfænomener eller de tilfælde af forstyrrelse af den offentlige ro og orden, som virkelig er grænseoverskridende af natur. Det er et krav om effektivitet. Men snarere end at drømme om et fælles europæisk retligt område, som i virkeligheden udspringer af en forbløffende opfattelse af Europa som en centraliseret superstat, ville det være mere i overensstemmelse med kravene til kampen mod organiseret kriminalitet eller ulovlig indvandring at etablere former for mellemstatsligt samarbejde, at gøre de retlige beslutninger, der træffes i hver enkelt medlemsstat gensidigt bindende og at udtænke transnationale procedurer inspireret af forslagene fra de dommere, der står bag Genève-appellen.
Det er illusorisk altid at stræbe efter en juridisk ensretning, som er umulig at tilpasse og i modstrid med medlemsstaternes traditioner og retsfilosofi. Derimod skal man koncentrere Den Europæiske Unions bestræbelser om de virkeligt transnationale aspekter, retlige anliggender og problemer vedrørende offentlig ro og orden. Ordføreren har selv indrømmet, at Amsterdam-traktatens bestemmelser inden for retlige anliggender og offentlig ro og orden skaber vanskeligheder for de konstitutionelle garantier, idet det forhold, at disse spørgsmål bliver til fællesskabsanliggender, medfører at de nationale parlamenters demokratiske kontrol forsvinder. Det forhold burde i sig selv være nok til, at traktaten bliver forkastet. Europa-Parlamentet, der ellers er så bekymret, når der er tale om menneskerettigheder og konstitutionelle garantier, burde drage konsekvenserne og varsko offentligheden om de farer, som Amsterdam-traktaten udgør for den demokratiske kontrol med det europæiske projekt.

Schulz
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil tilslutte mig de kolleger, som har takket hr. Fischbach for hans arbejde. Hr. Fischbach, jeg vil på min gruppes vegne her endnu en gang udtrykkelig sige følgende: Den måde, hvorpå De har ledet rådsformandskabet, har set ud fra vores synspunkt været forbilledlig. De kan kun handle inden for den gældende rets rammer, men det, De har vist i samarbejde med os under foregribelse af resultaterne fra Amsterdam, viser, at der kan være en befrugtende og konstruktiv dialog mellem Parlament og Råd, som bidrager til at fjerne gensidig mistillid og som bidrager til at stabilisere den demokratiske legitimering af Rådets handlinger. Når Rådet arbejder sammen med Parlamentet om retlige og indre anliggender, er det et af de største fremskridt - i modsætning til hr. Buffetauts frygt for, at det kunne blive til en europæisk superstat - for forfatningsrealiteten, traktatgrundlaget er jo, at der findes et regeringssamarbejde på disse områder, og det har Amsterdam jo fastsat endnu en gang. Men det medfører den hyppigt af os beklagede risiko, at de nationale parlamenter ikke længere i tilstrækkelig grad kan udøve deres kontrolfunktion, fordi handlingen er europæiseret, samtidig med at kontrolfunktionen ikke når frem til os i Europa-Parlamentet.
Dette demokratiunderskud, denne mangel på demokrati kan fjernes, ved at man arbejder så konstruktivt og offensivt sammen med Parlamentet - og navnlig tillige udnytter mulighederne for, at Rådet informerer Parlamentet direkte - som De, hr. Fischbach, har gjort. Der er noget, jeg udtrykkelig vil nævne: At hr. Schleder i sidste uge i sin egenskab af formand for K4-Udvalget mødte op i udvalget og så tæt på begivenheden som aldrig før informerede os om resultaterne af samlingen i Rådet (justits- og indenrigsministre), skyldes givet et initiativ fra Deres side!
De fremskridt, der er gjort, kan, det giver jeg hr. Wiebenga ret i, fru kommissær, suppleres ved, at vi, Parlament og Kommission, arbejder endnu tættere sammen, idet De i højere grad gør brug af dens initiativret. En ting vil jeg sige helt klart her - hr. Wiebenga har allerede antydet det: - Hvis der er for lidt personale til dette område, er det ikke kommissær Gradins skyld, for hun kæmper for mere personale, her skal man derimod appellere til formanden for Kommissionen, som luxembourgerne jo har en god forbindelse til, om at sørge for mere personale til dette område.
En sidste bemærkning: I beslutningen står der i punkt 10, at Den Europæiske Union bør gå ind i bekæmpelsen af ægteskaber, der indgås for at gøre den ene part en tjeneste. Det begreb kender jeg ikke. Jeg har altid ment, at tjenstvillighed og ægteskab gensidigt udelukkede hinanden. Der skal sandsynligvis stå bekæmpelse af proformaægteskaber!

Cederschiöld
Hr. formand, det er sket noget nyt på retsområdet i år. Rådets formand på området har benyttet sig af Europa-Parlamentets mulighed for at spille en konstruktiv rolle. Derved har De, hr. Fischbach, bidraget til at føre Europasamarbejdet endnu et skridt fremad, hvilket vi takker for. Når Europa-Parlamentet vises respekt, vokser det også med opgaven. Sagerne behandles seriøst og tidsfristerne overholdes - det er blevet bevist i løbet af efteråret.
Handlingsplanen mod organiseret kriminalitet og dens retsakter var afsættet for den nye relation mellem Rådet og Parlamentet. Storbritannien har uofficielt meddelt, at man vil opretholde denne adfærd og ikke blive ringere. Amsterdam-traktaten gælder altså i denne henseende i praksis, før den er blevet ratificeret.
Konsultation indebærer imidlertid også udveksling. I et civilt forhold må man normalt kende grundene til at nogen afviser eller bifalder et forslag. Parlamentet skal naturligvis ikke behandles mindre korrekt end det, der er normalt i civil virksomhed. Det er nu tid for Rådet at begynde at informere om, hvorfor man accepterer visse ting og hvorfor man ikke accepterer andre. En sådan udveksling er nemlig nødvendig, hvis Parlamentet skal kunne opfylde dets vigtige rolle som knudeløsner i den europæiske proces. Så må Parlamentet vide grundene for at kunne præsentere nye løsninger og udvikle de problematiske spørgsmål.
Vore betænkninger skal behandles af rådsarbejdsgruppen, før Rådet tager stilling, så man har et standpunkt, en reaktion derfra, og så man kender grundene. Det kræver nemlig respekten for den, man har en udveksling med. Hvis Rådet ikke forklarer dets standpunkter, kan debatten gå i stå, nøjagtig som IGC-processen viste, før beslutningen om Amsterdam-traktaten. Det er vigtigt netop for den europæiske magtbalance, at vi nu får en interinstitutionel aftale, som konkret fastlægger formerne for denne proces.

Elliott
Hr. formand, det er glædeligt og opmuntrende, at der under det luxembourgske formandskab har været stor opmærksomhed på fremskridt inden for retlige og indre anliggender. Jeg ønsker Luxembourgs formandskab til lykke med, at det på et tidligt tidspunkt har involveret Parlamentet i høringsproceduren. Det er af afgørende betydning, og vi hilser det velkomment.
Jeg er overbevist om, at den stabile udvikling på dette område vil fortsætte under det kommende britiske formandskab. Efterhånden som flere og flere folk i Den Europæiske Union bor, arbejder, studerer og tilbringer en del af deres liv i andre lande end det land, de er født i eller statsborgere i, bliver det stadig mere nødvendigt med en sådan udvikling.
Jeg vil gerne tage tre punkter op. For det første, folk skal naturligvis straffes, når de har begået kriminalitet, men er det vigtigt, at de, mens de venter på en retslig behandling i en anden medlemsstat, ikke stilles dårligere end de ville have været stillet i deres hjemland. De bureaukratiske forsinkelser på grund af oversættelsesproblemer eller forskelle i retssystemerne bør ikke betyde, at de tilbageholdes på ubestemt tid, inden de stilles for en domstol. Det er vigtigt med en udvikling inden for dette område samt i spørgsmålet om forskellig strafudmåling. Mange af de straffe, som retsinstanserne idømmer deres egne statsborgere, kan ikke umiddelbart overføres til statsborgere fra andre lande. Jeg tænker for eksempel på samfundstjeneste, betingede domme osv. Der skal ses nærmere på dette område.
Endelig er der spørgsmålet om Europols rolle. Europol er uundværlig, hvis vi skal have en seriøs og effektiv bekæmpelse af væksten i den internationale kriminalitet. Vi må ikke stå dårligere end de kriminelle i disse sager. Samtidig, hvis Europol skal spille en operationel rolle, så må vi sørge for passende mekanismer, der giver mulighed for demokratisk oplysningspligt samt for indgivelse af berettigede klager i tilfælde, hvor folk føler sig uretfærdigt behandlet. Vi må have ægte demokratiske beskyttelsesforanstaltninger vedrørende Europol.

Pirker
Fru kommissær, hr. rådsformand, også jeg vil gerne indgå i rækken af dem, der gerne vil sige tak for de positive resultater, der er opnået under Deres formandskab. Formelt, reelt og emnemæssigt er vi kommet et godt stykke fremad. Mange tak for det! Men tillige mange tak, fordi der politisk blev hejst et vigtigt signal for Europas borgere, idet det blev vist dem, at Den Europæiske Union som helhed tager den fælles bekæmpelse af kriminalitet særdeles alvorligt af hensyn til borgernes sikkerhed. Der skal komme flere afgørende fremskridt. Her vil jeg gerne anmode Dem om, at De videregiver de erfaringer, De har samlet, f.eks. hvad angår fremskyndelse af ratifikationsprocedurer, til det næste rådsformandskab. Der er en del, som er aftalt mellem medlemsstaterne, og ligeledes en del, der ikke er blevet omsat. Jeg anmoder Dem om at iværksætte alle tænkelige mekanismer også nu, medens De stadig har formandskabet, for at f.eks. EUROPOL så hurtigt som muligt kan sættes ind i den internationale bekæmpelse af kriminalitet. Også her er der stadig sendrægtighed, men jeg henviser til Dublinkonventionen og mange, mange andre, hvor verserende ratifikationsprocedurer i sidste instans står i vejen for gennemførelsen af vores ønsker.
Min anden anmodning vedrører samarbejdet inden for retsvæsenet. Også her har De taget afgørende første skridt, f.eks. at vi nu får mulighed for at benytte retsembedsmænd. Men det kan kun være et første skridt i retning af retsharmonisering og et fælles retsområde. Også her anmoder jeg Dem om endnu at gøre alt, hvad tænkes kan, for at Europa får mulighed for en effektiv strafferetlig forfølgelse på tværs af grænserne.
Mit tredje punkt er, at vi i asylpolitikken med udvidelsen af Schengen-aftalens område får fuldt op at gøre. Efter udvidelsen af hele Den Europæiske Union vil løftestangseffekten ikke mere befinde sig ved den ydre grænse og en harmonisering af asylretten vil sikkert føre til en forbedring af situationen. Der venter os altså mange opgaver. Men alligevel, mange, mange tak for Deres formandskab!

Fischbach
Hr. formand, jeg skal fatte mig i korthed, jeg vil bare gerne præcisere, at de ærede medlemmer, der har taget ordet under denne drøftelse, virkelig har beriget debatten med deres råd, med deres forslag og med deres kritik, som når alt kommer til alt har været konstruktiv.
Man siger altid, eller man siger ofte, at Parlamentet ikke er på Rådets side. Jeg må sige, at jeg for mit vedkommende nærmest har gjort den modsatte erfaring. Jeg er af den mening, at hvis Rådet gør sig umage med sit arbejde, hvis Rådet gør de fremskridt, som Parlamentet helt med rette forventer, så finder Rådet også anerkendelse og støtte i dette Parlament.
Her vil jeg især takke de ærede parlamentsmedlemmer og i særdeleshed medlemmerne af Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender, hr. formand, idet de altid har støttet mig i, hvad jeg foretog mig. Jeg vil især takke Parlamentet, fordi det svarede så hurtigt og prompte på Rådets anmodning om et antal udtalelser. Hvis Parlamentet ikke havde reageret så hurtigt og så direkte, ville Rådet helt sikkert ikke have kunnet gøre de fremskridt, som vi i dag kan konstatere inden for søjle 3.
Når det er sagt, så deler jeg naturligvis fru Lindepergs kritik, al den stund vi her bevæger os frem inden for et emne eller på et område, der som vi alle ved henhører under reglen om enstemmighed og især på områder, der omfatter emner, der rækker helt ind i hjertet af nationernes suverænitet og dermed af de nationale traditioner, fordomme og et vist antal forbehold hos den ene eller den anden medlemsstat.
Det er grunden til, at man efter min opfattelse ikke skal fortvivle. Vi har bevist, at man uden videre kan gøre betydelige fremskridt på dette yderst følsomme område. Vi vil fortsætte med at bevæge os fremad, og jeg må sige til Dem hr. formand, at jeg sagtens kan acceptere, at fru Lindeperg beklager sig over, at Parlamentet ikke er blevet hørt om resolutionsforslaget vedrørende de arrangerede ægteskaber, skinægteskaberne. Jeg foretrækker dog en bebrejdelse af den art, frem for at måtte acceptere en anden gående ud på at fortælle Rådet, at det ikke havde handlet tilstrækkeligt hurtigt og effektivt.
Når jeg alligevel har dårlig samvittighed på det punkt, så er det fordi, at dette forslag fra Rådets formandskab for en gangs skyld blev modtaget af Rådet med en sådan begejstring, at jeg mente det var at foretrække at lade det vedtage med det samme, frem for at afvente en udtalelse fra Parlamentet engang i begyndelsen af næste år. Når det er sagt, hr. formand, så takker jeg Dem af hele mit hjerte for Deres støtte.

Gradin
Hr. formand, jeg vil også takke for en meget interessant og givende debat om den tredje søjle og det, der er sket i det forløbne år. Jeg vil desuden sige, at jeg synes, at samarbejdet mellem Kommissionen og de forskellige udvalg fungerer ganske udmærket, og at vi har haft mange givende sammenkomster og udvekslinger i løbet af året. Men som minister Fischbach netop siger, er det klart, at både De her i kammeret og vi i Kommissionen og Rådet kan beklage os over den træghed, arbejdet med mellemstatsligt samarbejde indebærer. Det er jo grunden til, at flere af de konventioner, som ligger på alle Parlamentets borde, ikke er blevet ratificeret, og at vi ikke er kommet i gang med politisamarbejde og lignende.
Så vil jeg gerne svare til blandt andet Lindeperg om asylspørgsmålene. Spørgsmålet om asyl og en rapport om asyl ligger nu som prioritet, eftersom vi først prioriterede spørgsmålet om midlertidige tilladelser og admission.
Noget om ressourcer: Da jeg kom for tre år siden, var der en håndfuld mennesker i den task force , som skulle gøre alt det enorme arbejde, der har været. Nu er denne arbejdsgruppe ved at blive en nogenlunde fornuftig organisation, men den er langtfra færdig. Jeg ville derfor sætte pris på, hvis både Rådet og Parlamentet havde en lidt mere generøs indstilling, så der kunne tages mange flere initiativer.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Femte rammeprogram for F & U
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende to betænkninger:
A4-0396/97 af Quisthoudt-Rowohl, for Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi, om forslag og ændret forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om femte rammeprogram for Det Europæiske Fællesskabs indsats inden for forskning. teknologisk udvikling og demonstration (1998-2002) (KOM(97)0142 - C40186/97) + (KOM(97)0439 - C4-0410/97-97/0119(COD)); -A4-0395/97 af Quisthoudt-Rowohl, for Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi, om forslag til Rådets afgørelse om det femte rammeprogram for Det Europæiske Atomfællesskabs (Euratom) indsats inden for forskning og uddannelse (1998-2002) (KOM(97)0142 - C4-0234/97) + (KOM(97)439-97/0120(CNS)).Jeg vil gerne straks præcisere, at for at undgå en afbrydelse af afstemningen - for der er 171 ændringsforslag til fru Quisthoudt-Rowohls betænkning om femte rammeprogram for Det Europæiske Fællesskabs indsats inden for forskning, teknologisk udvikling og demonstration - og eftersom vi desuden i morgen kl. 12 har det højtidelige møde, finder afstemningen om denne betænkning sted torsdag, idet det skal understreges, at fristen for indlevering af anmodninger om særskiltog opdelt afstemning fortsat er i aften kl. 21.00, så der bliver mulighed for at forberede denne afstemning ordentligt, da den er kompliceret.
Til gengæld stemmes der om den anden betænkning af fru Quisthoudt-Rowohl om femte rammeprogram for Det Europæiske Atomfællesskabs indsats inden for forskning og undervisning i morgen onsdag. Vi er altså enige om planen for afstemningerne. Jeg ønskede at præcisere dette, før vi gik i gang, så der ikke opstår forvirring: afstemning om den første betænkning torsdag; afstemning om den anden betænkning onsdag, og det sker, skal jeg erindre om, som følge af den afbrydelse, der i morgen vil komme i afstemningerne på grund af det højtidelige møde til middag.

McNally
Hr. formand, ændringsforslagene til hovedbetænkningen - ikke Euratom-betænkningen - foreligger endnu ikke. Det gør det meget vanskeligt for os at forberede anmodningerne om særskilt og opdelt afstemning i rette tide. Vil De gøre, hvad De kan, for at få disse ændringsforslag gjort tilgængelige på de forskellige sprog i eftermiddag. Ellers kan vi ikke overholde fristen.

Formanden
Fru McNally, som jeg har gjort opmærksom på, har vi at gøre med 171 ændringsforslag, hvilket betyder en voldsom belastning af vores tjenestegrene, i særdeleshed af oversættelsen.
Vi er særdeles opmærksomme på de vanskeligheder, dette rejser for samtlige vores kolleger i Parlamentet, men det er netop af den grund, at vi foreslår at udsætte afstemningen til torsdag, hvilket, det håber vi da i det mindste, vil give os mulighed for inden da at have alle ændringsforslag til rådighed på alle sprog og give Dem mulighed for således at træffe de afgørelser som de politiske grupper skal træffe.
Jeg skal erindre om, at fristen for indgivelse er fastsat til i aften kl. 21.00. De skulle således være i besiddelse af de nødvendige dokumenter til at kunne fremsætte Deres anmodninger om særskilt og opdelt afstemning i god tid.
Vi er altså enige om denne tidsplan. Jeg vil så nu åbne debatten, idet jeg naturligvis giver ordet til ordføreren, fru Quisthoudt-Rowohl, i ti minutter.

Quisthoudt-Rowohl
Hr. formand, først vil jeg gerne sige Dem tak, fordi De endnu en gang så klart har gentaget tidsplanen for os. Det er naturligvis en stor opgave for os at få afstemningen til at foregå så hurtigt og gnidningsløst som muligt. Vi vil også bestræbe os på, at alt går glat.
Fru kommissær, kære kolleger, vi nærmer os afslutningen af førstebehandlingen af det femte rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling, som vil angive retningslinjerne for en fornuftig støtte til forskningen i årene 19992004. Kommissionen har i flere forberedende dokumenter og i det endelige forslag redegjort for sine idéer. Hvor tilfredse eller utilfredse enkelte kolleger er med dette forslag og i hvert fald, hvor intensivt Parlamentet har beskæftiget sig med dette forslag, viser de oprindelig ca. 750 ændringsforslag, som mine kolleger og jeg har udarbejdet, stillet og drøftet.
Var der nu meget store meningsforskelle? Hvilke hovedpunkter har været af særlig betydning for os som Parlament?
For det første: Vi vil som Parlament ikke så gerne trække os ud af forskningspolitikken i fem år efter andenbehandlingen af rammeprogrammet. Derfor kræver vi en gennemskuelig forvaltning af de senere specifikke programmer med en tilsvarende pligt for Kommissionen til at aflægge beretning og en nyvurdering af hovedpunkterne i forskningen, når halvdelen af programmets løbetid er gået. Det af os foreslåede indhold og de af os foreslåede prioriteringer svarer i vidt omfang til Kommissionens. Dog har der været nogle - tror jeg - vigtige tilføjelser og navnlig en mere differentieret og efter vores mening tematisk mere klar sammenstilling af de enkelte tematiske programmer. Den højt besungne fokusering betyder ikke, at det gamle indhold videreføres under nye overskrifter. Klarhed og en strategisk retten ind er at foretrække for en rent talmæssig reduktion af emnerne.
For det andet: Den tredje aktionslinje - innovation og inddragelse af SMV - er blevet klart udvidet, da EU på området innovation og produktudvikling må notere tydelige underskud i forhold til sine internationale konkurrenter. Da det hyppigt er disse små og mellemstore virksomheder, som arbejder særdeles innovativt og således skaber arbejdspladser, forekom det os vigtigt at give mulighed for en særlig støtte også dér, hvor den aktuelle udvikling ikke synes at passe nøjagtigt ind i et af programmerne.
For det tredje: Det Fælles Forskningscenter rager højt op i det europæiske forskningslandskab. Men som De selv ved, fru kommissær, hedder det jo så smukt, at adel forpligter. Derfor har vi beskrevet Forskningscenterets opgaver og dets særlige rolle som uafhængigt organ klarere og mere detaljeret. Vi giver det mulighed for i øget grad at måle sig med andre forskningsinstitutioner i konkurrencen og at bevise sit værd og således tillige tiltrække ekstra finansielle midler.
Sidst, men ikke mindst vil vi gerne benytte FFC som opgaveløser for Europa-Parlamentet. Medlemmerne har brug for støtte i forbindelse med den videnskabelige forberedelse af deres politiske arbejde. Naturligvis skal Det Fælles Forskningscenter heller ikke her give afkald på sin uafhængighed.
For det fjerde: En ledende tanke i europæisk støtte til forskningen er fremme af den såkaldte europæiske merværdi. Vi har allerede ofte drøftet, hvad der nu helt præcist skulle forstås ved det begreb. Det må efter min mening ikke blive ved blot og bar fremme af mulighederne for at forbedre kontakterne mellem og udvekslingen af forskere af forskellig nationalitet, og det har vi allerede ofte talt om. Jeg må ganske ærligt tilstå, at en entydig definition af, hvad europæisk merværdi er, heller ikke er lykkedes os, som De har kunnet se af betænkningen. Derfor skal der vises dette spørgsmål særlig opmærksomhed i forbindelse med vedtagelsen af de specifikke programmer og udvælgelsen af de enkelte konkrete projekter. Inden for subsidiaritetens rammer skal det hele tiden vurderes og afgøres på ny, om det virkelig er fornuftigt at yde støtte fra Bruxelles, eller om der ikke findes andre mere lokale alternativer.
For det femte: Det forskellige retsgrundlag for rammeprogrammet og for EURATOM-programmet giver ingen mulighed for at opstille et sammenhængende og afrundet energiforskningsprogram for Den Europæiske Union. Derfor har vi med vores ændringsforslag forsøgt så vidt som overhovedet muligt at koordinere de to dele og også institutionelt lade dem gribe ind i hinanden. Samarbejdet mellem de to programudvalg skal udelukke adhæsionstab, så vidt det er muligt, fremme afstemning og udnyttelse af resultater og føre til fælles planlægning. Desværre har heller ikke jeg kunnet opfylde det ønske, at der også opstilles en fælles finansiering herfor, lige så lidt som hr. Linkohr der i forbindelse med det fjerde rammeprogram nærede samme ønske.
For det sjette: Et par ord i korthed om finansieringen. Kommissionens udgangspunkt på ECU 16, 3 milliarder i rammeprogrammets løbetid betyder i absolutte tal en tydelig forhøjelse i forhold til det fjerde rammeprogram, men i relative tal en stilstand. Det kan ikke stille os tilfreds. Som folkets valgte repræsentanter ser vi dog også de vanskelige budgetsituationer overalt i Europa. Det er vist ikke en hemmlighed for nogen. Derfor har vi kun fjernet os lidt fra Kommissionens forslag. Selvom de ECU 16, 7 milliarder, der stadig står under det finansielle overslags forbehold, sandelig betyder mange penge, udgør de dog kun knap 4 % af den samlede sum af forskningsudgifter for det offentlige i EU.
At anvende dem optimalt forudsætter derfor også og navnlig en effektiv koordinering med nationale eller multinationale programmer. Samtidig skal Kommissionen forvalte de enkelte programmer så effektivt og omkostningseffektivt som muligt. Den årlige særskilte postering af beløbene til forskning og til forvaltninger af den skal være en tilskyndelse dertil. Gennemskuelighed betyder også her alt.
Kære kolleger, jeg skylder Dem tak, fordi De har deltaget aktivt og uophørligt er kommet med tilskyndelser samt for de kontroverse drøftelser med den anden fløj i Parlamentet og for støtten og opmuntringen under mit arbejde. Jeg har bestræbt mig på, og det kan jeg sige helt åbent her, at foreslå kompromiser på en så fair måde som mulig. Kompromiser, som ikke er min gruppes rene lære eller min egen rene lære, men som alligevel skal bygge bro over til andre fløje i Parlamentet. På ét punkt er vi alle enige: Kun forskning og innovation som forudsætning for udviklingen af avancerede produkter kan sikre arbejdspladser på vores kontinent. Vi kan ikke længere - det er jo forbi nu - være de billigste, det vil vi heller ikke i en global verden. Men lad os så være de bedste!

Formanden
Som et supplement til svaret til fru McNally får jeg nu at vide, at ændringsforslagene forventes klar til kl. 17.00, hvilket giver Dem tid til at forberede Deres anmodninger.

Schierhuber
, ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter. (DE) Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg vil gerne gratulere ordføreren for den globale synsvinkel i for Den Europæiske Unions politik meget vigtige del. Med det femte rammeprogram, som skal løbe fra 1998 til 2002, vil Kommissionen skabe et nyt koncept for den fælles forskningspolitik. Den skal tilpasses aktuelle problemer og borgernes forventninger og dermed skal grundlæggende udviklinger og tendenser støttes. Jeg hilser det derfor meget velkomment, at Kommissionen i en af sine retningslinjer udtrykkelig fastslår, at Fællesskabets energibehov skal dækkes med en så lav belastning af miljøet som mulig, det vil sige, at CO2 -belastningen skal reduceres. Kommissionen går udtrykkelig ind for nye og vedvarende energiformer. Ikke mindst bekræfter den sin positive holdning i sin hvidbog om en politik for vedvarende energier, der blev præsenteret for nylig. Kommissionen tilstræber her, at andelen af vedvarende energiformer øges fra 6 til 12 % inden 2010.
En nytænkning hos Kommissionen i retning af alternative energier er åbenbar og vil få positiv indflydelse på Unionens fremtidige udvikling. I betragtning af de vedvarende energiformers og biomassens betydning for Unionens fremtidige energipolitik bør biomassen have mere plads i det femte FTU-rammeprogram. Ud fra landbrugets og landdistrikternes synsvinkel har biomassen en endnu større betydning. Ud over økologiske aspekter udgør den en chance for landmændene og befolkningen i landdistrikterne for at få nye indtægtskilder. Således kan arealer, der ikke er behov for til produktion af fødevarer, udnyttes fornuftigt.
Værditilvæksten bliver i de regioner, der producerer, og som vedvarende energikilde bidrager biomassen til sikkerhed, forsyning og uafhængighed af tredjestater. Den bidrager endvidere til, at målene om stabilitet fra klimakonferencen i Kyoto opfyldes.
I betragtning af de vedvarende enrgikilders og navnlig biomassens betydning for europæisk landbrugs fremtid bør Kommissionen sætte bevillingerne op til ECU 1141 millioner, det, der svarer til det skønnede budget for forskning inden for området kernefusion og kernespaltning.
Netop med henblik på den kommende udvidelse mod øst skal biomasseprogrammer for de central- og østeuropæiske lande og dertil svarende knowhow støtte disse nye teknologier i de pågældende lande.
Derudover bør Kommissionen fremme anvendelsen af biomasse og andre vedvarende energiformer gennem en afgiftssats, der er så lav som mulig og ens i hele EU. Udviklingen af innovative teknologier i de biologiske metoder er lige så vigtig for landbruget. Jeg mener, at vi her virkelig bør indføre nytænkning, og det bør også støttes via strukturfondene. Jeg håber, at også Parlamentet kan acceptere udtalelsen fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, som blev vedtaget enstemmigt!

Ghilardotti
Hr. formand, inden jeg går ind i substansen af rent finansielle aspekter, vil jeg gerne komme med to generelle bemærkninger: Kommissionen siger i indledningen til sit forslag, som den - med rette, tror jeg - tillægger den største betydning, noget, jeg er enig i: "Det femte rammeprogram bør hjælpe det europæiske samfund med at komme ind i det 21. århundrede under de bedste betingelser.« Og efter min opfattelse er det virkelig et af de mest betydningsfulde elementer i dette program, at til forskel fra de foregående er det ikke alene koncentreret om teknologi, men snarere om problemer, ligesom det gælder, at Kommissionen opregner et antal kriterier, som har inspireret rammeprogrammet: det bør netop bygge på det videnskabeligt og teknologisk fremragende, det bør have værdi i forhold til Unionens store politikker, det bør have en europæisk merværdi, det bør være interessant ikke kun fra et videnskabeligt synspunkt, men også i forhold til Europas konkurrenceevne i verdensøkonomien, og det bør koncentrere sig om problemer, som vedrører hele samfundet. Det forekom mig vigtigt at sige dette først, ligesom det forekommer mig vigtigt at sige en anden ting om procedurerne. Ligesom Kommissionen håber vi, at man kan nå frem til en flertalsbeslutning i Rådet, for dette er vigtigt.
For nu at komme til de rent finansielle aspekter tror jeg, at Kommissionens forslag, som indebærer en forøgelse med 3, 8 procent i forhold til det foregående program, er vigtigt, selvom vi alle ved, at behovet for udvikling i investeringer og forskning er meget større: budgettet kræver imidlertid, at vi er realistiske.
Alligevel vil vi gerne understrege, at netop fordi de finansielle udsigter er usikre, er der også tale om at revidere den samlede finansiering i lyset af de nye finansielle perspektiver; ikke alene, men især når de nye medlemslande kommer med, vil den samlede finansielle ramme skulle revideres, for vi finder, at dette forslag knap nok er tilstrækkeligt til de 15 medlemslande.

Imbeni
Hr. formand, jeg vil gerne pege på en atypisk situation, som vi "fysisk« befinder os i, for i virkeligheden ville det være rigtigt, at Rådet fra nu af var til stede for at følge med i vores drøftelse i betragtning af, at det vedrører et emne, som der skal være en fælles holdning om. Det er rigtigt, at Kommissionen vil stille et forslag efter drøftelsen her, men det er også rigtigt, at Rådet lige fra begyndelsen skulle følge så væsentlige emner som dem, der vedrører et strategisk program som netop det femte rammeprogram for forskning og udvikling.
Samtidig med, at jeg peger på dette fravær, vil jeg også gerne rette en appel til mine kolleger, for vi har alle overdrevet lidt. I Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik vedtog vi tredive ændringsforslag, og vi har bestemt ydet et kvantitativt betydningsfuldt bidrag. I Parlamentet må man imidlertid koncentrere sig om det væsentlige, ellers får de enkelte regeringer frit slag til at spille den ene mening, der udtrykkes i Parlamentet, ud mod den anden. Det er nødvendigt, at vi koncentrerer os om de væsentlige spørgsmål, også fordi det på den måde vil være lettere at behandle sagen i samarbejdsprocedure, og når vi kommer til forlig. Hvis vi fortaber os i tusind småting, vil Parlamentets fiasko være sikker.
Hvad angår tidspunktet, hvorpå denne fremlæggelse finder sted, tror jeg, at det er et enestående tidspunkt. Det er faktisk i god tid at komme med det nye rammeprogram, lige før udvidelsen. Der skal dog nævnes et punkt, som Udvalget om Økonomiske Spørgsmål har peget på, nemlig nødvendigheden af at tilpasse dette femte program til den nye situation, som fra et geopolitisk synspunkt vil foreligge i løbet af nogle år med udvidelsen mod øst og gennemførelsen af Barcelona-aftalen. Vi må således overveje et meget bredere scenario, som ikke handler om merværdi for De Femten. Dette forhold understreger en omstændighed, som Udvalget om Økonomiske Spørgsmål har peget på, nemlig at vores perspektiv ikke længere kan være fem år, men må udstrække sig til de næste ti, tyve, tredive år, for kun i den sammenhæng kan man foretage de store investeringer i forskning, som kan blive til gavn for hele Fællesskabet.

Schiedermeier
Hr. formand, ret beset er ca. 4 % af de samlede offentlige udgifter til civil forskning i EU forholdsvis lidt. Alligevel vil jeg kalde det femte rammeprogram inden for forskning, teknologisk udvikling og demonstration et relativt godt programmeringsinstrument. Ganske vist står det tilstræbte mål i spagat, som derfor skal kunnes.
Europa-Parlamentet er i lighed med Regionaludvalget af den mening, at FTU-politkken skal yde et positivt bidrag til samhørigheden. I den sammenhæng har opstillingen af prioriteringer i forbindelse med forskningsprojekter hidtil ofte ikke taget hensyn til ugunstigt stillede regioners behov. Det berører på den anden side det spørgsmål, om FTUpolitikken, der er baseret på princippet om høj videnskabelig og teknologisk kvalitet, kan tjene formålet økonomisk og socialt sammenhold i EU uden at udvande eller endog opgive egne formål.
Som løsning forekommer mig komplementariteten mellem samhørighedspolitik på den ene side og FTU-politikken på den anden side vanskelig. Fællesskabets FTU-politik har i henhold til artikel 130 F i Traktaten om Den Europæiske Union som mål at styrke det videnskabelige og teknologiske grundlag for Fællesskabets industri og at fremme udviklingen af dens internationale konkurrenceevne. Den støtter derfor virksomheder, forskningscentre og højere læreanstalter i deres bestræbelser inden for området forskning og teknologisk udvikling af høj kvalitet.
Øverst på listen står stadig fremme af den internationale konkurrenceevne gennem støtte til forskning og teknologisk udvikling af høj kvalitet. Denne fornuftige ledetråd for den fælles FTU-politik begrænser derfor på mange områder mulighederne for at øge denne politiks bidrag til samhørigheden. Der bør i den sammenhæng tilstræbes en forbedret komplementaritet mellem FTU- og strukturpolitikken. Europa-Parlamentet krævede i sin beslutning af 28.11.1996 om perspektiverne for en europæisk videnskabs- og teknologipolitik i det 21. århundrede en seriøs integration af strukturfondene og rammeprogrammerne.
Dette koncept bygger på udviklingen af et integreret tiltag, som på den ene side udnytter de synergier, der opstår mellem de to politikker, og på den anden side respekterer den til enhver tid værende egne logik. Strukturpolitikken skal efter dette koncept gennem opbygning og fremme af FTU-kapaciteter i ugunstigt stillede regioner bidrage til at lette og intensivere disse regioners deltagelse i rammeprogrammerne. Den fælles FTU-politik skal derimod bidrage til at fjerne forskellene mellem regionerne på FTU-området, navnlig ved hjælp af den tredje foranstaltning - udbredelse og anvendelse af resultater - og den fjerde foranstaltning - uddannelse af og mobilitet for videnskabsmænd. Mine ændringsforslag tjener også dette formål. Jeg håber, de bliver accepteret.

Ferber
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, Europa-Parlamentets Udvalg om Transport og Turisme har drøftet det femte FTU-rammeprogram meget intensivt, navnlig fordi der jo allerede tidligere har været integreret sektorspecifik forskning i transportområdet. Vi har efter min mening tidligere gjort gode erfaringer. Der findes ikke noget forskningsområde, der er så politikrelateret, det vil sige at forskning i transport også er et instrument til at gennemføre europæisk politik. Som grundlag for gennemførelsen af transportpolitiske målsætninger har vi allerede været i stand til at opnå de første praktiske resultater.
Det er derfor meget naturligt, at Udvalget om Transport og Turisme har krævet, at der indføres en særlig aktion transport og mobilitet for dermed at give denne sektor den nødvendige vægt. Jeg synes, at det udgangspunkt, Forskningsudvalget nu har fundet frem til, nemlig at der indføres et område vedrørende mobilitet og produktion også giver dette ønske fra Udvalget om Transport og Turisme den nødvendige plads, og på Transportudvalgets vegne kan jeg sige, at vi anser dette udgangspunkt for acceptabelt.
Netop på transportområdet er der problemer, der skal løses. Det kommer også til at berøre andre nøgleaktioner - jeg tænker f.eks. på city of tomorrow . Også her er der jo et transportproblem, der skal løses. jeg tænker på hele spørgsmålet om intermodalitet. Hvorledes knytter vi forskellige transportformer sammen for på en fornuftig måde at løse det transportproblem, vi har i Europa? Også de satellitbaserede informationssystemer er en meget vigtig faktor. Hvorledes kan vi stille information til rådighed med henblik på udvikling af intelligente transportkoncepter? Alt det er ting, som når de er knyttet sammen, skal med i denne aktion.
Påvegne af Udvalget om Transport og Turisme vil jeg rette en særlig tak til ordføreren, som var meget åben over for dette anliggende fra Udvalget om Transport og Turisme. Hun har ganske vist ikke kunnet gennemføre det 100 % i sit udvalg, men jeg tror, at hvis Parlamentet i sin afstemning her tilslutter sig denne særlige aktion transport, mobilitet og produktion og den forhåbentlig accepteres af Rådet, er vi nået til en vigtig milepæl, når det gælder om at knytte ikke kun forskning, men også Parlamentets politiske intentioner sammen.

Kuhne
Hr. formand, mine damer og herrer, som ordfører for udtalelsen fra Kulturudvalget nærer jeg blandede følelser over for den betænkning, der foreligger i dag, og jeg håber, at de efter afstemningen ændres til velbehag. På den ene side hilser jeg det velkomment, at vores fremstød for at forbedre unge forskeres situation har givet sig udtryk to steder i denne betænkning. Netop på området informationssamfund har et flertal i udvalget imidlertid efter min mening foretaget et tilbagetog til positioner, om hvilke det ved andre lejligheder i Parlamentet hævdes, at de ikke hører med til den europæiske opfattelse af informationssamfundet.
Medens Kommissionen stadig ville orientere forskningen i retning af et forbrugervenligt informationssamfund, hvilket ikke en gang var nok for os i Kulturudvalget - vi ville supplere det med kriteriet indholdsmæssig mangfoldigt - er der nu kun tale om informations- og kommunikationsteknologier. Det var ikke en semantisk fortalelse. Som en konsekvens heraf blev heller ikke de forslag fra Kulturudvalget accepteret, som tog sigte på en forbedring af mulighederne for at få del i uddannelse og kulturelt indhold og navnlig på en digitalisering og virtualisering af biblioteksbestande og museumssamlinger samt på oprettelsen af nye interaktive adgangsmåder. Sådanne ting eller også den socio-økonomiske forskning betragtede flertallet i udvalget åbenbart som overflødig luksus.
Jeg mener, at de to dage, der endnu er til afstemningen, bør anvendes til at arbejde på, at nogle negative punkter, som forefindes i det foreliggende forslag til beslutning, korrigeres i den retning, jeg her har redegjort for.

Adam
Hr. formand, ordføreren fru Quisthoudt-Rowohl har måttet kæmpe med et meget stort antal ændringsforslag, langt flere end vi tidligere har set i forbindelse med rammeprogrammet. Jeg tror, at det skyldes to ting: rammeprogrammets succes og den store interesse fra det videnskabelige samfund. Men jeg tror også, at det afspejler en bekymring over de tilgængelige midler. Vi har fået beretninger fra Kommissionen om, at de nationale ressourcer er faldende. Vi ved for eksempel, at forskningen inden for gas er reduceret som følge af energiliberaliseringen i Det Forenede Kongerige. Vi ved også, at Japan og USA øger deres udgifter. Hvis vi ønsker at løse konkurrencemæssige problemer, har det samlede bidrag stor betydning. Fru Quisthoudt-Rowohl har bestemt vist sin kompromisvilje i dette spørgsmål. Jeg håber, at vi når til enighed under afstemningen i morgen, når vi søger at hæve beløbet i forhold til det, Kommissionen har foreslået.
Vi vil alle have forskellige opfattelser af, hvad der er vigtigt. For mig er det vigtigt, hvordan vi kan bruge forskningsprogrammet til at skabe job. Det drejer sig om, hvordan vi bruger forskningen. Antallet af innovative processer skal øges. Vi skal specielt sørge for at skabe balance mellem videnskab, teknologi og samfund. Det skal vi være mere opmærksomme på.
Jeg vil gerne gentage et punkt, som fru Quisthoudt-Rowohl fremførte, og som også nævnes i en række ændringsforslag. Små virksomheder har et problem. I min egen region er det ofte vanskeligt for virksomheder med færre end 50 ansatte at involvere sig. De har ikke de nødvendige ressourcer. De er ikke i stand til at gå ud og finde ud af, hvad der foregår. Vi må finde en mere effektiv måde at give dem den nødvendige informationer på end hidtil.
Jeg taler også på vegne af Fiskeriudvalget. I mit eget område er fiskerne meget små virksomheder, og tit består de blot af en familie med en enkelt båd. Det er ikke let for dem at involvere sig. Sådan som programmet er skrevet, er det heller ikke let at gennemføre de nødvendige tiltag i fiskerisektoren. I overensstemmelse med Fiskeriudvalgets mening har jeg derfor udarbejdet nogle parametre, som jeg håber, Kommissionen vil tage hensyn til under udarbejdelsen af et handlingsprogram for forskning. Det er den eneste måde, jeg kunne håndtere sagen på, sådan som forslagene til rammeprogrammet blev fremlagt. Jeg er overbevist om, at Kommissionen vil tage det til efterretning.

McNally
Hr. formand, fru QuisthoudtRowohl har været en meget hårdtarbejdende ordfører. Hun har haft mange engagerede diskussioner, og jeg tror, at hun vil deltage i flere i ugens løb. Jeg vil gerne takke hende og det tjenstgørende personale, der har været utroligt hjælpsomme under vores drøftelser. Jeg taler primært på vegne af Udvalget om Kvinders Rettigheder men også på vegne af de Europæiske Socialdemokraters Parti.
Europa-Kommissionen har taget begrebet mainstreaming til sig; mainstreaming betyder en indarbejdelse af lige muligheder for kvinder og mænd i alle Fællesskabets politikker og aktiviteter. Det femte rammeprogram er en af de vigtigste politikker og aktiviteter. Det fastsætter kriterier for forskning og udvikling i fire år, det har et enormt budget - håber vi - og det nyder stor agtelse i det videnskabelige samfund i hele EU.
Grundet forglemmelse blev mainstreaming, lige muligheder eller kønsperspektivet ikke nævnt i det oprindelige dokument. Jeg ved, at kommissæren selv er engageret i disse spørgsmål, og jeg er overbevist om, at hun vil kunne acceptere ændringerne fra Udvalget om Kvinders Rettigheder. Hvis Amsterdam-Traktaten ratificeres, vil det af artikel 3 heri fremgå, at det Europæiske Fællesskab i alle sine aktiviteter skal søge at eliminere uligheder.
I kan sige, at det ikke er udelukket, men det er ikke godt nok, kolleger. Det skal skæres ud i pap og tydeliggøres, og det er netop formålet med vores ændringer. Vi vil ikke risikere, at det femte rammeprogram kommer til at ligne et »legetøj for drengene«-program. Det skal være til gavn for alle borgere, mænd og kvinder i Den Europæiske Union.
Nogle ændringer er genfremsat efter samråd med medlemmerne af Udvalget om Kvinders Rettigheder, så vi kan se, i hvor stort omfang Parlamentet ønsker at være eksplicit om behovet for at fremme lige muligheder. Som taler på vegne af de Europæiske Socialdemokraters Parti vil jeg gerne sige, at skønt det foreslåede beløb ligger over det beløb, som Kommissionen foreslår, så er det faktisk det minimale, som vi finder nødvendigt for at yde retfærdighed til forskningen og udviklingen i Europa.
Vi er enige i, at fire programmer er langt mere logisk end de tre programmer, som Kommissionen oprindeligt forslog. Der findes stadig den koncentrering, som kommissæren ønskede, men det er blevet lidt mere tydeligt for det videnskabelige samfund.
Hvad angår den økonomiske fordeling, så er vi ikke helt enige med Kommissionen, og vi ville gerne vægte programmet lidt anderledes. Jeg håber, at vi ved afstemningen på torsdag kan få et massivt flertal her fra Parlamentet, så vi kan gå til forhandling med Rådet, ikke nøgne men fuldt påklædt med et meget stærkt standpunkt fra Parlamentet om et meget vigtigt emne.

Ojala
Hr. formand, Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender fremhæver vigtigheden af samfundsmæssige og økonomiske undersøgelser i sin udtalelse om det femte rammeprogram. Dette synspunkt er der fokuseret meget lidt på i den aktuelle udtalelse fra Undersøgelsesudvalget. Rammeprogrammet skal lægge meget kraftigere og mere alsidig vægt på aspekter ved den sociale tilsidesættelse, fattigdom, væksten af befolkningens alder, arbejdsløsheden og kvindernes stilling.
I et rammeprogram bør også ændringer i arbejdslivet samt udviklingen i arbejdsforhold og arbejdsfælleskaber betragtes. Gode arbejdsforhold og et frugtbart arbejdsfælleskab har en betydelig indflydelse på øgelsen af firmaets produktivitet og derigennem på udviklingen i hele økonomien og beskæftigelsen i en positiv retning. Det er derfor, at undersøgelsen også bør rettes mod forhold vedrørende arbejderbeskyttelse og arbejdssundhed.
Tekniske undersøgelser er heller ikke uafhængige af samfundet. En undersøgelse og resultaterne har også altid samfundsmæssige påvirkninger, som der skal tages hensyn til. EU's undersøgelser skal for sin del fremme beskæftigelsen og den sociale samhørighed i Europa. Det er yderst vigtigt, at synspunkter fra den europæiske befolkning kommer med i planlægningen og gennemførelsen af undersøgelsesprogrammerne. Når undersøgelsens brugere høres, skal de virkelige brugere, medborgere og forbrugere, høres. For eksempel består brugerne i en sundhedsundersøgelse ikke kun af sundhedsplejesystemer og medicinindustri, men først og fremmest af patienter og organisationer, som repræsenterer dem.
Foreløbig har der været en næsten total mangel på kvinder i planlægningen og evalueringen af EU's undersøgelsesvirksomhed. Derfor stillede Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender et krav om, at der inviteres lige mange kvinder og mænd til rammeprogrammets forberedende og iværksættende ekspertorganer. Dette betyder slet ikke, at den videnskabelige kompetence herved vil forringes. Kompetente kvinder findes, når bare de efterlyses

Marinucci
Hr. formand, tillad mig først og fremmest at komplimentere hovedordføreren, fru Quisthoud, for det glimrende arbejde, hun har gjort, og for hendes evne til at finde kompromisløsninger, der kan samle de forskellige instanser, de forskellige anskuelser.
Jeg tror, at vi lader en god tekst komme til afstemning i Parlamentet, og vi håber, at Kommissionen og Rådet tager det til efterretning. Jeg håber desuden, at Parlamentet vil udbedre nogle mangler og godkende de nødvendige kompletteringer, og her tænker jeg især på aspektet vedrørende den samfundsøkonomiske forskning. Da Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse enstemmigt godkendte den betænkning, som jeg har haft den ære at fremlægge, bekræftede udvalget det valg, som Kommissionen havde gjort ved at indskrænke temaprogrammerne til tre og lægge særlig vægt på miljøet i det første og det tredje.
Det var ikke, hvad Forskningsudvalget valgte, da det forøgede antallet af temaprogrammer til tre, men dog forbeholdt en vigtig underaktion for miljøet og på den anden side også gav god plads til forskning vedrørende miljøbeskyttelse også i den anden vigtige underaktion, den om energi. Miljøudvalget havde endvidere godkendt forslaget om at yde Det Fælles Forskningscenter en højere finansiering end planlagt af Kommissionen, idet man også ønskede, at Det Fælles Forskningscenter skulle arbejde for Parlamentet.
Forskningsudvalget accepterede ikke forøgelsen, men stillet over for ændringsforslag, der ville nedsætte finansieringen, forsvarede det og bekræftede det, hvad der var foreslået af Kommissionen i betragtning af den vigtige rolle, Det Fælles Forskningscenter spiller som gennemførelsesinstrument for det femte rammeprogram og som neutralt og uafhængigt videnskabeligt organ.
Vi håber, fru kommissær, at en god dialog efter denne første etape kan fortsætte mellem Parlamentet og Kommissionen, præget af samarbejde og gennemsigtighed for sammen at nå frem til endelig at give Den Europæiske Union et effektivt rammeprogram for forskning, der er i stand til at begynde at indhente det store forspring, De Forenede Stater har i forhold til Europa, fordi de takket være deres føderale organisation længe har kunnet mobilisere betydelige økonomiske ressourcer og umådelige menneskelige ressourcer.

Tannert
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, det er et erklæret mål for europæisk politik at indhente det i mellemtiden vedvarende og farlige innovationsefterslæb i forhold til USA og Japan. Men der går forskning forud for enhver form for teknologisk innovation, og desværre er det udsagn rigtigt, at europæerne er gode til at lave viden af ecu, men dårlige til at lave ecu af viden.
Det vil Kommissionen ændre gennem øgede bevillinger, koncentration og fleksibilisering. Det viser den med sit femte rammeprogram. Dér, hvor den i den sammenhæng er konsekvent, støtter vi den. Dér, hvor den ikke holder sine egne løfter, kritiserer vi den. Det er rigtigt at indskrænke antallet af tematiske programmer drastisk, det er forkert at ville støtte så godt som alle gamle særinteresser.
Vi kan selvfølgelig ikke udligne tilbagegangen i støtten til forskning i medlemsstaterne med vores budgetmidler, men vi kan sørge for vigtige impulser til et effektivt samarbejde inden for europæisk videnskab og i samarbejdet med tredjelande. Det er også af generel politisk betydning for Den Europæiske Union og udvidelsen af den. Det, vi socialdemokrater under ingen omstændigheder vil, er en forringelse af den grad af samarbejde og koordinering, der er nået på området forskning og teknologisk udvikling i Europa.
Renationalisering er også i forskningspolitikken det forkerte svar på de globale udfordringer. Min gruppe er rede til tydeligt at give udtryk herfor også i forbindelse med udformningen af budgettet for dette program. Vi har indgået kompromiser med den konservative fløj i Parlamentet. Den holdning til budgettet, der er opnået, er for os et minimum af konsensus. Den ligger tæt på vores smertegrænse. Men man behøver ikke at have profetiske evner for at kunne sige, at vi uden et solidt parlamentarisk flertal vil have dårlige kort over for Rådet, og derfor stemmer vi for.
Vi er inde i en tid med globale ændringer af alle områder i livet. Navnlig vil den kolossale udvikling inden for informations- og bioteknologier ændre vores liv radiaklt. Derfor er en ledsagende socialforskning af største betydning. Min gruppe vil ikke kun indskrive det i dette rammeprogram med almene floskler, men konkretisere og finansiere det. Vores forslag herom blev forkastet i Forskningsudvalget med et knebent flertal. Selv efter at konservative kolleger havde sagt, at de anså en særlig aktion, navnlig inden for informationssamfundet, for fornuftig, kunne de ikke modstå fristelsen til at benytte det flertal, de tilfældigvis havde den dag, til at forkaste dette fornuftige ændringsforslag. Det var en fejl. Lad os rette denne fejl, bl.a. ved hjælp af klart øgede bevillinger til den fjerde aktionslinje i programmet, de såkaldte humanressourcer.
Jeg vil lige sige et par ord om EURATOM-programmet, selvom Parlamentet kun høres derom. EURATOM-traktaten har været en succes. Den har givet Fællesskabet betydelig selvstændighed, hvad angår energiforsyning, men i dag kan denne selvstændighed på mellemlang sigt også opnås økonomisk og miljøvenligt med andre former for energi og langt mindre risikofyldt. Derfor går et flertal af socialdemokraterne ind for omlægningen. Kun tre opgaver vil fortsat være virkelig fornuftige og lønsomme, nemlig forskning i eksisterende reaktorers sikkerhed, forskning i CO2 neutrale energikilder og forskning i risikofri bortskaffelse af radioaktivt affald. Budgettet bør indrettes derefter.
Til slut vil jeg gerne personlig takke ordføreren. Hun har arbejdet hårdt. Hun har udarbejdet en række vigtige kompromiser i ordets egentlige betydning. Det skal hun have mange tak for. Jeg synes, at hendes store præstation bør tilgodeses ved, at vores få, men fornuftige og nødvendige ændringsforslag accepteres. Så kan vi nemlig vedtage betænkningen som helhed med et overvældende flertal.

Vaz da Silva
Hr. formand, det femte rammeprogram er et klart fremskridt i forhold til det fjerde program. Det koncentrerer prioriteringerne og tager i afgrænsningen af dem hensyn til vekselvirkningen mellem videnskab og samfund. Ved at foreslå en budgetstigning i den kommende femårsperiode, anerkender det forskningens centrale rolle for borgernes velfærd, for den økonomiske udvikling og for den europæiske konkurrenceevne.
Jeg vil imidlertid gerne understrege, at, hvad angår fordelingen af midler til aktionerne, så forskrækker den overdrevne koncentration om den første aktion lande som Portugal. For mit land er de aktioner, der lægger vægt på internationalt samarbejde og udnyttelse af resultater, stadig de afgørende.
Det er naturligt, at perspektiverne er forskellige fra medlemsstat til medlemsstat. Besværet med at nå til enighed på det sidste rådsmøde om forskning viser netop det. Men de er især forskellige mellem lande, der er ledende inden for forskning, og som ønsker at se den koncentrere sig om udvikling af produkter, og de andre, der, som Portugal, er optaget af udvikling og overførsel af teknologi som den store bekymring og af stipendiaters og forskeres mobilitet. Thi kun på den måde vil de kunne sikre deres deltagelse i en forbedring af den europæiske forskningspolitiks effektivitet.
Jeg vil gerne henlede opmærksomheden på to aspekter, som jeg forsøgte at få med i udkastet til betænkningen om rammeprogrammet, ét, der blev antaget af forskningsudvalget, et andet, der blev forkastet.
Det første, der har fundet udtryk i betænkningen, er behovet for at integrere den socioøkonomiske forskning i det femte programs aktion. På baggrund af de stadig mere komplicerede europæiske problemer med racisme, fremmedhad, arbejdsløshed, bæredygtig udvikling, bioetik og folkesundhed må udviklingen af forskningens sociale dimension gives politisk prioritet.
Det andet er behovet for at udvikle en stærkt integreret politik for havforskning og -teknologi, der kan åbne vejen for en egentlig europæisk politik vedrørende oceanerne. Desværre fik jeg ikke dette forslag med i betænkningen.
Jeg slutter af med, hr. formand, at erindre om mine forslag vedrørende oceanerne, for, med Unionens undertegnelse af FN's havretskonvention, med den uafhængige oceankommisions arbejde, med Expo 98 i Lissabon, er jeg sikker på, at der er ved at blive skabt et positivt klima for, at et europæisk oceanagentur falder modent ned i vores skød én af de nærmeste dage.

Scapagnini
Hr. formand, vi er alle klar over, at det femte rammeprogram er krumtappen i Unionens forskningspolitik i de kommende år. Den strategiske struktur, som Kommissionen har udarbejdet i temaprogrammer og tværgående programmer gør bestemt fællesskabsaktionen på området mere målrettet end de tidligere rammeprogrammer og sikrer en bedre koordinering af aktiviteterne, idet man undgår overlapninger og dobbeltarbejde. Endvidere vil den administrative forenkling af procedurerne med sikkerhed give den fleksibilitet, som har manglet i krisesituationer - vi så det nu med BSE - og som bestemt er nødvendig for at sikre adgang til programmerne for de tusinder af små og mellemstore virksomheder, som mødes af juridiske, administrative og finansielle hindringer, der gør det umuligt for dem at udføre forskning og reelt at udnytte forskningsresultaterne.
Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi og Europa-Parlamentet kan kun bekræfte vigtigheden af forskning som svar på de voksende sociale behov i befolkningen på områderne sundhed, sikkerhed, livskvalitet, beskæftigelse og miljø. Beslutningen om at fremme forskningen i særlige sektorer, såsom aldring og sjældne sygdomme, lever netop op til disse krav. Det samme kan man sige om forskningen til bevarelse og beskyttelse af kulturelle værdier - løse eller faste - ved anvendelse af den ny teknologi i en sektor, som er vores kulturelle arv og vores historiske hukommelse.
Endvidere, hr. formand, er det internationale samarbejde med tredjelande bestemt en rigtig politik både i forhold til kandidatlandene, for hvem den fælles forskning kan være en katalysator for integrationsprocesserne, og for tredjelandene i Middelhavsområdet, for hvem denne forskning vil betyde beskæftigelse, udvikling, fred og politiske forbindelser.
Jeg vil slutte også som formand for Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi med at sige, at Europa-Parlamentet har ydet en betragtelig støtte til det femte rammeprogram gennem alle kollegernes og især vores ordførers engagement, som virkelig har været fantastisk i sine anstrengelser, og som jeg tror, at vi alle virkelig føler taknemmelighed over for.
Jeg håber endelig, at der vil blive gjort en sidste konvergensindsats i disse timer for at skabe yderligere styrke for vores holdning.
Som afslutning, hr. formand, håber vi bestemt alle, at Rådet gør sin del, for forskningen er grundlaget for økonomiens opsving og for at løse det alvorlige beskæftigelsesproblem.

Plooij-Van Gorsel
Hr. formand, kære kolleger, på Den Liberale Gruppes vegne vil jeg gerne give ordføreren en kompliment for hendes betænkning og takke hende for det slæb, som hun har taget. Til trods for godt 500 ændringsforslag er det lykkedes for så vidt angår strukturen at få næserne i udvalget til at vende samme vej. Desværre mangler den finansielle oversigt stadig. Men foran os ligger et klart, konkret forslag. Det er i øjeblikket væsentligt, kære kolleger. Rådet er jo stadig ikke fremkommet med en fælles holdning. Det betyder, at Parlamentet kan spille en styrende og måske afgørende rolle, og derfor, kære kolleger, er det af afgørende betydning, at vi i morgen med stort flertal vedtager budgettet. Min gruppe har derfor med henblik på budgettet fremsat et forslag, som jeg gerne vil begrunde.
De sektorer, hvor der i fremtiden vil opstå størst beskæftigelse, er informations- og kommunikationsteknologi, ICT, samt bioteknologi. Det må vi således investere i. Forskning og teknologisk udvikling på ICT-området bør således have høj prioritet i det femte rammeprogram. Europa taber jo markedsandel på verdensmarkedet for ICT, og dette koster beskæftigelse. Inden for disse rammer må vi jo passe på, at udviklingen af software og hardware i det femte rammeprogram ikke i for høj grad betragtes som adskilte helheder. Rammeprogrammet skal fremme innovation og ikke hindre den. Industrien bør således også i vid udstrækning inddrages.
Mit andet punkt vedrører de små og mellemstore virksomheder inden for rammeprogrammet, beskæftigelsesdrivkraften. De fleste små og mellemstore virksomheder investerer ikke i forskning og udvikling. Vi må holde op med at skabe falske forventninger for denne gruppe, men for en række sektorer inden for de små og mellemstore virksomheder såsom højteknologisektoren og f.eks. transportsektoren med sine logistiske systemer er der udmærkede muligheder for projekter med en europæisk merværdi. Netop for disse små virksomheder er forenkling af procedurerne vigtig. Vi kan også tænke på projekter, der er rettet mod en specifik branche inden for de små og mellemstore virksomheder.
Mit sidste punkt, hr. formand, vedrører Euratom. Så længe kernefusionsprogrammet ikke giver nogen som helst konkret udsigt til levering af bare én kilowatt strøm, ikke engang inden for 50 år, må vi bestemt nu koncentrere os om udvikling af nye energiteknologier. Min gruppe vil derfor gerne støtte ordførerens forslag om en nedskæring på ECU 100 millioner med hensyn til Euratom-programmet til ECU 1300 millioner.

Marset Campos
Hr. formand, hr. kommissionsmedlem, vi påskønner både den indsats Kommissionen med dens forslag og Quisthoudt-Rowohl har ydet. Vi mener imidlertid, der er nogle problemer, som jeg kort vil kommentere.
Kommissionens forslag, som går ud på at reducere og koncentrere forskningsindsatsen, kan, hvor god intentionen end er, få den virkning, at indsatsen koncentreres om de lande og regioner med flest ressourcer, mest teknologi og en bedre forskningsinfrastruktur, hvilket således afskærer resten af Europa fra disse ressourcer, og i lyset af hvordan Europa er i dag, er det foruroligende.
Der er også et andet problem, som vi finder foruroligende, og det er, at i Europa vokser uligheden, arbejdsløsheden stiger, problemerne på grund af social udelukkelse vokser, og til trods herfor tillægges dette sociale aspekt, som burde være indeholdt i forslaget, ikke tilstrækkelig betydning.
Derudover er vi lidt overraskede over, at udvælgelsesproceduren ved de fire temaer ikke er gennemsigtig, og det lader til, at man handler efter de multinationale virksomheders diktat, hvorfor proceduren burde ændres fremover.
Derfor vil vores gruppe stemme i henhold til forslagets endelige udformning. Vi vil takke for indføjelsen af et forslag til etablering af en videnskabelig infrastruktur med henblik på et videnskabeligt alarmsystem, hvilket er vigtigt i Europa, og for at kunne konkurrere, ligesom vi takker for den indfølingsevne, forslaget udviser med hensyn til sindslidelser.

Ahern
Hr. formand, jeg vil også gerne takke ordføreren for hans store arbejdsindsats. For det første, hvad angår Euratom-rammeprogrammet, så har fremme af kerneenergi altid karakteriseret dette program, og det har længe været påkrævet med en ny vision, specielt hvad angår fusion. Fusion er et meget dyrt men unyttigt foretagende, som der er spildt milliarder af ecu på. Fusionsprogrammet har endnu ikke produceret energi. Det skal gøre noget ved affaldsmaterialet, hvis vi skal gøre en ende på denne ødselhed.
De Grønne har fremsat en række ændringsforslag med henblik på at overføre nogle af de penge, der bruges på fusion til fremme af bæredygtige og vedvarende energikilder. Jeg må insistere på, at kerneenergi ikke er bæredygtig, og at den producerer CO2 . Hvis ordførerens forslag accepteres, vil jeg imidlertid understrege behovet for en grundig undersøgelse af programmet og en opfølgning af udgifterne.
Hvad angår virkningerne af stråling for mennesker, har der været et vigtigt gennembrud på grund af det arbejde, som Dr. Mothersill i Irland og Dr. Eric Wrights hold under det britiske Medical Research Council har udført om genomisk instabilitet. Befolkningen har altid næret mistillid til stråling og kerneenergiindustrien, og nu konkluderer strålingsbiologer, at offentligheden meget vel kan have haft ret hele tiden. De har fundet en hidtil ukendt sti, gennem hvilken stråling kan nedbryde levende celler. De siger, at stråling kan forårsage langt flere sygdomme, end de epidemiologiske undersøgelser viser. Selv en beskeden strålingseksponering kan forgifte den menneskelige genbank og forvolde skade på kommende generationer. Instabilitetsforskningen i hele verden har vist, at den lavaktive stråling har skræmmende virkninger på genbanken.
Sellafield-komplekset i Cumbria er den største strålingsudsender i Det Forenede Kongerige, og herfra frigives radioaktive gasser og væsker i Det irske Hav. De kritiske grupper har blandt andet bestået af fiskere, der arbejder på havet, og folk, der spiser tang. Disse folk udsættes muligvis for skadelige strålingsniveauer, og antallet af mennesker, der er døde, eller som har lidt under stråling fra Sellafield, fra prøvesprængninger af atomvåben, fra Tjernobyl-ulykken, fra røntgenstråler og fra radon i bygninger, kan være langt større, end man hidtil har turdet indrømme. Jeg har fremsat et ændringsforslag, som jeg vil bede Parlamentet om at acceptere. Det er helt skandaløst, at strålebeskyttelse ikke er en nøgleaktion.
Hvad angår tildelingen til bioteknologi, så er den hævet enormt meget. Samtidig med at vi accepterer mulighederne inden for bioteknologi, må vi i stort omfang tage hensyn til de etiske spørgsmål. Vi accepterer ikke den ensidige fokus på genteknologi. Her er tale om en tikkende bombe, der kan skade os ligeså meget som kerneindustrien.

Macartney
Hr. formand, jeg tilslutter mig lykønskningerne af ordføreren. Det er skik og brug i EuropaParlamentet, men hun har fuldt fortjent dem, fordi hun har lagt et stort stykke arbejde i denne betænkning.
Jeg kan godt lide udtrykket «europäisches Mehrwert« - europæisk merværdi - som hun brugte i sin indledende tale. Vi bør anerkende dette - og jeg anbefaler det over for Kommissionen og Rådet for den sags skyld - og lade hele holdningen til forskning og udvikling bygge herpå i fremtiden. Vi må ndersøge, hvordan vi i EU kan tilføje merværdi til den forskning, som ellers blot vil fortsætte som hidtil, eller hvordan vi kan igangsætte den type forskning, der efter al sandsynlighed ellers ikke ville komme i gang.
Man kan lære meget af anvendelsen af dette princip. Hvis man for eksempel reducerer forskningen i kerneenergiindustrien og overfører den til området for bæredygtig energi, så vil man tilføje merværdi, både hvad angår effektivitet i forskningsprogrammet, samt hvad angår skabelse af beskæftigelse.
Jeg vil ligeledes gerne gentage det, der er sagt om værdien af at støtte de små og mellemstore virksomheder - et punkt som hr. Schiedermeier og hr. Adam nævnte i forbindelse med betydningen for Europas ydre regioner.
Vi taler meget om innovation i hele spørgsmålet om forskning, og her har vi en meget innovativ sektor. I mit eget område i det nordøstlige Skotland er olieindustrien for eksempel meget vigtig for Europa og resten af verden. Men hvem sørger for nyvindinger inden for teknologien? Det er ofte meget små virksomheder, der bogstaveligt talt baner vejen for udviklingen. De genererer nye idéer inden for undersøisk teknologi. Det vil få uvurderlig værdi med hensyn til at give Europa en fordel over for USA og Japan i fremtiden.
Jeg anbefaler derfor denne tanke om en europæisk merværdi, specielt for de, der går forrest, men som ofte har brug for støtte fra Kommissionen.
I denne forbindelse vil jeg slutte med at henstille om, at folk, der er berettiget til forskningstilskud, får disse udbetalt til tiden, fordi de små virksomheder undertiden ikke kan tåle de tab, der opstår som følge af manglende likviditet.

Desama
Hr. formand, fru kommissær, jeg vil gerne lægge ud med naturligvis at yde mit bidrag til koncerten af lykønskninger henvendt til fru Quisthoudt, og jeg gør det så meget hellere, som det, jeg nu vil sige, ikke altsammen vil være ret behageligt. Jeg er derfor opsat på at fortælle hende, at jeg glæder mig meget over hendes udmærkede arbejde
Vi står her over for en betænkning som indebærer forskellige vanskeligheder for forskning og udvikling. Faktisk er jeg endnu ikke i dag i stand til klart at få øje på den videnskabelige orientering i Europa-Parlamentet gennem de ændringsforslag, der er blevet vedtaget i Energi- og Forskningsudvalget, og gennem de over hundrede ændringsforslag, der er stillet her i mødeperioden, og så er der endda tale om en eufemisme.
Det begyndte ellers så godt, eftersom vi for et par måneder siden vedtog en enstemmig beslutning om retningslinjerne for videnskabspolitikken i det 21. århundrede. Men der er uden tvivl det særlige ved omsættelsen af det femte rammeprogram til praksis, at det får alle til at komme med sine egne idéer, hvis det da ikke er industri-, miljø- eller andre lobbyers idéer, i en grad så det forurener debatten med et mylder af idéer, som ubestrideligt slører det samlede overblik.
Jeg tror, at man må medgive Dem, fru ordfører, at De i et snuptag har foreslået en kurs, der var meget klar og meget tydelig, som godt nok ikke var den, vi vedtog nogle måneder forinden, men som man siger: man har et standpunkt, til man tager et nyt. De havde altså tilsyneladende gransket Deres samvittighed og kommet til det resultat, at vi alle havde taget fejl dengang vi vedtog beslutningen om forskningen i det 21, århundrede.
Imidlertid kan man heller ikke sige - og dette til Deres fordel - at debatten i Forskningsudvalget og de mange fremsatte ændringsforslag har beriget Deres overvejelser og kvalificeret dem. Jeg må indrømme, at De er virkelig dygtig, når De tværs gennem dette virvar af ændringsforslag har været i stand til bare så nogenlunde at finde sporet af et kompromis, og det glæder mig i dag, at De er i stand til, stille og roligt, med hjælp fra koordinatorerne fra de største grupper, at finde vejen frem mod det nødvendige kompromis.
Men her ved afslutningen af dette eventyr kan vi utvivlsomt glæde os endnu mere over kvaliteten i Kommissionens forslag, for selvom vi måske ikke altid har fået læst, hvad vi selv har vedtaget, så har Kommissionen på sin side draget megen lære af det. Det glæder mig i en vis forstand, og vi kunne måske i dag, med en mindre overdrivelse, sige, at hvis Rådet kunne tilslutte sig Kommissionens forslag, så ville det være den bedste løsning for Parlamentet.
Hvorom alting er, fru kommissær, så vil jeg bede Dem om om lidt at udtale Dem om et punkt, der er vigtigt af hensyn til afstemningerne i morgen, nemlig om programmets struktur og mere præcist overgangen fra tre temaprogrammer til fire. Kommissionen skal naturligvis være enig på dette punkt, ellers ville det medføre ikke så få problemer.

van Velzen, W.G.
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, først og fremmest ros til vores ordfører, fru Quisthoudt. Hun har arbejdet hårdt. Hun har afleveret en meget konsistent betænkning, som vi takker hende mange gange for.
I det fjerde rammeprogram viste det sig, at det var nødvendigt at øge den mere tematiske tendens og den interne konsistens og at sørge for, at det blev mere markedsorienteret, og at resultaterne af COST og EUREKA-projektet blev anvendt. Udformningen af det femte rammeprogram vækker på dette punkt tilfredshed. Jeg tror altså, at det, som Parlamentet har foreslået, i høj grad er i overensstemmelse dermed, og jeg håber således også, at denne struktur overtages af Rådet.
Når vi taler om finanser, så tales der meget ofte om De Forenede Stater og Japan. Det skal der også, men lad os også frem for alt se på det, som medlemsstaterne gør. Når jeg så hører hr. Tannert tale om de konservative her i Parlamentet, så tror jeg måske, at han taler om GUE-Gruppen, men i hvert fald ikke om min gruppe. For jeg vil gerne som kristelig demokrat sige til hr. Tannert, at jeg også håber, at han er rede til at indgå et kompromis også på det punkt, når det gælder den videre inddeling, og ændre sin holdning.
Det drejer sig om formålene med vores forskning, og det er i første række styrkelse og forbedring af Europas konkurrencestilling. Med henblik herpå er informations- og kommunikationsteknologien af meget stor betydning. Jeg synes også, at det beløb, som nu er opført, ECU 3.900 millioner, er et minimum, som ikke må røres.
Jeg synes ligeledes, at det er af stor betydning, at de små og mellemstore virksomheder der, hvor det kan lade sig gøre, inddrages bl.a. i samarbejde med større virksomheder, men også brancheorganisationer kunne spille en rolle. Jeg tror, at det gælder om at gøre de fælles forskningscentre noget mere tidssvarende. Arbejdsmetoden skal forandres, der skal være flere periodiske evalueringer, man skal søge at få flere midler fra tredjepart og frem for alt også sørge for, at forskere kan fungere på et midlertidigt grundlag. Det ville stimulere deres arbejdsmetode meget.

Pompidou
Hr. formand, vores ordfører har udført betydelige bestræbelser på at nå frem til en sammenhængende tekst takket være det samråd, som dygtigt er blevet gennemført her i Parlamentet. Imidlertid vil jeg forsvare fire ændringsforslag.
Vi har ved flere lejligheder understreget, at støtten til forskningens infrastrukturer må tage højde for udbredelsen af ekspertcentre og af moduldemonstrationer til afprøvning og godkendelse af nye teknologier. Jeg foreslår derfor, at ændringsforslagene 61 og 81 slås sammen til ét tværgående ændringsforslag, nr. 109.
Vores udvalg insisterer også på, at forskningen skal stilles til rådighed for virksomhedernes konkurrencedygtighed og for beskæftigelsen. Hvis det skal ske, må man tilgodese den økonomiske udnyttelse af resultaterne gennem en passende beskyttelse af den intellektuelle ejendomsret, som skelner mellem offentlige og private forskningsinstanser. Det er formålet med mit ændringsforslag nr. 110, som ligeledes begunstiger udvekslingen mellem de forskellige forskningslaboratorier i Den Europæiske Union og innovationen i de små og mellemstore virksomheder.
Man kommer på den anden side ikke uden om at forberede transport- og koblingsmidler, som befordrer et egentligt europæisk rum. Mit ændringsforslag nr. 107 går i retning af mere integration og mere harmonisering mellem de forskellige transportsystemer.
Endelig må det videnskabelige og tekniske samarbejde med de industrialiserede tredjelande og med de nye lande, som er på vej frem, ikke blive en trojansk hest for vores konkurrenter, men først og fremmest føre til et afbalanceret samarbejde i Unionens interesse. Kommissionens tekst giver ikke tilstrækkelige garantier herfor. Mit ændringsforslag nr. 108 stiller forslag om, at samarbejdet med disse lande organiseres, så det tjener Unionens interesser og sker ud fra regler om gensidighed.
Hvad angår Euratom-programmet, så tager det hovedsagelig sigte på at gøre atomsikkerheden endnu bedre end den er, og at forberede fremtidens reaktorer med stadig mindre affald og øget energirentabilitet til følge.
Hvad resten angår, støtter Gruppen Union for Europa næsten samtlige ordførerens ændringsforslag og i særdeleshed den budgetmæssige fordeling af det femte rammeprogram for forskning, som hun foreslår. Gruppen vil dog tilslutte sig de ændringsforslag, der tilsigter at indrømme kvinden en plads i den europæiske forskningspolitik.
Takket være dette arbejde vil Parlamentet sikre uforgængeligheden af europæisk forskning, dens interoperabilitet og dens fortræffelighed, samtidig med at vi styrker Unionens sammenhængskraft. Disse forslag tager således sigte på at bekræfte Europas plads inden for forskningen, med støtte i europæisk merværdi, men også på at styrke Unionens konkurrencedygtighed i en verdensomspændende kontekst, der bliver mere og mere konkurrencepræget, såvel på det videnskabelige som på det teknologiske plan.

Alavanos
Hr. formand, jeg synes, at ordføreren og Forskningsudvalget har gjort en interessant og aktiv indsats inden for et meget bredt spektrum af foranstaltninger og initiativer.
Min egen helt basale bemærkning er følgende: jeg frygter, at såvel Kommissionens forslag som EuropaParlamentets reaktion på det i høj grad og ganske ensidigt er gennemsyret af hensynet til konkurrencedygtigheden. Det europæiske samfund er naturligvis også interesseret i, at dets produkter er konkurrencedygtige i forhold til de øvrige verdensomspændende kræfter, men et stort problem i forbindelse med den moderne teknologi, der tages i anvendelse, er dens store afstand til samfundet. Et samfund, der ikke flytter sig og ikke er i stand til at imødegå denne teknologi og oven i købet har store og dybe etiske problemer i forhold til teknologien. Eksempler herpå er temaer som kloning, kogalskab og genmodificerede landbrugsprodukter.
I denne sammenhæng finder jeg Socialudvalgets bemærkninger fornuftige, for så vidt angår henvisningerne til et underskud af aktioner med hensyn til arbejdspladsen og arbejdsvilkårene, og jeg tilslutter mig Kulturudvalgets kommentarer om, at det ikke nytter noget at fremme informationsteknologierne uden også at fremme informationssamfundet.
Jeg mener, at der må bygges bro over denne kløft. Det er en kløft, der også kommer til syne i spørgsmål som hvem der udnytter forskning- og teknologiprogrammerne, nemlig de store koncerner og institutioner, og de små og mellemstore virksomheders store vanskeligheder.

Holm
Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren for denne betænkning. Vi fra De Grønne er selvfølgelig ikke enig med dig i alle spørgsmål, men vi synes, du har gjort et meget godt arbejde i at holde rede på alle disse 700 ændringsforslag, der fandtes i udvalget. Det skal du have ros for!
Jeg vil faktisk også give ros til Kommissionen, da jeg syntes, Kommissionens oprindelige forslag var ganske godt på mange felter. Nu har vi fra udvalgets side forbedret det yderligere, men desværre er der også en del, som jeg må sige er blevet dårligere. Meget handler om penge, men meget handler også om detaljer, hvilket Desama var inde på tidligere.
Nogle af de forbedringer, vi har lavet, er, at vi har fået meget med om holdbar udvikling, at det skal være miljøvenligt, økologisk rigtigt og så videre. Men jeg er lidt bange for, at dette bare er kosmetik. Hvis man kigger lidt nøjere på for eksempel ændringsforslag 78, så står der nemlig sådan i udvalgets forslag om målet med hensyn til fremtidens energi: «Målet for dette tematiske program er derfor forskning og holdbar anvendelse af eksisterende energikilder«. Eksisterende energikilder, f.eks. i mit eget hjemland, Sverige, er jo faktisk atomkraften. Atomkraften kan jo ikke være en holdbar energikilde. Derfor bliver man skeptisk over for mange af de formuleringer, der står her.
Holdbar energianvendelse er jo de vedvarende energikilder. Det er på dette område, vi må satse flere penge, ikke på at beholde gammel atomkraft, som f.eks. Sverige nu endelig skal til at afvikle. Vi behøver i stedet en ny impuls fra EU, som kan vise, hvordan vi kan erstatte atomkraften med vedvarende energikilder. Det er altså forkerte signaler til medlemsstaterne.
Mange af de forbedringer, der er foretaget i udvalgets forslag, kræver lidt afklaring. Der findes mange gode ord om holdbar udvikling, men vi behøver også nogle eksempler. I f.eks. ændringsforslag 154 har vi sagt, at vi ikke vil have kloning af mennesker, men vi må også sige, at vi ikke vil have kloning af hverken mennesker eller dyr. Det er mindst lige så vigtigt, da forskningen ellers fortsætter, og så kommer vi nærmere og nærmere på det, der er etisk forkert.
I ændringsforslag 45 har vi opstillet økonomiske rammer og vil have flere penge til det, der drejer sig om energi og miljø. Angående ændringsforslag 160 har vi tilføjet et forslag, som går ud på, at vi vil forklare, at 60 procent af det, der går til energi fremover skal være til vedvarende energikilder og 75 procent til demonstration. Der er ingen andre ændringer i ændringsforslag 160.

Linkohr
Hr. formand, mine damer og herrer, også jeg vil gerne over for ordføreren give udtryk for min tak og min respekt. At bringe så mange forskellige meninger i Parlamentet under én hat kræver ikke kun snilde, men også megen selvfornægtelse. Jeg ved, der ligger et stort arbejde bag.
Jeg vil indlede med et eksempel, som jeg har taget fra historien. For tusind år siden byggede kineserne oceangående skibe. De havde endog kompas på en tid, hvor europæerne holdt sig til Middelhavet. Alligevel var det senere europæerne, der erobrede verden, og ikke kineserne. Hvorfor? Kineserne ønskede det ikke. De ville ikke udnytte deres teknologi til det, men dét ville europæerne. Med forskningen står vi over for et lignende problem. Vi kan kun stille noget til rådighed, midler, idéer, men om europæerne, Europas forskere udnytter dem, er op til dem selv.
Det får mig til at tænke på, at jeg dybest set beklager, at vi, hvad midlerne angår, er temmelig tilbageholdende med dette forslag. Jeg er vidende om de finansielle bånd, og jeg nærer heller ingen illusioner. Men det er ikke nok til, at Europa indhenter USA eller Japan eller henviser de nye industrialiserede lande i Sydøstasien til anden eller tredje række. Der skal også gøres en indsats i medlemsstaterne og i firmaerne. Investering i forskning skal bevare eller genvinde en høj moralsk værdi i Europa. Det er det, det drejer sig om. Måske udgår der fra denne debat om det fjerde FTU-rammeprogram også et signal om denne vitalitet. Det ville jeg i det mindste ønske.
Jeg vil lige, selvom tiden er knap, sige lidt om EURATOM-delen, idet jeg jo er udmærket tilfreds med de fleste andre aspekter. Det er ingen hemmelighed, at jeg beklager, at der er sket nedskæringer i EURATOM-delen. Jeg kan knap forestille mig det, for vi har brug for midlerne. I modsætning til en del kolleger er jeg af den mening, at vi også har brug for dem med henblik på fusionen. Vi har brug for midlerne til nuklear sikkerhed, navnlig når de central- og østeuropæiske stater kommer til, de har jo alle sovjetiske reaktorer, for så vidt som de overhovedet har reaktorer. Vi bliver nødt til at øge sikkerheden. Vi har således ikke brug for færre, men snarere for flere penge. Selvom det er kedeligt at sige det, siger jeg det her.
Til sidst ønsker jeg, at Kommissionen i forskningspolitikken får et så stort spillerum som muligt. Det er Kommissionen, der har ansvaret, og den skal tillige have mulighed for på eget ansvar at flytte midler fra den ene side til den anden, hvis den anser det for nødvendigt. Forskning kan man ikke planlægge, man er nødt til også at regne med overraskelser, og man er nødt til at reagere på disse overraskelser. Dét ønsker jeg Kommissionen held og lykke med.

Malerba
Hr. formand, fru kommissær, allerede under det intense arbejde, som gik forud for Kommissionens dokument har Europa-Parlamentet haft lejlighed til at understrege vigtige og originale aspekter som opmærksomheden på de små og mellemstore virksomheder med internationale muligheder på højteknologiske områder, som er taget med i en særlig aktion og for teknologi, der kan bevare kulturelle værdier, som er taget med i forbindelse med fremtidens by.
I temaprogrammernes struktur har vores udvalg under fru Quisthoudt-Rowohls glimrende ledelse søgt ikke at udvande indsatsen for at fokusere, som har været en ledetråd i arbejdet med det femte rammeprogram. Vi har alligevel ændret aktionen om bæredygtig udvikling ved at tilføje to vigtige energiaktioner og ved at styrke aktionen om havteknologi, således at overfladetransport også indgår.
Den ledende idé er, at vi udvikler os mod et fælles mobilitetssystem, som omfatter alle transportformer. Jeg må understrege, at denne ændring skal opfattes som en tilføjelse; vi har faktisk ikke ønsket at udvande ressourcerne til havteknologien, men at øge budgettet til en samlet transportaktion. For at finde denne ektrabevilling foreslår vi enten, at der tages noget fra biologien, eller at man øger det totale budget en smule.
Jeg er glad for, at rumanvendelserne er blevet indføjet i de tilsvarende temaprojekter; jeg fremhæver også nødvendigheden af den mikrogravitetsforskning, der skal finde sted på den internationale rumstation, en helt ny videnskabelig mulighed, som De Forenede Stater forbereder sig meget mere systematisk på end vi europæere, og hvor Den Europæiske Unions aktion bør være komplementær i forhold til ESAs.
Til slut et rosende ord til vores ordfører og for et politisk engagement for forskningen som et grundlæggende instrument til at bygge vores fremtid.

Lange
Hr. formand, fru kommissær, fru ordfører, jeg kommer fra nordsøkysten, og hos os er det meget vigtigt, at man, når man sejler, inden afgang sørger for at lasten er ligelig fordelt, for ellers begynder båden at rulle og får slagside. Jeg mener faktisk, at Forskningsudvalgets beslutning rummer denne fare i sig. Hvad er der sket? I foråret vedtog vi i Parlamentet enstemmigt en betænkning af Claude Desama, hvori det meget klart blev sagt, at forskningen også yder et bidrag til den europæiske socialstatsmodel og ikke kun til industriens konkurrenceevne. Så kom havenes moderne fribyttere, lobbyisterne og indførte særinteresser. Jeg har på fornemmelsen, at båden får slagside og at denne anden søjle, spørgsmålet om, hvorledes det forholder sig med risikovurderingen og med bæredygtigheden og hvorledes det forholder sig med overvejelsen af, hvem der på hvilke betingelser får muligheder i vores samfund, er faldet bort. Kære kolleger, det er imidlertid også en vigtig faktor for Europa som domicil og for vores samfund. Det er ikke teknologien alene, men også måden, hvorpå vi omgås og hvorledes vi lever, der er afgørende forudsætninger for vores fremtidige udvikling og for borgernes interesser.
Vi sagde dengang helt klart: Det drejer sig om en socio-økonomisk model for den bæredygtige udvikling. Vi sagde: Vi ønsker en risikovurdering, vi ønsker tillige at ordne spørgsmålet om medbestemmelse og om, hvilken rolle arbejdsmarkedets parter skal spille i vores samfund. Alt det er borte. Derfor vil jeg gerne endnu en gang indstændigt anmode om, at vi får rettet op på denne slagside. Det drejer sig her om en forskningsindsats, og det drejer sig naturligvis også om penge til denne forskningsindsats på det socio-økonomiske område. Det er selvfølgelig så nyt. Vi indførte det først med det fjerde FTU-rammeprogram. Der var vanskeligheder. Med den nye leder i Mitsos er det blevet bedre. Men det er ikke nogen grund til at sige, at vi nu er ved slutstenen.
Hvad drejer det sig om? Det drejer sig f.eks. om spørgsmålet om informations- og kommunikationsteknologier og om, hvem der får adgang på hvilke betingelser. Netop også spørgsmålet om kønnene, ændringen af arbejdspladserne på grund af fjernarbejde og naturligvis spørgsmålet om deltagelse, medbestemmelse og om ændringen af arbejdets tilrettelæggelse er vigtige. Alt det skal naturligvis som helhed med i overvejelserne, når vi forsker i bestemte teknologier og vil indføre dem. Derfor går jeg stærkt ind for, at ændringsforslag 117 og naturligvis ændringsforslag 123 vedtages, for at vores båd, fremtidens forskningsbåd ikke får slagside og for at vi kan holde den rette kurs.

Cresson
Hr. formand, vi har nu nået et afgørende punkt i processen frem mod vedtagelse og iværksættelse af det femte rammeprogram for forskning.
Før noget andet vil jeg takke ordføreren, fru Quisthoudt-Rowohl, for den bemærkelsesværdige måde, hvorpå hun har gennemført den kompliceret opgave at forberede denne udtalelse. Jeg vil ligeledes oprigtigt takke alle dem som i Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi, gennem deres arbejde i de politiske grupper eller i form af forberedende initiativer, har bidraget til overvejelserne omkring det femte rammeprogram. Jeg tænker også her på medlemmerne af Forskningsudvalget i almindelighed og på ordførerne og medlemmerne af de ti øvrige udvalg, der har været inddraget.
Kommissionen tager imod Parlamentets udtalelse om det femte rammeprogram med virkelig tilfredshed. Parlamentet har vidst at benytte lejligheden til at sætte sine fingeraftryk på det. Jeg noterer mig, at dets ændringsforslag går i retning af Kommissionens forslag, og at vi står hinanden nær på næsten alle væsentlige punkter.
Det femte rammeprogram er tænkt som et brud med fortiden. Det ny i det viser sig i dets tre store særpræg. For det første en beslutsom orientering mod Den Europæiske Unions store politiske, økonomiske og sociale målsætninger, først og fremmest en forbedring af beskæftigelsessituationen og en styrkelse af den europæiske konkurrencedygtighed. For det andet en koncentrering af midlerne om et begrænset antal temaer og målsætninger med henblik på at gøre virkningen af de påtænkte aktioner maksimal. Endelig, for det tredje, indførelse af nye temaer og fastlæggelse af nye aktionsmåder, i første række nøgleaktioner. På alle disse punkter støtter Parlamentets udtalelse Kommissionens forslag. I visse tilfælde forstærker det endog de innoverende aspekter.
Kommissionen har således i sinde, i den reviderede version af sit forslag, at overtage flere væsentlige ændringsforslag i deres ånd og i deres indhold, om ikke i præcis den samme formulering. Jeg skal ikke kaste mig ud i en detaljeret kommentar til hvert ændringsforslag, men koncentrere mig om de tre punkter, som debatten i Forskningsudvalget udspandt sig omkring: strukturen, indholdet og de finansielle aspekter.
Først strukturen. Kommissionen tilslutter sig den foreslåede type organisering af det femte rammeprogram i fire tematiske programmer. Denne organisering gør det muligt at holde sig tættest muligt til vores forslag og bibeholder viljen til at koncentrere indsatsen og iværksætte en integreret og tværfaglig måde at gribe problemerne an på. Det er også det budskab, kommissærkollegiet bad mig viderebringe til Parlamentet.
Oprettelsen af et nyt program om kombinerede miljø- og energitemaer er velbegrundet. Som man kan se af diskussionerne om klimaændringerne, som netop har fundet sted i Kyoto, skal de problemer, der findes på de to områder, tackles på en stærkt integreret måde. For at være på højde med de udfordringer, der melder sig, må vi være dristige. At opdele dette nye program i to under-programmer ville være udtryk for endnu en frygtsom strategi. Kommissionen vil derfor foreslå en formel, der er bedre tilpasset denne konfiguration.
Vedtagelsen af denne nye struktur medfører naturligvis en ny fordeling af nøgleaktionerne. Som så igen vil medføre en revision af den finansielle ligevægt. Adskillige tilfælde kunne finde en lignende berettigelse. Jeg har noteret mig, at de valg Parlamentet og Kommissionen hidtil har foretaget, langt hen skærer hinanden, uden at være helt sammenfaldende. Sammenfattende glæder jeg mig over at se Parlamentet og Kommissionen mødes omkring den ide, at vi har brug for et begrænset antal programmer. Denne konsensus vil blive særdeles nyttig over for dem, der helst ser en mangedobling.
Og nu til indholdet. Ved siden af fordoblingen af energinøgleaktionen til to nøgleaktioner, som dels er centreret om bæredygtig anvendelse af energi, dels om at udvikle et renere og mere konkurrencedygtigt udbud, består to af de vigtigste nyskabelser, som er indført med ændringsforslagene, af nye nøgleaktioner, helliget henholdsvis aldring og klimaændring. I Kommissionens forslag optræder disse to temaer allerede under kategorien artsbestemte forskningsaktiviteter. At gøre dem til genstand for nøgleaktioner gør det muligt, på det politiske plan, at skilte bedre med disse spørgsmåls betydning for Den Europæiske Unions fremtid.
Kommissionen markerer sin enighed med ånden i de ændringsforslag, der er fremsat på disse forskellige punkter. Det gør den til gengæld ikke for en række ændringsforslags vedkommende, som indfører ændringer af indholdet eller af fordelingen af nøgleaktionerne, der ville indebære, at man måtte forlade den integrerede og tværfaglige måde at gribe problemerne an på. En sektorafgrænset fremgangsmåde, med udgangspunkt i et fag, er undertiden fristende. Den har den styrke som traditionen giver, men den fører alt for tit til, at man griber problemerne partielt an og spreder midlerne.
Endnu en bemærkning om de socioøkonomiske aspekter. Parlamentet fastholder nødvendigheden af at tage hensyn til dem i høj grad, og Kommissionen deler dette synspunkt. Den har for øvrigt bestræbt sig på at give dem en fremtrædende plads i det femte rammeprogram. Vi er imidlertid af den opfattelse, at den bedste måde at tage fat om disse spørgsmål er at gøre det dels i forbindelse med nøgleaktionerne for de aspekters vedkommende, der er knyttet til de store tematiske programmer, dels inden for rammerne af en særlig aktivitet i programmet »Forbedring af det menneskelige potentiale«, for de generelle aspekters vedkommende eller dem, der ikke tages fat på i de øvrige programmer.
Kommissionen er fast besluttet på at lade den socioøkonomiske forskning spille en fremtrædende rolle i det femte rammeprogram. Den mener imidlertid, at det er at foretrække at gøre det med anvendelse af den formel, den selv har foreslået, frem for at gøre det ved hjælp af nøgleaktioner i de forskellige programmer.
Jeg vil slutte med at komme ind på de finansieringsmæssige aspekter. Jeg kan her kun glæde mig over den bemærkelsesværdige konvergens mellem Parlamentets og Kommissionens forslag og over det meget kraftige signal, der dermed sendes til medlemsstaterne og til Rådet. I udtalelsen foreslås et femte rammeprogram med en bevilling på ECU 16, 7 milliarder, eller ECU 400 millioner mere end Kommissionen foreslår.
I en kontekst med budgetmæssige indskrænkninger og sammenpresning af de offentlige udgifter til forskning kan Den Europæiske Union, stillet over for konkurrenterne, amerikanerne og japanerne, som ikke slækker på deres anstrengelser, ikke tillade sig at reducere de midler, der afsættes til forskningen på europæisk plan, eller bare lade dem stagnere.
I overensstemmelse med bestemmelserne i Agenda 2000 er det beløb, som Kommissionen har foreslået, udregnet på grundlag af princippet om at lade de midler, der afsættes til forskning vokse ganske lidt mere end bruttonationalproduktet i Den Europæiske Union. For at nå frem til det beløb, som Kommissionen foreslår, har den måttet tage hensyn til et stort antal eksterne ønsker. Kommissionen noterer sig med tilfredshed budskabet i Parlamentets udtalelse. Den opretholder imidlertid sit forslag, af grunde som Parlamentet let vil kunne indse, og som hovedsagelig har at gøre med den rolle, den er kaldet til at spille i jagten på et kompromis.
Kommissionen accepterer i øvrigt Budgetudvalgets meget nyttige ændringsforslag, som Forskningsudvalget har overtaget, og som omsætter den manglende gensidige afhængighed mellem på den ene side beslutningen om at vedtage det femte rammeprogam og de medfølgende bevillinger og på den anden side forhandlingen om de fremtidige finansielle overslag i Den Europæiske Union, til en brugbar form. Detaljerne i Kommissionens holdning til de forskellige ændringsforslag vil blive indført i protokollen for dette møde. Jeg vil i særdeleshed gerne overtage fru McNallys ændringsforslag om nødvendigheden af at sørge for en bedre ligevægt mellem mænd og kvinder i programmet »Forbedring af det menneskelige potentiale« og indførelsen af spørgsmålet om lige muligheder som et tema for den socioøkonomiske forskning. Kommissionen afholder i denne forbindelse en konference i foråret 1998 om temaet »kvinder og videnskab«.
Jeg vil afslutte disse almene betragtninger med to bemærkninger. Allerførst vil jeg gerne fremhæve kvaliteten af det forslag, der er resultatet af arbejdet i Forskningsudvalget og de andre inddragede udvalg. Det vidner om en stigende interesse hos et stadig større antal af parlamentsmedlemmer for denne politik, som er helt central for Den Europæiske Unions bestræbelser på at forfølge sine målsætninger. I det perspektiv, som Agenda 2000 udstikker, er det placeret lige i hjertet af Den Europæiske Unions politiske ageren, ved siden af de andre politikker for viden inden for uddannelse og innovation. Jeg ønsker for min del, at dialogen mellem os styrkes under iværksættelsen af vores programmer.
Min anden bemærkning er af mere operationel art. Vi er ikke ved vejs ende, ja vi er endog ganske langt fra at være det. Det er nu op til Rådet at udtale sig. Det er vores håb, at det vil kunne indtage en fælles holdning under Rådsmødet (forskning) den 12. februar, og det er endda ikke sikkert. Medlemsstaternes holdninger har til dato været endog undertiden meget langt fra hinanden. Parallelt hermed vil der være drøftelser af de specifikke programmer med udgangspunkt i et arbejdsdokument, som Kommissionen fremlagde i november. Det, vi sigter mod, er en formel vedtagelse af rammeprogrammet i løbet af 1998, så de specifikke programmer kan sættes effektivt i gang i 1999. De kommende måneder bliver altså fortsat tæt pakket med overvejelser og drøftelser.
Jeg ved, jeg kan regne med, at Europa-Parlamentet vil spille sin rolle gennem hele denne proces. Jeg takker det på forhånd for de bestræbelser, det vil udfolde for at hjælpe med at nå vores yderste mål: at drive europæisk forskning for de europæiske borgere. Europa-Parlamentet repræsenterer borgerne. Det er udtryk for deres interesser. Dets aktive inddragelse i beslutningsprocessen er med til at sikre, at de store videnskabelige og teknologiske valg på europæisk niveau finder sted på et demokratisk grundlag. I betragtning af de mange presserende problemer europæerne står over for og det bidrag, som forskningen kan levere til løsning af dem, er jeg overbevist om, at Parlamentet vil gøre hvad der står i dets magt for, at dette nye rammeprogram kan blive ført ud i livet hurtigst muligt.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30 og torsdag kl. 9.30.

Energipolitik
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0308/97) af Scapagnini, for Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi om meddelelse fra Kommissionen om samlet oversigt over energipolitik og energiforanstaltninger (KOM(97)0157 - C4-0205/97).

Scapagnini
Hr. formand, Den Europæiske Union står over for et nyt årtusinde og over for en række meget strategiske udfordringer helt uden en fælles og koordineret ramme for energipolitikken: en politik, som burde spille en fundamental rolle for den økonomiske udvikling, for fremme af beskæftigelsen, for miljøet og for livskvaliteten.
Europa-Parlamentet har længe understreget nødvendigheden af at give aktionerne på energiområdet et stærkt juridisk grundlag og en tilknytning til Traktaten for at sikre en samhørighed og en gennemsigtighed, som i dag mangler. Hvis energiløsningerne og -problemerne stadig behandles fragmentarisk inden for andre politikker som det indre markeds politik, miljøpolitikken, skattepolitikken, landbrugspolitikken og forskningspolitikken, tager man ikke tilstrækkeligt hensyn til sektorens særlige mål såsom forsyningssikkerhed, internationalt samarbejde, integration af energimarkederne, fremme af en bæredygtig sektor i energisektoren og fremme af forskning.
Udviklingen af de europæiske markeder, virksomhedernes konkurrenceevne og borgernes energikøbekraft afhænger af en effektiv gennemførelse af energimålsætningerne. I den forbindelse finder Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energidet afgørende, at Det Europæiske Energiobservatorium styrkes, også med hensyn til definitionen af en ny referenceramme for de store energitransportnet for naturgas og olie. Energicharteret er stadig den vigtigste ramme for det europæiske energisamarbejde, og Europa-Parlamentet understreger betydningen af, at det ratificeres af alle de lande, der har undertegnet det. Samarbejdet og interventionerne til støtte af tredjelande inden for rammerne af hjælpe- og samarbejdsprogrammer som PHARE, TACIS og MEDA eller dem, der vedrører Asien, Latinamerika eller EFS, bør udvikles, så de tager de forskellige forsyningsmarkeder i betragtning og samtidig gør dem mere gennemsigtige end tidligere og letter information, kontrol og undersøgelse fra Europa-Parlamentets side.
Liberaliseringen og integrationen af energimarkederne udgør således det andet mål for Fællesskabets energipolitik og er en klar nødvendighed i betragtning af den stadig større internationalisering. Man bør skabe en virkelig konkurrence mellem energiproducenter, idet man giver forbrugerne forskellige valgmuligheder med hensyn til forsyning gennem en fri forhandling sikret af staterne og udnytter de nye udviklingsmuligheder i energisektoren.
Miljødimensionen i energipolitikkerne er en faktor, som ikke på nogen måde må undervurderes. Kommissionen bør periodisk vurdere miljøvirkningen af energipolitikkerne i medlemsstaterne og ud over lovgivningsinstrumenterne også sikre frivillige aftaler og teknologisk forskning og udvikling. Også i forbindelse med det internationale samarbejde vil det være nødvendigt at tage risikoen for energi- og miljødumping i betragtning, når det gælder de lande, hvis priser stadig er lavere på grund af miljøregler, der er meget mindre restriktive end vores fællesskabsregler. De skader, der skyldes CO2 -emission og den globale opvarmning, er en udfordring for Unionen, som på baggrund af de forpligtelser, som for nylig blev indgået i Kyoto, må yde et yderligere bidrag gennem initiativerne for fremme af en rationel og effektiv brug af energiressourcerne, medvirken til at skabe vedvarende energikilder og forsknings- og udviklingsaktioner.
Kommissionen bør give passende plads til ny energiteknologi, der kan være et svar på ønsket om at fremme den vedvarende energi og den aktuelle efterspørgsel efter naturgasanvendelser og -forbrug, især i sektorer som likvefaktion, transport og forgasning i betragtning af deres potentiale i forbindelse med de nye former for forsyning fra geografisk mere fjerntliggende områder. Der er ingen tvivl om, at lokal og decentraliseret udnyttelse af vedvarende energi sammen med liberaliseringen af energimarkedet vil gøre det muligt at rette den eksisterende skævhed mellem nogle europæiske regioner op og hurtigt fremme udviklingen af de zoner, der er tilbagestående, ved at give dem selvstændig energikapacitet til forskellige anvendelser.
Det er utvivlsomt i Unionens, dens borgeres og industriens interesse, at et energipolitisk rammeprogram bidrager til at klargøre og til i højere grad at koncentrere fællesskabsinitiativerne i sektoren og sikrer et niveau for flerårig finansiering, som gør det muligt at udvikle betydningsfulde aktioner, uden at dette medfører en strukturel begrænsning af de bevillinger, der står til rådighed.
Endelig, hr. formand, beklager Europa-Parlamentet i den forbindelse de drastiske nedskæringer, Rådet har foretaget i fællesskabsbudgettet på energiområdet, nedskæringer, som har skabt tvivl om de europæiske instrumenter, der allerede er kraftigt konsoliderede omkring programmerne ALTENER, THERMIE og SAFE, og især dem, der sigter på internationalt samarbejde i disse sektorer.

Formanden
Da hr. Papoutsis ikke kan være til stede i aften, og debatten må afsluttes kl. 17.30 på grund af Kommissionens spørgetid, giver jeg nu med Parlamentets tilladelse ordet til hr. Papoutsis.

Papoutsis
Hr. formand, tillad mig at benytte lejligheden til først at undskylde over for medlemmerne, at jeg ikke kunne være til stede under aftenmødet. Jeg må sige, at jeg allerede siden kl. 11.30 her til formiddag har ventet på at kunne deltage i forhandlingen om betænkningen af hr. Scapagnini, men der er desværre opstået en kraftig og forståelig forsinkelse på grund af den vigtige budgetforhandling. Det gør det desværre ikke muligt for mig at blive her indtil i aften, eftersom energicharterets plenarforsamling mødes i morgen i Bruxelles og vi har begrundet håb om, at der i morgen vil blive deponeret 30 ratifikationsinstrumenter af energicharteret, således at det kan sættes i kraft. Som De forstår, vil Kommissionen med Deres tilladelse og støtte være til stede ved denne store begivenhed i energicharterets historie.
For nu at vende tilbage til emnet, hr. formand, vil jeg gerne allerførst takke ordføreren, hr. Scapagnini, for hans klare og konstruktive betænkning. Kommissionen er enig i de generelle linjer i den beslutning, der foreslås og som godkender mange af de tiltag, der er foreslået i Kommissionens meddelelse. Den øjeblikkelige energisituation både på verdensplan og i Den Europæiske Union nødvendiggør en øget og samordnet indsats. Derfor er det også vigtigt at vi forstår de udfordringer, vi stilles over for i dag.
Formålet med Kommissionens meddelelse er hovedsagelig at beskrive de store energimæssige udfordringer og de foranstaltninger, der er truffet på europæisk plan. Vores målsætning er enkel og klar. Det er en forbedring af gennemskueligheden. Endvidere udgjorde meddelelsen det første trin i udarbejdelsen af et rammeprogram for energipolitikken og for foranstaltninger under denne politik på europæisk plan. Hr. Scapagnini har med sin betænkning demonstreret, at Europa-Parlamentet har fuld forståelse for situationen og er rede til at støtte Kommissionen i denne retning. På Kommissionens vegne vil jeg derfor gerne takke Dem for denne positive holdning og for Deres støtte.
I denne meddelelse understreger Kommissionen tre vigtige spørgsmål, som energisektoren er stillet over for:
For det første er der forsyningsspørgsmålet. Analyser af enhver art og alle skøn viser, at afhængigheden af udenlandsk energi vil vokse dramatisk. Fællesskabet må gøre sig dette klart og træffe de nødvendige foranstaltninger.
For det andet spiller energisektoren en afgørende rolle i bestræbelserne på at forbedre Europas konkurrencedygtighed. Resultater og effektive energisystemer kan medvirke afgørende i en forbedring af konkurrencedygtigheden ved især at sikre egnede produktions- og transportstrukturer og ved at sikre opretholdelsen af energiprodukternes frie bevægelighed.
For det tredje spiller energisektoren en afgørende rolle med hensyn til beskyttelsen af miljøet. I alle energipolitiske tiltag og foranstaltninger bør målsætningen om bæredygtig udvikling indgå. I dag er netop drivhusgasserne, i forbindelse med Kyoto-konferencen, af stor aktualitet i denne forbindelse. Der er en hel række miljømæssige målsætninger, der bør genspejles i vores energipolitik.
Den beslutning, der skal stemmes om, viser, at Europa-Parlamentet er enig med denne holdning. Tillad mig, hr. formand, at fremkomme med nogle bemærkninger om visse af de punkter, som beslutningen indeholder.
Kommissionen er enig i, at det er ønskværdigt at indskrive et kapitel om energien i traktaten. Det var imidlertid ikke muligt på Det Europæiske Råd i Amsterdam at nå til enighed om et sådant kapitel. Det lader til, at spørgsmålet ikke havde nået en sådan grad af modenhed, at medlemsstaterne kunne opnå enighed. Kommissionen vil imidlertid fortsætte med at fremlægge forslag med henblik på et snævrere samarbejde om energipolitikken, når og hvor den kan anvende det retsgrundlag, der foreligger i dag.
Med hensyn til de vedvarende energikilder er Kommissionen fuldt ud klar over behovet for en styrkelse af foranstaltningerne på dette område. Som De ved, vil vi snarest forelægge hvidbogen om en fællesskabsstrategi på området og en handlingsplan for de vedvarende energikilder. Nu afventer vi Deres reaktioner og overvejelser om hvidbogen, og vi vil derefter få lejlighed til at drøfte dette emne indgående i umiddelbar fremtid.
Hr. formand, jeg vil ligeledes gerne takke Parlamentet for dets støtte til oprettelsen af et rammeprogram for Den Europæiske Unions energipolitik. Dette program godkendtes som bekendt af Kommissionen den 18. november, altså for præcis en måned siden. Rammeprogrammet indeholder alle de aktioner, som indtil i dag har indgået i de forskellige særprogrammer som SAVE II om energieffektivitet, ALTENER om de vedvarende energikilder og SYNERGY om samarbejdet med tredjelande. Det indeholder imidlertid også mulighed for særlige aktioner med hensyn til energianalyser og -prognoser for så vidt angår nuklear sikkerhed og ren kulanvendelse. Forslaget til rammeprogram har ligeledes til formål at skabe stabile flerårige rammebetingelser for foranstaltninger af enhver art på energiområdet. Der er endvidere behov for at tilvejebringe et klart retsgrundlag for alle disse aktioner. Rammeprogrammet skal efter Kommissionens opfattelse skabe bedre forudsætninger for en samordning mellem de enkelte særprogrammer og især sikre en bedre afstemning af disse energiaktioner med andre foranstaltninger, der med udgangspunkt i andre fællesskabspolitikker berører energispørgsmål, som f. eks. strukturfondene og programmerne for faglig bistand til tredjelande.
Forslaget om rammeprogrammet vil udgøre en af det britiske formandskabs højeste prioriteringer. De første reaktioner fra medlemsstaterne har været positive og jeg regner især med Deres støtte, således at vi i tide kan nå frem til en afgørelse om rammeprogrammet. Jeg håber, at De vil fortsætte med at støtte dette nye programs seriøse energipolitiske tiltag, der er baseret på en enhedsfilosofi.
Hr. formand, mine damer og herrer parlamentsmedlemmer, Kommissionen kan i høj grad støtte den beslutning, som betænkningen af hr. Scapagnini indeholder, for så vidt angår det generelle billede af energipolitikken og - foranstaltningerne. Afslutningsvis vil jeg gerne endnu en gang takke hr. Scapagnini for hans glimrende betænkning.

Spørgetid (Kommissionen)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er spørgetid til Kommissionen (B4-1002/97).
Før vi begynder, har Smith bedt om ordet til et spørgsmål vedr. dagsordenen.

Smith
Hr. formand, mit spørgsmål nr. 76 drejer sig om transport af atombrændsel. I min uskyldighed antog jeg, at dette spørgsmål ville blive besvaret af kommissionsmedlemmet med ansvar for transport, men jeg finder det opført under »Andre spørgsmål«. Hr. formand, vil de notere min bekymring herover og søge at finde en forklaring på, hvorfor dette spørgsmål ikke blev medtaget i det afsnit, der behandles af kommissionsmedlemmet med ansvar for transport?

Formanden
Smith, jeg forstår Deres bekymring, men som De allerede ved, er det Kommissionen, der træffer afgørelse om, hvilke kommissionsmedlemmer, der skal besvare de stillede spørgsmål. Det falder ikke inden for vores ansvarsområde. Under alle omstændigheder har ikke kun jeg mærket mig Deres ord, de vil figurere i forhandlingsreferatet, og vil have lige så stor betydning og værdi, som Deres udtalelser altid har.

Monti
Kommissionen er klar over, at direktiverne om de offentlige indkøb endnu ikke er gennemført tilfredsstillende af alle medlemsstaterne, og også over, at selvom de er gennemført, efterleves de ikke korrekt. Kommissionen har derfor i sin aktionsplan for det indre marked - der blev vedtaget i juni og som blev godkendt af Det Europæiske Råd i Amsterdam - opfordret medlemsstaterne til at vise deres politiske vilje ved at bringe denne situation til ophør og ved på den ene side at kræve et engagement i at fuldføre gennemførelsen og at meddele den præcise tidsplan derfor, og på den anden side at foreslå initiativer, der kan gøre efterlevelsen effektiv og få de gældende regler respekteret.
I den forbindelse og på grundlag af de beføjelser, der tilkommer den, har Kommissionen allerede indledt overtrædelsesprocedure i henhold til artikel 169 mod de medlemsstater enten for manglende gennemførelse af direktiverne eller for ikke at være i overensstemmelse med gennemførelsesforanstaltningerne eller endelig for ukorrekt gennemførelse af fællesskabsreglerne om offentlige indkøb. Kommissionen har endvidere allerede benyttet sig af nødproceduren i artikel 186 i Traktaten for at opnå midlertidige foranstaltninger over for en medlemsstat, hvis tilslagsmyndigheder havde nægtet at suspendere det offentlige indkøb i afventen af, at Kommissionen udtalte sig om de formodede overtrædelser.
Efter at direktiv 89/665 og 92/13 er trådt i kraft, har de økonomiske operatører muligheden for at iværksætte en ankeprocedure hos en national myndighed på grund af overtrædelse af fællesskabsreglerne vedrørende indkøb fra de indkøbende institutioners side.
Kommissionen vil i øvrigt gerne i denne forbindelse erindre om, at medlemsstaterne er ansvarlige for deres egne institutioners funktion, især kommunerne, og at en medlemsstat ikke kan fralægge sig de forpligtelser, der påligger den efter fællesskabsreglerne, ved at henvise til lokale eller regionale institutioners eventuelle forfatningsmæssige selvstændighed.
Hvad endelig angår mulige forbedringer for at nå frem til en bedre gennemførelse af fællesskabsreglerne på indkøbsområdet har Kommissionen iværksat en debat i sin grønbog og forventer om kort tid at vedtage en meddelelse, hvori den vil foreslå konkrete foranstaltninger både hvad angår fortolkning af de eksisterende regler og hvad angår eventuelle ændringer i lovgivningen.
Kommissionen understreger alligevel, at en effektiv kontrol af gennemførelsen af fællesskabsretten også kræver en styrkelse af den kontrol, som finder sted på nationalt plan. Derfor bør også medlemsstaterne leve op til deres ansvar på dette område.

Cars
Jeg vil takke kommissæren for svaret, som jeg syntes var udførligt og godt. Jeg vil også sige, at jeg sætter pris på den anmeldelse, som Kommissionen har indgivet mod forskellige lande, fordi de overtræder indkøbsordningen, inklusive den anmeldelse, som er rettet mod mig eget land, Sverige.
Lad mig blot tage en sag til op. Virksomheder bør jo selvfølgelig så vidt muligt anmelde det, når de ikke får deres ret i henhold til indkøbsordningen. Vi ved også, at de har svært ved at gøre det, fordi de så kan støde presumtive kunder, vigtige kunder. Derfor er der en idé om, at man burde oprette en form for licitationsombudsmænd, det vil sige nogen, som kunne tage imod disse anmeldelser og påtale det over for de kommuner og statslige myndigheder, som ikke følger bestemmelserne. Kender kommissiæren til dette? Jeg ved, at der arbejdes i Eurochambres med dette. Hvad er kommissærens grundindstilling til dette?

Monti
Tak for Deres tillægsspørgsmål. Jeg vil gerne først og fremmest understrege, at Kommissionen faktisk har iværksat et relevant antal overtrædelsesprocedurer over for medlemsstaterne.
Jeg vil også gerne sige, at mange overtrædelsesprocedurer netop skyldes meddelelser fra virksomhederne, og understrege, at i den meget brede debat, som er åbnet af grønbogen om offentlige indkøb, der omfatter mere end 300 bidrag, kommer det aspekt meget frem, som sigter på at gøre kommunikationen om ting, der ikke fungerer, stadig mere effektiv.
Jeg vil endelig erindre det ærede medlem om, at det allerede i dag er muligt for virksomheden, eller hvem der nu fremlægger anken, hvis de ønsker det, at være anonyme.

Wijsenbeek
Hr. Montis svar viser faktisk, at det, som han og spørgeren Cars siger, jo er og bliver et problem. Der er nemlig for mange undvigelsesmuligheder. Det behøver nemlig ved offentlige indkøb ikke at være sådan, at de ordregivende instanser, kommuner, myndigheder, og ofte sker det også inden for transporten, ganske vist ikke tager den billigste, men giver som undskyldning herfor: Ja, men det var den bedste. Så viser det sig altid, hr. Monti, alligevel at være nationale virksomheder, man foretrækker. Derfor bør ikke kun tillidspersonen, men efter min opfattelse også Kommissionen holde mere øje med det, for at det ikke kun fortsat er nationale virksomheder, som tildeles opgaven, men at der også finder en spredning sted over Fællesskabet. En rapportage fra Deres side ville hvad det angår være meget velkommen.

Monti
Hr. formand, dette er et af de vigtigste emner, når det gælder en effektiv fuldførelse af det indre marked, og netop derfor giver vi det den største opmærksomhed, som Parlamentet vil kunne konstatere, så snart Kommissionen i begyndelsen af 1998 præsenterer meddelelsen om den debat, der er affødt af grønbogen.
Hr. Wijsenbeek erindrer os om, at somme tider har indkøbsmyndighederne selv vanskeligheder. Fra dette synspunkt har forenklingsaspekterne, som tages i betragtning i grønbogen som et af de væsentlige elementer, deres betydning, og jeg kan ikke være uenig med den ærede spørger i, at det er ønskeligt fra det indre markeds synspunkt, at de offentlige indkøb i stadig højere grad fører til indkøb hos virksomheder i andre lande.
Dette sker i stadig højere grad, omend ikke endnu med den hyppighed, vi kunne ønske, og hele rækken af aktioner, der nævnes i grønbogen, vedrørende information, uddannelse og så videre, sigter netop på at gøre dette marked for offentlige indkøb, som endnu ikke er helt fælles, stadig mere integreret.

Rübig
Hr. kommissær Monti, er De vidende om, at arkitekter har særlige vanskeligheder i forbindelse med offentlige indkøb? Arkitekterne finder det vanskeligt at udvælge reelle data og mener, at der for en del offentlige licitationers vedkommende også i forbindelse med små projekter ofte indgår 400 til 500 spørgsmål, hvilket medfører en del problemer.

Monti
Dette er et særligt og vigtigt aspekt af en bredere problematik, og når det ikke drejer sig om store virksomheder eller generelt om virksomheder, men om selvstændige eller professionelle undersøgelser, er aspektet med informationens hårrørsvirkning endnu vigtigere.
Med dette mål for øje i de kommende aktioner vedrørende indkøb, dem, som - gentager jeg - følger efter den vellykkede debat om grønbogen, vil aspektet med den elektroniske information blive taget i betragtning og særligt understreget.
Netop i sidste uge havde vi i Bruxelles en meget stor konference med deltagere fra alle medlemsstaterne om elektronisk indkøb, som er et instrument til endnu bedre udbredelse af informationer på det vigtige indkøbsmarked.

Formanden
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 26.
Spørgsmål nr. 27 af Veronica Hardstaff (H-0906/97):
Om: Anvendelse af E111-formularerne i medlemsstaterne
Er Kommissionen bekendt med, at det er vanskeligt for EU-borgere i visse medlemsstater at opnå lægebehandling, når de anvender E111-formularen? Har læger i visse lande ret til at nægte at acceptere en gyldig E111-formular under påberåbelse af, at den skal fornys hvert år, når det ikke længere er tilfældet, og så opkræve et betragteligt gebyr for konsultation og medicin?

Flynn
Forordning nr. 1408/71 om sociale sikringsordninger for vandrende arbejdstagere sikrer, at en person, der opholder sig midlertidigt i en anden medlemsstat i Den Europæiske Union eller EØS end den stat, hvori vedkommende er forsikret, vil have ret til alle umiddelbart nødvendige naturalydelser, der er nødvendig af hensyn til vedkommendes sundhedstilstand, herunder akut lægehjælp. Disse ydelser gives på samme betingelser som for statsborgere i den pågældende stat.
I tilfælde af et sådant midlertidigt ophold bør vedkommende rekvirere en E111-formular inden afrejsen. Denne formular viser, at vedkommende er tilsluttet en social sikringsordning i en medlemsstat, og den skal overdrages til sygeforsikringsinstitutionen i opholdslandet. Denne institution får refunderet sine udgifter af institutionen i den kompetente stat. E111-formularen kan enten gælde for et begrænset tidsrum eller have en ubegrænset gyldighedsperiode. Det er op til den kompetente institution i den enkelte medlemsstat at afgøre dette i overensstemmelse med målsætningen i EF's regler om social tryghed for vandrende arbejdstagere, der søger at koordinere, ikke harmonisere, de nationale bestemmelser vedrørende sociale sikringsordninger. Det står imidlertid klart, at en gyldig E111-formular ikke kan afvises af en læge eller en institution i opholdslandet; og i tilfælde hvor Kommissionen har været involveret i sager med EU-borgere, der har haft vanskeligt ved at få lægehjælp med denne formular i hånden, har vi skredet hårdt ind for at få reglerne overholdt. Det skal imidlertid understreges, at millioner af turister hvert år bruger E111-formularen uden problemer.
Jeg vil endvidere gerne gøre opmærksom på, at det også er muligt for personer, der haft problemer med brugen af E111-formularen, at få refunderet deres udgifter direkte hos den kompetente institution. I dette tilfælde, hvor de selv er nødt til at betale for ekstraordinær medicinsk behandling, kan de først få deres udgifter refunderet, når de er vendt tilbage til det land, hvor de er sygeforsikret.

Hardstaff
 Jeg er helt overbevist om, at min vælgers E111-formular var i bedre forfatning end denne, der blev udstedt i 1990. Da han fremviste E111-formularen til en specialist på et hospital i Frankrig, rev denne formularen itu, og i stedet for at give patienten en vejledning om refusion af udgifterne, indgik specialisten en privat aftale om, at der skulle betales et gebyr. Efterfølgende kontaktede patienten både det britiske social- og sundhedsministerium og mig selv, og jeg og mit personale kontaktede social- og sundhedsministeriet, der foreslog, at jeg skulle tage sagen op her i Europa-Parlamentet for at sikre, at sådanne ting ikke sker, og at lægerne i alle medlemsstater bliver mindet om deres pligt til at rådgive de patienter, der opsøger dem, om muligheden for at få deres udgifter refunderet.

Flynn
Ganske kort. Det er meget beklageligt, at Deres vælger har haft sådanne problemer. De sagde ikke, om denne vælger til sidst fik sine udlæg refunderet, men De pointerede, at vi skal forsøge at forbedre systemet, og det tager jeg til mig. Selvfølgelig gjorde denne person det rigtige, da vedkommende kontaktede social- og sundhedsministeriet i sit hjemland for at få sit udlæg refunderet. Det bør ikke foregå på denne måde. Der blev begået en fejl i første omgang, da vedkommende ikke blev henvist til den rette institution. Men jeg vil bestemt se på muligheden for en bedre informering af alle berørte parter.

Truscott
Jeg vil gerne takke kommissæren for hans svar til fru Hardstaff. Men i fortsættelse af fru Hardstaffs spørgsmål, vil kommissæren så kommentere det faktum, at E111-formularen åbenbart ikke dækker alle lægeudgifter i en nødsituation. Nogle af mine vælgere er endt med en regning, selv efter at de har brugt E111formularen. Vil kommissæren derfor anbefale, at borgerne i Den Europæiske Union tegner en ekstra sygeforsikring, der dækker manglerne i E111-formularen, når de rejser rundt i Den Europæiske Union?

Flynn
Det er et interessant spørgsmål. Der er primært to muligheder for at få lægehjælp uden for ens hjemland. For det første har en person, der opholder sig midlertidigt uden for den kompetente medlemsstat, ret til alle nødvendige naturalydelser mod forevisning af E111-formularen. For det andet kan en person flytte til en anden medlemsstat for at få behandling, men vedkommende bør først få en godkendelse fra den kompetente behandlingsinstitution i form af en E112-formular for at få refunderet sine udgifter.
Domstolen er blevet bedt om at afgøre, om de gældende regler er forenelige med Traktatens bestemmelser om fri udveksling af varer og tjenesteydelser. Vi afventer Domstolens dom. Når vi har den, vil jeg bedre kunne besvare spørgsmålet fra hr. Truscott.

Formanden
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 28.
Spørgsmål nr 29 af James Fitzsimons (H-0921/97):
Om: Sikkert legetøj
På baggrund af den stigende bekymring over anvendelsen af PVC (Polyvinylchlorid) i legetøj, fordi PVC kan indeholde kemikalier, som det er farligt for børn at spise, og af, at visse medlemsstater allerede har foranlediget, at legetøj indeholdende PVC er fjernet fra butikkerne, bedes Kommissionen oplyse, om den vil undersøge sagen og eventuelt foreslå en europæisk løsning?

Flynn
Jeg vil gerne sige til hr. Fitzsimons, at Kommissionen er opmærksom på de spørgsmål, han har rejst. Den voksende bekymring, som hr. Fitzsimons omtaler, drejer sig om brugen af blød PVC i legetøj og børneplejeartikler som eksempelvis bideringe, og ikke om PVC i almindelighed. De omtalte kemikalier er nogle særlige blødgøringsmidler. De kaldes phtalater og bruges til blødgøring af PVC.
Kommissionen har reageret prompte på initiativerne fra visse medlemsstater, specielt fra de danske myndigheder, inden for rammerne af Fællesskabets hurtige alarmsystem. Disse initiativer berørte tre bideringe, der fremstilles i Kina, og det har gjort offentligheden og myndighederne over alt i Europa opmærksom på problemet. Ifølge den danske miljøstyrelse frigav disse bideringe phtalater i mængder, som var uantagelige for spædbørn
I oktober 1997 inviterede Kommissionen repræsentanter fra medlemsstaterne til et møde i det nødhjælpsudvalg, der tager sig af forbrugernes sundhed, for at diskutere spørgsmålet på grund af de potentielle følger for forbrugernes sundhed og sikkerhed. Man påpegede betydelige forskelle i kontrolmetoder og -betingelser, og der var generel enighed om et behov for harmoniserede prøveprotokoller. På grund af sagens uopsættelighed kontaktede man det Videnskabelige Udvalg for Toksikologi, der mødtes den 17. november i år. Udvalget besluttede at undersøge sagen yderligere, og den 8. december 1997 afholdt en arbejdsgruppe bestående af fremtrædende akademikere og forskere et første møde om phtalater med speciel fokus på børneplejeartikler. Resultaterne vil blive offentliggjort i første halvdel af 1998.
I mellemtiden er der forsket i disse stoffer med støtte fra flere af Kommissionens tjenestegrene. Mens man venter på resultatet fra ovennævnte arbejdsgruppe er man allerede i færd med at undersøge sagen med henblik på at indføre en europæisk løsning på dette område, sådan som hr. Fitzsimons efterlyste. De fleste af de involverede kemikalier er blandt de stoffer, der er identificeret som prioriteter under forordning nr. 793/93 om vurdering af og kontrol med risici i forbindelse med eksisterende stoffer. Det betyder, at risikovurderingerne i øjeblikket foretages af de medlemsstater, der er blevet udpeget som ordførere i denne sag, nemlig Nederlandene, Sverige og Norge, da forordning nr. 793/93 er relevant for EØS.
De første resultater af disse vurderinger ventes at foreligge inden for den nærmeste fremtid. Resultaterne af disse undersøgelser vil sætte Kommissionen i stand til at foreslå passende foranstaltninger på fællesskabsniveau til regulering af disse stoffer i legetøj og andre produkter.

Fitzsimons
Jeg takker kommissæren for svaret. Jeg er meget glad for den forskning, der finder sted i forbindelse med den aktuelle bekymring om legetøj. I medlemsstaterne er man meget berørte af, at Julen, der skulle være glædens tid, alt for ofte er tragediernes tid. Først inden for de seneste par dage har den europæiske forbrugersammenslutning European Consumers Association udsendt en meddelelse herom.
I fortsættelse af kommissærens indlæg, er Kommissionen så klar over, at meget PVC-holdigt legetøj allerede er taget ud af markedet i Spanien, Sverige og Italien? Set i lyset af den aktuelle situation, vil kommissæren så sørge for, at der fastsættes nogle grundregler vedrørende fremstilling og salg af sådant legetøj? Vil han ligeledes sikre, at alle andre medlemsstater fjerner sådant legetøj fra hylderne inden Jul?

Flynn
Som svar på spørgsmålet fra hr. Fitzsimons vil jeg gerne sige, at Kommissionen er opmærksom på, at legetøjsdistributører i flere medlemsstater frivilligt har trukket denne type legetøj tilbage. I øjeblikket har medlemsstaterne ikke indført generelle forbud.
Hvad angår netop denne distributør, så er man blevet enige om en frivillig tilbagetrækning af legetøj fra de markeder, hvor det er blevet anfægtet. Kommissionen og medlemsstaterne afventer resultatet og udtalelsen fra Det Videnskabelige Udvalg, inden den træffer passende foranstaltninger til begrænsning af brugen af blød PVC i legetøj. Der er brug for en harmonisering af prøvemetoderne, og det overvejer arbejdsgruppen i øjeblikket. Der vil blive gjort en indsats, så snart de nødvendige oplysninger foreligger.

Schmid
Hr. kommissær, jeg har visse vanskeligheder med Deres redegørelse. Der blev fastsat bestemmelser om sikkert legetøj i et direktiv fra 1988, hvori det fastsættes, at Kommissionen inden 1989 skal sørge for, at de tekniske normer, der er nødvendige for at garantere, at legetøj er sikkert, udstedes. Jeg spørger Dem, hvorfor Kommissionen først for to år siden gav CEN ordre til at udstede grænseværdier for organiske kemiske stoffer og for - og det er dét, vi taler om nu - blødgørere? Og hvorfor er det endnu ikke færdigt efter to års forløb?

Flynn
Jeg tror, der er tale om en misforståelse, for det, vi talte om...

Formanden
Flynn, det skyldes ikke, at jeg er ordstyrer. Men grundet Deres kendskab til forespørgerens sprog, svarer De med det samme, medens jeg, som ikke er polyglot, lytter til tolkenes fremragende arbejde. Derfor er der et lille hul mellem slutningen af spørgsmålet og Deres svar.
Ordet er Deres.

Flynn
Jeg tager Deres ord til mig, hr. formand.
Der må ikke være nogen misforståelser. Det vi her taler om, er spørgsmålet om blødgøringsmidler i PVC-legetøj. Hvad angår det stykke papir, jeg har her, så taler vi om det faktum, at denne gruppe er oprettet specielt for at tage sig af de indkomne klager. Sagen vil blive behandlet, så snart vi har modtaget en udtalelse. Men klagerne er allerede blevet behandlet i det omfang, at importøren eller distributøren har trukket produktet tilbage, således at der ikke er nogen fare. Hvad angår de medlemsstater, hvor legetøjet er blevet anfægtet, har De helt ret, for der er forskelle i kontrolprocedurerne. Arbejdsgruppen er netop blevet nedsat med henblik på at harmonisere kontrolprocedurerne.

Formanden
Flynn, jeg tror Martin vil stille Dem et tillægsspørgsmål.

Martin, David
Det er meget opmuntrende, at Kommissionen har truffet disse forholdsregler. Jeg gad vide, om den er gået langt nok. Faktum er, at det stadig er lovligt at sælge dette produkt i 12 af de 15 medlemsstater. Jeg kan godt forstå, at der er brug for videnskabelige beviser, men i USA ville man starte med at trække produktet ud af markedet, og hvis det så blev videnskabeligt bevist, at produktet var sikkert, så ville man lade det komme ind på markedet igen. Vi lader imidlertid dette tvivlsomme produkt blive på markedet. Mon ikke vi bør træffe foranstaltninger for at fjerne det fra markedet? Vi kan så senere lade det komme ind på markedet igen, hvis det bliver videnskabeligt bevist, at det er sikkert.

Flynn
Jeg er blevet informeret om, at Kommissionen ikke har den juridiske magt til at gøre dette i den nuværende situation, og at en standardisering er på vej, men at den ikke vil være klar før år 2002. På grund af det, De nævnte tidligere, og fordi man ikke kan blive enige om at lave kontrolprocedurerne ens, så kommer det til at tage noget tid. Jeg vil informere den pågældende kommissær om sagen og fremføre Deres synspunkt.

Formanden
Klokken er 18.03. På foranledning af Europa-Parlamentets formand tilkendegiver Parlamentet i dette øjeblik i værelse 5 i IPE II dets medfølelse med terrorismens ofre i anledning af tilstedeværelsen af familiemedlemmer til byrådsmedlem, Miguel Ángel Blanco, der blev myrdet af ETA.
Det må ikke forbigå Deres opmærksomhed. Jeg ville gerne deltage, og jeg er sikker på, at De føler det samme, men at arbejde her i Parlamentet er også en solidaritetskendegivelse, for terroristernes ønske, totalitære fascister som de er, er at ødelægge demokratiet, og derfor viser vi vores sympati ved at fortsætte arbejdet i de demokratiske institutioner, idet vi samtidig lader dem forstå, at de måske nok kan myrde demokrater på nedrig vis, men at de ikke kan slå demokratiet ihjel.

Formanden
Da følgende spørgsmål vedrører samme emne, vil vi under ét behandle spørgsmål nr. 30, 31 og 32.
Spørgsmål nr 30 af Hugh McMahon (H-0872/97):
Om: Fjernelse af aldersgrænser fra Kommissionens stillingsannoncer
Jeg glæder mig over kommissærens nylige meddelelse i en BBC-radioudsendelse om, at han har til hensigt at fjerne enhver henvisning til aldersgrænser i Kommissionens stillingsannoncer. Dette er et meget velkomment skridt, der fuldt ud afspejler betydningen af lige muligheder, som fastsat i Amsterdam-traktatens artikel 6 A.
Kan kommissæren oplyse, hvornår han vil forlægge sit forslag for Kommissionen, hvornår det vil blive officiel politik, samt om dette, som antydet i radioudsendelsen, vil ske inden næste ansættelsesrunde i 1998? Spørgsmål nr. 31 af Bryan Cassidy (H-0875/97):
Om: Lige muligheder for ældre arbejdstagere ved ansættelse i Europa-Kommissionen
Beretninger om Kommissionens seneste ændring af synspunkt med hensyn til planer om at afskaffe aldersgrænser i stillingsopslag til Europa-Kommissionen må bifaldes på det varmeste, og vi ser frem til, at denne politik træder i kraft i 1998.
Vil Kommissionen inden for rammerne af det interinstitutionelle samarbejde med hensyn til optagelsesprøver for EU-ansættelse tilskynde andre EU-institutioner til at følge dens eksempel, når først dette bliver officiel kommissionspolitik?Spørgsmål nr. 32 af Elly Plooij-van Gorsel (H-0937/97):
Om: EU's indsats for at fjerne aldersgrænser i forbindelse med ansættelse
Kommissionens bekendtgørelse for nylig om, at den vil fjerne alle aldersgrænser i sine stillingsopslag følger i kølvandet på offentliggørelsen for nylig af et lovforslag i Nederlandene om forbud mod enhver angivelse af alder i stillingsannoncer.
Forventer Kommissionen sagsanlæg mod andre institutioner med hjemmel i Amsterdam-traktatens ikke-diskrimineringsbestemmelser og den nationale lovgivning om forbud mod aldersgrænser f.eks. i Nederlandene, hvis de fortsætter med at fastsætte aldersgrænser i forbindelse med ansættelse?
Liikanen
Hr. formand, i januar næste år indleder jeg forhandlinger om forslaget for at fjerne aldersgrænsen i Kommissionens rekrutteringsannoncer. Hvis Kommissionen godkender forslaget, vil aldersgrænserne være fjernet i de nye annoncer.
Hvad angår andre virkeorganers aktuelle eller kommende praksis, er der iværksat diskussioner med dem under de normale samarbejdsrammer. Derfor vil jeg ikke fremlægge nogle vurderinger om eventuelle kommende forholdsregler eller retlige forhold vedrørende dem.

McMahon
Jeg takker kommissæren, fordi han har taget sagen op og har handlet hurtigt og effektivt.
Jeg vil gerne gøre kommissæren opmærksom på, at han i debatten med de andre institutioner kunne overveje at påpege, at de skal forsøge at leve op til Amsterdam-traktatens ånd og praksis, specielt hvad angår diskriminering i beskæftigelse. Jeg taler specielt om den institution, som vi er medlemmer af, fordi det er en af de værste til at bevare den arkaiske ældrediskriminerende praksis på beskæftigelsesområdet. Vil kommissæren benytte lejligheden til i de igangværende diskussioner - og vi ved, at det er en delikat sag - at nævne, at alle Fællesskabets institutioner ifølge Amsterdam-traktatens ånd skal foregå Fællesskabets borgere med et godt eksempel?

Liikanen
Vi har informeret de andre institutioner, herunder Europa-Parlamentet, om vores intentioner. De har måske også mulighed for at give udtryk for deres synspunkter vedrørende denne procedure.
Under de forberedende diskussioner er vi i Kommissionen nået til den konklusion, at enhver aldersgrænse i forbindelse med stillingsannoncer vil være upassende set i lyset af ånden i Amsterdam-traktaten. Samtidig er vi naturligvis nødt til at have en god aldersstruktur, så der vil fremover blive ansat unge mennesker. Der vil være nogle ældre mennesker, men der vil ikke være nogen aldersgrænse for ansøgerne.

Cassidy
Jeg ønsker også at takke kommissæren for de meget opmuntrende nyheder, han har givet os her i eftermiddag. Nu skal vi imidlertid ikke sælge skindet, før bjørnen er skudt, og en anbefaling til Kommissionen betyder ikke nødvendigvis, at Kommissionen som helhed vil acceptere den.
For det første vil jeg gerne bede kommissæren om hans vurdering af chancerne for at få det igennem hos Kommissionen, og for det andet, hvad sker der så? Betyder det, at der skal være en revision af vedtægten for tjenestemænd, der er fælles for alle institutionerne?

Liikanen
Hvis jeg havde forventet kun at have en lille chance, så ville jeg ikke have forkyndt min hensigt her.
Hvad angår den juridiske side, så er vi ikke forpligtet til at anvende aldersgrænser ifølge vedtægten for tjenestemænd, så den er der ingen grund til at ændre. Når der slås nye stillinger op, skal man imidlertid benytte de normale procedurer med de blandede udvalg. Af den grund havde vi i sidste uge politiske høringer med personaleorganisationerne om sagen. Vi har givet dem yderligere oplysninger.
Hvis alt går som planlagt, forventer jeg, at vi vil forsøge at træffe den første afgørelse i januar, hvilket betyder, at vi vil afskaffe aldersgrænserne, samt at vi umiddelbart derefter vil offentliggøre nye optagelsesprøver for tjenestemænd, så vi ikke bliver hængende på de generelle beslutninger men går direkte videre til den næste optagelsesprøve for tjenestemænd til EU uden aldersgrænser, hvilket i givet fald vil ske i 1998.

Plooij-Van Gorsel
Parlamentet har i den forløbne tid gjort sig særlig store bestræbelser for at få ikke-diskriminering på grund af alder optaget i Amsterdam-traktaten. Det er også lykkedes. Jeg er derfor glad for, at Nederlandene som det første land allerede har gennemført denne regel. Jeg er naturligvis også glad for Kommissionens beslutning om ikke længere at fastsætte nogen aldersgrænser i sine stillingsannoncer. Men jeg vil gerne lige knytte en bemærkning til, hvordan De nu vil kontrollere dette. Vil Kommissionen være rede til en gang om året at give Parlamentet en oversigt over den faktiske ansættelsespolitik, således at vi også kan se, hvilken alder de mennesker, som er ansat, har? For det andet sagde De: Parlamentet kan De selv klare. Jeg kan sige Dem, at vi allerede forskellige gange har talt med formanden og generalsekretæren, men Parlamentet er meget konservativt med hensyn hertil. Jeg tror, at det har at gøre med Parlamentets alder.

Liikanen
Hr. formand, ved Kommissionens arbejdsfordeling har jeg ansvaret for rekruttering af personale. Mit ansvarsområde omfatter alle beslutninger om samtlige rekrutteringssager. Efter der er taget en beslutning om at fjerne aldersgrænsen, er jeg ansvarlig for det og fører kontrol med det. Derefter anvendes der ikke aldersbegrænsninger. Men hvis I så derefter gerne vil se en liste over de situationer, hvor aldersgrænser beslutningsstridigt er anvendt, vil jeg gerne udarbejde den, men det bliver en meget kort liste. Den er nemlig tom.

Formanden
Plooij-van Gorsel har ordet til et procedurespørgsmål.

Plooij-Van Gorsel
Hr. formand, det forekommer mig, og det er virkelig en bemærkning til forretningsordenen, at et spørgsmål skal besvares. Mit spørgsmål er absolut ikke besvaret.

Formanden
Plooij-van Gorsels mening er agtværdig, men jeg bør nu følge forretningsordenen og give ordet til Truscott, som har et tillægsspørgsmål. Liikanen, De kan frit svare Truscott.

Truscott
Jeg vil gerne takke kommissæren for hans svar. Vil han sammen med mig opfordre alle EU-institutioner til at underkaste sig ånden i udkastet til en Amsterdam-traktat om ikke at diskriminere på grund af alder? I lyset heraf, har han så en måldato for en gradvis fjernelse af aldersgrænser i alle EU-institutioner?

Liikanen
Hr. formand, undskyld, jeg misforstod spørgsmålet. Ja, vi er parate til eventuelt årligt generelt at informere om alderen på de rekrutterede personer. Det er intet problem. Hvad angår Amsterdam-traktaten, er den på samme måde bindende for os alle. Men jeg nægter gerne at kommentere rekrutteringspolitikken hos andre institutter. Jeg er ansvarlig for, hvad Kommissionen foretager sig, og I har ret til at holde øje med det. Hvad der sker hos andre institutter, er det juridisk lidt mere kompliceret for mig at tage stilling til.

Formanden
Spørgsmål nr. 33 af Jonas Sjöstedt (H-0895/97):
Om: Konsekvenserne for medlemsstaterne af Europa-Parlamentets førstebehandling af 1998-budgettet
Europa-Parlamentets førstebehandling af 1998-budgettet indebærer en forhøjelse af betalingsbevillingerne med ECU 1, 7 milliarder i forhold til Rådets førstebehandling. For visse medlemsstater vil denne forhøjelse medføre betydelige omkostninger for statskassen i form af øgede udgifter til medlemskabet. For andre indebærer forhøjelsen flere tilbageføringer til deres eget land f.eks. i form at strukturstøtte.
Kommissionen bedes redegøre for de økonomiske konsekvenser for medlemsstaterne af Europa-Parlamentets førstebehandling. Hvilke lande vinder, og hvilke lande taber på Europa-Parlamentets budgetforslag?

Liikanen
Jeg takker hr. Sjöstedt for et vigtigt spørgsmål. Under første behandling af budgettet for 1998 i Europa-Parlamentet blev bevillingerne forhøjet med ECU 1, 7 milliarder. Bevillingerne er ment til at dække ekstraomkostninger, som gavner både medlemslandene og tredjelande. Medlemslandene skal dog også finansiere alle disse ekstra bevillinger.
Spørgeren beder Kommissionen om at opgøre den kommende nettofortjeneste fra disse ekstraforhøjelser for medlemslandene. Kommissionen har ofte redegjort for sit synspunkt om, at det ikke er muligt entydigt at måle medlemslandenes fordele ved at være medlem i Unionen. Fordelene er mere end der kan ses af bogføringen. For eksempel er påvirkninger fra frigørelse af handelen på den økonomiske vækst og velfærden i hvert land umulige at måle nøjagtigt. Det er lige så svært at vurdere påvirkninger fra det indre marked på væksten eller den økonomiske betydning af de til medlemskabet forberedende strategier for et land.
Ordfører Jacques Santer har den 13. oktober i år i Ecofin-rådet fremlagt et dokument, som behandler dette problem. Dokumentet er nu tilgængeligt på Internets Europa-hjemmesider på alle fælleskabets elleve officielle sprog. Jeg konstaterer, at ekstraudgifter og deres finansiering foreslået af Europa-Parlamentet indebærer det samme defineringsproblem for juste retour , retfærdig feedback, som også budgettet har, det er fortolkningsspørgsmål. Således anser Kommissionen, at det ikke er passende at fremlægge detaljerede vurderinger derom.

Sjöstedt
Jeg takker kommissæren for det venlige svar. Jeg lover at læse det dokumentet, som Kommissionens formand Santer har udarbejdet, og som findes på Internet. Jeg mente imidlertid, at du, som har så godt greb om budgettet - det ved jeg nemlig, at du har, du ved, hvor pengene kommer fra og hvor de går hen - måske i det mindste kan give et lille fingerpeg om hovedretningerne.

Liikanen
Hr. formand, ekstrabevillinger foreslået af Parlamentet kommer på områder som europæiske beskæftigelsesinitiativer eller Sokrates-programmet. De er anliggender, som har en stor betydning for beskæftigelsen eller ungdomsudvekslingen i hele Europa. Jeg kommer ikke gerne med vurderinger om, hvilke medlemslande de mest eller mindst gavner. Jeg tror, at alle høster nytte af dem. Men selvfølgelig har hvert medlemsland, og også Parlamentet, en ret til fremlægge sine egne vurderinger.

Cornelissen
Det vil være kommissæren bekendt, at der i Nederlandene er en levende diskussion i gang om spørgsmålet, i hvilken grad Nederlandene er en såkaldt "nettobetaler«. Mit spørgsmål til kommissæren lyder: Hvornår kan alle relevante tal oplyses, således at diskussionen i hvert fald kan føres på grundlag af reelle tal?

Liikanen
Hr. formand, dokumentet, som afleveredes til Ecofin-rådet og som nu er tilgængeligt for alle, udtrykker vores vurdering af, i hvilket omfang midlerne fra strukturfonde eller landbrugsfonde er fordelt mellem landene. Desuden oplyser det også om, i hvilket omfang disse lande har betalt Kommissionen på basis af merværdiafgift- eller nationalproduktressoucer og i hvilket omfang der er kommet traditionelle ressourcer fra disse lande, det vil sige toldafgifter. Et sådant dokument er tilgængeligt for alle, og ud fra det kan man foretage sine egne vurderinger.
Men jeg fremhæver, at sagen er kompliceret for eksempel på grund af alle disse eksterne programmer. For eksempel nu, når vi forbereder os til udvidelsen, kommer vi til at investere en del for at løfte økonomierne i Mellemog Øst-Europa. For Europa betyder det højere sikkerhed og bedre velfærd i fremtiden. Europæiske foretagender deltager i disse projekter, men det er enormt svært at beregne, hvilket land der netto får mest eller mindst ud af det. Men som jeg sagde, for strukturfonde og landbrugsfonde findes disse oplysninger i det nævnte, for jer tilgængelige dokument.

Wibe
Jeg ville gerne sige til kommissæren, at det, jeg tror Sjöstedt og også Cornelissen er ude efter, ikke er et mål for disse indirekte effekter, som naturligvis altid bliver konsekvensen af alting, men at det, man vil have, simpelthen er en solid statistisk grund med hensyn til de eksakte finansielle ind- og udbetalinger. En sådan må jo rimeligvis findes. Vi har naturligvis indbetalinger, som helt klart kommer fra forskellige lande. Desuden er det sådan, at hver budgetpost selvfølgelig har en destination i et specielt land. Denne enkle opdeling, det vil sige efter den direkte finansielle destination, må jo kunne laves både for så vidt angår EU's samlede budget og, i dette tilfælde, for så vidt angår de stigninger, som Parlamentet har foreslået. Jeg er også enig med Cornelissen i, at det er ønskeligt, at den store diskussion, der er i gang rundt om i vores lande i Unionen, kan baseres på et meget velordnet statistisk grundlag.

Liikanen
Hr. formand, som sagt findes sådanne oplysninger for landbruget og strukturfonde i et for alle tilgængeligt dokument omdelt af Kommissionen. I budgettet optager andelen af disse over 80 %. Når man kommer til områder med eksterne forhold og administrationen, kompliceres sagen betydeligt. Ved den interne politik er der også nogle fortolkningsspørgsmål.
Men jeg fortæller også, hvorfor sagen ikke er så simpel på udgiftssiden. For eksempel når vi udbetaler fra landbrugets garantifonde, kan et eksportfirma ofte ligge for eksempel i Belgien, og eksportvarerne er landbrugsprodukter dyrket i Frankrig eller Holland. Derfor kan cifrene ikke blive helt nøjagtige.
Et andet eksempel er, at vi ofte i vores fælleskabsprogrammer kræver, at projektet skal omfatte et firma eller forskningsinstitut fra mindst tre medlemslande. Men kontoen, som midlerne overføres på, etableres kun i ét land.
Helt nøjagtige oplysninger herom kan aldrig gives. Men en retningsgivende oplysning er dog, at vi kan oplyse helt præcist, hvor meget medlemslandene betaler til fællesskabet, og hvor meget strukturfonde og hvert medlemsland får og hvor meget der udbetales fra landbrugets garantifonde, skønt en del af det kan overføres til andre lande

Formanden
Mange tak, Liikanen.
Van Putten har ordet til et procedurespørgsmål.

Van Putten
Hr. formand, jeg vil lige undskylde, at jeg blev forsinket og derved kom lidt for sent til svaret på mit spørgsmål. Jeg vil gerne beklage det.

Formanden
Tak, van Putten, men forsædet havde allerede modtaget Deres undskyldning, og vi er klar over, hvor travlt beskæftiget medlemmerne er under plenarmøderne. I Deres tilfælde er forsædet dog overbevist om, at De arbejder meget hårdt.

Kinnock, Neil
I 1985-forordningen fastsættes fællesskabsregler for køre- og hviletid, og ifølge artikel 4, stk. 2 i denne forordning er passagerkøretøjer med plads til 9 eller færre personer inklusive chaufføren undtaget fra bestemmelserne vedrørende køretid og hviletid, som kontrolleres ved hjælp af fartskrivere. Ifølge Artikel 13, stk. a i denne forordning er det muligt at have nationale undtagelser, hvor medlemsstaterne kan give tilladelse til, at passagerkøretøjer med plads til 17 personer fritages fra køre/hviletidsbestemmelserne. I Det Forenede Kongerige har man benyttet sig af denne nationale undtagelsesbestemmelse vedrørende minibusser.
De britiske regler er en undtagelse inden for EU. Der er imidlertid ikke tale om manglende overholdelse af fællesskabsretten, da andre medlemsstater har besluttet ikke at benytte undtagelsesbestemmelsen for minibusser. Det betyder imidlertid, at de britiske minibusser kun har glæde af undtagelsen, så længe de holder sig inden for Det Forenede Kongeriges grænser.
Opretholdelsen af en høj trafiksikkerhed og implementeringen af køre-/hviletidsbestemmelserne har særlig betydning for den internationale passagertrafik, som normalt omfatter kørsel over relativt lange distancer. Kommissionen agter derfor ikke at foreslå yderligere undtagelser fra kravene om at udstyre minibusser med fartskrivere.

Truscott
Jeg vil gerne takke hr. Kinnock for hans fyldestgørende svar. Jeg vil bestemt give det videre til en gruppe velgørenhedsarbejdere, der forsøger at organisere en tur til Den Europæiske Union.
Jeg har følgende opfølgende spørgsmål: Mener hr. Kinnock, at denne nationale undtagelse er lidet formålstjenlig, og vil han som følge heraf personligt anbefale britiske producenter at installere fartskrivere som en selvfølge i Det Forenede Kongerige? Det ville gøre en ende på disse problemer.

Kinnock, Neil
 Hr. formand, jeg beklager, hvis jeg bryder for hurtigt ind; jeg er vant til Westminster-måden, hvor man svarer øjeblikkeligt på et spørgsmål.
Jeg forstår det problem, som det ærede medlem nævner. Jeg må imidlertid sige, at ordningerne vedrørende installation af fartskrivere og overholdelse af køretidsbestemmelser med videre ikke har givet anledning til problemer i andre medlemsstater. Det er selvfølgelig op til den britiske regering at afgøre, hvorvidt man ønsker at ophøre med at benytte undtagelsesbestemmelsen for at komme i fuld overensstemmelse med loven. Hvis man gjorde det, ville man løse problemerne i forbindelse med rejser i minibusser fra Det Forenede Kongerige til resten af Den Europæiske Union.

Formanden
Tak, Kinnock, men jeg minder Dem om, at De i Underhuset kun arbejder på ét sprog, og at vi arbejder på 11 forskellige sprog her.
Spørgsmål nr. 35 af Tommy Waidelich (H-0774/97):
Om: Kommissionsdokumentet om trafiksikkerhed
I Sverige drøftes en ny indfaldsvinkel til arbejdet inden for trafiksikkerhed. Det fremhæves bl.a., at ansvaret for trafiksikkerheden skal deles mellem trafikanterne og de ansvarlige for udformning og drift af vejtransportsystemet. Det er også vigtigt, at bestræbelserne koordineres på lokalt, nationalt og europæisk plan.
I den anledning bedes Kommissionen oplyse, hvor mange mennesker der i det seneste år er dræbt eller alvorligt såret i trafikulykker i Sverige og det øvrige EU samt hvilke samfundsmæssige omkostninger disse trafikdrab medfører i Sverige. Agter Kommissionen at vedtage de nødvendige initiativer for at nedbringe antallet af dræbte og alvorligt sårede i trafikken i medlemsstaterne?

Kinnock, Neil
Jeg takker for spørgsmålet fra det ærede medlem.
I Sverige har man en relativt god statistik vedrørende trafiksikkerhed, og det procentuelle antal tilskadekomne og døde ligger under gennemsnittet for Den Europæiske Union. Som den svenske regering har sagt gentagne gange, er der ingen grund til selvtilfredshed, når der for eksempel i 1994 var 560 døde og 21.083 sårede som følge af trafikulykker i Sverige. Den svenske minister fru Uusmann og hendes kolleger skal have ros for deres seneste indsats, som det ærede medlem nævner i sit spørgsmål.
Kommissionen har beregnet, at de direkte omkostninger som følge af trafikulykker, baseret på omkostninger til politi, læge- og nødhjælp, reparationer af køretøjer og de økonomiske tab som følge af dødsfald løber op i ECU 45 milliarder i hele Fællesskabet. Når man deler dette tal med de 45.000 dødsulykker pr. år som følge af trafikulykker, giver det en gennemsnitlig omkostning på ECU en million pr. dødsfald.
I sin meddelelse fra april om fremme af trafiksikkerheden i Den Europæiske Union, havde Kommissionen udarbejdet en detaljeret oversigt over dens planer om at bygge videre på det første handlingsprogram, der løb fra 1993 til 1996.
Kommissionen vil koncentrere sine bestræbelser på at øge trafiksikkerheden på tre områder. Det første indsatsområde drejer sig om indsamling og udbredelse af oplysninger for at finde frem til særlige træk ved ulykker og hjælpe med at udvikle politiske prioriteter. Dernæst drejer det sig om at iværksætte og støtte foranstaltninger til hindring af ulykker med vægt på den menneskelige faktor og dennes betydning for trafikmiljøet. For det tredje ønsker Kommissionen at iværksætte og støtte foranstaltninger, der kan mildne følgerne af ulykker, når de opstår.
Hvor det er muligt, vil vi naturligvis fremme overførslen af god praksis, og vi vil samarbejde med nationale og lokale myndigheder, politistyrker, producenter og chaufførorganisationer.

Waidelich
Jeg vil gerne takke kommissæren for svaret. Jeg synes, at den strategi, Kommissionen nu fremlægger, er meget klog på mange måder. Jeg tror også, at den kan blive en støtte i det trafiksikkerhedsarbejde, der nu er i gang i de forskellige medlemslande. Netop som kommissæren sagde, er det jo sådan, at selvom antallet af ulykker i Sverige er faldet, så er der fortsat en stor ambition om at forbedre trafiksikkerheden. Visionen er at nå nul kvæstede og nul dræbte på et år.
Jeg synes frem for alt, at lønsomhedsberegningerne, som Kommissionen fremhæver, er en meget positiv ny måde at arbejde på, at man simpelthen i større udstrækning motiverer arbejdet med lønsomhedsberegninger når det gælder trafiksikkerhedsindgreb. Som kommissæren netop sagde, tager man da omkostningerne ved ulykkerne op. På den måde kan vi også motivere indsatserne på en økonomisk måde.
Sidst vil jeg blot stille et tillægsspørgsmål: Tror kommissæren, at der til næste år vil blive taget nogle flere konkrete initiativer ud fra dette program? Jeg tænker blandt andet på direktiver om køretøjssikkerhed og så videre.

Formanden
Tak, Waidelich.
Kinnock, De har ordet til at svare i Europa-Parlamentets forsamling, ikke i Underhuset.

Kinnock, Neil
Hr. formand, det kan godt være, at de kun har ét sprog i Underhuset, men der er imidlertid en række tilfældigheder, som undertiden vanskeliggør forståelsen. Her ser jeg naturligvis bort fra de politiske grunde til manglende forståelse.
Jeg vil gerne sige til hr. Waidelich, at jeg er glad for kommentarerne i forbindelse med tillægsspørgsmålet. Kommissionen skal tage stilling til yderligere initiativer, ikke mindst opfølgningen på et forslag, der senest blev fremsat sidst i firserne om at søge at sikre en ensartet lavere tilladelig alkoholgrænse hos bilister. Jeg finder det passende at gøre særligt opmærksom på dette på denne tid af året. Antallet af trafikulykker er ikke blot ofte større ved jule- og nytårstide, men ulykkerne er ofte særligt tragiske.
Alle bestræbelser på at mindske antallet af trafikulykker er naturligvis umagen værd, ikke blot på grund af de enorme besparelser, men først og fremmest fordi ethvert sparet liv er en tragedie mindre, ikke kun for den familie, der mister en af sine kære, men naturligvis også for de personer, der har ansvaret for, at andre mennesker dør eller kommer til skade. Jeg vil blot benytte lejligheden til, i forbindelse med det ærede medlems spørgsmål at opfordre alle i Unionen til at undgå at køre bil i spirituspåvirket tilstand og til at udvise særlig forsigtighed, specielt i vintervejret, i bestræbelserne på at spare liv og undgå tragedier.

Lindqvist
Jeg er også interesseret i dette spørgsmål. Jeg synes, at svaret fra kommissæren er godt med hensyn til de generelle indsatser, som EU og Kommissionen kan gøre, f.eks. at informere og indsamle fakta. Det er måske lidt vel overdrevet at tro, at Kommissionen skal fremlægge en samlet rapport for at undgå skader i de enkelte medlemslande.
Jeg har et tillægsspørgsmål. Dette synes mest at dreje sig om veje. Det ville være meget interessant at vide, hvilke trafiktyper, som, ud fra det vi nu diskuterer, er mere sikre og mindre sikre, frem for alt hvilke der er sikre, så vi, som kan stimulere trafikindsatser, satser på den rigtige trafiktype. Er det muligt at få et nogenlunde tilfredsstillende svar på det spørgsmål?

Kinnock, Neil
Jeg takker for spørgsmålet fra det ærede medlem. Det giver mig mulighed for at understrege, at vi i forbindelse med de føromtalte undersøgelser af den menneskelige faktor i forbindelse med ulykker og berøringsfladen med miljøet også vil se nærmere på de forskellige infrastrukturformers betydning for ulykkesrisikoen. Den traditionelle fremgangsmåde med at foretage målinger og vurderinger af denne art er mangelfuld, simpelthen fordi der ikke tages højde for visse omstændigheder. En forbedret vej kan for eksempel være medvirkende til at forhindre ulykker. Den kan imidlertid også medvirke til at øge hastigheden, hvilket gør ulykkerne alvorligere. Vi forsøger derfor i vores arbejde at skelne mellem de generelle definitioner, der kan hjælpe de lokale og nationale myndigheder med at tilpasse infrastrukturen, så man bedst muligt fremmer sikkerheden for vejtrafik. Jeg håber, at det ærede medlem som andre ikke blot vil søge at udnytte de oplysninger, som vi kan fremskaffe, men at han vil sørge for at få dem implementeret på lokalt plan.

Formanden
Spørgsmål nr. 36 af Florus Wijsenbeek (H-0785/97):
Om: Direkte togforbindelse mellem Nederlandene og Polen
Har Kommissionen kendskab til forlydender om, at den direkte godstogforbindelse mellem Nederlandene og Polen, som drives af Poltrein BV, indstilles på grund af manglende samarbejdsvilje og bureaukratiske chikaneringer fra polsk side?
Er Kommissionen rede til at træffe foranstaltninger for at sikre videreførelsen af dette bidrag til omlægning fra vejtransport til jernbanetransport?

Kinnock, Neil
Kommissionen er opmærksom på de problemer, som det ærede medlem nævner i sit spørgsmål, og som Poltrein har haft i forbindelse med forsøget på at udvikle intermodal pendulkørsel mellem Almelo i Nederlandene og Poznan i Polen. Det er imidlertid ikke korrekt, at godstogsforbindelsen er indstillet. Godstogene vil faktisk fortsat køre to gange ugentligt. Nogle af Poltreins problemer har været af økonomisk art. Det separate driftsselskab oplyste for nylig Kommissionen om, at det forhandler om en mulig fusion. En konsekvens af en sådan fusion ville være en ændring af forbindelsen, så den kører fra Rotterdam til Lódz i Polen, hvilket skulle medvirke til at gøre den mere kommercielt levedygtig.
Operatøren har også oplyst Kommissionen om et antal driftsproblemer på grund af toldprocedurer i Polen samt problemerne med Republikken Polens jernbaner og jernbaneselskaber i Den Europæiske Union. Kommissionen agter at tage disse problemer op, hvor det måtte være passende, i de relevante underudvalg til Fællesskabets udvalg for EØF-Polen, med henblik på at løse dem og forsøge at forbedre sådanne tjenestetypers levedygtighed, hvilket kan være potentielt meget værdifuldt.

Wijsenbeek
Jeg henviser kommissæren til - dette kan være et spørgsmål om oversættelse - at der i mit spørgsmål på nederlandsk står "zouden moeten staken«, altså vil med tiden være nødt til at indstille togforbindelsen. Der står altså ikke, at den allerede er indstillet. Men, hr. kommissær, jeg er Dem meget taknemlig for Deres svar og for, at De vil tage spørgsmålet op i drøftelserne med Polen. Men jeg gør dog opmærksom på, at hvis der fortsættes på denne måde, hvor toget er overordentligt langt og meget ofte standser, navnlig på grund af lange grænseprocedurer og på grund af vedvarende lukninger af grænseposter, så bliver det alt sammen ikke nogen succes med jernbanetransport til Østeuropa, og efter Polen ligger SNG. Tværtimod vinder vejtransporten netop ekstra styrke, og det vil også være kommissæren bekendt, at den polske og den ungarske vejtransport øges overordentlig hurtigt; det er således helt i strid med, hvad kommissæren vil. Vil han foruden at tage sagen op også virkelig fremsætte konkrete forslag og eventuelt give det polske toldvæsen en hjælpende hånd for at fremskynde sagen?

Schmid
Hr. formand, jeg har ikke noget tillægsspørgsmål. Jeg er opført med et spørgsmål til spørgetiden. Men da De giver mig ordet, tillader jeg mig at fremsætte en bemærkning. Det ligger mig fjernt at kritisere Deres embedsførelse. Men når det forholder sig sådan, at vi har mange spørgsmål til en kommissær - og jeg har ventet i flere måneder på at komme til at stille hr. Kinnock et spørgsmål - er det ikke så godt, at De giver tilladelse til for mange tillægsspørgsmål, for De afgør jo selv, hvor mange De vil give tilladelse til. Det betyder så, at det ikke bliver min tur i dag heller og at jeg igen skal vente i tre måneder.

Formanden
Nej, Schmid, det sker ikke efter mit forgodtbefindende, det er fastsat i forretningsordenen. Jeg begrænser mig til at forsøge at rette mig efter forretningsordenen på den mest fleksible måde og samtidig overholde tiderne, gør jeg ikke det, er det til skade for andre spørgsmål. De kan under alle omstændigheder forelægge spørgsmålet, om der skal ændres i spørgetiden, for Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet, jeg er sikker på, at Udvalget vil lytte seriøst til Deres mening.
Cornelissen har ordet til et tillægsspørgsmål.

Cornelissen
Må jeg i anledning af kommissærens glædelige meddelelse om, at rail freight freeway fra Rotterdam til Italien snart begynder, udlede af hans svar, at der er indgået tilstrækkelige aftaler for at undgå problemer ved de indre grænser, og, hr. formand, tør han anslå gennemsnitshastigheden på denne freeway ?

Kinnock, Neil
 På baggrund af oplysninger, vi modtog så sent som i sidste uge, har jeg grund til at antage, at den første jernbanemotorvej for godstransport vil åbne i løbet af nogle uger. Jeg ønsker ikke at være mere konkret end som så. Jeg ønsker ikke at blive gjort til løgner på grund af nogle få dage. Men denne tjeneste starter snart.

Formanden
Da tiden, der var afsat til denne blok, er gået, vil spørgsmål nr. 37-42 blive besvaret skriftligt.

Van den Broek
Dette spørgsmål vedrører Tjernobyl og ganske særligt færdiggørelsen af to atomkraftværker, som skal tjene som erstatningsenergikapacitet. Jeg vil som svar på spørgsmålet sige, at Kommissionen af de pågældende ukrainske organisationer er anmodet om at sørge for en delvis finansiering ved hjælp af et Euratom-lån til afvikling af disse to reaktorer. Inden for disse rammer og i overensstemmelse med den pågældende Euratom-procedure har Kommissionens tjenestegrene truffet en række foranstaltninger med henblik på en vurdering af de forskellige aspekter af projektet for at sætte Kommissionen i stand til at træffe en forsvarlig beslutning til sin tid.
Kommissionen kan bekræfte, at EIB i øjeblikket forbereder sin anbefaling med hensyn til afvikling og opvurdering af de to reaktorer R4 og K2. Ligeledes bekræfter Kommissionen, at det amerikanske firma Stone & Webster i øjeblikket for EBRD gennemfører en økonomisk analyse af projektet inden for rammerne af den ukrainske anmodning om et supplerende lån med henblik på R4/K2-projektet.
Kommissionen finansierer endvidere i øjeblikket EU-rådgivere gennem TACIS-programmet for at hjælpe de ukrainske organisationer ved indsamlingen af oplysninger, som ifølge Euratom- og EBRD-procedurerne skal forelægges kapitalyderne. Det vedrører naturligvis også udgiftsoverslaget, og hvad angår kvaliteten af udgiftsoverslaget må man huske på, at ligesom ved ethvert industriprojekt bliver udgiftsoverslaget for de to reaktorer hele tiden justeret, bl.a. for i overslaget at kunne optage uforudsete udgifter inden for rammerne af projektet. Denne faktor skal der tages hensyn til ved henvisninger til tidligere overslag såsom det overslag, som blev brugt af det internationale panel, som professor Surrey var formand for.
Risikoanalyser har bekræftet, at de vigtigste risici ved R4/K2-projektet er kortlagt og på en rimelig måde er indkalkuleret i udgiftsoverslagene, inklusive uforudsete udgifter inden for projektets rammer.
Endvidere vil jeg gøre opmærksom på, at der finder en vedvarende udveksling af synspunkter sted mellem kapitalyderne og projektforvaltningen. På denne måde er de økonomiske og finansielle analyser af Euratom og EBRD altid baseret på de nyeste oplysninger.

Ahern
Jeg er meget overrasket over kommissærens svar, og jeg kan kun karakterisere det som kancellistil. Den undersøgelse, som EBRD har bestilt i forbindelse med aftalememorandummet, og som professor Surrey er formand for, er den eneste officielle undersøgelse, og jeg vil gerne spørge kommissæren, om han rent faktisk har læst den. Det vil jeg anbefale ham at gøre. Det fremgår helt tydeligt, at atomkraft aldrig kan blive et omkostningsminimerende valg, og at man i henhold til aftalememorandummet skal træffe et omkostningsminimerende valg.
Kan Kommissionen endvidere bekræfte, at den vil holde sig til aftalememorandummets sikkerhedskriterium, og at vi altid vil sikre, at sikkerheden er lige så høj som i EU? Jeg ønsker ikke endnu et svar i kancellistil. Jeg vil gerne have kommissæren til at læse rapporten. Det er meget alvorligt, for vi kan risikerer endnu en Tjernobyl-katastrofe.

Van den Broek
Jeg er lige så overrasket som det ærede medlem, for det er sikkert det ærede medlem bekendt, at da Surrey-rapporten blev forelagt, kritiserede ordregiverne den skarpt, og en række mangler blev nævnt, navnlig med hensyn til den holdning, at alle varmekraftværker er operationelle, selvom de fleste varmekraftværker i Ukraine er tyve år gamle. Jeg nævner også et andet punkt, der kritiseredes. Der var heller ikke optaget noget overslag over de investeringer, som er nødvendige for varmekraftværkerne, navnlig for så vidt angår saneringen af miljøet.
Et andet punkt, der kritiseredes, var, at investeringen i R4/K2 ikke blev spredt over disse kraftværkers hele levetid, men kun over ti år. Endelig var der heller ingen analyse af de makroøkonomiske følger af anbefalingen af at importere kul og gas. Således er det i anledning af denne kritik besluttet at foranledige en supplerende undersøgelse, som skal foretages af Stone & Webster. Dette ekspertbureau, som af De Forenede Stater er anmodet om at foretage nærmere undersøgelser, er i øjeblikket i gang med det, og i den første fase har Stone & Webster ladet en økonomisk computermodel foretage beregninger med forskellige parametre, og det resulterede i en rapport til banken, som i august og september 1997 blev brugt i EBRD-bestyrelsens arbejdsgruppe. Denne rapport konkluderede, at det var sandsynligt, at én enhed højst sandsynligt om meget kort tid ville nå mindsteomkostningsstadiet, nemlig i år 2002, og senere kunne dette også gælde for en anden enhed.
Bestyrelsen anmodede banken om at udforme denne analyse nærmere, og det er Stone & Webster i øjeblikket ved at gøre. I slutningen af januar forventes en anden rapport, hvorefter EBRD-bestyrelsen i februar 1998 vil diskutere videre.
Til sidst kan jeg meddele det ærede medlem, at spørgsmålet om sikkerhedsnormerne selvfølgelig tages nærmere i øjesyn, for det er, når alt kommer til alt, meningen med det hele, og at det, når disse to endnu ikke færdiggjorte kraftværker færdiggøres, sker på en måde, som opfylder de sikkerhedskrav, som vi også anvender i Vesten.

Formanden
Spørgsmål nr. 44 af Heidi Hautala (H-0861/97):
Om: Projektet om færdiggørelse af atomreaktorerne Khmelnitski 2 og Rovno 4 (K2 og R4) i Ukraine
I sit svar på mit spørgsmål den 28. oktober i Europa-Parlamentets Udvalg om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik nævnte formanden for Den Europæiske Investeringsbank (EIB), at Banken anvender princippet om omkostningsminimerende planlægning i sine økonomiske råd til Euratom om nukleare lån, men at dens råd om, at Mochovce ikke tilhørte denne kategori, blev overhørt. Den eneste officielle gyldige omkostningsminimeringsundersøgelse i henhold til aftalememorandummet (MOU) viser, at projektet om færdiggørelsen af K2 og R4 langt fra er omkostningsminimerende, skønt der gøres forsøg på at sløre denne kendsgerning. Efterhånden som Ukraine gør noget ved på sine lavpris-energiforsyningskilder, bliver det foreslåede projekt endnu mindre omkostningsminimerende.
Har Euratom råd til igen at tilsidesætte EIB's opfattelse, eller vil Kommissionen endelig på Euratom's vegne godkende EIB's officielle syn på økonomien i færdiggørelsen af projektet, og ikke bare yde lån, der i sidste ende faktisk ikke vil hjælpe Ukraine?

Van den Broek
Dette drejer sig også om spørgsmål i forbindelse med Den Europæiske Investeringsbanks rolle i denne helhed. Investeringsbanken anmodes om at fremkomme med anbefalinger vedrørende alle Euratom-lån, og disse anbefalinger tager Kommissionen så i betragtning ved beslutningstagningen. Jeg gør imidlertid opmærksom på, at beslutningen om Euratom-lånene hører ind under Kommissions kompetence, og at den træffes på grundlag af en bred skala af kompetente instansers interne analyser og eksterne undersøgelser.
For så vidt angår EIB-anbefalingen med hensyn til Mochovce, vil jeg erindre Dem om, at Kommissionen ikke har truffet nogen beslutning i betragtning af, at de slovakiske myndigheder har besluttet at trække deres låneansøgning hos EBRD og hos Euratom tilbage, inden en definitiv beslutning var truffet. De slovakiske myndigheder anser det for mere ønskeligt, at de selv færdiggør Mochovce-reaktorerne, og det betyder, at Den Europæiske Union ikke længere formelt er involveret i projektet og således heller ikke kan give nogen garanti for, at der i sidste instans er et sikkerhedsniveau i overensstemmelse med Vestens standarder.
For så vidt angår K2/R4-projektet afventer Kommissionen anbefalingen fra EIB med hensyn til de finansielle og økonomiske aspekter. Kommissionen vil til sin tid træffe sin beslutning i fuld overensstemmelse med den pågældende beslutning fra Rådet. For så vidt angår de økonomiske aspekter, baserer Kommissionen sin evaluering på en række interne og eksterne analyser, herunder EIB's og EBRD's standpunkter.

Hautala
Hr. formand, mit spørgsmål gik ud på, om de økonomiske anbefalinger fra Den Europæiske Investeringsbank har en betydning over hovedet, når Kommissionen i sidste ende kan afgøre sagen efter helt andre principper end de økonomiske. Sagen er uden tvivl alvorlig, for så opstår der et spørgsmål om, hvilke er Kommissionens uoplyste principper, som kun kan læses mellem linjerne og som påvirker Kommissionens beslutninger, når den påbegynder disse Euratom-projekter. Er det eventuelt så, at Kommissionen med alle kræfter forsøger at støtte sådanne løsninger, som skaffer den østeuropæiske kernekraftindustri nye projekter? Vi er mange om at kritisere dette. Vi kan ikke acceptere, at kernekraftindustrien konstant får nye projekter, skønt det såmænd var meget mere økonomisk, fornuftigt og mere sikkert at støtte for eksempel naturgasløsninger.

Van den Broek
Jeg er udmærket klar over, hvor interesseret Parlamentet er i sagens forløb omkring lukningen af Tjernobyl, for det er det, som vi i sidste instans taler om, det er også grunden til, at vi nu fører en diskussion med hinanden om, hvilken energikapacitet der skal installeres i stedet for.
Jeg har forsøgt i det forløbne år regelmæssigt at skaffe Europa-Parlamentet oplysninger om sagens forløb og om de yderligere fremskridt med hensyn til de beslutninger, som G-7 i sin tid traf for så vidt muligt at forsikre, at det oprindelige løfte fra den ukrainske regering om at lukke Tjernobyl i år 2000 også kan indfries. Vi er i øjeblikket i en noget kritisk fase, idet G-7 i sin tid lovede at undersøge og medvirke til, at de to endnu ufuldendte reaktorer skulle færdiggøres på en forsvarlig måde og på grundlag af almindeligt accepterede sikkerhedsbetingelser, idet Kommissionen fra sin side i de forløbne måneder har lovet, at den er rede til at være med til at finansiere færdiggørelsen af dette projekt til et maksimum af 50 %, på betingelser og på grundlag af anbefalinger, således som det er sædvanligt ved Euratom-lån.
Med hensyn til Euratom-lån gælder i allerførste række, at navnlig de økonomiske overlevelsesmuligheder for et sådant projekt står på spil, medens for så vidt angår lånene fra EBRD som sådan også mindsteomkostningselementerne spiller en rolle, og desuden stilles der også en række andre betingelser i EBRDstatutterne.
For at fuldstændiggøre alt dette gennemfører Stone & Webster i øjeblikket den supplerende undersøgelse, hvorom jeg over for den forrige spørger har givet oplysninger, og vi forventer således, at der i de førstkommende måneder næste år vil være mere klarhed over EBRD's holdning eller over alternative finansieringsmuligheder i betragtning af, at det i hvert fald står fast, at hvordan EIB's anbefaling med hensyn til Euratom-deltagelse end lyder, vil Kommissionen aldrig kunne gå videre end til finansiering af 50 % af projektet. Skulle således EBRD på et vist tidspunkt på grundlag af de anbefalinger, som den modtager, ikke kunne yde sine lån, så vil der søges alternative muligheder. Hvis disse ikke skulle blive fundet, så er lukningen af Tjernobyl i år 2000 dermed bestemt og kategorisk i fare. Det er, hvad der står på spil.
En afsluttende bemærkning, hr. formand. Det siger naturligvis sig selv, at Kommissionen ikke fører nogen atompolitik i den forstand, at den forsøger at opnå så mange atomopgaver for industrien i medlemsstaterne som muligt. Det kan bestemt ikke være meningen. Vi forsøger her at nå frem til en forsvarlig løsning, som i høj grad har at gøre med vores frygt for, at sikkerheden af de endnu fungerende Tjernobyl-kraftværker ikke vil være tilstrækkelig. Jeg tilføjer endnu en gang: Tjernobyl tiltrækker naturligvis mest opmærksomhed i betragtning af katastrofen i sin tid, men vi er meget bekymrede over en række andre anlæg, også i ansøgerlande, hvor vi har brug for al opmærksomhed for at forsøge at forbedre sikkerhedssituationen.

Formanden
Da spørgetiden til Kommissionen er gået, vil spørgsmål nr. 45-90 blive besvaret skriftligt.
Hermed er spørgetiden afsluttet.
(Mødet udsat kl. 19.05 og genoptaget kl. 21.00)

Oksekødsprodukter, der indebærer en sundhedsrisiko
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er en redegørelse fra Kommissionen om oksekøds- og kalvekødsprodukter, der indebærer en sundhedsrisiko.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg er glad for denne lejlighed til at kunne informere Parlamentet om nogle udviklinger vedrørende aspekter af Fællesskabets veterinærpolitik. Først vil jeg gå ind på spørgsmålet om såkaldt SAM eller specificeret risikomateriale. Hvad denne problematik angår, vil jeg gerne gøre opmærksom på, at Kommissionen allerede for et år siden ønskede at løse dette spørgsmål. Der manglede dengang relevant støtte fra medlemsstaternes side. Jeg erkender ganske vist, at der er tale om en vanskelig, men efter min mening nødvendig og sundhedspolitisk velbegrundet afgørelse.
Iden følgende tid gik jeg varmt ind for, at der skulle vedtages en afgørelse i juli på grundlag af de videnskabelige henstillinger, der dengang var til rådighed. Men det stod allerede dengang klart, at denne afgørelse, inden den trådte i kraft, skulle justeres i takt med nye videnskabelige henstillinger. Heller ikke heri fik vi desværre medhold i medlemsstaterne.
I går vedtog så Den Stående Veterinærkomité at udsætte datoen for indførelsen af Kommissionens forslag i tre måneder. Ingen bør dog komme på den idé, at denne udsættelse i tre måneder skulle give lejlighed til at svække afgørelsen. Vi har det stik modsatte i sinde. Vi skal ikke blot finpudse afgørelsen i nogle tekniske detaljer, vi bliver endvidere nødt til også at tage hensyn til de helt nye videnskabelige erkendelser, som vi netop har fået og som styrker os yderligere i vores forebyggelsesstrategi. Flere medlemsstater har allerede indført nationale foranstaltninger vedrørende specificeret risikomateriale, og jeg konstaterer, at ingen af dem har i sinde at sænke det dermed tilstræbte høje beskyttelsesniveau, tværtimod. Men så meget mere nødvendigt er det, at vi også harmoniserer foranstaltningerne på fællesskabsniveau.
Jeg går nu over til et andet område: De nye videnskabelige erkendelser, der for kort tid siden er kommet frem i Det Forenede Kongerige kender De sikkert. De har fået den britiske regering til at indføre skrappere foranstaltninger. Den henstilling, der er kommet fra SEAC, den britiske rådgivende videnskabelige komité, indeholder nye opdagelser, hvad angår risiko for overførsel af smitte via bestemt nervevæv langs hvirvelsøjlen og hvad angår den røde knoglemarv.
Disse opdagelser er blevet gennemgået af Kommissionens Stående Videnskabelige Komité og de blev fremlagt i en udtalelse, der blev offentliggjort i sidste uge. Jeg kan forsikre Dem om, at vi i fuldt omfang vil tage hensyn til denne udtalelse, når vi i de kommende uger reviderer afgørelsen om specificeret risikomateriale.
Det Forenede Kongerige stod over for det alternativ enten at oplyse forbrugerne og give dem mulighed for selv at bestemme eller at foreskrive, at kødet skulle befries for ben, inden det blev udbudt til salg. Den britiske regering besluttede sig for sidstnævnte valgmulighed. Bestemmelsen om, at ben skal fjernes fra det oksekød, der sælges i Det Forenede Kongerige, gælder også for oksekød fra andre medlemsstater og fra tredjelande. Det er hverken - som det forkert er blevet hævdet - en omfattende embargo eller en overtrædelse af fællesskabsretten. Alle andre forslag til foranstaltninger fra Det Forenede Kongerige om oksekød og oksekødsprodukter fra andre medlemsstater og tredjelande undersøges for øjeblikket af Kommissionens tjenstegrene med henblik på, om de er forenelige med fællesskabsretten.
Endnu et vigtigt aspekt, der kom frem i udtalelsen fra Kommissionens Stående Videnskabelige Komité og som har givet anledning til mange spekulationer i medierne, er risikoen ved fårekød. Lad mig understrege, at der dermed ikke kan hidføres nogen sammenhæng med en eventuel formodet risiko på grund af skrapie. Skrapie har vi været udsat for i hundreder af år, og der er ikke nogen som helst grund til at antage, at den nu skulle kunne overføres til mennesker. Derimod ved vi fra forsøg, at BSE kan overføres til får og i tilfælde af et sygdomsangreb giver symptomer, som ligner symptomerne på skrapie meget. Den Videnskabelige Komité har derfor gjort opmærksom på den risiko, at får kan være inficeret med BSE, hvis de har været i berøring med inficeret kød eller benmel, og at der i kraft heraf er en vis risiko.
I sidste måned forelagde jeg Rådet af landbrugsministre et forslag til afgørelse om vedtagelse af det udkast til en aftale, der var forhandlet på plads, og det drejer sig her om aftalen med USA, som efter min mening har en chance for succes i Fællesskabet. Det var lykkedes os at bibeholde vores beskyttelsesniveau inden for den offentlige sundhed og i første omgang overbevise amerikanerne om, at de skulle anerkende regionaliseringsprincippet som grundlag for Fællesskabets dyresundhedspolitik. Desværre offentliggjorde USA kun få dage, før Rådet første gang drøftede Kommissionens forslag, deres forslag om anerkendelse af situationen for dyresundheden, som Den Europæiske Union ikke kan acceptere. USA's landbrugsministerium har ikke anerkendt, at nogle medlemsstater er fri for sygdomme som svinepest og Newcastle Disease, selvom disse sygdomme i lang tid ikke mere er forekommet i disse medlemsstater.
Vi har indbudt myndigheder fra USA til at komme til Fællesskabet og selv undersøge situationen. Som svar på denne indbydelse kom i sidste uge en delegation fra USA's landbrugsministerium til Europa for at danne sig et billede af sygdomsbekæmpende foranstaltninger i medlemsstaterne. Jeg vil imidlertid med hensyn til USA nævne et andet spørgsmål her, som er dukket op for nylig. USA bekendtgjorde sidste fredag, at de midlertidigt vil indføre et forbud mod import af drøvtyggere og produkter deraf fra EU-staterne samt enkelte andre europæiske stater på grund af ængstelse for BSE. De har vedtaget at lade dette forbud gælde, indtil de får tilfredsstillende informationer om kontrol med og overvågelse af BSE fra de pågældende stater.
USA er naturligvis i deres gode ret til at træffe forebyggende foranstaltninger til beskyttelse af sundheden mod BSErisici. Kommissionen er ganske vist ikke af den opfattelse, at denne konkrete foranstaltning er begrundet eller at den er i overensstemmelse med USA's internationale forpligtelser inden for rammerne af verdenshandelsaftalen om sanitære og fytosanitære foranstaltninger. Den såkaldte SBS-aftale anerkender som basis for sådanne foranstaltninger reglerne fra de relevante internationale organisationer, i dette tilfælde OIE (internationalt kontor til bekæmpelse af dyre-epidemier). USA hævder i deres skrivelse til medlemsstaternes myndigheder, at USA ifølge OIE's kriterier er BSE-fri og vil handle inden for rammerne af OIE's handelsbestemmelser. Ingen af disse to påstande er korrekt. USA har først for nylig forbudt, at produkter af får ramt af skrapie bruges som foder til okser, og ydermere råder USA ikke over anlæg til destruktion af dyrekroppe, som arbejder efter de normer, der er nødvendige til uskadeliggørelse af det, der fremkalder BSE.
På den anden side tillader OIE handel fra lande, hvor der er BSE, men USA har forbudt enhver form for handel fra Europa, selv fra de stater, hvor der hidtil ikke har været et eneste tilfælde af BSE. Jeg beklager meget, at USA har truffet denne foranstaltning, og så oven i købet så pludseligt uden forudgående drøftelser og på et tidspunkt, der er afgørende for vores samtaler om indgåelse af den veterinære aftale.
Som De kan se af min redegørelse og af tilstedeværelsen af fru Emma Bonino, ledes Kommissionen i disse vigtige sundhedsspørgsmål af et højt forbrugerbeskyttelsesniveau, både hvad angår det indre marked og handelen med tredjelande.

Roth-Behrendt
Hr. formand, hr. Fischler, jeg har lyttet opmærksomt til Dem ligesom kollegerne og det vil næppe overraske Dem, at det, De sagde, nok ikke gør alle 100 % lykkelige. Men jeg har allerede ofte ved andre lejligheder sagt, at vi ikke er medlemmer for at få krav på lykke.
Det vil jeg fremsætte et par bemærkninger om. Jeg har i de sidste dage igen og igen pointeret, at den afgørelse at udsætte tidspunktet for ikrafttrædelsen af bestemmelserne om det specificerede risikomateriale ikke betyder, at nu kommer katastrofen ind over os. Når jeg skal være ærlig, ville jeg have ønsket, at vi den 1. januar omsider kunne have fået et beskyttet og sikkert system. Jeg vil nu komme ind på fire punkter, som er af betydning i den sammenhæng, og tillige sætte de to videnskabelige grupper, vi her har at gøre med, ind i et spændingsforhold, nemlig Den Videnskabelige Styringskomité og Den Stående Veterinærkomité.
Før jeg går over til de enkelte detaljer, spørger jeg Dem, hr. Fischler: Tror De, måske også De, fru Bonino, at der efterhånden ikke er nogen konkurrence mere mellem disse grupper, at Den Videnskabelige Styringskomité og Den Stående Videnskabelige Komité begge i lige grad sætter sundhedspolitik og forebyggende forbrugerbeskyttelse øverst på listen? Eller tror De, hr. Fischler, at det fortsat er således - og jeg ved, det er en insinuation - at i det mindste Den Stående Veterinærkomité repræsenterer de særlige interesser i det medlemsland, repræsentanterne nu engang kommer fra, og ikke absolut Den Europæiske Unions samlede holdning?
Jeg går nu over til de enkelte punkter. Vi er i den situation, at forslaget om specificeret risikomateriale nu udsættes i tre måneder, fra den 1. januar til den 1. april. Der er i den forbindelse tre eller fire områder. Lad os se bort fra USA, så er der tre områder tilbage. Tror De, det lykkes os at klarlægge alle de spørgsmål i den tid, der er tilbage, idet jeg går ud fra, at også de herrer videnskabsmænd - der er jo kun herrer - benytter juleferien til at holde jul?
Hvorledes kommer det til at forholde sig med kosmetik og lægemidler? Er De sikker på, det lykkes os at fastsætte bestemmelser for dette område både i Den Europæiske Union og sammen med USA samt tillige fastsætte bestemmelser for, hvad der skal ske med allerede fremstillede lægemidler? Hvorledes vil De vurdere den nye specifikation af risikomateriale også i Den Stående Veterinærkomité? Vil De tage rygraden med? Vil De lade lungerne indgå i andre dele, ganglierne og det øvrige? Hvorledes vil De sørge for sikring af den geografiske skelnen og tilskynder De i den sammenhæng Den Stående Veterinærkomité til at arbejde sammen med Den Videnskabelige Styringskomité?
Så et sidste punkt i min første taletid, jeg har jo heldigvis taletid igen i slutningen: USA. Hr. Fischler, når USA siger, at kontrolmulighederne i Unionen ikke skulle være tilstrækkelige, er det en farce. Er De rede til at indbringe sagen for WTO's voldgiftsret og tillige sige til USA, at det, de gør med hormoner og pesticider, er skandaløst? Hvis USA mener, at de er en troldmand i forbindelse med BSE, vil vi se sagen indbragt for WTO's voldgiftsret! Er De rede til at gøre det for Den Europæiske Union?

Böge
Hr. formand, jeg hilser udtrykkelig den aktuelle afgørelse velkommen, for den giver os mulighed for at foretage nødvendige korrekturer og tilpasninger af tidligere afgørelser. Det siger jeg velvidende om, at vi naturligvis i denne følsomme debat går balancegang mellem også for fremtiden at tage os af forebyggende forbrugerbeskyttelse som absolut prioritering og på den anden side tillige netop i forbindelse med afgørelsen om risikomateriale og det forskellige antal dyr ramt af BSE, der er i de forskellige regioner, fremstille tingene mere i overensstemmelse med praksis og mere differentieret.
Jeg siger meget klart: Det var fra begyndelsen en forkert videnskabelig og politisk ideologi at definere den ene del af et potentielt smittet dyr som sundhedspolitisk betænkelig samtidig med, at den anden del stadig kunne sælges. For øvrigt er de nye videnskabelige erkendelser ikke så nye endda. Jeg gør udtrykkelig opmærksom på, at en række videnskabsmænd medmindretalsstandpunkt altid har gjort opmærksom på spørgsmålet om lymfe- og nervevæv, men de er siden 1990 altid blevet afvist. Det betyder imidlertid, når man slutter modsat, at man netop i de regioner, hvor der er BSE, tidligere ret beset har gjort alt for lidt. Enten er et dyr rask og egnet til menneskeføde, eller også er det det ikke. Når det drejer sig om BSE, der der ingen mellemstadier!
Derfor mener jeg, det er godt, at der her ud over vurderingen af materialet samtidig i højere grad tages hensyn til andre kriterier som den geografiske situation. Jeg vil også gerne i den sammenhæng udtrykkelig sige, at meldingen fra USA og meldingen fra hr. Cunningham udtrykkelig skal tilbagevises. Hr. Cunningham bringer med sin melding ligefrem den gode vilje i fare, som vi også har lagt for dagen i det opfølgende BSE-udvalg til på visse betingelser gradvis at tage fat på en ophævelse af eksportforbuddet ud fra tydelig nævnte kriterier. Meldingen om, at der på grundlag af en aktuel beslutningssituation i Den Stående Veterinærkomité så at sige skal ske et lovbrud, ville i sidste instans blive en bombe under de britiske interesser selv.
Jeg opfordrer til, hr. kommissær, fru kommissær, at vi bør benytte lejligheden til at tale med Dem i slutningen af januar eller begyndelsen af februar i Parlamentets kompetente udvalg. Vores gruppe vil samtidig foreslå, at formanden for Den Videnskabelige Komité aflægger beretning til parlamentsudvalgene, for at vi så i begyndelsen af februar forud for den endelige afgørelse kan få en gennemskuelig og åben debat, hvori også Parlamentet deltager.
Jeg mener således, at med denne afgørelse, således som den nu er truffet, sættes den forebyggende forbrugerbeskyttelse ikke på spil, den giver os tværtimod en chance for igen at korrigere et og andet fra den velmente panikafgørelse af 30. juli i år og iværksætte det på en hensigtsmæssig måde.

Santini
Hr. formand, det forekommer mig, at de tre måneder, vi har ventet med at lade denne regel træde i kraft - det vil sige til den 1. april 1998 - er en demonstation af, at hors panique , som franskmændene siger, træffer man mere omhyggelige valg. Nu skal vi passe på ikke at forpasse denne hensigt om refleksion og udnytte denne periode til at uddybe vores viden i forhold til det aspekt, som ligger os mest på sinde, beskyttelsen af sundheden - en viden, som, lad os sige det ærligt, endnu ikke er tilstrækkelig betryggende.
Der er stadig intet svar på det enkleste, mest banale, men også mest bekymrende spørgsmål, som folk stiller sig: hvordan bliver man smittet gennem sygdommen kogalskab med sygdommen Creutzfeldt-Jakob? Endnu er ingen i stand til at sige det. Da vi var i Storbritannien, talte vi med familerne til sygdommens ofre: de fortalte os om en helt normal kost, magen til den, de andre i familien fik, en bestemt ikke farlig kost, det vil sige at de ikke havde spist hjerne eller andre såkaldt risikable dele, dem som vi nu forbyder. Disse svar er således de første, vi må finde, og jeg tror, at vi endnu en gang kan finde dem dér, i Storbritannien. Efter min mening kender de engelske forskere, ligesom de hurtigt og i rette tid fandt ud af, hvordan BSE overføres til sygdommen Creutzfeldt-Jakob, allerede mange af disse svar.
Hvad amerikanerne angår, hr. Fischler, tror jeg, at få kender den europæiske virkelighed, men endnu mindre oplyser de om, gør de deres virkelighed gennemsigtig for at fremme dialogen. Altså først og fremmest oprigtighed, klarhed og beslutsomhed, men hele tiden med en bestemt løsning for øje: ikke at gavne handelen, men at beskytte offentlighedens sundhed.

Cox
Hr. formand, det er helt klart en foreløbig reaktion, og vi må vende tilbage til det i flere detaljer.
Først vil jeg gerne have ført min dybe bekymring i forbindelse med USA til protokols. Vi må opponere kraftigt, for det sender meget negative internationale signaler, som ikke er fair over for Unionen som helhed eller over for nogle af medlemsstaterne inden for Unionen. Jeg er bange for, at det kan medføre en kædereaktion, og det skader helt bestemt forbrugernes tillid inden for Europa, uanset handelseffekten.
For det andet er det efter at have hørt Kommissionens redegørelse ikke helt klart for mig, om det begyndende forbud mod handel til Det Forenede Kongerige har Kommissionens goodwill. Jeg håber, at Kommissionen ikke fortsat vil støtte yderligere opdeling af markedet. Det ville være forkert at etablere yderligere interne forbud, mens vi venter de tre måneder på vedtagelse af lovgivning.
Endelig vil jeg gerne spørge, om det er det videnskabelige fællesskabs politik eller det politiske fællesskabs videnskab, der opretholder SAM-lovgivningen, for hver gang vi udsætter ting som dette, bliver forbrugernes tillid endnu en gang sat på prøve. Selvom der er en meget lille risiko, undergraver vi både forbrugernes og producenternes tillid.

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, hr. kommissær Fischler, fru kommissær Bonino, De husker nok, at vi i kontroludvalget, da den foranstaltning at fordele risikomaterialet blev indført, talte om regionalisering, altså om en kvalificering af denne foranstaltning, og hr. Fischler, De husker sikkert også den strid, vi i en positiv betydning havde, fordi vi brugte det argument, at når vi ikke får en regionalisering, altså kvalificering, så får vi heller ingen mulighed for at tilrettelægge, hvordan vi skal komme af med BSE. De besluttede Dem for den anden vej, og netop dér gik De i fælden. De tænkte ikke på, hvor de grundlæggende stoffer til farmaceutiske og kosmetiske produkter kommer fra. Nu har De så været nødt til at vedtage en undtagelsesbestemmelse, og så blokerer Borchert under Tysklands ledelse, for han ønsker ikke, at risikomaterialet kommer ud og får Dem derved til at gå i fælden, og De bliver nødt til at udsætte Deres foranstaltning i tre måneder. Jeg er af den opfattelse, at faren for smitte var til stede i de år, hvor de første tilfælde af BSE kom, men det skal naturligvis også tages alvorligt, at der nu i tre måneder fortsat anvendes materiale, som ret beset ikke bør indgå i fødekæden. Havde De foretaget en kvalificering, ville De heller ikke have haft nogen strid med USA.
Jeg finder det naturligvis skandaløst, at der nu under Borcherts ledelse blokeres for den mulighed at anerkende New Zealand og Australien som BSE-fri, selvom det var muligt, hvis Tyskland ikke anerkendes. Her blokerer Rådet på forbrugerbeskyttelsens bekostning. Men, hr. Fischler, fru Bonino: Havde De fulgt vores forslag om at foretage en kvalificering og ikke ensidigt satset på det indre marked, så ville vi ikke have haft den nuværende situation. Jeg håber, vi kan gøre det godt igen. For at sige det endnu en gang: vi er ikke færdige med BSE. Også en regionalisering indebærer risici, men vi bliver nødt til at foretage den, for at vi med så lav en risiko som muligt får organiseret måden, hvorpå beskyttelsen skal indledes og måden, hvorpå vi kommer af med BSE - for det går ikke uden risiko. Vi vil fra vores side, hr. Fischler, fru Bonino, fortsat udarbejde konstruktive forslag og arbejde med på sagen forhåbentlig til fordel for alle, også forbrugerne.

Macartney
Hr. formand, jeg vil gerne starte med at sige, at jeg er meget glad for Kommissionens tilstedeværelse i aften. Det afspejler den bekymring, vi alle føler i Parlamentet, i forbindelse med denne alvorlige krise, og måden, hvorpå den udvikler sig - i mange retninger på én gang. Det må give anledning til dyb bekymring hos os alle, for jeg frygter, at hele spørgsmålet er ved at være helt ude af proportion.
Jeg vil gerne takke kommissær Fischler for hans ærlighed og åbenhed, da han beskrev hvert skridt, der skal tages, og de beslutninger, der er truffet af Den Videnskabelige Veterinærkomité. Jeg glæder mig til at høre kommissær Boninos synspunkt vedrørende disse spørgsmål.
Det er også positivt, at langt de fleste nu betragter det som et europæisk problem, og at det er nødvendigt med harmonisering på europæisk niveau.
Hr. Graefe zu Baringdorf havde ret i, at regionalisering, som jeg gennem et stykke tid har anbefalet som en en mulig løsning, overvejes alvorligt nu. Hvis der kan komme noget positivt ud af USA's holdning, er det, at vi nu ser alvorligt på regionalisering som en mulighed. Jeg tager naturligvis stærkt afstand fra USA's holdning. Det er en typisk diktatorisk måde for USA at reagere på, når deres handelsinteresser er i fare. Andre gange får de WTO til at forhindre aftaler, som EU tror på, som f.eks. handelen med bananer.
Hvad kan der gøres? Det er, hvad landmændene spørger om. De skotske landmænd siger: Fortæl os, hvad vi skal gøre. Vi vil træffe alle nødvendige udryddelsesforanstaltninger, vi vil sørge for attestering. Vi må have en klar melding fra den britiske regering og fra Kommissionen.
Der er en helt tydelig bekymring og vilje til at finde en løsning - og ikke gemme sig bag et røgslør.
Jeg var fascineret af kommissær Fischlers redegørelse om, at den britiske regering havde forskellige muligheder. Regeringen kunne have offentliggjort omfanget af risiko. Regeringen kunne f.eks. have sammenlignet risikoen ved at spise lammekoteletter eller andet kød med ben med at ryge cigaretter eller drikke alkohol. Det ville have været en mulighed. Jeg spekulerer på, om Kommissionen mener, at det ville have været en bedre løsning end det, der synes at være et totalt forbud mod alle former for kød med ben.
Jeg gad vide, hvor Kommissionen tror, at vi er på vej hen i den nærmeste fremtid. Vreden på begge sider af North Channel med de irske, skotske og walisiske landmænd på nakken af hinanden er opstået af frustration over ikke at vide, hvad der skal ske.
En sidste bemærkning: Kan kommissæren bekræfte, at den manglende løsning af problemet vedrørende valutakursen og kompensationen i forbindelse med det britiske pund har forværret situationen, som helt klart er inden for medlemsstaternes kompetenceområde?

Nicholson
Hr. formand, jeg er først og fremmest ked af, at vi ikke har en resolution foran os i aften, og at vi ikke har en afstemning om dette spørgsmål. Det vil jeg gerne have ført til protokols.
Siden marts 1997 har oksekødsproducenter i min valgkreds i Nordirland oplevet deres erhverv gå til grunde som følge af BSE. De har forgæves ventet på en positiv holdning fra Europa og så sandelig fra to regeringer i Det Forenede Kongerige. Alt, hvad vi har oplevet, er et skridt frem og to tilbage ved enhver lejlighed. Der er trukket store veksler på deres tålmodighed, og det er et mirakel, at de ikke har mistet tålmodigheden før.
Selvom offentlige demonstrationer ikke er i nogens interesse, må jeg sige, at jeg forstår og deler deres bekymring. Det har ligget lidt tungt med initiativer fra Kommissionens og Rådets side. Vi har brug for en bedre proces til beslutningstagning, en, der kan gøre en ende på denne dobbelthed. Landmændene i Det Forenede Kongerige lider ikke kun under problemerne i forbindelse med BSE, men også i forbindelse med pundets styrke. Den britiske regering har endnu ikke truffet nogen beslutning, der kan kompensere for forskellen i forhold til det grønne pund? Det er naturligvis et internt britisk problem, men det forværres af den fordel, der eksisterer for andre medlemsstater ved eksport til vores marked. Det er præcis det, de britiske landmænd gør oprør imod. Det kan man godt forstå, og det kan næsten tilgives, at man tror, at fordelene for andre medlemsstater i øjeblikket kan opmuntre dem til at opretholde status quo. Den uretfærdige konkurrence må stoppe. Hvis hr. Cunningham træffer beslutning om at sikre, at uretfærdigt konkurrerende oksekød ikke kommer ind i Det Forenede Kongerige efter 1. januar, har han, hvis jeg skal være helt ærlig, min fulde støtte.
Jeg vil gerne stille to spørgsmål til de to kommissærer, som jeg er meget glad for at se her, og som skal gå forrest i forbindelse med løsningen af problemet. Det første spørgsmål er: Vil I i forbindelse med ordningen om attesterede oksebesætninger acceptere de beslutninger, der er foreslået og accepteret af den britiske regering? Vil I i januar - på det næste møde i Rådet - nå til enighed om, at ordningen om attesterede oksebesætninger er acceptabel, positiv og kan vedtages af Europa som en sikker ordning? Vil I også træffe beslutning - uden tøven - om ordningen for dyr, der er født efter en bestemt dato? Medmindre vi får nogle positive svar på de to spørgsmål, vil landmændene i Det Forenede Kongerige fortsætte demonstrationerne - og det med min fulde støtte.

Martinez
Hr. formand, vi genoptager dette emne i en ganske præcis sammenhæng, nemlig med risiko for et fald i garantipriserne i størrelsesorden 20 til 30 %, på et tidspunkt, hvor vi endnu ikke er kommet os over følgerne af BSE-krisen. Vi har fundet ud af, at en død ko i Belgien er blevet genanvendt som mel. Efterfølgende har vi så fundet ud af, at selv i Luxembourg har en ko været inficeret med BSE, og at dens skelet ligeledes er blevet omdannet til mel. Vi har måttet konstatere at kontrollerne tilsyneladende ikke duer. Vi har haft et undersøgelsesudvalg, hvis formand er til stede her i dag. Vi har et udvalg, der løbende skal kontrollere resultaterne af undersøgelsen. Også dette udvalgs ordfører er til stede her i dag. USA, som vil sende hormonholdigt kød over til os, tillader sig at afvise vores kød under påskud af, at der er fare forbundet med det. Nye videnskabelige resultater har vist at kød er blevet farligt.
Vore britiske venner, som ikke har tøvet med at smitte alt hvad de kunne, er nu store på den og siger: «vi vil ikke smittes nu af jer!« Medicinal-lobbyen satser nu som før på gelatine som stivelsesmiddel i medikamenter og andet. Selv hr. Graefe zu Baringdorf er bekymret, han der ellers ingen skrupler havde, som har sørget for, at man ikke vedtager mistillidsvotummet, og som var ligeglad med de økologiske problemer, uanset at han er med hos De Grønne. Jeg tror, at det var forkert af os at sige nej til det politiske chok, som ville have været følgen, hvis vi havde gjort Kommissionen politisk ansvarlig. Bylden kunne være blevet tømt med det samme. I stedet for skal vi nu pleje den i jeg ved ikke hvor lang tid endnu.

Whitehead
Hr. formand, jeg vil gerne spørge kommissær Fischler om, hvorfor han er her. Ønsker han, at vi skal sympatisere med ham i forbindelse med denne udskydelse? Ønsker han at dele de vanskeligheder med os, der kommer af forvirringen i forbindelse med tællederivater og farmaceutiske produkter, og som inden for udvalgene synes at have forårsaget en slags lammelse? Eller ønsker han at sige til os, at han forstår, at andre, herunder Det Forenede Kongerige, nu må foretage fælles aktioner, da der ikke, som vi havde forstået på Landbrugsrådet sidste juli, blev truffet beslutninger, der efterfølgende skulle udgøre en særlig handlingsplan?
Jeg tror, at Det Forenede Kongerige gør det rigtige. Kommissæren har anerkendt - nu ryster han på hovedet, men jeg tror, at han anerkendte - at Det Forenede Kongerige ikke bryder nogen traktat eller retlige forpligtelser ved at kræve, at kød, der importeres til Det Forenede Kongerige fra 1. januar - som er det tidspunkt, hvor den nye bestemmelse skulle være trådt i kraft - ledsages af en attest, der specificerer at specifikke risikomaterialer er fjernet, samt at kræve, at kød ved salg i butikker sælges uden ben som alle produkter i Det Forenede Kongerige.
Problemet er - og jeg vil gerne henvende mig til kommissær Bonino, som skal kommentere denne forhandling - at det for iagttagere, der sætter forbrugernes sikkerhed højest, undertiden kan se ud som om vi ikke rigtigt udarbejder faste regler under denne forhandling. Ja, der skal etableres nye tiltag og i et vist omfang nye sikkerhedsforanstaltninger. Men når sikkerhedsforanstaltningerne er etableret og fungerer, skal de også anerkendes. Det er det beklagelige ved Det Forenede Kongerige. Reglerne ændres tilsyneladende konstant.
Det andet, jeg afslutningsvis vil nævne, er at vi har et andet spørgsmål, som jeg gerne vil rette til kommissær Bonino, og det vedrører den forvirring, der er i forbindelse med de rådgivende videnskabelige udvalg, og hvad de egentlig råder til. Der har været mærkværdige oplysninger om fåre- og lammekød. Det tog os en rum tid at finde ud af, hvad de lærde egentlig mente. Vi har endnu ikke fået en definitv redegørelse om, hvad udvalgets egentlige hensigt er. Det kan ikke være rigtigt. Jeg synes derfor, at vi her ved årsskiftet har de tre værst tænkelige bestanddele. Det er med nogen ærgrelse, at jeg siger det, for jeg er klar over, at alle her, herunder de to kommissærer, har arbejdet hårdt. Vi har nervøse forbrugere, der ofte er nervøse uden grund. Vi har en industri inden for landbruget, der ligger i ruiner, og vi har medlemsstater, der endnu en gang er i vildrede, fordi de roder rundt med direktiver og vejledninger, som de ikke helt forstår, simpelthen på grund af den manglende harmonisering, hvortil kommissær Fischler henviste fra starten. Det kan ikke være rigtigt, det kan ikke være godt. Vi må gøre det bedre i det nye år.

Gillis
Hr. formand, jeg vil gerne takke kommissæren for hans redegørelse. Jeg er som så mange andre alvorligt bekymret over den stadige forværring af oksekødsmarkedet og den forvirring, der skabes med hensyn til den offentlige sundhed. Vi har i Den Europæiske Union et fælles marked for oksekød og andre produkter. Dette marked har fungeret vældig godt, og når der opstår alvorlige problemer med dyrs sundhed, som f.eks. mundog klovsyge, svinepest eller Newcastle disease, isoleres og suspenderes det geografisk involverede område fra de fælles handelsaftaler, indtil sygdommene er under kontrol og udryddet. Systemet har fungeret godt i Europa og kan, hvis det anvendes korrekt, udrydde BSE totalt fra den britiske besætning. Det er vores mål. Der sker nu fremskridt støt og roligt, omend lidt sent. Sygdomstallene beviser det klart og tydeligt.
Der er ingen tvivl om, at den britiske regering begik nogle alvorlige fejl i håndteringen af BSE-krisen, men efter megen forsinkelse har regeringen nu etableret et velfunderet og videnskabeligt baseret udryddelsesprogram, der fungerer godt. Men medlemsstaternes støtte kom i fare igen, da regeringen i går eller i forgårs nedlagde forbud mod import af oksekød med ben og lammekød, og ved at de britiske myndigheder ikke holder havnene åbne, som er en nødvendighed for at det indre marked kan fungere. Den katastrofale fejlhåndtering med princippet om lige-forlige ødelægger alle vores bestræbelser på at genopbygge forbrugernes tillid gennem total udryddelse af sygdommen. Det har også givet vores handelspartnere enorme fordele på bekostning af vores egne producenter, også uden videnskabeligt fundament.
På vegne af tusinder af oksekødsproducenter appellerer jeg til Kommissionen og den britiske regering om sammen at tage mere hensyn til de virkelige eksperter og mindre hensyn til de partiske kommentatorer, der altid har fat i den gale ende.

Hyland
Hr. formand, jeg vil gerne starte mit korte bidrag med endnu en gang at takke kommissær Fischler for hans åbenhed og ærlighed gennem hele denne alvorlige sags forløb.
Jeg mener dog, at den vedvarende kampagne i Storbritannien mod import af irsk oksekød er og skal være et emne af stor alvor for alle engagerede medlemmer af Den Europæiske Union. Det er min opfattelse, at EuropaKommissionen ikke bare kan lade emnet ligge. Europa-Kommissionen skal beskytte medlemsstaternes interesser. Det kan ikke være meningen, at en vilkårlig medlemsstat kan fastsætte reglerne hen ad vejen. Det bør ikke være tilladt for en vilkårlig medlemsstat at ødelægge det indre marked. Jeg er især irriteret over angrebene på irsk oksekød. Der er flere og flere beviser på, at britiske supermarkeder og lagre advares om ikke at købe irsk oksekød.
Irsk oksekød er kendt over hele Europa for sin fine kvalitet. Jeg vil gerne opfordre de britiske myndigheder til at lade forbrugerne selv træffe en beslutning og sikre, at irsk oksekød sælges i britiske supermarkeder.
Ethvert land har ret til at promovere egne produkter, men ikke på bekostning af andres. Storbritannien forsøger i øjeblikket at manipulere med markedet til egen fordel. Det indre marked er baseret på forudsætningen om et retfærdigt markedsføringsmiljø. Det er tydeligt i øjeblikket, at Storbritannien ikke vil acceptere denne grundregel. Forhåbentlig kan vi fremover atter fordoble vores politiske og diplomatiske bestræbelser på at genskabe en afbalanceret og retfærdig konkurrencesituation. Den britiske regering bruger helt klart Irland som syndebuk for sine mislykkede bestræbelser på at løse de britiske landmænds alvorlige problemer.

Watson
Hr. formand, jeg vil gerne spørge kommissær Fischler om, hvordan han kan retfærdiggøre sin beslutning om at udskyde håndhævelsen af forbudet mod specificerede risikomaterialer, og om det ikke er lige lovlig belejligt, at udskydelsen gælder helt frem til 1. april. Hvis problemet skader vores oksekødsmarkeder og forbrugernes tillid, ville løsningen så ikke være at vælge de mest drastiske tiltag for at genskabe forbrugernes tillid?
Vi er klar over, at der er langt mindre BSE andre steder end i Storbritannien, men vi ved også, at det eksisterer andre steder. Der må kraftige foranstaltninger til i kontinentet som i Det Forenede Kongerige. Jeg formoder, at kommissæren er enig, ellers ville han ikke have givet sin stiltiende godkendelse til hr. Cunninghams tiltag her i aften.
Jeg vil gerne spørge kommissær Bonino: Handler USA ikke over for Europa, som de handlede over for Det Forenede Kongerige i 1989? Det er muligvis ikke særlig elegant, men er deres hensigt ikke ærlig nok? USA siger, at de ønsker at beskytte deres egne produkters sikkerhed og integritet. Hvorfor skal vi angribe USA for at prøve at beholde forbrugernes tillid til amerikanske produkter på samme måde, som vi burde her i Europa?

Paisley
Hr. formand, de to kommissærer ved, at - hvor der er tale om en krise inden for landbruget i Wales, Skotland og England - er der tale om en katastrofe i Nordirland. De ved også, at de tre medlemmer af Parlamentet, der repræsenterer Nordirland, mødtes med premierministeren sidste onsdag, og han fortalte os, at han ville forhandle en pakke med europæisk støtte. Kan kommissæren fortælle os her i aften, om den britiske regering vil fremsætte forslag til en sådan pakke, og om pakken er forestående?
Jeg vil gerne nævne, at jeg er fuldstændig enig med min kollega hr. Nicholson, og hvis hr. Hume var her, ville han utvivlsomt sige det samme.

Sturdy
Hr. formand, jeg vil gerne starte med at lykønske kommissæren med de forslag, der som sædvanlig omhandler beskyttelse af forbrugernes sundhed. Alle landmænd prioriterer forbrugernes sundhed højest, men den britiske landmand er træt af at blive sparket rundt med som en politisk fodbold. Vi har nået et punkt, hvor der må gøres noget.
Jeg vil gerne spørge kommissæren om følgende: Har den britiske regering diskrimineret mod de britiske landmænd, som jeg mener, i forbindelse med forslaget om, at der ikke må være ben i britisk oksekød? For de af os, der kan lide oksekød med ben, er det svært at se begrundelsen for det? Har regeringen bare umiddelbart fulgt et af SEAC's forslag? Som hr. Cox siger, undergraver det forbrugernes tillid. Vi har hørt alt om oksekødsindustriens problemer og det pres, der hviler på industrien for øjeblikket, fra vores irske og andre kolleger. Har den britiske regering søgt om finansiering til hjælp til revaluering af pundet? Hvis de har, eller hvis de ikke har, hvornår ophører muligheden for det? Inden for næste måned?
Jeg har to spørgsmål til kommissæren, som jeg om muligt gerne vil have svar på: Hvis Det Forenede Kongerige ensidigt forbyder import af oksekød, hvor risikomaterialet ikke er fjernet, til Det Forende Kongerige, kan kommissæren så gøre artikel 169 gældende over for domstolen?
Jeg har et sidste spørgsmål, når nu miljøkommissæren er til stede. Jeg hørte forleden om endnu et angreb på de britiske landmænd, nemlig at regeringen skal til at pålægge en afgift på gødning - som en sidebemærkning. Er det rigtigt?

Roth-Behrendt
Hr. formand, fru Bonino så helt forskrækket ud over, at hun nu skulle være miljøkommissær. Jeg vil fremsætte et par korte bemærkninger om debatten. Vi skal under ingen omstændigheder blande følgende sammen: De britiske landmænd er givet hårdt ramt, men de er ramt, fordi en regering i ti år ikke gjorde noget. At noget har ændret sig i løbet af det sidste år, kan ikke føre til, at situationen er dramatisk forbedret.
Jeg vil sige noget om en mulig ophævelse af eksportforbuddet for dele af Strobritannien. Det vil hr. Fischler nok også. Ja, Storbritannien har fremsat forslag siden maj måned. Men vi håber jo, at en videnskabelig komité skal høres. Det er jo helt sikkert vores opfattelse af sikkerhed, forbrugertillid og sundhedsbeskyttelse. Den Videnskabelige Styringskomité har helt klart stillet ekstra krav og fordringer. Hvis vi vil arbejde seriøst her og ikke kun se på, hvilket image vi har og ikke altid bare lave hurtige pressemedelelser - det siger jeg også selvkritisk - bør vi meget omhyggeligt læse de omfangsrige responsa, som også findes på Internettet, så ved vi, hvad der siges om får, om okser og andre dele af denne styringskomité. Det er ikke nemt at læse, men man kan læse det og så ved man det.
Der er for tiden fortsat krav. Styringskomitéen siger, at der for øjeblikket endnu ikke findes noget certified herd scheme , der fungerer, heller ikke i Nordirland. Jeg skal være den første til at støtte det, når det kommer.
Stilet til enkelte andre vil jeg også gerne have lov til at sige: Ja, en udsættelse af dette forslag er en god ting, hvis det så er vandtæt. For vi vil have, at det er vandtæt. Hvis USA tror, de er BSE-fri, fordi de selv siger det, så kan vi vel være enige om, at BSE-fri af OIE, det internationale kontor til bekæmpelse af dyre-epidemier i Paris, er meget klart defineret. I henhold til det er USA ikke BSE-fri for nu at sige det meget klart. Og hvis USA så mener, at de kan forbyde bestemte importvarer og ikke andre, er det ikke i orden. Jeg forventer af Kommissionen, at den griber ind. Desuden har hr. Fischler skelnet meget klart. Han sagde, at kød med ben kan importeres i Storbritannien, hvor det så skal befries for ben. Det er ikke noget importforbud. Ikke at lade nogen form for kød komme ind, er naturligvis et importforbud, og det vil jeg helt bestemt ikke støtte, medmindre der er god grund til det!

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil kun gå ind på et par af de taler, der er blevet holdt her. Fru Bonino vil derefter mere indgående tage stilling til de forskellige synspunkter. Allerførst for at der ikke skal opstå misforståelser: Kommissionen henvendte sig i første omgang til Den Stående Veterinærkomité med anmodning om at få foretaget visse ændringer i afgørelsen fra juli. Men efter at næppe en eneste medlemsstat støttede Kommissionens forslag, besluttede vi navnlig for at sikre, at forskellige lægemidler, der for nogles vedkommende er livsvigtige, fortsat er til rådighed efter den 1. januar at anmode om en udsættelse, hvilket vi så fik tilslutning til.
Jeg vil endvidere gerne gøre det klart, at Den Stående Veterinærkomité kun har betegnelsen "komité« fælles med Den Videnskabelige Komité. Det er helt klart, at repræsentanterne i Den Stående Veterinærkomité repræsenterer medlemsstaternes mening og intet andet! Men hvad vi også fik på ca. samme tidspunkt - og det skal man være så fair at tilføje - er en ny liste over risikomateriale, denne gang fra Den Videnskabelige Komité. Denne liste er væsentlig bredere og længere end den liste, vi havde til rådighed i juli. Vi bliver nødt til, og det vil jeg gerne understrege i den sammenhæng, simpelt hen at tage til efterretning, at tingene fortsat i BSE-spørgsmål også videnskabelig set kan videreudvikle sig, fordi der hele tiden kommer nye erkendelser. Vi vil også tage hensyn til de nye erkendelser på rimelig vis. Det er faktisk det udgangspunkt, vi har valgt.
Det gælder derfor nu om, at man samler de af videnskabsmændene påviste forskellige risici alt efter, hvilken slags risikomateriale der er tale om, i forbindelse med forskelligartetheden af risiciene efter dyrenes geografiske herkomst til en helhed og deraf udleder en relevant, definitiv og yderligere vurdering. Dertil behøver vi et vist minimum af tid. Vi har således ikke gjort det nemt for os selv, men sagt, vi vil dybtgående og straks udarbejde et relevant forslag, der er færdigt i så god tid, at vi i løbet af de tre måneder, der står til vores rådighed, også kan nå frem til en ny afgørelse. De øvrige indholdsmæssige detaljer vil fru Bonino sikkert gerne forklare Dem, hvis det ønskes. Vi har imidlertid også som helhed brug for en risikovurdering, så vi kan komme videre på fornuftig vis.
Hvad det ofte nævnte spørgsmål om de såkaldte certified herd schemes angår, er der i mellemtiden indtrådt følgende situation: Fru Roth-Behrendt har beskrevet begyndelsen meget nøje. Vi fik et arbejdsdokument fra den britiske regering, det blev bedømt af Den Videnskabelige Komité, og det blev anset for utilstrækkeligt. Men det blev også sagt klart, hvad det var, der manglede. Det sidste og centrale element blandt de ting, der manglede, modtog vi i morges fra den britiske regering, nemlig at der er vilje til at gøre brug af helt nye slagterier, og man er 100 % rede til at leve op til videnskabsmændenes krav.
Vi befinder os derfor i en ny situation og skal nu foretage en vurdering deraf, drøfte den i Kommissionen og tillige træffe en ny afgørelse.
Hvad det irske kød angår, vil jeg gerne meget klart gøre opmærksom på, at Kommissionen resolut er gået imod de overgreb, der har fundet sted i forskellige havne i Storbritannien. Og jeg kan fortælle Dem, at den irske landbrugsminister i dag på Rådets samling af landbrugsministre selv sagde, at han absolut er tilfreds med de foranstaltninger, der i mellemtiden er blevet truffet af den britiske regering. For begge parter, Irland og Nordirland, gælder én ting, nemlig at vi bestemt erkender den vanskelige markedssituation, der er indtrådt på øen Irland. Vi traf derfor netop sidste fredag den afgørelse, at vi undtagelsesvis for disse to regioners vedkommende - Republikken Irland og Nordirland - endnu en gang vil tage kød i intervention, nemlig 50 % af de mængder, der blev anmodet om. Det er den højeste procentsats, vi overhovedet har accepteret i de sidste måneder. Vi forsøger altså absolut at tage hensyn til sådanne vanskeligheder.
Hvad nu spørgsmålet om SAM-forbuddet eller Det Forenede Kongeriges foranstaltninger angår, har jeg allerede gjort opmærksom på, at de foranstaltninger, der er truffet med hensyn til udbeningen, ikke er i modstrid med fællesskabsretten. Men vi er ved nøje at gennemgå de øvrige foranstaltninger, der er truffet, og i givet fald konstatere krænkelser af traktaten dér. Naturligvis går vi parallelt frem her, således som vi også skal gøre over for andre stater.
Hvad til slut endnu en gang USA angår, vil jeg gerne meget tydeligt sige, at vores videnskabelige komitéer ikke har givet USA status som BSE-fri ud fra OIE-kriterierne. Det undrer os derfor, at man ensidigt griber ind over for de europæiske stater og så at sige måler med to alen. Jeg vil endvidere fremhæve, at vi naturligvis har protesteret. Jeg skal selv møde den kompetente amerikanske minister i begyndelsen af det nye år og kan så forhåbentlig rydde disse nye vanskeligheder af vejen. Hvis ikke, må vi naturligvis undersøge, hvorvidt vi i denne sag kan indbringe USA for WTO. Det var vist de vigtigste punkter, som falder ind under min kompetence. Mange tak!

Bonino
Hr. formand, jeg har ikke stort at tilføje, al den stund hr. Fischlers indledning og svar var meget udtømmende.
Dog vil jeg gerne fremsætte tre bemærkninger. Vi har faktisk lige beskrevet problemerne præcist for Dem og forklaret Dem, at videnskaben udvikler sig og forandres, og at vi naturligvis har brug for tid for at tage konsekvenserne af det. Nu behager det Dem pludselig ikke mere. Altså må vi se at blive enige. Hvis De vil have gennemsigtighed, hvilket undertiden kan indebære, at man fortæller Dem, at vilkårene er ændrede, fordi den videnskabelige komité har en anden holdning, så kommer vi her i salen. Men, på den anden siden hvis De ikke længere ønsker det, så kommer vi heller ikke mere.
For det andet, forslaget om produkter, der indebærer en sundhedsrisiko, blev fremsat i Rådet i december 1996. Det blev forkastet. Derefter fulgte en anden videnskabelig udtalelse. I den sidste ende blev det forslaget af 30. juli, som blev vedtaget. Pludselig bliver man klar over, at der alligevel er et problem med de farmaceutiske produkter, de færdige produkter og talgbaserede produkter til kosmetik. Et ændringsforslag forelægges Rådet, som forkaster det. Det blev støttet af fem lande. Man havde således ikke andre muligheder end at udskyde det hele i tre måneder med henblik på at harmonisere ændringerne mest muligt, træffe en afgørelse angående de færdige produkter og at tage højde for de nye videnskabelige udtalelser. Det er derfor svaret ikke bare kan være ja eller nej. Situationen er ikke helt hvid eller helt sort, og Kommissionen kan ikke lægge pres på videnskaben, kan De nok forstå.
For det tredje er der problemet med den geografiske oprindelse som alle taler om, og som den videnskabelige komité, desværre, ikke har opstillet præcise kriterier for. Den siger: «en klassificering af den geografiske oprindelse af væv og produkter vil blive udarbejdet snarest muligt« osv.
Derefter er Kommissionen igen gået til den videnskabelige komité for at presse den til at levere de omtalte kriterier, hvorefter den må tage stilling til, hvordan man kan anvende disse kriterier på et indre marked. Sådan er situationen i øjeblikket.
Hvis De derimod mener at vi, hver gang vi kommer her, skal levere et svar der er sort og hvidt på samme tid, så må De have mig undskyldt, for i så fald har gennemsigtigheden ingen berettigelse. Det er let nok at fremsætte erklæringer, kære venner, men man skal også en gang imellem arbejde sammen og holde sig for øje, at man er i færd med at analysere og gennemføre et forsigtighedsprincip. Der er således flere elementer at tage hensyn til, herunder forholdet mellem omkostninger og udbytte.
Hr. Martinez, hvis det havde kunnet løse problemet at afsætte Kommissionen, så ville det have været såre let, forstår De, for den ene Kommission kan udskiftes med en anden. Hvad angår sygdom, er det noget vanskeligere at bære sig sådan ad.
For så vidt angår det politiske chok, så indfandt det sig rent faktisk, kan man roligt sige, ikke så meget i Kommissionen, men, så vidt jeg kan vurdere det, snarere i den offentlige mening.
Til allersidst har jeg et oprigtigt svar til hr. Nicholson. Vi slæber ikke på fødderne, og vi spilder heller ikke tiden. Kommissionens tjenestegrene har i de sidste otte måneder arbejdet under et pres der, det forsikrer jeg Dem, er svært at udholde. Og den britiske regerings svar på nogle supplerende spørgsmål, som vi har stillet, er indløbet her til morgen. Vi vidste godt, at it's a learning process , og at vi stadig vil opdage nye ting, men der skal tid til, også selvom vi i vores arbejde udsættes for pres som er vanskelige at modstå.
Jeg forstår producenternes frustrationer, og jeg deler endda deres problemer, men helt ærligt, det er altså ikke mig, der har fundet på BSE! Vi sætter al vores iver og al vores kapacitet i form af tid og intelligens ind på løse disse problemer.
Men, mine herrer parlamentsmedlemmer, man er nu engang imellem nødt til at arbejde sammen og ikke nøjes med erklæringer udadtil, som er lettere demagogiske, og som, med forlov, ikke får tingene til at bevæge sig fremad.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.

Hallam
Hr. formand, jeg vil bare gerne anmode kommissærerne om at vente og høre bemærkningen til forretningsordenen.

Formanden
Nej, hvis det er henvendt til kommissærerne, er det ikke en bemærkning til forretningsordenen. Man kan kun fremsætte en bemærkning til forretningsordenen til formanden.

Jackson
Hr. formand, der blev stillet et spørgsmål af stor vigtighed for hele Den Europæiske Union, men der var ikke noget svar.

Formanden
Jeg beklager, vi har overskredet tiden. Jeg ved, at det er et vigtigt emne, men det kan tage hele natten at drøfte det.

Energipolitik (fortsættelse)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er en fortsættelse af forhandlingen om betænkning (A4-0308/97) af hr. Scapagnini for Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi om meddelelse fra Kommissionen om »Samlet oversigt over energipolitik og energiforanstaltninger« (COM(97)0157 - C4-0205/97).

Stockmann
Hr. formand, jeg vil forsøge at sætte den afbrudte drøftelse af Scapagnini-betænkningen i gang igen. Energipolitikken kræver en global synsvinkel og global politisk handling. Det opfordrer titlen på meddelelsen fra Kommissionen også til. Klimatopmødet i Kyoto har, i det mindste hvad angår energipolitikkens indvirkning på klimaet, tydeliggjort nødvendigheden af denne globale synsvinkel. Men det viste samtidig, hvor langt indsigten og muligheden for at føre den ud i livet ligger fra hinanden. På næppe noget andet område i politik er kløften mellem det, man bør og det, man gør mellem det normative krav på den ene side og de virkelige politikker på den anden side så graverende som inden for energipolitik og klimapolitik.
På den baggrund skal Kommissionens meddelelse bedømmes. Den præsenterer os for de kendte argumenter for nødvendigheden af en global synsvinkel og strategi på energiområdet. Det er for det første Den Europæiske Unions fortsat stigende afhængighed af import af energi og de fremtidige risici, der er en følge heraf. Det er den hurtige vækst i verdens energiforbrug og den nedgang i udbuddet, denne vækst medfører, og det er ikke mindst den betydelige stigning i de verdensomspændende miljøproblemer og deres langtidsvirkning. Alt dette peger på, at Den Europæiske Union bør have en udvidet kompetence i energipolitikken, hvilket vi imidlertid heller ikke fik med Amsterdam-traktaten. Der findes ikke noget entydigt, specifikt retsgrundlag i traktaten.
Det, vi så kan gøre, undskyld sammenligningen, ligner snakken i fjerkræholdet om fugletrækket mod syd i efteråret. Kommissionens meddelelse er et omfattende, om end visionsløst kompendium over alle fællesskabsinitiativer på energiområdet. Hvad er der tilbage at gøre for os i denne sammenhæng? Vi kan forbedre det internationale energisamarbejde. Vi kan med regelmæssige mellemrum evaluere medlemsstaternes energi- og miljøpolitik - det er noget nyt - og prøve på at koordinere dem i retning af fælles mål.
Der er brug for synergieffekter og ikke for gensidige blokader eller spil uden stik. Gennemførelsen af direktivet om det indre marked for energi, altså liberalisering og integration af energimarkederne, skal fremmes. Vi kan fortsat sysle med den indtil nu mislykkede fælles energiafgift og fremme forskning, teknologisk udvikling og demonstration af vedvarende energikilder. Jeg er spændt på, hvad der til allersidst bliver tilbage af det, vi medtog i det femte FTUprogram. Der bliver ganske kort det tilbage, at vi skal fastholde tanken om et energipolitisk rammeprogram og styrke den energipolitiske indsats, og det skal ske gennem et samarbejde mellem medlemsstaterne. Det kræver periodiske beretninger om den nationale indsats og virkningerne deraf.
Ordføreren, hr. Scapagnini, anser denne tilskyndelse fra Kommissionen for og bedømmer den som rimelig. Hvad jeg kunne ønske, jeg vil lige kort nævne det, var, om der for fremtiden snart kom konkrete gennemførelsesstrategier...
(Formanden afbrød taleren)

Watson
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske hr. Scapagnini med betænkningen. Det er en omfattende betænkning, der indeholder meget af det, Den Liberale Gruppe har støttet.
Vi begynder at forstå, at det ville have været klogt at skrive et afsnit om energi i Maastricht-traktaten. Især Kyotokonferencens fiasko understreger problemerne i forbindelse med energipolitikken.
Der er ét punkt i betænkningen, der er beklageligt, og det er, at Kommissionen tilsyneladende har opgivet sin kampagne for indførelse af rationelle planlægningsteknikker inden for elektricitets- og gassektoren. Disse teknikker ville helt klart vise os vejen frem. Kommissionen har fremsat dem før, men synes nu at trække i land.
Kommissionen må også gå endnu længere. Vi må finde fem målsætninger for energipolitik i Den Europæiske Union. Først og fremmest må vi indføre et stort investeringsprogram inden for energibevaring i Europa. Dernæst må vi opmuntre forbrugere og virksomheder til at bruge energien mere effektivt. For det tredje må vi nedbringe omkostningerne i forbindelse med effektiv udnyttelse af energi inden for husholdninger og erhverv. For det fjerde må vi bygge nye bygninger og maskineri, køretøjer og udstyr, der er mere energibesparende, og det arbejdes der på. Endelig må vi øge støtten til vedvarende energikilder.
Det er yderst vigtigt, at der sker noget. Kommissionen er begyndt at vise vejen frem, men hvis vi mener det alvorligt, må vi bakke vores politiske intentioner op økonomisk.

Bloch von Blottnitz
Hr. formand, når vi taler om Fællesskabets energipolitiske mål, kommer jeg til at tænke på Fontane. Det er ikke til at blive klog på, og jeg må tilføje, at det fortaber sig i tåger, for vi har ingen fælles energipolitiske mål. Det kan jeg illustrere med et par eksempler. Vi taler absolut og altid om, at vi er nødt til at blive mere uafhængige af import. Men som eksempel anføres så nuklearindustrien, og alle glemmer, at vi naturligvis også bliver nødt til at importere uran til det formål. Vi taler hele tiden om energieffektivitet. Men vi gør det stik modsatte. Jeg minder blot om SAVE-programmet.
Vi taler hele tiden om vedvarende energiformer. Dér minder jeg blot om ALTENER-programmet. Det er for to år skåret ned til ECU 22 millioner, hvilket er komplet latterligt, når vi til fusion i de sidste femten år har brugt ECU 250 millioner om året. Vi taler endvidere om, at vedvarende energiformer oven i købet giver mange arbejdspladser og at de desuden er gode for miljøet, men der sker ingenting. Det, vi har brug for, er omsider en energiafgift. Det, vi har brug for, er omsider vedvarende energiformer og energieffektivitet. Dét bliver vi nødt til omsider at anvende alle midler til, for at vi kan videreudvikle dem. Det kan vi ikke med de få mark, vi får tilovers her, fordi alt går til fusion. Det, vi derudover har hårdt brug for, er fælles beslutningstagning sammen med Europa-Parlamentet og vi skal desuden omsider have et selvstændigt energikapitel. Alt det har vi ikke. Jeg kan kun slutte med Brechts ord om, at forholdene jo ikke er sådan, for Rådet blokerer alting, og vi vil, sålænge det fortsætter på den måde, ikke få nogen energipolitiske mål, men fortsat vande lidt med vandkanden overalt og bruge alle vores penge til fusion, om hvilken vi kun ved, at den tidligst i 2050 eller 2080 eventuelt bringer energi.

McNally
Hr. formand, jeg deler den almindelige skuffelse over, at Amsterdam-traktaten ikke, som det var meningen, omfatter et energiafsnit.
Den Europæiske Union startede med to energi-traktater: Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab og Euratomtraktaten. Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab har fungeret godt i forbindelse med energi, og Euratom-traktaten har, selvom den er anakronistisk og helt klart en 1957-traktat, været en drivkraft i forbindelse med en bestemt form for energi - kerneenergi. Hvis EU har kompetence, sker der noget.
Hvad angår Kyoto, er der kun tre ting, man kan gøre for at mindske CO2 -emissioner: For det første kan man stole på kerneenergi - men der er store risici og problemer forbundet hermed, for det andet kan man bruger energi mere rationelt, og for det tredje kan man anvende vedvarende energikilder.
Hvis vi havde et alternativ til Euratom-traktaten - jeg ville kalde den Eurenew-traktaten, en traktat om vedvarende energi - kunne vi gøre noget. Der ville ske ændringer i Europa, og det ville være meget værdifuldt for Den Europæiske Unions arbejde om energi.
Jeg må sige, at jeg finder anden del af hr. Scapagninis konklusion i punkt 11 uacceptabel, da den anbefaler yderligere støtte til kernekraft. Det er ikke løsningen.
Jeg er også meget skuffet over reaktionen fra Rådets ministre til Kommissionens meddelelse. Det er en meget fornuftig meddelelse. Den understreger, at hvis man ønsker at gøre, som vi aftalte i Kyoto, kan det ikke ske uden et retsgrundlag eller uden at give sig selv den kompetence, der så effektivt blev overdraget, da Den Europæiske Union startede tilbage i 1950erne.

Adam
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske hr. Scapagnini i hans fravær med en koncis betænkning. Betænkningen giver nogle værdifulde retningslinjer til vurdering af forslagene til de energipolitiske rammeprogrammer, der netop er godkendt af Kommissionen.
Vi er virkelig nødt til at prioritere spørgsmålet om energipolitik på dagsordenen på linje med spørgsmålet om miljøpolitik. Lovgivningen burde være genstand for kvalificeret afstemning. Det er et faktum, at energiforbruget vokser. I 1996, som er det senest opgjorte år, var energiforbruget på 3 % på verdensplan og 3, 6 % i Den Europæiske Union. Udgangspunktet bør være udarbejdelse af yderligere analyser om energiefterspørgslen. Man kan ikke fastlægge en politik uden tal. Vi skal se mere detaljeret på forbruget pr. indbygger, energi- og elektricitetsintensitet og de typer direkte brændsel, der anvendes til elektricitetsproduktion.
Jeg vil gerne sige, hr. formand - selvom De allerede ved det - at det liberaliserede marked kan gøre det endnu vanskeligere end før. Vi må koncentrere os om spørgsmålet om energieffektivitet: Effektivitet af produktion og anvendelse. Hvis vi ikke gør det, vil alt andet, som vi diskuterer, bare være tom snak.
Jeg vil endnu en gang gerne gøre opmærksom på en faktor i forhandlingen om forskningsprogrammet. Mindre virksomheder har vanskeligst ved at anvende de ressourcer, vi har på fællesskabsniveau. Medmindre virksomheder mener jeg virksomheder med under 50 ansatte. Det er et område, hvor vi må gøre en ekstra indsats.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Støtte til skibsbygningsindustrien
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0377/97) af Sindal for Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning 3094/95 med henblik på yderligere forlængelse af Rådets syvende direktiv om støtte til skibsbygningsindustrien (KOM(97)0469 - C4-0526/97-97/0248(CNS)).

Sindal
Selve forlængelsen af det syvende direktiv vedrørende statsstøtte er i sig selv ikke noget problem. Min betænkning indeholder da heller ingen ændringsforslag. Der er enighed i Rådet, man er klar til den endelige beslutning. Når vi ønsker at forlænge direktivets gyldighed, hænger det sammen med USA's manglende ratifikation af OECD-aftalen, der tager sigte på, at vi på globalt plan får tilvejebragt et sæt regler, der begrænser og afvikler statsstøtte til skibsbygning. Derfor forslaget om at forlænge det syvende direktiv et år til 31. december 1998. Såfremt USA ratificerer, falder direktivet bort. Når hovedformålet fortsat er at opnå brede globale aftaler, hænger det sammen med, at der eksisterer en overkapacitet på ca. 30 %, og at statsstøtte på den baggrund er konkurrenceforvridende. Indstillingen er klar: Vi skal forlænge direktivets gyldighed.
Men samtidig kunne det være på sin plads at spørge Kommissionen om, hvorvidt der er fremskridt i forhold til en eventuel ratifikation fra USA's side. Hvor langt er USA? Har man nogen fornemmelse af fremtiden for aftalen? Hvordan foregår drøftelserne mellem Kommissionen, Kongressen og USA's regering? Og - som noget nyt - kan Parlamentet bidrage til en kommunikation omkring problemet? Med de netop vedtagne regionale støttetiltag i USA må vejen for en løsning være banet. Med en meget lille del af verdensmarkedet må USA's problem vel være mere af lokal og principiel karakter. Det, der interesserer os i det nye år, er så selvfølgelig, hvad der vil ske, hvis man ikke opnår USA's tilslutning. Ja, så har vi Kommissionens forslag til nye regler, som skal underkastes behandling i Rådet og Parlamentet. Kodeordene i denne forordning må tage afsæt i OECD-aftalen - om den bliver til noget eller ej - specielt med hensyn til forskning og udvikling.
Kommissionens forslag går dog videre, men det vil vi selvfølgelig vende tilbage til i 1998. Jeg kan dog allerede nu antyde, at forslaget om regionalstøtte ikke vil have min opbakning. Målet i den europæiske værftspolitik skal være afskaffelse af statsstøtte og gennemskuelighed, og jeg tænker her på gennemskuelighed i forbindelse med andre subsidiemuligheder, f.eks. i form af forskning og udvikling. Det samme mål skal vi forfølge i OECD. Som et lille efterskrift vil jeg allerede nu påpege følgende. Hvis man gennemfører den foreslåede politik, vil det betyde en forøgelse af den samlede statsstøtte. Det er svært at gå tilbage til udgangspunktet, når man først har introduceret noget nyt. Det vil sige, hvis støtten først er steget, så er det svært at skære den bort bagefter. Derfor bør grundlaget for en ny politik på værftsstøtteområdet gennemarbejdes nøje. Jeg kan allerede nu meddele, at industrien ikke er tilfreds med Kommissionens foreløbige udspil. Jeg håber meget, vi kan få en dialog om dette, og at vi kan diskutere det i det kommende år.

Jarzembowski
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, først vil jeg gerne sige tak til hr. Sindal, for han har tydeligt sagt, at forlængelsen er i orden, det vil jeg ikke gøre noget stort ud af; lad os komme til sagen. Vi stemmer for. Sålænge USA ikke ratificerer OECD-aftalen om afvikling af ordrerelateret støtte til skibsbygning og den ikke kan træde i kraft, bliver vi nødt til at sørge for, at værfterne i Fællesskabet i det mindste delvis får en chance over for de stærkt støttede værfter i Asien, men også over for andre værfter i nærheden af os. I den forbindelse skal vi imidlertid være opmærksom på, at medlemsstaterne, dersom vi med forlængelsen vedtager en fælles maksimumsgrænse, nu også udnytter den, for at vi ikke i én medlemsstat har støtte, i en anden derimod ikke, for så har vi en ny konkurrenceforvridning i selve Unionen.
Jeg er også enig i hr. Sindals tanker, hvad angår debatten for det tilfældes skyld, at USA heller ikke fremover vil ratificere OECD-aftalen, principielt i orden, men vi bliver nødt til at undersøge det meget nøje. Ja, Karel van Miert, vi to ved, at vi skal være opmærksomme, støtteordninger skal altid kun gælde i et bestemt tidsrum og de skal være degressive. Det er de to første principper.
Jeg vil lige nævne to andre principper. Vi skal være opmærksomme på, at den såkaldte investeringsstøtte, som skal indføres som noget nyt, ikke blandes sammen med og kobles på støtten til forskning og udvikling og fordobles.
For det andet skal vi være opmærksomme på, at investeringsstøtten ikke kobles på de traditionelle støtteområder inden for regionalbistanden. Så ville nogle værfter naturligvis falde udenfor, selvom de står langt bedre i konkurrencen end de andre. De ville få ringere chancer. Her skal vi se på skibsbygningssektoren.
For det tredje skal vi være opmærksomme på, at satserne for støtte udformes så ensartet som muligt i Unionen for at forhindre yderligere forvridninger i Unionen. Det kommer der sikkert en spændende debat om til næste år.

Riis-Jørgensen
Hr. formand, jeg er enig med Sindal i, at der er behov for en forlængelse af det syvende direktiv. Det er vigtigt, at vi ikke får en periode uden lovgivning på dette område. Det er dog helt centralt, at USA ratificerer OECD-aftalen. Jeg kunne godt ligesom Sindal tænke mig at høre, hvad Kommissionen gør for at lægge pres på den amerikanske regering, og om Kommissionen kan fortælle, hvor langt USA er nået i sine egne overvejelser. Jeg er derimod meget betænkelig ved Kommissionens forslag til Rådets forordning om nye regler for støtte til skibsbygningsindustrien. Det er simpelthen uspiseligt. Unionens mål må jo være at afvikle støtte til skibsbygningsindustrien. Forslaget fra Kommissionens side erstatter en hidtil relativ gennemskuelig driftsstøtte medmindre gennemskuelige støtteformer, der vil favorisere nogle værfter frem for andre. Skibsbygningsindustrien skal forberede sig på at overleve uden støtte. Vi kommer naturligvis tilbage til dette forslag ved en senere lejlighed, men foreløbig kan jeg sige, at det ikke er min kop te. Jeg forstår Kommissionens argument om, at vi skal have klare regler og ikke havne i et tomrum, hvis USA ikke ratificerer. Hvis USA ikke ratificerer OECD-aftalen, vil andre lande måske begynde at føre konkurrenceforvridende politik. Derfor skal I - og især De, hr. Van Miert - bruge al jeres magt og vælde til at presse den amerikanske Kongres til at ratificere OECD-aftalen inden udgangen af næste år.

Querbes
Hr. formand, jeg støtter forslaget til forordning og hr. Sindals betænkning, men jeg er bekymret over de tanker, der for nylig er kommet fra Kommissionen. Den foregriber gennemførelsen af OECDaftalen fra 1994, idet den stiller forslag om at forbyde statsstøtte fra og med år 2001. USA vil ikke være sen til at fortolke dette signal fra Bruxelles som en tilskyndelse til ikke at ratificere OECD-aftalen.
Kommissionen har vænnet os til at give ensidige indrømmelser. Sådan var det med landbruget i forbindelse med GATT-aftalerne og med flyindustrien i sagen om fusionen mellem Boeing og McDonnell-Douglas. I dag ville en sådan føjelighed være ensbetydende med et nyt alvorligt slag mod europæiske værfter, som er ude i store vanskeligheder. Deres ansatte er på tyve år faldet fra 280.000 til mindre end 80.000, og adskillige værfter er lukket.
Stillet over for visse tredjelandes sociale dumping er vi nødt til at opretholde de nuværende støtteordninger på en måde, så det er muligt at favorisere købet af skibe bygget på europæiske værfter. Spørgsmålet er, om vi ikke er nødt til i første omgang også at genforhandle OECD-aftalen og betragte den som ikke-eksisterende, dersom USA ikke ratificerer den inden udgangen af 1998?

Sjöstedt
Hr. formand, frem til 1970'erne var mit land, Sverige, en af de store værftsnationer i Europa. Sådan er det ikke mere. Der er næsten ingen nybyggerier af fartøjer tilbage i Sverige; der er stort set kun reparationsværfter for større fartøjer. Der er naturligvis mange forskellige forklaringer på dette. En af dem er dog, at der har været en så hård konkurrence med statsstøtte fra andre lande, at det ikke er lykkedes for Sverige at bevare en værftsindustri. Derfor gav OECD-aftalen i 1994 også en del håb i Sverige om, at mere retfærdige konkurrencebetingelser globalt set ville kunne gøre, at man, når ny tonnage skal bygges, kunne begynde at konkurrere igen. Derfor er det også så beklageligt, at denne aftale, som kunne give nogenlunde lige konkurrencebetingelser, endnu ikke er trådt i kraft.
Jeg støtter selvfølgelig Sindals betænkning, som jo bygger på, at den dag, hvor USA ratificerer aftalen, vil den også blive respekteret i EU. Indtil da er det imidlertid helt rimeligt at fortsætte med en vis statsstøtte, for at industrien ikke skal kunne slås ud. Vi har også i mit parti foreslået, at man i Sverige igen skal kunne have en begrænset statsstøtte til værftsindustrien for at få de samme betingelser som i andre lande. Jeg vil altså stemme for betænkningen.

Van Miert
Jeg vil begynde med at takke hr. Sindal og også udvalget for den hurtighed, hvormed de har afgivet denne udtalelse, for vi skal inden årets udgang træffe beslutning om forlængelse af det syvende direktiv. Jeg havde håbet på, at vi ikke mere skulle debattere dette, og det havde også været muligt, hvis USA også havde ratificeret OECD-aftalen. Det er det eneste land, der ikke har gjort det. Det kan jeg ikke gøre noget ved, og til fru Riis-Jørgensen vil jeg sige: kommissæren for konkurrence kan gøre meget, men én ting kan jeg stadig ikke: det er at forpligte den amerikanske kongres til at underskrive en aftale. Det kan jeg endnu ikke, så langt er jeg ikke nået endnu. Jeg kan endnu en gang overveje, hvordan jeg skal få det til i fremtiden, men foreløbig er jeg bange for, at jeg ikke kan glæde Dem på dette punkt.
I øvrigt vil jeg gerne med det samme sige, mine damer og herrer, lad os skelne i mellem det sagen drejer sig om i dag og det som vi om kort tid skal behandle, nemlig en debat om hvad der kommer bagefter. For dette er en forlængelse på et år til udgangen af det følgende år, og hvis USA i mellemtiden i 1998 på ny ikke ratificerer OECDaftalen, så må vi sammen drøfte en ny ordning. Herom har Kommissionen også fremsat forslag. Man kan mene, hvad man vil herom. Men til sin tid vil jeg med glæde møde frem i udvalget og også her på plenarmødet for at drøfte dette. Men jeg har allerede i dag fået en smagsprøve på denne debat. Den ene finder, at subsidierne skal afskaffes så hurtigt som muligt. Jeg har blandt andet hørt kollega Querbes herom - han ønsker, at det skal forsætte i det uendelige. Men jeg vil minde Dem om, at der i perioden 1990 til 1995 er blevet anvendt ECU fem milliarder i Den Europæiske Union til skibsbygning. Det vil sige, at de, der påstår, at Den Europæiske Union ikke har ført en bred politik for at forsøge at gøre det muligt for vores skibsværfter at tilpasse sig, ved ikke hvad de taler om.
I øvrigt må jeg sige til hr. Querbes, at jeg er helt uenig med ham, også hvad Boeing angår, men jeg kan heller ikke gøre for, at der er nogen i Frankrig, der fremstiller sagen helt forkert. Alle i Parlamentet ved det meget bedre end hr. Querbes. Derfor kan jeg heller ikke tage notits af det, De har sagt, for når man befinder sig så langt fra sandheden, så kan jeg heller ikke gøre mere.
Jeg vil så slutte af med at ønske Dem på rendez-vous til næste debat, og jeg har antydet, at jeg allerede nu glæder mig til den debat, fordi jeg tror, at Kommissionen har gjort et stort arbejde med de forslag, som den har fremsat for komme med en løsning hvormed den kontraktbundne statsstøtte, det vil sige den operationelle støtte i princippet afskaffes, ikke senere end år 2000. Hvis der er flertal i Ministerrådet til at gøre det tidligere, er det ikke noget problem for Kommissionen. Vi vil på den anden side også gerne i fremtiden kunne tilbyde vores skibsværfter mulighed for at kunne gøre det nødvendige med hensyn til innovation, undersøgelse, udvikling og modernisering af værfterne og i påkommende tilfælde at kunne gøre krav på statsstøtte hertil, fordi Kommissionen - og her taler jeg ikke kun på egne vegne, men bestemt også på hr. Bangemanns og hele kollegiet som sådan - også i fremtiden, også når der ikke mere er mulighed for virksomhedsstøtte, ønsker at have så mange muligheder at tilbyde skibsværfterne som muligt, for Europa må også i fremtiden kunne være sikker på at beholde tilstrækkeligt med skibsværfter, også af hensyn til andre end rent økonomiske mål. Her vil jeg stoppe, formand, men endnu en gang, jeg glæder mig allerede til den næste debat, som vi utvivlsomt får med hinanden om et par måneder.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl.11.30.

Forsyningspligtsydelser i Europa
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0357/97) af Billingham for Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik om meddelelse fra Kommissionen om »Forsyningspligtsydelser i Europa« (KOM(96)0443 - C4-0507/96)

Billingham
Hr. formand, det er næsten et år siden, at jeg startede på betænkningen. I min søgen efter konsensus vedrørende dette komplicerede spørgsmål har jeg konsulteret personer i hele Unionen og modtaget forslag fra alle grene af Parlamentet. Betænkningen er et svar på en meddelelse fra Kommissionen om, at forsyningspligtsydelser ligger til grund for den europæiske samfundmodel. Min forskning bekræfter dette.
Det er ikke et spørgsmål om selve leveringen af tjenester. Det er kvaliteten af tjenesterne, der betyder noget. Tjenesterne leveres på mange måder over hele Europa. De tilvejebringes i monopoler og i konkurrencemæssige situationer af private virksomheder, offentlige instanser eller af offentlige eller private interessentskaber. Men det er produktet og ikke processen, der har betydning for forbrugerne. Min betænkning fokuserer på økonomiske offentlige tjenester, der leverer handelsvarer eller oftere tjenester mod betaling.
Ideen om et »Borgernes Europa«, hvor social samhørighed og økonomisk vækst er afhængig af leveringen af gode tjenester over hele Fællesskabet underbygger denne betænkning. Europa har været stærkest inden for handel og industri samt erhvervslivet, men svagere i forbindelse med støtte til befolkningen.
Offentlige tjenester har en nobel fortid og vægtes af befolkningen, men standarden varierer. Vi må udligne nogle af misforholdene og etablere modeller for systematiske forbedringer i alle specifikke områder af offentlige tjenester.
Betænkningen anerkender, at medlemsstaterne har den primære rolle i fastsættelsen af offentlige tjenester og Den Europæiske Union den sekundære rolle i forbindelse med fastsættelsen af minimumsniveauet af ydelser, en universel ydelse, som f.eks. posttjenester, radiospektret og telekomunikation.
Jeg har angivet tre vigtige områder, hvor EU kan indtage en førerposition. Først og fremmest må vi have etableret en klar definition af tjenester, der falder inden for de generelle interesseområder. For det andet bør der være en specifikation af grundlæggende universelle tjenester, som de pågældende borgere kan forvente. For det tredje skal der være en lovgivning, der sikrer ensartet levering af de specificerede serviceniveauer over hele EU. EU skal indtage en overvågende rolle for at sikre, at nationale lovgivere arbejder efter en ensartet standard. Mit eget lands pinefulde fortid - dårligt styret privatisering - kan ses som en advarsel for resten af Unionen.
Jeg har brugt erfaringerne i medlemsstaterne, meddelelsen fra Kommissionen, Kommissionen selv og mange hjælpsomme synspunkter og råd fra kolleger, organisationer, repræsentanter og interesserede parter, til at drage en konklusion.
Min betænkning hilser den nye artikel 7(d) velkommen og tilskynder til gennemførelse samt iværksættelse af en række yderligere tiltag. For det første tilskynder jeg til, at Kommissionen udarbejder et charter om principper: Principper for tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse. For det andet anmoder jeg om demokratisk kontrol med Kommissionens aktiviteter, for så vidt angår forsyningspligtsydelser gennemført af Parlamentets kompetente udvalg. I betænkningen opfordres Kommissionen endvidere til at offentliggøre grøn- og hvidbøger med en tidsmæssigt fastlagt handlingsplan for gennemførelsen af traktatens og charterets mål i praksis, samt at tildele kommissærerne og et af Kommissionens generaldirektorater et særligt ansvar for offentlige tjenester, og at Parlamentets udvalg specifikt orienteres om dette område.
Denne betænkning er et fremragende eksempel på, at hele Parlamentet skal samles for at producere det, jeg håber, er et fornuftigt dokument. Jeg vil gerne takke mine kolleger i denne forbindelse. Hvis vi opnår konsensus i morgen ved afstemningen, vil vi gå over i historien. Det vil være første gang, at Parlamentet opnår en fælles holdning vedrørende offentlige tjenester. Jeg håber, at det lykkes. Hvis vi kan, vil det være en klar melding til Kommissionen og Rådet om, at Parlamentet er forenet i beslutningen om at påvise, at det faktisk er et »Borgernes Europa«, et Europa, der arbejder på at forbedre borgernes liv, og et Europa, der er fast besluttet på at opnå en mere retfærdig og samlet fremtid for alle sine borgerne.

Schörling
Hr. Formand, i denne meddelelse fra Kommissionen om tjenester i det offentliges interesse redegøres for de fremtidige mål med hensyn til interessen for at åbne beskyttede sektorer eller monopoler for konkurrence, samtidig med at man ønsker, at borgerne skal have adgang til tjenester af offentlig interesse på lige betingelser og til rimelige priser, hvilket jo er godt.
Jeg synes, der er en rød tråd i Kommissionens meddelelse, som jeg også synes, at Billingham til sidst er kommet frem til, nemlig at man skal anerkende mangfoldigheden af tjenesternes omfang og forskellige organisering i de forskellige medlemsstater, at der er store forskelle på grund af tradition, at der findes forskellige metoder samt at man også skal anerkende subsidiaritetsprincippet og at medlemslandene faktisk afgør, hvem, det vil sige, om det er private eller offentlige virksomheder, der skal udføre tjenesterne, samt desuden om der, så at sige, skal gives særlige rettigheder, så længe man holder sig inden for konkurrencelovgivningen. Det er godt med en diskussion i form af en grønbog, hvilket foreslås. Jeg tror nemlig, at man skal have en meget bred debat i samfundet om dette. Det skal også have lov at tage tid, det er ikke noget, der kan gennemføres hurtigt.
Fra udvalget for beskæftigelse og sociale anliggender mener vi endvidere, at der skal laves konsekvensbeskrivelser, når tjenester i offentlighedens interesse dereguleres, for at man skal se effekterne på social tryghed, beskæftigelse og ikke mindst på miljøet, men også på perifere områder. Erfaringer fra Sverige, Finland og Storbritannien, hvor disse dereguleringer er gennemført på mange områder, viser, at der er både positive og negative effekter, og at man også bør tage hensyn til behovet for tydelige socialt motiverede reguleringer.

Ryynänen
Hr. formand, ærede kommissær, mine kolleger, Kommissionen fremlægger i sin meddelelse udnyttelse af en åben økonomimodel og markedsdynamik ved produktionen af de såkaldte forsyningspligtydelser. Udvalget om Regionalpolitik synes, at princippet bør bakkes op, når gennemførelse af det bare sker i en balance mellem markedskonkurrencen og ydelsessikringen. En helt åben konkurrence uden nogle særforholdsregler kan iværksat på en forkert måde føre til, at det bliver vanskeligt at få grundydelser, som alle har brug for, specielt i periferien og i de tyndtbefolkede områder. På den anden side må lovgivningen om forsyningspligtydelser ikke udnyttes til at bevare en monopolstilling hos en serviceyder.
I det konstant foranderlige arbejdsmiljø er der behov for udvikling af forsyningspligtydelser og deres effektivitet. Ydelsernes kvalitet og harmoni i forhold til individers og fællesskabers forskellige behov bliver endnu vigtigere. Derfor bør der ikke ved definering af forsyningspligtydelserne vælges en detaljeret tværeuropæisk politik, men ydelsernes produktionsansvar og realiseringsmåder skal bestemmes på det nationale og regionale plan og ofte også lokalt.
Principper vedrørende sikkerhed og retfærdighed og lignende er egnet til at blive besluttet på fællesskabsplan. Fællesskabet kan kræve også at skabe nationale principper og derved efterleve principperne for regionernes og befolkningers ligeværdighed.
Ét af de centrale principper ved retfærdigheden er prisfastsættelse, som regionale forskelle kan have en stor indflydelse på ved et system med fulde markedsbetingelser. I de centrale ydelser kan det stadig være begrundet for eksempel at efterleve postens "ens pris for alle«-princip. Udvalget om Regionalpolitik fremhæver derfor, at frigørelse af forsyningspligtydelser til markedsbetinget konkurrence ikke må gå ud over erholdeligheden af serviceydelser, som er defineret som grundydelser, nogetsteds på unionens område. Ydelser, som er subventioneret og offentlig udført i periferier, er ofte den eneste mulighed for eksempel for at etablere offentlige transporter.

Wijsenbeek
Må jeg allerførst have lov til at ønske ordføreren, fru Billingham, tillykke. Den betænkning, der nu er fremlagt, er, som hun selv udtrykker det, mere end et kompromis, det er et grundlag, der går ind på Kommissionens meddelelse, som vi kan arbejde videre med. Men som hun rigtigt siger: "it is the quality that counts«; vi laver et produkt til forbrugerne. Det betyder, at denne tjeneste er der for offentligheden i almindelighed og ikke, som nogle mener, at offentlige tjenester er til for arbejdstagerne. De er der også for offentligheden. Nu er det op til Kommissionen at lave en række definitioner, for det er let nok at skrive i meddelelsen: i almen interesse. Men almenhedens interesse er et vidt begreb, og det tolkes af alle forkert eller rigtigt, men i hvert fald forskelligt.
Lad mig give to eksempler fra transportsektoren. Første eksempel: flyveledertjenesten. I årevis har det været en national tjeneste, der arbejdede dårligt sammen, hvilket førte til alle mulige hindringer for den europæiske lufttrafik. Det betyder, at ledelse er absolut nødvendigt, hvis man skal nå frem til en fælles tjeneste. Lad mig nævne et andet eksempel, og desværre kan jeg ikke sige om min beslutning fra Udvalget om Transport og Turisme, det som jeg har sagt om fru Billingham, at den blev bedre efterhånden som den blev bearbejdet. Min blev snarere dårligere. Når jeg ser på posttjenesterne- vi drøftede dette allerede i går aftes - så kan jeg deri virkelig ikke se, hvad en forsyningspligtydelse er.
Jernbanetransport, et typisk eksempel på, hvordan et monopol hindrer det indre marked. Det må Kommissionen gøre noget ved. Vi vil i så fald godkende undtagelser fra reglen om den bedste tjeneste for forbrugerne, hvor det drejer sig om perifere områder og øer, men i hvert fald har vi langt igen og meget der skal delibreres, inden vi opnår virkeligt alment nyttige tjenester i hele Europa på grundlag af principperne i artikel 7 D i den gamle traktat.

Bowe
, ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse. (EN) Hr. formand, som alle andre her til aften hilser jeg fru Billinghams betænkning velkommen. Hun har ydet en stor indsats og har taget samtlige spørgsmål med i betragtning, og som svar på Kommissionens hvidbog er det en yderst afbalanceret og fornuftig betænkning.
I den forbindelse, med hensyn til hvidbogen, ønsker jeg, på vegne af Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse, at henlede opmærksomheden på følgende. Selvom Kommissionen i sin hvidbog påpeger, at forbrugere kan drage nytte af liberaliseringen af offentlige tjenester, betyder den selvsamme proces, i visse perifere regioner og hvor der ikke er mulighed for fortjeneste inden for en given tjeneste, at liberaliseringen kan resultere i, at tjenester kun er tilgængelige til en pris, der udelukker mange forbrugere, eller ganske enkelt medfører, at der slet ikke vil være nogen tjenester.
Af den grund er det nødvendigt at anerkende vigtigheden af at acceptere behovet, i det mindste principielt, for et alment tjenesteudbud.
Inden for Den Europæiske Union er det nødvendigt at definere princippet om alment tjenesteudbud i Traktaterne og særligt med hensyn til artikel 129. Samtidig må princippet om offentlige tjenester beskyttes af garantier om forbrugerrepræsentation samt af garantier om prismæssig overkommelighed. Vi må anerkende offentlighedens og medlemsstaternes ret til fleksibelt at yde offentlige tjenester for dermed at sikre, at de kan ydes af mange forskellige aktører eller virksomheder, idet man først og fremmest respekterer de traditionelle, eksisterende metoder i de forskellige medlemsstater. Mangfoldigheden skal fortsat respekteres.
Med offentlige tjenester er der mulighed for, forudsat at vi fortsat bruger dem positivt, at fremme nye dynamiske, miljøvenlige industrier og bygge nye sektorer af den blandingsøkonomi, som vil skabe nye beskæftigelsesmuligheder. Jeg foreslår derfor, at vi værner om et særligt sted i Traktaterne til offentlige tjenester af fælles interesse, at vi sikrer, at de beskyttes mod den mest barske anvendelse af konkurrencepolitik og sikrer, at borgerne i fremtiden, som et minimum, har ret til et garanteret niveau af offentlige tjenester for at opretholde solidariteten i Unionen.

Rack
Hr. formand, forsyningspligtsydelser i Europa er nødvendige og vigtige. De er vigtige for de involverede, som også i afsidesliggende regioner uden for de økonomiske kraftcentre har brug for en infrastruktur, der fungerer, med vigtige goder i dagligdagen som vand, elektricitet, gas etc. Disse ydeler er også vigtige for en transportinfrastruktur, der fungerer, og en infrastruktur, der fungerer, for så vidt angår de moderne kommunikationsteknologier. Det vedrører ikke kun postvæsenet, men også trådløs telefoni, Internet m.m.
Vigtigt for Fællesskabet og dermed for os alle er det imidlertid også, at alle disse ydelser udbydes i den økonomiske rammestruktur, som præger Fællesskabet som helhed, nemlig inden for rammerne af et konkurrencesystem, som også fortjener dette navn. Det har bestemt ikke været enkelt at forene de to standpunkter. At tale om cirklens kvadratur ville i dette tilfælde sandsynligvis være vel meget og ligge på et for højt plan, men alligevel skal fru Billingham gratuleres med, at hun til slut har fået en tekst ud af det, som der i vidt omfang kan blive enighed om.
For Udvalget om Institutionelle Spørgsmål har ifølge sagens natur institutionelle spørgsmål stået i forgrunden af dets overvejelser. Med hensyn til dem er vi i vidt omfang indforstået med den udvikling, som Billinghambetænkningen har undergået på de forskellige stadier i drøftelsen af den. Her har meget ændret sig, for det meste til det bedre. Derfor endnu en gang hjertelige gratulationer!
Ganske vist har vi nok stadig visse betænkeligheder, f.eks. hvad angår den juridiske natur af et særligt charter for sådanne tjenesteydelser. Vi har også fortsat alvorlige betænkeligheder ved den institutionelle struktur, som nævnes i punkt 12 i betænkningen, selvom der her allerede er sket klare forbedringer i forhold til forgængerne for denne betænkning eller udkast til betænkning. Jeg ville ønske, at vi også uden dette punkt 12 i betænkningen kunne nå frem til et fælles godt resultat.
Lykkes det, har vi som slutresultat fået et produkt af fælles arbejde, som mange i Parlamentet med rette kan være stolte af og om hvilket vi kan håbe, at det i sidste instans også giver Fællesskabets borgere noget. Forhåbentlig har vi så virkelig forsyningspligtsydelser i Den Europæiske Union, som vi kan erklære og indforstået med, både hvad angår indhold og form.

Desama
Hr. formand, fru Billinghams dokument skal være velkomment for én svale gør ingen sommer, og det gør det muligt for hr. Herman og mig at være enige om samme tekst, selvom det utvivlsomt er af lidt forskellige grunde. Det er meget længe siden, det er hændt os i forbindelse med offentlige tjenester. Og så er dette dokument oven i købet endestationen for en udvikling, der blev påbegyndt i september 1996 med meddelelsen fra Kommissionen. Denne meddelelse gjorde en ende på en lang periodes døvedialog mellem, på den ene side, Kommissionen, som ville gennemtvinge sin politik på telekommunikationsområdet, og på den anden side Parlamentet, som for enhver pris ville bremse denne noget vanvittige bølge af ukontrolleret liberalisering. .
Denne liberalisering har vi siden sat os for i højere grad at kontrollere, især i debatterne og diskussionerne om direktiverne om energi, elektricitet, gas og til sidst om posttjenesterne. Kommissionen har så konstateret, at verden ikke var binær, at der ikke på den ene side var fortidsmenneskene, som forsvarede de offentlige tjenester, og på den anden side fremtidens mennesker, som prædikede liberalisering, men at vi derimod sammen virkede for tilblivelsen af det indre marked, som kun ville have mening og fremtid dersom det byggede på en retfærdig ligevægt og på en komplementaritet bestående af forsvaret for den almene interesse sammenlignet med konkurrencen. Eftersom vi var midt i en regeringskonference, har begge parter været særligt interesseret i ændringerne i traktaten.
Mange af os, ja faktisk Parlamentets flertal, havde gerne set at man ændrede lidt ved artikel 90, stk 2, som syntes at gøre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse til det eneste, der var undtaget konkurrencen. Vi ville gerne have udviklet det noget mere. Af andre grunde var Kommissionen langt mere modvillig over for enhver ændring af artikel 90, som for den er en væsentlig artikel. I den sidste ende lod Amsterdam-traktaten denne artikel 7, stk. 2, se dagens lys, som ganske vist ikke er ret vidtgående og ikke ligefrem er revolutionær, men som alligevel fastholder legitimiteten af de almindelige økonomiske interesser på en anden måde end som noget, der er unddraget konkurrence. Alene derved udgør Amsterdam-traktaten på det juridiske plan et vigtigt vendepunkt, støttet af en række af Domstolens domme, Corbeau-dommen og d'Almelo-dommen og dommen vedrørende monopolet på import af gas, hvor Domstolen har fastlagt en fremgangsmåde, som ikke længere nødvendigvis var den stive og lidt dogmatiske fremgangsmåde, den tidligere stod for, og som, det kan ikke nytte at lægge skjul på det, var den, man benyttede i GD IV.
Hr. kommissær, jeg gør Dem ikke denne kompliment, fordi De er min landsmand, jeg må indrømme, at ikke blot har De udviklet Dem meget, men også udført et godt stykke arbejde for at forbedre det betydelige stykke arbejde Kommissionen udfører i forbindelse med tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse. Kommunikationen er et element heraf. Billingham-betænkningen har i dag vist os at vi skal gå endnu længere i form af en grønbog og en hvidbog; at vi skal definere tydeligere, hvad vi forstår ved tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, lige som vi må præcisere begrebet forsyningspligtsydelser på en anden måde end som et blot og bart forbrugerkoncept. Vi er ikke udelukkende forbrugere. De drøftelser om begrebet alment tjenesteudbud, der for nylig fandt sted i Rådet (telekommunikation), var ekstremt afslørende i denne henseende.
Jeg skal afslutningsvis gøre mig til talsmand for, at man resolut støtter fru Billinghams glimrende betænkning og, i særdeleshed, at man tilskynder til udarbejdelse af en grønbog og en hvidbog for virkelig at begave os selv med gode forestillinger om og en god lovgivning omkring tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse.

Herman
Hr. formand, vores veninde Angela Billingham har helt sikkert måttet mobilisere megen udholdenhed og mod, ikke mindst i forhold til sit eget parti, for at redigere en tekst, som der er bred konsensus omkring, skønt den endnu ikke er på 100 procent, som vi vil få at se.
I virkeligheden har debatten været forurenet af tre elementer. For det første har de fleste af vores diskussioner været præget af en usædvanlig forvirring omkring begreber som forsyningspligtsydelser, offentlige tjenesteydelser, offentligretlig virksomhed eller statsejet virksomhed, og alment tjenesteudbud. Man har blandet det hele sammen i helt usædvanlig grad, idet enhver har forsøgt at få mest muligt ud af dem til støtte for den sag, som han eller hun forfægtede.
Det andet element, som har bragt forvirring i debatten, er naturligvis den kendsgerning, at visse monopoler har udnyttet denne forvirring, fordi de følte sig truede i deres privilegerede stilling.
Endelig, og det er så det tredje forurenende element, har problemet med offentlige tjenesteydelser i visse lande nået næsten teologiske dimensioner. Man var kommet dertil, at intet rationelt eller økonomisk element kunne trænge igennem. Det var Staten, som i al sin pragt skulle inkarnere den almene interesse, og alt det, der var marked, var suspekt. Det var en teologi, i ly af hvilken der udspilledes visse usædvanlige eventyr. Man har eksempler på offentlige tjenester som på én og samme tid var kendetegnet af permanente strejker og uhyrlige underskud. Ved således at udøve afpresning mod samfundet skabte de sig fordele, præbender og usædvanlige privilegier.
Endnu et punkt har gjort debatten vanskelig. For nogle drejede det sig om at indskrænke Kommissionens magtbeføjelser. Vores ven Desama taler om et kavalleriangreb. Javel, jeg siger sikke et held, sikke et held, at det fandt sted på telekommunikationsområdet, for trods dette kavalleriangreb er vi ti år bagud, hr. Desama, ti år bagud i forhold til USA med en række nye telekommunikationsydelser. Det eneste jeg er ked af er, at angrebet kun blev udført med heste, for det skulle have været udført af kampvogne! Det er, hvad der skal til for at knuse modstanden hos de konservative i de fleste lande. De konservative som for resten ikke altid er dem, man tror de er. I dag skjuler de sig bag progressive masker.
Når det er sagt, vil jeg godt vende tilbage til selve teksten, for vi er enige om alt det væsentlige. Vi har kun fremsat ændringsforslag på to områder. Vi vil uddybe og støtte et ændringsforslag fra socialisterne, ændringsforslag 4 vedrørende punkt 8. Det vil vi acceptere. Vi vil ikke bede om, at man går længere i traktaten, gør Dem bare ingen illusioner. Vi er af den opfattelse, at man, før man går videre, er nødt til at afveje objektivt for og imod på basis af tallene og ikke på basis af andet.

Cox
 Hr. formand, jeg hilser denne debat velkommen og særligt Kommissionens meddelelse, som den er baseret på. Det var en meget nyttig nyskabende tankegang inden for området forsyningspligtsydelser, der forsøger at definere en del af området og afmærke det, der er relevant for Den Europæiske Union.
Vi havde en meget vanskelig debat om dette i Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik, og jeg vil gerne ønske ordføreren til lykke med hendes bestræbelser på at opnå enighed, som jeg mener vil medføre, at betænkningen vedtages med stort flertal. Hun har gjort et godt stykke arbejde.
Det, der lå Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe på sinde i denne debat var, at sikre, at vi er i stand til at værne om en passende mangfoldighed. Vi har forskellige regionale erfaringer; vi har forskellige behov og evner; vi har forskellige sektorer med hensyn til teknologisk udvikling og vægten af den udvikling efter sektor, og nærværende betænkning giver mulighed for at overveje mangfoldighed og bygge på den mangfoldighed, når det drejer sig om det, den opstiller som det fremtidige scenario og den nyskabende tankegang.
Det er også vigtigt, at vi undgår en overdreven horisontal synsvinkel på dette, og jeg mener, at dette nok var tilfældet i det første udkast, vi så på. Denne gang rører det dog ved nogle meget vigtige generelle spørgsmål, men lader den mulighed stå åben, at vi, sag for sag og sektor for sektor, kan overføre analysen som relevant, hvilket vi bifalder.
I den liberale gruppe lægger vi stor vægt på - og jeg er glad for at kunne sige, at ordføreren vil støtte vores eneste ændringsforslag til betænkningen - at man, efterhånden som vi udvikler vores tese om almen gyldighed, husker på nødvendigheden af service, servicekvalitet osv. og disse emner er meget vigtige - ikke at fravige vores forpligtelse til - og så sandelig krav i henhold til Traktaten - at tage hensyn til konkurrence. Det er meget vigtigt med hensyn til det marked, vi befinder os på, fordi den moderne forbruger af offentlige tjenester vil have kvalitet, valgmuligheder og rimelige priser, og konkurrence er det bedste middel til at sikre dette, uanset ejerforhold. Denne betænkning gør det muligt med denne form for udforskning, og jeg bifalder den derfor.

Ribeiro
Hr. formand, ifølge hr. Billinghams betænkning er offentlige tjenesteydelser økonomiske aktiviteter, der er vitale for borgerne og for samfundet som helhed. Hvad der betyder, at deres omfang ikke bør indskrænkes - og det ville allerede være noget - til forsyningspligtydelser inden for energi og vand, telekommunikation, transport og postbesørgelse. De omfatter også andre aktiviteter, der, fordi de ligeledes tilfredsstiller grundlæggende behov og bidrager til den økonomiske og sociale samhørighed, vedblivende skal garanteres og dét på samme niveau for alle, uafhængigt af økonomiske og finansielle rentabiliteteskriterier. At sikre, at der fastlægges en opgaver for de offentlige tjenesteydelser, således at deres goder og produkter er tilgængelige for de mindre begunstigede befolkninger og regioner, er deres eksistensberettigelse, der i øvrigt er blevet fastslået i Amsterdam.
Og det er værd at huske på, at liberaliseringen af telekommunikationen og privatiseringen af den vigtigste operatør i for eksempel Portugal har ført til prisstigning for dem, der har størst behov for offentlige tjenesteydelser, i den økonomiske rentabilitets og konkurrencens navn til fordel for dem, der uberettiget har behov for at tale over større afstande.
Selvom man mener, at visse ydelser fortsat bør høre under staten, bør prioritetsspørgssmålet ikke være det afgørende. Det vigtigste er tjenesteydelsen i sig selv. Man må imidlertid sætte spørgsmålstegn ved rimeligheden af, at de private operatører modtager statsstøtte for at opretholde tjenesteydelsesopgaver, hvis privatisering de selv har draget fordel af.
Med hensyn til sikring af forbrugernes rettigheder mener vi også, at det er bydende nødvendigt, at arbejderes organisationer i de sektorer, hvor der skal ske liberalisering, bliver hørt. Rammen herfor bør lovfæstes, og her er det passende at henvise til nærhedsprincippet og til dettes etymologiske betydning. Det er sandt, at nogle af denne Europæiske Unions bygmestre forsøger at ændre navnet på visse aktiviteter, idet de også forsøger at ændre på begreber, der forstyrrer deres ultraliberale udgangspunkter. Lige siden liberaliserings- og privatiseringsprocessen af sektorer, der leverer offentlige tjenesteydelser, gik i gang, fyger det hen over bordet med ord og udtryk som eksempelvis "almene tjenesteudbud« og "tjenester af almen interesse«, men man har dog ikke fjernet udtrykket og begrebet "offentlige tjenester«, som også selve traktaten kom til at indeholde. Derfor insisterer vi på betegnelsen - for at styrke begrebet.
Hr. Billinghams betænkning giver udtryk for vores bekymring. Vi takker ham og håber, at han godtager vores ændringer, hvad der vil bidrage til, at vi kan stemme for hans betænkning, således som vi gerne vil. Til forsvar for de offentlige tjenester og den offentlige tjeneste.

Blokland
Hr. formand, den selvfølgelighed, hvormed det i Kommissionens beretning og i betænkningen af kollega Billingham fastslås, at Den Europæiske Union skal have myndighed i forhold til tjenester af almen interesse, kan diskuteres. Medtagelsen af artikel 7 D i Amsterdam-traktaten må ganske vist hilses velkommen, men så længe definitionen af begrebet "offentlige tjenester« stadig efter så store anstrengelser er meget vagt, bliver den europæiske myndighed hængende i luften. Hvordan opnår man enighed om minimumnormer, uden at det gennemsnitlige niveau af tjenesteydelserne i Europa forringes? Jeg tvivler meget på, om den her foreslåede metode fører til bedre tjenester og til lavere priser for forbrugerne.
I henhold til subsidiaritetsprincippet skal den vigtigste myndighed blive hos medlemsstaterne. Kun offentlige tjenester med en klar international dimension skal have minimumnormer på EU-plan. En håndfæstning er til det formål et for stærkt og uegnet middel. Udarbejdelsen af en sådan håndfæstning vil kræve megen tid, fordi der ikke er enighed om en klar definition af tjenester af almen økonomisk interesse. At disse tjenester bidrager til social og økonomisk sammenhæng kan ikke nægtes, men den indbyrdes solidaritet med svagere regioner må først og fremmest tage form i medlemsstaterne i Unionen, inden der gives supplerende bidrag fra EU-fonde og -initiativer.

Tongue
Hr. formand, jeg vil først og fremmest gerne lykønske min kollega, fru Billingham. Som mange har sagt, er dette en velafbalanceret, fornyende og, mener jeg nok, spændende betænkning, hvad angår borgerne i Den Europæiske Union. Hvorfor? Fordi den rent faktisk søger at forholde sig til befolkningens behov på en meget direkte måde. For en gangs skyld siger Den Europæiske Union »vi bekymrer os om jer«, og at tjenesteydelser, der afspejler fællesskabsmæssige værdier og reagerer på borgernes behov, er vigtige, og at Unionen ikke alene kan leve af kommercialisering. Den siger også noget, der er af afgørende betydning i et liberalt demokrati: At tjenesteydelser er en del af den sociale infrastruktur.
Som I måske kan forestille jer, ønsker jeg at tale om public service-forpligtelser inden for radio- og tv-virksomhed, fordi de i høj grad er en del af den sociale infrastruktur. Det er til skade for os selv, hvis vi mister dem. De er, hvad vi kunne kalde en kvalitetsvare, et meget vigtigt udtryk, der ofte glemmes. De er ikke målbare efter normale markedsforhold. Konkurrenceregler finder ikke anvendelse på normal vis. Jeg tager her afstand fra visse af mine kolleger, der er til stede i aften. Åben konkurrence inden for radio- og tv-virksomhed har allerede vist, hvad der sker. Vi ville simpelthen ende med kun at have sport, amerikanske film og talkshows. Det er, hvad det fører til. Medlemsstater anerkendte dette under forhandlingerne ved regeringskonferencen. Som et resultat heraf fik vi noget meget interessant: En protokol om public service-forpligtelser inden for radio- og tv-virksomhed tilknyttet Traktaterne, der angiver, at public service-forpligtelser inden for radio- og tv-virksomhed er en uvurderlig del af demokratiet.
Men hvad har vi set? Vi har for nylig set en grønbog om den mulige konvergens mellem telekommunikation og public service-forpligtelser, hvor det desværre ikke er lykkedes Kommissionen - eller visse dele af deraf - at vedkende sig dette punkt. En del kommercielt tv kan opfylde visse forpligtelser til offentlig tjeneste. Men hvis jeg tager eksemplet med BBC - undskyld mig et øjeblik for min chauvinisme - der er et eksempel på en særlig form for økologi inden for radio- tv-virksomhed, som borgere, mener jeg, har ret til. Det er fjernsyn, som sætter den offentlige interesse øverst, ikke annoncører eller aktionærer. Det kan sende frit. Det er for hver borger i deres majoritets- og minoritetsinteresser, det leverer uafhængige, upartiske nyheder og oplysninger, uddannelse og, nok så vigtigt, det fremmer den gensidige viden og forståelse, som vores demokrati afhænger af.
Afslutningsvis, vi ser frem til et charter, der detaljeret forklarer den grundlæggende ret til public service-forpligtelser på lige fod med andre forpligtelser, der er blevet nævnt her til aften. Det vil hjælpe meget på Den Europæiske Unions popularitet, når den anerkender, at vand ikke er et armbåndsur, en fax ikke en film og at et demokrati er afhængig af dokumentarfilm.

Porto
Hr. formand, det initiativ, som vi har til vurdering, er særdeles rimeligt, da det klargør omfanget og betingelserne for ydelsen af tjenester af almen interesse. Det drejer sig om tjenesteydelser, der har sociale og økonomiske begrundelser, særlig samhørighed, idet der er tilfælde, hvor markedskræfterne alene ikke kan sikre tilstrækkelig dækning og effektivitet.
Men Kommissionens meddelelse og hr. Billinghams betænkning - som også jeg takker for - understreger særdeles tydeligt, at den almene interesse ikke kan sættes lig med offentlig virksomhed, manglende effektivitetshensyn og fravær af brugerbetaling for tjenesteydelserne.
Det er vigtigt at skelne mellem mål og midler, eftersom den offentlige interesse i mange tilfælde bedst kan nås af private foretagender. Da det drejer sig om ikke-rentable tjenester, for eksempel i fjerne egne, kan disse påtvinges til gengæld for de tildelte koncessioner. Og i de tilfælde, hvor konkurrence er mulig, vil især de ressourcesvage forbrugere blive tilgodeset, sådan som man har kunnet konstatere det eksempelvis inden for telefontjenesterne og lufttransporten, med den inappelable dom over de gamle monopolbeskyttede selskaber - i Portugal lider vi stadig under deres eksistens -, der forøger at give udtryk af, at de udfylder en nyttig social funktion.
Det er endvidere almindelige effektivitets- og lighedsårsager, der gør det nødvendigt, at de brugerne til fulde, eller i det mindste til dels, betaler de tjenesteydelser, som de modtager. Herved fremmes i alles interesse en mere rationel udnyttelse af ressourcerne, og man undgår herudover den utålelige uretfærdighed, at særlig privilegerede grupper af befolkningen - som det er tilfældet i mit land - hyppigt helt slipper for at betale afgifter og gebyrer.
Hele samfundet drager fordel af eksistensen af motorveje og højere uddannelse, men det drejer sig om halvoffentlige goder med private fordele for dem, der benytter vejene, og for dem, der senere vil få større indkomst i kraft af den akademiske titel, de har opnået. Således kan man derudover undgå, at der bruges af knappe ressourcer, der er så stor mangel på for at kunne tilfredsstille de kollektive behov og yde social hjælp til de fattigste grupper i befolkningen, der er dem, der faktisk fortjener vores egentlige opmærksomhed.

Moreau
Hr. formand, liberaliserings- og dereguleringsprocessen, som man har iværksat inden for Fællesskaberne, bringer den offentlige service i fare og har negative følger for beskæftigelsen og de sociale vilkår, uden at den er til gavn for brugerne. Kommissionen er besat af principperne om fri konkurrence, og den har en tendens til at betragte de tjenesteydelser, som det offentlige leverer, som simple varer, uden at skele til de sociale behov, som de er et svar på og til de særlige historiske forhold, som de ofte er udsprunget af.
Ansigt til ansigt med den ultraliberale offensiv er der i de seneste år opstået en bevægelse, hvor man yder modstand, reflekterer, stiller forslag og aktionerer til fordel for de offentlige tjenesteydelser, især med den kraftfulde strejke i november-december 1995 i Frankrig. Denne bevægelse, som vores gruppe permanent har været talsmand for i Europa-Parlamentet, har bidraget til, at man fik indført artikel 7 D i Amsterdam-traktaten. Trods sine begrænsninger udgør den et støttepunkt for forsvaret af og udbredelsen af de offentlige tjenester.
Fru Billinghams betænkning hører hjemme i denne bevægelse, i og med at den tildeler tjenesteydelser af almen interesse en plads og en rolle, hvilket er positivt. Dog stiller den ikke i tilstrækkelig grad spørgsmålstegn ved, hvad konkurrencereglerne indebærer, hvilket man kan læse i artikel 8. Det er grunden til, at vores gruppe har fremsat nogle ændringsforslag, som vi håber bliver vedtaget så denne tekst kan blive endnu bedre.
Begrebet alment tjenesteudbud har Kommissionen lanceret, lidt som en modoffensiv, men indholdet af det er stadig tvetydigt, ja nærmest farligt, for det tilsigter en minimumsservice, som risikerer at medføre en nivellering nedad og føre til et samfund i to hastigheder, som producerer udstødelse. Bagved forsvaret for de offentlige tjenesteydelser er det en hel samfundsopfattelse, der står på spil. Enten bevæger vi os i retning af en uddybning af de sociale og regionale uligheder, i og med at vi spænder hele folkeslag og økonomier for konkurrencens vogn, eller også arbejder vi på at få et mere solidarisk samfund og bekæmpe sociale uligheder, udstødelse og arbejdsløshed.
I Europa indgår den offentlige sektor i det fundamentale valg mellem et Europa domineret af økonomisk krig og finansmarkeder og et folkenes, samarbejdets og det sociale fremskridts Europa. En befordring af den offentlige indsats er svaret på det nødvendige i national solidaritet og socialt sammenhold, idet den sikrer brugernes lige adgang og behandling og betyder garanti for kontinuitet, tryghed og kvalitet i ydelserne til borgerne. Den offentlige sektor sikrer ligeledes en bedre forvaltning af miljøet og bidrager til en afbalanceret fysisk planlægning.
Efter vores opfattelse bør man renovere den offentlige sektor, gøre den bedre ved at demokratisere den, det vil sige ved at inddrage personale og brugere i dens ledelse og frigøre den fra bankernes finansielle pression. I stedet for en konkurrence, der skaber virvar, er det, vi ønsker og har i tankerne, at fremme samarbejdet mellem forskellige offentlige serviceorganer, men også mellem den private og den offentlige sektor, med det formål at imødekomme og tilfredsstille behov. Der kan ligeledes udvikle sig synergier mellem de offentlige forvaltninger og industrivirksomhederne, som vil åbne mulighed for at bidrage til iværksættelse af en industripolitik og til oprettelsen af arbejdspladser.

Paasilinna
Hr. formand, tusind tak til Angela Billingham for denne betænkning. At hun kommer fra Storbritannien, indebærer en ekstra historisk betydning. Det var jo der, hvor selv byens vandværk blev privatiseret under den tidligere regering. Hvilken konkurrence kan der være der? Kommer der anden farve vand ud af vandhanen om morgenen end om aftenen?
Vandet er selvfølgelig en del af de offentlige ydelser. Det er livets væske, en nødvendig grundrettighed. Hvad er det for en slags demokrati, hvor vand ikke garanteres til alle? En velfungerende offentlig service er et fundament, hvorpå ligeværdighed og demokrati skal bygges. Det er derfor godt, at i Amsterdam-traktaten anerkendes de offentlige ydelser som en central værdi og rettighedsprincip i EU. Jeg tror, at effektive offentlige ydelser er et tillidsspørgsmål også for Den Europæiske Union. Uden dem formindskes medborgernes tillid til Unionen. En ensidig privatisering bør ikke sættes foran de kollektive rettigheder.
Det er historisk, at vi godkender denne betænkning. Mens gamle monopoler bliver nedbrudt, bør der ikke sættes private monopoler eller duopoler op. Unionen kan ikke efter min mening udvides, hvis ikke ligeværdigheden forbedres. Det der sker nu, er at statsgrænserne mister deres betydning, men inden for staterne uddybes grænserne. Gode offentlige ydelser hjælper os med det mest vigtige: solidaritet, ligeværdighed, tillid og forøgelse af disse. Og de udgør fundamentet for demokratiet.

Konrad
Hr. formand, mine damer og herrer, vi drøfter et kommissionsforslag, hvis formål er at lave et supplement til artikel 3 i EF-traktaten. I henhold til den skal Fællesskabets virke omfatte et bidrag til fremme af ydelser, der tjener almenvellet. Det er efter min mening integrations- og konkurrencepolitisk farligt og skal efter min opfattelse forkastes. At traktatfæste det ville betyde, at statens forsyningspligtsydelser ville få en dimension, der overhovedet ikke mere ville være til at afgrænse. En sådan artikel ville i øvrigt få indflydelse på Fællesskabets konkurrencebestemmelser og -regler og tillige på bestemmelserne om støtte, og på baggrund af EU-politikken, der er orienteret mod åbning af markedet og privatisering er dette en knæsætning af monopoler og en begunstigelse af offentlige virksomheder, hvilket ikke kan være i europæisk interesse.
Vi bør spørge os selv, hvad hører egentlig ind under statens forsyningspligtsydelser? Jeg mener, så lidt som muligt. Efter min opfattelse skal staten udføre følgende opgaver, og det er indimellem godt at huske på det. For det første: Den skal sørge for indre og ydre sikkerhed. Den skal for det andet tillige sikre en uafhængig retspleje og for det tredje fremme fællesskabet i samfundet ved at sørge for udligning mellem fordele og ulemper. Derudover skal den for det fjerde udfylde de huller i det offentlige liv, som privatøkonomiske initiativer ikke kan klare. Men den skal ikke drive en statslig flyrute, et statsligt post- og telefonselskab og et statsligt jernbaneselskab. Den skal heller ikke dér, hvor der er konkurrence, lægge hindringer i vejen for den ved at indføre importtold og stille subventioner til rådighed.
Den mest objektive dommer over ydelsen er og bliver markedet og ikke staten. Det afgør konkurrencen om ydelsens værdi. Således er det for et samfund og en stat en påtrængende opgave at organisere et marked og ikke en forsyningspligt. Jeg håber ikke, at vi i morgen vedtager det modsatte.

Torres Marques
Hr. formand, ærede medlemmer, jeg vil for det første gerne give fru Angela Billingham min hjerteligste tak for den fremragende betænkning, som hun har udarbejdet, og også Kommissionen for den meddelelse, som den har lagt frem. Sagen af største vigtighed, thi det drejer sig om tjenesteydelser af almen interesse i Europa, som socialdemokraterne har kæmpet så meget for, og som nu med Amsterdam-traktaten er blevet anerkendt.
Såvel artikel 7 D som erklæringen til slutakten giver garantier for alle dem, der opfatter tjenesteydelserne af almen interesse, eller de offentlige tjenesteydelser, således som vores ordfører så udmærket systematisk omtaler dem, som økonomiske aktiviteter, der er vitale for borgerne og samfundet.
Den ny traktats anerkendelse heraf ved at betragte sådanne tjenesteydelser som en af Europas fælles værdier og et kommunitært princip, ligesom den fulde respekt, som Domstolens retspraksis viser, særlig med hensyn til tjenesternes ligeværdige behandling, kvalitet og videreførelse, udgør utvivlsomt en enorm satsning i et Europa centreret ikke blot omkring virksomhederne og konkurrencen, men også omkring borgerne, deres rettigheder og den europæiske samfundsmodel. Den sociale samhørighed kan kun opnås gennem en socialt afpasset infrastruktur. Tjenesteydelserne af almen interesse udgør per definition den vigtigste bestanddel af en sådan infrastruktur.
Et af de vigtigste problemer, der berører ydelsen af offentlige tjenester, er konkurrencen. Når det drejer sig om tjenester af offentlig interesse, kan konkurrencen ikke retfærdiggøres som et mål i sig selv. Dens værdi ligger i den virkning, som den kan have for niveauet, kvaliteten i de tjenester, der ydes til borgerne. Ejendomsretten til de almene tjenester kan juridisk antage statslig, kommunal, kooperativ eller privat form. Det afgørende er, at udbyderne garanterer kvalitetstjenester, uafhængigt af ejendoms- eller organisationsformen, at de ansatte er passende specialiserede, uddannede, motiverede, belønnede og engagerede, og at borgerne, hvor de end måtte bo i landet, kan drage nytte af de tjenester, som de har ret til. Dette er den model for de almene tjenester, som også jeg går ind for til det Europa, som vi er i gang med at skabe.

Van Miert
Hr. formand, det er mig magtpåliggende først, i lighed med mange andre talere, at tilslutte mig lykønskningerne til fru Billingham for hendes vel udførte og veldokumenterede arbejde. Det er ganske vist baseret på bidrag fra andre udvalg, men ordføreren har tilstræbt en balance, som jeg synes fortjener bifald, selvom jeg på visse punkter ikke nødvendigvis kan dele hendes konklusioner.
Allerførst vil jeg gerne, som hun, understrege vigtigheden af, at der i den ny traktat er medtaget en artikel 7 D. Skønt den ikke er revolutionerende, bekræfter den hvad Kommissionen har skrevet i sin meddelelse, det vil sige en pragmatisk og afvejet måde at gribe tingene an på. I følge denne artikel er Kommissionen forpligtet til at bære sig ad på denne måde, nu og i fremtiden. Når det er sagt, tager hr. Desama fejl, når han siger, at denne artikel ændrer andre artikler, især artiklerne 90 eller 92. Det har ikke noget på sig. Det står udtrykkeligt at læse i Amsterdamtraktaten. I sig selv er artiklen altså ikke berørt. Jeg håber man vil forstå dette rigtigt, for i modsat fald kunne det føre til fejlagtige konklusioner. Men, endnu en gang, man skal ikke undervurdere betydningen af, at denne artikel er kommet med, for den vil i fremtiden kunne forhindre udskridninger, som ellers altid er mulige.
For det andet beder De, med god ret for øvrigt, Kommissionen om at håndhæve disse regler strengt som en del af det ansvar, den har for konkurrencepolitikken. Det er præcis, hvad Kommissionen har skrevet i sin meddelelse, baseret på de forudgående års praksis. Jeg benægter rigtigheden af visse forlydender, som jeg har hørt her, gående ud på, at der skulle have fundet ukontrollerede liberaliseringer sted og udskridninger af enhver slags. Vores praksis var velafvejet og i fuld overensstemmelse med vores meddelelse. Der optræder nu en reference i traktaten. Når man refererer til domme, skal man nævne dem alle og ikke kun dem, der passer i éns kram. Jeg vil i øvrigt gerne her erindre om en anden dom vedrørende de offentlige tv-kanaler, hvor Domstolen sagde til Kommissionen, at den ikke var enig med den, fordi Kommissionen havde motiveret sin beslutning med henvisning til de forpligtelser, som de offentlige tjenesteydere har. Har De glemt den sag?
Når De taler om Domstolens dom på energi-området, så sagde Domstolen ikke, at den ikke var enig med Kommissionen, den sagde at Kommissionen ikke havde motiveret sin afgørelse godt nok. Punktum finale! Kommissionen havde i sit enfold ment, at et monopol på import og eksport er i den grad i modsætning til selve princippet om det store marked, at den mente den kunne overbevise dommerne. Dommerne beder Kommissionen om at forklare sig bedre ud fra et økonomisk synspunkt. Det er kendsgerningen. Det skal vi nok gøre ved lejlighed. Så vær venlig ikke at påberåbe Dem den dom for at bevise en tese, der tager sig helt anderledes ud.
Jeg kommer nu til spørgsmålet om charteret. Hvad er et charter? Mener De med charter en ændring af traktaten? I så fald skal der på stedet afholdes en ny regeringskonference. Sådan som jeg ser det, udgør meddelelsen fra Kommissionen en retningslinje, en kilde til inspiration for Kommissionen. Det er i en vis forstand mit charter. Det er stadfæstet ved en henvisning i traktaten. Så jeg kan ikke se, at der skulle være brug for én til. Man kan kalde det hvad man vil. Vi har en ramme til vores rådighed, som er funderet i en praksis. Nævn mig bare ét tilfælde, hvor Kommissionen har fraveget denne afbalancerede holdning. Jeg har konstateret, at der er nogle der leder efter en modstander, som om de ville i krig. Kommissionen er ikke en modstander. Kommissionen har ført en afbalanceret politik i den slags tilfælde, også når det gælder de offentlige kanaler. Også her vil jeg bede om at man foreholder mig et eksempel. Jeg er godt tilfreds med protokollen, for den bekræfter den praksis og den holdning, som jeg havde præciseret på vegne af Kommissionen på det audiovisuelle område. Har vi handlet anderledes? Svaret er nej. I de tilfælde vi har behandlet, har det været den holdning, Kommissionen har indtaget.
For lidt siden hørte jeg nogle uhyrligheder, for eksempel at liberalisering skulle føre til ydelser af lavere kvalitet på telekommunikationsområdet. Det passer ikke. Se Dem dog lidt omkring. Kerede datidens monopoler sig meget om deres kunder og forbrugerne? Var det sådan? Jeg kan nævne Dem snesevis af eksempler i alle lande på, at det ikke var tilfældet. Og der var ingen sikkerhed for et alment tjenesteudbud, frue. Lad mig give Dem et eksempel: Gaz de France, som naturligvis var domineret af CGT.
(Protest fra fru Moreau) Når jeg siger nogle sandheder, må de ikke føle Dem ramt, frue. Det gælder for EDF og det gælder for Gaz de France. Og jeg benytter eksemplet med Gaz de France, frue.
Mine damer og herrer, ved De, at Gaz de France, som har monopol, forhindrer små kommunalforvaltninger i at udvide deres gasforsyning for at servicere befolkningen, med henvisning til monopolet. Men hvad er dog det for en offentlig tjenesteudbyder? Tjener man forbrugerne? Nej, man gør ikke! Gaz de France forhindrer de kommunale forvaltninger i at betjene forbrugerne andre steder end i deres kommuner.
Sådan er virkeligheden, frue, den nøgne virkelighed: et monopol er ikke altid til gavn for forbrugerne. Se dog virkeligheden i øjnene. Jeg accepterer ikke, at De skal belære mig om noget. Lad det bare være helt klart! Når De forlanger en handlingsplan, så sørg for at tingene hænger sammen. De siger, rigtigt nok, at ansvaret for de offentlige tjenesteydelser påhviler de nationale myndigheder og ikke Kommissionen. Men i virkeligheden skal Kommissionen vurdere, om der ikke sker overtrædelse af visse af det indre markeds eller EU's principper. Det er vores rolle, i særdeleshed med udgangspunkt i artikel 90. Men i princippet er det de nationale myndigheder der bestemmer, hvilke forpligtelser den offentlige sektor, herunder de offentlige kanaler, skal have. Det er ikke Kommissionen der gør det. Når en regering vil gøre det, så godt det samme. Men når en regering ikke vil det, så kan Kommissionen ikke stille noget op. Så hvis De beder os opstille en plan for alt det, så kan De jo begynde med at tage tingene tilbørligt i betragtning og finde ud af, hvem der har ansvaret. Og så siger jeg, javel, lad os diskutere visse ting på europæisk plan.
Når De siger, frue, at det er i almenvellets interesse at lade jernbaneselskaber arbejde sammen, så er mit svar nej. I virkeligheden er det fordi man har indført det ene monopol efter det andet, at man har mistet markedsandele til skibs- og flyfragt. Og det er ikke til gavn for befolkningen. Det har intet at gøre med offentlig tjeneste. Undskyld jeg siger det. Hvis der var lidt mere konkurrence, ville man transportere mere med jernbane i dag. Sådan forholder det sig. Og hvis De er parat til at diskutere inden for den sammenhæng, så er Kommissionen Deres partner, men på betingelse af, at det er sandt hvad vi siger til hinanden. Jeg nægter at deltage i den forældede, ideologiske debat, som nogle af Dem fører. Lad det være helt klart! Hvis De ønsker, at Kommissionen skal øge kvaliteten af sine ydelser, så er jeg helt med på den. Hvis De så oven i købet giver mig mere at gøre godt med, ville reglerne kunne håndhæves bedre, for med den fænomenale forøgelse af antallet af sager, der skal behandles, ville vi så blive i stand til at betjene firmaerne og alle vores kunder bedre. Det er vi parate til. Jeg mener selv, at jeg har bevist det ved adskillige lejligheder her i Parlamentet. Det var, hvad jeg ville sige.
Til slut vil jeg pege på en række ændringsforslag, som Kommissionen kan overtage, og jeg refererer her til ændringsforslagene 3, 6, 7 og 8. For så vidt angår det sidste, vil jeg bede Dem om ikke at begrænse Dem til to domme, men henvise til samtlige Domstolens domme. Jeg tilføjer endvidere ændringsforslagene 10 og 13.
Nu er jeg færdig, hr. formand, og jeg beder undskylde, at jeg har talt for længe.

Formanden
Tak, hr. kommissær Van Miert.
Hr. Desama har ordet.

Desama
Hr. formand, jeg har bedt om ordet for en personlig bemærkning, for nok holder jeg af spøgefuldheder, men der er dog grænser.
Altså, tak til Karel for henvisningen til min stilling som lærer, men det er lige præcis læreren, der nu vil give ham en lille belæring. Den første er, at før man kritiserer sin lærer, skal man høre efter, hvad han siger. Jeg har aldrig sagt, at artikel 7 D erstattede artikel 90, stk 2. Det har jeg ikke sagt på noget tidspunkt, det ville jo være absurd. De skulle altså have høre mere efter hvad jeg sagde, før De gav mig dette svar.
Belæring nummer to vedrører dommen om import-monopoler. Jeg citerede den dom, fordi den er vigtig på grund af én ting, hr. kommissær. Denne gang siger Domstolen nemlig i sin dom, at det påhviler Kommissionen at levere beviset for, at monopolet udgør en hindring for den fri konkurrence. Det er på dette punkt, at Domstolens dom tydeligvis er en nyskabelse.

Donnelly, Alan
 Hr. formand, det vigtige i forbindelse med denne betænkning er ikke kun de ændringsforslag, som Kommissionen accepterer, men hvorvidt kommissæren vil sætte sig ned sammen med ordføreren i starten af det nye år og undersøge idéerne i betænkningen for at se, hvad der kan udvikles mellem Europa-Kommissionen og Europa-Parlamentet. Til trods for den retorik, som vi alle har været involveret i her til aften, er der nogle meget konkrete idéer i fru Billinghams betænkning. Vi ville gerne udvikle nogle af disse konkrete idéer. Hvis De her til aften kunne give tilsagn om, at De er villig til at gøre det, vil Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik bestemt forsøge at videreføre disse idéer og samarbejde med Dem med henblik på at udvikle dem.

Van Miert
 Det er vi bestemt indstillet på at gøre. Men jeg mener, at den rigtige måde at gribe det an på er, at diskutere de initiativer, som Kommissionen udvikler i forskellige sektorer. Hver sektor har sine egne kendetegn, og i lyset heraf er vi nødt til at afgøre, hvilken form for forpligtelse til offenlig tjeneste - eller hvad De nu kalder det - det er, der skal sikres. Det er på den måde, at vi er nødt til at samarbejde. Jeg vil stå til rådighed for enhver - ikke kun ordføreren - for at sikre, at vi ikke løber nogle risici, hvad angår behandlingen af folk i Den Europæiske Union.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Van Miert.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Euromønters pålydende værdi
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A4-0386/97) fra Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik om Rådets fælles holdning fastlagt med henblik på vedtagelse af Rådets forordning om pålydende værdi og tekniske specifikationer for euromønter, som er bestemt til at sættes i omløb (C4-0598/97-97/0154(SYN)) (Ordfører: Soltwedel-Schäfer).

Soltwedel-Schäfer
Hr. formand, kære kolleger, så temperamentsfuldt som hr. kommissær Van Miert netop har afgivet sin redegørelse, bliver det under ingen omstændigheder. Jeg vil lige sige, at han da i dag var den mest temperamentsfulde taler under hele plenarmødet. Ved andenbehandlingen af min betænkning Denominations and technical specifications of EURO-coins vil jeg kort endnu en gang gøre opmærksom på, at et flertal i Parlamentet under førstebehandlingen ønskede og stemte om væsentlige ændringer på tre punkter. For det første en reduktion af antallet af mønter fra otte til seks. For det andet proportionalitet mellem den egentlige værdi og form og udformning. For det tredje ingen nikkel i de dele af mønterne, som kommer i berøring med den menneskelige hud. Det vil jeg gerne kort begrunde endu en gang.
Vi har nu i alt otte mønter, og i EU som helhed og i mange nationer i EU er der for øjeblikket i gennemsnit seks, nogle steder færre. Hvis vi går ud fra, at det for nogle dele af befolkningen som f.eks. de blinde, er meget vanskeligt at håndtere et stort antal mønter, ville det f.eks. være en grund til at reducere antallet af mønter som helhed. Hvis vi for det andet går ud fra, at elektroniske betalingsmidler vinder stadig større indpas, er og ville det være endnu en grund.
Det næste argument, nemlig at mønten vokser med sin værdi og der således ikke opstår kaos med hensyn til størrelserne, var ligeledes et vigtigt krav. F.eks. har femcentmønten nu med 21, 75 mm nøjagtig samme størrelse som tyvecentmønten, hvilket er udpræget vanskeligt for handikappede.
Det tredje aspekt, nemlig folks sundhed, bør være et særligt og vigtigt aspekt af stor betydning. Også dette punkt kom under førstebehandlingen igennem Parlamentet med flertal. Når vi siger, at nikkel ikke bør komme i berøring med den menneskelige hud, følger vi dermed kun andre EU-direktiver, som allerede for længst har fastsat bestemmelser herom inden for andre af dagliglivets områder.
Betænkningen blev vedtaget i november med stort flertal, men ikke accepteret af Rådet i den foreliggende form. Rådet vedtog den 20. november en fælles holdning til forordningsforslaget; Europa-Parlamentet havde ganske vist vedtaget med stort flertal, men Rådet accepterede kun ændringsforslag 8 og 12.
For mig var det en skuffelse, at Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik ikke benyttede sig af sine politiske muligheder fra det sidste møde. Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik kom praktisk talt Rådet i forkøbet. Der er nu kun få ændringsforslag, som jeg for øvrigt alle støtter, men som langtfra når op på niveau med, hvad vi havde i mødeperioden i november.
Hvad kunne vi have gjort? De ændringsforslag, Rådet forkastede under førstebehandlingen, havde Parlamentet alle eller en del af dem kunnet vedtage igen med absolut flertal blandt sine medlemmer som ændring til den fælles holdning. Den mulighed har vi efter proceduren i henhold til artikel 189 C, og det kunne vi have gjort. Dersom Kommissionen eller Rådet under forhandlingen på plenarmødet lader forstå, at de ikke i tilstrækkelig grad er rede til at overtage Parlamentets ønsker om ændringer, havde Parlamentet også her igen kunnet forkaste den fælles holdning, og dét havde jeg gerne set, og jeg foreslog det også. Vi kan endvidere, dersom Rådet ikke overtager bestemte ændringer, forkaste den fælles holdning eller vedtage den med forbehold, det vil sige, at godkendelsen af den fælles holdning bortfalder, hvis Rådet ikke accepterer de af Parlamentet vedtagne ændringer.
Hvorfor gentager jeg det endnu en gang? Jeg mener ikke, at vi i Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik har udnyttet disse muligheder. Jeg vil gerne i mit indlæg endnu en gang gøre opmærksom på, at europengene, som kommer inden længe, og som sikkert vil gå over i Den Europæiske Unions historie som et godt og enestående historisk finansprojekt, har den konsekvens, at man tager mønterne i hånden hver dag. Netop sådan noget som kaos i forbindelse med størrelserne, sådan noget som nikkel, der jo er anerkendt som et sundhedsproblem, og mange andre punkter i min betænkning stiller hver dag befolkningen over for denne problematik, det vil sige, at euro-mønten spiller en stor rolle, og det bliver os, der som de politisk ansvarlige kommer til at svare på disse spørgsmål. Derfor vil jeg endnu en gang lægge et ord ind for, at vi udnytter og anvender de politiske muligheder, vi har i Parlamentet.

Wibe
Hr. formand, Sverige har jo, som bekendt, valgt at stå uden for ØMU. Det er også min overbevisning, at Sverige vil stå uden for en valutaunion i en overskuelig fremtid. Derfor er der således ingen umiddelbar svensk interesse i euromønternes udformning. Jeg vil dog alligevel sige nogle ord om sundhedsaspektet med hensyn til nikkel i overfladelagene på mønterne.
10 procent af alle kvinder og 1-2 procent af alle mænd i Vesteuropa har udviklet nikkelallergi. Disse andele stiger, og 20 procent af de unge kvinder i Vesteuropa har denne form for sygdom. Nikkel er den mest almindelige årsag til kontaktallergi i den industrialiserede verden.
En person, der er blevet nikkelallergisk, beholder denne allergi resten af sit liv. Denne allergi ytrer sig primært i form af eksem på hænder eller på den del af kroppen, som kommer i kontakt med nikkelet. Kassedamer, bankansatte, servitricer og så videre håndterer dagligt store mængder af mønter, som ofte er fremstillet af nikkellegeringer. Disse mønter afgiver nikkel ved hudkontakt. Det kan også påvises, at nikkelet via hænderne også overføres til nikkelfrie mønter og sedler. Det er også påvist, at eksem på nikkelallergiske menneskers hænder forværres, når de håndterer mønter, som indeholder nikkel. Nikkel i mønter forårsager ikke allergi, men forværrer problemerne for mennesker, som allerede har udviklet denne sygdom.
En beslutning om at introducere mønter med nikkel i overfladelagene kan vise sig at være meget svært at ændre og kan medføre alvorlige sundhedsproblemer for en voksende del af Europas befolkning, specielt for kvinder, da de oftest dominerer i de erhverv, hvor man håndterer nikkelmønter. Af denne årsag bør mønterne være frie for nikkel, i det mindste i overfladelaget. Helbredsmæssige årsager må i dette tilfælde gå forud for de økonomiske overvejelser.

Hoppenstedt
Hr. formand, mine damer og herrer, når jeg ser antallet af tilstedeværende i aften, kan jeg kun konstatere, at man kan se, det drejer sig om småpenge. Det synes ikke at være så vigtigt for os alle, men småpengene har da et volumen på 70 milliarder mønter, og derfor har vi hidtil i Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik taget det meget alvorligt, og vi har seriøst prøvet på at deltage i drøftelsen af nyskabelsen af mønter bl.a. ved at stille ændringsforslag.
Møntdirektørerne, finansministrene, så anderledes på det. De har udarbejdet tekster og foreslået strategier. Men det, vi har drøftet her, har Rådet - på få undtagelser nær - ikke accepteret. Personlig er jeg principielt af den mening, at det, vi drøftede her under førstebehandlingen, var rigtigt, og at det, vi vedtog, var rigtigt. Hvad angår opdelingen af mønterne, de opadstigende linjer og blindes og svagtsynedes mulighed for at kunne genkende dem, og hvad angår de gamle prægemetoder, der bygger på traditioner - altsammen ting, vi her har drøftet og vedtaget - er for mig principielt meget vigtige.
Sidste gang forsvarede vi tillige den nationale side af mønten. Det står nu ganske vist også i Rådets dokument, men alligevel er vi meget kede af, at vores meninger ikke er blevet accepteret her. Alligevel er jeg af den mening, at det, fru Soltwedel-Schäfer krævede her, nemlig at de tidligere ændringsforslag skulle stilles igen, ikke bringer os meget videre. Det scenario, vi kunne stille op, er vist. Jeg er af den mening, at vi bør koncentrere os om to ændringsforslag, således som vi gjorde i Økonomiudvalget, nemlig hele viften af krav, der allerede er blevet fremsat: opadstigende linje, blindes mulighed for at genkende mønterne, automaters mulighed for at genkende mønterne samt sikkerhed mod forfalskning af de større mønter. Det ændringsforslag har vi stillet og fået igennem Økonomiudvalget. Vi bør også vedtage det i Parlamentet.
For det andet bør vi følge spørgsmålet om guld op. Vi befinder os ikke i en guldrus. Man kunne jo få den idé, at vi netop nu lige før jul lå under for en guldrus, det gør vi ikke. Vi ønsker, at der skal være en hundredeuromønt i guld, som på den ene side bygger bro til gamle traditioner, og ved hjælp af hvilken der på den anden side, således som vi har anført i vores argumenter, afvikles guldreserver i Europa.
Jeg anser det for vigtigt endnu en gang at slå fast, at sikkerhed mod forfalskning af mønterne netop i betragtning af de ca. 6 millioner automater i Europa er af meget stor vigtighed for os. Dertil hører valg af legeringer og automaters mulighed for genkendelse. Lad det i den sammenhæng være sagt, at naturligvis skal ikke kun mønterne sikres mod forfalskning, det skal samtlige pengesedler naturligvis også. Det har vi flere gange understreget. De skal kunne leve op til den højeste sikkerhedsstandard, for at de også i fremtiden er sikret mod forfalskninger.
Jeg vil endnu en gang lægge et godt ord ind for, at Økonomiudvalgets ændringsforslag, som i udvalget vedtoges med stort flertal, også her på plenarforsamlingen danner grundlag for beslutningerne.

Mezzaroma
Hr. formand, det er ikke muligt, at Rådet - lad os sige det sådan - sender os sine beslutninger, og at Parlamentet så ikke kan gøre noget, selvom det ved førstebehandlingen har truffet helt andre beslutninger; det havde besluttet også at benytte metaller, som ikke kun var nordic gold , som i øvrigt er et metal fremstillet af nogle stater, som ikke vil deltage i euroen. Endvidere er det andet valg af metal alene kobber, og jeg spørger mig hvorfor. Man planlægger ikke at bruge rustfrit stål, som er et europæisk metal; 20 procent af Verdens mønter præges i rustfrit stål. Det er virkelig noget, vi ikke kan acceptere. Jeg spørger mig selv, hvad den endelige løsning bliver. Endelig står Rådet fast på, at der ikke er mere tid tilbage, at man ikke kan beslutte andet, men dette er bestemt ikke sandt. Det er altsammen også en krænkelse af Parlamentet, som udtrykte sig på en bestemt måde og ikke kan reagere på, hvad Rådet har besluttet.

Peijs
Hr. formand, det, der i første instans syntes at blive en rent teknisk betænkning, fik pludselig vægt gennem diskussionen om nikkel og den nationale side. Parlamentets standpunkt med hensyn til, hvordan euromønterne skal se ud, blev klart ved førstebehandlingen. Jeg er enig med ordføreren, når hun mener, at vi skal have færre mønter, fordi detailhandelen blive bragt i store vanskeligheder, hvis der indføres flere mønter end dem, vi nu har i gennemsnit.
Desværre har Rådet ikke taget hensyn til en række af ændringsforslagene, og så længe Rådet er enigt, har det mulighed herfor. Den kendsgerning, at Parlamentet på dette område kun har samarbejdsmyndighed, spiller os her et puds. Mønten bliver et af de synlige resultater af den europæiske integration hidtil, og det ville have været et tegn på respekt for borgerne, hvis Parlamentet havde haft indflydelse herpå.
Nikkel finder gruppen acceptabelt for at modvirke bedrageri. Rådet nægtede Parlamentet ret til at indgive et ændringsforslag eller at udtale sig om den nationale side, fordi dette ikke havde noget at gøre med tekniske specifikationer. Som Rådet udmærket er klar over, er det noget sludder. For for eksempel at muliggøre den af Nederlandene ønskede kantpåskrift "Gud være med os« blev også kanten erklæret for en del af den nationale side. Altså hører møntens kant til den nationale side. Dermed spiller kanten og således den nationale side en større rolle i de tekniske specifikationer, der for eksempel er nødvendige for at gøre mønten genkendelig for blinde og automater. Det er således vores opfattelse, at den nationale side ikke kun omfatter et grafisk aspekt, sådan som Rådet påstår, men at det absolut også er et teknisk aspekt, og at det gamle ændringsforslag 28 har krav på en plads i Rådets beslutning og ikke kun i overvejelserne.

Gallagher
 Hr. formand, jeg mener, at den foreslåede forordning vil sende yderligere en klar besked om, at euroen er på vej, og at alle deltagere i ØMU'en hver især spiller deres rolle. Målsætnigen med det første ændringsforslag fra Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik er at fastslå princippet om et enkelt sæt mønter, der designes således, at synshæmmede og ældre, der har de største problemer med at skelne mellem mønter, vil have nemmere ved at acceptere dem. Det andet ændringsforslag er et forslag om at indføre en guldmønt på 100 euro med henblik på samlere. Traktaten tager dog kun højde for harmoniseringen af mønter, som er bestemt til at sættes i omløb.
Det glæder mig, at man i forbindelse med euromønterne har rådført sig med foreninger, der repræsenterer de synshæmmede. Desuden understreger betragtning 8 i forordningen vigtigheden af forbindelsen mellem diameteren og den pålydende værdi, som der er blevet henvist til. Vores gruppe mener, at mønterne, som vil have en national og europæisk side, vil være nemmere at genkende for dem, der bruger dem efter deres individuele særpræg, f.eks. vægt, form, farve og diameter. Hvad angår de fleste mønter, der på nuværende tidspunkt er i omløb, er størrelsen af mønterne ikke direkte forbundet med den pålydende værdi. Det kan vise sig at være svært for dem, der bruger dem.
Hvad angår euro-sedler, må vi ikke overse de synshæmmedes og de ældres behov. Vi er nødt til at sikre, at særligt de synshæmmede kan skelne mellem sedlerne ved berøring. Det kunne der måske komme en reaktion på.
Hvad angår fremstillingen af guldmønter på 100 euro, som for samlere kunne synes at være et meget fristende forslag, ville det være af afgørende vigtighed, hvis dette forslag blev overtaget, at sikre, at omkostningen ved at fremstille en guldmønt ikke overstiger den pålydende værdi, hvilket ville pålægge medlemsstaterne helt uacceptable omkostninger. Kunne man på den anden side ikke overføre indtægten fra salget af guldmønter på 100 euro til budgettet?
Disse kommentarer taget i betragtning, støtter vores gruppe betænkningen.

Rübig
Hr. formand, euroen - og navnlig mønten - er givet en væsentlig bestanddel af Europa. Den viser på den side vores fælleshed, på den anden side individualiteten som et symbol på Europa. Jeg har set de første udkast i Østrig, men jeg blev noget forbavset over, at der på den ene side af euroen står euro foroven, men at der på centen foroven tillige står eurocent. På den måde kan der opstå forvekslinger. Derudover er størrelsen af mønterne forskellig, og for lægmand bliver det nok temmelig vanskeligt at skelne mellem de otte mønter i stedet for seks, som det hidtil har været almindeligt.
Jeg vil slet ikke tale om, at mange pengeskuffer nu er udstyret med seks rum og for fremtiden skal omstilles til otte. De otte mønter fører endvidere til enorme udgifter i produktionen, og lægger man dertil, at der snart indføres elektroniske penge, får vi her en mængde udgifter, som vi egentlig kunne have sparet os selv for.
Jeg spørger endvidere mig selv: Hvorledes vil tildelingen af ordrer foregå? Bliver der tale om offentlige licitationer? Kommer der en konkurrence? Vi har hørt, at der bliver brug for 70 milliarder mønter, det vil således medføre kolossale udgifter - hvorledes ser udgifterne ud for borgerne? Endelig tror jeg også, at en hundredeuromønt i guld kan symbolisere tillid til den nye valuta, også som erindringsmønt også i begrænset oplag for at symbolisere den stigende værdi. Jeg synes, at Europa her har fundet en smuk opgave, og vi skal også stadig forbedre meget ved mønterne. Det har Parlamentet stillet nogle forslag om under førstebehandlingen, men jeg tror, der vil gå et stykke tid, inden vi når frem til det ideelle system. Dette behov for forbedring er der hermed gjort opmærksom på og det gennemføres så forhåbentlig også i anden runde.

de Silguy
Hr. formand, mine damer og herrer, på dette fremskredne tidspunkt skal jeg fatte mig i korthed, men allerførst vil jeg sige til Dem, at Kommissionen glæder sig meget over, at Parlamentet i aften ved andenbehandlingen kan færdigbehandle fru Soltwedel-Schäfers betænkning om euromønters pålydende værdi.
Det er faktisk et vigtigt spørgsmål. Jeg plejer at sige at euroen er Europa i vores borgeres lommer. Følgelig bliver mønterne for alle borgerne den første materialisering af Europa. Det er også grunden til, at euroen ikke overlades til finansmarkederne, det er et anliggende for borgerne, og det er grunden til, at der skal tages særlig hånd om denne forordning.
Som hr. Hoppenstedt understregede, er der i dag 70 milliarder mønter i cirkulation. Det vil sige, at der skal slås flere snese milliarder af mønter fra nu af og til 1.januar 2002. Det vil, hr. Rübig, i subsidiaritetsprincippets navn, blive gjort ved de nationale regeringers foranstaltning, i medfør af de licitations- eller produktionsprocedurer, der gælder i hvert enkelt land. .
Jeg ved godt, at finansministrenes formelle beslutning ikke kan finde sted før efter 2. maj, eller selve den 2. maj, det vil sige umiddelbart efter stats-og regeringschefernes beslutning, men af tekniske og praktiske grunde, som De sikkert kan forstå, kan De sikkert forestille Dem, at det, i betragtning af antallet af mønter, er vigtigt at få færdigbehandlet denne sag i Rådet, på det principielle og på det formelle plan, før udgangen af dette år.
Det forslag, De har foran Dem i dag til andenbehandling, er resultatet af et dybtgående arbejde, som direktørerne for medlemslandenes møntvæsener har udført igennem mange måneder, og som har gjort det muligt at garantere projektets industrielle gennemførlighed med overholdelse af de tidsfrister, der blev besluttet af stats- og regeringscheferne i Madrid i december 1995. Jeg skal tilføje at det er resultatet af en lang proces med høringer, samråd med alle berørte erhvervssektorer, med forbrugerorganisationerne og med de blindes organisationer. Det forslag, som Kommissionen fremlægger, hviler på kriterier om offentlighedens accept - den har vi testet -, om teknisk gennemførlighed - den har vi sikret os - og om offentlig sundhed, for vi vil naturligvis ingen risiko løbe med den offentlige sundhed. Dette forslag er således afbalanceret, og det lever på én og samme tid op til de industrielle krav og til brugerne ønsker.
Nogle af Dem har kritiseret antallet af mønter, som det også skete under førstebehandlingen. Jeg bliver nødt til at præcisere, at dette system bygger på de erfaringer, man har indhøstet i samtlige medlemslande, og at det sikrer en sammenhæng med den enhedsværdi, man opererer med for sedlernes vedkommende. Antallet og rækkefølgen af mønterne er fastlagt for at imødekomme alle forbrugeres behov, samtidig med at der tages hensyn til de forskellige nationale forhold, der gør sig gældende i dag. I visse medlemslande er værdien af det mindste pengestykke, der i dag er i omløb, omkring en hundrededel euro.
Der er opnået konsensus omkring 20 cent-stykkernes form og størrelse. Jeg skal minde om, at det er lykkedes takket være den form man kalder fleur latine , det vil sige at de ikke er helt runde; denne form nåede man også frem til ved at definere tre grupper mønter, med tre forskellige farver, hvor hver mønt inden for hver gruppe får forskellig tykkelse og med forskellige definitioner af kanten. Som følge heraf er de svagtseendes indvendinger blevet imødekommet i meget vid udstrækning, ja, jeg vil næsten sige fuldstændig.
De tekniske specifikationer udgør ligeledes en meget høj grad af sikkerhed mod efterligning, og dette er især vigtigt for de mønters vedkommende der har høj enhedsværdi. Jeg tænker på 1- og 2 euro-stykkerne. Endelig lever de også op til de ønsker, der var af hensyn til den offentlige sundhed, og de rummer de nødvendige garantier i så henseende.
Jeg vil i den forbindelse sige at brugen af nikkel, i Kommissionens forslag, vil blive kraftigt reduceret i Europa, fordi den kun forekommer i 1- og 2 euro-stykkerne og eftersom mængden af de mønter, som indeholder nikkel vil falde til 8 % af det samlede antal mønter, der i dag er i omløb i Europa, eller kontraktmæssigt 75 %. Lad mig tilføje, at miljøgiftighedskomitéen, det vil sige den videnskabelige komité, som på vores foranledning har behandlet dette forslag, har udtalt sin støtte til det.
Rådet (finansministrene) har, da det i sidste måned vedtog sin fælles holdning, overtaget samtlige fem ændringsforslag, som Kommissionen havde accepteret i sit ændrede forslag. Jeg erindrer om, at disse forslag gik på nødvendigheden af et troværdigt system, et effektivt system, og på dette systems antagelighed for samtlige EU's borgere.
I anbefalingen fra Deres ordfører til andenbehandlingen indgår der igen to ændringsforslag. Som under førstebehandlingen er Kommissionen ikke i stand til at efterkomme dem. Tillad mig dog at præcisere Kommissionens stilling til et af fru Randzio-Plaths ændringsforslag, det der handler om indførelse af en 100 euromønt af guld. Vi har undersøgt dette ændringsforslag omhyggeligt, og ud fra et juridisk synspunkt kan Kommissionen ikke fremme det i medfør af artikel 105, stk. 2, som omhandler mønter udstedt i euro bestemt til at være i omløb. Dette forslag støder nemlig imod indførelsen af en 100 euro-seddel, som allerede er besluttet, og det møder modstand fra centralbankfolkene, som modsætter sig, at en sådan mønt sættes i omløb.
Men for at støtte dette initiativ har Kommissionen bedt samtlige direktører for møntvæsenerne om at overveje udstedelsen af en 100 euro-guldmønt til samlerformål. Dette forslag skal have tilslutning fra de forskellige medlemsstater, og Kommissionen skal nok holde Dem informeret herom. Efter min opfattelse vil det være et stærkt symbol. Og med vedtagelsen af møntforordningen er de væsentligste af de nødvendige mekanismer for overgangen til den fælles mønt nu på plads.
Da det er sent, skal jeg ikke kaste mig ud i at redegøre for de afgørelser Det Europæiske Råd traf i sidste uge i Luxembourg, og som både vedrørte koordineringen af de økonomiske politikker, Euro-Rådet og repræsentationen i det, samt fastsættelse af euroens stilling udadtil i de internationale organer, men vi kan i dag sige, at alt det tekniske arbejde med at forberede euroen stort set er overstået. Jeg ønsker i aften, og på tærskelen til det nye år, at takke Europa-Parlamentet for dets støtte gennem disse måneder, for dets arbejde, for vores samarbejde og for dets engagement i processen med at indføre euroen, inden for de tidsrammer og på de vilkår, der er nedfældet i traktaten.
De sidste tekniske forberedelser, som mest hører hjemme i småtingsafdelingen, vil være afsluttet før udgangen af maj måned 1998. Det arbejder Kommissionen aktivt for, og den vil naturligvis holde Parlamentet underrettet og tæt inddraget, og jeg kan i aften meddele Dem, at Kommissionen vil sammenkalde til en ny rundbordssamtale om de praktiske aspekter ved euroen, med deltagelse af alle berørte parter, og naturligvis af Parlamentet. Denne rundbordsdebat vil blive afholdt den 27. februar i Bruxelles. Derefter ligger vejen åben for euroens komme, og de politiske beslutninger vil blive truffet den 2. maj næste år.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær de Silguy.
Vi er imidlertid nødt til først at afslutte et spørgsmål fra ordføreren, fru Soltwedel-Schäfer.

Soltwedel-Schäfer
Hr. formand, jeg ved, klokken er mange, men jeg ville ikke udføre mit arbejde korrekt, hvis jeg ikke tog hr. Hoppenstedts spørgsmål op. Måske vil hr. Hoppenstedt blive endnu et øjeblik. Først vil jeg gerne sige til Dem, hr. de Silguy, at set med mine og vores øjne er samarbejdet gået udmærket, også den gensidige information. Men jeg kan ikke forstå Kommissionen og Rådet, når disse logisk overbevisende ændringsforslag, som blev vedtaget med stort flertal i Parlamentet, og som virkelig - det sagde min kollega - tager sig af borgernes interesser, ikke bliver accepteret. Jeg kan virkelig ikke forstå det.
Men nu mit andet spørgsmål: Hr. Hoppenstedt stillede et meget vigtigt spørgsmål, nemlig om prægningen af mønterne. Kommer der er en licitation, eller går det som med brusekabinerne i medlemmernes kontorer, at døren igen åbnes på vid gab for korruption og berigelse på uredelig vis? Jeg vil gerne have dette spørgsmål med: Kommer der en licitation? Ja eller nej? Jeg ville gerne allerede i aften have et vejledende svar derpå.

de Silguy
Fru formand, jeg mente, at jeg havde svaret hr. Hoppenstedt i dette spørgsmål, men måske har jeg udtrykt mig uklart.
Hvert land skal fremstille det lager af mønter, der er nødvendigt for dets marked. Hvert land skal ligeledes fremstille den mængde sedler, der er nødvendigt for dets marked. Det er det princip, der er skabt enighed om. Hvoraf følger at, i samme øjeblik vi har den tekniske forordning, i samme øjeblik vi har en afgørelse om, hvordan møntens EUside skal se ud, er det op til hvert enkelt medlemsland, i medfør af subsidiaritetsprincippet, i første omgang at fastsætte de grafiske tegn på møntens nationale side - og jeg tror, at der allerede er et vist antal lande der har foregrebet dette - og i næste omgang at træffe de tekniske foranstaltninger til at fremstille nævnte mønter.
Der vil ske det samme med euro-mønterne, som der sker med fremstillingen af mønter i de nationale valutaer, i Tyskland, Frankrig, Holland eller i de andre lande. Fremstillingen vil ske ud fra de gældende regler i hvert land. I visse tilfælde er der tale om nærmest statslige forvaltninger; i andre tilfælde er der tale om private selskaber. I atter andre tilfælde indhenter man konkurrerende tilbud. Det er et spørgsmål, der sorterer under hvert enkelt medlemslands kompetence. Denne fremstilling skal ske på vilkår, der er legale og regulære, og som er de samme der i dag gælder for fremstillingen af nationale mønter.

Rübig
Jeg vil bare lige spørge, om staterne så skal udskrive licitation over otte mønter, eller om seks er nok.

de Silguy
Otte mønter, eftersom man regner med at sætte otte mønter i omløb i alle medlemsstater.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær de Silguy.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.
(Mødet udsat kl. 24.11)

