Velkomstord
Formanden.
På Parlamentets vegne vil jeg gerne byde delegationen fra New Zealand under ledelse af parlamentsformanden, hr. Jonathan Hunt, hjerteligt velkommen på tilhørerpladserne. Hr. formand, hjerteligt velkommen!

Den newzealandske delegation består af fem medlemmer af parlamentet. Den 10. interparlamentariske konference mellem Europa-Parlamentet og New Zealands parlament indledte sit arbejde i går og har allerede afholdt flere møder. I dag er der planlagt yderligere møder. New Zealand og EU er tæt forbundet med hinanden gennem fælles værdier, tilliden til demokratiske institutioner og det parlamentariske demokratis afgørende rolle. Vi glæder os over Deres besøg her i Parlamentet i Strasbourg og håber, at Deres ophold vil give lejlighed til gode samtaler og en styrkelse af de venskabelige forbindelser mellem Europa og New Zealand.
(Bifald)

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0343/2002) fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om insiderhandel og kursmanipulation (markedsmisbrug) (9359/6/2002 - C5-0384/2002 - 2001/0118(COD)) (Ordfører: Goebbels).

Goebbels (PSE)
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, direktivet om markedsmisbrug er vigtigt i mere end en forstand. Det er det første direktiv, der vedtages under anvendelse af den såkaldte Lamfalussy-procedure. Der er tale om rammelovgivning, som vil blive suppleret med gennemførelsesbestemmelser. Den pågældende sekundære lovgivning vedtages af Kommissionen på grundlag af de forslag, der stilles af EU-udvalget for Værdipapirreguleringsmyndigheder, ofte betegnet ved den engelske forkortelse CESR. CESR udarbejder forslag baseret på bred offentlig høring. Kommissionens vedtagelse af gennemførelsesbestemmelserne vil også ske i åbenhed. Økofin-Rådet og Europa-Parlamentet udøver kontrol med Kommissionen. Parlamentet har en frist på tre måneder til at fremsætte udtalelse. Såfremt Parlamentet inden for den pågældende periode vedtager et beslutningsforslag, skal Kommissionen foretage fornyet undersøgelse af de foreslåede foranstaltninger. Proceduren sikrer således demokratisk kontrol med den sekundære lovgivning.
For at åbne mulighed for i videre udstrækning at lade bestemmelser af teknisk art vedtage som sekundær lovgivning og samtidig sikre de medansvarlige for lovgivningen endelig beslutningsret er det bydende nødvendigt, at der etableres en call back-procedure, hvilket kræver ændring af traktatens artikel 202.
Direktivet tager sigte på at fastsætte samme regler for alle finansielle instrumenter overalt i Unionen for at bekæmpe enhver form for insiderhandel og markedsmisbrug.
Parlamentet vedtog under førstebehandlingen 77 ændringsforslag. Rådet overtog 60 ændringsforslag uændret, mens 10 blev overtaget delvist, hvilket afgjort er at betragte som en succes for Parlamentet.
Jeg vil gerne takke det belgiske, det spanske og det danske formandskab samt Kommissionens tjenestegrene, som altid har været indstillet på at finde holdbare kompromiser. Jeg ønsker ligeledes at rette en tak til kollegerne i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, i særdeleshed Thomas Mann. Eftersom Kommissionen og Rådet har tilkendegivet, at de tilslutter sig de fem ændringsforslag, der er stillet af Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål i forbindelse med andenbehandlingen, kan direktivet hurtigt træde i kraft. De nye regler vil afgjort bidrage til at genskabe tilliden til kapitalmarkedernes hæderlighed.
Spekulationsbølgen på børserne brast, og finansskandaler har ramt USA og Europa, hvilket har fået mange investorer til at vise tilbageholdenhed. Siden begyndelsen af 2000 er potentielle børsgevinster på mere end 7.000 milliarder dollars forsvundet. I Europa er der ligeledes forsvundet flere tusinde milliarder euro. Situationen destabiliserer økonomierne, straffer dem, der sparer op, svækker investeringsfondene og udhuler pensionsfondene.
For at genskabe investorernes og småsparernes tillid til kapitalmarkederne er det nødvendigt at bekæmpe enhver form for ulovlig medviden og skabe størst mulig åbenhed. I de seneste måneder har vi oplevet talrige afsløringer af kapitalismens kammerateri mellem virksomhedsledere, revisorer, investeringsbanker og investeringsanalytikere. Alle disse a priori respektable aktører havde arrangeret sig på en måde, der sikrede, at de til egen fordel kunne skumme fløden i en situation med overflod på børserne.
Markedet var ikke gennemskueligt, hvorfor der opstod interessekonflikter i revisionsfirmaerne. Mange investeringsanalytikere var på samme tid dommer og part i sagen. Revisorer og analytikere førte markedsaktørerne, som havde vist dem tillid, bag lyset. Årsagen var anvendelsen af aktieoptioner og anden form for personlig bonus, som udløses afhængigt af de økonomiske resultater, de pågældende medarbejdere skaber.
De pågældende beløb trodser undertiden enhver beskrivelse. Eksempelvis havde lederne af de 25 største amerikanske virksomheder, som er gået konkurs inden for de seneste 18 måneder, i de tre år, der gik forud for deres virksomheders konkurs, sikret sig godtgørelser til en samlet værdi af omkring 3,3 milliarder dollars. Nok skal man ikke generalisere, men i de år, hvor der var overflod i den finansielle sektor, udviklede der sig, hvad man kunne kalde en finansgalskab, a financial mad cow disease. For at opnå en sanering af markedet for oksekød har det været nødvendigt at etablere et finmasket kontrolsystem. På samme måde er det for at opnå en sanering af kapitalmarkederne nødvendigt at fastsætte præcise regler til bekæmpelse af enhver form for insiderhandel og markedsmisbrug.
Direktivet tager udelukkende sigte på at opnå bedre regulering af kapitalmarkederne. Det tager ikke sigte på at regulere journalisterhvervet. Beklageligvis har visse, især britiske, medier iværksat en undertiden hallucinerende kampagne rettet mod Kommissionens forslag, idet man lader forstå, at der sættes spørgsmålstegn ved pressefriheden. Der har ikke været og bliver ikke sat spørgsmålstegn ved pressefriheden. I artikel 1 anføres det tydeligt, at en journalist aldrig kan gøres ansvarlig for udbredelse af fejlagtige eller vildledende oplysninger, medmindre den pågældende journalist drager - eventuelt økonomisk - fordel af udbredelsen af sådanne oplysninger.
Det er mit udgangspunkt, at journalister tilstræber at udføre deres erhverv på korrekt vis og efterprøver deres kilder. Såfremt en journalist har taget fejl, drages han ikke til ansvar, medmindre han har modtaget penge i forbindelse med det omhandlede misbrug. Den senere tids skandaler, som har berørt dagblade og tidsskrifter som Daily Mirror og Magazine des actionnaires, viser, at intet erhverv er ubetinget hæderligt. Parlamentet ønsker at fremme udarbejdelsen af adfærdskodekser og selvregulering blandt journalister, i særdeleshed når det gælder eventuelle interessekonflikter. Selv verdens bedste selvregulering fritager imidlertid ikke den lovgivende magt for at vise årvågenhed og gribe regulerende ind, såfremt selvreguleringen skulle svigte eller vise sig utilstrækkelig. Jeg opfordrer derfor til, at man forkaster de to påfaldende enslydende ændringsforslag, der er stillet desangående. Det er ganske enkelt uacceptabelt, at et erhverv, uanset at der måtte være tale om et så agtværdigt erhverv som journalisterhvervet, forsøger definitivt at unddrage sig en eventuel europæisk regulering, der berører erhvervet. Lad mig understrege endnu en gang, at det ikke er CESR, der fastsætter bestemmelserne, men Kommissionen, som er underlagt Rådets og Parlamentets demokratiske kontrol.
Hr. formand, jeg forsikrer, at jeg som den første, og afgjort ikke som den eneste, vil vende mig mod ethvert forsøg på at anfægte pressefriheden eller mod enhver form for overregulering, som ikke lader sig gennemføre i praksis. Fællesskabsretten bør imidlertid være ens for alle. Enhver demokrat, og således også enhver, der fortjener at kaldes journalist, bør bifalde dette uomgængelige princip.

Bolkestein
Jeg vil gerne indledningsvis takke ordføreren, hr. Goebbels, for den store indsats, han har ydet. Som bekendt har han arbejdet under stort pres. Der er tale om et meget komplekst og kontroversielt emne. Jeg glæder mig over, at han har fastholdt direktivets målsætning om at forbedre de europæiske finansmarkeders integritet. Jeg ønsker desuden at takke skyggeordføreren og medlemmerne af Europa-Parlamentet samt især Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål for deres vilje til at afvikle dette arbejde så hurtigt som muligt.
Efter alle vores tidligere drøftelser om komitologi må jeg understrege det vellykkede samarbejde mellem vores institutioner i forbindelse med udarbejdelsen af dette direktiv, som er det første, hvor Lamfalussy-proceduren er blevet anvendt fuldt ud. Jeg er overbevist om, at nærværende tekst vil skabe et godt grundlag for et effektivt samarbejde mellem Europa-Kommissionen og Europa-Parlamentet fremover. Som hr. Goebbels ved, går Kommissionen ind for en ændring af traktatens artikel 202 og 211, så Parlamentets og Rådets holdninger bringes på linje. Jeg håber, at dette vil fremgå endnu tydeligere af Kommissionens bidrag til konventet, som er under udarbejdelse og forhåbentlig vil være færdigt inden udgangen af november. Hr. Goebbels, hans kolleger og Kommissionen er enige i dette spørgsmål.
Jeg kan forsikre Parlamentet om, at EU ikke har noget at gøre med grådige finansielle lurendrejere - og i særdeleshed ikke med den finansielle verdens sidestykke til de gale køer, som hr. Goebbels udtrykker det. Det er et meget talende udtryk, som Kommissionen finder meget passende. Vi ønsker et stabilt, gennemskueligt, integreret og effektivt europæisk marked for alle forbrugere og investorer.
Direktivet vil så afgjort forbedre beskyttelsen af investorer og gøre Europas finansielle markeder mere sikre og attraktive for fremtiden. Det vil fjerne de seneste års foruroligelse på internationalt plan over insiderhandel og manipulation på europæiske markeder.
Som vi alle ved, har en række begivenheder i den senere tid vist, hvor vigtige disse spørgsmål er. Skandalerne i forbindelse med f.eks. Enron og andre selskaber viser klart, at der er behov for en stærk lovgivning, der kan gøre markederne mere gennemskuelige og sikre og garantere, at der ikke forekommer misbrug og bedrageri. At finansmarkederne fungerer problemfrit, og at offentligheden har tillid til dem, er en forudsætning for, at vi kan sikre vedvarende økonomisk vækst og velstand. Misbrug af markederne medfører, at virksomhederne skal betale mere for den finansiering, de har brug for, at investorerne vil holde sig væk, og at økonomien følgelig vil blive svækket.
Vi må gøre alt for at få bugt med dette og genskabe tillid i offentligheden til vores markeder. Det er netop det, der er formålet med direktivet.
Eftersom der har været en indgående drøftelse om direktivets anvendelse på journalister, hvilket hr. Goebbels henviste til, vil jeg sige et par ord om dette emne. Jeg må for det første gøre det klart, at vi under ingen omstændigheder ønsker at pålægge journalisterne yderligere byrder. Og det gør direktivet ikke. Journalisterne udfører et vanskeligt erhverv. Arbejdspresset er stort, og vi ønsker ikke at gøre det større. Direktivet sikrer ytringsfriheden og mediernes frihed. Dette fremgår klart af betragtningerne, og selve direktivteksten opstiller flere garantier for journalister, herunder muligheden for selvregulering.
Dog har det i forbindelse med skandaler i flere medlemsstater for nylig vist sig, at journalister ved at anbefale køb eller salg af en bestemt aktie kan påvirke aktiens markedspris til deres egen fordel. Det, vi ikke ønsker, er at gennemskuelighedskravet ikke skal omfatte den lille kategori yderst specialiserede journalister, der anbefaler investeringsstrategier. Kommissionen kan derfor ikke acceptere ændringsforslag 6 og 7. Det vil ikke forekomme berettiget at undtage denne forholdsvis lille kategori personer fra de grundlæggende markedsetiske standarder, der gælder for alle andre markedsaktører.
Derudover vil en fuldstændig eller delvis udelukkelse af journalister fra direktivets anvendelsesområde betyde, at begrebet "journalist" vil skulle harmoniseres på fællesskabsplan, hvilket ikke er nogen let opgave og ikke er noget, vi ønsker at gøre. Derfor er ændringsforslag 5 et kompromis foreslået af Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål med henblik på plenarmødet i dag. Det tilgodeser både journalisterne og offentligheden og er derfor acceptabelt. Jeg håber meget, at Parlamentets medlemmer deler hr. Goebbels' og Kommissionens holdning i dette spørgsmål. Når alt kommer til alt, bør journalister, der specifikt anbefaler offentligheden en bestemt investeringsstrategi, forelægge oplysninger om eventuelle personlige interessekonklikter. Jeg kan ikke se, hvorfor det ikke skulle være et nyttigt aspekt af direktivet.
Kommissionen kan således tilslutte sig ændringsforslag 1-5, men vi kan ikke af de årsager, jeg tidligere har nævnt, acceptere ændringsforslag 6 og 7.
Hvis Parlamentet godkender den fælles holdning, vedtager ændringsforslag 1-5 og forkaster ændringsforslag 6 og 7, hvilket jeg netop argumenterer for her, vil Rådet forhåbentlig kunne godkende denne tekst inden for de kommende uger. En vedtagelse af direktivet inden årets udgang vil udgøre et væsentligt skridt i retning af den integration af Europas finansmarkeder i 2005, som vi alle ønsker.
Jeg anbefaler Parlamentet at vedtage dette direktiv, og jeg håber, at alle, der deltager i denne forhandling vil være enige med hr. Goebbels og med mig.

Formanden.
Mine damer og herrer, jeg har nu den glæde at give Thomas Mann ordet. Før De tager ordet, hr. Mann, vil jeg gerne ønske Dem hjerteligt tillykke med, at De i går fik overrakt den tyske fortjenstmedalje af den tyske forbundspræsident. Hjerteligt tillykke, hr. Mann!

Da han nu netop er til stede i salen, vil jeg endvidere benytte lejligheden - De må tilgive mig - til også at sige tillykke til gruppeformanden, som sidder her foran mig. Han fik i går sågar overrakt Forbundsrepublikken Tysklands store fortjenstmedalje af den tyske forbundspræsident. Hjerteligt tillykke til de to kolleger!
(Bifald)

Mann, Thomas (PPE-DE).
Hr. formand, jeg føler mig særligt beæret over, at De beklæder formandsposten under denne vigtige betænkning. Rækken af skandaler på de amerikanske og europæiske finansmarkeder vil ingen ende tage. Den gør det klart, at der blandt markedernes aktører er mange sorte får, som mangler professionel seriøsitet. Der bliver forfalsket regnskaber, begået underslæb, lanceret urigtige informationer til offentligheden. Værdipapirer bliver først rost til skyerne og drevet op i kurs og derefter solgt med fortjeneste, og kort efter falder kursen drastisk. Markedsmisbrug og insiderhandel har givet mange småaktionærer tab. Der er derfor behov for klare regler og tillidsskabende foranstaltninger.
Som skyggeordfører for PPE-DE-Gruppen i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål har jeg været involveret i adskillige forslag. Under førstebehandlingen stillede Parlamentet 77 ændringsforslag. Rådet har anerkendt kvaliteten af disse forslag ved at overtage 60 af dem fuldstændigt og delvist anerkende 10 andre. Jeg vil gerne gentage mine lykønskninger fra dengang til ordfører Robert Goebbels i dag ved andenbehandlingen. Vi er nået til enighed på vigtige punkter.
Et af de kontroversielle emner er front running. Her drejer det sig om, at mæglere på grundlag af en kundeordre, som kan bevæge markedet alene ved sin størrelse, handler for egen regning, før de udfører kundens ordre. Det er en udnyttelse af insiderviden og er forbudt allerede i dag. Et forbud bør gælde for alle markeder, som hører under direktivets anvendelsesområde.
Der er stof til mange diskussioner i spørgsmålet om, hvordan finansjournalister, som giver investeringsanbefalinger til offentligheden, skal lægge deres interessekonflikter frem - hr. kommissær Bolkestein var netop inde på det. Det drejer sig altså ikke om objektive informationer om finansielle forhold, men alene om anbefalinger til offentligheden. Her findes der journalister, som via deres publikationer med held forsøger at manipulere med værdipapirkurserne til egen fordel. Det bør dog være i journalisternes egen interesse at skille de seriøse kolleger fra de useriøse. Det kan da ikke gå an, at en lille del af en enkelt erhvervsgruppe får en undtagelsesordning.
Jeg har som kompromis foreslået, på grundlag af et forslag fra min fortrinlige kollega Kauppi, at der tages hensyn til journalisternes kollegiale regler og selvreguleringer, når de tekniske detaljer skal udformes. I et ændringsforslag, som er stillet sammen med ordfører Goebbels, foreslås det, at denne tanke indføjes i den relevante artikel 6, stk. 10. Det har vi fået et bredt flertal for i udvalget. Jeg er naturligvis bekendt med kritikken af CESR, Committee of European Securities Regulators, og journalistorganisationers åbne brev om arbejdet i dette udvalg under de europæiske tilsynsmyndigheder for finansielle tjenesteydelser. Jeg vil imidlertid gerne gøre opmærksom på, at det ikke har nogen lovgivningsmæssige beføjelser og derfor heller ikke kan fastsætte bindende regler for journalisters arbejde. Det er af Kommissionen blevet opfordret til at fungere som rådgiver i sin egenskab af uafhængig institution. Kommissionen vil derefter udarbejde den retstekst, som bliver forelagt for såvel det europæiske værdipapirudvalg - her er repræsentanter for medlemsstaternes finansministerier - som for os, Europa-Parlamentet. Jeg kan heller ikke forestille mig, at Kommissionen vil sætte sig ud over pressefriheden og journalisternes ytringsfrihed. De er jo netop forankret i direktivets begrundelse.
Som skyggeordfører for PPE-DE-Gruppen anbefaler jeg altså støtte til Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmåls beslutninger fra begyndelsen af oktober, som nu foreligger i let ændret form som ændringsforslag 1-5. Hr. kommissær, jeg støtter Dem udtrykkeligt. Under disse omstændigheder er chancerne for en hurtig samstemmende udtalelse fra Kommissionen gode. Direktivet ville kunne træde i kraft ved starten af 2003. Det ville være et afgørende skridt mod større integritet på de europæiske finansmarkeder, mod større tillid og voksende investeringer fra investorernes side. Jeg tror, vi har gode chancer for at sørge for, at vi får bred tilslutning til denne vigtige del af udvalgsproceduren.
Katiforis (PSE).
Den indstilling ved andenbehandling om et direktiv om markedsmisbrug, som vi drøfter i dag, kommer på et passende tidspunkt og har et passende indhold. Tidspunktet er passende, fordi tilliden til markedsaktørernes integritet har lidt alvorlig skade i løbet af de sidste to år som følge af forskellige markedsmisbrugssager, hovedsagelig i USA.
Indholdet er passende, fordi den fælles holdning tilgodeser behovet for at give de regeludstedende myndigheder så stor fleksibilitet i gennemførelsen, at de kan afdække markedsmisbrug og sanktionere de skyldige på et konsekvent og reelt grundlag. Desuden bekræfter den markedsaktørernes ret til en rimelig retlig sikkerhed for, at deres handlinger anses for passende.
Nøglen er at kunne sikre en ensartet behandling af markedsmisbrug. Personer, der har planer om eller kendskab til markedsmisbrug - og kendskab omfatter journalister - eller som handler uforsvarligt, vil blive straffet. Handler man i god tro med utilsigtede følger, vil man dog ikke blive straffet.
Det faktum, at vi nu har en forhandling med så få ændringsforslag knap halvandet år efter forelæggelsen af det oprindelige forslag, hvor sektoren for finansielle tjenesteydelser indledningsvis satte spørgsmålstegn ved, om der overhovedet var behov for et sådant forslag, kan i væsentlig grad tilskrives den dygtighed og tålmodighed, ordføreren, hr. Goebbels, har udvist. Jeg vil gerne lykønske ham hermed.
Vi har opnået en passende definition af markedsmanipulation og af de finansielle instrumenter, hvis anvendelse hører under direktivet anvendelsesområde. Dog bør medlemsstaterne stille flere midler til rådighed for de kompetente myndigheder, således at de kan foretage effektive undersøgelser af markedsmanipulation og forfølge de skyldige.

Huhne (ELDR).
Hr. formand, jeg vil begynde med den kontroversielle del af dette direktiv. Det bør klart dække finansjournalister, og det gør netop direktivets artikel 1. Hvis journalister drager fordel af udbredelsen af oplysninger, er de omfattet af direktivets bestemmelser og kan og vil blive retsforfulgt.
Det kontroversielle spørgsmål er et andet. Bør journalister være underlagt nye bestemmelser, der kan opstilles af Kommissionen og reguleringsmyndigheder for finansmarkederne, som det nu foreslås i artikel 6, stk. 10? I dag skal medlemsstaterne sikre, at der findes passende bestemmelser, således at personer, der udbreder undersøgelsesresultater eller andre oplysninger, f.eks. nyhedsorganisationer, tager rimeligt hensyn til, at sådanne oplysninger forelægges korrekt. Hr. kommissær Bolkestein vil have os til at tro, at dette kun vedrører journalister, hvis de anbefaler aktier. Det er ikke det, der står i direktivet. Det giver nemlig Kommissionen og reguleringsmyndigheder for finansmarkederne en rolle i forbindelse med vurderingen af, om denne information er forelagt korrekt.
Der skal ikke megen fantasi til at forestille dig, hvordan denne bestemmelse kan underminere pressefriheden. Det er usædvanligt at foreslå, at reguleringsmyndighederne for finansmarkederne, som er de mest kritiserede offentlige instanser i de fleste medlemsstater - de får altid skylden, når bankerne krakker - skal medvirke til at vurdere, om oplysninger forelægges korrekt. Dette er årsagen til, at ELDR-Gruppen har genfremsat et ændringsforslag, som blev stillet i udvalget, og som har til formål at udelukke journalister, der handler i god tro, fra denne bestemmelse, ikke fra hele direktivets anvendelsesområde, og at gøre dette uden at lave et smuthul, der kan give finansanalytikere mulighed for at dække sig ind ved at betegne sig selv som journalister.
Er det virkelig vores ønske i dag at danne en så usædvanlig præcedens? Ønsker vi virkelig at indføre den første europæiske regulering af pressen nogensinde? Ønsker vi at sidde protester overhørig fra nyhedsorganisationer såsom Handelsblatt, Reuters, Agence France Press og Financial Times, som alle nyder stor anerkendelse? Ønsker vi virkelig at tage dette forfærdelige første skridt til en regulering af pressen uden reelt at have drøftet de mulige følger heraf?
Jeg opfordrer indtrængende alle til at stemme for ELDR-Gruppens ændringsforslag og forkaste dette uigennemtænkte forsøg på at indføre medieregulering ad bagdøren.

Herzog (GUE/NGL).
Hr. formand, Europa-Parlamentet har efter min opfattelse udført et særdeles godt stykke arbejde, og der er grund til at komplimentere ordføreren, Robert Goebbels, for en fremragende indsats.
Der er især grund til at glæde sig over, at forsøgene på at indføje begrebet forsæt i definitionen af de pågældende forbrydelser blev afvist, da forsæt som oftest ikke lader sig bevise. Endvidere er det glædeligt, at vi har skærpet kravene om åbenhed, når det gælder intern viden og samarbejde mellem tilsynsmyndighederne for de omhandlede markeder. Vi er således i færd med at afpudse Lamfalussy-proceduren, som efter min mening er indledt med et godt samarbejde mellem de tre institutioner.
Jeg finder det dog beklageligt, at Kommissionen havde så travlt med at kræve arbejdet med at iværksætte ordningen påbegyndt, endnu inden den var vedtaget af Parlamentet og Rådet. Under alle omstændigheder tjente dette for lobbyen af journalister, der beskæftiger sig med økonomiske anliggender, som påskud for at forøge presset for at sikre sig den ønskede generelle fritagelse, når det gælder komitologi, med andre ord opnå full point-selvregulering. Økonomiske journalister skal efter vores opfattelse efterleve alle bestemmelser om åbenhed og pålidelighed i informationsformidlingen, og når det gælder eventuelle fremskridt med hensyn til komitologi, vil sådanne i givet fald følge af en senere revision af artikel 202.
Vi må derfor klart afvise de to ændringsforslag, der er stillet af Den Liberale Gruppe og PPE-Gruppen, og vi støtter ændringsforslag 5, som er vedtaget af Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, og som yderligere styrker de garantier, der vedrører det omhandlede erhverv.
Afslutningsvis vil jeg gerne sige, at vi set i lyset af de særdeles alvorlige uhensigtsmæssigheder, som de aktuelle sager har afsløret, kun forsøger at tage første skridt til afhjælpning af disse, i særdeleshed sådanne som vedrører insiderhandel. Der stilles i virkeligheden spørgsmålstegn ved hele produktionen og anvendelsen af den finansielle struktur.
Vi anmoder derfor EU og Kommissionen om snarest at tage initiativ til nye administrative og lovgivningsmæssige foranstaltninger, når det gælder regnskabsmæssige standarder, reform af virksomhedsledelsen, etablering af tilsyn med revision, investeringsanalysevirksomhed og notering.

Blokland (EDD).
Hr. formand, tillid er et helt centralt begreb, når man taler om økonomi. Hele det økonomiske system beror på tillid. Og så længe tilliden ikke svigtes, fungerer det økonomiske system som forventet. Forventninger på kapitalmarkederne hænger nøje sammen med, hvorledes de regulerende institutioner, såsom Rådet, Kommissionen og Europa-Parlamentet, håndterer uventede situationer. Kapitalmarkederne forventer, at der træffes foranstaltninger, men de forventer også, at sådanne foranstaltninger er entydige og ikke giver anledning til flere fortolkningsmuligheder.
Begrebet fortolkning spiller en væsentlig rolle i debatten om intern viden. For hvad forstår vi ved intern viden, og hvornår er der tale om intern viden, som også reelt har haft indflydelse? I direktivets artikel 1 er der da også tale om mærkbar påvirkning af kursen på finansielle instrumenter. Begrebet bør imidlertid præciseres på grundlag af erfaringerne med direktivets virkning i praksis.
Det er ikke muligt her at fastsætte entydige forskrifter, som er hensigtsmæssige i enhver situation. På grundlag af de praktiske erfaringer fastsættes der i medlemsstaterne bestemmelser, som tager sigte på at imødegå og straffe svig og insiderhandel. Praksis viser, at det i mange tilfælde er et spørgsmål om at vurdere handlingerne på grundlag af den konkrete situation.
Netop når det gælder praksis, er journalisterne som erhvervsgruppe efter min opfattelse i stand til i det konkrete tilfælde at vurdere, om der er tale om intern viden. De vil i deres daglige virke skulle vurdere, om noget er en nyhed eller der er tale om intern viden. Målet med at indhente og udbrede oplysninger danner grundlag for vurderingen af, om der er tale om intern viden. Jeg kan set i dette perspektiv ikke støtte ændringsforslag 6 og 7.
En bestemmelse om, at de tekniske betingelser ikke skal finde anvendelse på journalisterhvervet, er utilstrækkelig. Eftersom der foretages en vurdering på basis af handlinger og situationer, bør der henvises til gældende regler og selvregulering inden for den omhandlede erhvervsgruppe. Også på dette område gælder det, at en henstilling til den pågældende erhvervsgruppe må bero på tillid.
Om end det er min opfattelse, at en række forhold bør reguleres på nationalt niveau, er argumentationen til fordel for ensartede regler på europæisk plan overbevisende. Nationale bestemmelser er utilstrækkelige, når det gælder de internationale kapitalmarkeder. Jeg støtter således hr. Goebbels' indstilling ved andenbehandlingen.

Della Vedova (NI).
Hr. formand, hr. kommissær, hr. ordfører, Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål har udført et glimrende stykke arbejde med dette direktiv. Jeg tror dog, at der er noget, som vi skal være bevidste om. Vi husker alle Enron-skandalen og de andre finansskandaler, men som udgangspunkt må vi ikke bilde os selv ind, at en ny lov, en ny regulering og en ny myndighed kan løse problemet med markedsmisbrug og insiderhandel. Vi kan måske komme tættere på en bedre situation i fremtiden, men jeg vil gerne gentage, at vi ikke må bilde os selv ind, at en ny lov, et nyt direktiv og en ny myndighed én gang for alle kan skabe gennemsigtighed og hindre markedsmisbrug på finansmarkederne.
Der opstår desuden en særligt alvorlig tvivl, når reguleringen går ud over de mekanismer, som styrer tilførslen af informationer til markedet, først og fremmest gennem medierne. Også her ved vi af erfaring, at det mest effektive instrument, når det gælder om at forhindre manipulation og insiderhandel, hvad enten der er tale om fortrolige informationer eller ej, er markedet og en bekræftelse af, at de måder, som informationerne udarbejdes og udbredes på, er pålidelige og troværdige.
Jeg er enig i det, som hr. Huhne sagde, og i det ændringsforslag, som hr. Huhne og fru Villiers har stillet. Jeg tror, at vi skal afholde os fra at vedtage en specifik og ufleksibel lovgivning, som uundgåeligt ville ende med en kontrol af pressefriheden og af friheden til at udøve hvervet som journalist. Vi må således ikke bilde os selv ind, at vi ved hjælp af en lov kan kontrollere og sikre, at informationerne fra journalister, der skriver om økonomi og finans, er korrekte. Vi ville desuden løbe en risiko, som kun ville give et ringe eller slet intet resultat, for hvis nogen ønsker at misbruge de informationer, de råder over, skal de nok finde en måde at gøre det på, uanset hvilken lovgivning der er gældende på området.

Villiers (PPE-DE).
Hr. formand, det er ekstremt vigtigt at have strenge regler for at forhindre insiderhandel og straffe personer, der misbruger markedet, herunder journalister og markedsaktører. Det er afgørende at sikre, at små investorer ikke vildledes af markedsinsidere. Jeg vil gerne officielt takke Rådet, Kommissionen og ordføreren for at have medtaget en række emner vedrørende anerkendt markedspraksis, råvarebaserede afledte instrumenter og kinesiske mure under førstebehandlingen. Men dette direktivforslag lader mange problemer uløste.
Det vækker stor bekymring, som vi har hørt, hos en hel række journalister og medieorganisationer i hele EU - medieorganisationer, hvis eksistens afhænger af deres ry for integritet og høje krav i forhold til offentligheden. Jeg er enig i, at journalister bør være underlagt regler om markedsmisbrug. Jeg er enig i, at journalister bør være underlagt regler, der forhindrer interessekonflikter. Jeg er enig i, at vi bør opstille strenge mekanismer til håndhævelse af disse regler. Men jeg er ikke enig med ordføreren i, at EU-udvalget for Værdipapirreguleringsmyndigheder er et passende organ til at varetage denne funktion.
I journalisternes tilfælde bør bestemmelserne håndhæves af specialiserede mediereguleringsmyndigheder, som ved, hvordan medierne fungerer, og forstår de spørgsmål, der har relation til journalister. CESR har ikke ekspertise til at regulere journalister. Det har allerede vist, at det ikke har forståelse for, hvordan medierne fungerer. Forslaget i høringspapiret ville have været uanvendeligt og umuligt at arbejde med.
Særlige forfatningsmæssige spørgsmål gør sig gældende i forhold til journalister på grund af de krav og den betydning, der er forbundet med netop forfatningsspørgsmålet ytringsfrihed. Det er af afgørende betydning, at vi respekterer disse forfatningsmæssige spørgsmål. Det kan i det mindste anføres, at det i visse lande vil være forfatningsstridigt og i modstrid med princippet om ytringsfrihed at tilkende CESR denne rolle.
Den frie strøm af informationer til markedet er absolut afgørende for at forhindre markedsmisbrug og sikre beskyttelse af investorerne. Hvis vi afbryder denne frie strøm af information til markedet, vil vi spille markedsmisbrugernes spil. Dette vil være følgen af at give CESR tilladelse til at regulere journalisternes aktiviteter, selv om det ikke har kendskab til medieverdenen.
Under førstebehandlingen var parlamentsmedlemmerne af den overbevisning, at artikel 6, stk. 5, ikke fandt anvendelse på journalister. Til trods herfor tilkendegav CESR, at det ville regulere journalister. Dette er en prøvesag. Det er første gang, vi har anvendt Lamfalussy-proceduren. Vi må gøre brug af vores beføjelser i forbindelse med den fælles beslutningsprocedure og sende et klart budskab til CESR om, at vi vil forsvare de beføjelser og den magt, der tilkommer den eneste folkevalgte EU-institution, og stemme for ændringsforslag 7.

Kauppi (PPE-DE).
Hr. formand, der er stadig lang vej, inden vi uhindret kan levere finansielle tjenesteydelser på tværs af de nationale grænser. Direktivforslaget om markedsmisbrug, som vi drøfter i dag, udgør et skridt i den rigtige retning. Investorernes tillid er afgørende for en succesrig udvikling af vores markeder for finansielle tjenesteydelser. De europæiske markeders integritet bør bevares. Fælles og effektive standarder for bekæmpelse af markedsmisbrug bør etableres og gennemføres konsekvent.
Det er klart, at handlinger, der har til formål forsætligt at manipulere med de finansielle markeder, herunder handlinger foretaget af journalister, nødvendigvis må straffes. Men i lighed med flere kolleger er jeg bekymret over visse forslag, hvis oprindelige hensigt udmærket kan have været reel og velmenende, men hvis følger vil være katastrofale. Jeg mener, at der bør opstilles strenge bestemmelser for at forhindre interessekonflikter blandt finansjournalister, men der bør være tale om bestemmelser, der tager hensyn til forholdene inden for medieverdenen. Ytringsfriheden er en af demokratiets hjørnestene. I mange lande, f.eks. i mit hjemland og de skandinaviske lande, ville det ganske enkelt være forfatningsstridigt at underkaste journalister så strenge regler som dem, CESR forelagde i juli måned.
I henhold til det nuværende forslag vil en oplysning fra en journalist, der blot gengiver en anbefaling fra en investeringsanalytiker - f.eks. Merrill Lynch har forbedret sin klassificering af Nokia - kræve offentliggørelse af oplysninger vedrørende personlig interesse fra journalistens side. Dette vil være umuligt at gennemføre, unødvendigt og uforholdsmæssigt omstændeligt. Europa-Parlamentet behandlede ikke bestemmelserne i artikel 6, stk. 5, under førstebehandlingen, fordi den gængse opfattelse var, at artiklen tog sigte på finansanalytikere ansat i investeringsselskaber, hvor veldokumenterede misbrug havde fundet sted. CESR's offentliggørelse af sit udkast til retningslinjer i juli viste, at det havde en anden plan. Målet er at dække en bred vifte af traditionelle former for finansjournalistik, hvor standarden fortsat er høj, og de eksisterende styringsmekanismer har fungeret tilfredsstillende.
Som det fremgår af ovenstående, er Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmåls nye ændringsforslag til artikel 6, stk. 10, utilstrækkeligt, eftersom CESR stadig vil kunne tilsidesætte eller ændre disse ordninger.
Tilbagemeldingerne fra finansjournalisterne er utvetydige. Forslaget vil få en negativ indvirkning på mediefriheden og journalisternes uafhængighed. Finansjournalistikken bidrager til en af direktivets hovedmålsætninger, nemlig at sikre markedernes gennemskuelighed. Dette har især betydning for små detailinvestorer. Det er disse investorer, Europa-Parlamentet bør søge at beskytte.

Karas (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, først vil jeg gerne takke alle fra alle grupper, men især også fra min egen, som i vores udvalg har arbejdet med denne betænkning, for deres engagement og sagkundskab og den lidenskab, man er gået til dette vigtige tema med, hvilket denne debat jo også har vist. Dette direktiv er vigtigt, det er nødvendigt, vi vil have det, og vi vil have enighed med Rådet, og vi vil have, at det træder i kraft med starten af 2003.
Dette direktiv er det første direktiv efter den nye udvalgsprocedure. Det er efter min opfattelse baseret på syv punkter. For det første er insiderdirektivet, som har udgjort den hidtidige ramme, 13 år gammelt. Der er sket meget i den tid. Det er baseret på resultaterne fra mødet i Lissabon, på resultaterne fra topmødet i Stockholm. Det er en del af handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser. Det er et svar på den 11. september, fordi direktivet lever op til medlemsstaternes ønske om at kunne gå stærkere frem mod terroraktiviteter. Det er et svar på Enron, Microsoft og EM.TV AG-sagen, og i nutidens informationssamfund er det lettere at drive insiderhandel og udnytte de mangfoldige informationer.
Vi må styrke tilliden til de finansielle tjenesteydelser, til finansmarkedet og økonomien. Det er dette direktiv et bidrag til, fordi det sikrer de europæiske finansmarkeders integritet, opstiller regler for bekæmpelse af markedsmisbrug i Europa og styrker investorernes tillid til det europæiske finansmarked.
Men jeg vil gerne sige, at vi ikke har gjort det let for os selv. Det viser denne debat jo også. Mellem Goebbels-betænkningen i førstebehandlingen og det, der foreligger her, findes der to mere ekstreme standpunkter. Jeg vil imidlertid gerne bede om, at man gør opmærksom på, at der ikke er tale om et journalistdirektiv, men om et direktiv om insiderhandel og markedsmanipulation. Dette direktiv skal ikke udelukke nogen, men det skal gå ind på de forskellige kvaliteter. Vi bør ikke antyde, at Parlamentet beslutter noget, som fremmer censur og krænker grundlæggende rettigheder og frihedsrettigheder.

Det er grundlaget for vores politiske arbejde. Fordi vi ville bringe de to sider sammen, Huhnes, Villiers' og Kauppis argumenter og de berørtes argumenter, kom der et kompromisforslag i udvalget, og jeg synes, at vi dermed har fundet et rigtig godt bredt kompromis på basis af journalisternes særlige rolle og muligheden for selvregulering.
(Bifald)

Ebner (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, mange aktører på dette område har spurgt og spørger fortsat, om det er nødvendigt med en regulering. Jeg tror, at man skal besvare dette spørgsmål med et klart ja, selv om mange af aktørerne har en anden opfattelse.
Principielt er jeg modstander af for mange regler. Jeg håber, at man fremover skal bedømme politikerne, politikken og Kommissionen på afskaffelse og forenkling af regler og direktiver og ikke omvendt. Her har vi imidlertid en noget anden situation. Her drejer det sig om ærlighed, her drejer det sig om tillid, her drejer det sig om at forhindre tyveri, usikkerhed og i sidste ende bedrageri. Jeg er glad for, at der kommer mere kontrol og forhåbentlig fremover også flere sanktioner.
En bemærkning til diskussionen om journalisterne og pressefriheden. Jeg kan kun tilslutte mig hr. Karas' udtalelser om, at vi principielt går ind for ytringsfrihed og imod enhver form for censur. Men den holdning, som også forfægtes her i Parlamentet, at visse mediers og medieforetagenders gode ry skulle være en garanti for, at der ikke sker misbrug, er efter min mening ikke tilstrækkelig. Jeg kommer selv fra denne branche og ved desværre alt for godt, at der også findes menneskelighed i forlagsvirksomheder og hos journalisterne, men at grænsen mellem ærlighed og anstændighed på den ene side og diskutable fremgangsmåder på den anden side er meget, meget smal. Derfor tror jeg ikke, at det gode ry er tilstrækkelig garanti i øjeblikket, der er brug for regler. Også Arthur Andersen havde et godt ry, indtil katastrofen for denne virksomhed indtraf.

Jeg går ind for, at disse interesser lægges åbent frem. Jeg tror, at vi i forhold til offentligheden har pligt til at nævne problemerne ved navn, også på følsomme områder, og finde løsninger på dem. Om vi så i første omgang finder de rigtige løsninger i alle henseender, det vil fremtiden vise. Så må vi i gang igen med eventuelle efterjusteringer.
(Bifald)

Bolkestein
Hr. formand, jeg har bedt om ordet igen som følge af visse bemærkninger fra fru Villiers, fru Kauppi og hr. Huhne.
Både fru Villiers og fru Kauppi sagde, at der var tale om et angreb mod ytringsfriheden. Med al ønskelig respekt for de parlamentsmedlemmer, der har talt, og som jeg netop har nævnt, må jeg påpege, at det er en karikatur af direktivets formål. Finansjournalisterne kan skrive, hvad de vil. Der er ikke den mindste tvivl om, at de kan skrive det, de ønsker. Det eneste, direktivet kræver, er, at de, når de anbefaler offentligheden at investere i bestemte aktier, som de selv har investeret i, skal angive dette. Med andre ord skal finansjournalister, hvis de anbefaler offentligheden at købe aktier i en bestemt virksomhed, og hvis de selv ejer aktier i denne virksomhed, oplyse, hvor mange aktier de ejer.
Jeg kan ikke forstå, hvordan dette kan anses for et angreb mod pressefriheden eller med hr. Huhnes ord for en regulering af medierne ad bagdøren. Hvorfor skulle gennemsigtighedsreglen gælde for alle, der deltager i handlen på aktiemarkedet, men ikke for finansjournalisterne? Når alt kommer til alt, beder vi dem blot om at være åbne om deres investeringer i aktier, som de anbefaler offentligheden at købe.
Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 11.30.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0324/2002) af Beysen for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets beslutning om ændring af beslutning nr. 1254/96/EF om opstilling af et sæt retningslinjer for transeuropæiske net på energiområdet (KOM(2001) 775 - C5-0111/2002 - 2001/0311(COD)).

De Palacio
Hr. formand, mine damer og herrer, Europa-Kommissionen foreslår en ændring af retningslinjerne for de transeuropæiske energinet for at ajourføre den europæiske politik på dette område.
Siden 1996, hvor de første retningslinjer blev vedtaget, er der sket store ting på det europæiske energiområde. Jeg vil begrænse mig til at nævne de vigtigste, nemlig første fase af det indre marked, den stigende brug af naturgas - som samtidig afspejler vores interesse for bedre miljøbeskyttelse - fastlæggelse af mere ambitiøse mål for anvendelse af vedvarende energikilder og endelig de i dag bekræftede udsigter til udvidelse af Unionen. I Kommissionens forslag afspejles disse ting i prioriteringerne for vores politik for energinet og i retningslinjernes øvrige bestemmelser.
Det vigtigste element i vores forslag er fastsættelsen af 12 prioriterede indsatsområder for udvikling af energinet med henblik på at integrere dem fuldt ud på europæisk plan. Disse indsatsområder bestemmer de korridorer, der er afgørende for, at energimarkedet er konkurrencedygtigt, og at energiforsyningssikkerheden for naturgas forbedres.
Det glæder mig at minde om, at Det Europæiske Råd i Barcelona gav grønt lys for hurtig gennemførelse af disse projekter og fuldt ud anerkendte deres politiske betydning for hele EU.
Jeg vil gøre Dem opmærksom på, at Kommissionen ud over forslagene til ændring af retningslinjerne for de transeuropæiske transport- og energinet har foreslået at tilpasse visse bestemmelser i forordningen om finansiel støtte inden for disse net.
I den forbindelse har Kommissionen foreslået, at der skal være mulighed for at forøge den finansielle støtte til 20% af de prioriterede projekter for energinet. Det er klart, at der kun kan ydes mere støtte til projekter, der virkelig har brug for det, og som helt tydeligt kan fremskynde udviklingen, gennemføres effektivt og give Unionen en merværdi.
For energinettenes vedkommende gennemføres denne målretning af de finansielle midler med et begrænset, lille og konstant budget, og det burde teoretisk set derfor ikke skabe bekymringer over følgerne for konkurrencen eller udgifterne, for det drejer sig som sagt om det samme omfang og det samme beløb.
Til sidst vil jeg, hvad angår alle følgerne af udvidelsen, anmode Dem om en smule tålmodighed. Dette forslag indeholder allerede et stort antal projekter af interesse for kandidatlandene. Kommissionen mener imidlertid, at det er nødvendigt, at der er en periode med mere konkurrencebetonet funktion af energimarkedet i de lande, før de inddrages i de prioriterede indsatsområder. Så snart det er muligt, vil Kommissionen stille et forslag om spørgsmålet.
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg har kort gjort rede for de mål, som Kommissionen forfølger med dette forslag, og jeg ser frem til forhandlingen om denne sag.
Beysen (ELDR)
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, som det allerede fremgår af kommissærens indledende bemærkninger, er denne betænkning af særlig interesse. Overbelastning og utilstrækkelige samkøringsinitiativer bevirker, at visse medlemsstater i øjeblikket kun i begrænset omfang kan udnytte fordelene ved åbne markeder, hvorfor konkurrencefordelene for forbrugerne bliver stadig mindre. Det er således helt på sin plads, når Europa-Kommissionen nu foreslår en ændring af retningslinjerne for transeuropæiske net på energiområdet.
Forslaget til ændrede retningslinjer tager hensyn til liberaliseringen af energimarkederne, den stadig større afhængighed af ekstern energiforsyning og strengere krav om øget udbredelse af vedvarende energikilder. Disse mål blev også fremhævet af Det Europæiske Råd under møderne i Stockholm og Barcelona. Som et centralt element i forslaget koncentreres indsatsen om en ny kategori af prioriterede projekter. Sådanne projekter opnår ekstra politisk støtte og opmærksomhed fra medlemsstaternes side. Den maksimale medfinansiering forhøjes fra 10% til 20%, og byggefasen prioriteres herefter højest.
Umiddelbart må man spørge, om dette er den mest hensigtsmæssige løsning. Efter min opfattelse er massive tilskud til energisektoren ikke nogen god løsning, da løsningen set med mine øjne er i strid med den aktuelle tendens til liberalisering og bestræbelserne for at skabe et mere konkurrencedygtigt indre marked. Det skal understreges, at hovedansvaret ligger hos energisektoren og erhvervslivet. Foranstaltninger, som træffes på grundlag af denne beslutning, må under ingen omstændigheder medføre konkurrenceforvridning på det indre energimarked. Endvidere finder jeg, at fællesskabsmidlerne kun bør anvendes til projekteringsfasen. Tilskud til byggefasen, som foreslået af Kommissionen, bør kun forekomme undtagelsesvis. I denne sammenhæng spiller udnyttelsen af vedvarende energikilder en væsentlig rolle. Sådanne energikilder bør efter min opfattelse fremover bidrage til diversificering af energikilderne og dermed bidrage til energiforsyningssikkerheden i EU. Tilskud til konkrete projekter, såsom offshorevindmølleparker, bør derfor også fremmes.
Den måde, hvorpå Kommissionen agter at virkeliggøre disse tanker, rejser imidlertid en række spørgsmål. Det er efter min opfattelse ikke nogen god idé, at Europa-Parlamentet kun får ret til indsigt, når det drejer sig om strategisk vigtige ændringer af de såkaldte projektspecifikationer. Det er således vigtigt at finde en balance mellem på den ene side Kommissionens mulighed for hurtig reaktion på ny udvikling og på den anden side behovet for, at Parlamentet kan udøve effektiv kontrol. Af hensyn til åbenheden bør Kommissionen endvidere regelmæssigt aflægge rapport.
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, afslutningsvis vil jeg gerne understrege, at der er behov for konkrete foranstaltninger, hvis vi vil udnytte de fordele, det indre marked frembyder. De nye retningslinjer kan afgjort bidrage til at imødegå problemerne vedrørende energiforsyningssikkerheden, inddragelse af vedvarende energikilder, områderne i den yderste periferi og udvidelsen. Jeg vil dog gerne helt klart understrege, at fællesskabsmidlerne bør anvendes på pragmatisk vis, og at man først og fremmest bør lægge ansvaret hos energisektoren selv.

Matikainen-Kallström (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne takke min kollega hr. Beysen for det arbejde, han har udført. Han har taget skyggeordførernes synspunkter med i sine overvejelser allerede i formuleringsfasen på eksemplarisk vis, og samarbejdet har været meget frugtbart.
Vi skal tage med i betragtning, at der om lidt over et år vil være 10 nye medlemslande i EU. Deres problemer er også vores problemer. Ansøgerlandene skal tages med i programmer som TEN-energiprogrammet så hurtigt som muligt. Alle ansøgerlandene har kæmpe problemer med hensyn til deres transmissionsnet for elektricitet. I de baltiske lande findes der som sådan ikke sådanne net. Hvis og når Ignalina bliver lukket, uanset hvilket beslutninger der bliver taget med hensyn til bituminøs skifer, kan de baltiske landes energistrategier ikke baseres udelukkende på Rusland. Hvordan ser Kommissionens tidsplan for at inddrage de nye medlemslande i de transeuropæiske net ud?
Jeg har lagt vægt på spørgsmålet om, hvorvidt EU skal støtte den private sektor. Den grundlæggende filosofi er her, at energisektoren skal være en sektor, hvor markedsøkonomien fungerer uden støtte. Kun i undtagelsestilfælde kan der gives støtte fra den offentlige sektor til den private sektor. Kommissionens bidrag, som i sidste ende er de europæiske skatteyderes penge, må ikke forhøjes fra 10% til 20%. Tidligere har der kun kunnet fås støtte til undersøgelser i planlægningsfasen. Hvis Kommissionens nye forslag bliver vedtaget, vil der også blive givet støtte til projektudvikling.
Der vil altid være en risiko for, at projektkoordinatorer vil forhøje deres omkostninger blot for at opnå så meget støtte som muligt fra Kommissionen.
Det er godt, at Kommissionen vil give støtte til opførelsen af transeuropæiske net. Dette program og dette beløb vil imidlertid kun have en begrænset effekt, og det vil ikke løse problemerne i Europas infrastruktur på energiområdet. Løsningen på problemet med flaskehalse skal snarere findes i medlemsstaterne end i dette EU-program. Der har været mange problemer under opførelsen af transmissionslinjer som følge af den måde, beslutningerne er blevet truffet på på lokalt og regionalt niveau. Beboere klager over elektromagnetisk stråling, påvirkningen af miljøet, ødelagte landskaber med mere. Det er derfor, der ikke er fundet nogen løsning på den værste flaskehals i de europæiske elektricitetsnet, som findes på grænsen mellem Spanien og Frankrig.
Teknologiske aspekter må ikke knyttes til dette program. Vi tager nu beslutning om transeuropæiske net uden at vedtage en beslutning om, hvilken teknologi der skal bruges til at producere den energi, der skal transmitteres gennem nettene, og hvad dens kilde er. Den supplerende rolle, som vedvarende energiformer spiller i den grundlæggende produktion, er en del af den europæiske energivifte. Under visse omstændigheder fungerer de som fremragende lokale løsninger. Denne betænkning handler om infrastruktur, ikke energiproduktion. Net og produktion skal holdes adskilt.
Som et separat emne vil jeg gerne nævne ændringsforslag 9. Hvis man dermed mener, at vedvarende energikilder vil resultere i lavere udgifter for forbrugerne, så er det ikke sandt. Al forskning viser, at atomkraft er den billigste løsning for forbrugerne af alle energiformer.
Kommissionen foreslår en overførselskapacitet for elektricitet på mindst 10% som et europæisk minimumsniveau. Samkøringsforbindelsernes overførselsevne ligger imidlertid allerede på 20% i nogle lande. Kommissionen bør sætte sig højere mål og insistere på et niveau på 20% for alle medlemslande.

Rapkay (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg vil først henvende mig til min kollega Ward Beysen og takke ham. Jeg hører normalt ikke til dem, som indleder deres debatindlæg med lykønskninger til ordføreren, fordi jeg mener, at det er vores job, og som regel gør vi det også godt.
Men her synes jeg, det udtrykkeligt skal nævnes og roses, at hr. Beysen fra starten forsøgte at tage kontakt til de andre grupper for som udgangspunkt at kunne levere en så færdig betænkning som muligt til salen. Det har han haft stort held med. Altså tak, fordi vi blev inddraget allerede i den indledende fase. Det har eksempelvis ført til, at min gruppe overhovedet ikke har fundet det nødvendigt at stille ændringsforslag, fordi det, som Ward Beysen har lavet, efter min mening er godt.
Derfor vil jeg også kun kort nævne tre politiske punkter, som er vigtige for mig. For det første, som kommissæren også sagde, passer denne beslutning ind i hele området om åbning af energimarkedet, den er altså et bidrag til det, som i øjeblikket ligger hos Rådet. Og om hele pakken om åbning af energimarkedet må man endnu en gang understrege, at vi har lavet vores hjemmearbejde i tide. Vi vedtog vores førstebehandling her i salen den 13. marts, efter at Rådet havde presset kraftigt på for, at vi skulle gøre det hurtigt. Kommissionen har også gjort det, også den har lavet sit hjemmearbejde. Kun Rådet gør det stadigvæk ikke. Rådet gør det sædvanlige, det gør det, som det altid gerne vil gøre, det gør nemlig slet ingenting. Det sidder der og taler og kommer ikke til nogen afgørelse. Det er den institutionaliserede mangel på beslutningsevne. Derfor skal det også siges, at det er en samlet pakke, og at vi vil have resultater nu, så vi kan komme videre.
Den anden bemærkning er, at jeg i denne forbindelse finder det rigtigt, at Kommissionen har foreslået - og det bør vi så virkelig også vedtage - at strategisk vigtige projekter i de transeuropæiske energinet skal fremhæves særligt. Her tænkes der på projekter, som er vigtige af hensyn til forsyningssikkerheden, og netop de strategisk vigtige projekter, som er nødvendige for markedsåbningen, altså især også det, som er forbundet med en del af den pakke, jeg talte om, nemlig den forordning, som hr. Mombaur er ordfører for. Det er en skam, at han ikke er her i dag, jeg tror også, han ville være kommet med et par markante bemærkninger.
Den tredje bemærkning er, at i modsætning til de trafikale net tjener industrien, virksomhederne, som regel virkelig penge på energinettene. De tjener penge! Og det betyder, at det først og fremmest er industriens opgave at sørge for finansieringen af sådanne projekter. Vores opgave som lovgiver er at støtte det med rammebetingelser, og kan jeg igen kun sige, at Rådet må komme frem. Altså, det vil vi gøre, også være med til at finansiere støtten, men i første omgang er det virksomhederne, der må have pungen op af lommen.

Pohjamo (ELDR).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, først vil jeg gerne takke hr. Beysen for hans fremragende betænkning. Han har fremhævet nogle vigtige aspekter, og vores gruppe støtter hans betænkning. Kommissionen foreslår, at den finansielle støtte til de transeuropæiske net skal forhøjes. Det skal understøttes for at fremme det indre marked for elektricitet og gas. Som det er blevet sagt, er det også vigtigt at forbinde de nye medlemslande til det indre marked for energi. Dette synspunkt findes også i den betænkning, som Parlamentet har vedtaget om grænseoverskridende udveksling af elektricitet.
Det er også allerede blevet nævnt, at hovedansvaret for at opføre og drive passende energinet ligger hos EU's industri og erhvervsliv. Her adskiller energinettene sig fra de transeuropæiske net, som modtager store offentlige midler. Netoperatørerne har imidlertid ingen interesse i at fjerne flaskehalse i forsyningen til deres naboer. Derfor er det berettiget med statslig intervention og EU-støtte for at fremme konkurrencen. Naturligvis skal vi være opmærksomme på, at støtten ikke forvrider konkurrencen, og at den anvendes til det rette formål.
Hvis EU-støtten koncentreres om prioriterede projekter, vil det tilskynde til fjernelse af flaskehalse og sætte skub i konkurrencen, hvilket vil give forbrugerne mere at vælge imellem. På den måde vil Europas egne energiressourcer blive brugt mere effektivt, og den europæiske økonomi vil få en saltvandsindsprøjtning.
I udviklingen af et transeuropæisk energinet skal der også tages højde for social og økonomisk tilnærmelse. Vi skal også sikre, at der udvikles net i øregioner og i perifere og fjerntliggende regioner. Om nødvendigt må vi give støtte til at forbinde nettene i disse regioner med andre net. Som en opfølgning på EU-beslutninger skal vi også tilskynde til spredningen i energiformer og øge brugen af vedvarende energikilder. Vi skal også sikre, at decentraliseret vedvarende energi kan få adgang til nettet til en rimelig pris.
De nylige massive stormskader var en påmindelse om, at vi må insistere på, at virksomheder og industri er tilstrækkeligt forberedt på hurtigt at kunne udbedre skader og genoprette net i alle regioner i EU.

Caudron (GUE/NGL).
Kære kolleger, fru kommissær, jeg vil indlede mit indlæg om de transeuropæiske net på energiområdet med endnu en gang eftertrykkeligt at erindre om, at energi ikke er at betragte som en vare på lige fod med alle andre, og at markedskræfterne ikke kan være det primære reguleringsinstrument på dette felt.
Energiforsyningssikkerheden er således en forudsætning for medlemslandenes og Europas uafhængighed. Og af hensyn til energiforsyningssikkerheden er det nødvendigt at diversificere energikilderne, og der kræves betydelige investeringer på længere og på meget lang sigt. Energi er i øvrigt et vigtigt element, når det gælder fysisk planlægning, og henhører fuldt og helt under området offentlige tjenester i ordets bedste betydning. Lad mig tilføje, at man altid, når man taler om energi og transportnet, bør holde sig for øje, at der ganske vist er behov for at etablere nye infrastrukturer, men der er også eksisterende infrastrukturer, som skal tilpasses, således at de bedre kan udnyttes. Endelig skal det - med eftertryk - påpeges, at miljøhensynet bør prioriteres i enhver henseende, både når det gælder det visuelle aspekt, forurening, rovdrift på ressourcerne og ikke at forglemme affald.
Jeg kan i øvrigt, når det gælder hr. Beysens betænkning, generelt tilslutte mig de forslag, der stilles, og jeg benytter lejligheden til at komplimentere hr. Beysen for den indsats, der er ydet. Vi bør afgjort forbedre og udbygge energitransportnettene og ved forskning og investeringer støtte etableringen af mindre rentable net, hvor disse findes hensigtsmæssige.
Etableringen af det indre energimarked er påkrævet, men det forudsætter ikke så meget deregulering som investeringer overalt i Unionen og i særdeleshed i de mindst tilgængelige og tyndt befolkede regioner. Ingen anfægter, at der er behov for sammenkobling af nettene. Men vi bør ikke glemme, at der kræves energi til de pågældende net, hvorfor visse krav bør være opfyldt.
Jeg vil endvidere påpege, at vi lægger stor vægt på vedvarende energikilder, forskning på dette felt og de fornødne offentlige investeringer med henblik på udvikling af disse energikilder. Jeg medgiver, at jeg ikke helt forstår den sammenhæng, nogle ser mellem denne målsætning om udvikling af vedvarende energikilder og liberal tankegang, som ofte medfører, at man søger at reducere omkostningerne på kort sigt uden at bekymre sig om følgerne på mellemlang og lang sigt.
Afslutningsvis må jeg som nævnt vende mig mod de liberale principper, som efter min opfattelse udgør en trussel for Europas uafhængighed i energimæssig henseende, for de små forbrugere og ikke at forglemme for de mindst begunstigede regioner. Jeg konkluderer dog, at Kommissionens retningslinjer for transeuropæiske net peger i den rigtige retning, og jeg retter derfor, som det sømmer sig, en tak til Dem, fru kommissær.

Turmes (Verts/ALE).
Hr. formand, ifølge Europa-Kommissionen vil anvendelsen af flere offentlige midler til anlæggelse af flere elektricitetsledninger i Europa fremme konkurrencen. Der er ikke ført bevis for denne påstand. Hvad skal vi gøre, hvis vi ønsker at reducere de oligopolistiske tendenser på det europæiske marked? For det første må vi reducere markedsdominansen. Vi må træffe foranstaltninger såsom tvangsafståelse i de lande, hvor der er dominerende operatører. For det andet må vi øge centraliseret elproduktion, fordi det er den eneste mulighed for at gøre sektoren mere konkurrencedygtig i den nærmeste fremtid.
Uafhængige undersøgelser viser, at der ikke er noget økonomisk rationale for at bruge milliarder på et nyt elnet. Jeg har medbragt et sammendrag af disse undersøgelser, og jeg vil overrække kommissæren dem. Hvordan skal vi så anvende de offentlige midler, vi råder over? Vi skal bruge dem til gasrørledninger, fordi det vil skabe større konkurrence og forsyningssikkerhed. Vi bør bruge penge på offshoreprojekter i Nordsøen og Østersøen.
Ud fra en historisk synsvinkel blev markedet og fordelingsnettet i Europa skabt for at fremme centraliserede kraftværker på basis af fossilt brændsel og kernekraft. Hvis vi ønsker en retfærdig konkurrence, må vi bruge de fornødne midler til at sikre offshoreprojekterne tilsvarende vilkår. Vi har et enormt potentiale herfor.
Dette bør ikke blive en gavebod. Hvis man ser på bilaget til denne betænkning, er der tale om en gavebod med alle de elledninger, en operatør måtte ønske sig anlagt i Europa. Dette er ikke en forsvarlig anvendelse af offentlige europæiske midler.

Segni (UEN).
Hr. formand, jeg bad om ordet for at forklare de parlamentsmedlemmer, der lytter til mig, formålet med et ændringsforslag, som jeg har stillet, nærmere betegnet ændringsforslag 22. I dette ændringsforslag tages der nogle spørgsmål op, som vedrører den region, jeg kommer fra, nemlig Sardinien, men som også vedrører alle andre øer i Fællesskabet, det vil sige en befolkning på 15 millioner indbyggere fordelt på havene omkring Europa.
I de generelle kriterier for de transeuropæiske energinet, som dette forslag omhandler, er der naturligvis et ønske og en intention om at støtte de underudviklede regioner. Mit ændringsforslag ligestiller øerne med de mindst udviklede regioner, eftersom energiområdet er et af de områder, hvor øernes ugunstige stilling er mest tydelig. Der er ikke nogen ø i Europa, som ikke har et energiproblem, når det gælder omkostninger, kvantitet, udviklingsevne og økonomisk fremgang.
Der er blevet gjort en konkret indsats, eftersom man i listen over projekter af fælles interesse har medtaget et vigtigt projekt, som vedrører to af Fællesskabets øer, nemlig Sardinien og Korsika, og det er den gasledning, som skal føre en betydelig mængde metangas fra Algeriet til Italien, Frankrig og Sydtyskland. Dette projekt er blevet medtaget som et projekt af fælles interesse, men endnu ikke som et prioriteret projekt.
Jeg håber således, at vi - hvis Europa-Parlamentet vedtager mit ændringsforslag - giver en yderligere saltvandsindsprøjtning til dette projekt, som en del af Europa venter på, og måske fremmer andre projekter, der konkret kan gennemføres.

Kronberger (NI).
Hr. formand, hr. Beysen har fremlagt en fremragende og fremtidsorienteret betænkning. I betænkningen er der taget højde for vigtige grundlæggende dokumenter som hvidbogen om vedvarende energikilder, direktivet om det indre marked for energi, men også direktivet til fremme af elektricitet fra vedvarende energikilder. Særligt positive er de ændringsforslag, hvor der kræves fair netadgang for producenter af elektricitet fra vedvarende energikilder. Vi forventer naturligvis også på lang sigt, at der fra Kommissionens side sker en internalisering af de eksterne omkostninger, som må tilskrives den fossile og atomare energiproduktion.
Generelt undervurderer vi nok alle i øjeblikket de fremtidige problemer med forsyningssikkerheden og de forventelige omkostningsstigninger på det primære energiområde. I den forbindelse må Claude Turmes' ændringsforslag hilses velkomment, og hr. Beysen skal særligt lykønskes med, at han har forceret inddragelsen af vindkraften så stærkt.

Paasilinna (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, tak for denne betænkning. Den handler om et logistiksystem i EU, som vi forsøger at opbygge. Det ser ud til, at elektricitetsforbruget vil fortsætte med at stige i de næste 20 år, men at vækstraten vil falde eller gå ned i hastighed. Samtidig vil produktionen af elektricitet og andre former for energi falde svarende til forbruget.
Vi i de nordiske lande har åbnet vores elektricitetsmarkeder. F.eks. har forbrugerne i mit eget land, Finland, kunnet vælge elektricitetsleverandør i mange år nu. Denne praksis har fungeret godt i de nordiske lande, og selv Norge, som ikke er med i EU, deltager.
De vedvarende energikilder bliver stadig vigtigere i vores logistiksystem, og begrænsningen af kuldioxidemissionen er også blevet et centralt tema. Naturgas får også større betydning.
Vi skal være på vagt over for fremkomsten af monopoler og afhængighed af en enkelt leverandør, hvilket ville forårsage enorme problemer. Lad os blot huske, hvordan det gik for Enron, eller hvordan det fortsat går for et vist stort selskab i Storbritannien. Hvor findes de største og nærmeste energiressourcer set fra EU's synspunkt? De findes i Rusland. Nu hvor den ansvarlige kommissær lytter opmærksomt derovre, vil jeg foreslå, at man på det næste topmøde mellem EU og Rusland gør et forsøg på at opnå en eller anden form for konkret aftale om energi, både gas og elektricitet, for vi er meget interesserede i begge dele, og hvad gas angår, vil vi være afhængige af Rusland inden for 20 år eller deromkring.

Sánchez García (ELDR).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, vi bør glæde os over forslag og betænkninger, som denne, for den inddrager områderne i den yderste periferi i retningslinjerne for energi. Manglen på energi i de regioner er netop et af deres største problemer, som vi nu forsøger at afhjælpe.
Jeg vil benytte dette indlæg til at anmode om en præcisering i bilaget om naturgasnet i områderne i den yderste periferi. Der er en graverende fejl, som jeg vil gøre opmærksom på, selv om det naturligvis bør være de spanske myndigheder, der viderebringer det.
Afsnit E.07 omfatter to nye terminaler på De Kanariske Øer. En, ifølge teksten, i Santa Cruz de Tenerife og en i Las Palmas på Gran Canaria. Vi - og sektoren - mener, at det drejer sig om naturgas på øen, ikke i hovedstaden, det vil sige henholdsvis Tenerife og Gran Canaria.
Laguiller (GUE/NGL).
Hr. formand, hvem kunne vel tænkes at vende sig mod etablering og vedligeholdelse af infrastrukturer på energiområdet og mod integration af ansøgerlandenes energinet? Det er der naturligvis ingen, der ville gøre, hvis det reelt var et spørgsmål om at opfylde befolkningens behov. Det drejer sig imidlertid om - som det direkte fremgår af den foreliggende betænkning - at opbygning og vedligeholdelse af infrastrukturerne på energiområdet skal underlægges markedskræfterne. For at etablere et indre energimarked, der er mere åbent og konkurrencepræget, forhøjes tilskuddene af offentlige midler til den private sektor fra 10% til 20% af investeringsbeløbet. Medlemmerne af partiet Arbejderkampen modsætter sig, at offentlige midler anvendes til at skabe overskud i den private sektor.
Endvidere har den øgede samkøring af gas- og elektricitetsnettene ikke til formål at sikre en mere rationel energiforsyning i EU, men derimod at åbne gas- og elektricitetsmarkedet for den frie konkurrence. Dette betyder eksempelvis for Frankrigs vedkommende endnu et skridt hen imod en privatisering af forsyningsselskaberne Électricité de France og Gaz de France, hvilket vi klart afviser. Vi afviser denne proces i lighed med titusindvis af arbejdstagere, som den 3. oktober demonstrerede i Paris for at bevare de ydelser, Électricité de France og Gaz de France leverer, som offentlige tjenester. Vi vender os endvidere mod ethvert angreb på sektorens arbejdstagere og disses lønninger og pensioner.
Ja, medlemsstaterne eller Fællesskabet skal kunne finansiere et transportnet inden for energisektoren, som lever op til de krav, der stilles i det 21. århundrede, og som ikke forvaltes under hensyntagen til enkelte virksomheders rentabilitet og overskud, men på grundlag af det samlede energibehov og under hensyn til, at alle sikres lige adgang. Vi mener imidlertid ikke, EU's nuværende institutioner når dette mål ved at lade sig styre af private interesser.

Formanden.
Mine damer og herrer, i henhold til artikel 120, stk. 5, taler nu afslutningsvis næstformanden i Kommissionen, fru de Palacio.

De Palacio
Hr. formand, jeg vil takke alle talerne for de præciseringer og problemer, de har fremført.
Jeg vil fremhæve det glimrende arbejde, som ordføreren, hr. Beysen, har udført, og sige, at jeg kan konstatere, at Kommissionen og Parlamentet stort set deler synspunktet om, at de transeuropæiske net er afgørende for gennemførelsen af det indre marked for gas og elektricitet.
Kommissionen accepterer langt størstedelen af ændringsforslagene med en tilpasning af formuleringen i visse tilfælde. De ændringsforslag supplerer eller tydeliggør Kommissionens tekst. Jeg vil give Dem en udtømmende liste over dem og også nævne de ændringsforslag, som vi ikke kan acceptere, fordi de indeholder retningslinjer, som falder uden for Kommissionens mål.
Jeg vil imidlertid koncentrere mig om en forklaring af ændringsforslag 8, 10 og 11, som vedrører bilag III og især anvendelsen af komitologiproceduren. Af hensyn til gennemsigtighed og klarhed foreslår Kommissionen, at der indføres detaljerede beskrivelser af projekterne i retningslinjernes bilag III.
Med denne detaljeringsgrad mener vi, at det burde anses for at være et teknisk bilag, og beslutningen om - den hyppige og nødvendige - ajourføring af det burde kunne træffes i henhold til komitologiproceduren.
Mine damer og herrer, jeg vil gøre Dem opmærksom på, at anvendelsen af komitologiproceduren omfatter mere end transeuropæiske net og er genstand for en analyse af den interinstitutionelle aftale mellem de tre institutioner, og at de problemer, som Parlamentet måtte rejse, bør finde en løsning i den sammenhæng.
Jeg vil også påpege, hr. formand, at Kommissionen under alle omstændigheder hvert år vil forelægge en rapport om de transeuropæiske nets udvikling og projekternes fremskridt og, hvis det er muligt, ændringerne af disse i bilag III.
Jeg vil igen takke Parlamentet for dets støtte til dette forslag og hr. Beysen for hans arbejde og alle talerne, og jeg håber, at vi også opnår en hurtig løsning i Rådet.
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er afstemningen.
Forslag til Den Europæiske Unions almindelige budget - Regnskabsåret 2003 
Forslag til ændring og ændringsforslag til sektion III i forslag til det almindelige budget for regnskabsåret 2003 - Kommissionen 
Forslag til ændring til sektion I, II, IV, V, VI, VII og VIII i forslag til det almindelige budget for regnskabsåret 2003 - Europa-Parlamentet, Rådet, Domstolen, Revisionsretten, Det Økonomiske og Sociale Udvalg, Regionsudvalget, Ombudsmanden og Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse

Färm (PSE)
Hr. formand, inden vi indleder afstemningen om budgettet og budgetændringsforslagene, vil jeg gerne fremsætte nogle bemærkninger og sætte nogle rettelser og mundtlige ændringsforslag til afstemning.
Indledningsvis skal jeg informere parlamentsmedlemmerne om, at vi har en meget snæver margen i udgiftsområde 3 til interne politikker. Den er kun på 2,6 millioner euro. Hvis afstemningen resulterer i, at vi overstiger loftet, vil jeg føle mig forpligtet til at foreslå udligninger og yderligere reduktioner i andre budgetposter. Det var blot en lille advarsel.
Dernæst er der en række tekniske korrektioner. Først og fremmest bør ændringsforslag 662 om budgetpost B53004 (ny) ikke gøres til genstand for en særskilt afstemning, fordi ingen har anmodet herom. Det er opført til særskilt afstemning ved en fejltagelse. Det bør i stedet opføres i blok 4. Jeg vil tjekke dette med samtlige politiske grupper, men så vidt jeg har forstået, er det ikke noget problem.
Der er også en teknisk justering i udgiftsområde 5. Forslagene til ændring afspejler Eurostats meddelelse af 15. oktober. Vi har nye parametre for vederlag i 2003. Forhøjelsen på 2,6% er nu reduceret til 2%. De deraf følgende justeringer med henblik på tilpasning til forhåndstildelingerne i 2002 bør fortages.
Jeg vil hurtigt gennemgå tallene, så de kan føres til protokols. I ændringsforslag 525 skal det endelige beløb være 1.450.901.000 euro og intet andet. I ændringsforslag 556 er det endelige beløb 68.890.436 euro. I ændringsforslag 650 om budgetpost A360 ændres det endelige beløb til 38.219.720 euro.
Så har vi to nye ændringsforslag, fordi der ikke var ændringsforslag om pensioner. De vedrører budgetpost A1900, hvor det endelige beløb bliver 412.887.000 euro, og budgetpost A6000, hvor det endelige beløb bliver 124.456.000 euro. I ændringsforslag 562 om budgetpost A7000 bliver det endelige beløb 54.916.000 euro.
Endelig skal det endelige beløb i ændringsforslag 527 om budgetpost A200 være 147.529.904 euro.
Vi har desuden nogle tekniske korrektioner vedrørende kontorer. Der er en særskilt bemærkning vedrørende kontorudvidelsesudgifter. De er nu blevet ændret en smule og får følgende ordlyd: I ændringsforslag 583 om budgetpost B3-4201 er det korrekte beløb 7.150.000 euro.
I ændringsforslag 589, budgetpost B5-3111, er det korrekte beløb 300.000 euro. I ændringsforslag 596, budgetpost B5-8301, er det endelige beløb 3.522.711 euro. Endelig er der ikke behov for tal til ændringsforslag 593, fordi det er trukket tilbage. Der er følgelig ingen udvidelsesudgifter.
Der er et punkt, som kræver afstemning, og det er budgetpost A-3014, som hører under A-30-posterne om europæiske universitetskurser om menneskerettigheder og demokratisering. Henvisningen heri til Padua-universitet er ikke korrekt og bør erstattes af "European Inter-University Center". Der er faktisk tale om et nyt ændringsforslag til budgetforslaget, og det bør derfor sættes til afstemning i begyndelsen.
Jeg vil ligeledes gøre Parlamentet opmærksomt på, at jeg for at sikre konsekvens i forhold til beslutningen har til hensigt at bede mødetjenesterne erstatte anden del af første afsnit i begrundelsen til ændringsforslag 644 om Afghanistan med punkt 26 i beslutningen, således at der er overensstemmelse mellem ordlyden i beslutningen og i ændringsforslaget Jeg mener ikke, at det kræver en afstemning, men jeg ville blot henlede parlamentsmedlemmernes opmærksomhed herpå.
Endelig vil jeg behandle et punkt, som har større politisk betydning, fordi det vedrører Nordkorea og vores drøftelser om KEDO og atomspørgsmål. På baggrund af de seneste oplysninger om den nordkoreanske regerings erklæring om mulig produktion af atomvåben gav Budgetudvalget mig på sit møde i mandags tilladelse til at stille et mundtligt ændringsforslag på plenarmødet. Ifølge dette forslag skal det samlede EU-bidrag til KEDO på 20 millioner euro opføres i reserven med den begrundelse, at Nordkoreas regering har indrømmet, at den arbejder på forskning i og produktion af atomvåben. Dette er klart i modstrid med de generelle mål for EU's deltagelse i samarbejdet mellem Euratom og Koreas energiudviklingsorganisation KEDO, som er at bidrage til at styrke og opretholde de internationale nukleare ikkespredningsbestemmelser og bidrage til at skabe et passende samarbejde med både Nordkorea og Sydkorea for at garantere sikker og fredelig anvendelse af kerneenergi.
Bevillingerne vil kun blive frigivet fra reserven, hvis Nordkorea for det første udviser vilje til at respektere de internationale ikkespredningsbestemmelser og for det andet beviser, at det har afbrudt sit program for produktion af atomvåben. Dette er også et nyt ændringsforslag til budgetforslaget og bør derfor helst sættes til afstemning i begyndelsen.
Endelig vil jeg, når vi når til udgiftsområde 4, fremsætte nogle kommentarer til to specifikke aspekter af dette udgiftsområde. Ellers er det alt, hvad jeg har at sige på nuværende tidspunkt.

Stenmarck (PPE-DE)
Hr. formand, inden vi går videre med afstemningen, ønsker jeg at henlede medlemmernes opmærksomhed på følgende mundtlige ændringsforslag vedrørende udgiftsområde 5.
For det første yder Rådet nu et bidrag til front loading-operationen, og Parlamentet vil bidrage med næsten 43 millioner euro i stedet for 40 millioner euro, hvilket Præsidiet og Budgetudvalget vedtog mandag aften, og jeg foreslår derfor, at et beløb på 35 millioner euro trækkes tilbage i 2003. Således vil Parlamentets nettobidrag beløbe sig til 8 millioner euro.
For det andet bør der efter offentliggørelsen af Eurostats nye tal om tilpasning af vederlagene, som nu er reduceret fra 2,6% til 2%, ligeledes foretages en tilpasning af de beløb, der er opført i de forskellige sektioner til personaleudgifter.
Jeg foreslår derfor følgende tilpasninger af følgende ændringsforslag for at afspejle dette forhold. Ændringsforslag 493, sektion - Parlamentet: en reduktion på 1,9 millioner euro i budgetpost 1100. Ændringsforslag 715, sektion - Parlamentet: en reduktion på 3,1 millioner euro i budgetpost 209. Ændringsforslag 514, vedrørende Domstolen: en reduktion på 500.000 euro i budgetpost 1100. Ændringsforslag 516, vedrørende Revisionsretten: en reduktion på 36.000 euro i budgetpost 1100. Ændringsforslag 520, om Det Økonomiske og Sociale Udvalg: en reduktion på 236.000 euro i budgetpost 1100. Ændringsforslag 522, om Regionsudvalget: en reduktion på 102.000 euro i budgetpost 1100. Endelig ændringsforslag 523, vedrørende Ombudsmanden: en reduktion på 11.000 euro.
Jeg har desuden yderligere bemærkninger til beslutningsforslaget.

Färm (PSE)
Hr. formand, jeg skal blot påpege, at vi nu går over til udgiftsområde 4 - foranstaltninger udadtil - og at vi her har en særlig situation, fordi vi har skabt et såkaldt "stjerne"ændringsforslag. Vi er over loftet på 72 millioner euro. Et "stjerne"ændringsforslag betyder, at hvis vi vedtager flere forhøjelser efter denne blok 5, vil bevillingerne til Afghanistan blive reduceret. Jeg vil blot advare alle herom. Dette er selvfølgelig en førstebehandling, men jeg ønskede alligevel at gøre opmærksom på situationen.

Färm (PSE)
Hr. formand, det er, håber jeg, sidste gang, jeg tager ordet under denne afstemning.

Sidste mandag drøftede vi Østtimor i Budgetudvalget, og jeg vil blot forklare, hvad vi er i færd med nu. For at opretholde en særskilt budgetpost for Østtimor - hvilket er politisk meget vigtigt for Timors regering og for mange andre - er der anmodet om delt afstemning om ændringsforslag 674. Jeg skal, for at skabe klarhed om afstemningen, oplyse, at opdelt afstemning betyder, at første del omfatter beløbene. Hvis vi stemmer for første del, stemmer vi for et forhøjet beløb på 25,5 millioner euro. Mig bekendt kan alle acceptere dette.
Anden del af afstemningen vedrører kontoplanen. Hvis De ønsker en særskilt budgetpost for Østtimor - hvilket ordføreren anbefaler med tilladelse fra Budgetudvalget - skal De forkaste anden del af Budgetudvalgets ændringsforslag.
Stenmarck (PPE-DE)
Hr. formand, jeg håber, at dette bliver mit eneste indlæg vedrørende denne beslutning. Beslutningen fra førstebehandlingen bør tilpasses afstemningsresultaterne. Derfor bør punkt 8 ændres som følger: Ordene "til hensigt" erstattes med ordene "truffet afgørelse om". Tallet 40 millioner i første linje erstattes med "42.690.000", og tallet 40 millioner i linje 8 erstattes med "35 mio.".
Desuden er det nødvendigt at foretage en mindre ændring i punkt 19 af verbernes tid. I linje 3 bør ordene "should be" erstattes med "are". I linje 4 bør ordene "should be" erstattes med "is". I linje 5 bør ordene "should conduct" erstattes med "conducts".

Formanden.
Tak for disse oplysninger.
(Parlamentet vedtog forslaget til beslutning)
Kinnock, Neil
Hr. formand, jeg skal indledningsvis på vegne af min kollega, fru Schreyer, beklage, at hun ikke kan være til stede her i dag. Hun skulle være i Bruxelles her til formiddag, fordi hun skulle have en drøftelse med formanden utvivlsomt om spørgsmål vedrørende finansieringen af udvidelsen - ligeledes utvivlsomt - inden Det Europæiske Råd i Bruxelles.
Meget kort noterer jeg på vegne af Kommissionen med tilfredshed Parlamentets vedtagelse af dets forhandlingsholdning ved førstebehandlingen af 2003-budgetforslaget.
Ordførerne, hr. Färm og hr. Stenmarck, har forsvaret en holdning, der giver begrundet formodning om et konstruktivt og forsigtigt 2003-budget ved andenbehandlingen.
Kommissionen vil reagere hurtigt og fyldestgørende på Parlamentets forskellige anmodninger og forespørgsler for at tilskynde til en hurtig afklaring af de resterende punkter inden andenbehandlingen.
Vi har stadig ikke afsluttet forberedelserne af udvidelsen, men vi er Parlamentet taknemmelig for dets indrømmelser for 2002. Det vil helt klart mindske problemerne i 2003.
Jeg har tre andre meget korte bemærkninger. For det første skal og vil vi gøre en kraftig indsats for at sikre videreførelsen af de administrative reformer. Til januar vil Parlamentet få forelagt en omfattende statusrapport til gennemgang.
For det andet skal vi ajourføre Unionens landbrugsbudget og udgifter til fiskeriaftaler for 2003. Ændringsskrivelsen vil blive forelagt Parlamentet i næste uge.
For det tredje noterer Kommissionen sig, at Parlamentet er foruroliget over, at ingen af vores institutioner er tilstrækkeligt engagerede i forberedelserne af eventuelle fælles aktioner inden for rammerne af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik eller i at anslå størrelsen af de nødvendige bevillinger hertil.
Det fremgår klart, at budgettet for politikker over for tredjelande endnu ikke har fundet et rimeligt leje. Kommissionen vil derfor i løbet af de kommende uger foreslå en række realistiske løsninger, som kan hjælpe budgetmyndigheden med at nå et tilfredsstillende resultat.

Oostlander (PPE-DE).
Hr. formand, jeg foreslår, at man tilføjer ordene "Pakistan og Rusland" efter ordet "Israel".

Boudjenah (GUE/NGL).
Hr. formand, det drejer sig blot om en præcisering. Normalt vil det fremgå af afstemningslisten. Jeg vil blot tilkendegive, at min gruppe foreslår, at ordet "fordømmer", som indleder ændringsforslag 5, erstattes med ordet "beklager".

Hannan (PPE-DE)
Europa-Parlamentet har under budgetforhandlingen nedstemt et EDD-ændringsforslag om godtgørelse af Europa-Parlamentets medlemmernes udgifter på grundlag af de afholdte udgifter. Der er blevet stillet ændringsforslag herom under alle budgetforhandlinger, så længe jeg har været medlem, og de er blevet forkastet hver gang. I dag, hvor EU fejrer udvidelsen, er det vigtigt, at Europa-Parlamentet udviser vilje til økonomisk redelighed og åben regnskabsførelse, hvilket det endnu en gang er veget tilbage for.

Malmström og Paulsen (ELDR)
I afstemningen om budgettet har vi generelt stemt mod udvalgets forslag om en stigning af landbrugsudgifterne i udgiftsområde 1. Det er, fordi vi synes, at EU's penge kan anvendes bedre på andre områder, hvor der virkelig er brug for dem. Det er ikke rimeligt, at ca. halvdelen af Unionens totale budget hvert år går til at subventionere produktionen og eksporten af landbrugsprodukter. Den nuværende fælles landbrugspolitik er ikke blot dyr for Unionen, men den bidrager også til højere forbrugerpriser.
Eksportstøtte bevirker, at EU's fødevareoverskud dumpes til lave priser på verdensmarkedet, så f.eks. fødevareindustrien i mange udviklingslande får alvorlige konkurrencemæssige ulemper. At Unionen desuden støtter tobaksdyrkning, er særligt påfaldende. EU's handlinger og budget bør i stedet rettes mod de grænseoverskridende problemer, som medlemsstaterne ikke selv kan løse. EU's landbrugspolitik i form af støtte til eksport og produktion bør derfor afvikles og i en vis udstrækning erstattes af støtte til fremme af biologisk mangfoldighed og miljømæssige formål.

Queiró (UEN)
Jeg har stemt for førstebehandlingen af forslaget til Unionens budget for 2003, da det forekommer mig afbalanceret, rigorøst og i overensstemmelse med de retningslinjer, som blev opstillet i Berlin, navnlig med hensyn til de finansielle overslag for fordelingen af strukturfondene.
Jeg vil gerne fremhæve to punkter fra forslaget. Det første er det forhold, at flertallet af medlemmerne har afvist at mindske bevillingerne til støtte til europæiske partier og parlamentsgrupper, hvilket jeg har støttet. Det andet er opretholdelsen af en specifik budgetpost for genopretningen og genopbygningen af Østtimor ligesom en klar styrkelse af beløbet i sammenligning med sidste år, en beslutning, som Europa-Parlamentets medlemmer har taget med overvældende flertal, idet de har vist deres opbakning til det ændringsforslag, der blev fremsat i Budgetudvalget, og som jeg også har tilsluttet mig.
Sacrédeus og Wijkman (PPE-DE)
Vi hilser bevillingen til bekæmpelse af hiv/aids, som i forhold til Rådets forslag stiger med ca. 200 millioner euro, svarende til 60%, velkomment. Det viser, at Parlamentet virkelig vil leve op til de løfter, vi gav, da Den Globale Sundhedsfond blev etableret.
I det store hele deler vi, de svenske kristdemokrater, Parlamentets forhandlingssynspunkt i spørgsmålet om budgettet. Der er dog nogle punkter af vidt forskellig karakter, som vi særligt gerne vil kommentere.
Vi mener, at det er vigtigt, at Kommissionen kommer med en klar melding om, hvordan støtten til Israel og Palæstina anvendes, inden vi kan godkende hele det foreslåede beløb. Så ved kun at godkende halvdelen af bevillingerne udøver vi et pres i den rigtige retning.
Det er opmuntrende, at en afvikling indledes med støtten til transport af levende dyr, selv om vi hellere havde set, at den helt blev taget bort.
Derimod beklager vi, at støtten til Østtimor mindskes, da landet stadigvæk befinder sig i en konsolideringsfase umiddelbart efter selvstændighedserklæringen. Vi mener, at det er forkert at støtte de europæiske partier, svarende til 7 millioner euro, før en retslig grund til at gøre det foreligger, og vi beklager, at forslaget om at afskaffe bevillingen blev stemt ned med cifrene 393 imod og 76 for. Vi støttede selv en gennemførlighedsundersøgelse af et civilt fredskorps, som dog blev forkastet.

Sandbæk (EDD)
Den fælles sektor i medlemsstaterne har i flere år været offer for store nedskæringer. Det er i den sammenhæng deprimerende at se, at der i EU's budget er utrolig mange uudnyttede ressourcer, og at der i nogle tilfælde sløses med pengene.
Det er en stor del af EU's udgiftsbudget, som vi helt eller delvist vil afskaffe, såsom landbrugsstøtte, støtte til eksport af levende dyr til tredjelande, den største del af regionalstøtten, støtte til tobaksdyrkning, driften af Den Økonomiske og Sociale Komité, støtte til europæiske politiske partier, støtte til EU-føderalistiske organisationer samt udbredelse af EU-/ØMU-propaganda. Denne liste over, hvad der efter vores mening er direkte forkastelige udgifter i EU, kan gøres endnu længere.
En anden detalje, som vi har holdt fast ved alle årene, er, at rejseudgifter til Europa-Parlamentets medlemmer kun skal godtgøres for faktiske omkostninger fra rejser foretaget i EU-embeds medfør. Det er helt utroligt, at dette problem aldrig kan løses, på trods af at så mange giver sig ud for at støtte dette princip.
De offentlige midler, som EU bruger, kan anvendes på en bedre måde i medlemsstaterne. Vi mener, at medlemslandenes afgifter til Den Europæiske Union kan mindskes.
Scallon (PPE-DE)
Jeg stemte imod budgetpost B7-6312, ændringsforslag 605 and ændringsforslag 361. Denne støtte til befolkningen og reproduktiv sundhedspleje vil ifølge den kommende Sandbæk-betænkning tage sigte på abort i udviklingslandene
EU har ingen juridisk ret til at sikre adgang til eller fremme abort, og det er uacceptabelt at anvende offentlige midler hertil i medlemsstater, kandidatlande eller udviklingslande, hvor det er uacceptabelt for forskellige samfundsgrupper.

Andersson, Hedkvist Petersen, Hulthén og Karlsson (PSE)
Vi svenske socialdemokrater har i dag stemt imod de ændringsforslag, som har til hensigt at øge landbrugsstøtten. Vi mener, at landbrugsstøtten skal reduceres. Det første skridt i arbejdet med at reformere landbruget er at overføre ressourcer til udvikling af landsbyer. På lidt længere sigt rækker det dog ikke blot at omfordele ressourcer inden for landbrugssektoren, idet landbrugsstøtten også skal mindskes betragteligt. Dette gælder i særdeleshed støtten til tobaksindustrien. EU skal ikke støtte produktionen af afgrøder, som er livsfarlige for os mennesker.

Berthu (NI)
Jeg har sammen med kollegerne i Bevægelsen for Frankrig, MPF, underskrevet ændringsforslaget om at slette den bevilling på 7 millioner euro, der er opført i budgetforslaget 2003 til "europæiske politiske partier".
Nice-traktaten, som taler om offentlig finansiering af politiske partier "på europæisk plan", er som bekendt endnu ikke trådt i kraft, og det samme gælder den helt nødvendige gennemførelsesforordning. Vi ved, at de eksisterende "partier" har behov for økonomiske ressourcer, efter at Revisionsretten har erklæret den finansiering, der ydes af visse politiske grupper i Parlamentet, for lovstridig. Vi mener imidlertid ikke, dette er tilstrækkeligt til at retfærdiggøre en omgåelse af de grundlæggende retsregler.
Den gennemførelsesforordning, der blev udarbejdet sidste år, og som foruddiskonterede traktatens vedtagelse, opfyldte i øvrigt ikke de krav, der er fastsat ved erklæring 11 til Nice-traktaten, nemlig kravene om respekt for nationale forfatningsmæssige bestemmelser, neutralitet i forhold til finansiering af politiske partier på nationalt plan og samme grundlag for alle politiske retninger, der er repræsenteret i Europa-Parlamentet.
Vi må endnu en gang grundlæggende afvise denne nye type finansiering, som vil koste skatteyderne dyrt, og som tager sigte på at skabe noget, der ligner et eksistensgrundlag for europæiske politiske partier, som savner reelt indhold.

Eriksson, Frahm, Herman Schmid og Sjöstedt (GUE/NGL)
Den fælles sektor i medlemsstaterne har i flere år været offer for store nedskæringer. Det er i den sammenhæng deprimerende at se, at der i EU's budget er utrolig mange uudnyttede ressourcer, og at der i nogle tilfælde sløses med pengene.
Det er en stor del af EU's udgiftsbudget, som vi helt eller delvist vil afskaffe, såsom landbrugsstøtte, støtte til eksport af levende dyr til tredjelande, den største del af regionalstøtten, støtte til tobaksdyrkning, driften af Den Økonomiske og Sociale Komité, støtte til europæiske politiske partier, støtte til EU-føderalistiske organisationer samt udbredelse af EU-/ØMU-propaganda. Denne liste over, hvad der efter vores mening er direkte forkastelige udgifter i EU, kan gøres endnu længere.
En anden detalje, som vi har holdt fast ved alle årene, er, at rejseudgifter til Europa-Parlamentets medlemmer kun skal godtgøres for faktiske omkostninger fra rejser foretaget i EU-embeds medfør. Det er helt utroligt, at dette problem aldrig kan løses, på trods af at så mange giver sig ud for at støtte dette princip.
De offentlige midler, som EU bruger, kan anvendes på en bedre måde i medlemsstaterne. Vi mener, at medlemslandenes afgifter til Den Europæiske Union kan mindskes.

Pasqua (UEN)
Vores gruppe bifalder selvsagt Europa-Parlamentets afvisning af Ministerrådets generelle reduktion af markedsudgifterne på landbrugsområdet, og vi bifalder retableringen af det udgiftsniveau, der fremgik af det foreløbige budgetforslag for 2003. Vi glæder os ligeledes over, at Budgetudvalget vedtog vores ændringsforslag, som tager sigte på at forøge bevillingerne til fremme af unge landmænds etablering med 20 millioner euro. Denne foranstaltning har været en klar succes i Frankrig.
Vi må imidlertid ikke i denne stund, hvor topmødet i Bruxelles tager sin begyndelse, glemme de alvorlige trusler, der hviler over den fælles landbrugspolitik set i lyset af endnu en historisk udvidelse af EU. Der må ikke med henvisning til udvidelsen sættes spørgsmålstegn ved aftalen om de finansielle overslag, som er gældende til 2006, og som man nåede til enighed om under topmødet i Berlin i 1999, hvilket for Frankrigs vedkommende kostede dyrt. Sidste år, de nuværende finansielle overslag er gældende, er det år, den fælles landbrugspolitik skal reformeres, og herefter er Frankrig nettobidragyder til EU's budget. Den automatiske stigning i landbrugsudgifterne, som følger af udvidelsen, skal ikke bæres af de franske landmænd, og såfremt landbrugsstøtten ændres i 2006, må en sådan reform også helt naturligt omfatte strukturfondene og de enkelte medlemsstaters bidrag til EU's budget.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg bifalder på det varmeste, at det i forbindelse med EU's almindelige budget er blevet vedtaget at opretholde såvel en særlig budgetpost til støtte for Østtimors genopbygning og udvikling som et passende finansieringsniveau. Afstemningen om den særlige funktion af de dele af ændring 674, som navneopråbet tydeligt har demonstreret, er blot en videreførelse af den dybe samarbejdets og solidaritetens ånd, som EU har vist over for den nyeste nation i verden. Man behøver kun erindre Europa-Parlamentets tildeling af Sakharovprisen i 1999 til Østtimors nuværende præsident, Xanana Gusmão, og det løfte om bistand til konsolideringen af den nye nation, som eksemplarisk kom til udtryk i Europa-Parlamentets beslutning af 4. oktober 2001. Parlamentets behandling af denne specifikke budgetpost belønner den opmærksomhed, stædighed og gode samordning, som de medlemmer har vist, der kender til og holder af Østtimor - ikke mindst de portugisiske medlemmer fra de forskellige grupper - men det store flertal, der er blevet opnået i plenarforsamlingen, er også et signal om, at Parlamentet lever op til sit politiske og moralske ansvar og ikke svigter de forpligtelser, som det har påtaget sig over for Østtimors folk. Og dét vækker virkelig stor glæde.

Marques (PPE-DE)
Jeg takker hr. Asensio for hans betænkning om forslaget til Parlamentets og Rådets forordning om fælles standarder for udarbejdelse af Fællesskabets statistik over jernbanetransport af varer og passagerer, herunder oplysninger om sikkerhed, som jeg giver min fulde støtte.
Da der er tale om et lovforslag, der har de forskellige aktørers almindelige tilslutning, vil jeg gerne blot fremhæve, at gennemførelsen af dette retsinstrument inden for den fælles transportpolitik vil muliggøre en vurdering af Fællesskabets jernbanesektor, så der kan tages beslutninger på et bedre grundlag, især med hensyn til fremme af hurtig, bekvem og sikker jernbanetrafik i fremtiden inden for og mellem medlemsstaterne og til tredjelande som alternativ til den alt for store trafik på vejene og i luften, til fordel for brugerne og, utvivlsomt, også for miljøet.
Ribeiro e Castro (UEN)
Fremme af jernbanetransport - ligesom kortdistanceskibstransport eller kystfart - som et mere økologisk og sikkert alternativ til den alt for store trafik på vejene har længe været en af de vigtige, basale retningslinjer. For at denne målsætning skal udspringe af en frugtbar og objektiv debat, er det afgørende, at der foreligger et nøje og troværdigt kendskab til sektorens forhold både med hensyn til, hvor hurtigt de strategiske beslutninger skal tages - især prioriterede destinationer og strækninger - og med hensyn til de foranstaltninger, der skal træffes for at opnå en ønskværdig reduktion i vejtrafikken. Derfor er dette forslag til forordning betydningsfuldt, fordi det sigter på at aktualisere og tilpasse statistikken over jernbanetransport, så der kan tilvejebringes bedre overvågning og sikrere analyse af sektorens udvikling med henblik på de foranstaltninger, der skal træffes inden for jernbanepakken. Når vi nu er nået til denne fase, glæder jeg mig over, at der er opnået en fælles holdning i Rådet - der også medtager ændringer foreslået af Europa-Parlamentet - hvilket viser, at det er en sag, der samler mere, end den deler, og at den kan få en kolossal positiv betydning for de fremtidige EU-borgeres livskvalitet. Det er grundene til, at jeg så klart har støttet denne betænkning.
Inglewood (PPE-DE)
Jeg er formand for C.N.-gruppen, der ejer flere aviser. For at undgå enhver antydning af interessekonflikt undlader jeg derfor at deltage i afstemningen om denne betænkning.

Malmström, Paulsen og Olle Schmidt (ELDR)
I Sverige har ytringsfriheden været beskyttet af grundloven siden 1766. Direktivet om insiderhandel og kursmanipulation (markedmisbrug) har skabt debat og i en vis grad uro, da man stadigvæk ønsker at beskytte journalisternes ret til ytringsfrihed, selv efter at direktivet er trådt i kraft.
Vi mener dog, at vi har fået tilstrækkelige forklaringer på, hvorfor direktivet er af så stor betydning, at man bl.a. ønsker at forhindre finansielle spekulationer, som skader det enkelte individ, og tilstrækkelige forsikringer om, at direktivet ikke får en effekt på den svenske grundlov. Direktivet i sin helhed spiller en vigtig rolle i at skabe et frit og bedre fungerende finansielt marked med krav på en god forbruger- og investeringsbeskyttelse. Med ELDR-Gruppens ændringsforslag skulle finansiel journalistik falde inden for direktivets rammer, men ansvaret for gennemførelsen overlades til eksisterende selvregulerende organer. Derfor har vi i dag stemt for direktivet om insiderhandel og kursmanipulation (markedmisbrug).

Marques (PPE-DE)
Det forslag om insiderhandel og kursmanipulation (markedsmisbrug), som nu har været til afstemning, er, som min kollega, ordføreren hr. Goebbels, siger, absolut nødvendigt, hvad principperne angår.
Dette direktivs betydning begrunder, ved siden af det akutte behov for dets vedtagelse, at jeg benytter mig af retten til skriftlig stemmeforklaring, selv om jeg ikke er medlem af Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, og det derfor ikke drejer sig om et spørgsmål, som jeg har været meget involveret i. Jeg tyer derfor til denne ordning for at bekræfte behovet for en stemme til fordel for denne indstilling.
Operationer som de, der førte til de forskellige skandaler på de amerikanske finansmarkeder, må ligesom alle mulige andre manipulationer af markeder, som dette direktiv angår, straffes hårdt og effektivt. Det er ikke blot absolut nødvendigt, hvad principperne angår, som jeg nævnte først, men også for at bidrage til at genetablere tilliden på finansmarkederne. Det forklarer den konsensus, der blev opnået under førstebehandlingen, og som jeg glæder mig over.
Ribeiro e Castro (UEN)
De forskellige skandaler på de amerikanske finansmarkeder har afsløret den manglende faglige integritet hos visse finansielle formidlere, som ordføreren så rigtigt påpeger, hvilket i øvrigt også har været til skade for selve tilliden til de offentlige og private investorer og har omgærdet alle økonomiske aktører med tvivl, mistro og usikkerhed og skabt en almindelig misstemning i verdensøkonomien. Jeg har stemt for ændringerne til denne betænkning, fordi jeg mener, at de mere effektivt bidrager til en kamp, som indædt må føres imod den mere dystre side af en globalisering, der også har befordret en ny økonomisk kriminalitet, en del forvridninger, svindel og manipulationer. Jeg mener, at det er vejen til at genoprette tilliden til de økonomiske aktører, hvilket er en uomgængelig betingelse for, at vi kan virkeliggøre et ægte område med frihed, sikkerhed og retfærdighed og bevæge os i retnimg af målet om at blive den mest konkurrencedygtige og dynamiske videnbaserede økonomi i verden, en økonomi, der kan skabe en holdbar økonomisk vækst med flere og bedre job og større social samhørighed (Lissabon-strategien). Jeg finder især den ændring relevant, som ordføreren har foreslået om, at investorer hurtigt får adgang til erklæringer om transaktioner, der udføres af personer med overordnet ansvar i selskaber, der udsteder finansielle instrumenter.
Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Det er foruroligende at se, at ordføreren foreslår, at den godtgørelse, Kommissionen har foreslået, reduceres, idet han i højere grad bekymrer sig om selskabernes økonomiske velbefindende end om passagererne, som er ofre for de pågældende selskabers forretningspraksis. Samme forudindtagethed får ordføreren til at lovprise dereguleringen inden for luftfartssektoren og stik imod alle kendsgerninger præsentere en sådan udvikling som værende til fordel for de rejsende. I virkeligheden er målet udelukkende at give selskaberne mulighed for øget indtjening, og en af konsekvenserne har været tiltagende svigagtig administration i denne sektor, hvilket først og fremmest rammer arbejdstagere og brugere af lufttransporten.
Når vi ikke stemmer imod denne betænkning, men undlader at stemme, skyldes det således udelukkende, at den, alle begrænsninger til trods, måske giver luftfartspassagererne en lidt bedre godtgørelse i tilfælde af overbooking, aflysning eller lange forsinkelser.

Andersson, Färm, Hulthén, Hedkvist Petersen og Karlsson (PSE)
Vi mener for retfærdighedens skyld, at to kompensationsniveauer til passagerer ville være den bedste løsning, i praksis en inden for EU og en uden for EU. I mangel på alternativer stemmer vi dog med PSE-Gruppen, hvilket vil sige, at vi stemmer for tre kompensationsniveauer.

Piscarreta (PPE-DE)
Jeg vil gerne give udtryk for min støtte til de ændringer, som ordføreren, Giorgio Lisi, har foreslået til Kommissionens initiativ, der opstiller bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser. Vi har alle hørt om eller selv været udsat for en sådan praksis, der ødelægger ens rejseplaner. Med dette initiativ skal luftfartsselskaberne rette opfordring til "frivillige", der opgiver deres reservationer og i stedet vælger at få refunderet billetten eller at blive transporteret til deres endelige destination ved en omlægning af ruten. Kunder, der udsættes for boardingafvisning mod deres vilje, skal modtage en kompensation efter rejsens længde.
Disse bestemmelser gælder såvel tilfælde af overbooking som aflysning eller forsinkelser og både rute- og charterfly.
Queiró (UEN)
Liberaliseringen af lufttransporten har medført klare fordele for flypassagererne. Man skal blot tænke på det mærkbare fald i prisen på flybilletter og den deraf følgende imponerende stigning i antallet af flyrejsende. I en for forbrugerne altovervejende positiv situation er der dog stadig (ud over sikkerhedsproblemerne) forhold, der kræver en vis opmærksomhed, og som ofte afstedkommer berettigede klager fra netop brugerne, især med hensyn til det besvær, som forsinkelser eller aflysninger forårsager.
Jeg har derfor stemt for alle betænkningens forslag, der sigter på at fastsætte passende kompensationsbeløb for den skade, som passagererne har lidt som følge af luftfartsselskabernes overbooking, forslag, der er et led i en politik, der pålægger disse selskaber et præcist ansvar.
Ribeiro e Castro (UEN)
Liberaliseringen af lufttransporten har givet passagererne mange fordele. Man skal blot tænke på det mærkbare fald i prisen på flybilletter og den deraf følgende imponerende stigning i antallet af flyrejsende. Hertil kan vi føje, at det indre marked bliver til virkelighed gennem den frie bevægelighed. Set med passagerernes/forbrugernes øjne er der forhold, der kræver opmærksomhed, især luftfartsselskabernes såkaldte overbooking (som praktiseres for hyppigt) og de tilfælde (som ikke var medtaget i den tidligere lovgivning), hvor passagererne ikke overflyttes til andre fly, der, om end med en vis forsinkelse, bringer dem til deres bestemmelsessted. Den nuværende situation har medført berettigede klager fra forbrugernes side, især med hensyn til besvær og ulemper på grund af forsinkelser eller aflysninger af fly. Mange luftfartsselskaber har forpligtet sig til at leve bedre op til passagerernes forventninger, men der er afgjort behov for en ny retsramme til beskyttelse af deres rettigheder. Det er formålet med Kommissionens forslag og ligeledes denne betænkning, som jeg har stemt for, så meget mere som den har afvejet de forskellige interesser på dette område og indeholder en række fornuftige kompromisforslag, der netop derfor har fundet bred konsensus i Transportudvalget.
Vermeer (ELDR)
ELDR-Gruppen støttede Lisi-betænkningen. Dog har vi fortsat alvorlige forbehold over for Kommissionens forslag om kompensation til luftfartspassagerer af følgende årsager:
1) Kommissionens forslag har ikke været genstand for en reel økonomisk konsekvensanalyse til fastlæggelse af de mulige følger for billetpriserne og forbrugernes valg. En sådan analyse er en forudsætning for at fastslå, hvorvidt det foreslåede system er bæredygtigt i praksis.
2) Hverken forslaget eller Parlamentets kompromis anerkender den grundlæggende forskel mellem de sædvanlige omstændigheder, der fører til boardingafvisning, og de omstændigheder, der fører til aflysninger. Mens boardingafvisning sædvanligvis skyldes bevidst overbooking, sker annulleringer meget ofte som følge af omstændigheder, der ligger uden for luftfartsselskabernes kontrol - f.eks. lufttrafikkontrol. Parlamentets definition af "force majeure" giver ikke tilstrækkelig sikkerhed i denne henseende. Selv om det kan anføres, at luftfartsselskaberne i sådanne tilfælde bør sagsøge dem, der reelt er ansvarlige, vil det være meget kompliceret i praksis.
3) Desuden ville det, især hvad angår lavbudgetselskaber, være mere hensigtsmæssigt at kræve, at luftfartsselskaberne tilbyder forbrugerne at betale en særskilt forsikringspræmie oven i billetprisen og således sikrer sig kompensation ved annulleringer og forsinkelser, der ligger uden for luftfartsselskabets kontrol.

Figueiredo (GUE/NGL)
Denne betænkning indgår som led i liberaliseringen af markederne for elektricitet og naturgas og tager hensyn til beslutningerne på Det Europæiske Råds møder i Stockholm og Barcelona, og modsvarer de nye retningslinjer for disse sektorer efter liberaliseringsbeslutningen. Den foreslår således, at bygning og vedligeholdelse af energiinfrastrukturer i princippet bør ske i henhold til markedsprincipperne. Det betyder pres for at privatisere denne sektor, også infrastrukturen, hvad vi er imod.
Selv om ordføreren går ind for, at konkurrencemålene og gennemførelsen af det indre energimarked bør ske under hensyntagen til forsyningspligten, sættes finansieringsstøtten til prioriterede projekter, selv i vanskelige områder, til højst 20% og kun i særlige tilfælde. Det er dog højere end Kommissionens forslag, der kun var på 10%, men vedrører kun bygningsfasen, der aldrig må indebære konkurrenceforvridning mellem virksomhederne, hvilket betyder, at liberaliseringen også skal gælde på dette felt, og at det underlægges økonomiske rentabilitetskriterier, ikke samfundsmæssige.
Marques (PPE-DE)
Det forslag, som vi i dag har diskuteret og stemt om, har til formål at revidere retningslinjerne for de transeuropæiske energinet (TEN) og blandt projekterne af fælles interesse at udpege de højtprioriterede projekter af europæisk interesse, som der vil blive lagt vægt på, når der skal tages stilling til finansiering under TEN-finansieringsforordningen. Kategorien prioriterede projekter omfatter et antal energinetprojekter, som er meget vigtige ved gennemførelsen af det indre marked og til forbedring af forsyningssikkerheden.
Jeg vil imidlertid gerne fremhæve den strategiske betydning af TEN som et helt afgørende redskab til at overvinde de vanskeligheder, som betinges af fjern beliggenhed for lande som Portugal. Det er endnu mere relevant for regionerne i den yderste periferi som de autonome regioner Madeira og Azorerne. Dette forhold forklarer, hvorfor jeg har ønsket en differentieret behandling af disse regioner, fordi de ikke kan tilsluttes de europæiske elektricitets- og gasnet. Jeg mener derfor, at der må gives støtte til projekter om energiproduktion på grundlag af vedvarende energikilder, med udgangspunkt i disse regioners egne potentialer og deres plads inden for de prioriterede indsatsområder.
Moreira da Silva (PPE-DE)
Jeg finder det helt afgørende, at bestemmelserne for transeuropæiske net på energiområdet ikke kun styres af kriterier om energiforsyningssikkerhed og om at undgå konkurrenceforvridning, men også af kriterier om miljømæssig bæredygtighed. Jeg går derfor ind for, at der især satses på energiproduktion fra vedvarende energikilder, som er dem, der har færrest påvirkninger af det omgivende miljø. Det er ligeledes vigtigt at satse på forskning i nye energiformer, så produktionsomkostningerne falder, og på decentraliserede kilder.
Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg har stemt for denne betænkning, fordi jeg umiddelbart finder Kommissionens fremgansmåde rigtig med i endnu højere grad end hidtil at anvende instrumentet til ydelse af finansiel støtte til transeuropæiske net til at gennemføre det indre marked for elektricitet og gas. Dette er i øvrigt i overensstemmelse med den betænkning, som Europa-Parlamentet vedtog den 13. marts 2002 under førstebehandlingen vedrørende forslaget til forordning om fremme af grænseoverskridende handel med elektricitet. Da flere projekter er så længe om at blive gennemført, sådan som Kommissionen oplyser - med kun tre af de 14 specifikke projekter gennemført - er det fornuftigt, at ordføreren foreslår en ny arbejdskategori indført. Blandt projekterne af fælles interesse udpeges således en kategori af højtprioriterede projekter af europæisk interesse. En sådan kategori vil omfatte et begrænset antal energinetprojekter, som vil være meget vigtige set ud fra grundlæggende energipolitiske synspunkter, det vil sige ved gennemførelsen af det indre marked og forbedring af forsyningssikkerheden. Jeg er også enig i den anbefalede retningslinje om tilslutning af energiproduktion fra vedvarende energikilder til de sammenkoblede energinet, hvilket kan føre til en ønskværdig stigning i produktion og forbrug af denne type energi.
Moreira da Silva (PPE-DE)
Jeg mener, at de ændringer, som Europa-Parlamentet har indført med hensyn til tidspunktet for og hyppigheden af eksportanmeldelser og omfanget af de oplysninger, der kræves, samt teknisk bistand og uddannelse, er afgørende for bedre at kunne leve op til Rotterdam-konventionens bestemmelser, hvorfor jeg håber, at Rådet og Kommissionen vil tage vel imod disse ændringer. Jeg takker ordføreren for det fremragende arbejde.
Alyssandrakis (GUE/NGL)
 Beslutningsforslaget kommer på et meget kritisk tidspunkt, hvad verdensfreden angår, når man tænker på det forestående angreb på Irak. Europa-Parlamentet finder det nødvendigt endnu en gang at tage stilling til spørgsmålet, udtrykker sin fulde støtte til EU's militaristiske politik og gør "kampen mod terrorismen" til den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitiks hovedmål, idet medlemsstaterne opfordres til fuld og øjeblikkelig gennemførelse af den europæiske antiterrorlov og de øvrige egenrådige foranstaltninger. Betænkningen overtager hele den amerikanske fortolkning af begivenhederne den 11. september og alt, hvad der handler om den globale terrortrussel, hvorved den legaliserer propagandaen for et angreb på Irak og andre lande.
Af særlig betydning er det, at beslutningsforslaget udnævner NATO til en "grundlæggende garanti for europæisk-amerikansk stabilitet" og åbenlyst støtter den nye NATO-doktrin og NATO's orientering mod bekæmpelse af "terrorisme". Naturligvis undlader den ikke at kræve, at EU får den samme rolle som USA som verdenspoliti, og den kritiserer USA for ensidighed.
I denne sammenhæng lyder det ekstremt hyklerisk, hvad der siges om respekt for retsstaten, for friheden og for demokratiet. Vi finder omtalen af FN-pagten meget farlig og afslørende, når den samtidig ledsages af den holdning, at begivenhederne den 11. september var et væbnet angreb.
Derfor har KKE's medlemmer af Europa-Parlamentet stemt imod betænkningen.

Berthu (NI)
Jeg har støttet Europa-Parlamentets beslutningsforslag om bekæmpelse af terrorisme for at vise mit engagement i denne indsats, men sandt at sige finder jeg teksten særdeles utilfredsstillende på flere punkter.
Europa-Parlamentet synes, jf. punkt 6, at tilkendegive, at en angrebet stat kun kan udøve sin legitime ret til selvforsvar, såfremt FN's Sikkerhedsråd har givet tilladelse hertil, hvilket jeg finder helt forkert. I tilfælde af angreb tilkommer det kun Sikkerhedsrådet at træffe afgørelse om kollektiv magtanvendelse, ikke om den angrebne stats ret til selvforsvar.
Europa-Parlamentet tilkendegiver, jf. punkt 36, at de europæiske institutioners såkaldte søjlestruktur skulle udgøre en hindring for bekæmpelsen af terrorisme, hvilket ikke giver megen mening. Den generelle "afvæbning", som EU har gennemført ved at ophæve kontrollen ved de indre grænser og ved i menneskerettighedernes navn at lukke øjnene for strømmen af illegale indvandrere, er langt mere skadelig.
Endelig bør vi ganske rigtigt, som anført i betragtning P, undgå sidestilling af terrorisme og den muslimske verden, men vi bør samtidig være så klartseende, at vi påpeger de tvetydigheder, der kendetegner begrebet "jihad" og danner grobund for særdeles usunde kræfter.

Coelho (PPE-DE)
Terrortruslen har antaget globalt omfang, og der fordres en global reaktion, hvis denne trussel mod demokratiet og den frie udøvelse af menneskerettighederne skal bekæmpes. EU er stolt af sit vedholdende forsvar for disse grundlæggende værdier både internationalt og inden for EU selv. EU's hurtige og effektive indsats for at definere en global antiterrorstrategi (den europæiske aktionsplan til bekæmpelse af terrorisme). EU's og medlemsstaternes globale strategi må have som mål:
1 - at styrke retsstaten,
2 - at styrke den demokratiske kontrol (hvor det må beklages, at både EP og de nationale parlamenter kun er blevet delvist informeret om de foranstaltninger, som Rådet har besluttet),
3 - at styrke forebyggelse og bekæmpelse af terrorforbrydelser. Det er helt afgørende, at medlemsstaterne råder over effektiv straffelovgivning og vedtager foranstaltninger inden for politi- og retssamarbejdet. Det område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, som vi er i færd med at bygge op, er kun meningsfuldt, hvis der er balance mellem disse tre bestanddele, uden hvilken enhver af de tre skader de andre. De tragiske hændelser den 11. september 2001 må ikke tjene til retfærdiggørelse af yderligheder eller overdrivelser, der får sikkerheden til at kvæle friheden og retfærdigheden.
Figueiredo (GUE/NGL)
Beslutningen om evaluering af og perspektiver i EU's strategi for bekæmpelse af terrorisme et år efter den 11. september 2001 indeholder diverse selvmodsigelser. Blandt de mest negative aspekter skal fremhæves:
Den fremmer militariseringen af "bekæmpelsen af terrorisme", eksemplificeret i ændringen af det nuværende forsvarsbegreb til et såkaldt "bredere forsvarsbegreb", der tillader "forebyggende angreb", som vi også nu ser det hos Bush, hvor staternes interne sikkerhed blandes sammen med forsvarspolitikken.
Den bekræfter NATO og partnerskabet med USA som EU's referenceramme i "bekæmpelsen af terrorisme".
Den støtter reformen af NATO (de politiske og militære strukturer), der skal ændre organisationen fra en forsvarsalliance til en angrebsalliance,
Den åbner for en kriminalisering af organisationer og bevægelser, der undertiden med våben i hånd kæmper mod den undertrykkelse, som deres folk er udsat for, hvor deres handlinger blandes sammen med "terrorisme".
Bekæmpelsen af terrorisme benyttes til i højere grad at gøre de retlige og indre anliggender i EU til et fællesskabsanliggende.
Derfor har vi stemt imod.

Lang (NI)
Terrorismen spreder og indgyder rædsel. Ingen er nogetsteds i verden i ly for terrorhandlinger. I de demokratiske stater kan ingen begrundelse, uanset om den måtte være af religiøs, politisk eller økonomisk art, retfærdiggøre terrorhandlinger. Vi bør aktivt bekæmpe den internationale terrorisme, og vi tilslutter os, hvad dette angår, selvsagt det foreliggende fælles beslutningsforslag.
Terroranslagene den 11. september 2001, og senest anslagene på Bali, har desværre påvist manglerne ved den globale indsats til bekæmpelse af terrorisme. Et halvt hundrede tekster på europæisk plan, Europa-Parlamentets beslutninger, rammebeslutninger, konventioner, forordninger, direktiver osv., som er gældende i dag, har ikke formået at reducere terrorismen.
I går lød der imidlertid rosende ord fra alle de politiske grupper om EU's hurtige reaktion på begivenhederne den 11. september. Vist fandt man set i lyset af den påtrængende nødvendighed (med besvær) sammen om en fælles definition af begrebet terrorisme, ligesom Europol fik tillagt nye kompetencer på dette område, og der blev udarbejdet en oversigt over ustabile stater, som fandtes at være arnested for fundamentalister. Men her et år senere eksisterer terrornetværkene fortsat, og terrorhandlingerne tager til.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Meijer (GUE/NGL)
Den panik, der opstod efter begivenhederne den 11. september 2001, eksisterer stadig. Frygten for terrorisme får os til at træffe beslutninger, som under normale omstændigheder kun ville vinde genklang hos et mindretal af Parlamentets medlemmer. EU's medlemsstater er ganske vist mere tilbageholdende end USA, når det drejer sig om forberedelsen af forebyggende krigsførelse, og i højere grad parat til at yde bistand til den tredje verden, men ikke desto mindre inddrages vi i vid udstrækning i den kortsigtede politik, præsident Bush fører. Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik har under forberedelsen af dette beslutningsforslag vundet på bekostning af Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, og De Kristelige Demokraters og De Liberales synspunkter har i vid udstrækning vundet på bekostning af Socialdemokraternes og De Grønnes synspunkter. Det betyder, at NATO tillægges større betydning end FN, og at begrænsning af frihedsrettighederne betragtes som vigtigere end fjernelse af årsagerne til, at ydmygede mennesker udvikler sig til terrorister. Det er netop opskriften på vedvarende og tiltagende utilfredshed hos ofrene for verdens nuværende magt-, ejendoms- og indkomststrukturer. Det er nydeligt, at Den Liberale Gruppe smykker denne ulykkelige holdning med ord om menneskekærlighed, men det forandrer intet ved målet. Jeg er skuffet over, at Socialdemokraterne og De Grønne støtter forslaget, hvilket vidner om, at de for enhver pris vil være en del af det parlamentariske flertal, der nu tegner sig.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg har vendt mig imod to yderst uheldige afsnit i den fælles beslutning, men jeg har stemt for til sidst, fordi jeg finder bekæmpelse af terrorisme - den største globale trussel i vor tid - helt fundamental, og fordi jeg ikke på nogen måde vil bidrage til et svagere signal i denne sag. Gidseltagningen i går af hundreder af uskyldige borgere i et revyteater i Moskva, som har skabt et nyt drama, hvis udgang vi endnu ikke kender, bekræfter de værste anelser efter angrebene den 11. september 2001, Bali og flere andre steder rundt om i verden. Denne brutalitet - som bliver stadig frygteligere - viser i al sin gru, hvor sårbare de moderne samfund er, og burde netop derfor advare os imod de uklarheder og fælder af pseudoretfærdiggørelse, som beslutningsteksten desværre er fuld af. På grund af flere kompromiser er teksten alt for lang og minder om en smertelig vals eller en kedsommelig tango, med skridt til venstre og til højre, fremad og tilbage - i en grad, så vi efterhånden ikke aner, hvor vi skal hen. På den måde kommer vi ikke særlig langt, og terrorister af alle arter kan grine videre, mens de rammer uskyldige og forsvarsløse civile og sår had, brutalitet og ødelæggelse. Den målbevidste bekæmpelse af terrorismen er en af de helt afgørende politiske kampe ved begyndelsen af dette århundrede, hvis vi ikke skal nå dets slutning i værre stand, end da vi trådte ind i det. Uden at vige over for nogen form for politisk eller moralsk bortforklaring må denne kamp føres med alle politiske, diplomatiske, militære, politimæssige og retslige midler, efter hvad de konkrete omstændigheder og overtalelsens eller bekæmpelsens effektivitet tilsiger, idet vi må afvise fordrejninger, der lægger skylden på ofrene og begunstiger angriberne.
Tannock (PPE-DE)
Jeg har i lighed med mange af mine britiske konservative kolleger undladt at deltage i den endelige afstemning i dag om terroristbetænkningen, eftersom flere af de vedtagne punkter direkte tog sigte på at underminere den ufravigelige ret til selvforsvar, der er fastlagt i FN-chartrets artikel 51, og retten til over for en klar og overhængende trussel fra en fjendtlig stat eller terrororganisation at sikre et land eller en region at handle forebyggende i henhold til selv samme ufravigelige ret. Derudover var der henvisninger til forskellige politiske koncepter fra FUSP til ESFP og Echelon-projektet. Vi har på disse områder en velkendt holdning, som adskiller sig fra flertallet i Parlamentet. Jeg behøver ikke sige, at vi som parti fordømmer alle former for terroraktivitet overalt, og at vi som land har lidt under det brutale IRA og andre paramilitære bevægelser i lang tid, så vores manglende deltagelse afspejler også den forholdsvis vage tone i beslutningen. Denne synes visse steder mere optaget af at beskytte terroristernes borgerlige rettigheder end af at fordømme deres morderiske fremfærd mod uskyldige civile.

Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Ordføreren peger på den katastrofale situation, "at 75% af de 1,2 milliarder mennesker, der lever af mindre end 1 dollar om dagen, lever i landdistrikter", men han foreslår til afhjælpning af fødevaremanglen i de fattige lande kun, "at udviklingslandene får øget adgang til markederne, så de kan drage fordel af den generelle velstand og opnå økonomisk vækst" og som supplement hertil visse foranstaltninger med karakter af almisse.
Det er imidlertid netop markedsøkonomien, der har tvunget de pågældende lande til at opgive det fødevareproducerende landbrug til fordel for monokulturer, som er bestemt til verdensmarkedet, og det er samme markedsøkonomi, der indebærer, at den globale økonomiske vækst for mere end en milliard mennesker er ensbetydende med øget fattigdom og sult.
Ordføreren ved i øvrigt udmærket, at stormagterne har reduceret bistanden til de fattige lande, og at bistanden i virkeligheden kun kommer en ringe del af lokalbefolkningen til gode, hvis den da ikke omdannes til ordrer, der kommer de rige landes koncerner til gode.
Under alle omstændigheder har de fattige lande ikke brug for ringeagt i form af almisser. De har brug for, at den udplyndring og udnyttelse, de til stadighed har været udsat for netop fra selv samme store industrikoncerners og stormagters side, bringes til ophør.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Fruteau (PSE)
De igangværende drøftelser om den fælles landbrugspolitiks fremtid skaber dyb splittelse i Europa. Lidt firkantet sagt er der på den ene side tilhængerne af et multifunktionelt landbrug, heriblandt undertegnede, som finder det uantageligt, at 80% af fællesskabsmidlerne ender hos 20% af landmændene, og på den anden side er der dem, som ønsker at bevare status quo.
Hr. Khanbhais betænkning giver mig anledning til at aflive, hvad der efter min opfattelse er en myte. Alt for ofte hører man, at EU skulle være lukket for importvarer fra verdens fattigste lande. Det antydes således, at vi ikke opfylder vores forpligtelse til at vise solidaritet med udviklingslandene, og at vi fører en protektionistisk landbrugspolitik, som kun er koncentreret om de europæiske landmænd.
Hvordan kan man være af den opfattelse, når man ved, at EU importerer flere landbrugsprodukter fra udviklingslandene end fra USA, Canada, Japan, Australien og New Zealand tilsammen? Man må tale mod bedre vidende.
Skal man heraf udlede, at øget samhandel og deregulering på landbrugsområdet er alfa og omega for udviklingspolitikken?
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Meijer (GUE/NGL)
Endnu en gang optræder hr. Khanbhai som forsvarer for tredjeverdenslandene. Han anerkender det enkelte lands ret til at beskytte sine producenter med toldskranker, og anmoder ikke desto mindre de rige lande om at åbne deres markeder for eksportprodukter fra de fattigste lande. Endvidere anmoder han de rige lande om at anvende mindst 0,7% af bruttonationalindkomsten til udviklingsbistand, ligesom han anerkender behovet for en omfordeling af landbrugsjorderne. Jeg håber, hans opfattelse deles af gruppens øvrige kristelige demokrater og konservative medlemmer. De har imidlertid tidligere anslået ganske andre toner. De har prioriteret frihandlen højest og dermed støttet den uheldige form for globalisering, som fremmes af Verdenshandelsorganisationen. Gennemføres den form for frihandel, gælder kun den stærkestes ret. Virksomheder, som kan producere med de laveste arbejds- og miljøomkostninger, kan dermed vinde indpas på markedet frem for konkurrenterne, de rigeste lande kan berige sig yderligere på bekostning af de fattigste lande, og gruppen af udstødte vil fortsat vokse på såvel nationalt som internationalt plan. Derfor er det glædeligt, hvis der nu kan samles flertal for en holdning, som ikke beror på "noget for noget", men på solidaritet. Endvidere er jeg mig bevidst, at der er tale om et initiativforslag, som ikke har lovgivningsmæssig karakter, og som derfor kun har begrænset praktisk effekt.

Bernié (EDD)
Vi kan ikke tilslutte os beslutningsforslaget om det 12. møde mellem parterne i konventionen om international handel med udryddelsestruede vilde dyr og planter (CITES), der afholdes i Santiago, Chile, den 3.-15. november 2002.
Overførsel af alle afrikanske elefantbestande fra CITES-liste II (markedsføringstilladelse) til liste I er ensbetydende med, at man forbyder eksport af skind og elfenben i begrænsede mængder under tilsyn af konventionens sekretariat. En sådan eksport er muliggjort som følge af den betragtelige vækst i bestandene i mange lande i det sydligste Afrika.
De voksende bestande i de pågældende lande giver anledning til betydelige gener, herunder ødelæggelse af afgrøder, beskadigelse af lokale leve- og voksesteder og betydelige indkomsttab for de lokale landmænd.
Vi har støttet de forslag, der er fremsat af vores gruppe, og som begærer overførslen til CITES-liste I udsat for at sikre god forvaltning af elefantbestandene i det sydligste Afrika (Botswana, Namibia, Zimbabwe og Sydafrika).
Vores stemmeafgivelse og vores holdning skal ses i lyset af bestræbelserne for at forvalte såvel lokalbefolkningens interesser som hensynet til udryddelsestruede vilde dyr og planter.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel (B5-0492/02) af Jackson for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik til Kommissionen om Kommissionens strategi med henblik på klimakonferencen i New Delhi.
Jackson (PPE-DE).
Hr. formand, det drejer sig her om den ottende partskonference under Kyoto-protokollen om reduktion af CO2-emissioner. Der er tale om en hastesag, fordi New Delhi-konferencen, som spørgsmålet henviser til, starter nu.
Europa-Parlamentet og Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik i særdeleshed er meget opsatte på at bevare Kyoto-momentummet. I EU er ikke alt ved det bedste, idet visse medlemsstater, der har ratificeret Kyoto-aftalen, er i færd med at øge deres CO2-emissioner, især Spanien.
Vi har vedtaget en række direktiver, der tager sigte på at nedbringe CO2-emissionerne, og Kommissionen har forelagt et meget nyttigt program, hvoraf det fremgår, hvad den har gjort, og hvad den har til hensigt at gøre. Vi er især interesserede i forslagene om styringsmekanismer, som snart må foreligge.
Jeg vil gerne vide tre ting. For det første, hvor vigtig er denne New Delhi-konference? Kommissæren vil givet hævde, at den er meget vigtig. Hvis det er tilfældet, er mit næste spørgsmål, hvorfor hun befinder sig her, og om hun har planer om at deltage. Jeg er sikker på, at det i modsat fald ikke er tegn på nedgradering af konferencens status. Vi ønsker ganske enkelt at vide, hvad der forventes at ske i New Delhi. Vi har hørt modstridende rygter.
For det andet kunne det være interessant at høre, hvordan Kommissionen mener andre lande kunne tilskyndes til at deltage i Kyoto-processen. F.eks. mødtes jeg for nylig med den australske EU-ambassadør. Australien har ikke undertegnet Kyoto-aftalen og har helt klart ikke planer om at gøre det. Måske har Australien ikke de største CO2-emissioner, men landet kunne føre an i Sydøstasien, som er et meget vigtigt område, hvor stigende industrialisering fører til øgede udslip.
For det tredje bør vi klarlægge, hvilken rolle Europa-Parlamentets medlemmer spiller, når de deltager i sådanne konferencer. Mine kolleger har tidligere haft stadig mere ubehagelige oplevelser i forbindelse med deres deltagelse i disse konferencer, f.eks. Johannesburg-konferencen om bæredygtig udvikling. Kommissionen er altid yderst hjælpsom og holder Europa-Parlamentets medlemmer så godt underrettet som muligt, men vores delegation deltager ikke i de møder, der holdes af EU-delegationen som sådan. Vi forstår ikke, hvorfor vi ikke kan være observatører i denne proces. Det er absurd, at repræsentanterne for Europas befolkning rejser til den anden side af jorden for kun at være tilskuere ved en konference, hvor de personer, der forhandler på deres vegne, ikke er valgt direkte til et europæisk mandat. Vi ønsker dette forhold ændret, så vi i det mindste får observatørstatus på EU-møder på sådanne konferencer.

Wallström
Hr. formand, tak for disse meget relevante spørgsmål om COP8, som konferencen kaldes. Jeg vil forsøge at besvare dem så klart som muligt.
Først og fremmest giver COP8 efter Bonn og Marrakech en anledning til at styrke de industrialiserede landes forpligtelser til at reducere drivhusgasemissionerne og gentage opfordringerne til de lande, der endnu ikke har ratificeret Kyoto-protokollen, om at gøre dette i den nærmeste fremtid. COP8-drøftelserne i Indien vil først og fremmest vedrøre gennemførelsesresultaterne, idet man ønsker at foretage en slags statusopgørelse. Udviklingslandene lægger især vægt på tilpasninger til klimaændringer og på at indlede en proces, der kan sikre, at der træffes yderligere foranstaltninger efter 2012 under en ny forpligtelsesperiode.
Der vil blive redegjort for konferencens arbejde i daglige erklæringer. Men hvis De spørger, hvor vigtig denne konference er i forhold til de foregående, kan jeg oplyse, at der ikke er planlagt forhandlinger om spørgsmål af væsentlig betydning. Så der er forskel mellem dette og de foregående COP-møder. Dette er ikke ensbetydende med, at det ikke er vigtigt, men der er endnu ikke indledt reelle forhandlinger.
Udviklingslandene vil givet minde de industrialiserede lande om deres forpligtelser i henhold til klimakonventionen, hvad angår bistand til kapacitetsopbygning og tilpasning til klimaændringer. EU og andre industrialiserede lande ønsker at indlede drøftelser om den proces, der skal føre til yderligere tiltag under den anden forpligtelsesperiode, og at påbegynde denne proces i New Delhi. Rådet (miljø) opfordrede også sidste uge andre lande til at gå ind i en dialog om dette spørgsmål.
Jeg kan forudse, at EU's rolle vil blive at forsøge at bygge bro mellem Japan, USA og andre lande, som ønsker at bevæge udviklingslandene i retning af kvantificerede forpligtelser for den anden forpligtelsesperiode allerede på nuværende tidspunkt. Udviklingslandene modsætter sig dette og anfører ud fra et politisk synspunkt, at det er vores rolle at føre an og vise, at vi seriøst ønsker at nedbringe drivhusgasemissionerne, inden de vil acceptere noget, der kan sinke deres udvikling. Så den debat vil sandsynligvis starte, men vi har fra EU-hold påpeget, at vi bør koncentrere os om at iværksætte processen, fordi vores primære mål er Kyoto-protokollens ikrafttræden. Vi bør ikke lade noget forhindre os i at nå dette mål.
Kommissionen og medlemslandene vil bruge COP8 til at understrege vigtigheden af at gennemføre Kyoto-protokollen og de aftaler, der blev indgået i Bonn og Marrakech. Vi er positivt indstillet over for de forskellige punkter, der anføres i Europa-Parlamentets beslutning af 2. oktober, og vil så vidt muligt medtage dem.
Et andet spørgsmål, vi vil gå videre med på COP8, er en opfølgning af den koalition vedrørende vedvarende energikilder, som EU etablerede i Johannesburg. Vi vil drøfte de fremtidige muligheder med ligesindede lande og opfordre andre til at slutte sig til os.
Som bekendt vil Kyoto-protokollen træde i kraft, når 55 parter, der repræsenterer mindst 55% af de i bilag 1 opførte emissioner, har ratificeret protokollen. Hidtil har 95 lande, der repræsenterer 37,1% af emissionerne, ratificeret Kyoto-protokollen, svarende til ca. to tredjedele af verdens befolkning. Ratificeringshastigheden, og dette vedrører Deres andet spørgsmål, fru Jackson, steg inden og under verdenstopmødet i Johannesburg. Sådanne begivenheder afføder den slags reaktioner. Det er udmærket. Men det vigtigste er at få landene til at ratificere protokollen og opnå resultater i forbindelse med gennemførelsen heraf. Under verdenstopmødet tilkendegav Canada og Rusland, at de havde til hensigt at ratificere den, og flere store udviklingslande såsom Kina, Indien og Brasilien har gjort det nu.
Jeg mener, at det vigtigste nu er fortsat at lægge pres på Rusland, fordi vi ved, at det er afgørende for at nå den grænse på 55%, der er nødvendig for Kyoto-protokollens ikrafttræden, at konventionen ratificeres af Rusland, der tegner sig for 17,4% af emissionerne. Vi er selvfølgelig i kontakt med de russiske myndigheder og følger indgående udviklingen hen imod en ratificering i Rusland. Min kollega og jeg har indtrængende opfordret andre parter, som vi har bilaterale møder med, til at ratificere Kyoto-protokollen og vil fortsat gøre det. Vi har gjort alt, hvad vi kan, under vores rejser rundt i verden til Australien og andre lande som led i gængse bilaterale forbindelser og henledt opmærksomheden på dette spørgsmål og vigtigheden af at ratificere Kyoto-protokollen. Så vi opfordrer fortsat USA og Australien til at vende tilbage til Kyoto-processen.
Det europæiske klimaændringsprogram, som fru Jackson henviste til, blev iværksat den 8. marts 2000 og har ført til fastlæggelse af nøgleelementerne i en omkostningseffektiv EU-strategi til bekæmpelse af klimaændringer. I vores meddelelse redegjorde vi sidste år for en første pakke på 10 foranstaltninger med et omkostningseffektivt reduktionspotentiale på mellem 122 og 178 millioner t CO2 -ækvivalent. Dette er næsten halvvejs Kyoto-målet på -8%.
Kommissionen har allerede forelagt forslag vedrørende flere af disse foranstaltninger, herunder en EU-emissionshandelsordning, bygningers energieffektivitet, medforbrænding og en strategi for øget anvendelse af biobrændsel til vejtransport. Andre forslag vedrørende f.eks. minimumsenergieffektivitetsstandarder for forbrugsudstyr, fremme af energitjenester og fluorerede gasser er undervejs. Men det er korrekt, at visse medlemsstater vil skulle træffe omfattende foranstaltninger i forhold til den nuværende tendens, hvad angår drivhusgasemissioner. Der er ikke råd til at være eftergivende på dette område.
Transport er blevet identificeret som en af de mere vanskelige sektorer, idet emissionerne af kuldioxid fra transport stiger hurtigst til trods for de resultater, der er opnået gennem vores aftale med den europæiske automobilfabrikantsammenslutning. Kommissionen har påpeget behovet for at prioritere en ændring af de nuværende transportmønstre.
Hvad angår Europa-Parlamentets medlemmers rolle, fandt de medlemmer, jeg mødtes med i går, og som vil deltage i delegationen til Indien, det frustrerende, at de ofte befinder sig i samme gruppe som ngo'erne. Som observatører har de ikke adgang til forhandlingerne eller rundbordsdrøftelserne i New Delhi.
Vi har haft medlemmer af Europa-Parlamentet i EU's delegationer ved de tidligere COP'er i Bonn og Marrakesh. Ved begge lejligheder værdsatte jeg det særdeles udmærkede samarbejde med EP-delegationen. Det har været en stor hjælp, at medlemmer af Europa-Parlamentet har været til stede og aktive ved disse lejligheder og ved bilaterale møder med andre parlamentarikere.
I en skrivelse til formanden, hr. Cox, bekræftede Kommissionens formand, hr. Prodi, for nylig, at Kommissionen på grundlag af rammeaftalen om forbindelserne mellem Parlamentet og Kommissionen kunne acceptere optagelsen af otte medlemmer af Europa-Parlamentet som observatører i vores fællesskabsdelegation til COP8. Parlamentsmedlemmernes optagelse i COP-delegationen følger de fastlagte regler for parlamentsmedlemmers tilstedeværelse i delegationer ved internationale konferencer.
Vi besluttede efter vores drøftelser i går, at vi fra Kommissionens side vil gøre alt, hvad vi kan, for at se, om visse dele af rundbordsdrøftelserne kan gøres offentlige eller gøres tilgængelige for medlemmer af Europa-Parlamentet, men vi er i hænderne på en FN-organisation, så vi kan kun bede om det. Det vil så være Deres opgave at spørge Rådet og medlemsstaterne, om det er muligt at deltage i koordineringsmøderne.
Dette spørgsmål bør behandles i en mere generel sammenhæng, fordi det ikke kun vedrører parlamentsmedlemmer, der deltager i dette eller hint klimaændringsmøde, men også andre internationale fora. Det er vigtigt at få fastlagt den fremtidige fordeling af roller og ansvar mellem Kommissionen, medlemsstaterne og medlemmerne af Europa-Parlamentet. Det er dog næppe det rette tidspunktet at ændre alle bestemmelser i den eksisterende aftale, men senere bør spørgsmålet behandles på et mere generelt plan, og der bør fastlægges klare bestemmelser for fremtiden.
Jeg har sat meget stor pris på samarbejdet med Europa-Parlamentets medlemmer og håber, det vil fortsætte under COP8 i Indien.

Moreira da Silva (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, Kyoto er ikke mere et forhandlingsspørgsmål, det er et spørgsmål om handling. Og jeg mener, at der ud fra EU's nye politiske dagsorden er tre mål, der skal nås på kort sigt.
For det første skal det sikres, at protokollen træder i kraft. For at protokollen kan træde i kraft, skal Rusland ratificere. Og problemet er, at Rusland flere gange har lovet at ratificere protokollen, men at det endnu ikke er sket. Jeg vil derfor gerne spørge kommissæren, hvilken type konkrete politiske og diplomatiske initiativer der tages og vil blive taget over for den russiske regering, for at protokollen hurtigst muligt bliver forelagt Dumaen til ratificering.
For det andet mener jeg, at der er vigtigt ikke at give op - vi må ikke give op! - i vores forsøg på at overbevise den amerikanske regering om at tilslutte sig Kyoto-protokollen. Jeg tror, at direktivet om handel med emissionsrettigheder vil gøre det lettere for den europæiske kampagne at få amerikanerne til at tilslutte sig Kyoto-protokollen. Med emissionshandlen vil vi så at sige kunne vise, at det er muligt at opfylde Kyoto med lavere økonomiske omkostninger. Jeg tror dog ikke, at charme i dette tilfælde kan klare det alene, men at vi må tage Kyoto med til den næste runde i WTO. Derfor vil jeg da også gerne spørge Kommissionen, om den er villig til på den næste WTO-runde at fremlægge et initiativ, der sikrer, at de tilladte konkurrencefordele fjernes, som amerikanske varer vil få, fordi deres økonomi ikke omfattes af Kyoto-protokollen.
For det tredje, hr. formand, finder jeg det væsentligt, at EU styrker sin internationale førerrolle mere gennem handlinger end gennem ord. Og hvad dét angår, vil jeg gerne takke kommissær Margot Wallström for den fremragende indsats, som hun yder på dette punkt. Kommissionen har udvist evne til at tage initiativ både gennem direktivet om handel med emissionsrettigheder og gennem det europæiske klimaændringsprogram, men jeg mener dog, at vi alligevel har et alvorligt politisk problem, fordi vi er vidne til en formelig lammelse fra medlemsstaternes side. Hvis vores førerrolle skal være troværdig, finder jeg det helt afgørende, at man også begynder at skride til handling i medlemsstaterne. Hvad angår den rolle, som Parlamentets delegation skal spille i New Delhi, vil jeg gerne understrege det, som Caroline Jackson har sagt, nemlig at det er helt afgørende, at Parlamentets delegation får plads ved EU's daglige møder.

Hulthén (PSE).
Hr. formand, jeg vil begynde med at understrege, hvad hr. Moreira Da Silva og fru Jackson netop har sagt. Den politiske ledelse i denne sag er uhyre vigtig. Jeg synes også, at EU via Kommissionen har taget sig af dette på et udmærket måde. Det gælder dog om fortsat at holde fanen højt, når det drejer sig om disse problemer også i fremtiden. Det er uacceptabelt, at visse medlemsstater ikke rigtig tager dette problem alvorligt og i stedet for at reducere udledningerne snarere udvikler sig i modsatte retning. Næsten samme situation gælder også for de ansøgerlande, som ønsker at træde ind i EU, men som stadigvæk ikke har ratificeret. Vi skal fortsætte med at presse på og sige, at vi forudsætter en ratificering, hvis et medlemskab skal blive muligt. På mødet i New Delhi forventer vi os først og fremmest en politisk ledelse og et fortsat stærkt politisk budskab fra EU.
Det vigtigste spørgsmål, selv om vi nu begynder at forstå, at man nok ikke kan koncentrere sig om det, drejer sig om, hvad der sker i næste forpligtelsesperiode. Altså hvad vil der ske efter 2012? Hvad skal vi gøre? Hvilke målsætninger er der? Disse spørgsmål vil jeg også stille kommissær Wallström. Hvad har man tænkt sig, der skal ske i den næste periode? Har Kommissionen allerede nu planer for, hvordan dette skal foregå? Hvilke krav skal der stilles, og hvordan skal vi komme videre med at løse problemet med klimaændringerne?
Det samme gælder vores rolle over for udviklingslandene. Vi påpeger ganske ofte behovet for at sikre, at vi hjælper udviklingslandene med at opfylde deres krav ifølge Kyoto-protokollen. Hvordan skal vi gøre det rent konkret?
I dag har vi stemt om EU's budget i førstebehandlingen. Der kommer naturligvis en andenbehandling, men det er svært at se, hvor netop klimaproblemerne passer ind i sammenhængen.
For dernæst at gentage Parlamentets gamle krav burde det vel snart være på tide at få skibs- og luftfarten med i disse forhandlinger. Det er stadigvæk ikke sket, men det ville være ønskværdigt. Selv om disse problemer måske ikke kan behandles i New Delhi, er det alligevel vigtigt, at vi stiller disse krav.
Afslutningsvis vil jeg gentage det princip, som jeg synes, at denne diskussion burde udgå fra, og som faktisk for en gangs skyld forårsagede lidt diskussion på Miljøudvalgets seneste møde. Efter min mening skal vi nemlig stræbe efter ens rettigheder for alle verdensborgere. Udvalget kommer unægteligt med den tilføjelse, at det skal ske på lang sigt, men forudsætningen skal dog være alle borgeres ret til adgang til god, vedvarende energi på ens vilkår.

González Álvarez (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg vil indlede med at takke fru Jackson, for selv om jeg ikke var til stede i den uge, hvor beslutningen blev debatteret, accepterede hun fire af de fem ændringsforslag, som vi stillede.
Dernæst bør vi rette betragtning C i vores beslutning, for der står i den, at 83 lande har ratificeret Kyoto-protokollen, men - som kommissæren så rigtigt sagde - var det i begyndelsen af oktober 95 lande, der havde ratificeret den, hvilket svarer til 37,1% af CO2-emissionerne.
Jeg tror, at vi kommer til at gentage os selv, for jeg mener, at vi alle sammen er enige om, at der - som kommissæren sagde - er nogle prioriterede mål: At overtale - med de nødvendige diplomatiske skridt og med pression - Rusland til at undertegne protokollen, ville være ensbetydende med, at grænsen på 55% af emissionerne overskrides, hvilket ville betyde, at vi kunne opfatte Kyoto-protokollen som iværksat.
Jeg må desværre sige, at mit land ikke fører an i nedsættelsen af emissionerne, tværtimod. Det er nødvendigt at lægge pres på de enkelte lande, for at de fortsat opfylder de forpligtelser, som vi alle har indgået, og der er ingen tvivl om, at vedvarende energikilder, ud over transport, vil spille en meget vigtig rolle på den vej, vi slår ind på, til trods for det skuffende resultat fra Johannesburg, hvad angår vedvarende energikilder.
Nødvendigheden af at indlede en debat i New Delhi om målene efter 2012, om sanktionsformer og -mekanismer og om tvistbilæggelsesmekanismer kan være meget vigtig for topmødet.
Jeg vil slutte, hr. formand, med at henvise til Europa-Parlamentets medlemmers rolle på den type topmøder, der - som kommissæren så rigtigt sagde - burde være meget vigtig, ikke fordi vi ønsker at være med alle vegne, men fordi jeg mener, at vi kan være til hjælp for Kommissionen og for dem, der er fast besluttet på, at Kyoto-protokollen skal føres ud i livet.
Isler Béguin (Verts/ALE).
Hr. formand, fru kommissær, der er al mulig grund til at glæde sig over denne forespørgsel og fru Jacksons beslutningsforslag om Den Europæiske Unions strategi for New Delhi-konferencen om klimaændringer, men den sene fremlæggelse af forslaget efterlader tvivl om de reelle hensigter hermed.
Kære kolleger, hvorledes kan vi udlægge denne forhandling, som finder sted, efter at konferencen er startet, som andet end et tegn på manglende politisk og psykologisk modenhed og evne til at imødegå de globale udfordringer, klimaændringerne frembyder? Man må spørge sig selv, om den seneste rapport fra FN's Miljøprogram (UNEP), som påviste, at der hvert år medgår 150 milliarder amerikanske dollars til dækning af miljøskader, helt er undgået visse europæiske fantasters opmærksomhed. Og bare rolig, kære kolleger, det er ikke Dem, jeg hentyder til.
Fru kommissær, hvorledes vil De overbevise Deres kolleger om, at der er et påtrængende behov for konkrete handlinger? Konferencen i New Delhi burde således resultere i en vis skærpelse af den internationale indsats til imødegåelse af de klimamæssige risici. Denne dynamik, som EU har virket som katalysator for, og som har udmøntet sig i en optimering af konklusionerne fra det seneste miljøtopmøde, bør videreføres set i lyset af beslutningerne fra Bonn og Marrakesh om gennemførelsen af Kyoto-protokollen.
EU bør fortsat være primus motor, når det gælder indsatsen til bekæmpelse af klimaændringer. I New Delhi bør man også bane vejen for anden forpligtelsesperiode, som påpeget af ordføreren, altså for en skærpelse af kravene set i lyset af den alvorlige situation. Og vi ved, tiden er kort.
Jeg vil pege på tre grundlæggende argumenter, der bør fremføres i New Delhi. For det første drejer det sig om CO2-dræn, som skævvrider miljøregnskabet. Der er tale om en nem løsning, en genvej, som imidlertid ikke opfylder strenge videnskabelige og objektive krav. For det andet er det bydende nødvendigt, at der i processen også tages hensyn til den stærkt stigende lufttrafik og dennes betydning for forøgelsen af emissionerne af drivhusgasser. Hvilke tanker gør man sig aktuelt herom i Kommissionen? Endelig for det tredje bør den ottende partskonference ikke undlade at anfægte atomenergi, som var ved at finde vej til kategorien af vedvarende energikilder. Atomenergi er en begrænset energikilde og i øvrigt passé. Ændringsforslag 15 i beslutningsforslaget, som tog sigte på en rehabilitering af denne energikilde, bør således forkastes.
Intet er vigtigere for os og for vores drøftelser end de udfordringer, klimaændringerne frembyder. Intet er mere grundlæggende i politisk henseende end selve grundlaget for al politik, nemlig klodens fortsatte beståen og levedygtighed. Lad os derfor forstå i dag at skabe grundlaget for morgendagen.

Blokland (EDD).
Hr. formand, der har allerede været afholdt adskillige konferencer siden klimakonferencen i Kyoto. Vi gør os nu klar til New Delhi-konferencen, men Kyoto-protokollen er stadig ikke trådt i kraft. Det er tydeligt, at det ikke umiddelbart står i vores magt at indrette verden efter vores ønsker. Slet ikke når vi betænker, at vi som mennesker kun har begrænset indflydelse på CO2-udledningen. Teknisk set findes der naturligvis ganske betydelige CO2-kilder og CO2-dræn. Det kan derfor ikke undre, at den menneskeskabte udledning kun har begrænset betydning for det samlede resultat. Det er imidlertid vores pligt at begrænse CO2-udledningen mest muligt.
Jeg kan af programmet for konferencen se, at konkrete spørgsmål om gennemførelsen er sat på dagsordenen. Jeg finder det positivt, at man fokuserer på områder som vindenergi, samarbejde med tredjelande og handel med emissioner. EU kan efter min opfattelse yde et væsentligt bidrag til projekter, som tager sigte på at fremme udviklingen af rene energikilder i udviklingslandene.
EU står som bannerfører, når det gælder handel med emissioner. Europa-Parlamentet har valgt et entydigt og klart system, som træder i kraft i 2005. Uden de store omkostninger kan det sikres, at virksomhederne bidrager til energibesparelser. Forbindelsen med den samlede energipolitik er selvsagt væsentlig.
Hvad angår CO2-dræn må jeg pege på faren for, at vi overvurderer eksempelvis kapaciteten af CO2-dræn i havene. I takt med at vandet i havene opvarmes, aftager nemlig kapaciteten til optagelse af CO2.
Hr. formand, EU har ratificeret protokollen for et halvt år siden. Vi må håbe, at klimakonferencen i New Delhi medfører, at også den russiske og den canadiske regering ratificerer protokollen.

Liese (PPE-DE).
Hr. formand, kære kolleger, jeg takker fru Jackson for hendes vigtige spørgsmål og fru Wallström for det ærlige svar. Det er unægtelig en skam, at der, realistisk set, virkelig ikke kan forventes nogen store politiske fremskridt i New Delhi, for folk forventer egentlig noget andet. Efter de skrækkelige oversvømmelser i Tyskland og i nabolandene forventedes det, at klimaproblemet nu endelig skulle løses i Johannesburg, og dengang sagde man, at der var fastsat en anden dagsorden. I New Delhi ser det ud på lignende måde, men vi må hårdnakket forhandle videre, også selv om vi ikke kan opnå hurtige fremskridt.
Vi må også huske, at Kyoto naturligvis kun er det første skridt, og derfor siger vi i vores beslutning endnu en gang helt tydeligt, at der i sidste ende må være samme rettigheder for alle borgere, og det betyder i grunden, at emission pr. indbygger bør være den samme i hele verden. Det betyder for udviklingslandene ganske vist meget mere, end vi lovede i Kyoto. I betragtning af den debat, som vi netop havde i Tyskland omkring handlen med emissioner, skal man hele tiden huske på, at alle partier også i Tyskland egentlig er enige om, at vi på lang sigt indtil 2050 er nødt til at reducere emissionerne med 80% - jeg gentager 80% - og når vi allerede nu argumenterer så energisk imod, når det første skridt skal tages, er jeg egentlig pessimistisk med hensyn til dette langsigtede mål. Alligevel må vi stå fast på det, og det bekræfter vi med denne beslutning.
Ruslands, Japans og USA's ratificering er fortsat meget, meget vigtig. Det er gentagne gange blevet sagt til os, at vi ikke blot altid kan forlange det, og at der ikke må være et eneste møde, ligegyldigt på hvilket niveau, mellem repræsentanterne for EU - det være sig Kommissionen eller Ministerrådet eller os i Parlamentet - mellem EU og USA, mellem EU og Rusland, hvor dette emne ikke tages op. Det må være højeste prioritet i vores kontakt med disse lande. Vi må ikke give efter på dette punkt, og jeg støtter også udtrykkeligt det, som hr. Moreira Da Silva sagde om WTO. Vi må i WTO gennemføre, at vi kan holde bestemte produkter væk fra det europæiske marked, hvis de bliver fremstillet på en sådan måde, at det yderligere ødelægger klimaet.
Troværdigheden i EU er naturligvis afgørende. Vi må rydde op hos os selv. Europa-Parlamentet har med meget stort flertal indtaget et klart standpunkt til handel med emissioner. Jeg beklager, at Rådet endnu en gang har udskudt afgørelsen, og jeg beklager, at man på de første reaktioner hører, at vigtige ændringsforslag, som vi har vedtaget - f.eks. om den fælles landbrugspolitik eller om referenceåret 1990 - endnu ikke ubetinget møder bifald. Rådet må hurtigt vedtage et klar plan, og jeg mener, at vi i Europa-Parlamentet må forhandle hårdnakket. Det var, hvad jeg ville sige. På tre minutter kan man ikke belyse hele emnet, men jeg synes, at det virkelig er vigtigt, at vi igen og igen gør Europa-Parlamentets holdning tydelig.
Linkohr (PSE).
E) Hr. formand, mine damer og herrer, klimapolitikken er en proces, der vil følge os i det 21. århundrede, og jeg håber, at Europa fortsat vil indtage en førende rolle heri. Jeg vil gerne sige noget til Parlamentets medlemmer. Vi har jo ikke blot med Kyoto, men også i andre spørgsmål - jeg tænker her på den Internationale Valutafond, finanspolitikken, den verdensomspændende kreditpolitik, miljøpolitikken og handelspolitikken - flere og flere globale processer, der egentlig afgøres alene af regeringerne. Parlamenterne fungerer som gummistempel, og de kan heller ikke andet. Spørgsmålet er: Kan man ikke ved den tiltagende globalisering i verden inddrage parlamentarikerne mere i meningsdannelsesprocesserne? Det er også et spørgsmål til os parlamentarikere selv, til vores parlamenter. Vi må finde nye former for samarbejde og må ikke blot angribe regeringerne - eller i dette tilfælde Kommissionen.
Min anden bemærkning er, at Kyoto skal ratificeres, og det vil være vores hovedopgave i New Delhi. Det må vi overbevise vores kolleger, i særdeleshed vores russiske kolleger, om det fornuftige i.
Min tredje bemærkning er, at når vi taler om reduktion af CO2 - i øvrigt også om andre drivhusgasemissioner, men frem for alt CO2 - så nævnes altid de vedvarende energikilder. Det er også rigtigt. Det vil jeg ikke modsige. Der er bare det, at når vi tager til New Delhi, så kommer vi til et land, som udvinder langt over 50% af sin energi fra kul. Hvis det i et sådant land kunne lykkes at bringe kulteknologien op på bare det nuværende europæiske stade, så ville vi på verdensplan spare meget mere CO2 end med alle andre meget dyre spareforanstaltninger. Det er en sandhed, som vi ikke må lukke øjnene for. Det vil sige: Hvis vi vil have en aktiv klimapolitik, har vi brug for en aktiv kulpolitik. Det burde man nævne i samme åndedrag som den vedvarende energi, for 80% af verdens energi bliver stadig udvundet af fossile brændstoffer.
Som en sidste bemærkning vil jeg sige, at jeg tror, at klimapolitikken også giver os lejlighed til at opbygge et nyt forhold til udviklingslandene i kraft af emissionshandlen. Kommissionen har selv i sit institut i Sevilla foretaget en meget interessant undersøgelse, med en tidshorisont frem til 2030, hvor den mener, at emissionshandlen med Asien vil have en værdi på ca. 80 milliarder. Det betyder en kapitalstrøm på ca. 80 milliarder euro til disse lande. Knowhow vil blive bragt dertil, og vi har den fordel, at emissionsreduktionerne skrives på vores konto, hvilket betyder, at begge sider vil nyde godt af denne byttehandel. Vi burde tænke mere i disse baner.

De Roo (Verts/ALE).
Hr. formand, Rusland ratificerer inden længe Kyoto-protokollen, hvorefter den træder i kraft. Der vil umiddelbart rejse sig flere spørgsmål: 1) Hvordan og hvornår vil USA deltage? 2) Hvordan og hvornår vil udviklingslandene deltage? Europa må igen stå som bannerfører i denne debat. Efter 2012 skal der ske en langt mere markant reduktion i Europa, eksempelvis en reduktion med 30% i 2020, som foreslået af den tyske regering. Hvilken holdning indtager kommissæren, når det gælder dette spørgsmål? Endvidere, som det allerede er påpeget, er der også tale om lige rettigheder for hver enkelt borger i verden, når det gælder CO2-udledning på bæredygtigt niveau. Det anføres også i Europa-Parlamentets beslutningsforslag. Hvad mener Kommissionen om den tanke? Det vil betyde, at Indien må udlede to gange så meget som i dag, Kina må fastholde det nuværende niveau, Europa skal reducere med 80% og USA med 90%. Der er behov for en global burden sharing, hvis vi virkelig skal gøre fremskridt, når det gælder bekæmpelsen af klimaændringer.

Scheele (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, det er allerede blevet sagt flere gange, at et af de vigtigste punkter for COP8-konferencen i New Delhi i Indien er at nå til en endegyldig køreplan for Kyoto-protokollens ikrafttræden. Det er også blevet fremhævet, hvor vigtigt det er, at også Ruslands ratificerer. Jeg vil også gerne gentage det, som min kollega Annelie Hulthén har sagt, nemlig at vi må gøre det klart over for de fremtidige medlemsstater af EU, at dette er en af vore prioriteter.
Et andet vigtigt spørgsmål er - og det har nok på tidspunktet for denne konference, som jo alligevel ikke skulle finde sted, ikke så meget med konkrete forhandlinger at gøre, men mere med strategisk tænkning og strategisk kalkule at gøre - hvordan vi i fremtiden kan overbevise mange af udviklingslandene om at slutte sig til kampen mod klimaændringerne. Det vil naturligvis også afhænge af vores egen troværdighed i forbindelse med klimaændringerne. Det betyder, at Europa, EU, skal levere gode resultater på dette område. Men, fru kommissær, om vi opnår denne troværdighed hos vores partnere i udviklingslandene eller ikke - og der bliver det sandsynligvis svært - afhænger naturligvis ikke blot af miljøpolitikken, men vil også afhænge af, om vores politik er sammenhængende på andre områder, f.eks. EU's landbrugspolitik.
Et punkt, der endnu ikke er nævnt i dag, men som jeg finder meget vigtigt, er spørgsmålet om overvågning. Jeg tror, at vi, hvis vi ønsker, at Kyoto-protokollen skal blive en succes og levere påviselige resultater, har brug for et fornuftigt og pålideligt overvågningssystem. Det betyder, at det må sikres, at staterne leverer pålidelige tal for deres emissioner og de fleksible mekanismer.
Men også om det i Europa meget negativt bedømte spørgsmål om beplantning, altså indsats i form af skovrejsning osv., må der være pålidelige data.
Mit sidste punkt, som også mange andre medlemmer har været inde på, er selvfølgelig spørgsmålet om, hvordan det skal gå efter 2012, altså efter den første periode, og det forekommer mig, at man netop da kan bruge COP8, hvis man ikke vikler sig ind detailspørgsmål og forhandlinger, men erkender denne problematik og allerede nu tænker over, hvad der kan og skal komme i 2012.

Wallström
Hr. formand, tak for disse værdifulde bidrag til debatten. Jeg vil gerne kommentere flere af de forhold, der er blevet drøftet.
Først og fremmest er spørgsmålet, hvad kan vi gøre for at påvirke Rusland og presse på for en russisk ratificering. Det er vanskeligt at tale med russerne. Vi har i nogen tid været i færd med at planlægge et trojkabesøg i Rusland, og vi fortsætter vores planlægning af dette besøg, fordi vi ønsker at møde de rette folk. Vi ønsker, at det skal finde sted på et højt politisk plan, så vi kan få en meningsfyldt drøftelse. Under bilaterale samtaler, herunder samtaler mellem kommissionsformand Prodi og premierminister Putin, har klimaændringer og Kyoto-protokollen været på dagsordenen. Og vi tager spørgsmålet op i forbindelse med alle vores bilaterale kontakter.
Vi er desuden bekendt med en undersøgelse, som den russiske regering netop har offentliggjort om ratificeringen af Kyoto-protokollen. Vi er i færd med at analysere resultaterne - forhåbentlig vil vi kunne anvende nogle af dem i vores aktuelle drøftelser. Vi følger indgående udviklingen i Rusland for at kunne udnytte de positive kræfter i landet. I sidste ende tror jeg, det er premierminister Putin, der træffer beslutningen.
Hvad med et WTO-initiativ? Det er endnu ikke indgået i vores planer overhovedet. Måske er det en god idé. Jeg har endnu ikke tænkt tilstrækkeligt over det til at give et reelt svar i dag, men jeg viger tilbage fra alt, hvad der kan komplicere eller standse gennemførelsen af Kyoto-protokollen. Vi må passe meget på ikke bringe spørgsmålet på bane på en sådan måde, at vi skaber flere anstødssten i debatten om Kyoto-protokollens ikrafttræden. Jeg vil gerne vende tilbage til debatten om WTO og forbindelserne mellem disse emner ved en senere lejlighed.
Hvad sker der i den anden forpligtelsesperiode? Vi er frem for alt interesserede i at fastlægge processen i Delhi og COP8. Det er for tidligt, og som følge af risikoen for at komplicere hele debatten om Kyoto-protokollens ikrafttræden ønsker vi først at fastlægge processen og beslutte, hvordan vi kommer over til den anden forpligtelsesperiode. Det virker lidt nytteløst at drøfte det i detaljer, så længe Kyoto-protokollen end ikke er trådt i kraft. Så lad os gøre tingene i den rigtige rækkefølge. Og det må også være den strategi, vi skal følge på COP8.
Der var et spørgsmål om luftfart. Kommissionen og EU arbejder selvfølgelig inden for ICAO, fordi dette klart er et internationalt spørgsmål. Jeg er sikker på, at vi alle vil kunne blive enige om, at arbejdet i ICAO ikke har været tilfredsstillende, hvad angår hastighed og engagement, men den har også et UNCCC-mandat til at arbejde med klimaændringer. Der er tale om et område, hvor vi forhåbentlig kan nå længere, men vi bliver nødt til fortsat at arbejde i en international sammenhæng.
Endelig, hvad med lige rettigheder for alle verdensborgere? Det endelige mål er at stabilisere koncentrationerne i atmosfæren på et uskadeligt niveau. Husk det. Følgelig bør vi reducere emissionerne. Jeg mener, det vil føre til en tilnærmelse af emissionerne pr. indbygger internationalt. Om lige rettigheder er det rigtige mål, skal jeg ikke kunne sige. Jeg ønsker ikke at sige til Europa-Parlamentet, at det er en latterlig tanke, men min personlige opfattelse er, at det måske ikke er den mest fornuftige tilgang. Der er tale om et moralsk koncept snarere end en miljøforanstaltning.
Vores hovedmålsætning er at beskytte miljøet. Det er sådan, jeg mener, vi skal formulere det. Vores emissioner er gennemsnitligt otte gange højere end en inders. Hvordan sikrer vi lige rettigheder for alle borgere i verden? Jeg ønsker at anlægge en miljømæssig vinkel, så vi skaber sikkerhed for, at vi stabiliserer koncentrationerne i atmosfæren på et uskadeligt niveau. Jeg håber, De forstår mit argument. Måske et dette noget, der kræver yderligere drøftelser. Vi har en vigtig opgave foran os i New Delhi, i COP8-drøftelserne, fordi vi netop kan samarbejde med udviklingslandene. Vi vil sandsynligvis danne bro mellem G77, Kina og de industrialiserede lande i drøftelserne om, hvordan vi skal forholde os til klimaændringerne.

Formanden.
Som afslutning på forhandlingen har jeg, i henhold til forretningsordenens artikel 42, modtaget beslutningsforslag B5-0531/2002 fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel (B5-0497/2002) af Graefe zu Baringdorf for Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance til Kommissionen om utilsigtet tilstedeværelse af genetisk modificerede organismer (GMO'er) i frø.
Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE).
Hr. formand, fru kommissær, da vi i midten af 1990'erne behandlede frødirektivet her i Parlamentet, var jeg ordfører for Landbrugsudvalget. Vi foreslog dengang at udsætte den endelige afstemning om emnet genetisk modificerede organismer, og det fik vi også gennemført. Derefter forhandlede jeg for Landbrugsudvalget i to år. Allerede dengang drejede det sig ikke om, hvorvidt der skulle anvendes genteknik eller ej, det drejede sig om spørgsmålet om mærkning og inddragelse af frødirektivet og dets metoder i udsætningsdirektivet, som dengang stadig hed 90/220.
Det blev så opnået. Dengang fortalte videnskaben os endnu klart, at der kunne finde en sameksistens sted mellem dyrkning af genetisk modificerede planter og dyrkning af planter, som ikke var genetisk modificerede. Videnskaben udelukkede, at der kunne ske en kontaminering. Dette stadium er nu forladt, dels af praksis, dels af videnskaben. Vi har nu det problem, at vi får en kontaminering, som ikke er ønsket af de mennesker, som ønsker eller som i henhold til økologiforordningen juridisk set er forpligtet til at dyrke uden anvendelse af genteknik, hvad enten det nu er konventionelt eller økologisk.
Nu vil Kommissionen fastsætte en grænseværdi, under hvilken der ikke skal mærkes. Her er tallene noget divergerende. Engang blev der talt om 1% kontaminering, nu ligger vi på 0,3% og 0,5%. Men under alle omstændigheder har vi nu den situation, at der sker en utilsigtet udsætning af genetisk modificerede organismer i væsentligt omfang. Hvis vi med et areal på 7,5-8 millioner ha prøver at relatere det til raps og majs, så udsås der hvert år 7 millioner planter. Det skal nu ikke f.eks. forhandles med Parlamentet, heller ikke i det stående udvalg om udsætningsdirektivet, som nu er blevet fornyet, nej, det skal vedtages i Den Stående Komité for Frø og Plantemateriale. Her skal der under anvendelse af udvalgsproceduren fastsættes en ordning, som, hvis den bliver gennemført som planlagt, er i modstrid med det, som Europa-Parlamentet fastsætter i mærkningsdirektivet for fødevarer, nemlig 0,5%.
Hvis vi tillader udsåning uden mærkning i disse størrelsesordener, så må man regne med, at den anden værdi bliver overskredet ved udsåningen, og at alle de, som egentlig overhovedet ikke anvender genetisk modificerede organismer, bliver tvunget ind under mærkningspligten respektive kontrollen. Her må vi finde frem til en ordning, som gør det klart og tydeligt - det er også Landbrugsudvalgets holdning, som vi netop har stemt om endnu en gang - at der må findes en sameksistens, at altså de, som vil anvende genetisk modificerede organismer, skal sikre, at de, som ikke ønsker det, ikke bliver bragt i forbindelse med det. Det gælder både for de 70% af landmændene i Tyskland, som ikke ønsker det, og for ca. den samme procentsats af forbrugerne, som ikke ønsker det.
Det nytter altså ikke noget, hvis vi går ud fra en bestemt grænseværdi, for hvis den overskrides, vil risikoen og omkostningerne næppe kunne løftes individuelt i skadeserstatningsordninger. Altså må der skabes en ordning, så de, der forårsager skaden, kan drages til ansvar efter princippet om, at forureneren betaler. Denne proces, denne fastsættelse er vanskelig, fru kommissær, og den kan ikke klares i udvalgsproceduren og i den stående komité og et teknisk bilag, den kræver en ny diskussion og en vedtagelse, og det skal ske i fælles beslutningsprocedure med Europa-Parlamentet. Vi ville også skulle drage videnskaben til ansvar og i høringer få klarlagt, hvordan en sameksistens, som virkelig fortjener dette navn, kan gennemføres. Det kræver alt sammen tid og må under ingen omstændigheder hastes igennem. Indtil da må det gælde, at der skal sikres frø uden nogen kontaminering til de mennesker, som ikke vil anvende genetisk modificerede organismer.
Wallström
Hr. formand, disse spørgsmål er af stor betydning på baggrund af den aktuelle debat om ngo'er i Europa. Vi har stadig ikke et entydigt svar på flere af hr. Graefe zu Baringdorfs spørgsmål. Jeg beder Dem have forståelse for, at mine svar til en vis grad har karakter af indledende overvejelser, som kræver yderligere gennemgang og overvejelser i Kommissionen såvel som i forbindelse med de igangværende drøftelser med medlemsstaterne og de forskellige berørte parter.
Jeg vil indledningsvis kort beskrive de problemer, vi står over for ved behandlingen af utilsigtet tilstedeværelse af GM-frø i konventionelle produkter. Dette er også vigtigt for alle, der har fulgt med i debatten.
På globalt plan er dyrkningen af GMO'er steget drastisk i de senere år. I 2001 havde 5,5 millioner landmænd i 13 lande skønsmæssigt beplantet 52,6 millioner acres med GM-afgrøder. Mellem 2000 og 2001 steg antallet af acres beplantet med GM-afgrøder med knap 20%. For visse afgrøder har stigningen været særlig stor. I USA er GM-majs steget fra 4,4% af samtlige beplantede arealer i 1996 til 32% i 2002. GM-soja er steget fra 7,4% i 1996 til 74% i 2002.
Hidtil har dyrkningen af GMO'er været koncentreret geografisk, idet 99% af alle GM-afgrøder er blevet produceret af fire nationer, nemlig USA, Argentina, Canada og Kina. Dog må dyrkningen af GM-afgrøder forventes at blive spredt til andre lande inden for få år. Europa har indtil videre spillet en meget marginal rolle med under 20.000 acres GM-afgrøder i hovedsagelig Spanien og Frankrig. Dette svarer til 0,03% af det samlede areal i verden.
Europa har en meget stor samhandel med de vigtigste GM-afgrøder - selv om handlen med GM-produkter hovedsagelig har vedrørt produkter til dyrefoder. Importen af GM-produkter til konsum, herunder majs, er næsten standset, fordi eksportørerne ikke med sikkerhed kan identificere de enkelte GMO'er i ladningerne.
Det har de seneste år vist sig, at utilsigtet tilstedeværelse af spor af GMO'er i konventionelle produkter er uundgåelig. Krydsbestøvning af planter er et naturligt fænomen - der også sker mellem andre afgrøder. Vi kan simpelthen ikke sikre fuld kontrol med denne funktion, som også omfatter faktorer som vind og insekters bevægelse. Det er derfor stort set uundgåeligt, at små spor af GMO'er overføres til konventionelle planter og høstede afgrøder.
De gængse oplagrings- og transportmetoder kan også gøre det vanskeligt eller ekstremt dyrt at sikre fuldstændig adskillelse. Følgelig vil konventionelle afgrødepartier indeholde spor af GM-frø.
Opstilling af tolerancetærskler for forurening med GM-plantefrø er i dette særlige tilfælde den eneste løsning på problemet. En fuldstændig lukning af vores markeder er ikke en realistisk løsning.
Dette er baggrunden for, at Kommissionen nu forbereder et forslag til kommissionsdirektiv om ændring af bilagene til frødirektiverne. Forslaget omfatter supplerende betingelser og krav vedrørende utilsigtet tilstedeværelse af GM-plantefrø i partier af almindelige plantefrø.
Landbrugsudvalget er to gange blevet underrettet om forslagets formelle stilling. Kommissær Byrne har skriftligt meddelt fru Jackson, at Parlamentet vil få teksten forelagt formelt og få mulighed for at gennemgå den.
Det er i henhold til artikel 21, stk. 2, i direktiv 18/2001/EF muligt at fastsætte tærskelværdier, under hvilke spor af tilladte GMO'er er undtaget fra mærkningskravene. Følgelig vil konventionelle produkter, som utilsigtet indeholder spor af GMO'er under denne tærskelværdi, ikke skulle mærkes.
Lad mig nu besvare nogle af hr. Graefe zu Baringdorfs spørgsmål. Hvad angår spørgsmålet om, hvilket organ der er kompetent til at fastsætte disse tærskelværdier, er det i direktiv 18/2000/EF nævnte forskriftsudvalg kompetent til at træffe afgørelser vedrørende de i direktivets artikel 21, stk. 2, nævnte grænseværdier med hensyn til undtagelser fra mærkningskrav. Men det er ikke kompetent i forhold til afgørelser under de sektorspecifikke frødirektiver, hvor tærskelværdier specifikt vedrører markedsføringskriterierne for plantefrø. Den Stående Komité for Frø og Plantemateriale har ganske rigtigt den nødvendige kompetence i dette tilfælde. Overensstemmelsen mellem de forskellige dele af lovgivningen bør sikres.
Angående risikoen for, at en betydelig procentdel GM-plantefrø slipper ud i miljøet uden kontrol, skal jeg først anføre, at enhver tærskelværdi først og fremmest fastsættes ud fra hensynet til menneskers sundhed og miljøet, hvilket er nok så vigtigt i forbindelse med frø. Dette indebærer vel og mærke en omfattende evaluering af potentielle risici i forbindelse med det frie marked.
For det andet skal det være muligt at arbejde med og gennemføre tærskelværdierne. De foreslåede værdier er taget direkte fra udtalelsen fra Den Stående Komité for Frø og Plantemateriale og er videnskabeligt begrundede i de forskellige afgrøders karakteristika.
For det tredje skal medlemsstaterne, hvad angår registrering af GMO'er, ifølge artikel 31, stk. 3, litra b), registrere beliggenheden af de jorder, hvorpå der dyrkes GMO'er i kommercielt øjemed. Som det fremgår af artiklen, er formålet at kunne overvåge disse GMO'ers eventuelle indvirkning på miljøet.
Angående anvendelsesområdet for direktiv 18/2000/EF omfatter det klart dyrkningen af GM-frøafgrøder som sådanne og ikke konventionelle frøafgrøder, der indeholder spor af GM-frø.
Selve GM-frøprodukterne skal mærkes som sådanne og være sporbare, så landbrugerne ved, hvad de sår. Det vil følgelig være muligt for medlemsstaterne at registrere beliggenheden af de resulterende afgrøder.
Dog bør tærskelværdierne, som er baseret på solide videnskabelige analyser, tilstræbe at sikre, at dyrkning af konventionelle plantefrø grundlæggende bevarer ikke-GM-dyrkningens karakteristika.
Sameksistens er nøglebegrebet i Kommissionens meddelelse om livsvidenskab og bioteknologi - en strategi for fremtiden. Kommissionen har bestilt en række undersøgelser om dette emne. Målet er at analysere konsekvenserne af stigende dyrkning af GM-afgrøder i EU i relation til sameksistens. Vi har endnu kun foreløbige data baseret på hypotetiske scenarier, og yderligere eksperimentelle data er nødvendige, før vi kan danne os et mere præcist billede.
Kommissionen fortsætter aktivt dette arbejde, inden den tager stilling til, hvordan man kan sikre konventionelt og økologisk landbrugs levedygtighed og bæredygtig sameksistens med GM-afgrøder.
Kommissionen har som et yderligere skridt i denne proces indledt drøftelser på partnerskabsbasis med medlemsstaterne, landbrugerne og andre private operatører for at finde frem til de mest hensigtsmæssige løsninger. Det er vigtigt at sige, at spørgsmålet om sameksistens ikke i sig selv er en risiko. Men det sætter fokus på et eventuelt behov for at etablere korrekte landbrugsforvaltningsordninger og fremgangsmåder for de forskellige typer afgrøder for at sikre deres sameksistens og forbrugernes valgfrihed.
Dette er mit indledende svar på Deres spørgsmål, og jeg vil med glæde komme med flere kommentarer ved forhandlingens afslutning.

Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE).
Hr. formand, tillad et kort spørgsmål. Kommissæren talte om, at Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter var blevet underrettet om det. Det er rigtigt. Hun talte om, at Parlamentet bliver underrettet. Også det er vi blevet lovet. Men vi vil ikke først underrettes, fru kommissær, når De har truffet en beslutning, vi vil inddrages i beslutningsprocessen. Vi kritiserer, at det skal ordnes som et teknisk bilag. Vi mener, at det er en central ændring af direktivet, og vi vil inddrages i denne beslutningsproces! Jeg så gerne, at De sagde noget om det, respektive at De i det mindste formidler det videre til hele Kommissionen.

Wallström
Hr. formand, dette er en tilbagevendende institutionel debat. Skal den fælles beslutningsprocedure eller komitologiproceduren finde anvendelse? I frødirktiverne fastsættes renhedskriterierne i bilagene og disse kan tilpasses den videnskabelige og tekniske viden gennem den komitologiprocedure, der er fastlagt i frødirektivet. Det er således muligt at fastsætte tærskelværdier for tilstedeværelse af GMO'er i ikke-GM-sorter ved hjælp af komitologiproceduren.
Den tærskel for mærkning af fødevarer på 1%, der gælder i henhold til en rådsforordning, er fastsat efter anvendelse af komitologiproceduren i overensstemmelse med gældende lovgivning om mærkning af fødevarer. Ifølge artikel 21, stk. 2, i direktiv 2001/18/EF kan tærskelværdier for mærkning også fastsættes i henhold til den i direktivet anførte komitologiprocedure. Tidsmæssige hensyn og muligheden for at gøre det til en praktisk procedure er ligeledes faktorer af betydning.

Sommer (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, også jeg har i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik flere gange kritiseret, at frøforordningen drives så stærkt frem i udvalgsproceduren. Jeg har sagt, at jeg finder det mere hensigtsmæssigt, hvis Kommissionen venter med ordningen for GMO'er i frø i denne udvalgsprocedure, til Europa-Parlamentet har afsluttet de igangværende procedurer. Vi har nemlig brug for konsistens mellem de nye frøordninger og forordningerne for GMO'er i fødevarer og foderstoffer samt om sporbarhed og mærkning af GMO'er.
Så sent som i sommer blev det diskuteret hedt her i Parlamentet under førstebehandlingen. Beslutningen var på flere punkter så knap som tænkes kan, og netop med hensyn til grænseværdierne var det tilfældet. I øjeblikket venter vi på Ministerrådets beslutning, som i sidste uge blev udsat til december. En endelig beslutning fra Rådet og Europa-Parlamentet kan næppe ventes før i midten af det kommende år. Jeg tror absolut, det ville være bedre, hvis Kommissionen lod sit papir vente i skuffen et år mere for derefter at tilpasse grænseværdierne til de forordninger, der forestår til den tid. Så meget om proceduren.
Men nu også en lille bemærkning om indholdet. Egentlig hører spørgsmålet om, hvorvidt GMO'er er gode eller dårlige, ikke hjemme i dagens diskussion. Men da hr. Graefe zu Baringdorf i sine spørgsmål kommer med holdninger til GMO'er, vil jeg også gøre det. Af alle kollegaens spørgsmål fremgår det, at der er noget, han ikke har forstået eller ikke vil indse. Der er forskel på udsætning af GMO'er i henhold til direktiv 2001/18 på den ene side og fastsættelse af en teknisk grænseværdi for tilfældig forekomst af GMO'er i konventionelt frømateriale i forbindelse med en ændring af bilagene til frødirektiverne på den anden side.
Disse direktiver indeholder en mængde tekniske regler og bestemmelser om kvalitet og markedsføring af frø i EU. Hr. Graefe zu Baringdorf sagde det selv, som sædvanlig blev selve direktiverne vedtaget efter høring af Europa-Parlamentet. I denne forbindelse blev det også fastsat, at visse tekniske detaljer skulle reguleres i forbindelse med forskriftsudvalgets procedure. Her træffer forskriftsudvalget naturligvis ikke beslutning om udsætning af GMO'er, men om definitionen af en ekstra kvalitetsstandard for konventionelt frømateriale, og det sker på grundlag af en kompetence i henhold til gældende EU-ret. Også det sagde kommissæren.
Det videnskabelige udvalg på sin side bekræfter, som utallige andre videnskabelige arbejder også gør det, at hvis udsagnene skal være statistisk nogenlunde pålidelige, er en grænseværdi under 0,1% ikke mulig. Her ligger analysegrænsen. En 0%-værdi findes ikke, der findes ingen GMO-frie ting. Kommissionens forslag foreslår grænseværdier for sådanne GMO'er, som ikke udgør nogen risiko for miljøet eller forbrugerne, og som derfor må dyrkes kommercielt i EU. Registreringskravet i direktiv 2001/18 har ikke noget at gøre med markedsføringen af konventionelt frømateriale.
Langt mere problematisk kan det være med frø, som landmændene selv producerer. Den er nemlig på ingen måde underlagt en pligt til kvalitetskontrol og bliver derfor heller ikke testet for forekomst af GMO'er. Hr. Graefe zu Baringdorf går jo selv ind for, at disse reproduktionsregler skal liberaliseres.
Og en anden ting er, at jo lavere man sætter grænseværdien for tilfældig forekomst af GMO'er, jo større er sandsynligheden for, at konventionelle og økologiske produkter bliver mærkningspligtige. Derfor plæderer Kommissionen, forskellige medlemslande og også en stor del af Europa-Parlamentet for den realistiske grænseværdi på 1% i de forestående GMO-forordninger.
Afslutningsvis vil jeg gerne bemærke, at en praktiserende landmand ikke burde mangle grundlæggende forståelse for simple biologiske kendsgerninger som utilsigtet og teknisk uundgåelig forekomst af frø af sort A i sort B. Og praktiserende landmand er hr. Graefe zu Baringdorf. Der findes også naturlige fænomener. GMO'er forekommer altid.

Scheele (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, efter så meget kritik af hr. Graefe zu Baringdorfs indlæg vil jeg gerne takke varmt for hans mundtlige forespørgsel til Kommissionen. Det er ikke kun i tråd med min gruppes opfattelse, men naturligvis også med fru Sommers. Vi har jo netop - og hun sagde det - i dette spørgsmål samarbejdet med et overvældende flertal i Miljøudvalget, fordi vi har det indtryk, at medbestemmelsesretten bliver beskåret, uanset hvordan den lovgivningsmæssige situation er her - og det tror jeg også, vi alle sammen ved, fru Sommer. Vi har flere gange bedt Kommissionen og forskellige repræsentanter, som arbejder med dette direktiv, om en suspension, fordi vi hele tiden får det signal, at man forsøger at presse disse retsforskrifter igennem endnu i år. Den lovgivning på området, som i øjeblikket bliver behandlet af Rådet, men som inden juli var til førstebehandling i Parlamentet, signalerer, at man tager det alvorligt.
Jeg vil nu modstå fristelsen til atter at oprulle den diskussion, som vi havde frem til juli, men jeg vil gerne nævne et punkt, som naturligvis også bliver behandlet i lovgivningen, som jeg varetager som ordfører, nemlig forordningen om genetisk modificerede fødevarer og foderstoffer. Det drejer sig om spørgsmålet om, hvad man gør for at forhindre den teknisk uundgåelige, uønskede kontaminering. Hvilke forslag ligger der fra Kommissionens side til at undersøge dette spørgsmål? Der breder sig et indtryk af, at man ganske vist regulerer på europæisk niveau. Man regulerer grænseværdierne, grænseværdierne for teknisk uundgåelig, utilsigtet forurening. Vi er alle enige om, at vi har brug for disse grænseværdier, og at der ikke findes noget rent "GMO-frit". Men man siger ikke samtidig, at der kommer lovgivning, der kommer anbefalinger, som beskæftiger sig med, hvordan man kan undgå det i fremtiden.
Hvis målet er - og også her er vi enige med Kommissionen - at afvise denne kontaminering, og hvis målet er sameksistens mellem de forskellige former for landbrug, altså det traditionelle og det økologiske landbrug, så er det virkelig et spørgsmål, som vi må forsøge at besvare. Når kommissæren siger, at man ikke har klare svar på disse spørgsmål, hvilket jeg forstår, så forstår jeg desto mindre, hvorfor man nu pisker det sådan igennem i udvalgsproceduren.

González Álvarez (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg taler på vegne af min kollega Ilda Figueiredo, som var nødt til at gå. Jeg har i al hast oversat hendes note fra portugisisk, og jeg håber, at det giver mening.
Efter at Kommissionen har vedtaget direktiv 2001/18/EF om udsætning i miljøet af genetisk modificerede organismer, er der store bekymringer over sundhed, miljø og landbrugernes interesser. Ud over de etiske spørgsmål vedrørende kommercialisering og patentering af liv og naturarv er udsætning af genetisk modificerede organismer i miljøet som bekendt uafvendelig og vanskelig at kontrollere, og den kan få direkte følger i form af forurening af traditionelle landbrug og reduktion af den biologiske mangfoldighed.
I praksis er det sådan, at selv landmænd, som ikke dyrker genetisk modificerede planter, på grund af krydset bestøvning og lignende fænomener er forpligtet til at mærke deres produkter. Det kan betyde, at traditionelle eller økologiske landbrugere, ikke får noget valg.
Med manglen på tilbundsgående undersøgelser, mener Kommissionen så ikke, at forsigtighedsprincippet bør råde, og at der bør opretholdes et stop? Hvordan skal vi forholde os til mærkning af produkter, som indeholder genetisk modificerede organismer på grund af tilfældigheder eller situationer, der teknisk set er vanskelige at undgå?
Breyer (Verts/ALE).
Hr. formand, fru kommissær, jeg er egentlig rystet over Deres svar, for De kom overhovedet ikke ind på det centrale spørgsmål om, hvordan vi skal opnå eller garantere forbrugernes valgfrihed. De kom overhovedet ikke ind på, hvordan vi skal behandle Parlamentets beslutning under førstebehandlingen om en grænseværdi for mærkning på 0,5%. Det er netop det, Rådet nu forhandler om! Med den grænseværdi, De planlægger for frø, kan denne værdi ikke nås! Det ved De, og derfor vil jeg bede Dem fortælle os, hvordan De har tænkt Dem at drage konsekvenserne af denne afstemning i Parlamentet. Betyder det virkelig, at De vil jage det igennem, at De nu vil skabe et fait accompli, at De så at sige planlægger en julegave til frøindustrien? Jeg synes, De må tage stilling til her i dag, hvordan De vil behandle Parlamentets beslutning fra førstebehandlingen af denne forordning.
De har også sagt her, at der findes en uundgåelig forurening. Det er lige så forkert, som det er uacceptabelt. De gør Dem dermed til talerør for den gentekniske industri, for lobbyen påstår nemlig nøjagtig det samme, men det passer ikke. Test i Europa har vist, at der ikke findes nogen nævneværdig forurening af frø, og i Østrig har man sågar et renhedskrav for frø, og jeg tror, det netop er det, vi har brug for. Vi har brug for valgfrihed for forbrugerne, og for at sikre den har vi brug for dette renhedskrav. Vi må ikke kapitulere over for en forurening, som ikke kan findes, hvis politikerne handler adækvat, for så må vi ikke udsætte produkter, frø, som udløser så store forureninger. Vi har altså brug for valgfrihed for forbrugerne, og lad være med at give frøindustrien julegaver, giv i stedet os en tidsplan i dag. Vi vil vide, hvad Kommissionen planlægger, og om den virkelig er indstillet på at acceptere Parlamentets demokratiske beslutning og vente, til vi har vedtaget denne beslutning i Scheele-betænkningen.

Trakatellis (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg er enig med Dem i, at alle direktiver og forordninger om GMO'er bør indgå som en del af samme lovgivningsramme og bør være indbyrdes forenelige. Desuden forstår jeg, at Kommissionen vælger kvantitative måleteknikker til at påvise utilsigtet tilstedeværelse af GMO'er. Det forstår jeg godt. Til tider ser De endog helt bort fra den utilsigtede tilstedeværelse af GMO'er, fordi - og her er jeg enig med Dem - tilladelsen til udsætning af en bestemt GMO hører under et andet direktiv, som tager hensyn til risikoen for menneskers sundhed og miljøet. Hvis der ikke er risici for menneskers sundhed og for miljøet, kan tilladelsen gives.
Hvad angår direktivet om sporbarhed, følger det af en eller anden mystisk årsag ikke det princip om målbarhed, der gælder for alle andre direktiver. Dette vil også skabe problemer for Verdenshandelsorganisationen, for hvis man accepterer, at en tilstedeværelse på 1% ikke er noget problem for sundheden osv., hvorfor så ikke acceptere, at princippet om målbarhed optages i alle sporbarhedsdirektiver? Tilstedeværelse af GMO'er bør angives, uanset om den er tilsigtet eller ej.
De afviser at optage princippet om målbarhed i sporbarhedsdirektiverne. De bør overholde det, De selv har sagt, nemlig at alle direktiver bør udgøre en del af det samme regelsæt. Jeg forventer at høre, hvad De har at sige om målbarhedsspørgsmålet, som er meget vigtigt også ud fra et handelsmæssigt synspunkt.

Müller, Emilia Franziska (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, med hensyn til hr. Graefe zu Baringdorfs spørgsmål er det vigtigt at fremhæve, at vi taler om tilfældig forekomst af GMO'er, som er godkendt i EU. Der er altså ikke tale om udsætning af GMO'er, men om at definere en ekstra kvalitetsstandard i forbindelse med markedsføringen af konventionelt frømateriale.
Parlamentet vedtog i juni under førstebehandlingen forordningsforslaget om sporbarhed og mærkning af GMO'er eller genetisk modificerede fødevarer og foderstoffer og krævede en grænseværdi på 0,5%. Jeg er enig med Kommissionen i, at denne værdi er sat for lavt og ikke kan praktiseres. En toleranceværdi på 1% for tilfældig forekomst af GMO'er i ikke-GMO-produkter er realistisk.
Når der skal fastsættes grænseværdier på frøområdet, som vi taler om her, må Kommissionen tage højde for Europa-Parlamentets og Rådets forslag til grænseværdier i den nævnte procedure. Grænseværdierne for tilfældig forekomst af GMO'er i de to tekster bør være afstemt efter hinanden.
Jeg vil også fremhæve, at der især i den ukontrollerede reproduktion ligger en potentiel ekstra kilde til forekomst af GMO'er i fødevarer og foderstoffer. Reproduktionsfrø er ikke underlagt nogen obligatorisk kvalitetskontrol og undersøges derfor ikke for forekomst af GMO'er. Det må man slå helt fast her.
Kommissionens bioteknologistrategi fremhæver sameksistensen mellem forskellige dyrkningsformer som en vigtig prioritet. Sameksistens kan kun sikres med fornuftige grænseværdier, da man i naturen teknisk ikke kan udelukke f.eks. pollenflugt. Total renhed har af biologiske grunde aldrig været mulig og vil heller aldrig blive det i fremtiden. Grænseværdier med hensyn til et produkts renhed er almindelige og nødvendige på mange områder. Inden for det økologiske landbrug findes der eksempelvis en grænseværdi på 5%. Det betyder, at produkter, der er mærket som økologiske, må indeholde op til 5% ikke-økologiske indholdsstoffer. Det vil jeg også gerne sige med adresse til De Grønne.
Et vigtigt kriterium må være, at de lovmæssige rammebetingelser er til at håndtere. De skal især være i overensstemmelse med WTO-reglerne, og de må ikke hindre udviklingen af bioteknologien i Europa gennem unødigt bureaukrati.

Purvis (PPE-DE).
Hr. formand, vores grønne kollegers spørgsmål og statistikker er selvsagt tendentiøse og selektive. Kan jeg derfor spørge, om Kommissionen kan bekræfte, at Eurobarometers målinger viser, at 75% af Europas borgere går ind for grundforskning, der tager sigte på nye teknologier, som bidrager til større viden? Er det korrekt, at 48% af Europas borgere ifølge Eurobarometers målinger er enige eller meget enige i, at genmodificering er nyttig i fødevareproduktionen, idet den bidrager til at forbedre ernæringen, holdbarheden og smagen, til trods for de følelsesladede kampagner, de grønne fører for at overbevise dem om det modsatte?
Disse kampagner er ikke blot følelsesladede, de udnytter vilkårlig og misvisende information med det formål at underbygge deres i sidste instans uholdbare og irrationelle modstand mod de nye teknologier til genetisk modificering af afgrøder. Jeg ville ønske, at de var så ærlige, at de erkendte, at der i det mindste er visse fordele forbundet hermed.
Jeg mener, at disse aktuelle fordele, for ikke at nævne de potentielle fordele, på afgørende vis opvejer de risici, der måtte være. Ja, der er altid potentielle risici forbundet med produkter eller processer baseret på ny teknologi. Vi udfordrer grænserne for vores viden, men vi har truffet sikkerhedsforanstaltninger. Vi kræver omfattende testning og prøvning i laboratorier og i marken. Men modstanderne ønsker ikke beviser. De tolerer obstruktion og ødelæggelse af disse procedurer. Vil de benægte, at GM-afgrøder har væsentlige miljømæssige fordele? De reducer ikke blot produktionsomkostningerne, de nedbringer også forbruget af energi, pesticider og herbicider samt CO2 -emissionerne. Selv om modstanderne stadig griber efter et halmstrå, viser erfaringerne fra USA og andre lande, at det gavner miljøet.
I Europa har vi måske råd til den luksus, det er at nægte os selv de forbedringer af fødevareproduktiviteten, GM-afgrøder kan give. Men tager vores grønne kolleger ikke hensyn til, hvad der vil være i deres medmenneskers interesse i Afrika syd for Sahara eller i Østasien, hvor GM-afgrøder vi medføre bedre ernæring og sundhed og endog større overlevelse? Tager de hensyn til de følger, det vil få at vende ryggen til dette fremskridt for vores videnskabelige base og for forskerne, for vores landmænds og landarbejderes job? For tusindvis af arbejdspladser i fødevareindustrien? For prisen på fødevarer såvel som kvaliteten og udbuddet for forbrugerne?
Ja, de europæiske forbrugere har krav på at kunne vælge, hvilke fødevarer de vil købe og spise. Vi skal beskytte vores miljø så godt, vi kan, men vi skylder også vores vælgere at være ærlige om risici og fordele. Det er accepteret, at mærkningen økologisk betyder 95% økologisk, det vil sige op til 5% ikke-økologisk. Hvorfor skal ikke-GMO-mærkningen gøres næsten uopnåelig ved fastsættelse af urealiserbare renhedskrav? Jeg kunne udmærket acceptere dette krav med den lumske bagtanke at gøre ikke-GM-afgrøder så sjældne, at ingen har råd til dem. Så ville alle være nødt til at se realiteterne i øjnene og erkende, at der altid vil være mulighed for utilsigtet tilstedeværelse af GMO'er.

Wallström
Hr. formand og hr. Purvis, en ting er sikkert, GMO-spørgsmålet vil sætte mig grå hår i hovedet. Vi ved fra Eurobarometers meningsundersøgelser, at de fleste mennesker er bekymrede over GMO'er. Samtidig siger de, at de ikke ved nok om dem. Måske er der en sammenhæng.
Jeg vil sige til fru Breyer, at vi har gennemgået disse bekymringer meget nøje for at sikre, at vi udarbejder en klar lovgivning - en klar ramme - for behandling af de potentielle fordele og risiciene ved GMO'er. Det er grunden til, at vi har ændret direktiv 18/2001/EF, så vi opnår en bedre risikoanalyse og bedre information, og forbrugerne kan træffe et valg på et fyldestgørende grundlag. Det er derfor, vi har foreslået yderligere lovgivning om sporbarhed og mærkning. Dog ville det ikke være ærligt at sige, at vi, hvis vi fortsat importerer plantefrø f.eks., vil kunne garantere fuldstændig renhed og forhindre utilsigtet tilstedeværelse af GMO'er.
Vi ved, at alt i naturen slipper ud - gennem krydsbestøvning f.eks. så lukning af grænser er ikke en holdbar løsning. Vi må være pragmatiske og opstille niveauer og tærskler som en tilgang til de naturlige fænomener. Vi må se på situationen, som den virkelig er, og på de produkter, vi importerer.
Dette bringer mig til hr. Trakatellis' spørgsmål om sporbarhed. Forslagene om sporbarhed og mærkning såvel som fødevarer og foder er ikke udelukkende baseret på GMO'ernes målbarhed. Selv om de ikke kan måles, har forbrugerne ret til at vide. Den nuværende forordning om nye fødevarer vil blive erstattet af disse forslag, og anvendelsesområdet vil blive udvidet for at give forbrugerne mulighed for at vælge, selv om GMO'erne ikke er målbare.
Jeg skal desuden kommentere to andre emner, der er blevet bragt på bane. For det første kan Kommissionen, hvad angår tærskelværdier for mærkning, kun tage udgangspunkt i den gældende lovgivning, og indtil videre gælder der en tærskel for fødevarer på 1%. Denne 1%-værdi er fastsat i rådsforordningen som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 49/2000. Over denne tærskel på 1% er en angivelse af tilstedeværelsen af materiale fra genetisk modificerede organismer i en fødevare obligatorisk. Som det anføres i betragtningerne, tjener 1%-værdien bedst det formål at fastsætte et toleranceniveau, der både er lavt og tager hensyn til den nødvendige smidighed i produktionskæden. Alle disse faktorer i produktionskæden er involveret. Tærskelværdien for frø er baseret på denne 1%-tærskel. Man skal regne baglæns for at nå denne tærskelværdi på 1%.
Det anføres i en betragtning i forslaget til kommissionsdirektiv, at hvis tærskelværdien for fødevarer ændres, må en tilsvarende ændring af tærskelværdierne for frø overvejes.
Hvad angår sameksistens, er Instituttet for Teknologiske Fremtidsstudier i færd med at udarbejde en undersøgelse om scenarier for sameksistens mellem genetisk modificerede, konventionelle og økologiske afgrøder i europæisk landbrug, som er bestilt af Generaldirektoratet for Landbrug og samordnes af Det Fælles Forskningscenter. Undersøgelsens hovedformål er at analysere konsekvenserne af øget dyrkning af GM-afgrøder i EU i relation til sameksistens. Undersøgelsen, der tager sigte på at identificere kilderne til og skønsmæssigt ansætte niveauet for utilsigtet tilstedeværelse af GM-afgrøder i almindelige afgrøder på bedriftsplan, kortlægger og evaluerer ændringer i driftsmetoderne, der kan bringe den utilsigtede tilstedeværelse ned under et lovgivningsrelevant niveau, og vurderer omkostningerne ved driftsomlægninger, kontrolordninger og eventuelle forsikringsordninger. Undersøgelsen bekræfter, at behandlingen af spørgsmål som krydsbestøvning og sameksistens bør sættes i relation til landbrugsproduktionen generelt.
Undersøgelsens resultater bør fortolkes med en vist forsigtighed. Kun tre afgrøder indgik i analysen, nemlig olieholdige rapsfrø til frøproduktion, majs til foderbrug og kartofler til konsum. Resultaterne er afledt af modeller og er ikke bekræftet af virkelige feltdata. Følgelig har denne undersøgelse givet en række foreløbige konklusioner, men de hypotetiske resultater skal bekræftes, og der vil blive foretaget yderligere forskning.
Kommissionen er i færd med at drøfte dette og samordne indsatsen mellem de forskellige generaldirektorater. Denne debat vil afgjort fortsætte.
Dette er et meget komplekst og kontroversielt emne lovgivningsmæssigt, teknisk og politisk. Som jeg sagde tidligere, indrømmer vi gerne, at vi ikke har svar på alt. Men det, vi kan gøre - ligesom vi har gjort det med andre teknologier - er at skabe en lovgivningsramme, som gør det muligt at forvalte potentielle fordele såvel som risiciene. Det er det, vi har forsøgt at gøre med det ændrede direktiv 18/2001/EF vedrørende sporbarhed og mærkning. Følgelig vil det f.eks. påvirke tærsklerne, hvad angår bestemmelserne vedrørende frø.
Jeg takker for denne debat, som jeg er sikker på, vi vil genoptage på et senere tidspunkt.

Formanden.
Tak, fru kommissær.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er debat om tilfælde af krænkelse af menneskerettighederne, demokratiet og retsstatsprincippet.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag om Den Internationale Straffedomstol:
B5-0546/2002 af Sakellariou m.fl. for PSE-Gruppen om den holdning, der er fastlagt af Rådet (almindelige anliggender) vedrørende Den Internationale Straffedomstol;
B5-0549/2002 af Wurtz m.fl. for GUE/NGL-Gruppen om Den Internationale Straffedomstol;
B5-0553/2002 af Oostlander for PPE-DE-Gruppen om Den Internationale Straffedomstol;
B5-0557/2002 af van den Bos for ELDR-Gruppen om Den Internationale Straffedomstol;
B5-0561/2002 af Frassoni og Wuori for Verts/ALE-Gruppen om Den Internationale Straffedomstol.

Napoletano (PSE).
Hr. formand, formålet med dette beslutningsforslag er at opfordre EU's Råd til at udvise konsekvens med hensyn til de forpligtelser, som vi har indgået, når det gælder ratificeringen og den reelle indførelse af Den Internationale Straffedomstol.
Det danske formandskab skal have tak for den store indsats, som det har gjort for, at EU skal have en fælles holdning. Rådet (almindelige anliggender) har dog indtaget en meget uklar holdning, hvad muligheden for at indgå bilaterale aftaler angår, og dette er sket efter offensiven fra den nuværende amerikanske regering, som ønsker en generel immunitet for sine egne statsborgere, og efter den velvillige indstilling i den forbindelse fra nogle europæiske landes side. Jeg beklager navnlig, at et af disse lande er Italien, som ikke bare er mit land, men som også var den første medlemsstat, der ratificerede Rom-traktaten.
Derfor vil vi gerne slå fast, at det er beklageligt, at USA endda har truet med sanktioner over for de lande, der har ratificeret eller har til hensigt at ratificere Den Internationale Straffedomstols statut, og at ingen aftale må give straffrihed til dem, der har begået krigforbrydelser mod menneskeheden eller folkedrab. Eftersom Rom-statutten ikke giver mulighed for nogen undtagelser fra dette kriterium, må enhver aftale i den forbindelse betragtes som uforenelig med denne statut. Dette gælder både for de 15 medlemsstater, for ansøgerlandene og for de lande, som EU har forbindelser til. Rådet bør gøre den størst mulige indsats for at indlede en åben dialog med den amerikanske regering, og det bør inden Det Europæiske Råd i København forelægge en rapport for os, hvor man tager klart stilling til eventuelle bilaterale aftalers forenelighed med Rom-statutten.

Cauquil (GUE/NGL).
Hr. formand, USA's afvisning af Den Internationale Straffedomstol er betegnende for denne stormagts arrogance, men vidner også om, at denne domstol er en parodisk og dobbeltmoralsk konstruktion. Den skal understøtte tanken om en international immanent retfærdighed, som gør det muligt om ikke at forebygge så dog at straffe folkemord og forbrydelser mod menneskeheden.
En international straffedomstol forbereder ganske vist en sag mod nogle slyngler, som bærer et betydeligt ansvar for massakrerne i det tidligere Jugoslavien, og en anden er i gang med samme proces vedrørende folkemordet i Rwanda. Men tør man hævde, at alle, der bærer et mindst lige så stort ansvar, vil blive retsforfulgt? Hvem tror, at de personer i den tidligere kolonimagt Belgien, der bærer det politiske ansvar, og de, der har høstet økonomisk gevinst ved bevidst at sætte tutsier og hutuer op mod hinanden, bliver retsforfulgt? Og vil man retsforfølge de franske ledere, som havde tropper i Rwanda og lod disse se passivt til under de massakrer, den lokale regering iværksatte, hvis de da ikke ligefrem bidrog hertil med våbenleverancer?
Bliver Storbritannien retsforfulgt med henvisning til den rolle, landet har spillet i de politiske manøvrer, der i høj grad har bidraget til de etniske massakrer i Sierra Leone? Kunne man forestille sig, at George Bush, der med hele verden som vidne forbereder sig til at lade bomberne regne ned over titusindvis af civile irakere under påskud af at ville straffe landets diktator, blev stillet for retten og anklaget for forbrydelser mod menneskeheden? Kunne man forestille sig, at man retsforfulgte de industrikoncerner, som i ly af de politiske "krigstrommer" tjener godt ved at producere og sælge masseødelæggelsesvåben?
Den Internationale Straffedomstol vil således blot tilføre den imperialistiske verden, hvor kun styrkeforhold tæller, et anstrøg af dobbeltmoral.

Andreasen (ELDR).
Hr. formand. Vi skal fastholde Rom-statuttens integritet og aktivt medvirke til, at Den Internationale Straffedomstol snarest kommer i arbejde, og det er derfor ikke acceptabelt, at den amerikanske regering undergraver domstolen ved at forsøge at indgå bilaterale aftaler med EU-lande eller ansøgerlande.
Jeg er tilfreds med, at det danske formandskab har slidt for at fastholde en fælles EU-holdning. Jeg må beklage, at det ikke er lykkedes. Rådet har i for stor udstrækning givet efter for det amerikanske pres, og på den liberale gruppes vegne vil jeg opfordre de nationale parlamenter i EU og i ansøgerlandene til at holde godt øje med, hvad deres regeringer foretager sig, så Rom-statutten ikke svækkes.
USA havde som bekendt underskrevet statutten, men har tilbagekaldt underskriften. Jeg håber, at Rådet vil indlede en ny dialog med den amerikanske regering om anerkendelse af Den Internationale Straffedomstol, som samtlige medlemsstater og de fleste ansøgerlande nu har ratificeret.
EU og USA deler de samme grundlæggende værdier. Begge parter bekender sig til frihed og demokrati, forsvar for menneskerettighederne og retsstatsprincipperne. Derfor bør USA være blandt deltagerne i Rom-statutten, og USA vil kunne bidrage særdeles positivt til domstolen og dens funktion. Siden 1998 har EU forsøgt at imødekomme de amerikanske bekymringer i relation til visse bestemmelser i statutten, men bestræbelserne har desværre været forgæves.
Og det er beklageligt, at USA nu ikke agter at blive deltager i den statut, som USA som sagt faktisk undertegnede under Clinton-administrationen. USA's beslutning er forkert, og vi må alle beklage de amerikanske skridt. Vi må så håbe, at USA kan blive overbevist om at anlægge en mere positiv linje, når straffedomstolen i praksis har haft lejlighed til at vise, at den fungerer i overensstemmelse med de højeste retssikkerhedsstandarder og ikke ligger under for misbrug til politiske formål.

Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, i diskussionen om Straffedomstolen findes der helt forskellige ekstremer. Den ene har vi lige hørt, det var fru Cauquils tale. Fru Cauquil, jeg må helt ærligt sige til Dem, at vi ikke ønsker noget verdensomspændende revolutionstribunal. Når man forsvarer sådanne teser, som De gør, så er det den sikreste metode til at bringe idéen om Straffedomstolen til fald. Men på den anden side vil vi heller ikke - her er jeg enig med Dem - have en Straffedomstol, som kun er et alibi i hænderne på de store magter. Jeg beklager dybt, at der i såvel USA, Kina og Rusland som andre stater er stadig stærkere kræfter, som vil degradere Straffedomstolen til et alibi, hvis ikke de vil eller kan forhindre den helt.
Vi i EU går klart rettens vej. Jeg tror, at denne vej hviler på en god og vigtig tradition. Her i Strasbourg opstod Europarådet som et fællesskab omkring menneskerettigheder for over 50 år siden. Her i Strasbourg blev den europæiske menneskerettighedskonvention vedtaget og Menneskerettighedsdomstolen skabt. Her i Strasbourg har vores Europa-Parlament i 50 år siddet som folkenes stemme, som det europæiske retssamfunds stemme. Det er helt bevidst, at vi har sat idéen fra Københavnskriterierne - demokrati og retsstat - i spidsen for den historiske udvidelsesproces, som nu nærmer sig sin kroning, fordi vi vil udvide dette retssamfund til hele kontinentet.
Det er en konsekvens af vores historie, som desværre på særlig vis har kendt til folkemord, fordrivelse, fratagelse af rettigheder og undertrykkelse af mindretal samt forbrydelser mod menneskeheden. Vi har ikke ret til at optræde som overlærer over for resten af verden, som vi nogle gange gør, hvis ikke vi selv tager vores karakter som retssamfund alvorligt. Det betyder ikke kun retssamfund indadtil, det betyder, at vi i hele verden skal være den stærke partner for andre, når det gælder et verdensomspændende retssamfund. Straffedomstolen opstod ligesom vores grundlæggende traktat i Rom, og begrebet Rom er jo også på særlig vis knyttet til begrebet ret. Rom-statutten, som ligger til grund for Straffedomstolen, må ikke blive udhulet, må ikke blive svækket, må ikke blive udvandet. Hvis vi ikke ønsker, at nødvendige domstole mod folkemord og forbrydelser mod menneskeheden, som igen og igen finder sted, diffameres som sejrherrens justits eller punktuel justits, selv om det måtte være med urette, så har vi brug for en permanent Straffedomstol, som gælder ens for alle, uanset om der er tale om store eller små stater, uanset hvilket statsborgerskab en gerningsmand eller en forbryder har.
Derfor vil vi holde fast ved denne statut uden ændringer. Vi kritiserer på det skarpeste Rådet, fordi det ikke udviser tilstrækkelig klarhed og værdighed, fordi det igen og igen forsøger at snige sig igennem med nye manøvrer, fordi det igen og igen bøjer sig for magter. Hvis Europa vil tage sig selv alvorligt, skal det gå hårdt ind for Straffedomstolen og også sige til USA, at det nok er vores vigtigste allierede, men at netop en sådan allieret i den frie verden har pligt til at tage retten alvorligt, også når det kunne være ubekvemt for ham selv.
Som svar på den 11. september har vi ikke brug for mere unilateralisme, men for en styrkelse af det verdensomspændende retssamfund. Derfor kræver vi en hurtig og ufortyndet ratificering af Rom-statutten.
Titley (PSE).
Hr. formand, sidste gang vi drøftede dette emne, bekræftede formanden i sit svar på min forespørgsel, at aftaler under artikel 98, stk. 2, er forenelige med Rom-statutten og imødeses i Rom-statutten. Jeg er derfor lettere overrasket over den negative tekst i den beslutning, vi har foran os, og over nogle af indlæggene under denne forhandling, fordi Rådet (almindelige anliggender) uden tvivl gav et udmærket resultat - den europæiske solidaritet blev bekræftet.
Det var et udmærket eksempel på, hvordan det fælles udenrigs- og sikkerhedspolitiske arbejde bringer medlemsstaterne nærmere hinanden, og det bevarede Den Internationale Straffedomstols integritet. Så vi burde i realiteten hilse aftalen velkommen, især fordi den opstiller de generelle principper for alle aftaler, der skal undertegnes, hvilket bl.a. omfatter mine kollegers krav om, at ingen aftale bør undertegnes, hvis det betyder straffrihed for nogen. Dette er udtrykkeligt udelukket.
Vi må se realiteterne i øjnene: Vi må sikre amerikanerne en blid overgang og overbevise dem om, at dette ikke handler om heksejagt mod de amerikanske styrker, men om at folkeretten skal finde anvendelse i de politiske relationer verden over.

Kinnock, Neil
Hr. formand, som svar på denne interessante, men korte debat, vil jeg på Kommissionens vegne påpege, at EU, som vi allerede har hørt, giver Den International Straffedomstol sin fulde tilslutning, eftersom den anser den for et afgørende element i bestræbelserne på at sikre international beskyttelse og respekt for menneskerettighederne. Rom-statuttens principper såvel som de, der ligger til grund for domstolens virke, er tydeligvis på linje med Unionens principper og målsætninger.
Vi har, som hr. Titley netop erindrede om, tilkendegivet vores engagement i de fælles holdninger om ICC, der blev vedtaget i juni 2001 og ændret i juni 2002. Det afspejles i ICC-handlingsplanen fra maj i år og konklusionerne og de retningsgivende principper, som vedtoges så sent som den 20. september. Disse beslutninger giver alle et klart bevis for EU's fortsatte støtte til Rom-statutten og en effektiv International Straffedomstol.
Som en logisk fortsættelse heraf tilstræber EU aktivt at sikre den bredest mulige undertegnelse, ratificering og implementering af Rom-statutten. Med dette for øje har Kommissionens europæiske initiativ for demokrati og menneskerettigheder støttet projekter på området i forskellige dele af verden med knap 7 millioner euro til mellem 1995 og 2001. Yderligere 6 millioner er øremærkede til projekter i 2002/2003.
Ud over fortsat at tilskynde alle stater, der endnu ikke har gjort det, til at undertegne, ratificere og implementere Rom-statutten snarest muligt, opfordrer vi også alle stater til at besvare Washingtons anmodning om immunitetsaftaler på en måde, der er forenelig med Rom-statutten.
De konklusioner og retningsgivende principper, som Rådet vedtog den 30. september, giver en ledetråd for, hvordan sådanne svar kan beskytte Den Internationale Straffedomstols integritet, hvilket er af absolut grundlæggende og afgørende betydning.
EU ønsker også, at alle stater, der har ratificeret Rom-statutten, aktivt deltager i udnævnelsen og valget af Den Internationale Domstols chefanklager og dommere. Dette bør ske på en måde, som er i overensstemmelse med den proces og de kriterier, der er fastlagt i Rom-statutten, og resolutionen fra den første samling i forsamlingen af deltagerstater.
Jeg er taknemmelig for at have fået lejlighed til at redegøre for Kommissionens og EU's holdning.

Casaca (PSE).
Hr. formand, i henhold til artikel 142 vil jeg gerne spørge Præsidiet, hvordan det går til, at vi under artikel 50 i forretningsordenen skal diskutere en sag som dialogen med Iran om menneskerettigheder. Hvad har dette at gøre med uopsættelige tilfælde af krænkelse af menneskerettighederne? Det har ingenting at gøre med artikel 50, stk. 1. Forslaget fra Socialdemokraterne om stening af kvinder, en hyppig foreteelse i Iran, som sågar anvendes mod niårige piger, gav fin mening. Det er noget, jeg ikke forstår, hr. formand.
Jeg vil imidlertid gerne stille endnu et spørgsmål til Præsidiet. Hvis vi skal se på dialogen om menneskerettigheder mellem Iran og EU, vil jeg bede Præsidiet om at præcisere, hvad der er den nøjagtige mening og formålet med denne debat, for ifølge de iranske myndigheder og ifølge det, vi kan læse om dialogen på internettet, siger de, at islam bliver forfulgt i Europa, især i Det Forenede Kongerige. Det står der, på tryk. Jeg beder om en afklaring af denne sag.

Formanden.
Hr. Casaca, jeg erindrer om, at det er Formandskonferencen, der fastsætter dagsordenen, som godkendes af plenarforsamlingen, og at det er på det tidspunkt, og kun på det tidspunkt, Europa-Parlamentets medlemmer kan gøre indsigelse. Deres indlæg kommer beklageligvis lidt sent. Jeg anmoder Dem om en anden gang at gøre indsigelse på et tidligere tidspunkt.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted umiddelbart efter forhandlingen, kl. ca. 17.30.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag om dialog med Iran om menneskerettigheder:
B5-0548/2002 af Ford m.fl. for PSE-Gruppen om død ved stening;
B5-0551/2002 af Frahm m.fl. for GUE/NGL-Gruppen om dialog med Iran om menneskerettigheder;
B5-0552/2002 af Belder for EDD-Gruppen om dialog med Iran om menneskerettigheder;
B5-0554/2002 af Maij-Weggen og Gahler for PPE-DE-Gruppen om dialog med Iran om menneskerettigheder;
B5-0556/2002 af van den Bos for ELDR-Gruppen om Iran;
B5-0559/2002 af Boumediene-Thiery m.fl. for Verts/ALE-Gruppen om henrettelser ved stening i Iran.
Inden jeg giver ordet til forslagsstillerne, må jeg påpege, kære kolleger, at vi er væsentligt forsinket i forhold til dagsordenen. Hvis De ønsker, at medlemmerne får mulighed for ved stemmeafgivelse at tage stilling til Deres fremragende indlæg, må jeg anmode Dem om nøje at overholde taletiden.

Ford (PSE)
. (EN) Hr. formand, jeg taler på vegne af den socialistiske gruppe i denne forhandling om et beslutningsforslag, der er fremsat af fem grupper i fællesskab. Det er et klart udtryk for vores fælles foruroligelse over henrettelserne af kvinder og i sjældnere tilfælde mænd ved stening, der er en grusom og barbarisk skik, og vores foruroligelse over den skarpe stigning i anvendelsen af dødsstraf i Iran i løbet af de sidste to år.
75 mennesker mistede livet i 2000, 139 i 2001 og indtil videre 250 i år. Vi henviser til skrivelse af 23. oktober fra Irans EU-ambassadør, hvori han forsikrer, at der ikke her været tilfælde af stening i de seneste måneder, at de kompetente myndigheder har fået påbud om at standse denne fremgangsmåde, og at dette overholdes. Ikke desto mindre er vi fortsat bekymrede over, at mennesker stadig dømmes til døden ved stening, og at man mere generelt anvender dødsstraffen stadig oftere.
Europa-Parlamentet og EU protesterer generelt over anvendelsen af dødsstraf overalt i verden, det være sig i USA, Kina, Japan eller andre lande, og Iran er ingen undtagelse. Dog må vi erkende, at visse dele af det iranske samfund forsøger at komme videre. De fremskridtsvenlige kræfter, der ønsker et mindre grusomt islamisk samfund, får stadig flere tilhængere.
Denne beslutning truer ikke forhandlingerne mellem EU og Iran om fremtidige handels- og samarbejdsaftaler, selv om det er klart, at disse vil indeholde menneskerettighedsklausuler. Europa-Parlamentet, som skal godkende sådanne aftaler, vil være meget opmærksomt herpå.

Markov (GUE/NGL).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, en regering, under hvis herredømme der for det første siden januar 2002 er blevet henrettet over 250 mennesker, deraf alene 27 siden den 30. september 2002 - det var den dato, hvor forhandlingerne mellem EU og Iran fandt sted - som for det andet omfatter en kvinde som præsident Khatamis rådgiver, som har erklæret, at stening er en legitim måde at beskytte familien på, som man bør forsvare, og som for det tredje idømmer menneskerettighedsaktivister som Nasser Zarafshan lange fængselsstraffe, det fortjener betegnelsen "inhumant regime" og må fordømmes på det skarpeste.
Indholdsmæssigt er jeg naturligvis enig i, at det er nødvendigt med en dialog mellem EU og Iran. Men jeg har absolut ingen forståelse for, hvis der fra den 29. oktober skal indledes forhandlinger om en samarbejds- og handelsaftale mellem EU og Iran. Europa-Parlamentet har flere gange krævet, at samarbejdsaftaler eller økonomisk støtte skal udsættes eller indefryses, når der foreligger krænkelser af menneskerettighederne. Hvorfor måler vi så med så forskellige målestokke?
Rådet vedtog den 22. november, altså for to dage siden, at man ikke vil stille forslag om en menneskerettighedsresolution om Iran på det næste møde i FN-kommissionen for menneskerettigheder. Det finder jeg helt uacceptabelt. Det spørgsmål trænger sig virkelig på, om man ikke vil afsløre den iranske regering nu, fordi det ikke passer ind i Irak-politikken. Vi i Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre støtter det fælles forslag, selv om det naturligvis repræsenterer et skift i forhold til den egentlige beslutning, som vi ønskede, om menneskerettigheder hen mod en blandet beslutning om menneskerettigheder plus samarbejde mellem EU og Irak, men af de årsager, som jeg nævnte tidligere, mener vi, at punkt 4 og 5 er forkerte, og har derfor bedt om opdelt afstemning.
Det ville glæde mig meget, hvis det håb, som også afspejles i dette fælles forslag, kunne gå i opfyldelse, nemlig af menneskerettighedskrænkelserne i Iran må ophøre, at vi har grund til at være optimistiske. Men alene på grundlag af de foreliggende kendsgerninger har jeg ingen som helst tro på, at det kan ske. Derfor må vi i det mindste oplade vores røst i Parlamentet.
Belder (EDD).
Hr. formand, først en selvkritisk bemærkning. Det foreliggende beslutningsforslag frembyder, så vidt jeg kan bedømme, en redaktionel mangel. De fire iranske kvinder, som er dømt til døden ved stening, omtales ikke under angivelse af korrekt for- og efternavn. Jeg henviser til slutningen af afsnit 3. Eksempelvis er i alt fald to af de fire navne, der anføres, helt almindeligt forekommende fornavne. I sagens interesse og af hensyn til de fire dømte kvinder foreslår jeg derfor, at teksten ændres på dette punkt.
Hr. formand, vejen til dialog om menneskerettigheder med Den Islamiske Republik Iran er billedligt talt både stejl og vanskeligt farbar. Set med europæiske øjne bør vi vogte os for ikke selv at blokere den pågældende vej. Enhver udstrakt hånd fra iransk side skal således hilses velkommen. Særlig velkommen og særlig nyttig er den iranske udenrigsministers, Kharrazis, udstrakte hånd. Han tilkendegav således den 20. juli over for en ad hoc-delegation fra Europa-Parlamentet, som besøgte landet, at ville tage initiativ til, at der etableres direkte kontakt mellem repræsentanter for det iranske retsvæsen og jurister i EU. Det er mit håb, at Rådet og Kommissionen snarest muligt griber dette tilbud. Dermed kan det også sikres, at de i beslutningsforslaget med rette anfægtede iranske domme behandles på rette og beslutningstagende niveau. Sådanne kontakter vil også kunne bringes i anvendelse for at imødegå de afskyelige straffe i form af stening på grundlag af shariaen. På dette punkt bør Europas holdning stå klart for iranerne. Stening af mennesker, uanset hvor i verden handlingen udføres, kan og vil vi ikke tolerere.

Gahler (PPE-DE).
Hr. formand, som ordfører for Iran støtter jeg beslutningsforslaget, som er kommet i stand på tværs af grupperne. Dialogen med Iran er vigtig. Parlamentet understreger imidlertid især menneskerettighedsdialogen i denne forbindelse. Som parlamentsmedlemmer har vi ingen diplomatiske hensyn at tage, når det gælder om at kræve disse universelt gyldige principper efterlevet. Derfor siger vi tydeligt til ethvert land, som er berørt, at vi generelt afviser dødsstraf.
Hvad angår stigningen i eksekverede dødsdomme i Iran i forhold til de foregående år, vil jeg også gerne klart komme med min vurdering af det. De konservative kræfter i de formelle og uformelle strukturer udnytter offentligt eksekverede dødsstraffe eller korporlige straffe til at skræmme både befolkningen og de mere liberale kræfter i parlamentet og i andre samfundsinstitutioner. Det har intet med islam eller Koranen at gøre. Fordi det interne pres stiger, stiger repressionen tilsvarende.
Men derfor skal vi i vores kritik holde os til de bevislige fakta og efterprøve alle påstande, uanset hvilken kilde de måtte komme fra. Derfor er jeg modstander af at overlæsse beslutningen med påstande, som vi i sidste ende ikke kan bevise. Dermed ville vi undergrave vores egen troværdighed.
Der er afsagt domme om stening. Dokumentation for eksekveringen har vi for to tilfælde i første halvår 2001, men netop ikke for den 25. september 2002. Lad os derfor udnytte Irans vilje til uden forudgående betingelser at drøfte alle menneskerettighedsspørgsmål inklusive enkeltsager, som det gav udtryk for i samtalerne med EU-Iran Human Rights Exploratory Experts mission i begyndelsen af denne måned.
Jeg er imidlertid bange for, at Rådet har gjort en dårlig forretning til gengæld, idet det nu officielt har taget afstand fra at foreslå den årlige menneskerettighedsresolution om Iran i FN. Her er det ikke formandskabet, der skal kritiseres, men de sædvanlige mistænkte, som føler sig forstyrret i deres forretninger.
Vi siger, at viljen til dialog er god, lad os udnytte den rigeligt, og hvis vi konstaterer forbedringer, så bør vi også afstå fra et stille nye beslutningsforslag til sin tid. Der må ikke udbetales forskud på menneskerettighedernes bekostning. Set i lyset af denne situation bør vi klart minde de strukturer i Iran, som det drejer sig om, men efter min mening også Rådet og Kommissionen, om én ting. En færdig aftale kommer først i stand, når Parlamentet har tilsluttet sig den, og de aspekter, som vi lægger særlig vægt på, har jeg netop nævnt.

Van den Bos (ELDR).
Den aktuelle fornyelse i Iran betyder endnu ikke nogen forbedring af menneskerettighedssituationen. Man gør stadig brug af gruopvækkende straffe. Stening, som er en både uciviliseret og middelalderlig strafform, figurerer stadig i strafferetten. Offentlig hængning praktiseres fortsat, hænder hugges af som straf for mindre lovovertrædelser, og øjne stikkes ud uden forudgående bedøvelse. Ikke mindst kvinder er ofre for den umenneskelige retspleje. Hvis Iran virkelig er parat til at åbne sig mod Vesten, hvis Iran virkelig ønsker dialog med EU, må landet først og fremmest ophøre med at krænke menneskerettighederne. Shariaen udgør i dens ekstreme form en uovervindelig hindring for en normalisering af relationerne. Der kan ikke være tale om en handels- og samarbejdsaftale med Europa, så længe menneskerettighedssituationen ikke er bragt i orden. EU's forhandlere bør fra første færd gøre dette helt klart. Er kommissær Kinnock enig med mig heri?
Vi kan naturligvis ikke opgive en fordømmende resolution i FN, såfremt Iran fortsætter ad den skæbnesvangre vej og krænker universelle principper. Det drejer sig ikke om en vellykket dialog om menneskerettigheder med EU, som foreslået, men om effektiv afskaffelse af barbariske metoder. EU skal ikke isolere Iran. Det er af største betydning, at reformkræfterne støttes i kampen for et demokratisk og mere humant Iran. Den unge generation ønsker forandring og det giver håb. De iranske myndigheder ved beklageligvis ikke, hvorledes de skal forholde sig i så henseende. Der er imidlertid ikke noget alternativ til åbenhed og demokratisering. Fornyelsens lys kan kun skinne, såfremt en mørk fortids barbariske metoder bringes til ophør.

Maes (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, de holdninger, hr. van den Bos giver udtryk for, fremgår ikke klart af det fælles beslutningsforslag, hvorfor vi heller ikke har underskrevet dette. Så længe hr. Khatamis adviser on women affairs finder, at stening tjener til støtte for familien, må vi understrege, at vi finder dette afskyeligt, afskyeligt!
Siden vi den 13. december 2001 vedtog vores beslutning, er 250 mennesker blevet henrettet i Iran, og året før var det 75. Og så taler man om fremskridt! Det ser ikke ud til, at der sker forbedringer på menneskerettighedsområdet. Jeg finder derfor heller ikke, at det foreliggende beslutningsforslag er tilstrækkelig klart. Til trods for, at en europæisk delegation besøgte landet, foranlediget af menneskerettighedssituationen, blev der den 30. september foretaget fem offentlige henrettelser. Vi må derfor også beklage, at Det Europæiske Råd besluttede ikke at indgive nogen resolution om menneskerettighederne i Iran til behandling under næste møde i Menneskerettighedskommissionen i Genève. Vi ønsker klart og tydeligt at tilkendegive, at der inden næste møde bør indgives en sådan resolution. Vi ønsker også klart at gøre opmærksom på, at Europa-Parlamentet ikke kan acceptere, at der bliver tale om nogen samarbejdsaftale, såfremt der ikke sker reelle forbedringer, hvad angår menneskerettighedssituationen i Iran. Derfor har vi ikke kunnet støtte beslutningsforslaget.
Tannock (PPE-DE).
Hr. formand, Iran er et stort og betydningsfuldt land med en gammel tradition for kultur og lærdom, som går tilbage til den præislamiske zoroastiske periode. Der er også et land, den vestlige verden har haft et anspændt forhold til i en årrække. Ved at forkaste de vestlige forbrugssamfunds værdier, blev Iran mere radikalt og støttede islamiske grupper i Libanon såsom Hizbollah. Situationen kompliceres yderligere af, at konflikten med Vesten længe har været forbundet med interne uoverensstemmelser i selve Iran. De senere år er stadig flere iranere blevet klar over, at denne isolation skader Irans interesser og ikke fører nogen vegne. Resultatet har været et tøbrud i forbindelserne, som vi bør hilse velkommen i EU.
Vores forbindelser vil afhænge af, hvorvidt der sker grundlæggende fremskridt på områderne menneskerettigheder, ulovlig indvandring, masseødelæggelsesvåben, især landets atomvåbenprogram, narkotika, Mellemøsten, Afghanistan og kampen mod terrorisme.
Hvad angår narkotikahandel, bør iranerne, som selv kæmper med alvorlige narkotikaproblemer, roses for deres indsats og samarbejdsvilje. De har også modstået fristelsen til at destabilisere Afghanistan og har tilkendegivet, at de ikke vil forsøge at destabilisere Irak, hvis Saddam Hussein på et tidspunkt forlader scenen. Iran har brug for stabilitet i regionen, og det har de iranske ledere erkendt.
Hvad angår Mellemøsten, har Iran i lighed med Saudi-Arabien accepteret princippet om "land mod fred", hvis det er det, palæstinenserne ønsker. Hele denne udvikling er vigtig og meget kærkommen. Iran må forstå, at Europa tilbyder venskab, og at der er muligheder for at leve sammen, uden at Iran giver afkald på sin identitet eller sin modstand mod de værste vestlige værdier. Det vil være forkert af EU at lægge uforholdsmæssig stor vægt på spørgsmålet om dødsstraf, som ifølge folkeretten fortsat er lovlig, hvis den anvendes passende. Dødsstraffen anvendes i verdens største demokratier såsom USA, Japan og Indien, og millioner af borgere i mit land, Det Forenede Kongerige, går ind for dødsstraf.
Irans ledere bør dog ikke være i tvivl om den universelle forfærdelse, vi føler over for den barbariske og middelalderlige sharia-straf med stening til døde. Jeg anmoder indtrængende Irans ledere om at tage dette til efterretning og finde løsninger, der er Irans stolte historie værdig.

Paciotti (PSE).
Hr. formand, det er desværre en ubestridelig kendsgerning, at der i det sidste års tid har været en hidtil uset stigning i antallet af henrettelser i Iran. Stening af mænd og navnlig af kvinder er ikke alene en praksis, som stadig anvendes, men også en praksis, der anvendes hyppigt, hvilket vi kan se af de mange domme, der er blevet afsagt, og som endnu ikke er blevet eksekveret. I de næste par måneder er der som bekendt fire kvinder mere, der bliver stenet i henhold til en lovgivning, som er et udtryk for et kvindeundertrykkende og kønsdiskriminerende straffesystem.
Flere organisationer har gjort opmærksom på, at situationen i Iran er blevet værre, når det gælder respekten for de grundlæggende rettigheder. Dette understreges også i en resolution fra FN's Generalforsamling og i den seneste rapport fra den særlige repræsentant for Iran i FN's Menneskerettighedskommission.
I den igangværende dialog mellem EU og Iran har EU's delegation ganske vist konstateret, at den iranske regering er villig til at drøfte menneskerettighedsspørgsmålene - også de specifikke sager - men denne velvilje har endnu ikke givet sig udslag i nogen konkrete handlinger. Situationen lader tværtimod til at blive værre. Det er selvfølgelig rigtigt, at den iranske regerings signaler om imødekommenhed er et positivt tegn, men vi skal også huske, at det stigende antal henrettelser og de fortsatte steninger er et negativt signal for EU, som i henhold til sit eget charter om grundlæggende rettigheder og de internationale konventioner ikke kan acceptere dette. Derfor er det en absolut betingelse, at EU i alle den igangværende dialogs faser slår fast, at det er tvingende nødvendigt, at Iran overholder de grundlæggende rettigheder, navnlig kvindernes rettigheder, og at dødsstraf, stening og enhver anden umenneskelig og ydmygende behandling bliver afskaffet.

Malmström (ELDR).
Vi var mange, ikke bare her i Europa, men i hele verden, som satte vores lid til præsident Khatami. Det gjaldt naturligvis frem for alt det iranske folk. Vi håbede alle, at han kunne lede Iran ind på en mere demokratisk, åben og tolerant vej. Desværre er vi alle gang på gang på gang blevet skuffet. De seneste rapporter er skræmmende. Journalister, intellektuelle og systemkritikere forsvinder, tortureres, fængsles og stilles for domstolen for ubetydelige sager. Dødsstraffen anvendes hyppigt. I den henseende er Iran en af de værste syndere i verden.
De seneste rapporter om kvinder, som stenes ihjel i overensstemmelse med gamle sharia-love, er fuldstændig hårrejsende. At dette forekommer i 2002, er helt uacceptabelt. En hel verden vender sig i afsky mod Iran.
Forholdet mellem EU og Iran er karakteriseret af en vis forsigtighed, hvilket er godt. Hvis det skal blive meningsfyldt, skal problemet med menneskerettighederne imidlertid altid være øverst på dagsordenen. Jeg vil også minde om, at Parlamentet har vetoret, når det drejer sig om at godkende eventuelle aftaler, og den vil vi anvende, hvis situationen ikke forbedres.

Cauquil (GUE/NGL).
Hr. formand, vi tilslutter os de mange protester, der lyder mod de domfældelser, der rammer så mange iranske kvinder, mod den forsmædelige dødsstraf ved stening og mod præstestyret og den dobbelte undertrykkelse af kvinderne, der følger heraf.
Vi vil stemme for beslutningsforslaget, som er stillet i håb om hermed at øve et pres mod de iranske ledere og få dem til at bringe denne barbariske praksis til ophør. Men den barbariske behandling af kvinderne knytter sig ikke kun til præstestyret. Den er også almindeligt forekommende i styrer, som stormagterne betragter som deres allierede, og mod hvilke de kan øve et effektivt pres. Vi kunne nævne Saudi-Arabien og visse olieemirater i området.
Jeg vender mig også mod det barbari, der udøves i form af dødsstraf, og jeg vender mig mod enhver obskurantisme, også når den ikke skyldes religiøse anakronismer, men derimod lederne af verdens førende stormagt, som vover at se sig selv som civilisationens vogter.

Sandbæk (EDD).
Hr. formand, det er rigtigt, at præsident Khatami vakte håb om menneskerettigheder i Iran. Men de håb har han for længst selv kvalt. Nu viser han så i lyset af handelsaftalen med EU god vilje. Men vi har ikke brug for god vilje, vi har brug for resultater. Jeg er enig med alle de kolleger, som har talt om, at vi ikke kan indlede nogen handelsaftale med Iran. Det ville jo være fuldstændig skizofrent på den ene side at sige, at vi vil have en stærk kritisk resolution i FN, og på den anden side at indgå en handelsaftale med det samme land. Lad os nu se. Naturligvis skal vi begynde den kritiske dialog med Iran, og hvis den kritiske dialog bringer gode frugter, hvis vi ser, at der ikke længere er steninger, barbariske dødsstraffe og domme i Iran, ja så kan vi begynde at åbne for handelsaftalerne. Ikke et sekund før.

Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE).
Hr. formand, jeg håber, vi snart kan gennemføre forhandlinger om Iran i form af en dialog mellem parlamentariske udvalg, som kan føre frem til undertegnelsen og gennemførelsen af en associeringsaftale.
For at nå dette mål kræves en indsats fra begge sider. Fra vores side kræves vilje til at lære dette store lands historie at kende, dets nuværende situation samt de fysiske og samfundsøkonomiske faktorer, som skaber det, i såvel i som uden for Iran. Vi er nødt til at inspirere med vores eksempel og vise tillid til lederne, men også til den iranske befolkning, som er en befolkning med særlige evner, med værdighed og med talent, som ser frem til demokratiet og reformerne, hvilket fremgår af det håb, man stadig nærer til præsident Khatami, der virkelig kæmper for at gennemføre forandringer i den teokratiske stat.
Fra Irans side kræves det, at lederne er bevidste om, at Vesten, og her navnlig EU, kun vil åbne op for et samarbejde med den tredje verden, hvis den respekterer menneskerettighederne, som ikke er værdier, Europa vil påtvinge landet, men universelle værdier, og de omfatter også kvindernes rettigheder, som især krænkes i dag.
Kommunikation og dialog vil være en hjælp i denne retning. Lad os fortsætte og forstærke denne dialog og endnu en gang sende det signal i vores beslutningsforslag, at vi ikke viger fra vores principper og værdier, og at det også vil komme til udtryk, når den endelige samarbejdsaftale skal formuleres.
Som koordinator for Det Europæiske Folkeparti i Udvalget om Kvinders Rettigheder vil jeg sige, at dette er et spørgsmål, vi arbejder meget seriøst med, og vi planlægger et besøg, hvor vi kan lære vores kolleger fra parlamentet og repræsentanter fra civilsamfundet at kende og indlede et samarbejde. Og hvis vi nogensinde får en endelig aftale, vil vi arbejde for, at den kommer til at indeholde en klar og udtrykkelig bestemmelse om kvindernes rettigheder.

Kinnock, Neil
Hr. formand, Jeg vil gerne takke de ærede medlemmer for at have fremsat dette beslutningsforslag. Kommissionen er naturligvis stadig bekymret over menneskerettighedssituationen i Iran og især opretholdelsen af repressive foranstaltninger mod de demokratiske institutioner, det civile samfund og medierne.
Det er dybt foruroligende, at der fortsat foregår vilkårlige arrestationer, tortur, diskrimination af mindretal og åbenlys tilsidesættelse af retsstatsprincipperne. De kun alt for hyppige beviser på anvendelsen af grusomme, umenneskelige og nedværdigende straffe, herunder den forfærdelige stening af børn, kvinder og mænd, afspejler, at civiliserede normer endnu på ingen måde er en selvfølge.
Mest effektivt er det at give udtryk for denne foruroligelse i forbindelse med de store halvårlige dialogmøder, bilaterale møder på ministerplan og tilsvarende tilbagevendende aktiviteter. Derudover har trojkaen, hvilket flere medlemmer har nævnt, for nylig undersøgt mulighederne for en mere direkte og specifik dialog.
Den 21. oktober godkendte AGEX strategien for en dialog om menneskerettighederne med Iran på grundlag af henstillingerne fra det forberedende trojkabesøg i Teheran den 30. september og 1. oktober sidste år. Under disse indledende forhandlinger gav den iranske regering udtryk for politisk vilje til at indgå i en dialog om menneskerettighederne, og det i vid udstrækning på EU's præmisser. Der var ingen krav om restriktioner i forhold til listen over de menneskerettighedsspørgsmål, der skulle drøftes, og dialogen vil blive evalueret regelmæssigt ved hjælp af specifikke og realistiske benchmarks såsom rapporter fra de besøg, De Forenede Nationers temaspecifikke rapportører aflægger.
Dialogen skal indledningsvis finde sted som en forberedende rundbordsdrøftelse i Teheran i december i år. Formen vil blive evalueret umiddelbart efter den første session og kan om nødvendigt ændres i foråret 2003.
Indledningen af forhandlingerne med Iran om en handels- og samarbejdsaftale, som er uløseligt forbundet med instrumenter til politisk dialog og terrorbekæmpelse, giver EU en betydelig fordel, eftersom udviklingen i forhandlingerne vil blive sat i direkte relation til, at der sker en tilsvarende udvikling på bl.a. menneskerettighedsområdet. Denne forbindelse er kernen i den politiske pakke, der blev fastlagt på Det Europæiske Råd i juni og vedtaget den 12. juli.
Etableringen af en struktureret dialog mellem Iran og EU kan selvsagt ikke fjerne de mange dybe og alvorlige bekymringer. På nuværende stade må det dog anses for det mest effektive middel til at fremme vores forsøg på at opnå konkrete forbedringer af den forfærdelige menneskerettighedssituation i Iran.
Jeg understreger, at når alt kommer til alt, er vores foruroligelse begrundet i hensynet til menneskers grundlæggende rettigheder og velfærd uanset deres tro og uanset deres skikke. Det er det grundlæggende værdisæt, der leder os og er bevæggrunden for EU. Vores handlinger vil fortsat tage udgangspunkt i disse grundlæggende værdier.

Gahler (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, et enkelt supplerende spørgsmål. Ville Kommissionen være villig til at inddrage Europa-Parlamentet i det nævnte arrangement i Teheran i december, denne rundbordssamtale?

Kinnock, Neil
Hr. formand, jeg kan utvivlsomt rette en forespørgsel til de af mine kolleger, som dette spørgsmål hører direkte under. Jeg er sikker på, at Kommissionen, uanset om Parlamentet er inddraget eller ej, vil værdsætte enhver opbakning af den konsekvente og vedholdende indsats, den har ydet for at nå de mål, som vi ved, Parlamentet tilslutter sig fuldt ud.

Formanden.
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30, i hvert fald såfremt de kolleger, der udtaler sig om sidste punkt på dagsordenen, tilstræber at formulere sig kort og klart.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag om situationen i Nepal:
B5-0545/2002 af Collins for UEN-Gruppen om situationen i Nepal;
B5-0547/2002 af Carrilho m.fl. for PSE-Gruppen om situationen i Nepal;
B5-0550/2002 af Vinci for GUE/NGL-Gruppen om situationen i Nepal;
B5-0555/2002 af Thomas Mann for PPE-DE-Gruppen om situationen i Nepal;
B5-0558/2002 af van den Bos for ELDR-Gruppen om den politiske situation i Nepal;
B5-0560/2002 af Messner m.fl. for Verts/ALE-Gruppen om Nepal.

Fruteau (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, indledningsvis vil jeg gerne give udtryk for vores solidaritet med det nepalesiske folk, som i disse år oplever en af de vanskeligste perioder i landets historie. Det unge demokrati vakler, retsstaten viger i stigende grad for vilkårlighed og vold. Inden for et tidsrum på mindre end et år er mere end 3.000 mennesker blevet dræbt under de voldsomme sammenstød mellem hæren og den maoistiske guerilla, der har som sit erklærede mål at vælte monarkiet, øjensynligt imod befolkningens vilje.
Det er i virkeligheden en regulær borgerkrig, befolkningen har oplevet i de seneste mere end seks år, og den har stort set været upåagtet af det internationale samfund. Situationen er markant forværret efter de begivenheder, der er indtruffet i begyndelsen af denne måned. Kong Gyanendra har ved at forvise premierministeren og midlertidigt tillægge sig den udøvende magt, hvilket ikke er set siden det absolutte monarki i 1990, skabt en alvorlig politisk krise. Om end han efterfølgende har udnævnt en premierminister, må det konstateres, at denne på ingen måde er repræsentativ, og at kongen meget vel kunne føle sig fristet til at udnytte kampen mod den maoistiske guerilla til at ophæve retsstaten og sætte en stopper for det parlamentariske demokrati, som har eksisteret i 12 år.
Disse begivenheder virker destabiliserende i Nepal og er derved med til at skærpe den uro og ustabilitet, der kendetegner hele området. EU kan ikke længere lade det blive ved fromme ønsker i en sådan situation. Vi må indtrængende opfordre den nye premierminister til betingelsesløst at genoptage dialogen med de maoistiske oprørere. Det var i øvrigt ønskeligt, om Rådet hurtigt udnævnte en særlig repræsentant for Nepal, som eventuelt kunne optræde som mægler mellem de stridende parter.
Sidst, men ikke mindst, må vi, i betragtning af at denne konflikt i høj grad er begrundet i økonomiske og sociale vanskeligheder, bevilge en betydelig økonomisk bistand for fremover på effektiv vis at kunne støtte det lille kongedømmes tilbagevenden til fred og demokrati.

Mann, Thomas (PPE-DE).
Hr. formand, den eskalerende vold i Nepal er en uacceptabel trussel mod stabiliteten i hele Himalaya-regionen. De maoistiske guerillaer fortsætter deres ødelæggende hærgen. I mange dele af Nepal findes der ikke længere skoler og sygehuse, infrastrukturen er ødelagt i mange år frem. Hver uge hører vi om nye mord på politifolk og civilbefolkningen. Det seneste triste højdepunkt er sprængningen af den berømte statue af kong Mahendra midt i Patan, et område, som jeg kender særlig godt. En forbipasserende blev dræbt, ni andre blev såret.
Guerillaerne ønsker, i modsætning til befolkningsflertallets entydige vilje, en ende på det konstitutionelle monarki. Siden 1996 er over 5.000 mennesker blevet ofre for voldelighederne. Så sent som i maj konfererede vi i Europa-Parlamentet i Bruxelles med ministerpræsident Deuba. Nu er han blevet afsat af kongen, for i modstrid med sin erklærede hensigt gik han ind for at udsætte det planlagte valg i november et år. Hans efterfølger Bahadur Chand, som er udpeget af kongen, og som allerede har været ministerpræsident to gange, er chef for overgangsregeringen. Han har erklæret at ville sikre fred og stabilitet i landet og indlede forhandlinger med oprørerne.
PPE-DE-Gruppens holdning er klar. Nepal har brug for en retsstat, for pluralisme og en fortsættelse af det parlamentariske demokrati. Kampen mod korruption og nepotisme skal fortsættes med uformindsket styrke, og det udskudte valg skal ledsages af effektive sikkerhedsforanstaltninger, så det kan finde sted så hurtigt som muligt.
På tværs af partierne opfordrer vi EU til at tilbyde sig som mægler. Rådet skal udpege en særlig kommitteret for Nepal. Jeg håber, Kommissionen deler denne holdning. Som næstformand for SAARC-delegationen gennem mange år og på grund af mine regelmæssige kontakter med og i Nepal ved jeg, at europæerne nyder stor anseelse. Vi har de bedste forudsætninger for at være ærlige mæglere for at yde vigtige bidrag til en fred, som den nepalesiske befolkning længe har fortjent.

Maes (Verts/ALE).
Hr. formand, med kong Birendra døde tilsyneladende også det unge demokrati i Nepal. Den nuværende konge har samlet al magt på egne hænder. Undtagelsestilstanden er blevet erstattet af permanent enevælde, og der er intet håb om fremskridt. Oprørsbevægelsen vokser, fordi håbløsheden til stadighed vokser i landdistrikterne, og unge mænd slutter sig til oprørerne. De gør oprør mod et korrupt styre, som sidder på 95% af landets ressourcer. Og så er der dem, heriblandt nogle af EU's medlemsstater, bl.a. mit eget land, Belgien, som leverer våben til et sådant land!
Europa-Parlamentet har i tidligere beslutninger med rette påpeget, at Europa bør yde en indsats for at støtte demokratiet, men også bidrage til, at der findes en politisk løsning og indledes forhandlinger. Europa skal ikke - i strid med den europæiske adfærdskodeks - levere våben, som er endnu mere effektive og kan muliggøre en endnu mere effektiv undertrykkelse. 5.000 mennesker er dræbt i Nepal i løbet af de seneste seks år. I går omkom endnu 25 mennesker under massakrerne. Det afgørende for mig er ikke, om ofrene tilhører den ene eller den anden af stridens parter, det afgørende er for mig, at vi søger at bidrage til en fredelig løsning, at vi kun kan skabe håb i landet ved at sikre udvikling af landet og dermed nye muligheder for befolkningen. Jeg håber derfor også, De støtter vores ændringsforslag, som har dette sigte. Det kan ikke passe, at vi kun kender ét svar: skyd dem bare, dræb dem bare. Vi finder dette uacceptabelt og anmoder om Deres støtte, ellers vil vi - i alt fald vil jeg personligt - ikke kunne støtte dette beslutningsforslag.

Staes (Verts/ALE).
Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, alle ved, at menneskerettighederne krænkes i Nepal. Det foreliggende beslutningsforslag fordømmer med rette alle voldshandlinger. Både dem, der begås af sikkerhedsstyrkerne, og dem, der begås af de maoistiske oprørere. Der opfordres med rette til mægling, til politiske løsninger. Beslutningsforslaget indeholder ligeledes helt korrekt en opfordring til at rette blikket mod konfliktens årsager: den store fattigdom, de sociale uligheder og marginaliserede befolkningsgrupper. Europa-Kommissionen bevilgede i august 615.000 euro til initiativer, som tager sigte på at finde en fredelig løsning på konflikten. Set i dette perspektiv er det, kære kolleger, ikke hensigtsmæssigt at levere mordvåben til Nepal. Det er oven i købet et klart brud på EU's adfærdskodeks for våbeneksport. De flamske medlemmer af Gruppen De Grønne ønsker klart og tydeligt at påpege, at betingelserne for en sådan eksport ikke er opfyldt, og vores politiske gruppe vil i det belgiske parlament fortsat over for den belgiske udenrigsminister påpege muligheden for at udsætte den pågældende, planlagte leverance. Kære kolleger, det foreliggende beslutningsforslag sender i så henseende et klart signal til hr. Michel, hvad angår denne ulykkelige og meningsløse sag. Nepaleserne har ikke brug for våben, hr. Michel, men for plovskær.
Kinnock, Neil
Hr. formand, Kommissionen beklager i lighed med de ærede medlemmer det stigende antal ofre som følge af sammenstød mellem maoister og regeringsstyrker i Nepal. Den er især foruroliget over de krænkelser af menneskerettighederne, som oprørerne såvel som de oprørsbekæmpende styrker gør sig skyldige i, i og omkring landet.
Det er ifølge flere observatører ikke muligt at nå frem til en varig militær løsning på krisen og ekstremt vigtigt hurtigst muligt at afslutte en periode med manglende politisk stabilitet forårsaget af egnsbestemt rivalisering blandt de forskellige ledere af de forskellige politiske partier. Kommissionen håber, at kongens udnævnelse af den nye premierminister, hr. Chand, til leder af et midlertidigt forretningsministerium vil skabe det nødvendige incitament til genopbygning af den nationale konsensus, herunder forbedring af styreformen, tilladelse til frie og retfærdige valg snarest muligt og genoptagelse af dialogen med de maoistiske oprørere.
De igangværende forhandlinger med flere politiske partier forventes at bidrage til den endelige dannelse af den nye regering. Af den forventer vi håndgribelige initiativer med henblik på istandsættelse af en flerpartsdialog og gennemførelse af hasteforanstaltninger til bekæmpelse af de underliggende sociale og økonomiske årsager til konflikten, som hr. Staes og andre medlemmer med rette har henvist til.
Kommissionen er i forbindelse med sine samarbejdsaktiviteter rede til at yde støtte til langsigtede udviklingsinitiativer, især til fattigdomsbekæmpelse i særligt udsatte områder i den mellemste og vestlige del af Nepal, og yde støtte til lokale institutioner, der søger at styrke retsstatsprincipperne og beskytte menneskerettighederne.
Kommissionen opfordrer myndighederne til at skabe betingelserne for afholdelse af fredelige og demokratiske valg og til snarest at offentliggøre nye datoer for lokalvalg og parlamentsvalg. Samtidig bekræfter Kommissionen, at bevillingerne til den planlagte rejse for EU's valgobservatører vil forblive forpligtede indtil december 2003. På nuværende tidspunkt er det de eneste realistiske og konkrete tilsagn, vi kan give i forsøget på at løse en fortvivlende og langvarig blodig konflikt.

Formanden.
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Vi går straks over til afstemning.

Beslutningsforslag (B5-0531/2002) af Jackson for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Den Europæiske Unions strategi for New Delhi-konferencen om klimaændringer (COP8)

(Parlamentet vedtog forslaget til beslutning)

Formanden.
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(Mødet hævet kl. 17.40)

