Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Hory
Fru formand, jeg har en indsigelse til protokollen fra mødet i går, og i den anledning vil jeg, hvis De tillader mig det, henvise til vor forretningsorden.
I forbindelse med de venlige tilkendegivelser over for hr. Hänsch i går lyttede jeg opmærksomt til fru Greens erklæring på Den Socialistiske Gruppes vegne. Fru Green sagde bl.a. til os, at hun havde bemærket nogle radikale egenskaber hos hr. Hänsch, hvilket jeg personligt ikke kan andet end glæde mig meget over, men hun sagde også noget andet, der vakte min opmærksomhed. Hun nævnte nogle overvejelser i gruppen aftenen i forvejen med hensyn til hr. Hänsch' efterfølgers personlighed og stil.
Og det forbavsede mig meget. Jeg vil gerne henlede opmærksomheden på, at artikel 14 i vor forretningsorden fastslår, at det er Parlamentet, der vælger formanden, og at indsættelsen af vor fremtidige formand ikke er resultatet af en udnævnelse eller udpegelse.

Formanden
Det tager vi til efterretning, hr. Hory.

Swoboda
Fru formand, mine damer og herrer! Jeg må gøre de ærede kolleger opmærksom på, at enhver politisk gruppe er i sin gode ret til at indbyde en formandskandidat og naturligvis også at tale med vedkommende om hans idéer om hans fremtidige arbejde. Måske kan det også lykkes ham at få et møde med hr. Gil Robles. De Europæiske Socialdemokraters Gruppe vil i al fald ikke give afkald på at tale med mulige kandidater.

Barton
Fru formand, jeg lagde særligt mærke til den del af forhandlingerne. Fru Green henviste til »en mulig efterfølger«, ikke til formandskandidaten.

Kerr
Fru formand, jeg henviser til side 16 i protokollen, for så vidt angår afstemningen om min betænkning i går.
For det første vil jeg gerne korrigere protokollen. Det hedder deri, at afstemningsresultatet var 11 for og 184 imod. Det er en lettere underdrivelse: det var 111 for og 184 imod. Jeg ved, at vi tabte afstemningen, men det var ikke så slemt.
For det andet vil jeg gerne bede Dem, fru formand, og den fremtidige formand og det fremtidige Præsidium om at se nærmere på den situation, hvor en afstemning afbrydes som følge af et teknisk problem, nemlig at ikke alle sprogudgaver foreligger. Dette er et alvorligt problem, som kunne få arbejdet i Parlamentet til at gå i stå, og Præsidiet og måske også Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet bør undersøge dette.
For det tredje vil jeg gerne anmode om, at Parlamentets tjenestegrene og Kommissionens tjenestegrene hurtigst muligt påtager sig at oversætte det oprindelige direktiv til svensk og finsk, som var indholdet af klagen, således at vi snarest muligt kan behandle denne betænkning i Parlamentet og dette vigtige spørgsmål om arbejdsretlige bestemmelser.
Endelig vil jeg gerne sige til fru Lindholm, som jeg sagde til hende efterfølgende, at jeg selvfølgelig respekter princippet om, at dokumenterne skal foreligge på alle sprog. Jeg har fundet ud af, at hun ikke blot taler perfekt engelsk, men at hun rent faktisk underviser i engelsk. Hun har læst betænkningen og støtter den selv fuldt ud og tog det kun op af principielle hensyn. Jeg må sige, at det var uheldigt, at hun valgte at gøre det i forbindelse med min betænkning.

Formanden
Vi tager alle disse erklæringer til efterretning.

Martens
Fru formand, jeg vil gerne sige, at protokollen kun nævner - jeg siger dette henvendt til hr. Hory - at fru Green, formand for PSE-Gruppen, og de andre gruppeformænd fører ordet for at hylde den afgående formand og takke for det arbejde, som han har gjort. Hr. Horys bemærkning vedrørte overhovedet ikke indholdet af protokollen fra i går.

Formanden
Det er sund fornuft. Det vedrørte ikke protokollen, men vi har vænnet os til i tre-fire minutter at lytte til de forskellige medlemmers bemærkninger.

Wijsenbeek
Fru formand, med Deres medvirken vil jeg i særdeleshed gerne sige goddag og velkommen til fru Baldi og hendes stedfortræder.
(Munterhed og uro)

Lindholm
Fru formand, jeg skal ikke forlænge denne passiar, men jeg ønskede på ingen måde at sabotere afstemningen. Det er rigtigt, at jeg taler rimeligt engelsk, og det er rigtigt, at jeg underviser i engelsk, men jeg er ikke jurist. Det engelsk, som vi anvender i skolen, er anderledes end det, der anvendes i lovtekster - det var det, det drejede sig om.

Linser
Fru formand, jeg vil gerne komme med en tilføjelse til afstemningen i går. Som det fremgår af protokollen, deltog jeg i går i afstemningen om Collins-betænkningen. Jeg ser af protokollen, at lige netop i forbindelse med afstemningen ved navneopråb om det for os yderst vigtige ændringsforslag nr. 42 figurerer mit navn ikke. Jeg ved selvfølgelig, at dette ikke har nogen indflydelse på resultatet af afstemningen, men jeg vil gerne have ført til protokols, at jeg ønskede at stemme for dette ændringsforslag, men muligvis som følge af gårsdagens turbulente afstemning - formanden betegnede selv afstemningen som periodevis kaotisk - aktiverede afstemningsmekanismen for sent, eller måske forelå der et teknisk problem. Det samme gælder for mine kolleger Hager, Raschhofer og Lukas.

Valdivielso de Cué
Fru formand, på side 26 i protokollen fra i går vedrørende eftermiddagens afstemning står der »Valdivielso de Cué... stillede ligeledes spørgsmålstegn ved gyldigheden af en afstemning, når en række versioner af betænkningen ikke forelå«. Jeg hentydede til Kerr-betænkningen, for jeg forstod, at der ville blive afholdt en ny afstemning. Mit spørgsmål var simpelthen, om det, man stemte om i går, var gyldigt eller ej, og såfremt det ikke var gyldigt, hvilken artikel i forretningsordenen vi så skulle henholde os til for at erklære det ugyldigt, man allerede havde debatteret og stemt om.
(Protokollen godkendtes)

Dagsordenen
Arias Cañete
Fru formand, i betragtning af den omfattende dagsorden og at fru Bonino ikke er her, vil jeg under henvisning til artikel 99 i forretningsordenen foreslå, at der stemmes om de tre betænkninger (af Kofoed, Izquierdo Rojo og Souchet) uden forhandling, og at Kommissionen afgiver en redegørelse i løbet af januar - torsdag formiddag - om disse spørgsmål.

Medina Ortega
Fru formand, Den Socialistiske Gruppe er enig i forslaget fra formanden for Fiskeriudvalget.

Adam
Fru formand, til forretningsordenen. Jeg har absolut intet at indvende mod forslaget fra formanden for Fiskeriudvalget. Men jeg vil påpege, at jeg sammen med andre kolleger siden midt på eftermiddagen i går har ventet på et dyrebart ét minuts taletid i forbindelse med disse meget vigtige spørgsmål. Hvis Parlamentet ikke kan disponere sine egne anliggender, hvordan i alverden kan det så forvente, at det på nogen effektiv måde bliver hørt udenfor?

Formanden
Hvis der er nogen, der ønsker at udtale sig imod dette forslag, vil denne få ordet.

Tamino
Fru formand, på Gruppen De Grønnes vegne erklærer jeg mig uenig i denne indstilling, fordi jeg finder, at disse dokumenter er blandt de vigtigste for den fremtidige planlægning af fiskeriet i Europa, og at det på denne måde vil blive umuligt at give udtryk for de forskellige holdninger, som er fremkommet i udvalget, og som er fremsat her i salen.
Af disse grunde kræver jeg, at forhandlingen og afstemningen udsættes til januar, eller at der på grundlag af artikel 131 i det mindste gives mulighed for at afholde en ny debat i januar for også gennem en beslutning af afklare de forskellige aspekter, som ikke måtte blive behandlet under den forhandling, der er aflyst i dag.

Formanden
En taler har udtalt sig for forslaget og en anden imod. Jeg vil således henlede opmærksomheden på dette forslag fra formanden for Fiskeriudvalget, hr. Arias Cañete, og jeg vil foreslå Parlamentet at stemme.
Vi er allesammen kede af ikke at have nået denne yderst vigtige forhandling i går, eftersom den vedrører hele fiskeripolitikken indtil år 2002. Jeg sætter derfor hr. Arias Cañetes forslag under afstemning. Vi stemmer om hans betænkninger uden forhandling af den simple årsag, at vi ikke har tilstrækkelig tid til rådighed til at nå denne forhandling om fiskeri.
Så vi stemmer i dag om disse betænkninger, og vi vil se til, at der bliver opført en redegørelse fra Kommissionen efterfulgt af en forhandling på vor dagsorden for januar-mødeperioden, hvilket vil gøre det muligt at fremsætte et forslag til beslutning.
Vi stemmer om dette forslag.
(Forslaget vedtoges)

Gallagher
Fru formand, til forretningsordenen. Jeg føler, at jeg er nødt til her i formiddag at indtage et standpunkt på de mindre partiers vegne. Jeg er hele formiddagen blevet overset i Parlamentet. Er det, fordi jeg kommer fra et mindre gruppe? Er det, fordi jeg gerne vil repræsentere interesserne blandt fiskerne, som er blevet prioriteret meget lavt af Parlamentet? Derfor forlader jeg mødesalen i protest og til støtte for de fiskere, jeg repræsenterer!

Formanden
Hr. Gallagher er gået, men jeg vil alligevel komme med en kommentar til ham, idet jeg håber, at et medlem af hans gruppe vil videregive den til ham.
Som kollega til ham i Fiskeriudvalget må jeg erkende, at hr. Gallagher er et meget aktivt medlem, og at han er yderst god til at forsvare sine fiskere. Det må man bemærke sig. Nu har jeg som formand måttet anvende vor forretningsorden, der siger, at når der er en taler for forslaget og en imod, så kan afstemningen finde sted. Der har ikke over for hr. Gallagher været tale om et ønske om at ville forhindre ham i at komme til orde.

Medina Ortega
Fru formand, vi skal være opmærksom på denne episode med hr. Gallagher. Jeg anbefaler alle de medlemmer, som skal med flyveren tidligt fredag formiddag, at påstå, at de går i protest på grund af en eller anden beslutning i Parlamentet.

Baldi
Fru formand, jeg vil hilse på hr. Wijsenbeek og hele forsamlingen for at gøre opmærksom på, at jeg faktisk er til stede!

Medina Ortega
Fru formand, på vegne af Den Socialistiske Gruppe vil jeg gerne henvise til episoden i går, som der ikke kom nogen løsning på, og som var en af grundene til forsinkelsen af gårsdagens arbejde. Det drejer sig om overtrædelsen af artikel 117 om stemmeret, i overensstemmelse med hvilken medlemmerne stemmer enkeltvis og personligt. Den omstændighed at der blev afgivet en stemme med fru Baldis stemmekort, uden at hun var til stede, giver anledning til anvendelse af artikel 110, stk. 1. Parlamentet skal tage stilling på det af formanden fastlagte tidspunkt. Jeg vil gerne vide, hvilke forholdsregler formanden har taget i denne henseende. I går var der ingen løsning på spørgsmålet.

Formanden
Hvad dette punkt angår, tror jeg, og jeg er endda sikker på det, at mødeformanden i en erklæring har foreslået, at dette spørgsmål sendes til behandling i Parlamentets Præsidium. Sådan er det anført i protokollen.

Ford
Fru formand, i denne forbindelse vil jeg gerne anmode om, at spørgsmålet henvises til Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet. Jeg har artikel 162 liggende foran mig - Anvendelse af forretningsordenen. Ingen steder i de otte stk. nævnes Præsidiet. Det hedder kun, at spørgsmål vedrørende anvendelsen af forretningsordenen behandles af Udvalget for Forretningsordenen.
Jeg vil gerne anmode om, at dette spørgsmål henvises til Udvalget for Forretningsordenen.

Formanden
Hr. Ford, det tilkommer ikke mig i dag under mit formandskab at ændre en beslutning, der er taget af Parlamentet. Præsidiet vil således tage spørgsmålet under behandling, og jeg tror ikke, at det i sin visdom vil gå imod vor forretningsorden, og jeg tror, at det vil se nærmere på det, tror De ikke også?

Afstemning
Monti
Fru formand, kommissæren, fru Bonino, ville allerede i går her i salen have sagt det, jeg nu bekræfter på hendes vegne. I betragtning af, hvor langt det forslag, som særlig skal gennemgås på rådsmødet om fiskerianliggender den 20. december, er kommet, foretrækker Kommissionen for øjeblikket ikke at udtale sig om denne forespørgsel.
Jeg kan bekræfte, at kommissær Bonino med stor glæde vil deltage i en debat om emnet i januar, og hun har ligeledes anmodet mig om meget klart at sige, at hun håber, at debatten ikke vil komme til at foregå om natten.

Formanden
Hr. kommissær, De kan forsikre fru Bonino om, at mødeformanden indestår for, at denne forhandling og kommissæren vil blive behandlet bedst muligt i januar.

Izquierdo Rojo
Fru formand, som ordfører vil jeg gerne sige, at jeg har lyttet til Kommissionens meddelelse, og jeg mener, at vi i grunden er enige. Grunden til at vi har stemt nej og forkastet dette forslag er, at vi er imod den forhastede arbejdsmetode, som Rådet pålagde os. Jeg tror, at Kommissionens meddelelse stemmer overens med vores opfattelse, og vi vil derfor stille og roligt kunne diskutere dette eller andre forslag i januar måned.

Imaz San Miguel
Det mundtlige ændringsforslag, som jeg stiller, skulle være en forklaring til begrebet »geografisk position« i artikel 3, stk. 2. Teksten vil lyde således: «Af hensyn til oplysningernes fortrolighed defineres den »geografiske position« som det område eller underområde, som fiskefartøjet befinder sig i. Skibets edb-system er med henblik herpå udstyret med et program, der omdanner de geografiske oplysninger til områdeeller underområdeoplysninger, og denne oplysning videresendes«.

Formanden
Hr. Imaz San Miguèl, jeg vil bede Dem og hver enkelt kollega om en lille smule tålmodighed, for dette stemmer overhovedet ikke overens med mit materiale. Vi vil forsøge at gøre vort bedste.

Baldarelli
Fru formand, jeg forstår forslaget og hr. Imaz' bestræbelser for at forbedre forslaget til lovgivningsmæssig beslutning, men i dette øjeblik kan det ikke lade sig gøre. På Den Socialistiske Gruppes vegne er jeg følgelig mod det mundtlige ændringsforslag.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Pasty
Fru formand, jeg vil gerne henlede opmærksomheden på, at hr. Malerba, der skulle have forelagt en betænkning her til formiddag, i sidst uge var ude for en ulykke, der heldigvis ikke var alvorlig, men som har gjort, at han er blevet hospitalsindlagt. Han har oplyst administrationen herom. Jeg så gerne, at vi sendte ham vore ønsker om snarlig bedring.

Formanden
Jeg takker Dem, hr. Pasty. Vi tilslutter os meget gerne disse ønsker om snarlig bedring.

Adam
Kommissionens forslag om en nedskæring på 40 % af fiskeriindsatsen i forbindelse med sårbare bestande har opnået det bemærkelsesværdige resultat, at det har mødt fuldstændig modstand i fiskerisektoren og hos de nationale regeringer, og dertil kommer nu oppositionsgrupperne i Fiskeriudvalget.
Det, der er yderst foruroligende, er, at Kommissionen har handlet uden at sikre nogen forståelse fra fællesskabsfiskernes side. Alligevel ved vi alle, at uden fiskernes støtte er det ganske enkelt ikke muligt at komme spændingerne i sektoren til livs. Kommissionens forslag har også givet ammunition til euroskeptikerne, som ikke ved noget bedre end at rakke ned på Bruxelles.
Jeg ved, at Kommissionen har udfoldet bestræbelser på en række seminarer, som medlemmer af EuropaParlamentet har kunnet deltage i. Men hvad sker der? En mængde rapporter udarbejdes. Kommissionen taler, men lytter den? Der er alt for mange generelle meningsudvekslinger og ikke en tilstrækkelig undersøgelse af spørgsmålene et for et. Det er den eneste måde, hvorpå der kan gøres fremskridt.
Vi får jævnligt at vide, at 40 % af alle de fisk, der fanges, kastes tilbage i havet - døde! Jeg vil stille Kommissionen to simple spørgsmål. Stiger eller falder dette antal? Hvilke »sårbare bestande« er hårdest ramt af genudsætninger?
Vejen fremad fra denne forhandling skal være baseret på en række klare punkter:
enighed om definitioner; Hvad mener vi med kapacitet? Hvad mener vi med sårbare bestande?-accept af, at fiskeriindsatsen ikke kan adskilles fra tekniske foranstaltninger-løsning på striden om omgåelse af kvoter-en massiv nedskæring af mængden af genudsætninger-en mere simpel kontrolmetode-en stærkere ordning med hensyn til høring af fiskerne om årlige kvoter.Drøftelsen af denne betænkning i udvalget var ikke let, og det er ikke resulteret i en enstemmig konklusion. Men jeg vil stærkt fremføre, at betænkningen faktisk kommer ind på de punkter, jeg har opstillet.
Jeg har en slutbemærkning. Unilever, en væsentlig fiskeforarbejdningsvirksomhed, søger sammen med Verdensnaturfonden at oprette et maritimt råd, som vil søge at diktere markedet, hvilke fisk der kan fanges og hvor. Jeg finder det uacceptabelt, at et så følsomt spørgsmål håndteres på denne måde. Kommissionen skal derfor reagere på denne forhandling ved at sikre, at der inden Bergen-konferencen, som efter planen skal finde sted i marts 1997 med deltagelse af fiskeri- og miljøministre, forelægges nye forslag, som afspejler de bekymringer, der er givet udtryk for under denne forhandling.

Fraga Estévez
På vegne af PPE-Gruppen vil jeg gerne understrege det store arbejde, hr. Kofoed har gjort, et arbejde der ikke har været uden vanskeligheder, eftersom det er et meget kontroversielt emne, hvilket ses af de debatter, vi deltager i, ikke kun i Europa-Parlamentet, men også i Ministerrådet og naturligvis i selve sektoren.
Derfor udmærker det kompromis, man er nået til i Fiskeriudvalget, sig ved at understrege de grundlæggende principper, som den fjerde generation af flerårige udviklingsprogrammer for Fællesskabets fiskerflåder bør baseres på.
Vores gruppe har aldrig lagt skjul på sin store bekymring over den forringelse, nogle fiskebestande er genstand for inden for visse fiskerier i Fællesskabet, hvilket har gjort det nødvendigt at føre en seriøs og fast politik, der tilsigter en omstrukturering af fiskerflåden, der skal fremme den biologiske genoprettelse af fiskearterne. I denne forbindelse går vi ind for en nedskæring af fiskerikapaciteten, en nedskæring der er berettiget ikke kun af biologiske grunde, men også som et element til forbedring af aktiviteternes gennemførlighed, af den erhvervsmæssige rentabilitet og endelig af sektorens konkurrenceevne.
Vi støtter også de alternative foranstaltninger, der er foreslået af Kommissionen, på grund af deres fleksibilitet, forudsat at disse foranstaltninger hovedsageligt er rettet mod de fiskeriflåder, der har opfyldt nedskæringsmålene i de tidligere flerårige udviklingsprogrammer.
Det bør være helt klart, at vi i fremtiden ikke kan fortsætte den nuværende politik; denne politik har givet sig udslag i en storstilet og udtalt overtrædelse fra talrige medlemsstaters side. Den sidste opgørelse fra Kommissionen er nedslående: Ud af i alt tretten medlemsstater opfylder kun fire de fastsatte mål, der er sat for justeringen af deres flåder. I de stater, som overholder reglerne, skaber dette en følelse af, at deres indsats og ofre for at nå de fælles mål er nytteløse. Og som vi alle ved, viser disse spændinger sig i de igangværende debatter i Rådet.
Det er også vigtigt at påpege, at en politik, der sigter mod en nedskæring af kapaciteten, helt sikkert - det kan ikke nægtes - vil have negative følger for beskæftigelsen. Det er bagsiden af medaljen, som vi må tackle seriøst med socioøkonomiske ledsageforanstaltninger, som indtil nu, fru kommissær, har glimret ved deres fravær. Dette har været den store fejl ved Kommissionens forslag. Derfor er vi nødt til igen at rejse dette spørgsmål, som giver anledning til den største bekymring i sektoren; for ved at tackle det sociale problem seriøst kan man opnå, at medlemsstaterne og sektoren er villige til at samarbejde om løsningen af den eksisterende overkapacitet.
Endelig er det vigtigt, at Kommissionen nuancerer artikel 5 i sit forslag i den retning Europa-Parlamentet har gjort det, eftersom politikken vedrørende forvaltning og bevaring af fiskeressourcer uden for fællesskabsfarvandene ikke hører ind under EU's kompetence, og eftersom de flåder, der fisker eksterne ressourcer, er underlagt andre faktorer såsom handelsmæssige, økonomiske og endog politiske interesser, som spiller en stor rolle for justeringen af kapaciteten for disse fartøjskategorier.

Lindqvist
Fisk er en udtømmelig naturressource. Alt fiskeri må udøves under hensyntagen til, at fiskeressourcerne skal bevares på lang sigt, således at fremtidige generationer også kan udøve fiskeri.
Begrænsninger i fiskeriet og kompensatoriske foranstaltninger er nødvendige for at bevare naturressourcerne og bestandene. Det er vigtigt, at alle overholder reglerne, og at der ikke træffes yderligere foranstaltninger over for fiskere, hvis fiskeri allerede er blevet begrænset. Betænkningen går i den rigtige retning, og jeg har derfor stemt for den.

Macartney
Det er nødvendigt at modsætte sig FUP-forslagene, for at man for det første kan få tid til at løse de langsigtede virkninger for sektoren og for det andet få klaret de omtvistede spørgsmål om omgåelse af kvoter, bekvemmelighedsflag og størrelsen af Det Forenede Kongeriges skibsregion. Derfor min stemme med henblik på en fuldstændig forkastelse af betænkningen.
Det var ligeledes nødvendigt, at Parlamentet kastede forslagene vedrørende tekniske foranstaltninger (Izquierdo Rojo-betænkningen) ud og af samme grunde som i forbindelse med Kofoed-betænkningen. Izquierdo Rojobetænkningen og ændringsforslagene modtog Fiskeriudvalget først i den ellevte time i oversat form. Alligevel er dette et umådeligt teknisk spørgsmål med direkte virkninger af hver enkel af de foreslåede ændringer.
Det er derfor, jeg stillede ændringsforslaget om forkastelse, og det glædede mig, at Fiskeriudvalget vedtog det enstemmigt. Det glæder mig også meget, at Parlamentet har fulgt trop. Vi får vi mulighed for at få en ordentlig forhandling om de reviderede forslag i januar og også tid til høring af sektoren.

McCartin
For så lang tid siden som i 1991 skønnede Kommissionen i en rapport til Parlamentet om fiskeressourcer, at EU's fangstpladser kunne give et yderligere udbytte til en værdi af 2, 5 mio pund årligt, hvis ressourcerne blev forvaltet korrekt. Dette betyder, at udbyttet af fisk hvert eneste år kunne være 50 % mere, end det rent faktisk er.
Med andre ord kunne vore fiskersamfund være meget bedre stillet, end de er i dag, hvis det kan lykkes os at sammenstille acceptable forslag, som bevirker en effektiv forvaltning af ressourcerne og gør udbyttet størst muligt.
Kommissionen har nu foreslået at nedskære flåden og forbedre kontrollen. En reform er nødvendig, men Kommissionen er kun kommet med en delløsning. Selv hvis Kommissionens forslag accepteres fuldt ud, og dette er usandsynligt, vil der være nok kapacitet til rådighed til at fortsætte overfiskeriet. Vi har brug for samarbejde og en positiv holdning fra fiskerisektoren side, hvis nogen plan skal lykkes.
Jeg mener, vi skal have en tiårsplan med en større godtgørelse for en reduceret kapacitet både til ejerne af små fartøjer og til dem, der vil miste deres arbejde.
PESCA-programmet er underfinansieret og bør i højere grad koncentreres om fiskersamfundene og om dem, der rent faktisk mister deres arbejde i fiskerisektoren.
Der er behov for et meget større budget, hvis vi skal opnå støtte fra sektoren. Efter min opfattelse vil det være nødvendigt med en forhøjelse på 30 % for at iværksætte et gennemførligt program, der kan accepteres af fiskerisektoren.
Gennemføres en sådan strategi, vil man maksimere bestandene og bevare den kapacitet og de arbejdspladser, der er nødvendige til at fange og forarbejde en bæredygtig fangst. Sektoren vil så blive rentabel med en sikret fremtid og kunne fungere uden yderligere støtte.
Desværre er vort nuværende budget utilstrækkeligt til at nå dette mål.

Novo
Vi stemmer for hr. Kofoeds betænkning af følgende fire grunde:
1.Den afviser Kommissionens forslag, for så vidt angår en streng nedskæring af kapaciteterne (dvs. yderligere ophugning af fartøjer og en mindskelse af fiskeriindsatsen, som berørte 40 % af sardinfiskeriet i Portugal).2.På den anden side understreges knapheden på ressourcer og nødvendigheden af permanent overvågning af udviklingen i situationen for fiskebestandene, upartisk og effektiv kontrol med fiskeriindsatsen, rationel forvaltning af aktiviteter og fiskeredskaber og teknikker, nødvendigheden af at beskytte det ikke-industrielle kystfiskeri og hensyntagen til de forskellige niveauer for gennemførelse af FUP III.3.Det fastslås endvidere, at ændrede bestemmelser om forvaltningen af fiskeriaktiviteten forudsætter en evaluering af de sociale virkninger og yderligere finansielle midler fra Fællesskabet og medlemsstaterne for at kompensere for det indkomsttab for fiskerne, som vil følge af omstillingen til nye metoder.4.Endelig fastslås det, at det er muligt at forvalte fiskeriet uden at nedlægge arbejdspladser eller bringe den sociale stabilitet i fare i visse lokalsamfund, og uden at det berører produktionskapaciteten.
Péry
Hvilken fiskerflåde har vi i morgen? Det er temaet for denne 4. omstruktureringsplan kaldet FUP IV. Denne plan foreslår med støtte i videnskabelige undersøgelser, at man reducerer fiskeriindsatsen med gennemsnitlig 40 % fra nu af og til år 2002 for at muliggøre en genoprettelse af fiskebestanden.
Kan dette mål nås ved en tilsvarende reduktion af vore fiskerflåder? Vi ved alle, at dette er utænkeligt på grund af de økonomiske og sociale konsekvenser, dette ville have for vore havfiskere og for hele fiskebranchen.
At fiske mindre engang imellem, men også at fiske bedre, med korrekte markedspriser for kvalitetsprodukter: det er den tillidskontrakt, som vi vil kunne foreslå vore fiskere, hvis vi giver os selv midlerne dertil.
Prisernes fald fra år til år er uforeneligt med ønsket om at reducere fangstniveauet. Faldende fiskemængder og faldende priser, det er for meget at kræve af fiskerne. De kender min mening om dette.
At fiske bedre for en bæredygtig forvaltning af havets ressourcer: at kræve satellitovervågning, selektive arbejdsredskaber, beskyttelse af ungfisk, og at der holdes styr på fisketiden på havet, for at vi kan bevare en europæisk fiskerflåde samt at bevare beskæftigelsen i centrum for vore politiske bestræbelser, det er de prioriterede principper, der bør styre os.
Med dette for øje tilslutter jeg mig Deres forslag om at bevare den lille håndværksflåde, der består af fiskefartøjer, som har en længde på under 7 m, fru kommissær, medens Parlamentet kræver, at man bevarer flåden af fartøjer, som har en længde på under 12 m.
Denne omstruktureringsplan bør tage hensyn til nationale og regionale særegenheder, f.eks. fiskeriets polyvalens i mit land. Det, der er godt for Nordsøen, er det ikke nødvendigvis for Den Biscaiske Bugt.
Den 4. omstruktureringsplan kræver betydelige budgetmæssige midler for at kunne finansiere sociale og strukturelle solidaritetsforanstaltninger. Vi kan foreslå fiskerisektoren denne kontrakt indtil 1999. Så er det op til den at påtage sig og dele dette ansvar.

Sandbæk
Fællesskabets fiskerflåde er ikke, som det fremgår af Kommissionens indledning i forslaget til rådsbeslutning om omstrukturering af Fællesskabets fiskerisektor, ansvarlig for en overfiskning af ressourcerne, men det er derimod Fællesskabets fiskeripolitik.
Der eksisterer i særdeleshed et behov for at bringe flådestørrelsen i de enkelte havområder og for de enkelte fartøjskategorier ned på niveauer, der kan sikre bæredygtige fiskeriaktiviteter. I forhold til Fællesskabets relationer til tredjelande er det imidlertid relevant at sikre, at der ikke er en sammenhæng mellem den påtænkte begrænsning af fartøjskategorierne og de fartøjskategorier, hvis muligheder nu søges fremmet i den række forhandlinger med udviklingslande om nye fiskeriaftaler, som EU-Kommissionen enten er i gang med eller på vej til at gennemføre. Eller sagt på en anden måde er det nødvendigt at sikre, at EU ikke reelt blot er i gang med at eksportere EU-kutternes overfiskeri til tredjelandes farvande. Det er nødvendigt at sikre en bæredygtig fiskeaktivitet i EU-farvande, men dette gælder også og i særdeleshed for de kystnære småfiskere i mange udviklingslande.
Jeg har valgt at undlade at stemme for Kofoeds betænkning, idet en bæredygtig fiskebestand bør sikres så hurtigt som muligt.

Souchet
Inden de tekniske foranstaltninger, som Fiskeriudvalget under de foreliggende omstændigheder har anset for uacceptable, foreslår Kommissionen os nu en ligeså uacceptabel omstruktureringsplan, der fastsætter en reduktion af den europæiske fiskerflåde på 40 % over fem år. Hvilket erhverv ville kunne acceptere en så destruktiv, så kold og så teknokratisk indfaldsvinkel? Man leger ikke på den måde - ikke en gang i taktisk øjemed - med en hel erhvervsbranches fremtid.
Fiskeriudvalget har vedtaget 42 ændringsforslag. Med andre ord har det fuldstændig endevendt indholdet i den tekst, som Kommissionen havde forelagt os. Jeg vil gerne her takke vor ordfører såvel som formand Arias Cañete, der har gjort det muligt at foretage særligt omfattende forbedringer i det oprindelige forslag.
Fire hovedpunkter blev indføjet i betænkningen igennem de ændringsforslag, som jeg havde fremsat:
en indskrænkning af programmet til den 31. december 1999 i stedet for 2002; -en hensyntagen til de vanskeligheder, der er forbundet med flerartsfiskeri og den blandede fartøjsflåde; -afskaffelse af forskelsbehandling mellem fartøjer med faststående redskaber og fartøjer med slæberedskaber; -hensyntagen til planens sociale indvirkning både på arbejdspladserne til søs og på land.Ændringsforslag 43 og 44, der tager hensyn til, i hvor høj grad den enkelte medlemsstat anvender kvoterne, og som genoptager de ændringsforslag, som jeg havde fremsat i udvalget, forekommer mig fuldstændig ligeså væsentlige. Hvis man tager hensyn til denne parameter, vil man rent faktisk kunne undgå enhver spekulation i opkøb af fiskerfartøjer, der udøver deres aktiviteter mellem medlemsstater med det formål at opnå overførsler af ikke-officielle kvoter. Jeg beklager, at disse ændringsforslag ikke er blevet vedtaget.
Men Kommissionens forslag er således, selv med de mange ændringer, stadig uacceptabelt. Derfor er jeg og min gruppe imod det ændrede forslag og forslaget til lovgivningsmæssig beslutning. Den fælles fiskeripolitik bør ikke mere fungere som et lindringsmiddel eller middel til dødshjælp. Den bør tværtimod sigte på at garantere den varige beståen af et erhverv og en branche, der er væsentlige for vore landes og vore samfunds fremtid.

Tamino
På gruppen De Grønnes vegne vil jeg støtte det forslag, der er udarbejdet af Kommissionen om mål og detaljerede regler for en omstrukturering af Fællesskabets fiskerisektor i perioden 1. januar 1997 til 31. december 2002 (FUP IV). FUP III-programmet har nemlig ikke nået de mål, der var sat, fordi det kompromis, man i sin tid var nået til, allerede fra begyndelsen begrænsede dets omfang, og fordi forskellige medlemsstater ikke har overholdt de deri omhandlede forpligtelser.
De nedsættelser, der foreslås af Kommissionen under FUP IV er det minimum, som er helt nødvendigt for at genopbygge fiskebestandene. Uden at man gennemfører disse anvisninger, er den dramatiske situation for fiskerne i mange egne på langt sigt dømt til at blive forværret. Lige nu er det derimod hensigtsmæssigt at fastsætte passende kompensationer for fiskerne i anledning af de foreslåede nedsættelser.
De Grønne modsætter sig derfor de forslag, der er fremsat af Fiskeriudvalget og foreslår forkastelse af hr. Kofoeds betænkning.
Ligeledes er vi uenige i Fiskeriudvalgets forkastelse af forslaget til lovgivningsmæssig beslutning i forbindelse med forordningen om tekniske foranstaltninger til bevarelse af fiskeressourcerne (fru Izquierdo Rojos betænkning).
Endelig skal jeg sige, at vi vil stemme for fru Souchets betænkning, idet vi finder det hensigtsmæssigt konstant at overvåge fiskerfartøjerne via satellit, men vi nærer tillige de betænkeligheder, der er udtrykt af ordføreren med hensyn til forordningens ikrafttrædelsesdato og de økonomiske sider af denne beslutning.

Theorin
Den fælles fiskeripolitik må først og fremmest skulle løse den opgave at forvalte fiskeressourcerne på en ansvarlig måde. Derfor gælder det om, at foranstaltningerne til begrænsning af den europæiske fiskerflåde virkelig sættes ind dér, hvor det er økologisk nødvendigt. Når nedskæringerne, som i Kommissionens forslag, baseres på nogle alt for generelle kategorier, går det imidlertid uforholdsmæssigt hårdt ud over den fleksible svenske fiskerflåde. En forholdsvis stor del af den svenske flåde vil nemlig være omfattet af den gruppe, som ifølge forslaget skal begrænses mest, selvom der ikke er nogen økologisk begrundelse for det, eftersom den også driver fiskeri på andre bestande.
Endvidere er det af største betydning, at nedskæringerne sker på en sådan måde, at der tages hensyn til de begrænsninger, som medlemslandene allerede har gennemført, og at man således ikke behandler de lande, som har levet op til deres tidligere indgåede forpligtelser, uretfærdigt.
Endelig vil jeg gerne understrege, at midlerne til den kompensation, som foreslås for at mindske de sociale og økonomiske effekter af den nødvendige omstrukturering af fiskerisektoren, naturligvis må tilvejebringes gennem en omfordeling inden for de eksisterende budgetrammer.

Van der Waal
For at undgå overfiskning er europæiske styringsforanstaltninger nødvendige. Udgangspunktet i den forbindelse er fastsættelse af mængden af fisk, som må fanges. Ved hjælp af flerårige udviklingsprogrammer (FUP) stimuleres fiskerne til at afpasse deres kapacitet efter disse kvoter. De flerårige udviklingsprogrammer er således ikke noget mål i sig selv, men kun et middel til at sætte flåden i stand til at tilpasse sig fangstmulighederne.
Det betyder, at de forskellige flåders rentabilitet skal stå centralt ved udarbejdelsen af de flerårige udviklingsprogrammer. For nogle flåder er reduktion af antallet af skibe den eneste mulighed for at opretholde rentabiliteten. Andre flåder er økonomisk i stand til gennem en formindskelse af fiskeriaktiviteten at overholde fangstbegrænsningerne. Den nederlandske ordning med »havdage« er et godt eksempel derpå. Det er positivt, at Kommissionen i sine forslag om det fjerde flerårige udviklingsprogram åbner mulighed for sådanne ordninger. Det er imidlertid ubegribeligt, at kommissæren foreløbig ikke er rede til ved bedømmelsen af det tredje flerårige udviklingsprogram at tage hensyn til den succes, som Nederlandene har haft med sit eget forvaltningssystem.
Endvidere beklager jeg, at Kommissionen ved fastsættelsen af procentsatserne for reduktion for de kommende seks år hovedsagelig har ladet sig lede af biologernes tal. Også de økonomiske og sociale følger skal kortlægges ordentligt. Jeg støtter derfor ordførerens forslag om at afvente udtalelsen fra Den Videnskabelige, Tekniske og Økonomiske Komité for Fiskeri, førend en definitiv beslutning træffes om procentsatsen for reduktion.
Jeg har også indvendinger imod Kommissionens forslag om at fritage småfiskeriet for reduktionerne. Vi må ikke glemme, at disse fiskere for det meste fisker i havets børneværelser. Disse ynglezoner bør netop beskyttes ekstra. Når maksimumslængden for skibe, som ikke behøver være med i saneringen, tilmed øges fra 7 til 12 meter, således som ordføreren foreslår, kommer reduktionsforpligtelserne til at hvile uforholdsmæssigt tungt på de større skibes skuldre.
Endelig er jeg enig med ordføreren i, at subsidieringen af bygning af nye skibe hurtigst muligt må bringes til ophør. Også de eksisterende programmer for perioden til og med 1999 må justeres på dette punkt. Hvad der på den ene side nedbrydes med subsidier, bygges op igen på den anden side med penge fra den samme europæiske pengekasse. Det er fuldstændig uacceptabelt.
Betænkning af Souchet (A4-0366/96)
Souchet
Vort Parlament har fået forelagt et forslag til Rådets beslutning, der sigter på at etablere et satellitsystem til bestemmelse af EF-fiskerfartøjernes position inden for rammerne af en kontrolordning gældende for den fælles fiskeripolitik såvel som et forslag til en tidsplan vedrørende faserne for gennemførelse af den nye ordning.
Fiskeriudvalget indledte sine drøftelser med at konstatere, at den fulgte metode denne gang havde været den rette, fordi den, inden der blev truffet nogen beslutning af generel betydning, havde inddraget fiskerne direkte i fastsættelsen af de detaljerede regler for forvaltningen af den nye ordning. Pilotprojekter, der har været af tilstrækkelig lang varighed, og som har modtaget fællesskabsfinansiering, har gjort det muligt for 350 fartøjer at gøre forsøg med de forskellige systemer og teste deres pålidelighed.
Eftersom positionsbestemmelsessystemerne ARGOS, IMMARSAT og EUTELSAT efter brugernes, og i særdeleshed fiskernes, mening fungerer optimalt, finder vort udvalg det derfor muligt at udbrede systemet men naturligvis på den betingelse, at en lang række absolut nødvendige sikkerhedsforanstaltninger overholdes. De ændringsforslag, der er blevet enstemmigt vedtaget af vort udvalg, omhandler disse sikkerhedsforanstaltninger:
1) For Fiskeriudvalget er det væsentligt, at det nye system for fiskeriets fagfolk fremstår som det, det virkelig er. Der er tale om et teknisk fremskridt, der både vil gøre det muligt at udøve en pålidelig, uanfægtelig og således retfærdig kontrol af fiskeriindsatsen, der vil lempe de administrative byrder, der i dag hviler på fiskerne, og som vil bidrage til at forbedre sikkerheden til søs. Til gengæld er der på ingen måde tale om en ny tvangsforanstaltning eller en yderligere kontrol, der vil komme og føje sig til den allerede meget lange liste af tvangs- og kontrolforanstaltninger, der hviler tungt på fiskerne.
Vort udvalg ønsker således, at indførelsen af det nye system ledsages parallelt af en effektiv afskaffelse af alle de nuværende administrative procedurer, som det med fordel kan erstatte, især hvad angår melding om til- og frasejling af fiskeriområdet. Vi må være meget opmærksomme på at dæmme op for det bureaukratiske sidespor, der naturligt får kontrolorganerne til vellystigt at mangedoble de formålsløse vidtløftigheder.
2) Forslaget til forordning er i øvrigt tavst omkring spørgsmålet om finansiering af det nye kontrolsystem, som det foreslår. Vi har fundet det unormalt, at dette vigtige spørgsmål forblev uafklaret. Derfor har det været vort udvalg magtpåliggende at anbefale, at der afsættes penge på fællesskabsbudgettet til at dække den omkostning, der er forbundet med investeringen og dens fornyelse. Denne foranstaltning forekommer normal i betragtning af den nye forpligtelse, der er blevet pålagt fiskerne og medlemsstaterne ved oprettelsen af fiskeriovervågningscentrene. Det er vigtigt, at fiskerne, der allerede er stærkt berørt af markedsbegrænsninger, som den fælles fiskeripolitik kun hjælper dem meget lidt med at gøre front imod, ikke opfatter indførelsen af den nye ordning som en forøget finansiel byrde; denne bør altså være økonomisk neutral for dem.
3) Vort udvalg har ligeledes fundet det uomgængeligt nødvendigt at hæve tærsklen igen for anvendelsen af den nye ordning, for at denne skal blive rigtigt nyttig ved at undlade at lade den gælde for små fartøjer, der driver kystfiskeri, og hvis udsejlinger er meget kortvarige, med henblik på ligeledes at harmonisere de regler, der gælder for fiskeriindsatsen i alle fællesskabsforordningerne. Derfor har vi fastholdt tærsklen på 20 meter (20 meter mellem lodlinierne eller 18 meter overalt) i stedet for 15, som det var fastsat i Kommissionens forslag.
4) Det har ligeledes forekommet os nyttigt fortrinsvis at rette satellitovervågningen af fiskeriindsatsen mod de fiskearter, der er erklæret sårbare, og som ofte er overfiskede, hvilket er tilfældet med kulmule i visse områder og således lade de fartøjer, der fisker sårbare arter, omfatte af den første fase af gennemførelsen af det nye system. Disse sårbare arter kan variere i tid. Derfor foreslår vort udvalg, at forvaltningskomiteen regelmæssigt udfærdiger listen over disse i henhold til proceduren i artikel 36.
5) Det nye systems succes er naturligvis betinget af garantien for dataenes fortrolighed. Fiskerne er visselig med rette interesseret i en streng overholdelse af fortroligheden omkring deres fiskeriposition, der er væsentlig for deres fag. Og det er naturligvis nødvendigt for Kommissionen at have adgang til alle data indsamlet af de forskellige fiskeriovervågningscentre, men det er ligeså væsentligt, at både fællesskabsreglerne og de nationale regler om databeskyttelse bliver overholdt så ufravigeligt som overhovedet muligt, og at de, der overtræder disse regler, kan blive stillet til ansvar for en sådan overtrædelse.
6) Endelig må man garantere en lige og retfærdig behandling af fællesskabsfiskere og fiskere fra tredjelande inden for det nye system. Vore fiskere vil ikke kunne forstå, at der gælder forskellige regler for fiskere fra medlemsstaterne og for fiskere fra tredjelande, der opererer i Fællesskabets vande. Derfor har vi foreslået en ufravigelig gensidighed i de gældende regler for tredjelande. I samme ånd har vi foreslået, at man undgår enhver forskelsbehandling mellem fartøjer, der opererer i de samme fiskeriområder.
7) Hvad angår fristen for gennemførelsen af den nye forordning, har vort udvalg foreslået at udsætte den til den 1. januar 1999 for de fem fartøjskategorier, der er nævnt i artikel 1 i forslaget til lovgivningsmæssig beslutning og til den 1. januar 2000 for de andre EF-fiskerfartøjer, der er over 20 meter lange (18 meter overalt). Denne udsættelse forklares ved forpligtelsen til både at tage hensyn til de budgetmæssige og de tekniske foranstaltninger, der er forbundet med den industrielle udvikling af et pilotprojekt.
Dette er de forskellige ændringsforslag, som Fiskeriudvalget har fundet uomgængeligt nødvendige for at sikre, at det nye satellitsystem bliver anvendt bedst muligt, så det gør det muligt både at lette fiskerne i udøvelsen af deres erhverv og forbedre kontrollen.

Theorin
Kommissionen har forelagt et bekosteligt forslag om et satellitovervågningssystem. Fiskeriudvalget og Europa-Parlamentet har valgt ikke at prøve at få Kommissionen til tage imod fornuft. Tværtimod vil man øge Unionens udgifter yderligere.
Jeg kan godt indse, at det foreslåede system indebærer store fordele, men jeg tvivler stærkt på, at de kan opveje de gigantiske udgifter, som det vil give anledning til. I stedet for at gå i gang med dette storstilede projekt burde man begynde med et forsøg af begrænset omfang. Derefter ville man efter en evaluering kunne beslutte, om man skulle gå videre. Af ovenstående grunde har jeg valgt ikke at stemme for forslaget.
Betænkning af Banotti (A4-0391/96)
Chanterie
Uden at ville underkende betydningen af andre rettigheder vil jeg gerne i forbindelse med denne betænkning fortrinsvis komme ind på retten til arbejde, navnlig for vore handicappede medborgere.
Når arbejde yder et væsentligt bidrag til menneskers velfærd og velvære, så gælder dette bestemt også for handicappede. Ikke blot fordi arbejde udgør en vigtig kilde til indkomster, men frem for alt fordi arbejde giver mening. Arbejde giver et skub i talrige henseender.
Ved at arbejde placerer mennesker sig i tid og rum.-Ved at arbejde definerer man sig i forhold til andre.-Arbejde giver muligheder for at vedligeholde og udvide færdigheder. Alt sammen muligheder, som også kommer handicappede til gode.Med hensyn til handicappedes rolle på arbejdsmarkedet findes der imidlertid en dobbelt vanskelighed. Ikke de pågældendes handicap, men arbejdsmarkedets handicap, som viser sig ikke at være i stand til at lade mennesker med begrænsede eller andre færdigheder end normalt spille en rolle inden for landbrug, industri, handel eller servicefag. På den ene side er der den direkte medvirken i produktionsprocessen, gennem passende beskæftigelse på det normale arbejdsmarked. Desværre kommer kun en del af de handicappede i betragtning til det »normale« erhvervsliv eller en »normal« stilling i det offentlige. Men selv denne gruppe oplever alvorlige problemer.
Udgifterne med henblik på at gøre jobbet tilgængeligt anses for at være for høje, og dette kunne påvirke virksomhedens fortjeneste.-De pågældendes produktivitet anses for at være for lav, og virksomheden må opfylde sine konkurrencemæssige normer og helst forbedre sin konkurrencestilling endnu mere.-Og frem for alt, ligesom den ikke-handicappede arbejdstager, rammes den handicappede arbejdstager af arbejdsløsheden.Virksomhedslukninger, virksomhedsflytninger, afskedigelser som følge af reorganisering, gradvise afskedigelser på grund af automatisering. Blot det at beholde sit arbejde er ikke nemt. At søge og finde arbejde som handicappet bliver bestemt et pinligt spørgsmål. Arbejdsløsheden ligger for øvrigt på 11 %. Mellem halvdelen og to tredjedele af de handicappede er arbejdsløse. Og den handicappede arbejdstager har mindst tre gange så stor chance for arbejdsløshed.
Hvis »handicappet« bliver synonym med »arbejdsløs«, så er der tale om ikke blot en utilladelig diskriminering, men om en social uret. For at undgå dette, bør der allerførst arbejdes på et arbejdsmarked, som er tilgængeligt for handicappede. Punkt 6, 8, 17 og 27 i beslutningsforslaget imødekommer klart denne bekymring.
På den anden side er der den indirekte deltagelse i produktionsprocessen gennem tilpasset beskæftigelse i den særlige sektor eller ud fra de initiativer, der er rettet mod handicappede inden for den sociale økonomi. Også i dette tilfælde erfarer og oplever man indflydelsen af lav vækst, mindre købekraft, utilstrækkelige ordrer og høj arbejdsløshed. Dertil kommer, at der blandt de underprivilegerede grupper begynder at udvikle sig en slags konkurrence.
Beskyttede værksteder får at gøre med konkurrence fra lavtlønslande, som kommer med lavere priser på grund af lavere arbejdsomkostninger. Arbejdstagere på beskyttede værksteder ser deres løn komme i fare og på længere sigt endda deres beskæftigelse. Netop fordi det drejer sig om beskyttede arbejdspladser, bør arbejdstagerne imidlertid beskyttes effektivt, ikke blot mod det frie markeds love inden for Den Europæiske Union, men også mod trusler fra lande uden for Den Europæiske Union, såsom social dumping. For øvrigt må og kan resultater, rentabilitet, produktivitet og konkurrencedygtighed ikke være de vigtigste og bestemt ikke de eneste målestokke til bedømmelse af de pågældende arbejdspladsers nytte.
For ikke at lade det blive ved ord, men også omsætte handicappedes ret til arbejde til handlinger kan vi desværre ikke længere benytte HELIOS-II og ikke længere anvende HELIOS-III, men vi kan dog tilskynde Kommissionen til, enten fra HORIZON eller på grundlag af forskellige eksperimentelle projekter at fremme arbejdsmarkedets tilgængelighed for handicappede, både i den almindelige sektor og på det alternative arbejdsmarked.

Barros Moura
Jeg hilser Udvalget for Andragenders initiativ og fru Banottis betænkning velkommen såvel som det fremragende samarbejde mellem medlemmerne af Den Tværpolitiske Gruppe om Handicappede, som vi begge deltog i, og som har forbedret den foreliggende betænkning væsentligt.
Punkt A og punkt 4 og 8 er på min opfordring foreslået af portugisiske ikke-statslige organisationer, der således har deltaget i udarbejdelsen af denne betænkning. Jeg vil især fremhæve det vigtige punkt om, at traktaten skal stadfæste et forbud mod forskelsbehandling på grund af handicap og beklager visse regeringers afvisning af at acceptere, at denne klausul får konkrete følger - af økonomisk-finansiel karakter - på EU-plan.
Jeg foreslår, at vi fortsætter udviklingen med at inddrage ikke-statslige organisationer på handicapområdet i fastlæggelsen af de fællesskabspolitikker, der indvirker på deres tilværelse. Det er et krav, der drejer sig om lige muligheder, borgerrettigheder og demokrati.

Santini
Den kendsgerning, at der i Den Europæiske Unions lande er 37 millioner handicappede, dvs. 10 % af befolkningen, bør tilskynde os til en grundig refleksion over de problemer, der rejser sig i særdeleshed når det gælder om at gøre en hurtig og effektiv indsats for at afskaffe enhver form for forulempelser, som de er udsat for fra borgere som os.
Rent faktisk hverken kan eller bør handicap følges af forskelsbehandling eller fornægtelse af grundlæggende rettigheder. Lad os i den forbindelse understrege, at det ikke er nok med smukke erklæringer, konventioner og andre retsakter, der uden tvivl er vigtige på det principielle plan, hvis man skal løse disse personers konkrete og daglige problemer.
Banotti-betænkningen har dog den fortjeneste at henlede opmærksomheden på den måde, hvorpå man skaber rammerne, fastsætter en række principper og foreslår foranstaltninger, der kan bidrage til at afhjælpe denne svøbe. At være handicappet er en lidelse nok i sig selv. Hvis man dertil føjer hindringer for den frie bevægelighed, manglende adgang til information, goder, tjenesteydelser og fritidsaktiviteter, vanskelige adgangsmuligheder til bygninger og transportmidler, manglende adgang til den politiske proces, beskæftigelse og uddannelse, problemer forbundet med vold og dårlig behandling, kort sagt forskelsbehandling, så bliver det en svøbe.
Det er disse spørgsmål, vi bør hellige os. Det er på denne baggrund, at vor gruppe, der er bekymret for principperne, men bevidst om indsatsens betydning, har fremsat to ændringsforslag, der afspejler dens bekymring.
At behandle handicappedes rettigheder som borgerrettighedsanliggender er en god måde at give ikkediskriminerende foranstaltninger et indhold på, og jeg er overbevist om, at Den Europæiske Union også vil bane vejen på dette område.
Hvad de konkrete aktioner angår, vil jeg tillade mig at henlede opmærksomheden på, at det inden for rammerne af direktivet om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om elevatorer er lykkedes for Parlamentet at få vedtaget et ændringsforslag, der garanterer handicappede adgang til elevatorkabiner, hvilket fortjener at blive fremhævet, idet der aldrig før har været inkorporeret standarder af denne art for handicappede i lovgivningen om et industriprodukt.
Når jeg giver dette eksempel, der er taget fra et ændringsforslag fremsat til den betænkning, der er til behandling, er det også for at illustrere, at det er med konkrete og nyttige foranstaltninger som denne, at man kan nå frem til at forbedre og lette livet for de af vore medborgere, der er mindre gunstigt stillede, og som vi skylder at hjælpe, for at medlidenhedsfølelsen kan lade sig anvende.
Jeg hylder ordføreren for hans fortræffelige arbejde. Jeg gør det ikke af høflighed men af overbevisning, det kan jeg forsikre Dem om, og jeg roser også Rådet for den nylige aftale vedrørende resolutionen om lige muligheder for handicappede.
Det er menneskerettighederne, der er på tale. Og det er en sag, som vi aldrig kan bestræbe os nok på at tjene.

Punktafgiftspligtige varer
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0408/96) af von Wogau for Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik om forslag til Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 92/12/EØF om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt kontrol hermed (KOM(96)0548 - C4-0619/96-96/0266(CNS)).

von Wogau
Fru formand! Først vil jeg kort komme ind på afgiftsfritagelserne i persontrafikken med de skandinaviske lande og i den forbindelse specielt på de mængdemæssige begrænsninger for alkohol. Her vil jeg gerne først slå fast, at vi i dette spørgsmål blev hørt overordentligt sent. Jeg ved, at det var nødvendigt med vanskelige forhandlinger medlemslandene imellem, men jeg konstaterer også, at det i den senere tid ikke er den eneste gang, hvor Parlamentet er blevet hørt overordentligt sent. Jeg vil gerne slå fast, at det kun er, fordi det drejer sig om et virkelig vigtigt spørgsmål, og fordi der ellers ville opstå et juridisk tomrum, at vi vedtager uopsættelig forhandling, men at vi forventer, at Parlamentets rettigheder næste år vil blive tilgodeset bedre.
Jeg vil gerne tage et andet aspekt af dette forslag op, som vi synes er vigtigt, nemlig spørgsmålet om afviklingen af kontrolinstanser inden for Den Europæiske Union. Vi har i denne uge truffet en række vigtige beslutninger om forbedring af kontrollen ved Den Europæiske Unions ydre grænser, og vi holder fast ved, at grænsekontrollen helt skal afskaffes inden for Den Europæiske Union. Dette aspekt af forslaget finder vi er særlig vigtigt.
For det tredje vil jeg imidlertid gerne gøre opmærksom på, at det også her er et spørgsmål om regionale særegenheder. Vanerne med hensyn til forbruget af alkohol er nu engang overordentlig forskellige i landene i Den Europæiske Union. En finsk kollega gjorde os dette meget tydeligt klart under udvalgsdrøftelserne. Han sagde, at han selv havde erfaring med skovarbejde, og der er finnerne nu engang vant til, at de spiser flæsk og derefter drikker vodka. Han sagde, at de efterhånden var ved at blive klar over, at salat og vin egentlig er sundere, men at denne omstilling går lidt trægt. Her i Parlamentet har vi altid været af den opfattelse, at vi - og det mener jeg alvorligt - vil tage hensyn til de regionale særegenheder i de forskellige lande i Unionen. Derfor mener jeg, at det bør vi også gøre i dette tilfælde, og foreslår derfor at stemme for Kommissionens forslag.

Cox
Fru formand, jeg gentager de bemærkninger, som formanden for Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik, hr. von Wogau, fremsatte vedrørende proceduren i forbindelse med dette spørgsmål. Det er yderst utilfredsstillende for Parlamentet, at det er så sent på året, og vi har så lidt tid til at behandle spørgsmålet og kastes ud i en situation, som i realiteten udgør et fait accompli. Jeg vil absolut indtrængende anmode Kommissionen om at sikre, at Parlamentet på en eller anden måde inddrages nærmere, når vi kan forvente ændringer som denne uden selvfølgelig at gå ind på Kommissionens område, for så vidt angår udøvende beslutninger og forhandlinger med de forskellige medlemsstater om enkelthederne i forslagene.
For det andet ved vi allerede, at den afstemning, som vi vil foretage til fordel for Kommissionens forslag, egentlig allerede er blevet omgået på baggrund af en politisk forståelse i Økofin. I realiteten stemmer vi om noget, som faktisk ikke bliver bestemmelserne, efter at Økofin har foretaget sine ændringer.
Jeg vil gerne have denne appel ført til protokols: Selv om dette kun er en udtalelse, kunne Økofin-Rådet udvise en vis velvilje over for Parlamentet ved at mødes med os, således at vi også over for det kan tilkendegive vor interesse i, at vi høres på passende vis.
Endelig glæder det mig meget, at hr. von Wogau som formand har vist, hvor meget han lytter til personer, som har arbejdet i de finske skove og været nødt til at drikke vodka osv. Jeg er sikker på, at når jeg fortæller, hvad der optager Irland og min valgkreds, kan jeg sætte min lid til, at han fremviser sin fortræffelige lytteevne og udviser samme velvillige indstilling.

Väyrynen
Hr. formand, Det Finske Centerpartis medlemmer er tilfredse med, at der er opnået enighed mellem Finland og Unionen om fortsættelse af de nuværende begrænsninger for indførsel af alkoholholdige drikkevarer til udgangen af 2003. Jeg håber, at der i forhandlingerne med Sverige i 2000 nås frem til en undtagelsesordning, som både rækker længere, og som sammen med den nu indgåede aftale også vil være til gavn for Finland og Danmark.
Jeg har været og er stadig af den overbevisning, at skatte- og alkoholpolitikken hører ind under medlemslandenes beføjelser og ikke Unionens. Når der nu imidlertid er udsigt til en situation, hvor begrænsningerne for indførsel af alkoholholdige drikkevarer til de nordiske lande lempes, bliver vi nødt til at indlede en debat om beskatning af alkoholholdige drikkevarer i EU's medlemslande.
Den nordiske model er efter min mening god. Vi har en forholdsvis høj beskatning af alkoholholdige drikkevarer, der giver betydelige indtægter til staten, og som samtidig begrænser et for stort alkoholforbrug. Hvis vi bliver nødt til at afstå fra disse indtægter, vil det være umuligt for os at finde frem til nye skatteindtægter, fordi vi befinder os i en situation, hvor mange andre afgifter tværtimod skal nedbringes. Indtægtsnedgangen vil derfor føre til nye nedskæringer i udgifterne, der vil ramme bl.a. den sociale sikring og sundhedsvæsenet, og som uundgåeligt vil føre til øget arbejdsløshed.
Jeg foreslår derfor, at der på unionsplan træffes foranstaltninger til indførelse af betydeligt højere alkoholafgifter. Det vil give landene med lave afgifter på alkohol flere indtægter, der kan bruges til bl.a. nedbringelse af andre afgifter. Desuden kan man begrænse generne som følge af alkohol og de dermed de forbundne udgifter til sundheds- og socialvæsenet i hele Unionen.

Monti
Fru formand, jeg vil for det første takke Parlamentet for at have fulgt vor anmodning om at behandle dette spørgsmål som uopsætteligt, og særlig takker jeg Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik og dets formand, hr. von Wogau.
Jeg er bekendt med de vanskeligheder, der er nævnt af hr. Cox, og som Parlamentet har måttet overvinde for at udtrykke sig på så kort tid.
Kommissionens ønske om at fremlægge et forslag på dette område var allerede bebudet i programmet for 1996. Førend Kommissionen fremsatte sit forslag, havde den haft forhandlinger med de nordiske lande med henblik på en forlængelse inden for de strengt nødvendige grænser.
Kommissionen har søgt at fremlægge et forslag, der ikke stødte på modstand hos de berørte medlemsstater, men det er først her på det allerseneste, at det er lykkedes for den at nå frem til en velafbalanceret løsning med de to pågældende medlemsstater. Dette hjælper til at forstå baggrunden for de - i øvrigt objektive - vanskeligheder, hvori Parlamentet har befundet sig, og jeg siger på ny Parlamentet tak for at have overvundet dem.
Ifølge Kommissionen er forslaget et godt kompromis. Hr. Väyrynen har i øvrigt i sit indlæg gjort opmærksom på de pågældende medlemsstaters særlige forhold og vanskeligheder. Forslaget er et godt kompromis mellem borgernes forventninger efter indførelsen af enhedsmarkedet og Danmarks, Sveriges og Finlands behov for en større tidsmæssig margin for at kunne indrette sig efter de almindelige bestemmelser i fællesskabsretten.
Begrundelsen for den undtagelse, der blev givet i begyndelsen, er velkendt, og det synes mig ikke nødvendigt at gentage dem her. Da der er tale om undtagelser fra en grundlæggende ret for de europæiske borgere, er disse bestemmelser blevet begrænset i tidsmæssig henseende, selvom ordlyden af artikel 26 ikke er klart affattet, og der er uoverensstemmelse vedrørende den rigtige fortolkning af den fastsatte frist.
Uafhængigt af den nøjagtige formulering af artikel 26 har de nordiske lande dog behov for en længere periode for at kunne indrette sig efter Fællesskabets bestemmelser. Dette understreges tillige af, at der ikke er tale om en programmeret forhøjelse af minimumsafgiftssatserne, således som det var forudsat på det tidspunkt, hvor undtagelserne blev fastsat. Som følge heraf har vi foreslået en forlængelse af fristen efter den 31. december 1996 i forbindelse med - og dette er meget vigtigt - en gradvis liberalisering, en gradvis phasing out af de nuværende begrænsninger.
Jeg håber, at Parlamentet i dag vil stemme for forslaget, således at området kan blive reguleret inden årets udgang, og således at vi undgår ethvert retligt problem.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemningen.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Støtte til oksekødssektoren
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0407/96) af Funk for Landbrugsudvalget om forslag til Rådets forordning om supplerende foranstaltninger til direkte indkomststøtte til producenter eller i oksekødssektoren (KOM(96)0606 - C4-0650/96-96/0286(CNS)).

Goepel
Fru formand, BSE-krisen har haft gennemgribende konsekvenser for oksekødsmarkedet. Tilbagegangen i forbruget og de faldende priser betyder en voldsom trussel for mange oksekødsproducenters økonomiske eksistens. Kommissionen og Rådet har derfor indledt en række foranstaltninger for at beskytte forbrugerne, genoprette tilliden til oksekødet og støtte markedet.
På samlingen den 28.-30. oktober 1996 vedtog Rådet supplerende foranstaltninger til direkte indkomststøtte til producenter eller direkte støtte til oksekødssektoren til et beløb på 500 mio ecu, som skal fordeles mellem medlemsstaterne efter en på forhånd aftalt fordelingsnøgle. Kommissionen blev anmodet om at finde disse 500 mio ecu på landbrugsbudgettet. Med det foreliggende forordningsforslag imødekommer Kommissionen anmodningen fra Rådet om at stille en sådan støttepakke til rådighed. Jeg glæder sig over Rådets og Kommissionens beredvillighed til at yde de skadelidte hurtig hjælp som led i hasteforanstaltninger. Her er det af særlig betydning, at medlemsstaterne kan vælge at udbetale denne supplerende støtte enten som indkomststøtte til producenterne eller til oksekødssektoren som sådan. Medlemsstaterne har bedt om selv at kunne træffe beslutninger og yde støtte der, hvor tabene er størst, for at undgå, at pengene fordeles i lige store eller små småportioner.
Jeg slår til lyd for at godkende Kommissionens forslag uden ændringer. Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at alle medlemmer af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter stemte for dette forslag med undtagelse af et. Desuden vil jeg gerne minde om, at Europa-Parlamentets Udvalg om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter stadig behandler Kommissionens forslag om finansiering af oksekødssektorens stabilisering i årene 1997 og 1998. Udvalget har imidlertid anmodet Kommissionen om at tage de hidtidige forslag tilbage og så hurtigt som muligt erstatte dem med et forslag, der kun omfatter finansieringen i 1997. Baggrunden for denne anmodning er, at Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter ikke er villig til gennem en udtalelse om kommissionsforslagene populært sagt at udstede en blankocheck til Rådet også for afgørelserne om finansieringen i 1998. Disse afgørelser bør tværtimod træffes under fuldgyldig inddragelse af Europa-Parlamentet som led i 1998-budgetbehandlingen.

Hardstaff
Fru formand, på PSE's vegne vil jeg gerne takke hr. Funk for, at han har arbejdet meget hurtigt og effektivt med henblik på at få udarbejdet begge sine betænkninger om forslagene til sikring af landmændenes indkomster, der er bragt i fare på grund af forbrugernes modstand mod at spise okse- og kalvekød efter offentliggørelsen af, at der er en mulig sammenhæng mellem BSE hos køer og Creutzfeldt-Jakobs sygdom hos mennesker. Dette vil blive modtaget med glæde af de landmænd, hvis udkomme har været meget usikker i de seneste 8-9 måneder.
Af endnu større betydning på længere sigt er det at få BSE udryddet fuldstændigt. Jeg vil gerne benytte denne lejlighed til at udtrykke min glæde over forlydenderne om - som jeg håber viser sig at være sande - at den britiske regering står i begreb med at gennemføre en yderligere nedslagtning og virkelig tage behovet for en fuldstændig udryddelse af BSE alvorligt. Kun i så fald vil okse- og kalvekødsmarkedet blive genoprettet fuldstændigt, og vore landmænd vil igen have en sikret indkomst.

Graefe zu Baringdorf
Fru formand! Vor gruppe stemmer for Funk-betænkningen, og jeg tilslutter mig hr. Goepels ord. Jeg vil gerne rette opmærksomheden mod noget andet, nemlig at Landbrugsudvalget er blevet lidt mere selvsikkert, det er i al fald mit indtryk. Måske har det også noget at gøre med undersøgelsesudvalget. Det nægtede nemlig at behandle Kommissionens forslag, hvor der foreslås at sikre finansieringen ved at skære ned på andre områder. Hvis vi havde fulgt hr. Funks forslag om at forkaste Kommissionens forslag, så havde Rådet alligevel kunnet vedtage det, da vi i henhold til artikel 43 kun er høringsinstans. Derfor har vi ikke behandlet det, og dermed kan Rådet heller ikke sætte disse forslag i kraft eller træffe en anden beslutning. Vi vil deltage i denne procedure. Kommissionen vil komme med et nyt forslag, og så vil vi drøfte, hvordan den fælles landbrugspolitik skal videreudvikles.

Souchet
Fru formand, for at kompensere kvægavlerne for en del af de tab, de har lidt som følge af kogalskabskrisen, havde Rådet og Kommissionen foreslået ændringsforslag til tre forordninger.
Den første vedrørte »oksekøds«foranstaltningerne, den anden finansiering og den tredje strukturelle foranstaltninger til fordel for unge kvægavlere.
Rådet havde anmodet om uopsættelig debat, således at foranstaltningerne kunne komme til at gælde hurtigt. Parlamentet havde udelukkende godkendt »oksekøds«foranstaltningerne uden at udtale sig om deres finansiering. Europa-Parlamentets budgetudvalg havde dog i sin tid med rette erklæret, at det var uansvarligt at stemme for »oksekøds«foranstaltningerne og afvise de nærmere regler for finansieringen.
Vi for vor del er imod ideen om, at finansieringen af »oksekøds«foranstaltningerne ubeskåret skal udlignes af kornsektoren. For kogalskabsproblemet er rent faktisk ikke forbundet med landmændenes ansvar men kan derimod tilskrives andre økonomiske aktører i visse medlemsstater såvel som visse funktionsforstyrrelser fra Kommissionens side.
Jeg glæder mig således over det forslag, som vi har fremsat i dag. Det viser, at det endelig har været muligt at finde 500 millioner på budgettet uden at lade andre landmænd lide for det.

Martinez
Fru formand, kære kolleger, vi fortsætter altså med romanen om kogalskaben, med »gal nr. 2« ligesom der har været en Rambo 1 og en Rambo 2. Det er det samme med »Hr. Gal«.
Efter første bind, der blev skrevet af englænderne under titlen »Jeg forgifter«, er andet bind nu »Jeg godtgør tab«. I »Gal nr. 1« godtgjorde man tab ved at lade de uskyldige betale, man reducerede erstatningsgodtgørelserne til kornavlerne og til de landmænd, der dyrkede olieplanter, og man nedsatte jordoplægningsstøtten. Undervejs stillede man i øvrigt også spørgsmålstegn ved aftalen om den fælles landbrugspolitik, men alt dette var ikke særlig vigtigt, hvis jeg tør udtrykke mig på den måde.
Men nu har man med »Gal nr. 2« fundet 500 millioner ECU på kistebunden. Der vil i øvrigt være 117 millioner ECU til Frankrig. Så meget desto bedre, man glæder sig over det, vi er ikke imod.
Det eneste problem, hvis De tillader mig dette udtryk, er, at man går uden om, om ikke sagen så i det mindste koen og ansvaret som katten om den varme grød. Det er et politisk problem og ikke et budgetteknisk problem. Det er et problem, der går på at drage de ansvarlige til ansvar. Den første ansvarlige er kød- og benmelsproducenterne. Jeg har sagt det før, og jeg siger det igen her. Man kender manden, som forgiftede Europa. Det drejer sig om brødrene Demulder i Duncaster i Yorkshire. I øvrigt er en lille delegation fra undersøgelsesudvalget taget afsted for at træffe brødrene Demulder. Disse mennesker burde deltage i erstatningen af de tab, de har forvoldt.
Den anden ansvarlige er den britiske regering, der har ladet stå til, der intet har sagt, der har nøjedes med at forbyde dette mel i 1988 på sit eget område, men som har ladet det eksportere, således at det kunne forgifte de andre!
Og endelig er der de britiske parlamentsmedlemmer. I går så man her de britiske parlamentsmedlemmer, som havde et fantastisk skarpt syn, de var i stand til på 40 meters afstand at se, om en kollega stemte en gang, to gange, tre gange. Man kan undre sig over, hvordan de med det samme syn ikke har kunnet se, at der var 160.000 stykker kvæg, der var i færd med at dø! Med denne samme skarphed har hr. Ford og de andre ikke kunnet se dette bjerg af dødt kvæg, der var blevet forgiftet af deres eget mel! Her har vi endnu en gang allegorien med skæven og bjælken.
Vi er naturligvis, fru formand, kære kolleger, for disse yderligere 500 millioner, men vi må, takket især være det undersøgelsesudvalg, der har afvist at høre hr. Delors, hvilket i øvrigt er et helt program, vi må endelig nå frem til at få mod til at rejse det centrale spørgsmål: hvem er ansvarlig? Og forgifterne bør være dem, der betaler!

Fischler
Ærede fru formand, mine ærede damer og herrer! Som De sikkert ved, og det er jo også allerede blevet sagt, vedtog Rådet på samlingen den 28.-30. oktober i Luxembourg en pakke med hasteforanstaltninger til oksekødssektoren. I lyset af de vedvarende vanskeligheder blev der inden for rammerne af denne pakke også vedtaget en supplerende direkte indkomststøtte til producenterne eller oksekødsmarkedet til et beløb på 500 mio ecu. Med den foreliggende forordning imødekommer Kommissionen sin pligt til at skabe retsgrundlaget for at nå ovennævnte mål. Forslaget omfatter derfor en supplerende støttepakke på 500 mio ecu til oksekødssektoren.
Hver medlemsstat vil få sin andel af pakken på 500 millioner på grundlag af en fordelingsnøgle, der også på forhånd er fastlagt politisk i Luxembourg. Det står medlemsstaterne frit at anvende deres del af støtten enten som indkomststøtte til producenterne eller mere koncentreret som støtte til oksekødssektoren i almindelighed. Vi håber, at den økonomiske støtte på denne måde når dem, der er hårdest ramt af krisen.
Til slut vil jeg gerne takke Parlamentet for, at det behandler dette forslag i henhold til uopsættelighedsproceduren, således at dets udtalelse er klar før landbrugsministrenes næste rådsmøde på mandag og tirsdag i næste uge.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemningen.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Den fælles markedsordning for bananer
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0337/96) af Santini for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EØF) nr. 404/93 om den fælles markedsordning for bananer (KOM(96)0082 - C4-0233/96-96/0080(CNS)).

Aldo
Fru formand, kære kolleger, bag de tekniske og økonomiske årsager, der danner grundlaget for den nødvendige reform af forordning 404/93 åbenbarer der sig i hr. Santinis betænkning en række betragtninger, der er hævet over enhver mistanke, og som bidrager til komplekse problemstillinger, der blander social- og beskæftigelsespolitik, udenrigspolitik og endog episoder, der henhører under smånyt eller borgerkrig.
Dette skyldes især bananens økonomiske betydning, idet den udgør den væsentligste frugt- og grønsagsproduktion på verdensplan.
Tre forsyningskilder gør det muligt at indkredse unionsmarkedets profil: fællesskabsproduktionen, AVSproduktionen og produktionen fra dollarzonelande. Markedets fremtid og adskillige producerende regioners skæbne afhænger af balancen mellem disse tre kilder, men denne balance mangler.
I dag oplever bananmarkedet en dyb krise. Fællesskabsmarkedets overforsyning af bananer fra dollarzonen har foranlediget et voldsomt kursfald, som fællesskabs- og AVS-bananerne betaler prisen for som følge af to hovedfaktorer: højere produktionsomkostninger og en svagere handelsorganisation. Man er altså nu vidne til en ulige kamp mellem koalitionen af to store multinationale selskaber, der sigter på at monopolisere verdensmarkedet, som de allerede kontrollerer 80 % af efter at have monopoliseret det amerikanske marked og koloniseret det europæiske marked med op til 70 %. Altså en ulige kamp, der sætter disse to kolosser op mod de europæiske producenter og deres historiske allierede.
En markedsordning kan ikke tildele pengeinteresserne privilegier, når mål af en sådan betydning er på spil. For at gennemføre denne beskyttelse er følgende foranstaltninger påkrævede: for det første bør vi forkaste enhver forøgelse af kontingentet til over 2.300.000 tons; for det andet må vi bevare et toldkontingent, der kan garantere en mindstepris; og for det tredje må vi bevare den nuværende fordeling, der tildeler fællesskabs- og AVSbananaktørerne 30 % af kontingentet, dollarzoneaktørerne 66, 5 % og de nyankomne latinamerikanske aktører 3, 5 %.
At acceptere en forøgelse af kontingentet - man har endog foreslået at forøge det til 3 millioner tons - eller at ændre den nuværende fordeling ville være ensbetydende med at forære de amerikanske multinationale selskaber det europæiske marked og således besegle fællesskabsproduktionens dødsdom.
I et ønske om klarhed og retfærdighed bør man ligeledes atter se på indførelsen af en bestemmelse, der fastslår, at de to foregående år skal anvendes som sammenligningsgrundlag ved tildelingen af kontingenter, når ekstraordinære begivenheder belaster årets produktion alvorligt. Det er uacceptabelt, at man i dette tilfælde stadig anvender politikken med to vægtlodder, to mål. Vurderingen af en katastrofes ekstraordinære karakter er overladt til Kommissionens velbefindende, og den anerkender for øjeblikket kun skader frembragt af cykloner som værende af ekstraordinær karakter.
Hvad Somalia angår, kan man indvende, at dette land, som stadig betragtes som et traditionelt AVS-land, ikke har ratificeret den fjerde Lomé-konvention. Men hvem kunne underskrive den, når landet var hjemsøgt af en borgerkrig, som man herefterdags kan betegne som en endemisk katastrofe? Af de 60.000 tons, som det havde fået tildelt, har Somalia kun kunnet levere knapt en tredjedel og under katastrofale vilkår for det økonomiske udbytte.
Inden etableringen af den fælles markedsordning for bananer den 1. juli 1993 var De Tolvs marked opsplittet. Denne situation var uforenelig med etableringen af enhedsmarkedet. For at etablere en spilleregel og harmonisere markedet skabte Den Europæiske Union altså den pågældende fælles markedsordning. Denne forordning er, mine damer og herrer, resultatet af et kompromis, der respekterede balancen mellem de forskellige forsyningskilders interesser, alt imens den tog hensyn til Unionens tidligere forpligtelser, nemlig fællesskabspræferencen, AVS-bananernes fortrinsadgang og GATT-reglerne over for tredjelande.
Tiltrædelsen af de tre nye medlemsstater, der alle importerer bananer fra dollarzonen, har resulteret i en forøgelse af kontingentet med 350.000 tons med henblik på at tage hensyn til disse landes forbrug i en foranstaltning, der er i dag er anerkendt som værende overdreven.
Uden ændring af Rådets forordning om den fælles markedsordning for bananer har Kommissionen i løbet af 1995 anset det for rigtigt at lade toldkontingentet for dollarbananer stige til 2.553.000 tons. I dag beder Kommissionen os så, kære kolleger, ud over de andre punkter i teksten, der er mindre væsentlige, om til en vis grad at godkende to hovedelementer, der karakteriserer selve eksistensen af den fælles markedsordning for bananer, nemlig toldkontingentet for dollarzonen og fordelingen af importlicenserne.
Ved en analyse af denne fælles markedsordnings måde at fungere på efter disse foreløbige ændringer, må vi med beklagelse konstatere følgende: den mængde, som Kommissionen har foreslået siden 1995, er overdrevent stor i forhold til forbrugsbehovet i Den Europæiske Union, der er vurderet til 4 millioner tons. Hvis Kommissionens forslag blev vedtaget, ville den grundlæggende forordning rent faktisk tillade afsætning af 4.264.700 tons eller ca. 265.000 tons mere, end Den Europæiske Unions kan indtage.
Ved en gennemgang af de statistikker, der er blevet udarbejdet siden andet halvår af 1995, da produktionen på Antillerne som følge af naturkatastrofer var 270.000 tons under den tilladte mængde, ser man, at det europæiske marked allerede, kære kolleger, er hjemsøgt af en krise uden fortilfælde, der udelukkende er forbundet med en overforsyning, der fastholder den markedspris, der anvendes på vort marked, på et historisk lavt niveau. Denne situation kan ikke vare ved, for den bringer alvorlige forstyrrelser i den økonomiske stabilitet i de europæiske regioner af de franske Antiller såvel som i flere AVS-lande, hvis sociale stabilitet først og fremmest afhænger af bananaktiviteten.
Den krise, jeg peger på, kære kolleger, er meget reel dér, hvor jeg kommer fra, på Guadeloupe. I dette øjeblik, hvor jeg står og taler til Dem, har plantageejerne på Guadeloupe forladt deres marker for at besætte havnen i Pointe-à-Pitre, der er øens kernepunkt for brændstofsforsyning, og andre strategiske punkter med en næsten økonomisk lammelse af regionen til følge. De vil således pege på de vanskeligheder, som de oplever på et tidspunkt, hvor situationen bare bliver værre, eftersom salgsprisen for bananer fra Antillerne er under 2 francs pr. kg mod en produktionsudgift, der nærmer sig 6 francs, og eftersom det indkomsttab, der ikke udlignes af den fælles markedsordning, ifølge branchen beløber sig til 1, 96 francs pr. kg.
Producenterne på Antillerne er ikke mere i stand til at passe deres bedrift. Nogle kan end ikke mere høste, da de ikke kan betale deres arbejdere og købe emballage. Fællesskabsproducenterne forventer en betydelig politisk manifestation fra os i dag, kære kolleger. De håber, at de titusinder af arbejdspladser, der findes i bananproduktionen, og som er stærkt truede, vil blive taget i betragtning gennem vor handling. De forventer også en bevarelse af importlicenserne i kategori B på 30 %, således at de kan bevare deres tilstedeværelse på hele fællesskabsmarkedet, og de håber, at det toldkontingent, der tildeles tredjelande, vil bidrage til at skabe en fornyet balance på markedet.
Anvendelsen af den fælles markedsordning, der udgør en interessant ramme, har givet sig udtryk i en forværring af situationen for producenterne. Kære kolleger, det er i modstrid med ånden og ordlyden i den fælles landbrugspolitik og den fælles markedsordning. Vor produktion er i vanskeligheder i forhold til dollarbananen på hele det europæiske marked. Det er ligeledes i modstrid med selve princippet i fælleskabspræferencen.

Fernández Martín
Fru formand, efter 14 måneder debatterer vi nu igen et forslag til ændring af den fælles markedsordning for bananer. I realiteten er de argumenter, der blev fremlagt i oktober 1995, stadig gyldige. Derfor støtter vi hr. Santinis betænkning, navnlig på de punkter, som blev omtalt af hr. Aldo for lidt siden, og hvor den er i tråd med den betænkning, der blev vedtaget af Landbrugsudvalget, som falder sammen med udtalelsen fra Udvalget om Udvikling og Samarbejde, som jeg var ordfører for.
Der er indtruffet nye omstændigheder i løbet af 1996. Som nævnt af hr. Aldo har der været en overforsyning af bananer på det europæiske marked, som gav anledning til prisfald i nogle medlemsstater med store tab for visse europæiske regioner, helt konkret de oversøiske franske departementer og nogle af AVS-landene. Dette bør ikke overraske os, eftersom Kommissionen blev advaret om dette netop i dette forum.
Desuden har Ecuador og andre lande, bl.a. De Forenede Stater, indgivet en klage for Verdenshandelsorganisationen. Jeg minder om, at De Forenede Stater ikke er bananproducenter og har givet møde i sagen for at varetage de uden tvivl legitime interesser i de multinationale amerikanske selskaber, der markedsfører dollar-bananer. Man har imidlertid ikke givet AVS-landene mulighed for at møde i sagen som berørt tredjepart, hvorfor de er ringere stillet med hensyn til at forsvare deres legitime interesser. Dette er en situation, som bryder ekspertudvalgets neutralitet, og en sag, som jeg bør gøre klart opmærksom på.
Jeg beder derfor de ærede medlemmer stemme for betænkningen, der er vedtaget i Landbrugsudvalget, ud fra den betragtning, at vi på denne måde bedre varetager fællesskabsretten og AVS-landenes og den europæiske bananproduktions interesser.

Medina Ortega
Fru formand, Det Europæiske Fællesskab, som vi tilhører, er lidt mere kompleks, end det kunne se ud ved første øjekast. Vi har f.eks. netop vedtaget et sæt regler, der giver mulighed for at hjælpe de kontinentale producenter i Fællesskabet, som er berørt af BSE-krisen. Men selv om størstedelen af den europæiske befolkning befinder sig i det, man kunne kalde Centraleuropa og den europæiske kerne, inkluderer Den Europæiske Union også visse regioner, som ligger lidt længere væk, nemlig regionerne i randområderne, og jeg mener også, at man ud fra en fællesskabssolidaritet bør støtte disse regioner. Det drejer sig om flere millioner indbyggere i Det Europæiske Fællesskab, der bor i disse områder, og som i øjeblikket har en forordning for banansektoren, som beskytter producenterne i denne sektor.
Forordningen for bananer foreskriver en beskyttelse af visse lande i Afrika, Vestindien og Stillehavet, som vi har haft handelsrelationer med, og som i væsentligt omfang er afhængige af vores beskyttelse. Derfor er forordningen om den fælles markedsordning for bananer ikke nogen tilfældig forordning, men en forordning, der søger at opnå en balance mellem producenterne i randområderne og resten af fællesskabsproducenterne.
En hvilken som helst ændring af den forordning, der er opnået, kan udgøre en stor risiko for producenterne i Fællesskabet og de producenter i AVS-landene, vi har forbindelser med. Derfor mener, jeg, vi skal være meget varsomme med at gennemføre denne slags ændringer. En forøgelse af kontingenterne, hver gang der sker en udvidelse af Fællesskabet, kan føre til, at den nuværende beskyttelse af sektoren ophæves, og til at det nuværende system helt forsvinder.
I lighed med talerne før mig støtter Den Socialistiske Gruppe Landbrugsudvalgets betænkning og modsætter sig forøgelsen af kontingenter og en hvilken som helst anden ændring, som kan bringe det nuværende system omkring reguleringen af banansektoren i fare.

Liese
Fru formand, mine ærede damer og herrer! Jeg har ved flere lejligheder talt her i Parlamentet om markedsordningen for bananer og måske nogle gange gjort min holdning kendt på en lidt resolut måde. Jeg tror, at vi alle må erkende, at man i dette spørgsmål kun kan komme videre med et kompromis, og at vi må afholde os fra ekstreme holdninger, hvis vi skal blive enige om noget. Det glæder mig, at jeg i dag for første gang kan tale på vegne af min politiske gruppe, Det Europæiske Folkepartis Gruppe, og kan præsentere et forslag til et kompromis, der nu straks skal stå sin prøve her under afstemningen.
Nu er det ikke sådan, at de gode bananer bliver produceret i AVS-landene og i Den Europæiske Union, mens de onde bananer kommer fra Latinamerika. Intet er sort-hvidt her. Også i Latinamerika er der småproducenter, der rammes hårdt af markedsordningen, fordi de ikke som multinationale koncerner kan gribe til licenser. Disse småproducenter må vi også være opmærksomme på. Derfor anmoder jeg om, at De stemmer for ændringsforslag nr. 12, som jeg har stillet sammen med nogle kolleger fra mange forskellige lande.
Vedrørende toldkontingentet: Her er der jo to ekstreme holdninger, for det første den holdning, der gives udtryk for i ændringsforslag nr. 10 og 11, som fastlægger en drastisk forhøjelse af toldkontingentet, der går langt ud over Kommissionens forslag. Denne holdning er slet ikke så forkert, den indtages også af nogle af de nationale delegationer i Rådet. Den anden ekstreme holdning gives der udtryk for i ændringsforslag nr. 6 fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, nemlig en bevarelse af toldkontingentet. Her er der imidlertid opstået en ny situation, fordi de tre nye medlemslande hidtil kun har importeret dollarbananer. Det drejer sig derfor om to ekstremer. PPE-Gruppen vil stemme imod ændringsforslag nr. 6, og de kolleger, der sammen med mig har stillet ændringsforslag nr. 10 og 11, vil tage disse to ændringsforslag tilbage. I kompromisets ånd beder jeg derfor hele Parlamentet om også at stemme imod ændringsforslag nr. 6, således at vi for en gangs skyld virkelig opnår enighed om dette vanskelige spørgsmål.

Novo
Hr. formand, der er ikke noget nyt i, at et forslag om ændring af den fælles markedsordning for bananer afspejler en systematisk hensyntagen til amerikanske multinationale selskaber og, skal det tilføjes, til nogle store EU-importører, navnlig Tyskland.
På ny søger man således at ødelægge den eksisterende ligevægt i fordelingen af det årlige toldkontingent, der insisteres atter på at medtage visse kunstige produktionstyper, og der foreslås en løbende og uproportional forøgelse af toldkontingentet. Først øgedes kontingentet til 2, 2 mio tons fra 2 mio; nu foreslås det i Santinibetænkningen, at toldkontingentet forøges til 2.300.000 tons i stedet for Kommissionens foreslåede 2.533.000 tons (vi vil i øvrigt stemme for betænkningen af samme grund, selv om vi ikke finder den helt tilfredsstillende, da den, om end for mindre mængder, accepterer princippet om en forøgelse af toldkontingentet). Vi kan imidlertid ikke se noget svar på det øgede interne forbrug i form af en virkelig politik til fremme af den interne produktion, og der foreslås heller intet med henblik på at øge fællesskabsproducenternes indkomst, og de er jo også fattige og særdeles vanskeligt stillede, så meget mere som disse fællesskabsproducenter for hovedpartens vedkommende er hjemmehørende i områder i Fællesskabets yderste periferi, navnlig de franske oversøiske departementer, De Kanariske Øer og Madeira.
Kommissionens forslag til ændring vil få negative virkninger for EF- og AVS-producenterne, og det glemmer helt princippet om fællesskabspræference. Santini-betænkningens ændringsforslag tilstræber at undgå sådanne skadevirkninger, men opnår efter vores mening ikke helt at forsvare fællesskabsproducenternes interesser. Vi vil følgelig stemme for betænkningen, medmindre ændringsforslag nr. 10 og 11 vedtages, hvori der foreslås en enorm og uacceptabel forhøjelse af det årlige toldkontingent. Vi er forvisset om, at Parlamentet ikke vil begå en sådan tåbelighed, og at det vil afvise disse to ændringsforslag.

Graefe zu Baringdorf
Fru formand! Hr. Lieses forslag om også at tænke på de små bananproducenter i Latinamerika er fornuftigt. Vi har stillet et lignende ændringsforslag. Om det nu er det ene eller det andet, der bliver vedtaget, er ikke så afgørende. Men i spørgsmålet om kontingentet er vi af en anden opfattelse. 3 millioner ton er fuldstændigt hen i vejret. Jeg går ud fra, at Udvalgets forslag bliver vedtaget. Hvad der er vigtigere, er imidlertid, at inddelingen af den nye mængde ikke ændres. I Kommissionens forslag får de såkaldte dollarbananer 70 %, før var det 66 %, og bananer fra den anden kategori 26 %, før var det 30 %. Her er det vigtigt, at vi, uanset hvordan kontingentet bliver, bibeholder en inddeling i den hidtidige form. Jeg vil gerne sige følgende til formanden for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter: Hr. Jacob, det er vigtigt, at De, når dette forslag er gået igennem med den gamle inddeling, i egenskab af Deres hverv som formand spørger Kommissionen, om den godkender dette forslag, således at vi, hvis den ikke godkender det, evt. kan kræve henvisning af betænkningen til fornyet udvalgsbehandling, hvorved vi kan tvinge Kommissionen til at forhandle denne inddeling.

Hory
Hr. formand, jeg vil gerne på egne vegne naturligvis, men ligeledes på vegne af vor kollega, professor Castagnède, der er den fremmeste specialist, når det gælder bananmarkedet, udtrykke vor mest eftertrykkelige afvisning af de forslag, som Kommissionen har fremsat for os, og vores ligeså eftertrykkelige støtte til de forslag, som vor ordfører har fremsat. Jeg vil gerne henlede opmærksomheden på de grundlæggende principper for den fælles markedsordning for bananer. Det er for det første fællesskabspræferencen. Og det er for det andet AVS-landenes fortrinsadgang til markedet. Og først derefter kommer så GATT- og i dag WTOreglerne, der gælder for produktionen fra tredjelande. I de kvoter, der er gældende i dag, spørger jeg endda mig selv, om disse principper bliver respekteret, nemlig 850.000 tons for den europæiske produktion, 850.000 tons for AVS-landene og 2.200.000 for kontingentet med reducerede toldsatser.
Og man foreslår os nu at forværre denne situation. Kommissionens forslag sigter på at bringe kontingentet med reducerede toldsatser op på ca. 2.550.000 tons og inden for dette kontingent at ændre fordelingen mellem Fællesskabs/AVS-producenterne på den ene side og tredjelandene på den anden side. En gennemførelse af sådanne forslag - når Fællesskabets behov, som hr. Aldo så fortræffeligt udtrykte det for lidt siden, kan anslås til omkring 4.000.000 tons - ville medføre en voldsom og varig prisnedgang til skade for Unionens producenter og deres AVS-partnere.
Jeg tror, at man bør afvise disse forslag kategorisk, idet man må have for øje, at debatten går på to anskuelser af vor Europæiske Union. Vi for vor del prioriterer landmændene, der hævder deres stilling imod de importører, der arbejder med pengestrømme; vi prioriterer producenterne, der skaber arbejdspladser imod handelsfolkene, der lever af at benytte sig af de uacceptable sociale vilkår, der hersker i tredjelandene. Uden for selve markedet går denne debat altså på frihandelsideologien over for en udvikling, der har mennesket som dimension og endemål. Derfor vil vi absolut støtte den stilling, som Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har indtaget i denne sag.

Vecchi
Hr. formand, når Fællesskabets institutioner står over for drøftelser af emner vedrørende udviklingssamarbejde, synes der altid at herske en fælles vilje til at fremme støtte og vækst i de mindre udviklede lande.
Når det kommer til drøftelser af konkrete handelsmæssige emner, får man derimod det klare indtryk, at det er andre interesser, der har fortrin, i åbenbar modstrid med de krav, der stilles af udviklingssamarbejdet. Tilfældet med den fælles markedsordning for bananer er måske et typisk eksempel herpå.
Kommissionens forslag er meget negative og kan meget vel endnu en gang kun komme til at fremme de store multinationale selskabers interesser, der kontrollerer det europæiske marked for bananer, der hidrører fra »dollarområdet«, og som ofte driver dumpingpolitik.
Forsøget på at øge importkvoterne fra tredjelande uforholdsmæssigt og således trykke markedet og gøre det definitivt uøkonomisk at producere bananer i Fællesskabet og AVS-landene er uacceptabelt.
Men også for så vidt angår de fattigste tredjelande og AVS-landene må man huske på, at Kommissionen ofte indtager diskriminerende holdninger. Kommissionen har nemlig aldrig villet anerkende begrebet »force majeure« i forbindelse med den krise for bananproduktionen i Somalia, der er skabt af de velkendte begivenheder i dette land, mens andre traditionelle producenter i AVS-landene har fået en gunstigere behandling.
Vi støtter derfor overbevist de ændringsforslag, der er fremsat af Landbrugsudvalget, og som fastsætter en mere velafbalanceret organisation af det fælles marked og giver produktionen i AVS-landene økonomisk værdi.
Man må herefter sikre producenterne og operatørerne på bananmarkedet i AVS-landene ved fuldstændig at integrere deres kvoter og tillade indkøb i andre lande, indtil disse som i tilfældet med Somalia på ny opnår normale produktionsforhold.
Endelig er det af betydning at tillade og fremme import til Unionen af et kontingent bananer, der er produceret, og som bringes på markedet inden for rammerne af en rimelig og solidarisk handel, og vi støtter derfor de to ændringsforslag, der er fremsat herom.

Cunha
Hr. formand, desværre må jeg meddele, at min kollega, hr. Nélio Mendonça fra Madeira, som i dag skulle have taget ordet i stedet for mig, ikke er til stede på grund af sygdom. Jeg ønsker ham snarlig god bedring, således at han igen kan være iblandt os.
Den eksisterende fælles markedsordning for bananer kom i stand efter en af de vanskeligste forhandlinger i Unionens historie. Det gik så vidt, at et land anlagde sag ved Domstolen, som i øvrigt ikke gav det medhold.
Den nuværende fælles markedsordning tog sigte på at skabe ligevægt på 3 niveauer:
at sikre adgangen til rimelige priser til Unionens marked for traditionelle leverandørlande under fastholdelse af en reserve for ikke-traditionelle leverandørlande; -at sikre privilegeret adgang for AVS-producentlande i overensstemmelse med ånden og bogstavet i Lomékonventionerne; -at sikre fællesskabsproducenterne en indkomststøtte, der kunne kompensere for de højere produktionsomkostninger og hjælpe dem med at tilpasse sig en mere konkurrencedygtig struktur.Efter så mange vanskeligheder, kontroverser og politiske kompromisløsninger kommer Kommissionen nu med et uacceptabelt forslag, der vil ødelægge denne ligevægt ved at øge kontingentet for dollar-bananer med 4 % og reducere AVS-kontingentet tilsvarende.
Udvidelsen af Den Europæiske Union med tre nye stater retfærdiggør ikke på nogen måde en forhøjelse af kontingentet med 16 % og bør heller ikke tjene som retfærdiggørelse for en ændring af fordelingsnøglen for dette kontingent.
De ændringsforslag, der er vedtaget i Landbrugsudvalget, tager netop sigte på at genetablere ligevægten. Derfor opfordrer jeg medlemmerne til at støtte hr. Santinis fremragende betænkning såvel som Landbrugsudvalgets ændringsforslag.

Correia
Hr. formand, som hjemmehørende i et bananproducerende EF-område, Den Autonome Region Madeira, kan jeg ikke tilslutte mig Kommissionens forslag til forordning om ændring af forordning (EØF) nr. 404/93 om den fælles markedsordning for bananer, for så vidt som dette forslag ikke tager hensyn til de bananproducerende EF- og AVS-landes interesser, som længe har måttet kæmpe med vedvarende overskudsproduktion på grund af det årlige toldkontingents høje niveau.
Det foreliggende forslag fra Kommissionen, som i hovedsagen tager sigte på at øge det årlige toldkontingent og ændre fordelingen mellem de tre producentområder, vil, da det ødelægger den eksisterende ligevægt, skabe større arbejdsløshed med heraf følgende social og politisk utilfredshed og med særligt negative virkninger i AVSlandene.
Vi ville kunne tilslutte os forslaget, hvis Kommissionen havde taget hensyn til princippet om fællesskabspræference, og hvis den havde opfyldt de indgåede forpligtelser over for AVS-landene inden for rammerne af Lomé IV-konventionen.
Vi ville kunne tilslutte os forslaget, hvis det prioriterede de miljømæssige og økologiske aspekter i tilknytning til lokale produktioner, navnlig aspekter vedrørende landskabspleje og miljøbeskyttelse, for så vidt som turistindustrien er afhængig af disse to faktorer, og denne industri er den vigtigste i Den Autonome Region Madeira.
Vi kunne endvidere tilslutte os forslaget, hvis Kommissionen sigtede mod at ændre kompensationsordningen og gøre udligningsstøtten mere fleksibel og baseret på en særlig beregningsform, som tog hensyn til produktionen i hver enkelt region.
Men da disse hensyn ikke er tilgodeset, ser vi os nødsaget til at stemme imod Kommissionens forslag, også fordi vi mener, det er for tidligt ude, da man endnu ikke kender resultaterne af arbejdet i »bananpanelet«, som vil kunne give et godt bidrag til den fremtidige fælles markedsordning for bananer.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer! Først vil jeg også gerne på Kommissionens vegne takke hr. Santini, selv om han ikke er til stede i dag, og udvalgene, der igen har behandlet den fælles markedsordning for bananer.
Det er faktisk tredje gang i løbet af 18 måneder, at Parlamentet anmodes om at afgive udtalelse om en ændring af den fælles markedsordning for bananer. Dette forslag, som ligger foran Dem i dag, skal ses som en ændring af 1995-forslaget. Parlamentet stemte med flere anmærkninger og ændringsforslag dengang alt i alt for ændringerne. Forslaget til forordning indeholder af tekniske grunde flere punkter, som allerede blev foreslået i 1995. Herunder hører blandt andet den udvidelse af toldkontingentet som følge af de nye medlemslandes tiltræden, som Parlamentet vedtog i juni 1995. Kontingentet for de 12 var før dette 2, 2 mio ton. En udvidelse med kun 100 000 ton ville helt sikkert ikke tilgodese det øgede behov som følge af udvidelsen med tre nye medlemslande og ville heller ikke dække de traditionelle handelsstrømme, som vurderes til at ligge på 353 000 ton. Et kontingent på 2, 3 mio ton er derfor hverken tilstrækkeligt eller berettiget, da det ikke svarer til den traditionelle handel, hvorfor ændringsforslag nr. 6 ikke kan accepteres af Kommissionen.
Omvendt ville der ved et toldkontingent på 3 mio ton, som det kræves i ændringsforslag nr. 10 og 11, straks indtræde et generelt prisfald. Det ville ramme bananer fra alle oprindelseslande, hvilket ville have særlig alvorlige følger for de svagere producenter. Ændringsforslag nr. 10 og 11 er derfor lige så lidt acceptable som ændringsforslag nr. 6.
Kommissionen foreslår ud over udvidelsen af toldkontingentet også, at inddelingen i henhold til kategorier af erhvervsdrivende ændres. Denne tilpasning tager hensyn til forsyningsstrukturen i de tre nye medlemslande, der tidligere hverken importerede bananer fra Fællesskabet eller fra AVS-lande. Det ville derfor være ulogisk, hvis mængderne for B-licenserne blev forhøjet med toldkontingentet. Reduktionen af toldkontingentandelen for erhvervsdrivende, der importerer bananer fra Fællesskabet og AVS-lande, fra 30 % til 26 % er en ren regneoperation og betyder, at det absolutte antal licenser til kategori B bibeholdes. Jeg synes derfor ikke, at der er nogen begrundelse for ændringsforslag nr. 7, og heller ikke det dermed sammenhængende ændringsforslag nr. 1 kan jeg acceptere.
Ændringsforslag nr. 2, 4, 5, 8 og 9 indeholder særbestemmelser for de tilfælde, hvor importører på grund af krisesituationer i de eksporterende AVS-stater lider tab. Disse ændringsforslag er problematisk af flere grunde. For det første er det ikke let at afgrænse krisesituationer præcist. I sådanne tilfælde er det bedre at støtte sig til begrebet force majeure, som der også er retspraksis for.
For det andet har Kommissionen foreslået forholdsregler for tilfælde, hvor importen af AVS-bananer hindres på grund af force majeure for både at sikre en passende markedsforsyning og holde de pågældende erhvervsdrivende skadesløse.
For det tredje kan man ved hindringer, der ikke skyldes force majeure - hvis en AVS-stat f.eks. ikke er i stand til at eksportere hele den traditionelle mængde -, foretage en midlertidig omfordeling. Med henblik på den særlige situation i Somalia vil jeg gerne minde om, at en midlertidig omfordeling af de ikke-importerede traditionelle mængder ville være mulig.
Ændringsforslagene nr. 2, 4, 5, 8 og 9 overlapper eksisterende forslag. Af ovennævnte grunde ser jeg mig tvunget til at afvise dem.
Så kommer jeg til ændringsforslag nr. 3 og nr. 12, som angår produktion på økologisk og socialt forsvarlige betingelser. Af formelle grunde hører den i ændringsforslag nr. 3 anførte betragtning ikke hjemme i dette forslag til forordning. Det ville ikke være rigtigt at tage det med her. Imidlertid anerkender Kommissionen indholdet, nemlig at denne produktionsform fortjener at blive støttet. At åbne et særkontingent for såkaldte fair trade -bananer er dog ikke muligt, da det ville være i modstrid med reglerne i WTO. Derfor kan ændringsforslag nr. 12 og nr. 13 ikke accepteres. En mere egnet fremme ville imidlertid være at tilskynde til reklamekampagner for fair trade -bananer med europæiske forbrugere for øje. De forskellige muligheder på dette område skal undersøges omhyggeligt, og jeg håber, at de snart vil resultere i konkrete tiltag. Jeg ved, at dette spørgsmål er vigtigt for Parlamentet, og vil derfor holde Dem orienteret om det videre forløb.

Formanden
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen af afsluttet.
Inden vi går over til afstemningen, har hr. Graefe zu Baringdorf bedt om ordet til forretningsordenen.

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, jeg vil gerne varsle, at jeg før den endelige afstemning om den lovgivningsmæssige beslutning vil anmode om henvisning af betænkningen til fornyet udvalgsbehandling, eftersom jeg regner med, at ændringsforslag nr. 7 bliver vedtaget, og eftersom Kommissionen har erklæret, at den ikke vil overtage ændringsforslag nr. 7. Hvis Kommissionen efter afstemningen, når forslaget er vedtaget, erklærer, at den alligevel vil overtage den, har vi selvfølgelig en anden situation. Dette bare i tilfælde af, at det pludselig går så hurtigt, at jeg ikke kommer igennem. Derfor varsler jeg det allerede nu.

Medina Ortega
Hr. formand, jeg vil gerne støtte forslaget om henvisning af betænkningen til fornyet udvalgsbehandling i betragtning af, at kommissæren ikke vil acceptere ændringsforslagene.

Formanden
Jeg takker hr. Medina og hr. Graefe zu Baringdorf for på forhånd at meddele mig, hvad de vil gøre, men De bør gøre på det rigtige tidspunkt. Vi går derfor over til afstemningen om ændringsforslagene.
Efter godkendelsen af Kommissionens forslag

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, i henhold til artikel 129 i forretningsordenen og på vegne af min gruppe anmoder jeg om henvise betænkningen til fornyet behandling i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter.

Medina Ortega
Hr. formand, jeg vil bekræfte, hvad jeg sagde før, og støtte hr. Graefe zu Baringdorfs forslag.

Formanden
Hr. Fernández Martín har ordet for at tale for anmodningen om henvisning til fornyet udvalgsbehandling.

Fernández Martín
Hr. formand, vi står over for den samme situation, som fandt sted i oktober 1995, da Parlamentet stemte, som det gjorde, og kommissæren forkastede de ændringsforslag, Parlamentet havde vedtaget ved flertalsbeslutning. Derfor vil vi i lighed med holdningen dengang støtte henvisningen til fornyet udvalgsbehandling.

Formanden
Hr. Liese har ordet for at tale imod anmodningen om henvisning til fornyet udvalgsbehandling.

Liese
Hr. formand, jeg er ked af, at jeg her må tale mod min gruppefælle Fernández Martín, men beslutningssituationen i vor gruppe var jo netop således, at vi ville forkaste det besværlige ændringsforslag nr. 6. Derfor kan vi nu naturligvis ikke være for en henvisning af betænkningen til fornyet udvalgsbehandling, bare fordi Kommissionen ikke vil acceptere dette ændringsforslag. Det er fornuftigt, at forslaget ikke overtages af hr. Fischler. Derfor stemmer vi imod en henvisning til fornyet udvalgsbehandling.
(Fornyet udvalgsbehandling vedtoges)

Sandbæk
Jeg undlader at stemme om ændring af den fælles markedsordning for bananer, idet jeg mener, at hele diskussionen, som følge af eksistensen af det europæiske bananregime, tager et forkert udgangspunkt.
A) EU's indre marked for bananer er ikke et frit marked, hvor det er forbrugerne, der bestemmer, at det kun er billige bananer, der efterspørges.
B) Hvert år dør 250.000 landarbejdere i udviklingslandene i forbindelse med brug af sprøjtemidler (Det oplyser WHO).
C) Produktionen af bananer er en af de sektorer, hvor pesticid-anvendelsen er meget intensiv, og producenterne har intet incitament til at mindske forbruget.
Med det europæiske bananregime som grundlag hindres muligheden for en bæredygtig udvikling og rimelige arbejdsvilkår for bananarbejderne.

Souchet
Fællesskabsforordningen om den fælles markedsordning for bananer tager hensyn til de forpligtelser, som Den Europæiske Union har indgået forud for dens vedtagelse (fællesskabspræferencen, AVS-bananernes fortrinsadgang, GATT-regler med hensyn til tredjelande).
Den fælles markedsordning omfatter således to strenge:
en intern streng, der for fællesskabets egne producenter fastsætter en ordning med udligningsstøtte, der skal opveje de nettotab, der er resultatet af fjernelsen af skillevæggene på markedet. Denne støtte fører til en begrænsning af de mængder, som fællesskabets producenter, herunder bl.a. producenterne i Frankrigs oversøiske departementer kan sælge, til 854.000 tons; -en ekstern streng, der fastsætter tildelingen af en mængde på 857.700 toldfrie tons til de traditionelle AVS-lande og et toldkontingent på 2, 2 millioner tons med reduceret told (især dollar-bananer).Jeg har derfor stemt for ændringsforslag 3 og 7. Jeg har naturligvis stemt imod ændringsforslag 10, 11, 12 og 13, der kun har til formål at fremme importen af dollar-bananer til skade for den europæiske og AVS-landenes bananproduktion, som vi - og det vil jeg gerne tillade mig at gøre opmærksom på - har forpligtelser overfor, der er forbundet med vor historie og vore traditionelle og foretrukne handelsrelationer. Er »acquis communautaire«princippet allerede blevet til et »à la carte«-princip, og er det ikke mere værd, når der er tale om vore kontraktlige forpligtelser over for vore partnere i Lomé-konventionen?

Theorin
En forøgelse af toldkontingentet er absolut i de svenske forbrugeres interesse. Vi går ind for en friere handel med bananer på verdensmarkedet. Jeg så gerne, at de svenske forbrugere havde en valgmulighed, når de skulle købe bananer. De skal kunne købe bananer af bedste kvalitet til lavest mulige pris. Jeg håber naturligvis også, at de forbrugere, der ønsker det, kan købe bananer, som er produceret på den bedste måde i økologisk og social henseende.
Der er al mulig grund til at protestere imod EU's nuværende fælles markedsordning for bananer. Det er urimeligt, at bananprisen i Sverige er steget med 20 %, siden Sverige blev medlem af EU.

Vieira
Forordningen om den fælles markedsordning for bananer, som nu foreslås ændret på nogle få områder, har ydet EF-producenterne en værdifuld og rimelig støtte, som giver dem håb om at kunne bevare og forbedre produktionen med et acceptabelt indtjeningsniveau. I den sammenhæng kommer solidariteten og den økonomiske og sociale samhørighed til udtryk gennem anvendelsen af princippet om fællesskabspræference, som vi gerne så yderligere generaliseret, navnlig i forhold til alle kvalitetsproduktioner inden for landbrugssektoren og andre sektorer i de fjernest liggende regioner i Den Europæiske Union.
I det område, jeg kommer fra, som er et lille øområde med subtropiske klimaforhold i en del af landbrugsområdet, har banandyrkning en særlig stor betydning, ikke alene fordi der findes 8.000 producenter og en årlig høst på over flere 10.000 tons, som svarer til 20 % af bruttolandbrugsproduktet, men også på grund af de smukke bananplantagers landskabsmæssige værdi, som øger områdets betydning som turistmål.
Producenterne på Madeira, som efter tiltrædelsen af Unionen var glade for den fælles markedsordning for bananer, er i dag bekymrede over udsigten til en forøgelse af toldkontingentet, som klart nok vil skabe et alt for stort udbud på fælllesskabsmarkedet med negative virkninger for deres interesser, og de har anmodet om forhøjelse af udligningsstøtten for at forbedre deres knappe indkomst. Vi støtter dem heri, og derfor har vi redegjort for deres synspunkt og vil fortsat kæmpe for deres rettigheder.
Vi støtter ligeledes hr. Santinis betænkning, som tilgodeser EF- og AVS-producenternes interesser, og håber, at Kommissionen ikke øger toldkontingentet for tredjelande ud over 2.300.000 tons, en forhøjelse, som er begrundet i de tre nye medlemsstaters tiltræden.
Endelig finder vi det rimeligt i modsætning til, hvad Kommissionen nu foreslår, at fordelingen af toldkontingentet for tredjelande sker efter de principper, som er fastsat i forordning (EØF) nr. 404/93, med 30 % til erhvervsdrivende, der har markedsført EF-bananer og/eller traditionelle AVS-bananer (erhvervsdrivende i kategori B), da der ikke er nogen rimelig grund til, at disses andel skulle reduceres.

Strukturinterventioner i regioner under mål nr. 1
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0284/96) af Gerard Collins for Udvalget om Regionalpolitik om forslag til Kommissionens afgørelse om etableringen af en fællesskabsstøtteramme for strukturinterventioner i regioner under mål nr. 1 i Irland - i områderne som helhed (C4-0037/96).

Gerard Collins
Hr. formand, først vil jeg gerne udtrykke min taknemlig over for medlemmerne af Udvalget om Regionalpolitik for deres samarbejde under udarbejdelsen af denne betænkning. Jeg til gerne takke alle dem, der deltog i den fortræffelige høring, vi havde om dette emne den 7. maj. Navnlig takker jeg den irske finansminister for hans bidrag. Det glædede mig især at bemærke, at da ministeren for nylig talte på et europæisk seminar i Irland, var han enig i alle de væsentlige konklusioner i min betænkning.
Både den første og den anden fællesskabsstøtteramme styrker på hinanden følgende irske regeringers politik. Begge FSR styrker den indsats, der er gjort for at fremme den økonomiske og sociale udvikling med henblik på at nå fællesskabsgennemsnittet og opfylde betingelserne for landets deltagelse i ØMU. Jeg støtter fuldt ud de fire prioriterede områder under den anden fællesskabsstøtteramme i perioden 1994-1999. Det skal siges, at både den første og den nuværende FSR har været en succeshistorie for Irland. I den pågældende periode har de fleste, hvis ikke alle, økonomiske indikatorer vist særlige forbedringer. Den økonomiske vækst i Irland er i gennemsnit steget til 5 % af BNP, hvilket er det bedste resultat sammenlignet med EU's øvrige medlemsstater. Beskæftigelsen er steget med næsten 2 % pr. år, og betalingsbalancen er forbedret fra et mindre underskud i 1989 til et overskud på 8 % af BNP i 1995. Budgetunderskuddet er vedvarende blevet reduceret til under 2 % i lighed med den offentlige gæld.
Selv om Irlands økonomi unægtelig har en række positive aspekter, som f.eks. en ung og erhvervsaktiv befolkning, et stort potentiel inden for turistsektoren og en vedvarende effektiv og sammenhængende økonomisk politik, må vi ikke glemme, at den økonomiske og sociale udvikling i Irland hæmmes af forskellige problemer, som navnlig skyldes øens afsides beliggenhed og den ringe befolkningstæthed, landbrugssektorens betydning, landets afhængighed af udenlandske virksomheder og den svage nationale industri.
Jeg må understrege, at den faktiske forekomst af langtidsarbejdsløshed er meget højere i Irland, end det fremgår af de statistiske data. Jeg kan ikke understrege nok, at det er tvingende nødvendigt såvel på nationalt plan som på fællesskabsplan at iværksætte de nødvendige foranstaltninger i den pågældende periode for mere effektivt at bekæmpe arbejdsløsheden, især langtidsarbejdsløsheden. De irske myndigheder skal anvende midtvejsevalueringen til at foretage de nødvendige justeringer. De skal tage fat på arbejdsløshedsproblemet med krum hals. Midtvejsevalueringen må ikke være endnu en forspildt lejlighed.
Vi skal styrke interventionerne fra både Den Europæiske Regionalfond og Den Europæiske Socialfond. Vi skal forbedre dem på en sådan måde, at uddannelses- og kvalificeringsforanstaltningerne kan koordineres mere effektivt med investeringer til skabelse af arbejdspladser. Jeg kan ikke nok understrege behovet for at styrke strukturerne for den almene uddannelse og erhvervsuddannelsen og det i væsentlig grad med henblik på at forbedre de kvalifikationer, som de unge opnår. Jeg er kun alt for bevidst om, at kun de bedre kvalificerede arbejdstagere fuldt ud kan udnytte de nye beskæftigelsesmuligheder, der er opstået ved hjælp af EFRU-støtte.
Det store antal af elever, der går ud af skolen før tiden, og af unge uden erhvervsuddannelse i Irland er noget, der navnlig optager mig. Jeg opfordrer derfor de irske myndigheder til i betydeligt omfang at øge antallet af uddannelsespladser til disse unge. Uden en velfunderet skole- og erhvervsmæssig grunduddannelse vil faren for at glide ud i langtidsarbejdsløshed vokse enormt. Vi kan og må ikke lade dette ske.
Jeg ønsker en meget større økonomisk støtte til sociale infrastrukturer for dermed at give kvinder, især dårligt stillede kvinder, nye muligheder for almen uddannelse, erhvervsuddannelse og beskæftigelse. På baggrund af de udenlandske interessers stærke fodfæste i Irland skal vi fremme det nationale markeds kapacitet. I denne forbindelse er de små og mellemstore virksomheders udvikling og konkurrenceevne af helt central betydning.
I min betænkning understreges det også, at det er af afgørende betydning for Irlands økonomiske og sociale fremtid at udvikle og sprede landets landbrugssektor, hvorfor LEADER II-programmet er vigtigt, at modernisere sektoren for fiskeri og akvakultur for at fremme deres udviklingsmuligheder, at skabe grundlag for en mangfoldig og kvalitativ helårsturisme, som åbner nye perspektiver for vækst, samt at anvende princippet om varig og miljøvenlig udvikling.
Jeg understreger, at det på baggrund af Irlands ø-status er absolut nødvendigt vedvarende at arbejde på at få anlagt de nødvendige infrastrukturer i form af veje, jernbaner, havne og lufthavne. Vi ved, at økonomisk og social samhørighed er en forudsætning for gennemførelsen af ØMU. Jeg er ikke i tvivl om, at der ved slutningen af den nuværende FSR i 1999 vil være mange regioner i Irland, som stadig vil have behov for en betydelig støtte. Jeg opfordrer derfor Kommissionen og de irske myndigheder til at garantere, at enhver region i landet, som stadig har behov for støtte, efter 1999 sikres alle de midler, der er nødvendige for at styrke deres økonomiske og sociale samhørighed.
Fremover har vi brug for en ny definition af valgbarhedskriterierne i Unionen i dens nuværende sammensætning af femten medlemsstater. Det er noget, som alle berørte parter øjeblikkeligt bør undersøge. For mit vedkommende er der ingen tvivl om, at arbejdsløsheden skal være et af de prioriterede kriterier. Endelig giver min betænkning lejlighed til på ny at bekræfte vor støtte til gennemførelsen af programmet PEACE i Irland. Jeg understreger betydningen af det grænseoverskridende samarbejde mellem Republikken Irland og Nordirland såvel på økonomisk som på politisk plan, og jeg tvivler ikke på Deres støtte i dette spørgsmål.

Jöns
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne begrænse mig til brugen af socialfondmidlerne. Hvis der er et sted, hvor midlerne fra Socialfonden garanteret bruges fornuftigt, så er det - det viser denne betænkning - i Irland. Det skal lige fremhæves en gang til.
F.eks. har midlerne fra Socialfonden gjort det muligt for Irland at give især unge mennesker en fornuftig skolegang og erhvervsuddannelse. De har desuden også givet arbejdsløse og socialt udstødte personer en chance, idet de fik tilbudt videreuddannelses- og omskolingstiltag med europæisk støtte. Men det er ikke sådan, at man ikke kan gøre noget endnu bedre. En arbejdsløshed på 15 % i Irland taler jo for sig selv. Vi ved jo alle, at en god skolegang og erhvervsuddannelse er den bedste livsforsikring. Derfor synes jeg, at den vej, den irske regering her har valgt, er rigtig, og jeg vil gerne opmuntre den irske regering til at fortsætte ad denne vej, specielt på baggrund af, at over 20 % af de unge i Irland går ud af skolen før tiden og så senere som regel hverken kan få arbejde eller uddannelse.
Disse unge udgør senere den store mængde langtidsarbejdsløse. Derfor er det dobbelt vigtigt at gøre endnu mere. Vi må også, som ordføreren også sagde, ubetinget gøre mere for at fremme lige muligheder for kvinder. Kun 32 % af alle kvinder er erhvervsaktive. Det er godt 10 % mindre end gennemsnittet i EU. Kvinders andel i erhvervsmæssig grunduddannelse vil jeg slet ikke tale om. Den ligger ved lærlingeuddannelsen på under 2 %, og ærligt talt er det jo til grin, at kun knap 0, 4 % af midlerne fra Socialfonden går til særlige foranstaltninger til fremme af kvinders muligheder.
I 1994 indførte man begrebet »mainstreaming« til fremme af kvinders muligheder i strukturfondene, hvilket er vigtigt, men ikke tilstrækkeligt her. Det er ubetinget nødvendigt med særlige programmer til fremme af kvinders muligheder. Med forlov, når vi nu har mulighed for at drive en præventiv arbejdsmarkedspolitik, så bør denne chance også udnyttes. Netop arbejdstagernes tilpasning til nye kvalifikationsprofiler og produktionsprocesser forhindrer jo, at vi bagefter igen skal finansiere arbejdsløshed i stedet for arbejde. Det er ikke uden grund, at 20 % af de midler fra Socialfonden, der står til rådighed horisontalt, skal bruges til forebyggende arbejdsmarkedspolitik, og det mål er man trods alt stadig langt fra at opfylde i Irland.

Malone
Hr. formand, jeg vil også gerne komplimentere hr. Collins og fru Jöns for deres fremragende arbejde i forbindelse med strukturfondene til Irland. Irland er som bekendt en succeshistorie i denne henseende med en økonomi, der klarer sig godt. Vort BNP pr. indbygger er steget fra 64 % af EU-gennemsnittet i 1983 til 87 % sidste år. Arbejdsstyrken stiger stødt, og arbejdsløsheden er omsider begyndt at falde, fra næsten 16 % i 1993 til godt 11 % i år. Der hersker lidt forvirring omkring tallene i betænkningerne, men de statistiske data er kommet fra forskellige områder - og 11 % er det, jeg nu har fået at vide.
De tre faktorer, som jeg vil tilskrive denne succes, er: for det første den forsvarlige samstemmende politik, som regeringerne har ført i de seneste år, men navnlig siden 1993, for det andet oprettelsen af det indre marked, som de irske eksportører og det irske erhvervsliv har været i stand til at udnytte, og for det tredje anvendelsen af strukturfondene siden slutningen af 1980'erne. Dette resultat modbeviser den overforenklede og i alt væsentligt antieuropæiske myte om, at forberedelserne til ØMU nødvendigvis indebærer en højere arbejdsløshed og drastiske nedskæringer i de offentlige udgifter. Eksemplet fra Irland viser, at dette klart ikke er tilfældet.
Som hr. Collins siger, har Irland anvendt strukturfondene fuldt ud og korrekt, og det i den grad, at hvis fondene blev fordelt i 1996 efter de nuværende kriterier, dvs. BNP pr. indbygger på under 75 % af EU-gennemsnittet, ville vi ikke opfylde betingelserne for tilskud.
Strukturfondene i Irland vil imidlertid ikke pludselig blive standset i slutningen af 1999. Kriterierne for den tredje fase af strukturfondene, herunder den regionale fordeling, vil ikke blive afgjort før i begyndelsen af 1998. Men hvis man ser på begrundelsen, er der et lille problem deri, idet hr. Collins synes at foreslå, at Irland opdeles i separate regioner efter 1999. Dette kunne indebære, at Dublin afskæres fra at modtage tilskud. Men der er kolossale områder med fattigdom i Dublin, fattigdomsøer, som jeg ofte har talt om her - jeg tror, at alle har kendskab til min bekymring for Dublin. Jeg ønsker ikke, at Dublin bliver sat ud af spillet. Der skal stadig tages hensyn til vore betydelige udviklingsmæssige behov efter 1999. Vi skal stræbe efter at sikre, at strukturfondene fortsat spiller en vigtig rolle med hensyn til at opnå den økonomiske og sociale samhørighed, som understreges i traktaten. Det må i denne forbindelse være vort mål at gøre Irlands andel af strukturfondene størst mulig.
Tak, hr. formand, og glædelig jul!

Gallagher
Hr. formand, jeg vil gerne komplimentere hr. Collins for at forelægge en fortrinlig betænkning. I denne betænkning fremhæves ikke blot de områder, hvor der er betydelige vanskeligheder, men der gøres også opmærksom på behovet for nødvendige ændringer i fremtiden.
Selv i den nuværende situation, hvor Irland behandles som en enkelt region, er der nogle dele af landet, som klarer sig langt bedre og er meget mere konkurrencedygtige end andre. Jeg fremhæver - og undskylder ikke denne fremhævning - at Donegal, Cavan, Monaghan, Sligo, Leitrim, Roscommon, Mayo og Galway - som alle er i min valgkreds til Europa-Parlamentet - stadig er blandt de dårligst stillede. Det er derfor af afgørende betydning, at Fællesskabets strukturfondsstøtte videreføres i disse regioner efter 1999, når det nuværende program ophører.
Efter 1999 bør valgkredsen Connacht/Ulster være en region under mål nr. 1. Økonomisk og social samhørighed må ikke forblive rene og skære ord: De skal også blive en realitet for den vestlige og nordvestlige del af mit land.
Og hvis midlet til at gøre dette vil være at opdele landet i underregioner, så er det i orden! Den økonomiske overlevelse i mange dele af min valgkreds vil afhænge af en sådan underopdeling.

Cox
Hr. formand, jeg vil gerne indlede med at komplimentere hr. Collins for en fortræffelig betænkning og oversigt over den hidtidige udvikling i Irland som led i fællesskabsstøtterammerne.
Jeg vil gerne i dag benytte lejligheden til at gøre kommissæren opmærksom på - og eftersom Kommissionen er et kollegium, ved jeg, at det er helt på sin plads at gøre dette via kommissær Monti - den meget høje andel i forhold til andre stater, som disse strukturfonde har udgjort som en kapitalindstrømning fra Unionen til den irske økonomi. Som kommissæren er klar over, er det vigtigt i processen mod Den Økonomiske og Monetære Union med konvergensprogrammer på mellemlang sigt, stabilitetsprogrammer osv., at Kommissionen som et kollegium, når den behandler udviklingen af den fremtidige regionalpolitik og samhørighedspolitik, så tidligt som muligt og uden af afvente alle enkelthederne omkring de finansielle overslag og budgettets omfang fra og med år 2000, i det mindste tilkendegive de overordnede forestillinger tids nok til, at stater som Irland med en betydelig nettoindstrømning kan integrere dette i hele konvergensprocessen. Blev indstrømningen af midler pludselig standset, ville dette være en katastrofe for den makroøkonomiske politiks fortløbende udvikling i den forbindelse.
Det er klart, som andre kolleger har bemærket, at i henhold til de almindelige bestemmelser vil Irland i næste runde ikke længere opfylde betingelserne som én stat, én region under mål nr. 1.
Jeg vil gerne sige til kommissæren, som hr. Collins påpegede, at den irske økonomi strukturelt set er meget afhængig af udenlandske virksomheder: over halvdelen af industriens nettoproduktion tegner denne sektor sig for, men kun en femtedel af beskæftigelsen. Det forvrider drastisk vore BNP/BNI-tal. I de fleste EU-lande er forskellen mellem BNI og BNP i gennemsnit 1-2 %, i Irland er den 10-11 % på grund af de multinationale virksomheders brug af interne afregningspriser osv. For Irlands vedkommende vil det i økonomisk henseende sikkert være hensigtsmæssigt at anvende BNI i stedet for BNP som måleindeks. Det vil efter min opfattelse dog ikke løse problemet med én stat, én region, men det ville dog være et mere realistisk vurderingsgrundlag, og objektivt set ville det være holdbart i forhold til andre stater.
For så vidt angår midtvejsevalueringen, er der fortsat en usædvanlig høj langtidsarbejdsløshed i Republikken Irland sammen med en høj grad af social udstødelse. Dette nødvendiggør, at der fokuseres på enhver uhensigtsmæssig finansiering, der som led i en midtvejsevaluering kortlægges i den eksisterende FSR eller en eventuel ny finansiering.
I forbindelse med ØMU er sektoren for små og mellemstore virksomheder i Irland, som alle andre steder, arbejdskraftintensiv pr. produktionsenhed. Den er i Irland sårbar over for én væsentlig faktor: Hvis Irland tilslutter sig ØMU, og Storbritannien bliver udenfor, er det den sårbare sektor, fordi dens handel kulturelt, socialt og sprogligt først og fremmest foregår i det britiske og irske område. Der skal gøres en særlig indsats her, navnlig via strukturfondene, som en væsentlig bestanddel i fremtiden.

Schroedter
Hr. formand, jeg vil først sige noget om Irland. Det er rigtigt - og jeg synes, at det godt, at hr. Cox nævnte det -, at Den Økonomiske og Monetære Union vil være modstykket til strukturfondene, og Irland bliver jo altid præsenteret for os som mønsterlandet med hensyn til udviklingen i retning af Den Økonomiske og Monetære Union. Men hvis vi ser, hvad bagsiden af medaljen er med 20 % arbejdsløshed, 30 % ungdomsarbejdsløshed og heraf 49 % langtidsarbejdsløse, så må man spørge sig selv, hvilken udvikling det egentlig er. På den anden side har Irland jo også mod til at fremlægge en national plan for en regional bæredygtig udvikling, der udgør et meget vigtigt grundlag for brugen af strukturfondene og giver mulighed for, at strukturfondene kan sættes ind, hvor det virkelig batter noget. Men det er rigtigt, at bekæmpelsen af arbejdsløshed prioriteres her. Det burde også stå i denne betænkning.
Vi ved, at Irland har stor erfaring, at Irland allerede har 15 års erfaring inden for lokale beskæftigelsesinitiativer, og det ville være godt, hvis der skete yderligere fremskridt her. Alligevel må man gøre anmærkninger om nødvendige forbedringer; f.eks. er tilgangen af kvinder stadig et stort problem, og de etniske mindretal bliver stadig ikke tilgodeset i tilstrækkelig grad. Især med hensyn til spørgsmålet monitoring bør NGO'erne inddrages i meget større grad. Det svarer også til det, der står i hvidbogen og grønbogen om socialpolitik.

Monti
Hr. formand, Kommissionen takker for hr. Collins' meget udtømmende betænkning, som jeg er meget tilfreds med, ligesom jeg takker fru Jöns.
I de seneste år har Irland oplevet en hurtigere økonomisk vækst end nogen af de andre medlemsstater, og bruttonationalproduktet per capita er steget fra 64 % i 1983 til 90 % af gennemsnittet for Fællesskabet i 1995.
Jeg er enig i konklusionerne i betænkningen, hvorefter disse virkelig betydelige resultater er opnået på grundlag af tre hovedfaktorer, nemlig først og fremmest forfølgelsen af meget sammenhængende nationale politikker på det økonomiske og beskatningsmæssige område, for det andet et egentligt socialt partnerskab, således som det særlig er understreget af fru Malone - samt endelig et solidt bidrag til vækstraten, nemlig ca. 1 %, fra Fællesskabets fonde.
Det er opmuntrende at iagttage, at den positive udvikling også har givet sig udslag i en betydelig nedsættelse af den høje arbejdsløshedsprocent.
Kommissionen er derfor i almindelighed tilfreds med Strukturfondenes bevillinger til Irland og ikke blot udgifternes samlede størrelse.
Hr. Collins' betænkning påviser med rette de fremskridt, der er opnået i henseende til de indikatorer, der måler indvirkningen på de forskellige økonomiske sektorer, selvom der måske endnu er strukturproblemer at løse i bestemte egne, således som det er understreget af hr. Gallagher.
Jeg vil sige de irske myndigheder tak for deres samarbejde med Kommissionen med henblik på at sikre en konstant vurdering af, hvorledes de europæiske skatteyderes penge gives ud.
Vurderingen er nu gået ind i den midtvejsundersøgelsesfase, som er obligatorisk i forbindelse med Strukturfondenes interventioner.
Samtlige de operative programmer og selve Fællesskabets støtteramme er genstand for uafhængige evalueringer, der foretages af eksterne eksperter. Disse evalueringer vil blive drøftet i de enkelte overvågningsudvalg, hvori der sidder repræsentanter for arbejdsmarkedets parter og de forskellige sektorer.
Kommissionen sætter meget stor pris på denne ligefremhed og denne gennemsigtighed og glæder sig over det betydelige bidrag, der er ydet af de regionale myndigheder, som fra nu af vil blive repræsenteret i overvågningsudvalgene for de operative programmer.
Hr. Collins' betænkning kommer i rette tid under midtvejsvurderingen og vil uden tvivl yde et betydeligt bidrag til denne. Jeg vil ikke, også fordi tiden hertil ikke er inde, fremsætte detaljerede bemærkninger vedrørende alle de punkter, der er omhandlet i betænkningen, som er absolut udtømmende.
Jeg vil dog understrege visse aspekter, nemlig først og fremmest nødvendigheden af at angribe problemet om langtidsledigheden i Irland og tilskynde til en øget beskæftigelse af kvinderne på arbejdsmarkedet - således som det blevet understreget af fru Schroedter.
Kommissionen værdsætter tillige, at man anerkender nødvendigheden af fortsat at investere i veje, jernbaner, havne og lufthavne i Irland og går fuldt ud ind for det engagement, der er kommet til udtryk i beretningen vedrørende gennemførelsen af PEACE-programmet for Nordirland og de tilgrænsende amter i Irland.
Kommissionen har bemærket henstillingerne i betænkningen vedrørende den forestående fastsættelse af kriterierne for berettigelse til støtte for regionerne under mål nr. 1, men bemærker dog, at dette problem først vil blive taget op ved afslutningen af den løbende programperiode i 1999.
Endelig har fru Jöns nævnt problemet vedrørende det store antal unge, der forlader studierne. Kommissionen bestræber sig for i samarbejde med de irske myndigheder at finde løsninger med henblik på forøgelse af antallet af uddannelsespladser for unge, der ikke har nogen uddannelse. Spørgsmålet blev drøftet under det sidste møde med Overvågningsudvalget for programmet »Menneskelige ressourcer« i oktober, og vi håber, at det vil blive muligt at opnå fremskridt i den nærmeste fremtid.
Endelig har jeg hvad angår hr. Cox' indlæg bemærket hans forskellige betragtninger og særlig den af ham understregede mulighed for, at der med tiden udvikles almindelige retningslinjer for at undgå bratte afbrydelser - sharp discontinuities - i Strukturfondene. Jeg kan bekræfte, at Kommissionen på baggrund af revisionen af de økonomiske fremtidsudsigter og med henblik på udvidelsen for længst har iværksat dybtgående overvejelser herover.

Formanden
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemningen om Collins-betænkningen.
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Grænseoverskridende samarbejde EF/CØEL
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0359/96) af Schröder for Udvalget om Regionalpolitik om Kommissionens beretning om det grænseoverskridende samarbejde mellem Fællesskabet og de central- og østeuropæiske lande (KOM(95)0662 - C4-0142/96).

Schröder
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Dette program, nemlig programmet om det grænseoverskridende samarbejde i 1994 mellem Fællesskabet og de central- og østeuropæiske lande, blev ifølge Kommissionens beretning gennemført med godt resultat. Til dette program var bevilliget 150 mio ecu, og ved hjælp af samfinansiering stod der i alt 350 mio ecu til rådighed, som blev givet godt ud. Bag samfinansieringen stod først og fremmest Den Europæiske Investeringsbank, Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling og den private sektor.
Hvad handlede programmet om grænseoverskridende samarbejde om? For det første om at stabilisere grænseegnene, at genopbygge grænseegnene og fjerne uligheder, og for det andet - og dette aspekt er mindst lige så vigtigt - handlede det om at lette de central- og østeuropæiske landes integrationsproces; for vi må ikke glemme, at det ikke bare er de central- og østeuropæiske lande, der har brug for os, vi har lige så meget brug for dem.
På spørgsmålet, om der er noget, man kan gøre bedre her, mener jeg, at der altid er noget, man kan gøre bedre, og her drejer det sig især om, at foranstaltningerne skal have større spredning. Hidtil er det først og fremmest transportinfrastrukturen, miljøet og energisektoren, der har fået støtte. Jeg kunne tænke mig, at mulighederne på disse områder fortsat udtømmes. Desuden ønsker jeg en flerårig planlægning og flere midler til initiativerne ECOS, OUVERTURE og INTERREG II.
Det er meget let at sige, at der skal bruges flere midler uden samtidig at angive, hvor midlerne skal komme fra. Jeg vil derfor komme med to forslag, som jeg dog kun lige vil berøre. Jeg er overbevist om, at en betænkning fra Udvalget om Regionalpolitik i det kommende år vil uddybe dette problem. Jeg gjorde allerede under forhandlingen om Christodoulou-betænkningen opmærksom på dette. Tillad mig kort at opridse de to muligheder, der er for at spare penge inden for strukturpolitik og at bruge disse penge til det grænseoverskridende samarbejde, og må jeg sige, ikke kun til det grænseoverskridende samarbejde.
For det første vil det fremover ikke længere være nok bare at være et underudviklet område for at være støtteberettiget. Det skal være et objektivt dårligt stillet område. Dette må man fremover definere nøje. Jeg vil her anføre tre aspekter: For det første geografiske ulemper - Madeira eller de græske øer vil også efter en udvidelse ligge i udkanten af Europa -, klimatiske faktorer - Nordfinland og Nordsverige vil altid være kolde steder og lide under kulde - samt historiske faktorer. Jeg tænker her specielt på de nye tyske delstater, for følgerne af 40 års reelt eksisterende socialisme var ødelæggende, og vi har i dag stort besvær med at genopbygge dem.
Det var den ene mulighed, nemlig at anvende kriteriet objektivt dårligt stillede regioner. Den anden mulighed, jeg gerne vil gøre opmærksom på, er, at vi helt skulle give afkald på fordelingsprincippet om små, ligelige portioner og hellere anvende midlerne målrettet, dvs. hellere ordinere målrettede finansielle indsprøjtninger. Man kan derfor fremover efter min mening ikke længere yde støtte til hele stater, hele storregioner, som sådanne, men det bør være sådan, at støtten gives målrettet helt ned til bydelsniveau - så fintmasket må man, tror jeg, gå til værks - for så at have midler til det grænseoverskridende samarbejde mellem Den Europæiske Union og de central- og østeuropæiske lande - og jeg gentager endnu en gang - ikke blot til det grænseoverskridende samarbejde.
Til sidst vil jeg gerne endnu en gang takke Kommissionen for det gode arbejde, og jeg vil gerne sige til kommissæren, at vi imødeser den tilsvarende beretning fra Kommissionen for 1995 med stor interesse.

Habsburg-Lothringen
Hr. formand, af udtalelsen fra REX-Udvalget om programmet for det grænseoverskridende samarbejde i 1994, som vi beskæftiger os med, fremgår det, at dette samarbejde har været et væsentligt redskab i strategien forud for de central- og østeuropæiske landes tiltrædelse.
Det grænseoverskridende samarbejde mellem disse lande og Den Europæiske Union har på det politiske plan været med til at styrke kontakten mellem grænseområderne og øge graden af tillid og det gode naboforhold mellem disse, og samtidig udvikle stabile samarbejdsvaner, gøre de central- og østeuropæiske lande fortrolige med den måde, Unionen forvaltes, og navnlig fremme de associerede landes følelse af, at de tilhører et fælles område og således fremskynde tilpasningsprocessen inden deres tiltrædelse.
Globalt set kan vi derfor sige, at programmet har været overvejende positivt. Netop derfor mener REX-Udvalget, at man burde øge budgetbevillingen til aktioner til fremme af samarbejdet, ikke kun det grænseoverskridende, men også det mellemregionale samarbejde navnlig mellem regionerne i de central- og østeuropæiske lande og regionerne i Den Europæiske Union.
Man bør også tænke på, at med henblik på en større effektivitet i fremtiden bør programmerne være flerårige, ligesom man bør intensivere de aktioner, der sigter på at fremme samarbejdet omkring uddannelse, navnlig inden for virksomhedsudvikling, teknologioverførsel og markedsføring for små og mellemstore virksomheder, eftersom disse udgør en uundværlig faktor for den økonomiske udvikling af disse lande.
Samtidig mener REX-Udvalget, at det er af afgørende betydning, at der oprettes ordninger til koordinering af Den Europæiske Unions forskellige programmer og PHARE-programmet, hvis vi ønsker at optimere udbyttet af Unionens ressourcer og således øge effektiviteten og virkningen af aktioner, Unionen finansierer.
Dette er et mål, som REX-Udvalget støtter fuldt ud.

Formanden
Mange tak, hr. Habsburg-Lothringen. Jeg kan forsikre Dem, at fru Ferrer ikke kunne have gjort det meget bedre end Deres strålende spanske. Men De skal ikke føle Dem overdrevent smigret, for fru Ferrer og jeg taler normalt katalansk, og vores spanske er ikke overvældende perfekt. Men under alle omstændigheder mange tak.

Myller
Fru formand, jeg vil gerne takke hr. Schröder for denne betænkning, som danner et godt grundlag for en generel drøftelse om det tværregionale samarbejde og i denne sammenhæng især om det grænseoverskridende samarbejde. Det grænseoverskridende samarbejde har jo givet ganske gode resultater i EU's arbejde, men det kan dog udvikles til at give endnu bedre resultater eksempelvis i forbindelse med den fremtidige udvidelse.
Jeg vil påpege, at det også er muligt at kombinere det grænseoverskridende samarbejde med det tværregionale samarbejde. Efter min mening giver det de nuværende og fremtidige EU-lande og deres regionale myndigheder og ikke-statslige organisationer mange muligheder for at udvikle et konkret tværregionalt samarbejde, en tværregional forvaltning og demokratiske strukturer. På denne måde kan der iværksættes et tæt og konkret samarbejde.
For at der kan opnås reelle resultater med grænsesamarbejdet og det grænseoverskridende samarbejde, bør de nuværende programmers effektivitet følges nøjere. Problemet er at finde velegnede metoder. På den ene side er der brug for flere kontrolbestemmelser, men på den anden side skal nærhedsprincippet respekteres.
Jeg synes, at der i EU's programsamarbejde må kunne opnås bedre målbare resultater, også med tredjelandene. Kommissionen og de ansvarlige for programmernes gennemførelse bør sammen blive enige om prioriteringerne, målsætningerne og metoderne til evaluering af programmerne.

Fernández Martín
Hr. formand, ærede medlemmer, jeg vil gerne indlede med at lykønske min kollega og gode ven, hr. Schröder, ikke kun for hans udmærkede betænkning om gennemførelsen af programmerne for samarbejde mellem Den Europæiske Union og de central- og østeuropæiske lande, men også for hans konstante bekymring for problemerne i forbindelse med udvidelsen af Unionen mod Central- og Østeuropa, og navnlig for hans globale forståelse for de virkninger, udvidelsen har for Unionens mindre udviklede områder, således som betænkningen giver udtryk for.
Parlamentet er meget opmærksom på dette spørgsmål, som har højeste prioritet i Unionen. Dette ses også - for at nævne nogle eksempler, der ikke er medtaget i hr. Schröders punkter i begrundelsen - i nogle af ideerne i rapporten Europa 2000 Plus om planlægningen af det europæiske område, som jeg er ordfører for, og i hr. Speciales betænkning i anledning af debatten om den finansielle ramme for programmerne for fællesskabsinitiativer for de kommende år.
Anmodningen om at fortsætte INTERREG-programmet gennem et nyt INTERREG III er med det grænseoverskridende samarbejde et vigtigt led i selve præ-tiltrædelsesstrategien for de central- og østeuropæiske lande. De gode resultater fra PHARE- og INTERREG II-programmerne er, som hr. Schröder siger i sin betænkning, et incitament til at øge bestræbelserne i denne retning.
Naturligvis bør en stigning i udgifterne som følge af nye fonde og programmer til finansieringen af udvidelsen ikke bringe den stabilitetspagt i fare, som er nødvendig for at sikre Den Økonomiske og Monetære Unions succes. Det kræver både fantasi og solidaritet at gøre begge ting mulige. En videreudvikling og en udvidelse af Unionen er ikke mål, der udelukker hinanden - bør ikke være det - selv om ingen har sagt, at udfordringen er nem.

Van Bladel
Hr. formand, vi har haft en noget kaotisk, streng uge, men alligevel kan vi sige, at vi i denne uge har drøftet et par historisk-strategiske ting, som, lige før regeringskonferencen, har at gøre med udvidelsen, navnlig betænkningerne af Christodoulou og Rehder, og denne betænkning af hr. Schröder er absolut et praktisk supplement til, hvad Unionen vil gøre i fremtiden med Central- og Østeuropa.
Det er godt at formindske de økonomiske og sociale modsætninger i grænseregionerne. Det forhindrer affolkning, men det fremmer også stabiliteten i dette område. Behovet for penge hertil er åbenbart så stort, at de penge, som blev givet én gang, allerede er fuldstændigt brugt. Det beroliger, og det stimulerer. Hvad skal vi nu gøre i fremtiden? Forhindre, at der finder overlapning sted, gøre aktionerne mere forskellige, altså ikke blot infrastruktur og miljø, og frem for alt garantere sammenhæng.
Jeg forventer af Kommissionen, at den ligesom tidligere vedbliver at orientere os og frem for alt vedbliver at give os indsigt i, hvordan der kan komme flere midler, flere finansielle midler. Det er vigtigt. Grænseoverskridende samarbejde giver borgerne i Europa tillid. Det har vi brug for inden for Unionen og også uden for Unionen, for det drejer sig i sidste instans om stabilitet i Europa.

Lindqvist
Hr. formand, jeg vil også gerne først henvende mig til hr. Schröder, som jeg i øvrigt kender som en sympatisk repræsentant for sit land i Parlamentet, og takke for den korte og konkrete betænkning. Elleve central- og østeuropæiske lande har jo ansøgt om medlemskab af EU. Uanset hvor langt tid det vil tage for dem at blive medlemmer, og uanset om det ender med medlemskab eller en anden samarbejdsform, er det meget vigtigt at styrke det grænseoverskridende samarbejde med landene i Central- og Østeuropa.
Man bør ikke alene fortsætte med som i 1994 at prioritere energi, infrastruktur og miljø, men også begynde at lægge vægt på andre områder, såsom erhvervsliv, uddannelse og udveksling af teknologi; desuden bør der ske en væsentlig styrkelse af det sociale og politiske samarbejde gennem en udvidelse af PHARE og andre programmer. Den Liberale Gruppe støtter ikke blot dette program, som den ønsker fortsat og styrket, men også en udvidelse af det indbyrdes samarbejde mellem de central- og østeuropæiske lande og af samarbejdet mellem disse lande og Rusland og de øvrige OECD-lande. Hr. formand, et uddybet samarbejde mellem EU og Centralog Østeuropa er på lang sigt noget af det, der betyder mest for freden og stabiliteten i vor del af verden.

Schroedter
Hr. formand, i modsætning til det grænseoverskridende samarbejde inden for EU er det stadig ikke muligt at fremme fælles projekter ved grænsen til central- og østeuropæiske stater. Under mine besøg i euroregionerne konstaterede jeg, at programmerne ganske vist hilses velkommen så sådanne, men når de skal omsættes i praksis, er det et kæmpeproblem at få støtte til fælles projekter. Jeg vil gerne nævne to eksempler. Der skal etableres en færgeforbindelse over Oder; man bygger den ene grænsestation, man bygger den anden grænsestation, den ene kan få støtte gennem INTERREG, den anden gennem PHARE, men færgen, der skal gå mellem de to grænsestationer, er ikke støtteberettiget, og derfor dør projektet.
Et andet eksempel: I en dal skal der bygges et rensningsanlæg, og af geografiske årsager er dette kun muligt på den tjekkiske side. Det er alt sammen færdigt, der mangler kun røret fra den tyske til den tjekkiske side. Fordi det går på grænsen, er det ikke støtteberettiget, og så dør projektet. Sådanne problemer må vi løse hurtigst muligt. Det kan ikke være rigtigt, at det grænseoverskridende samarbejde igen bare bliver foranstaltninger for randområderne. Derfor har jeg i et ændringsforslag foreslået, at vi i det mindste skal forsøge at kombinere EFRU10-forordningen med mikroprogrammet i PHARE i modelprojekter, og her er det nødvendigt meget hurtigt at træffe en beslutning. Jeg er glad for, at der også fra ordførerens side nu er tegn på, at han mener, at vi må tage dette med. Jeg synes, at denne betænkning i al fald vinder kvalitetsmæssigt herved.
Det er også nødvendigt at optage det andet ændringsforslag, fordi euroregionerne indtager en nøgleposition i udvidelsesspørgsmålet. Og vi ønsker jo, at udvidelsen sker hurtigt, ikke?

Novo Belenguer
Hr. formand, vores gruppe støtter enstemmigt alle de konklusioner, der er indeholdt i hr. Schröders betænkning om det grænseoverskridende og mellemregionale samarbejde med de central- og østeuropæiske lande. Gennem forbindelser og et gensidigt kendskab til hinanden fremmer vi disse landes integration og bidrager til den økonomiske udvikling af deres regioner.
Men på baggrund af betænkningen og Kommissionens konklusioner står det klart, at vi bør øge den økonomiske støtte til foranstaltningerne til det mellemregionale samarbejde mellem de central- og østeuropæiske lande og regionerne i EU. Vi bør naturligvis også forbedre gennemførelsesproceduren for at øge effektiviteten af udviklingsplanerne for de europæiske regioner på så væsentlige områder som transportinfrastruktur, miljøbeskyttelse og energiforsyning samt gøre en særlig indsats for at styrke foranstaltningerne til samarbejde omkring uddannelse og virksomhedsudvikling for basissektoren - sådan opfatter vi den - i den fremtidige økonomi i denne integration, nemlig de små og mellemstore virksomheder.
Herigennem vil vi udforme en autentisk og effektiv strategi for disse landes tiltrædelse til det fælles europæiske projekt, således at processen vil blive mindre traumatisk og mere naturlig for dem, og også for at medlemsstaterne kan se, at de store politiske, økonomiske og sociale forskelle, som der er tale om i nogle tilfælde, bliver mindre.
Hr. formand, vi bør styrke de programmer, der går i denne retning, som INTERREG, PHARE, og navnlig ECOS/OUVERTURE. På den måde vil vi styrke de grænseoverskridende forbindelser mellem regionerne i Den Europæiske Union og regionerne i de central- og østeuropæiske lande. Men vi skal også være krævende over for os selv og nøje kontrollere resultaterne af disse foranstaltninger for at undgå de alvorlige fejl, der er begået i visse tilfælde, og naturligvis forsøg på bedrageri.
Hr. formand, jeg vil slutte nu. Konklusionerne fra 1994 kan som helhed vurderes positivt, men vi bør vente på konklusionerne fra 1995 for at konstatere, at der er tale om en gunstig udvikling i gennemførelsen og udviklingen af disse programmer for grænseoverskridende og mellemregionalt samarbejde med de central- og østeuropæiske lande.

Frutos Gama
Hr. formand, ærede medlemmer, det er meget betegnende, at vi i dette sidste plenarmøde i året udtaler os om tre betænkninger, som vedrører Unionens fremtidige udvidelse med de centralog østeuropæiske lande: Christodoulou-betænkningen om finansieringen af udvidelsen, Rehder-betænkningen om de landbrugsmæssige relationer til de central- og østeuropæiske lande og Schröder-betænkningen om det grænseoverskridende samarbejde mellem Fællesskabet og de central- og østeuropæiske lande. Alle tre betænkninger forsøger at forberede fremtiden for en Union, der er udvidet til det dobbelte antal lande, gennem udformningen af stringente og hensigtsmæssige præ-tiltrædelsesstrategier.
Schröder-betænkningen analyserer det grænseoverskridende samarbejde i 1994, som var et overgangsår. Resultatet er positivt, eftersom der af de 150 millioner ecu, der var afsat til finansieringen af strukturaktioner, blev indgået forpligtelser for næsten alle midlerne. Dette gav de associerede lande mulighed for at etablere grænseoverskridende netværk og projekter rettet mod isolerede befolkninger inden for deres egne nationale økonomier. Dette samarbejde fremmede dialogen og kontakten mellem lande og personer samt mellem institutioner.
Men jeg er enig med ordføreren i, at det på trods af de gode resultater er nødvendigt at forbedre dem ved at sprede aktionerne, så de ikke kun dækker infrastruktur, men at man også overvejer bløde områder som uddannelse og socialt velfærd, og udformer en strategi for en samlet grænseoverskridende udvikling gennem et flerårigt program, der supplerer det, der er gennemført på den anden side af grænsen.
Jeg er ligesom hr. Schröder bekymret over, at der i disse lande kan blive tale om en udbredt ulige udvikling, som på ingen måde ville bidrage til den økonomiske og sociale kohærens, hverken i de associerede lande eller i den udvidede Union.
Derfor anser jeg det ligesom hr. Schröder for nødvendigt, at der sker en udvidelse af det udelukkende grænseoverskridende samarbejde til det videst mulige mellemregionale samarbejde. Til lykke med Deres betænkning.

Posselt
Hr. formand! Jeg lykønsker hr. Schröder med hans fremragende betænkning, for han lægger særlig vægt på euroregionerne. Jeg mener, at disse i lyset af, at debatten om udvidelsen mod øst nu så at sige går fra at være hensigtserklæringer og lyrik til at være konkret hjemmearbejde, får en stadig større rolle. Vi har ikke blot brug for dette samarbejde for at få økonomien til at blomstre op på begge sider af grænserne, der jo i årtier har været dårligt stillet, og igen muliggøre samkvemmet, men vi har også brug for samarbejdet for at hele historiske sår.
Historiske sår kan man næppe hele bedre end ved at samarbejde i euroregionerne. Hr. Pirker kender samarbejdet mellem folk fra Kärnten og Slovenien, mellem folk fra Steiermark og Slovenien, der er der problemet med det delte Radkersburg. Vi havde i forhandlingen om Slovenien diskussionen om det delte Görz mellem Italien og Slovenien, vi har et samarbejde i det bayrisk-bøhmiske og saksisk-bøhmiske grænseområde - jeg var selv en af medstifterne af euroregionen Neiße mellem Polen, Bøhmen og Sachsen - og i alle disse områder gælder det også om at fremme det kulturelle samarbejde. Vi bør måske fremover gøre mere for at fremme medierne grænseoverskridende. Journalisten Priaoda i Nordbøhmen laver en tjekkisk-tysk-polsk avis; vi bør støtte mindretalssprogene på begge sider af grænserne, det tyske mindretal i Tjekkiet, det sorbiske mindretal i Sachsen. Der er en bred vifte af samarbejdsmuligheder, f.eks. også inden for miljøbeskyttelse, dvs. vi står ikke ved slutningen, men ved begyndelsen af en udvikling.
De, der mener, at vi egentlig godt kan holde op med dette - og det hører man jo gang på gang -, fordi de ansøgerlande, der står i første række, jo allerede er så veludviklede, at de ikke længere har brug for dette, tager fejl, for netop der er der et enormt efterslæb, fordi et ekstremt fattigt område i årtier grænsede op til et relativt rigt område.

Izquierdo Collado
Hr. formand, vi behandler hr. Schröders betænkning, som jeg vil vove at betegne som fremragende. Og hvis det ikke var for hans store ønske om at være stringent og hans insisteren på, at udvidelsen ikke behøver at betyde en stigning i udgifterne for Den Europæiske Union, ville jeg vove at sige, at den er storslået. Der er således denne lille uoverensstemmelse, og jeg håber, at vi i den fremtidige dialog kan overbevise hr. Schröder om, at det er nødvendigt med en supplerende økonomisk indsats, hvis vi skal tale realistisk om udvidelsen.
Det er tydeligt, at hr. Schröders betænkning går langt ud over det oprindelige mål - hvilket er endnu en af dens kvaliteter - i og med at den analyserer resultaterne fra 1994.
Her lyder det allerede som en udvidelse. Vi taler helt klart om præ-tiltrædelsessituationen. INTERREG slår ikke til, et hvilket som helst konkret projekt slår ikke til, og vi ønsker at tale definitivt og globalt om disse lande, som forventer sig så meget af Den Europæiske Union, og hvis tiltrædelse vi helt klart støtter.
Jeg vil gerne sige til hr. Schröder, at hvis vi ikke skal fortsætte ad lyrikkens vej - som den forrige taler sagde - skal vi på basis af Deres betænkning nu gå mere i dybden om fremtiden i retning af Parlamentets klare forslag om at udforme et finansielt instrument til de lande, der befinder sig i præ-tiltrædelsesfasen, et specifikt instrument, som omfatter PHARE, INTERREG og andre programmer. Det er vigtigt at se på dette globale samarbejde, som er nødvendigt for de lande, der i øjeblikket er på vej til at blive integreret, og som vi forhåbentligt snart kan byde velkommen.

Monti
Hr. formand, jeg vil sige ordføreren, hr. Schröder, og alle, der har taget ordet under denne forhandling, som jeg har fundet af høj kvalitet.
Til trods for de vanskelige omstændigheder er PHARE-programmet for grænseoverskridende samarbejde, som nu er ved at gå over i sit fjerde år, blevet lanceret med succes, omend foreløbigt, i begyndelsen af 1994. I de første seks måneder af indeværende år har man først og fremmest forsøgt at informere og overbevise myndighederne i de centraleuropæiske lande om betydningen og nytten af dette nye program, der har muliggjort forskellige former for samarbejde ved Den Europæiske Unions ydre grænser, med henblik på den fremtidige tiltrædelse.
I den indledende periode er der blevet oprettet kompetente myndigheder i de berørte lande, der er indført rådslagningsmekanismer både på internt niveau og med de tilgrænsende medlemsstater, der er udarbejdet et retsgrundlag, og der er fastlagt en første række projekter.
Jeg vil tillige understrege, at der forekommer mig at være stor synergieffekt mellem programmet for det grænseoverskridende samarbejde og hele det almindelige arbejde - som jeg følger på nært hold som kommissær for enhedsmarkedet - i henseende til gennemførelsen af Hvidbogen med henblik på strukturelt at forberede landene i Central- og Østeuropa til den fremtidige tiltrædelse.
Efter denne indledende periode er programmet for det grænseoverskridende samarbejde undergået en betydelig udvikling. De vigtigste ændringer vedrører indførelse af flerårige planer og strategier, hvoraf er udsprunget en vejledende planlægning for hver enkelt grænse, der er tilrettelagt i nær sammenhæng med de operative INTERREG II-programmer for perioden 1995-99.
Som De kan se, hr. formand, hr. Habsburg, går det netop i den retning, som hr. Habsburg angav i sit indlæg.
(IT) Og endvidere en grænseoverskridende plan for Østersøområdet, konsolidering af de fælles strukturer for udvælgelse og overvågning af projekterne, diversificering af foranstaltningerne og projekterne spændende fra den »hårde« type, dvs. infrastrukturer i transport- og miljøsektoren, til den »bløde« type, dvs. økonomisk udvikling, støtte til små og mellemstore virksomheder og socio-kulturelt samarbejde, en geografisk udvidelse efter udvidelsen af Den Europæiske Union den 1. januar 1995, som har berørt nye lande, der kan søge om optagelse - Ungarn og Slovakiet - og nye regioner, samt endelige som noget nyt en større involvering af talsmændene for regionerne og lokalområderne. I de sammenhænge jeg har beskrevet, vil Kommissionens interventioner for andet halvår principielt tage sigte på at forbedre og fremskynde gennemførelsen af programmerne og projekterne, særlig ved en yderligere decentralisering af ansvaret inden for de grænser, der er fastlagt i PHARE-forordningen, i højere grad at inddrage de lokale samtalepartnere i programlægningen, gennemførelsen og kontrollen, f.eks. ved udvidelse af LACEnettet, ved at fremme initiativer med henblik på skabelse af netværk af begrænset størrelse for de lokale myndigheder, ECOS/OUVERTURE som instrument for de små projekter i Østersøområdet osv., iværksættelse af nye initiativer til supplering af programmet PHARE/INTERREG vedrørende grænseoverskridende samarbejde ved grænserne mellem de central- og østeuropæiske lande eller mellem de centraleuropæiske lande og Sammenslutningen af Uafhængige Stater med henblik på at undgå, at der opstår regionale skævheder. Disse initiativer vil blive operative i 1996.
PHARE-programmet for grænseoverskridende samarbejde har udviklet sig i de sidste tre år og gået fra at være et instrument, som i begyndelsen først og fremmest gjorde det muligt for de centrale myndigheder i de centraleuropæiske lande at træffe foranstaltninger til styrkelse af infrastrukturerne ved grænserne til Den Europæiske Unions medlemsstater og gøre dem til et virkeligt instrument for den regionale udvikling efter et mønster, som svarer til den Europæiske Unions strukturfonds.
Kommissionen agter fortsat at støtte de initiativer, der er taget af landene i Central- og Østeuropa i denne retning, og jeg vil til slut sige, hr. Schröder, at De i Deres mundtlige indlæg har fremsat tanker og forslag, som jeg personlig finder interessante, og som jeg finder går i samme retning som Kommissionens.

Formanden
Mange tak, hr. Monti, også hans spanske er virkelig godt..
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemningen.
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Titley
Hr. formand, jeg vil også gerne komplimentere hr. Schröder for hans betænkning. Jeg er gået stærkt ind for et grænseoverskridende samarbejde på grund af behovet for at udvikle disse forfaldne områder, som i kraft af tidligere fjendtligheder altid har haft en meget ringe økonomisk aktivitet, og fordi et grænseoverskridende samarbejde frembyder et meget praktisk eksempel på betydningen af, at befolkningerne samarbejder. Jo flere eksempler vi har, jo lettere er det at sikre en langsigtet fredelig løsning på grænseproblemer.
Jeg har flere bemærkninger, jeg gerne vil fremsætte. For det første glæder jeg mig over punkt 6 og hr. Montis bemærkninger om, at vi bør bevæge os væk fra en hard infrastruktur mod en soft infrastruktur. Det er næste fase, og dette bør vi fremme. Jeg støtter ordførerens øvrige bemærkninger om flerårige programmer og behovet for en større koordinering. Den utilstrækkelige koordinering på dette område giver stadig anledning til bekymring.
Afslutningsvis må jeg sige - og det er ikke nævnt i betænkningen - at nogle af de berørte lande er lande, hvor de finansielle systemer ikke er så stærke, som de burde være - mere vil jeg ikke sige. Vi skal sørge for, at disse midler ikke på nogen måde bliver genstand for svig, da dette vil være undergravende for legitimiteten af det, Den Europæiske Union forsøger at opnå.

Støtte til producenter af visse afgrøder
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0378/96) af Hallam for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning (EF) om ændring af forordning (EØF) nr. 1765/92 om indførelse af en støtteordning for producenter af visse markafgrøder (KOM(96)0175 - C4-0389/96-96/0167(CNS)).

Hallam
Hr. formand, jordudtagning er en meget upopulær ordning. Den er upopulær blandt landmændene og i offentligheden, men det er lykkedes den særdeles godt at nedbringe overskudsproduktionen, hvorfor vi i mange år vil have en eller anden form for jordudtagning.
Dette forslag sigter mod at gøre situationen mere fleksibel. Det hjælper de producenter, som har været udsat for klimatiske katastrofer, ved at indrømme hel eller delvis fritagelse i det pågældende år og i det pågældende basisareal. Det giver medlemsstater, som vælger at behandle hele deres område som et enkelt basisareal, mulighed for at underopdele det og så koncentrere bestemmelserne vedrørende overskridelse om særlige regioner og et særligt delbasisareal. Det er et forslag, som vil gøre det muligt for vore medlemsstater at anvende jordudtagningsbestemmelserne meget mere fleksibelt.
Jeg vil gerne henvise til de to ændringsforslag, der er stillet i dag. Det ene af hr. des Places blev forkastet af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter. Det ville gøre det hele meget mere kompliceret, og jeg opfordrer derfor Parlamentet til at forkaste dette ændringsforslag igen.
Jeg er bekymret over fru Redondo Jiménez' ændringsforslag, som forsøger at forlænge de særlige bestemmelser, der er indeholdt i denne betænkning med henblik på at hjælpe de spanske landmænd, i endnu et år. Jeg beklager, at dette ikke blev drøftet i Landbrugsudvalget, men så vidt jeg forstår, vil dette indebære en fordobling af de udgifter, man allerede har haft på dette område. Så desværre - da jeg ikke bryder mig om at afvise ændringsforslag - er jeg nødt til at bede Dem om at forkaste dette ændringsforslag.
Det er som bekendt jul, og vi nærmer os årets slutning. For mig begyndte dette år ikke den 1. januar: For mig begyndte dette år egentlig den 20. marts - kommissæren ler ad dette, da jeg tror, at også hans år begyndte den 20. marts. Første juledag vil jeg spise en økologisk kalkun, som er opdrættet og har vokset sig stor i min valgkreds - den pågældende kalkun vil faktisk her i eftermiddag møde sin skaber. Men anden juledag vil vi i familiens skød nyde et dejligt stykke britisk oksekød.
Jeg ser frem til, at eksportforbuddet ophæves på et tidspunkt næste år, og jeg håber, at næste år, næste gang det bliver anden juledag, vil De, borgerne i Den Europæiske Union, være i stand til at gøre det samme som jeg, nemlig at nyde en god britisk oksesteg.
Jeg takker kommissæren for alt hans arbejde i løbet af året med henblik på at tackle denne krise, og lad os håbe, at der er bedre tider forude for vor landbrugssektor.

Formanden
Mange tak, hr. Hallam. Efter at have lyttet til Deres indlæg, hvori De forudser store måltider til Dem selv, kan vi kun sige »velbekomme, hr. Hallam«.

Camisón Asensio
Hr. formand, de manglende strukturelle justeringer, der er konstateret i systemerne for basisarealet og regionaliseringsplanerne i de forskellige medlemsstater, gjorde, at man på Landbrugsministerrådets møde i november i 1995 godkendte en aftale, hvorved man overdrog Kommissionen i 1996 at udarbejde og fremlægge et forslag til ændring af Rådets forordning 1765/92, som skulle gøre sanktionssystemet mere fleksibelt. Der blev for det første skabt mulighed for, at Kommissionen kan indrømme hel eller delvis fritagelse for sanktioner i tilfælde af overskridelse af basisarealet, hvis usædvanlige klimatiske forhold væsentligt har reduceret udbyttet af afgrøderne. For det andet blev der skabt mulighed for i hver enkelt medlemsstat at definere nationale og regionale basisarealer, hvilket giver mulighed for en mere retfærdig anvendelse af sanktionerne ved at begrænse dem til netop de regioner, hvor overskridelsen finder sted.
Af bureaukratiske grunde er gennemførelsen af denne forordning blevet forsinket, og derfor har de spanske medlemmer af Det Europæiske Folkepartis Gruppe fremsat et ændringsforslag, således at forordningens bestemmelser kan anvendes for 1996-1997 sæsonen. Medlemmerne af Det Europæiske Folkepartis Gruppe støtter ikke ændringsforslag 2 og 4, der er fremsat til betænkningen, eftersom vi mener, at teksten foreslået af Kommissionen er mere teknisk stringent.

Philippe-Armand Martin
Hr. formand, jeg vil gerne starte med at rose hr. Hallam for hans betænkning.
Sammen med mine kolleger, Jacob og des Places, har jeg fremsat flere ændringsforslag, hvoriblandt det ene forekommer mig særlig vigtigt, nemlig ændringsforslag 4. Målene med dette ændringsforslag er ganske enkle. For det første indfører det en større smidighed i relation til princippet om obligatorisk jordudtagning. Alle bør vide, at landbrug intet har med matematik at gøre. Landmændene er udsat for forskellige former for tvang, som de kun kan magte i meget ringe grad. Jeg taler her om klimatisk tvang, topografisk tvang og tvang, der er forbundet med jordlodderne og jordens agronomiske kvalitet.
Det er således vigtigt at kunne foretage interne forskydninger i de regionale eller nationale referencestørrelser. Dette ændringsforslag sigter også på et etablere en vis billighed mellem de medlemsstater, der har valgt nationale referencestørrelser. Det må erindres, at billighed er det grundlæggende princip for enhver økonomisk ordning.
Og endelig, og det vil jeg meget gerne understrege, har dette ændringsforslag ingen indvirkning på Den Europæiske Unions budget. Der er således ingen budgetmæssige argumenter, der kan bruges imod det.
Jeg vil slutte, hr. formand, med at sige, at jeg håber, at dette ændringsforslag 4 bliver vedtaget af vort Parlament - i den europæiske landbrugspolitiks interesse men i særdeleshed i landmændenes interesse.

Alavanos
Hr. formand, min gruppe kan tilslutte sig Hallam-betænkningen, og jeg synes, der bør træffes sådanne foranstaltninger til fordel for de spanske producenter, der er ramt af tørke, og at det er et fornuftigt generelt princip, at medlemsstaterne fritages for finansielle sanktioner i tilfælde af overskridelse, hvis der er tale om særlige klimatiske omstændigheder.
Jeg har også et spørgsmål til kommissær Fischler, som drejer sig om en anden gruppe producenter, der i september blev ramt af særlige klimatiske omstændigheder, klimatiske katastrofer - jeg tænker her på de græske bomuldsproducenter. Som hr. Fischler ved, er den græske økonomi gået helt i opløsning i de sidste 2 uger, hele det græske vejnet er spærret, og som han også ved, består kernen i disse aktioner af landmænd fra områder i Karditsa og Trikala, hvor en omfattende katastrofe ødelagde 80-90 % af bomuldsproduktionen. Samtidig skal de betale medansvarsafgift, og dette har gjort dem desperate.
Alle ved, at hvis man åbner Euronews i denne tid, handler den første artikel, man ser, om det drama, der foregår i Grækenland på grund af landmændenes desperate mobiliseringer, og kernen i disse demonstrationer består af bomuldsproducenter fra Karditsa og Trikala, der fik store dele af deres afgrøder ødelagt.
Hvad forordningen angår, finder jeg dette princip meget fornuftigt: medlemsstaterne fritages for finansielle sanktioner i tilfælde af overskridelse, når der er tale om særlige klimatiske omstændigheder. For korn og andre markafgrøder har vi jordudtagningssystemet, for bomuld har vi medansvarsafgiften.
Jeg vil gerne spørge hr. Fischler, og sammen med alle landmændene forventer jeg et svar, samtidig med at jeg tror, at hr. Fischlers synspunkt kan blive af betydning for udgangen på begivenhederne i Grækenland, hvor vi forventer os meget af Kommissionen og navnlig af hr. Fischler personligt:
for det første vil jeg gerne vide, som den græske regering har rettet nogen henvendelse med anmodning om foranstaltninger vedrørende ovennævnte gruppe af producenter, der udgør kernen i denne demonstration, -og for det andet - uanset om dette er tilfældet eller ikke - hvordan hr. Fischler ser på muligheden af en form for intervention fra Kommissionens side for at imødegå problemet med disse områder, der er i en desperat situation. Accepterer han dette generelle princip, der - naturligvis efter Kommissionens, Europa-Parlamentets og Rådets behandling, og jeg ved, hvor besværligt det er - betyder, at der kan træffes særlige foranstaltninger med hensyn til sanktioner, når der er tale om særlige klimatiske omstændigheder, dvs. at dette princip kan gøres gældende for de græske bomuldsproducenter i de nævnte områder.
Souchet
Hr. formand, jeg vil ligeledes fremhæve betydningen af ændringsforslag 4, som vi har fremsat sammen med hr. Martens, hr. Jacob og hr. des Places. I medlemsstater, der opererer med nationale basisarealer, løser Kommissionens forslag rent faktisk ikke nogen problemer. Der er ingen grund til at udøve forskelsbehandling mellem medlemsstater og muliggøre godtgørelser mellem basisarealer, hvad enten de er regionale eller nationale.
Satsningen er ligeså meget at drage fordel af eventuelle overskridelser som at nå frem til én eneste procentsats for den ekstraordinære jordudtagning pr. bedrift. Rent faktisk risikerer overskridelsen af flere nationale basisarealer at resultere i, at der kommer til at findes flere procentsatser for den ekstraordinære jordudtagning for én og samme bedrift, en sats for kunstvandet majs, en sats for tør majs, en sats for de andre tørre konsorter og en sats for de andre kunstvandede kornsorter. For at løse disse vanskeligheder foreslår vi, at man beregner omfanget af den »volumenmæssige« overskridelse ved at afbalancere arealerne med udbyttet af basisarealerne.
Jeg vil henlede opmærksomheden på, at vort ændringsforslag ikke har nogen som helst finansiel konsekvens for Den Europæiske Unions budget, for så vidt som det sigter på at undgå at udligne en hektar af et basisareal med stort udbytte mod en hektar af et basisareal med beskedent udbytte.
Som konklusion gør dette ændringsforslag det muligt at undgå en forskelsbehandling mellem medlemsstater, mellem de medlemsstater, der har valgt regionale basisarealer og de medlemsstater, der har valgt nationale basisarealer.
Dette ændringsforslag udgør ligeledes en forenklende foranstaltning, for det gør det muligt for talrige producenter kun at have en ekstraordinær jordudtagningsprocent pr. bedrift.

Fischler
Hr. formand, mine ærede damer og herrer! Først vil jeg gerne takke hr. Hallam for hans betænkning om vort kommissionsforslag. Det foreliggende forslag svarer til en anmodning, som Kommissionen fik af Rådet. Det går indholdsmæssigt ikke ud over denne anmodning, fordi man ellers ville have svækket principperne i reformen af 1992, især med henblik på sikringen af kontrollen med produktionen.
At afskaffe den ekstraordinære jordudtagning ville betyde at give afkald på et specifikt instrument inden for produktionskontrollen og måske fremover at øge den rate for obligatorisk jordudtagning, der skal anvendes i hele Unionen. Dette er i modstrid med den hensigt, der gives udtryk for i det foreliggende forslag, nemlig at styrke producenternes ansvarsbevidsthed. Desuden kunne en sådan ændring af WTO-partnerne ses som en mulighed til at angribe Unionens håndtering af blue box . Det er heller ikke ønskværdigt at afskaffe den ekstraordinære jordudtagning, specielt ikke når det efter de gældende bestemmelser er muligt at udsætte, at den tages i anvendelse, hvis dette på grundlag af analyser af markedssituationen skønnes nødvendigt. Dette var f.eks. tilfældet i indeværende høstår.
Det andet ændringsforslag i betænkningen fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har til hensigt at lade det supplerende areal på 150 000 ha, som de nye tyske delstater, der stod over for omstruktureringsproblemer, midlertidigt fik tildelt, gælde for hele Forbundsrepublikken. Kommissionen finder ikke dette berettiget og mener, at en sådan ændring i Tyskland ville skabe uberettiget præcedens.
Ændringsforslag nr. 3 kan jeg ikke tilslutte mig, fordi jeg ikke synes, det er egnet til at løse det spanske problem. Det De i virkeligheden ønsker med dette forslag, er at muliggøre en overskridelse af basisarealet i forbindelse med overrislede afgrøder. I så fald overskrider kompensationerne nemlig den budgetandel, der tilfalder Spanien, hvorved kompensationsbetalingerne til alle spanske producenter reduceres i forbindelse med høsten 1997.
Vedrørende ændringsforslag nr. 4 kan jeg blot understrege, at dette ville begunstige de intensive afgrøder som majs og overrislede afgrøder, hvilket ville resultere i, at produktionen blev udvidet i stedet for at blive holdt under kontrol. Desuden ville det foreslåede system medføre yderligere komplikationer for en allerede meget kompleks ordning. Dette mente ikke mindst også Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, som også forkastede dette ændringsforslag.
Hr. Alavanos, angående det, De sagde i forbindelse med bomuld, vil jeg gerne gøre Dem opmærksom på, at bomuldsproduktion og -dyrkning ikke hører ind under markafgrødearealerne og markafgrøder, men at bomuld er en specialafgrøde og derfor ikke kan behandles inden for disse rammer. Med hensyn til Deres spørgsmål, om den græske regering har stillet et forslag, går jeg ud fra, at den græske repræsentant vil omtale dette spørgsmål på mandag på landbrugsministrenes rådsmåde.
Jeg vil imidlertid ikke afslutte uden først at give udtryk for min tak for, at Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter forkastede nogle ændringsforslag, som blot ville have kompliceret denne i forvejen komplekse ordning yderligere.

Alavanos
Hr. formand, dette ved jeg, og jeg spurgte ikke kommissæren, om bomuld er en markafgrøde. Det ved jeg, den ikke er, og den er ikke omfattet af denne forordning. Det spørgsmål, jeg beder kommissæren svare mig på, er, om Kommissionen kunne drøfte muligheden af at overføre den tankegang, at vi undlader sanktioner, når der er tale om særlige klimatiske forhold, til bomuld, som er uden for forordningen, og indføre foranstaltninger for de områder, der er særligt ramt og som står bag den demonstration og det drama, Grækenland oplever i disse dage.

Hallam
Hr. formand, jeg beklager, at vi ikke vil godkende hele vor betænkning. Men jeg vil gerne anmode Parlamentet om fuldt ud at støtte henstillingen fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter og stemme for ændringsforslag nr. 1 og 2. Jeg vil over for Kommissionen give udtryk for vort håb om, at den selv på dette sene tidspunkt vil acceptere vore synspunkter.

Fischler
Hr. formand, hr. Alavanos! Jeg kan blot endnu en gang gentage det, jeg sagde før, nemlig at jeg går ud fra, at hvis den græske regering har sådanne ønsker, så vil den fremføre disse for Kommissionen. Naturligvis vil vi så behandle denne anmodning omhyggeligt. Men jeg kan ikke på forhånd uden overhovedet at have set en anmodning stille en afgørelse om en sådan endnu ikke fremsat anmodning i udsigt.

Formanden
Tak, hr. Fischler.
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemningen.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

EF-støtteordninger («det integrerede system«)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0286/96) af Garriga Polledo for Budgetkontroludvalget om forslag til Rådets forordning (EF) om ændring af forordning (EØF) nr. 3508/92 om et integreret system for forvaltning og kontrol af visse EF-støtteordninger («det integrerede system«) (KOM(96)0174 - C4-0313/96-96/0122(CNS)).

Garriga Polledo
Hr. formand, jeg er meget taknemmelig for den bekymring, De udviser.
Vi afslutter i dag forhandlingerne om en betænkning, hvis udarbejdelse har været besværlig. Indledningsvis vil jeg sige, at denne betænkning er Europa-Parlamentets holdning til et forslag til forordning, som ændrer de medfinansieringskriterier, der hjælper medlemsstaterne med at iværksætte det integrerede system for forvaltning og kontrol med visse EF-støtteordninger.
Parlamentet blev anmodet om at udsætte fristen for medfinansiering. Parlamentet modtog anmodningen i april måned, fire måneder efter det tidspunkt, hvor dette system i princippet burde være operationelt i alle medlemsstaterne.
Kommissionen stillede således Parlamentet over for fuldbyrdede kendsgerninger, hvilket ikke er særlig tilrådeligt, ærede medlemmer, når vi taler om et system, der skal føre kontrol med halvdelen af EUGFL's landbrugsudgifter, dvs. ca. 18.000 millioner ecu om året.
Parlamentet havde allerede i 1994 bedt Kommissionen om - inden for et år - at udarbejde en rapport om det integrerede systems funktion. Beretningen er ikke kommet. Og for i dag at undgå omkostningerne til de finansielle justeringer, som forordningen omfatter, i tilfælde af, at der måtte være medlemsstater, som ikke har iværksat systemet inden for fristen, stiller Kommissionen Parlamentet over for valget mellem at forkaste forlængelsen af fristen for medfinansiering - og sætter dermed Kommissionen og medlemsstaterne i en vanskelig situation - eller at tolerere denne adfærd og acceptere anmodningen - skønt ændret - om forlængelse.
Budgetkontroludvalget og jeg selv som ordfører accepterede de løfter, kommissær Fischler gav i brevform, om at den 31. december, dvs. et år senere end det teoretisk set burde have været, ville alle medlemsstaterne på nær tre nye have iværksat systemet fuldt ud.
Men da denne betænkning ankom til plenarmødet i november for at blive vedtaget, konstaterede Revisionsretten i sin årsberetning, at systemet vanskeligt ville kunne være operationelt i de femten medlemslande i løbet af 1997. Italien og Grækenland havde særlige problemer.
Jo større tal fra EUGFL, der skal kontrolleres på grund af eventuelle uregelmæssigheder, herunder svig, jo alvorligere er disse forsinkelser, som under alle omstændigheder er til skade for den europæiske skatteyder.
Derfor går et af ændringsforslagene, ændringsforslag 2, ud på, at der fra den 1. januar 1997 indføres faste reduktioner i de månedlige forskud til de medlemsstater, hvor det integrerede system ikke fungerer. Rådet har i sin afgørelse af 31. oktober 1994 behandlet og garanteret denne foranstaltning. Men derudover har Revisionsretten alvorligt kritiseret medlemsstaterne og Kommissionen og påpeget, at hverken Kommissionen eller Rådet er kommet med en garanti om en effektiv opfølgning af erklæringerne vedrørende omkostningerne til disse medfinansieringsordninger. Jeg gør forsamlingen opmærksom på, at vi taler om et beløb på 16, 6 millioner ecu, som Revisionsretten har sat spørgsmålstegn ved. Der foregår ikke en effektiv kontrol med de penge, der afsættes til at forbedre selve kontrollen.
Som altid, når man beder Kommissionen om ansvarlighed og forklaring, har denne forsikret Parlamentet, at den vil foretage en effektiv opfølgning fra nu af. Derfor, og kun derfor, giver Budgetkontroludvalget sin positive forhåndstilkendegivelse om Kommissionens forslag og anmoder Europa-Parlamentet om at vedtage de ændringsforslag, vi fremsætter.
Til sidst vil jeg gerne høre kommissær Fischler, som jeg i øvrigt takker for hans tilstedeværelse, forklare for denne store tomme, men opmærksomme forsamling grundene til, at hans repræsentant gav os garantier i Budgetkontroludvalget for, at opfølgningen fra nu af ville være meget mere effektiv. Hvis kommissæren reelt for denne forsamling ville kunne garantere en seriøs opfølgning af denne kontrol, vil vi efter vores mening have haft en meget nyttig mødeperiode.

Fischler
Hr. formand, mine ærede damer og herrer! Først vil jeg gerne takke Dem, hr. Garriga Polledo, for Deres arbejde og Deres betænkning samt de rådgivende udvalg for deres konstruktive indspil. Med hensyn til ændringsforslagene vil jeg gerne bemærke følgende, først vedrørende ændringsforslag nr. 1 og 4 om medfinansieringen. Her deler Kommissionen Parlamentets opfattelse, nemlig at ikke-udnyttede midler ikke skal udbetales, og den vil i Rådet gøre gældende, at bevillinger, der ikke bruges, kan tildeles andre medlemslande. Med hensyn til ændringsforslag nr. 2 og 5: Efter Kommissionens opfattelse bør den manglende iværksættelse af visse dele af det integrerede system prøves inden for rammerne af den gældende budgetdisciplin og forskrifterne for regnskabsafslutning. Derfor finder Kommissionen ikke disse ændringsforslag hensigtsmæssige. Med hensyn til ændringsforslag nr. 3 kan jeg bekræfte, at Kommissionen har udarbejdet et forslag til indførelse af et identifikations- og registreringssystem for kvæg. Den foreslåede forordning ville erstatte bestemmelserne i direktiv 92/102/EØF. Dette overflødiggør ganske vist ændringsforslag nr. 3, men jeg vil gerne forsikre Parlamentet om, at den foreslåede forordning indholdsmæssigt ligger meget tæt op ad de fremsatte anbefalinger.
Kommissionens forslag fastsætter også, at der inden 1. januar 1998 skal oprettes en database i hver medlemsstat, hvor der sammen med dyrenes identifikationsnummer registreres oplysninger om alder, køn og fødselsdato samt alle flytninger. Desuden planlægges det at indføre dyrepas og udstede forskrifter om øremærkning.
Angående ændringsforslag nr. 6 er Kommissionen glad for Parlamentets ønske om, at medlemslandene holder det informeret om, hvor effektiv iværksættelsen af det integrerede system er. Jeg vil imidlertid gerne gøre opmærksom på, at der i årsberetningen fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond allerede siden 1993 har været et separat afsnit herom. Derfor er ændringsforslaget efter Kommissionens opfattelse ikke nødvendigt.
Under alle omstændigheder ville det imidlertid være for tidligt at udarbejde en rapport om systemets endelige iværksættelse før udgangen af det første halvår i 1997, da evt. mangler i de tre nye medlemslande tidligst kan bedømmes ved udgangen af 1997 eller 1998.

Garriga Polledo
Hr. formand, jeg vil blot gentage, at ordføreren holder fast ved alle sine ændringsforslag, navnlig forkastelsen af ændringsforslag 2.
Til kommissæren vil jeg blot sige, at jeg ikke kan se, hvordan han vil undgå finansielle justeringer for medlemsstaterne i forbindelse med regnskabsafslutningen for EUGFL. Det er ikke et spørgsmål, man skal svare på nu, men det er et punkt, hvor der vil være uenighed i Budgetkontroludvalget, hvis opgave det er at undersøge EUGFL's regnskabsafslutning.

Formanden
Mange tak, hr. Garriga Polledo.
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemningen.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Administratorens regnskaber og EU's
administration af Mostar
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0386/96) af Müller for Budgetkontroludvalget om Revisionsrettens særberetning nr. 2/96 om administratorens regnskaber og Den Europæiske Unions administration af Mostar med Kommissionens og Mostars administrators svar (C4-0513/96).

Müller
Hr. formand, mine damer og herrer, hr. kommissær! Lad mig begynde med et tal, som måske bedre end alt andet karakteriserer situationen i dag i Mostar. Over 70 mennesker er siden årets begyndelse blevet fordrevet fra deres huse og lejligheder i Mostars vestlige del. Fordrivelse finder stadig alt for ofte sted for øjnene af et politi, der passivt ser til. Det er i den seneste tid oven i købet taget til igen. De fordrevnes boliger bliver bortsjakret af en pengegrisk kroatisk mafia mod hårde D-mark. Kun i seks tilfælde lykkedes det de retmæssige ejere eller lejere at få deres bolig tilbage.
Denne kedelige statistik viser, at Den Europæiske Union i Mostar ikke har opnået sit politiske mål. Den faktiske genforening af byen, en velfungerende fælles administration og fælles politi, fuld bevægelsesfrihed for og tilbagevenden af fordrevne, alt dette forbliver indtil videre en uopfyldt ønskedrøm. Mange frygter en forværring af situationen, når Sir Martin Garrod kort før jul afslutter sit hverv som EU's særlige udsending i byen. Alligevel er det den rigtige beslutning at sætte punktum efter 2 1/2 år.
I løbet af disse 2 1/2 år har Den Europæiske Union brugt næsten 150 mio ecu i Mostar. Takket være denne hjælp har byen et forspring. Genopbygningen er kommet væsentlig længere end andre steder i Bosnien-Hercegovina, der blev allerede i sommer afholdt gyldige kommunalvalg. Det er nu i stor udstrækning op til de politisk ansvarlige på begge sider i Mostar, om de i fælles interesse vil udbygge dette forspring eller sætte det over styr igen. Protesterne og demonstrationerne i disse dage i Beograd er også opmuntrende, de viser da, at der absolut er grund til at håbe på en ændring til det bedre.
Hvilken lære skal vi drage af denne første store fælles aktion som led i den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik? Forsoning efter en grusom borgerkrig, det var det, vi satte os som mål i Mostar. Det var bestemt ikke forkert, at vi hermed forsøgte det på kort sigt næsten umulige. Men vi må kritisere, at der ikke blev gjort det yderste for at komme dette mål så nært som muligt. Især forsømtes det at forsyne administratoren med udførende fuldmagter. På høringen i Budgetkontroludvalget sagde hr. Koschnick: «Jeg kunne beslutte det hele, men intet håndhæve.«
Listen over mangler og forsømmelser, som Revisionsretten har fastholdt i sin særberetning, er lang. De afgørende fejl skete imidlertid ikke i Mostar, hvor Hans Koschnick og hans efterfølgere med deres medarbejdere arbejdede med stort personligt engagement og under stor personlig risiko, de graverende fejl skete i Bruxelles og i medlemslandenes udenrigsministerier. I det afgørende øjeblik, efter at Hans Koschnick for øjnene af et passivt politi næsten var blevet lynchet, kom det nødvendige pres på de ansvarlige kroatiske politikere ikke. For et råddent kompromis med disse politikere tog udenrigsministrene Koschnicks tilbagetræden med i købet.
Men Koschnick og hans kampfæller blev i Mostar også ofre for de helt urimelige beslutnings- og administrationsprocedurer i den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, et vandrecirkus i politisk ansvar: Hver sjette måned skiftede de i takt med de skiftende formandskaber kontaktpersoner. En rådgivningsgruppe, der skulle have støttet formandskabet, udsatte beslutningerne fra møde til møde. En absurd kompliceret procedure til frigivelse og bevilling af midler medførte, at EU-administrationen i månedsvis kun kunne betale sine regninger med stor forsinkelse. »På den ene side ubestridelig god vilje hos alle parter inden for EU, på den anden side ufattelig handlingslammelse«, med disse ord gjorde Hans Koschnick status over sine erfaringer.
Har vi i det mindste lært noget af det? Det må man betvivle. Det er beklageligt, at Rådet afslog den kontradiktoriske procedure og under drøftelserne i Budgetkontroludvalget glimrede ved sit fravær. Nu fremlægger det som led i regeringskonferencen forslag, som - jeg kan ikke kalde det andet - er et angreb på Parlamentets rettigheder. De ikke-obligatoriske udgifter i den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik skal være obligatoriske, hvilket ville tilintetgøre den eneste virkelige medbestemmelse og kontrol, som Parlamentet har inden for udenrigspolitik. Det er en hån, når Rådet taler om mere åbenhed og nærhed og samtidig falder tilbage til den absolutte enevældes positur, når det gælder den i den grad vigtige udenrigspolitik.

Titley
Hr. formand, der er en vis ironi i, at dette er den sidste forhandling i Parlamentet i 1996, da EU-administrationen i Mostar også ophører i slutningen af 1996, og jeg har en vis formodning om, at vi sikkert er nødt til igen at behandle Mostar i det nye år.
Jeg vil gerne komplimentere ordføreren for hendes fortræffelige og vidtfavnende betænkning. Der kan udledes mange konklusioner af EU-administrationen i Mostar. De fleste af dem er politiske konklusioner. Hovedformålet med denne betænkning var at se nærmere på de budgetmæssige og finansielle spørgsmål. Men politikken udstikker de rammer, som den finansielle forvaltning kan operere inden for, og det, som denne betænkning viser om EU-administrationen i Mostar, er, at der manglede klarhed, sammenhæng, kontinuitet og klart definerede målsætninger. Dette viser mig, hvor vigtigt det er, at der på regeringskonferencen opnås enighed om at få en enhed, der er ansvarlig for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, og som har til opgave at kortlægge de langsigtede problemer, som Den Europæiske Union står over for, og strategier til løsning af disse problemer og også personale, der kan tage sig af disse problemer. Som fru Müller påpegede, var et af problemerne, at medlemsstaterne sendte personer til Mostar uden at tage hensyn til, om de kunne udføre det arbejde, der var behov for. Det var et af de problemer, som administrationen havde.
Der manglede også tydeligvis en klart defineret kommandovej i Mostar. Som fru Müller også peger på, så forholdt det sig sådan, at hver gang formandskabet skiftede, blev de personer, som var ansvarlige for Mostar i Rådet, også udskiftet. Det, vi derfor har brug for, er en eller anden, der er ansvarlig for udenrigs- og sikkerhedspolitikken, og som vil være denne samme person, uanset hvem der har formandskabet. Det vil gøre det muligt for os at få en mere klar kommandovej. Men hvad der er vigtigst, så understreges det i punkt 9 i beslutningen, at Maastrichttraktatens søjlestruktur har efterladt kolossale huller og områder, hvor der hersker tvivl om afgrænsning, om ansvar og om koordinering. Vi er virkelig nødt til i forbindelse med EU's udenrigspolitik at få afklaret, hvem der gør hvad, hvornår og hvordan, og hvem de er ansvarlige over for. I modsat fald vil vi gentage fejlene fra Mostar.
Vi bør også henlede opmærksomheden på artikel J.3 i Maastricht-traktaten, hvori det hedder, at når en fælles aktion er blevet vedtaget enstemmigt af Rådet, er det muligt at træffe afgørelse med kvalificeret flertal med henblik på at gennemføre den pågældende fælles aktion. Et af problemerne i Mostar var, at det på et tidspunkt så ud til, at enhver afgørelse, ned til knapperne på politiuniformen, skulle sendes tilbage til Rådet med henblik på en enstemmig afgørelse. Man kan ikke få denne form for administration til at fungere på et sådant grundlag.
Fru Müller henviste også til finansieringen. Man kan ikke finansiere en aktion ved at lade hatten gå rundt mellem medlemsstaterne i håbet om, at de vil komme med penge, og hvad der er vigtigere, at de vil komme med pengene, når de siger, de vil gøre det. Alt for ofte dukkede pengene ikke op. Aktioner af denne art skal finansieres over EU-budgettet, hvilket så vil give Europa-Parlamentet dets behørige rolle som den myndighed, man skal stå til ansvar over for.
Der er ingen tvivl om, at aktionen i Mostar var vellykket med hensyn til fysisk genopbygning. Jeg har været der, og jeg har set de omfattende fremskridt, der blev gjort, men den var ikke vellykket med hensyn til politisk genopbygning. Vi skal udlede de konklusioner, der klart fremgår af fru Müllers betænkning. Jeg nærer personligt en særdeles stor beundring for det arbejde, som folk på stedet har udført. Denne beundring gælder ikke for de personer, de var ansvarlige over for.
Jeg vil afslutte med at henvise til en berømt bog på spansk, som De vil være bekendt med, og som er skrevet af en, som er ret nært forbundet med den mand, som måske bliver Europa-Parlamentets næste formand. Det hedder heri, at fred ikke var mulig. Jeg vil sige, at med hensyn til Mostar var den politiske genopbygning ikke mulig, og den vil ikke blive mulig, før vi meget klar fastsætter, hvem der skal gøre hvad, hvornår det skal gøres, og hvordan det skal gøres. Lad os håbe, at vi uddrager denne lære.

Habsburg-Lothringen
Hr. formand, først vil jeg gerne sige mange tak for Deres ord om mit indlæg på spansk, og jeg lover, at næste gang, jeg forbereder et indlæg med fru Ferrer, vil jeg forsøge at gøre det på katalansk for at støtte dette vigtige sprog i den europæiske kultur.
Jeg vil dog gerne have lov til at fortsætte på tysk og for det første at sige til hr. Titley, at det egentlig glæder mig, at denne diskussion om Mostar i dag finder sted som årets sidste forhandling, da jeg stærkt håber, at dette også skal være et tegn for fremtiden om, hvilke opgaver og hvilke mål vi også i de kommende år fortsat skal opfylde i det tidligere Jugoslavien. Jeg glæder mig principielt meget over denne betænkning, at den blev fremlagt, og det glæder mig også, at den er formuleret så skarpt. Jeg er sandsynligvis ikke enig med fru Müller i hvert eneste punkt, men det glæder mig alligevel, at den foreligger i så klar en form.
Men jeg vil gerne især betone, at det efter min mening er utrolig vigtigt, at Den Europæiske Union overhovedet viste flaget i Mostar, især når det jo ofte ikke var der og ikke hjalp, når man havde ventet det.
Jeg er også af den overbevisning, at EU-administratoren, den tidligere borgmester i Bremen, Hans Koschnick, har gjort et fantastisk stykke arbejde. Jeg har et par gange haft lejlighed til at besøge ham. Jeg kunne se det fremskridt, som hr. Titley også beskrev det, dernede. Når man talte med hr. Koschnick, var det meget interessant at kunne konstatere, at han gentagne gange understregede, hvor meget han havde lært af at studere historie, specielt af at studere det mähriske forlig i 1906, som jo var det første eksempel i Europa på, hvordan man kan sikre et retsgrundlag for fredelig, ligeberettiget sameksistens mellem folkeslag og nationale mindretal.
Men jeg vil også gerne anmærke, at hr. Koschnicks hverv og hans opgave egentlig forliste i det øjeblik, hvor han netop ikke længere holdt sig til grundlaget for dette mähriske forlig.
Mostar er for mig imidlertid også et klart eksempel på, at meget af det, der blev besluttet i Dayton-aftalen, simpelthen ikke kunne udføres, fordi mange af de berørte personer ikke var villige til at bakke beslutningerne op og arbejde for dem med tilsvarende engagement.
Tillad mig, at jeg ved denne lejlighed lige kort nævner to eksempler, to menneskerettighedseksempler, som bør nævnes i denne sammenhæng. Det ene er eksemplet med den katolske præst Matanovic, der i dag stadig holdes som fange sammen med sine forældre af den bosnisk-serbiske hær, og biskop Komarica fra Banjaluka gør igen og igen opmærksom på dette og angiver også, hvor denne mand opholder sig. Der gøres intet for i praksis at hjælpe ham ud og dermed fuldbyrde Dayton-aftalen.
Den anden sag er tilfældet med oberst Peresyn, som blev skudt ned ved Vestslavonijas befrielse, landede på serbisk territorium og den dag i dag frister tilværelsen i fængsel. Selv om man ved præcist, hvor han er, gøres der intet.
Jeg synes, at det alt sammen er tegn på, at vi også som kollegium har til opgave i de kommende år i større grad at koncentrere os om, at vi har forpligtelser i vore nabolande, at vi har europæiske forpligtelser, at vi også må engagere os i dette tidligere Jugoslavien.

Formanden
Mange tak, hr. Habsburg-Lothringen. Jeg mener, at dette har været Deres to første indlæg i denne forsamling. Derfor vil jeg byde Deres deltagelse velkommen og sige til Dem, at jeg er sikker på, at Deres meninger vil være et værdifuldt bidrag i vores forhandlinger.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, som en slags opvejning vil jeg gerne tale på engelsk nu.
Kommissionen sætter stor pris på, at både Europa-Parlamentet, navnlig Budgetudvalget og Budgetkontroludvalget, og Revisionsretten hurtigt og aktivt har udvist interesse for og, vil jeg tilføje, støttet Den Europæiske Unions første væsentlige fælles aktion som led i FUSP. Kommissionen såvel som EUadministrationen har i deres fælles officielle svar på Revisionsrettens beretning givet udtryk for, at de grundlæggende er enige i resultaterne og henstillingerne deri. Fru Müllers betænkning støtter i det store og hele disse resultater ved at gå i detaljer med de i hovedsagen institutionelle konklusioner, der bør udledes af denne enestående erfaring.
Vi er enig i konklusionen i beslutningsforslaget om, at denne fælles aktion var berettiget og umagen værd, selv om ikke alle målene med den er nået, og at man kan uddrage en værdifuld lære deraf til fremtiden. Dette er ikke stedet i enkeltheder at komme ind på alle de spørgsmål, der fremhæves i beslutningen, hvoraf mange faktisk er opført på dagsordenen for regeringskonferencen, og alle bør undersøges nøje. De politiske og administrative procedurer bør absolut strømlines fremover. Den finansielle ansvarlighed skal afklares. En passende forberedelse, opfølgning og overvågning fra en varig strukturs side kunne i vidt omfang forbedre effektiviteten. Det samme gælder, hvis finansieringen kun finder sted over fællesskabsbudgettet.
I punkt 14 opfordres Kommissionen til at udarbejde forslag til nye fælles aktioner i det tidligere Jugoslavien, f.eks. vedrørende flygtninges tilbagevenden og understøttelse af uafhængige medier. Kommissionen er imidlertid af den opfattelse, at med undtagelse af støtten til den højtstående repræsentant har den tilstrækkelige instrumenter og budgetmidler under den første søjle til at imødekomme klare behov.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemningen.
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Van Bladel
Jeg synes, at det er meget trist, at den sidste forhandling skal dreje sig om en mislykket EU-politik, hvori så mange mennesker har stoppet deres energi, og hvor hr. Koschnick personligt har udsat sig for så store risici. Dette første projekt skulle blive et ideelt eksempel på den fælles udenrigspolitik. Okay, genopbygningen er i nogen grad lykkedes for os, men i politisk henseende er det absolut ikke lykkedes for os. Bl.a. på grund af de uklare beføjelser, navnlig ved tildelingen af midlerne på afgørende tidspunkter, og råds- og kommissionsbeslutninger, som modarbejder hinanden. Jeg kommer ikke ind på detaljer. Revisionsretten og fru Müller har gjort et udmærket stykke arbejde. Men det er tydeligt: Unionen kæmper med sin udenrigspolitik. Denne redegørelse fra Revisionsretten har derfor stor politisk betydning, og vi kan derfor som Parlament heller ikke i fremtiden tillade, at dette sker. Dette kan ikke lydløst forbigå den kommende regeringskonference. Så ville vi jo egentlig være til grin her i Parlamentet. Dette må få konsekvenser. God jul og godt nytår.

Formanden
Mange tak, fru van Bladel.

Afbrydelse af sessionen
Formanden
Ærede medlemmer, jeg går ud fra, at De alle er klar over, at jeg er en heldig næstformand. Forretningsordenen giver mig i dag mulighed for at sige det sidste ord i dette års session og se ud mod fremtiden, men jeg har også lejlighed til at sige det sidste ord i første halvdel af valgperioden, dvs. det sidste ord fra det næstformandskab, som jeg tilhører.
Lad mig derfor først og fremmest komme med de bedste ønsker for julen og det nye år. For ca. et år siden havde jeg også det held at afslutte forrige års session, hvilket jeg gjorde efter aftale med Dem ved at bruge nogle ord fra den kristne kultur, der forenede troende og ikke troende, idet jeg sagde: «Fred på jorden for mennesker, der har god vilje«. Desværre har vi ikke i år haft denne fred. Der har været og er stadig mange konflikter, og jeg ved, at når jeg ønsker Dem en god jul, vil der være en sky, som vil minde os om, at der stadig er mange konflikter, blandt disse den blodige og smertefulde konflikt i et af Afrikas områder.
Men, ærede medlemmer, ønskerne om en god jul til alle medarbejderne og alle medlemmerne bør ledsages af en tak her ved afslutningen af første halvdel af valgperioden:
Tillad mig derfor, ærede medlemmer, først og fremmest at rette en tak til forsamlingens betjente, som med så stor diskretion udfører deres opgaver.
En tak også til de tjenestemænd, som bag kulisserne, dag efter dag, udarbejder »Info memoen« og »Regnbuen«; førstnævnte med deres misundelsesværdige evne til at resumere, og sidstnævnte som de dygtige »sminkører«, der sørger for, at vores indlæg går gennem deres hænder, næsten uden at vi lægger mærke til det.
Tak også til tolkekabinerne, som vi, ærede medlemmer, konstant udsætter for et pres, fordi indlæggene skal gå så hurtigt for at få flere sekunder til rådighed, hvilket tvinger dem til at arbejde, så de bliver helt forpustede. Men de skal også - undskyld at jeg siger det - meget ofte, eller i hvert fald somme tider, gøre indlæg forståelige, som ikke er det på originalsproget.
Ærede medlemmer, min tak skal også gælde formandskabets tjenester. Når et mandat ophører, har man en vis tendens til at være meget oprigtig. Jeg vil sige til Dem, at når noget fungerer dårligt i denne forsamling, er det fordi vi formænd ødelægger det gode arbejde, som formandskabets tjenestemænd yder.
Til sidst, ærede medlemmer, vil jeg rette en tak til Dem alle. Jeg mener ikke, der er gode formænd og dårlige formænd. Der er gode og dårlige møder. Jeg har haft det store held altid at have haft gode møder. Og da man altid udtaler de ting, der er oprigtigt ment, med beskedenhed, vil jeg sige tak, mange tak.

(Mødet hævet kl. 13.05)

