Konklusioner fra Det Europæiske Råd den 29.-30. oktober 2009, herunder mandatet og beføjelserne for formanden for Det Europæiske Råd og Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik/næstformand i Kommissionen samt strukturen i den nye Kommission (fortsat forhandling) 
Formanden
Næste punkt er fortsat forhandling om Det Europæiske Råds rapport og Kommissionens erklæring om konklusionerne fra Det Europæiske Råd den 29.-30. oktober 2009, herunder mandatet og beføjelserne for formanden for Det Europæiske Råd og Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik/næstformand i Kommissionen samt strukturen i den nye Kommission.
Elmar Brok
(DE) Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, fru formand for Rådet! Hr. Borghezios indlæg var typisk - disse euroskeptikere kan ikke se forskel på Europarådet og EU - for kendelsen om krucifikser blev afsagt af Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, der hører under Europarådet. Det kunne ikke være sket under chartret om grundlæggende rettigheder.
Men tillad mig at fremsætte et par bemærkninger til den aktuelle forhandling. Jeg synes, at det svenske formandskab har afsluttet ratificeringsprocessen med stor finfølelse og målrettethed i en situation, hvor fire lande stadig manglede at gennemføre processen i formandskabets embedsperiode. Jeg vil gerne udtrykke min taknemmelighed over, at processen, som har varet ni år, er blevet bragt sikkert i havn på denne måde. Jeg mener, at det også vil give os muligheden for at udmønte det i praksis for første gang, for det, der sker i praksis, afgør også den forfatningsmæssige virkelighed. Derfor kan der ikke være tvivl om, at formanden for Rådet kun er legitim i stats- og regeringschefernes øjne, og at det ifølge enhver forfatning er sådan, at enhver fungerende præsident, som ikke står til regnskab over for parlamentet, er direkte valgt af folket. Det må også være tilfældet for formanden for Rådet. Kun kommissionsformanden har fuld legitimitet.
Jeg vil gerne henlede opmærksomheden på, præcis hvor vigtige institutionerne er for vores vedvarende eksistens, som hr. Barroso gjorde, da han citerede Jean Monnet. Hvad den høje repræsentant/næstformanden i Kommissionen angår, kan der ikke være tvivl om, at når han tiltræder, så gør han det i begge roller fra starten. Han kan ikke først tiltræde som høj repræsentant den 1. december og senere som næstformand. Ligesom næstformanden kan han først tiltræde, når Parlamentet har godkendt ham. Det må der ikke herske nogen tvivl om, for ellers får vi juridiske problemer.
Jeg vil også gerne nævne, at Parlamentet vil udøve sine beføjelser i forhold til udenrigstjenesten. Vi ønsker ikke, at Lissabontraktaten skal bruges til at "intergovernmentalisere" Europa. Det er ikke i traktatens ånd. Udenrigstjenesten vil spille en afgørende rolle i denne forbindelse. Jeg vil opfordre Dem til at tage Parlamentets holdning til spørgsmålet, som De naturligvis kender, alvorlig og til ikke i denne henseende at fremsætte udtalelser om, at vi vil ødelægge Dem, fordi vi har beføjelserne til det.
Adrian Severin
(EN) Hr. formand! Lissabontraktatens ikrafttræden er i sandhed en historisk begivenhed. Den bør hilses velkommen. Vi bør glæde os over den. Vi bør gratulere os selv, og vi bør bestemt gratulere det svenske formandskab med at have nået dette resultat.
Men en traktat er ikke nok. Selv den mest perfekte traktat kunne ikke i sig selv løse mange af problemerne. Vi har brug for inspirerede og kompetente personer til at forstærke den. I Lissabontraktatens tilfælde er det endnu vigtigere, eftersom den er resultatet af endeløse kompromiser, lange drøftelser og lange forhandlinger. Derfor kan det ikke undgås, at den indeholder en masse tvetydigheder og huller.
Det er op til de kommende øverste beslutningstagere at afklare tingene, finjustere reglerne, forme institutionerne, fortolke alle traktatens bestemmelser på den rigtige måde og definere jobbeskrivelserne i detaljer. Det kommende mandat, den kommende lovgivende magt, vil være altafgørende for EU's fremtidige arkitektur. Hvis vi ønsker en holdbar arkitektur, skal den være en syntese af alle historiske erfaringer, kulturelle følsomheder og politiske traditioner fra alle Europas regioner og alle europæiske borgere.
Derfor er det nødvendigt, at holdet bestående af EU's tre første funktioner - formanden for Rådet, kommissionsformanden og den høje repræsentant - rummer alle politiske følsomheder, alle regioner og alle geopolitiske, kulturelle og geografiske regioner i Europa. Det tror jeg, vi vil opnå, og jeg tror, at hvis vi opnår det, vil det være godt for arkitekturens holdbarhed og institutionens effektivitet, men også for EU's troværdighed i alle borgernes øjne.
Anneli Jäätteenmäki
(FI) Hr. formand! Tillad mig for en gangs skyld at takke medierne. Uden frie og årvågne medier ville offentligheden være helt uvidende om valget af EU-ledere. Men heldigvis har vi medierne, som rapporterer om lobbyvirksomheden og har præsenteret de sandsynlige og usandsynlige kandidater både til posten som formand for EU og til den som høj repræsentant. Selv under denne forhandling har der faktisk ikke været megen snak om navne, og kun et par stykker er blevet nævnt. Men på trods heraf forsøger vi at vejlede andre uden for EU om vigtigheden af demokratiske valg.
For ikke så længe siden havde jeg lejlighed til at besøge Tyrkiet, og mens vi talte om de valg, der skal træffes i kølvandet på Lissabontraktaten, spurgte et medlem af det tyrkiske parlament, hvornår disse valg ville blive truffet, og EU-delegationen svarede, at den ikke havde nogen idé om, hvem kandidaterne var, eller hvornår valget ville blive truffet, for alt foregik bag lukkede døre. EU har god plads til forbedringer her, til at handle mere gennemsigtigt.
Ashley Fox
(EN) Hr. formand! Jeg vil gerne knytte en bemærkning til de uformelle drøftelser, som vi alle ved, dominerede det sidste rådsmøde. Jeg henviser naturligvis til valget af den næste formand for Rådet og den rolle, han skal spille.
Efter min mening skal formanden arbejde for Rådet - mere som en bestyrelsesformand end som en direktør. Derfor er det vigtigt, at formanden både er kollegial og en person, folket har tillid til, og på den baggrund ville den absolut værste kandidat i begge henseender være en vis Tony Blair. Jeg deler kansler Merkels gru ved tanken om at skulle lytte til "mr. Flash" de næste fem år, mens hans bilkortege drøner verden rundt.
Spørgsmålet om tillid er også vigtigt, og hr. Blair har ved for mange lejligheder vist sig at være fuldstændig utroværdig. Han er uegnet til offentligt embede, og jeg opfordrer indtrængende Rådet til ikke at udpege ham.
Bastiaan Belder
(NL) Hr. formand! Jeg har med stor interesse læst det svenske formandskabs papir om EU's udenrigstjeneste. Alligevel er min skepsis over projektet uformindsket. Under alle omstændigheder mener jeg, at det er fornuftigt, at det svenske formandskab afsætter yderligere tid til at finde de rigtige kandidater til de nye poster, for den høje repræsentant er nødt til at have den form for fremragende karakter, der er sjælden i Europa.
Jeg er fortsat meget bekymret over den virkning, disse nye job vil få for den interinstitutionelle balance. Jeg er sikker på, mine kolleger deler denne holdning. I modsætning til dem glæder det mig, at udenrigstjenesten ikke skal høre under Kommissionen. Udenrigspolitik er primært en opgave for medlemsstaterne, men hvis det alligevel skulle blive europæiseret, foretrækker jeg klimaet i Rådet frem for det i Kommissionen. Det er præcis, hvad der er ved at ske nu på trods af alle vores velmente beslutninger.
Philip Claeys
(NL) Hr. formand! Denne parlamentering om udnævnelsen af formanden for Rådet er langt fra opløftende. I Belgien ser vi f.eks. i øjeblikket vores premierminister, Herman Van Rompuys, kandidatur underbygget med argumenter i stil med, at "han er tilbageholdende, han har relativt få fjender, han er god til at opnå kompromiser." Den bagvedliggende logik er, at en person, der kan regere et kunstigt land som Belgien, også kan regere Europa.
Men det er ikke i nogens interesse i Europa, at EU skal udvikle sig til en større udgave af Belgien. Desuden regerer Herman Van Rompuy faktisk ikke som premierminister. Den belgiske model kan ikke længere regeres, hvilket betyder, at hr. Van Rompuy snarere er en form for administrator af status quo og faktisk blot håndterer de daglige opgaver.
Vi har ikke brug for en steril og farveløs person, der danser efter Kommissionens pibe. Det, vi har brug for, er et slagkraftigt talerør for medlemsstaterne og for borgerne, som der desværre ikke tages hensyn til.
Othmar Karas
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer! For tyve år siden endte den voldsomme opdeling af Europa i frihed og diktatur. EU er det politiske projekt, der muliggjorde genforeningen af vores kontinent. EU er det politiske projekt, der sætter sig selv det mål at udvide området med fred, frihed, demokrati og stabilitet i Europa. Vi er ansvarlige for at styrke et fællesskab af værdier, et fællesskab baseret på retsstatsprincippet. Vi må gøre alt, hvad vi kan, og starte lige her og nu for at sikre, at glæden over, hvad der er blevet opnået, vil give os styrken og beslutsomheden til at sikre, at der ikke opføres nye mure eller pigtrådshegn mellem befolkningen på vores kontinent og resten af verden.
Lissabontraktaten er det største fremskridt for demokratiet siden det første direkte valg for 30 år siden, og den giver EU, institutionerne, lejlighed til og mulighed for at blive kontinentets stemme. Men vi er nødt til at gribe lejligheden! Vi må have den politiske vilje til at gennemføre traktaten. Hvis vi har denne politiske vilje, betyder det også, at vi må holde op med altid kun at se efter den laveste fællesnævner. Enhver form for forbehold svækker Fællesskabet. Vi vil først have sat en stopper for krisen, når arbejdsløsheden falder støt, og vi atter en gang har bæredygtig vækst uden at skulle tilføre milliarder, der får vores offentlige underskud til at eksplodere.
Min sidste pointe er også tydelig. Europæisk tænkning handler om at møde hinanden på midten og opsøge de bedste løsninger. De sidste dages diskussioner om udnævnelser får mig til at frygte, at vi ikke leder efter de bedste europæiske løsninger, men efter de nemmeste løsninger for medlemsstaterne og de politiske partier. Det er den forkerte reaktion på de sidste par års udvikling og på Lissabontraktaten.
Juan Fernando López Aguilar
(ES) Hr. formand! Jeg har to bemærkninger, som begge vedrører aspekter af konklusionerne af Det Europæiske Råd set fra formanden for Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggenders synsvinkel og derfor berører området retfærdighed, frihed og sikkerhed.
Den første handler om immigration. Jeg hilser det velkommen, at en væsentlig del af konklusionerne fra Rådet omhandler immigration, og jeg synes, det er vigtigt, at immigrationspolitik for første gang bliver en fællesskabspolitik, og at det under det spanske formandskab bliver genstand for en indledende vurdering, der vil inddrage Parlamentets og de nationale parlamenters rolle. Men eftersom der blev henvist til solidaritet i aspekter af administrationen af immigrantbevægelser, beklager jeg samtidig, at det ikke skete under den bindende solidaritetsbestemmelse med dens økonomiske implikationer.
Den anden har at gøre med den institutionelle dimension af området retfærdighed, frihed og sikkerhed, eftersom det vil medføre et "før" og et "efter" i Parlamentets aktiviteter. Der bliver endelig en fællesskabspolitik. Langt om længe vil Parlamentet træffe beslutningerne om det.
Europas borgere har ret til at knytte store forhåbninger til konklusionerne fra Det Europæiske Råd, der vil markere afslutningen på det svenske formandskab den 10. december, hvor området retfærdighed, frihed og sikkerhed langt om længe bliver indarbejdet som et væsentligt handlingsområde, der reelt er europæisk og humanitært, i kraft af vedtagelsen af Stockholmprogrammet, hvortil Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender yder et afgørende bidrag i kraft af den betænkning, der bliver vedtaget denne uge.
Andrew Duff
(EN) Hr. formand! Det er fantastisk, at vi nu kan lukke det sidste kapitel i sagaen om traktaten. Men jeg beklager, at vi var nødt til at betale prisen i form af en udvidelse af den ekstremt dårlige præcedens, som den britiske protokol om chartret udgør, til tjekkerne.
Pressen beskriver protokollen som et forbehold for chartret. Jeg ville være formandskabet taknemmelig, hvis det som afslutning på forhandlingen kunne bekræfte, at det langt fra er holdningen, og at chartret stadig er bindende for tjekkerne og deres præsident, der sidder i sit slot.
Protokollen begrænser domstolenes mulighed for at anvende chartret i forbindelse med indenlandske retstvister, hvilket er langt mere ubetydeligt og perifert - og ved sagaens afslutning uvæsentligt.
Mirosław Piotrowski
(PL) Hr. formand! På trods af flotte erklæringer om, at Lissabontraktaten ville få EU til at fungere bedre, viser det sig, at den har åbnet Pandoras æske. Dens bestemmelser er ikke præcise, og ikke nok med, at de har skabt røre, de skaber også allerede splittelse blandt EU's ledere.
Traktaten specificerer ikke, hvilke særlige beføjelser den kommende formand for Rådet vil få, ligesom den undlader at specificere en demokratisk procedure for valg til denne stilling, og formandens reelle status vil afhænge af styrken af hans eller hendes personlighed og tidligere stillinger. Det er også vanskeligt at se, om den klassiske model for nationale præsidentskaber, som sætter tonen for EU's politik, vil blive bibeholdt. Situationen ser tilsvarende ud for EU's udenrigsminister.
Størstedelen af Europas borgere venter på et svar på spørgsmålet om, hvorvidt vi er på vej mod etableringen af en stærk europæisk føderalstat på bekostning af nationernes suverænitet, og om en stærk rådsformand ikke i fremtiden vil ønske at vende tilbage til de antidemokratiske traditioner fra det 20. århundredes Europa.
Mario Mauro
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Mange tak til det svenske formandskab for de vigtige resultater, det har opnået de sidste seks måneder. Men tillad mig samtidig at give det svenske formandskab en gave. Gaven er et blankt stykke papir, som De kan bruge de næste par dage som et ekstraordinært instrument til at overvinde vanskelighederne i forbindelse med udpegningen af kandidaterne til posten som formand for Rådet og høj repræsentant for udenrigsanliggender.
Hvis det lykkes Dem at overbevise stats- og regeringscheferne om ikke at skrive den liste med navne, man kan se i aviserne og på tv, på papiret, men i stedet deres forestilling om EU's udenrigspolitik, har vi faktisk taget et stort skridt fremad, for hvis de gør det klart for os, om de f.eks. tror på større koordinering eller på en egentlig udenrigspolitik, bliver det nemmere at sætte ansigt og navn på den person, der skal repræsentere os ude i verden. Det er den virkelige gennemsigtighed, vi har brug for - at forstå, hvad vores forestilling om Europa og EU's udenrigspolitik er, hvad vi er mest knyttet til.
Derfor er det afgørende, at de valgte personer er udtryk for det europæiske projekts ånd og værdier, og at de kan garantere Europa en førende rolle i de internationale relationer. For at være effektive må de bekræfte de idealer, der kendetegnede EU's grundlæggere, det eneste virkelig samlende og dermed eksplosive element på verdensscenen. EU er ikke en massiv blok, men produktet af menneskers handlinger, og som sådant må det følge med tiden for at bestå. Europa må kort sagt starte forfra med udgangspunkt i de værdier, hvorpå det blev skabt, de flotte resultater, vi har opnået hidtil, og, tro mig, en god portion realisme.
David-Maria Sassoli
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil også gerne takke det svenske formandskab for deres arbejde, og fordi det er lykkedes dem at definere omstændighederne omkring den endelige ratificering af Lissabontraktaten. Vi har alvorligt brug for den nye traktat, fordi den giver os mulighed for at styrke, for at udvide beføjelserne, f.eks. dette Parlaments beføjelser, og for at få to nye personer, der kan repræsentere politisk og institutionel samling. Derfor håber vi, at Rådet vil være i stand til at fortolke de store europæiske politiske familiers anmodninger klogt, så der på næste møde kan træffes en officiel beslutning med bred støtte om udnævnelsen af de personer, der skal indtage de nye institutionelle stillinger, som traktaten udstikker.
Hvad har vi brug for? Vi har brug for en formand for Rådet, som kan sikre konsekvens og kontinuitet. Vi har brug for en høj repræsentant, som baseret på sin erfaring og myndighed kan sikre Europa en ledende rolle i en multipolar verden, og som samtidig vil fungere som forbindelsen mellem den mellemstatslige dimension og Fællesskabsdelen af EU. Og så har vi brug for et kollegium af kommissærer, der er stærkt, står sammen og er afbalanceret i forhold til politik, geografi og køn. Det har særlig betydning, at det sker 20 år efter murens fald, den mur, der splittede Europa, og det kan alt sammen vække fornyet håb om et forenet, stærkt Europa, der fortsat vil gå forrest i kravet om solidaritet og retfærdighed.
Louis Michel
(FR) Hr. formand, fru formand for Rådet, mine damer og herrer! Jeg vil starte med at takke og gratulere det svenske formandskab for det virkelig bemærkelsesværdige arbejde, det udfører.
Jeg vil gerne benytte dette indlæg til at henvende mig til hr. Barroso gennem en tredjepart. Jeg er sikker på, at fru Malmström vil videregive mine bemærkninger til ham, ikke mindst efter hans indlæg som reaktion på hr. Verhofstadt.
Vi ønsker alle en effektiv og troværdig Kommission, der udnytter sin initiativret fuldt ud, og som ikke er bange for at praktisere det fællesskabsretlige samarbejde. Men hvis vi ønsker en sådan Kommission - og jeg forstod på hr. Barroso, at det også var hans ønske - mener jeg, at den er nødt til at strukturere sine aktiviteter omkring kompetencer, der skal organiseres i fire eller fem søjler, som hver underlægges en næstformands politiske ansvar. Disse næstformænd skal have overdraget beføjelserne og evnen - og magten - til at sikre kontinuiteten i hele det politikområde, der hører til hans eller hendes søjle.
Den nuværende opdeling af Kommissionens kompetencer - og jeg ved, hvad jeg taler om, for jeg har trods alt været kommissær i fem år - underminerer det fællesskabsretlige samarbejde, svækker initiativretten og er til skade for Deres institution. Vær venlig at fortælle hr. Barroso det på mine vegne.
Det er forståeligt, at det har været vanskeligt uden varsel at reorganisere den kompetencestruktur, der stammer fra fortidens besynderlige, om ikke opportunistiske, arrangementer, men det ville være uforståeligt, hvis den nuværende kommissionsformand undlod at indføre den orden, som nye ambitioner for denne institution berettiger.
Michel Barnier
(FR) Hr. formand! Takket være det svenske formandskabs ihærdighed, som jeg også takker for, har vi Lissabontraktaten. Men en sådan traktat er ikke et projekt, men et værktøj, en værktøjskasse, der skal tjene det europæiske projekt, og derfor er det op til dem, der administrerer institutionerne - Kommissionen, dens formand, Rådet - og til os her at udnytte disse værktøjer på bedste vis i fremtiden ved slutningen på en overgangsperiode, der har været lang, for lang.
For nu er vi bedre i stand til at påtage os tre store udfordringer, som vi står foran, hvilket medfører, at vi sammen ikke kun vil spille om EU's troværdighed, men også, for at gentage det ord, hr. Havel brugte lige før, om dets suverænitet.
Den første udfordring er krisen, og vi må ikke - vi kan ikke - komme ud af den i samme tilstand, som vi var i, da den begyndte, som om intet var hændt. Der er lektier, der skal læres i vores dialog med især USA vedrørende regeringsførelse, solidaritet, gennemsigtighed og regulering af den globale økonomi, og for os europæere er der lektier, der skal læres i forhold til at beskytte - og jeg bruger bevidst det ord - konsolideringen af det indre marked med henblik på at forsone markedet og samfundet for at gentage et udtryk, som jeg har taget til mig som mit eget, og som har været brugt af Mario Monti, som hr. Barroso desuden fornuftigt nok har betroet en opgave inden for dette område.
Anden udfordring er grøn vækst. I Kyoto tog vi føringen på dette område takket være Kommissionen. Den position må vi naturligvis bevare ved at sikre, at vores partnere, de andre store lande, de store regioner, vedtager en tilsvarende holdning.
Og så er vores tredje udfordring at sidde med ved bordet, ikke "bag bordet," men "ved bordet" med dem, der kommer til at bestemme verdensordenen - eller uordenen - de næste 20 år. Det er ikke nemt, når vi er 27 nationer, men det er ikke desto mindre afgørende vigtigt, medmindre vi ikke har noget imod - og det har jeg personligt - at være underleverandører til eller være underlagt andre landes indflydelse.
Derfor har vi stor tiltro til den høje repræsentants arbejde i fremtiden, for det er hans eller hendes opgave at etablere en virkelig fælles diplomatisk og strategisk kultur. Jo før vi er klar, jo bedre er det for Europas borgere. Derfor ser vi med længsel og tillid frem til Deres beslutninger.
Kinga Göncz
(HU) Hr. formand! Jeg vil gerne gøre en undtagelse og ikke tale om Lissabontraktaten. I stedet vil jeg gerne sige i forhold til resultatet af rådsmødet vedrørende det økonomiske, finansielle og sociale kapitel, at det i ét henseende side glæder os meget, at tegnene på finansiel stabilisering også fremgår af dette dokument. Sådan opfatter vi selv situationen, men samtidig er det også tydeligt, at folks reserver svinder i Europa.
Selskaber finder det vanskeligt at få økonomisk støtte og opnå banklån, og arbejdsløsheden vokser. Det omtales også i dokumentet. Jeg synes, det er vigtigt at understrege, at økonomisk vækst ikke kan være bæredygtig, og at vi ikke kan tale om, at Europa kommer stærkere ud af krisen, end det var inden, før vi klart kan sikre, at den nuværende grad af social samhørighed ikke alene bevares, men styrkes, og før vi kan forøge beskæftigelsen og forhindre social udstødelse.
De metoder, vi har til at koordinere socialpolitik baseret på en åben metode, er ikke særlig effektive. Vi må forbedre de metoder, vi bruger til at koordinere. Faktisk har vi brug for mere effektive værktøjer. Social samhørighed og et socialt Europas resultater er de faktorer, som folk betragter som de vigtigste. Det er vores fælles ansvar at gøre opmærksom på det.
Lena Ek
(SV) Hr. formand! Politik og psykologi følges ad, og lige nu er der mange, der forsøger at nedtone forventningerne forud for Kyotoforhandlingerne i København om et par uger. Der skete nøjagtig det samme, da vi forhandlede om klimamålene. De klimamål, vi foreslog og arbejdede for her i Parlamentet, var erklærede døde og begravede ikke bare én, men måske 10 gange inden vi nåede en endelig afgørelse.
Det er præcis det samme med klimapakken. Den er erklæret død og begravet af dem, der faktisk er imod klimamålene. Derfor vil jeg opfordre det svenske formandskab til at fortsætte sin gode indsats i forhandlingerne og sin konstruktive linje, for hvis vi ikke går efter en fuldt ud bindende aftale i København, får vi det heller ikke. Men målet om to grader er ekstremt vigtigt, og derfor må vi nu presse på med alt, hvad vi har. Seneca bemærkede engang, at der findes to slags mennesker: Dem, der gør noget ved tingene, og dem, der følger bagefter og kritiserer.
Marietta Giannakou
(EL) Hr. formand! Jeg har noteret mig præcis, hvad formandskabet har sagt om finanskrisen, men det er tydeligt, at kun et enkelt land opfylder stabilitetspagten. Desuden må finanskrisen ikke ende med at blive til en krise i værdier og principper.
Hvad angår klimaforandringer, har formandskabet gjort det helt rigtige. Men det er nødt til at overtale ikke kun u-landene, men også USA, hvis situationen skal ændres. Det må virkelig tage initiativet i København.
På det tredje punkt, Lissabontraktaten, er vi tilfredse. Ni år efter krisen omkring Nicetraktaten og den manglende evne til at finde et svar på det institutionelle spørgsmål foreligger der en traktat, som flere sider plagede os om, før de underskrev den. Det er ikke kun institutionen og traktaten, der er vigtige. De mennesker, der gennemfører den, betyder også noget, og på den måde er formandskabet også ansvarligt på Kommissionsplan for at sørge for, at de ansvarlige - primært udenrigsministeren - udtrykker alle de interesser, der er repræsenteret i et velkonstrueret EU.
På den anden side, på Rådsplan, og her taler jeg især om spørgsmålet om formanden for Rådet, er der tale om en sag, som mange af os ikke accepterede. Som medlem af Det Europæiske Konvent ved jeg, at mange af os ville have foretrukket, at stillingen som formand for Rådet skulle beklædes af kommissionsformanden, som det også er sket tidligere, for kommissionsformandens opgave er dybest set at koordinere med Rådet og undgå forstyrrende uenigheder.
Jeg regner med, at både Kommissionens formandskab og, hvilket er vigtigere, Rådets formandskab vil komme med hensigtsmæssige indstillinger til medlemsstaterne, så begge institutioner fungerer på en sådan måde, at det ikke afviger fra Fællesskabets arbejdsgange og den fortrinlige fortid, vi har i Europa, og som har givet os så mange fremgangsrige år.
Ramón Jáuregui Atondo
(ES) Hr. formand! Jeg betragter aftalen om det tjekkiske problem som en rimelig løsning. Den er ikke perfekt, men det er den bedste løsning, og den var nødvendig for et så alvorligt problem.
Jeg tror, at 2010 kan blive et fantastisk år for Europa. Det har et nyt kollegium af kommissærer, en ny organisationsstruktur, der styrer EU, og en ny juridisk status, for EU er nu en enhed med navnet Den Europæiske Union og med status som juridisk person, ikke en sum af forskellige nationer. Nu har vi som sagt en lejlighed til at handle, og vi har brug for viljen til at handle. Jeg mener, at Europa er nødt til at overvinde de meget alvorlige nationalistiske tendenser, der forhindrer fremskridt.
Vi burde tænke over, hvor langt vi ville være kommet for ti år siden i retning mod EU med euroen, hvis vi ikke havde opgivet francen, marken, pesetaen og så videre. Vi er nødt til at genfinde noget af denne tilgang i den europæiske ånd, som hr. Barroso sagde.
Jeg vil gerne nævne to ting, som jeg betragter som afgørende. Den ene er en hastesag, og det er, at kommissærkollegiet skal godkendes i december i Strasbourg. Jeg synes, at det er meget vigtigt, at det næste formandskab i januar starter sin embedsperiode med denne nye sti - det nye kommissærkollegium - på plads ved årets udgang.
For det andet vil jeg genindføre den årsag, der ligger til grund for EU - det, EU tilstræber at opnå. Der er meget vigtige beslutninger på spil i verdens store debatfora, og Europa må tale med én stemme og med en kraftig stemme for at fremme vores projekts særlige elementer, dvs. en social model og en ny juridisk, økonomisk og politisk struktur for en verden, hvor staten spiller en større rolle, og som har et bedre marked. Europa har brug for en tydeligere, mere samlet og kraftigere stemme.
Olle Schmidt
(SV) Hr. formand! Det svenske formandskab fortjener ros. Den stædige mand i Prag har endelig skrevet under, og vi har endelig nået vores rejses mål. Forhåbentlig bliver det ikke institutionelle problemer, vi skal bruge vores tid på de næste ti år, selv om Václav Havel, en sand europæisk helt, var klar til at gå længere med det samme. Efter min mening er det skuffende, at Tjekkiet fik en undtagelse fra chartret om grundlæggende rettigheder. Som hr. Duff påpegede, er det mere end rigeligt, at Polen og Det Forenede Kongerige har undtagelser.
Vi må nå en global aftale i København, hvor verdens rige lande påtager sig en større del af ansvaret. Verdens fattige nationer er ikke ansvarlige for, at planeten bliver varmere. Samtidig må vækstøkonomierne naturligvis gøre deres del. Sluttelig burde processen forud for næste uges topmøde, hvor en præsident og en udenrigsminister skal udnævnes, have været mere gennemsigtig. Det nuværende hemmelighedskræmmeri er pinligt for et demokratisk Europa, og det tror jeg ikke, jeg er den eneste, der synes.
Tunne Kelam
(EN) Hr. formand! Jeg vil gerne fremføre tre bemærkninger. Nu, hvor Lissabontraktaten er trådt i kraft, har EU mere end nogensinde brug for effektive, fælles udenrigs-, sikkerheds- og energipolitikker baseret på solidaritet. Kun sådanne politikker kan forhindre flere Schröder-Putin-aftaler.
For det andet er vi nødt til at indse, hvor vigtigt det i denne nye situation er konstant at have en stærk Kommission, der kan tage ansvaret for gennemførelsen af Lissabontraktaten.
For det tredje, angående de nye topstillinger, har vi først og fremmest brug for modet til at fremme og støtte ikke porteføljer, men personligheder med langsigtede visioner for og engagementer i videreførelsen af de europæiske værdier.
Så for at kunne give sig i kast med de enorme nye udfordringer har EU endnu en gang brug for to europæiske statsmænd i samme klasse som Adenauer, Schuman og De Gasperi. Vi bør lede efter dem uden forudfattede meninger. Disse statsmænd kan også findes i de nye medlemsstater, som bestemt bør være repræsenteret i den kommende trojka. I dag fortalte Václav Havel os, at Europa er et hjemland bestående af vores hjemlande. Baseret på den opfattelse tror jeg, gennemførelsen af Lissabontraktaten vil lykkes.
Sandra Kalniete
(LV) Hr. formand! Jeg vil gerne udtrykke min glæde over, at Lissabontraktaten endelig kan træde i kraft, og tale om, hvem der bør blive præsident for Europa. At lede Rådet er ikke det samme som at lede Europa, men derimod at være sammen med EU's medlemsstater, medlemsstaternes ledere og at støtte dem i og tilskynde dem til at styrke EU's rolle blandt morgendagens førende, globale stater. Jeg vil gerne sige, at fru Vîíe-Freiberga, den tidligere pr¿sident for Letland, har alle de personlige lederegenskaber og den politiske ledelseserfaring, der kunne g¸re hende til en god formand for Rådet. Hendes skæbne symboliserer vores delte kontinents historie - hun var flygtning efter Anden Verdenskrig, hun vendte tilbage til Letland, så snart vores land var frit, hun vendte tilbage for at blive præsident. I løbet af hendes otte år som præsident blev Letland medlem af EU og NATO. Vaira Vîíe-Freiberga er en standhaftig europ¿isk medborger. Hun er en højtuddannet og stærk person, som fuldt ud forstår de udfordringer, der ligger i Europas fremtid. Hun vil bestemt også kunne træffe upopulære beslutninger, hvis det skulle blive nødvendigt.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Fru formand! Som repræsentant for den første medlemsstat, der ratificerede Lissabontraktaten, vil jeg gerne på Ungarns vegne gratulere det svenske formandskab. Det har udført en fortrinlig opgave. Vi har set en tjekke her i Parlamentet, som er en ven af Europa, nemlig hr. Havel, mens den tjekkiske præsident Klaus har været årsag til en masse bekymringer og ikke har vist sig som en ven af Europa.
Vi må hurtigst muligt afslutte Lissabontraktatens ikrafttræden, udnævnelsen af den nye Kommission og etableringen af de relevante strukturer, så vi kan fokusere på de egentlige opgaver.
Jeg betragter det som meget vigtigt, at Lissabontraktaten er den første traktat, der omtaler rettighederne for personer, der tilhører mindretal. Jeg opfordrer indtrængende fru Wallström, som er en stor forkæmper for mindretal, til at minde hr. Barroso om at holde sit løfte om, at den kommende kommissær for grundlæggende rettigheder skal tage sig af mindretals rettigheder, herunder indfødte mindretal som f.eks. samerne samt indvandrermindretal og romaerne.
Mairead McGuinness
(EN) Fru formand! I Irland spørger de os, om der er stor begejstring, nu hvor Lissabontraktaten er blevet ratificeret. Ærlig talt så fortæller jeg dem, at det er der ikke, for det har taget lang tid, og det var en hård fødsel. Der er lettelse og en vis glæde, men også, som under denne forhandling, erkendelse af, at det egentlige arbejde begynder nu, og at det er hårdt arbejde at udnævne de rigtige personer. Det handler ikke om at skaffe vennerne et job, men om at udnævne de rigtige mennesker til alle de meget vigtige job, der er blevet oprettet. Jeg beklager, at det tager ekstra tid at gøre det, for det forsinker den endelige oprettelse af alle institutionerne - og vi har masser af arbejde, der skal gøres - men det er måske bedre, at vi får en mindre forsinkelse og så får udnævnt de rigtige mennesker.
Topstillingerne, som vi har beskrevet dem, er vigtige, og der er brug for folk med engagement, pligtfølelse og et ønske om at forbedre EU, ikke bare om at have jobbet.
Sluttelig, hr. Barroso har fuldstændig ret vedrørende stærke institutioner. De må høre efter, hvad vi siger her i Parlamentet. Hør godt efter. Det er os, der er tættest på vælgerne. Vi bliver valgt direkte.
Petru Constantin Luhan
(RO) Fru formand! Jeg sætter meget stor pris på det, hr. Reinfeldt har sagt, og jeg glæder mig især over, at EU på Det Europæiske Råds møde i oktober fandt en fælles holdning til Københavnskonferencen.
EU har allerede på eget initiativ vedtaget solide foranstaltninger til bekæmpelse af klimaforandringer. De udgør et fremskridt i retning af at begrænse udledningen af drivhusgasser. Men det står klart, at EU's enkeltstående indsats ikke garanterer absolut succes under de internationale forhandlinger.
Jeg mener, at det er ekstremt vigtigt, at EU kun overgår til et reduktionsmål på over 20 % under visse betingelser, uden hvilke vi mener, at EU's indsats ville være overdreven.
Disse betingelser bør især vedrøre den kommende aftales status som juridisk bindende. Desuden bør i-landene vedtage specifikke mål for nedbringelse af udledningerne på lige fod med dem, EU har vedtaget, sammen med tilsvarende bidrag fra u-landene.
Heidi Hautala
(FI) Fru formand! Vi har en meget interessant situation her i Parlamentet i øjeblikket, nemlig at alle tre institutioner er repræsenteret af en kvinde. Fru Malmström repræsenterer Sverige, der har formandskabet, fru Wallström repræsenterer Kommissionen, og De, fru formand, repræsenterer Parlamentet. Jeg så gerne, at vi jævnligt havde ledende kvinder på topposter i fremtiden og mange flere end nu. Jeg ved, at fru Wallström og fru Wallis, næstformand i Parlamentet, har fremlagt et interessant initiativ og har inddraget os andre ledende kvinder i Parlamentet og Kommissionen i processen.
Vi skrev til Kommissionens formand, hr. Barroso, og bad om ændringer og om en mere rimelig balance mellem kvinder og mænd i Kommissionen og på andre topposter. Jeg håber, vi nu kan gribe lejligheden, for selv om kommissionsformanden fuldt ud støtter vores idéer, gør stats- og regeringscheferne desværre ikke noget som helst for at tage ansvaret for denne sørgelige situation. Vi kan ikke tillade, at EU vedvarende kun repræsenteres af mænd.
Jaroslav Paška
(SK) Fru formand! Jeg vil gerne starte med at udtrykke min støtte til præsident Klaus og Tjekkiets holdning. Jeg forstiller mig, at hr. Klaus var nødt til at vente på forfatningsdomstolens afgørelse, ligesom Tyskland var nødt til at rette sig efter forfatningsdomstolen.
Hvad hans fremgangsmåde angår, betragter jeg hans handlinger som en statsmands ansvarlige handlinger, idet han, så længe han følte juridisk uvished, afventede en vurdering fra den relevante institution, nemlig domstolen.
Jeg vil også gerne påpege, at Lissabontraktaten træder i kraft, mens Europa er midt i en økonomisk krise. De aktuelle beslutninger, som visse regeringer har truffet med henblik på at overvinde den økonomiske krise, har ikke været virkningsfulde, har ikke været effektive, og set på den baggrund mener jeg, at vi fremover må handle med større koordinering i stedet for at træffe ad hoc-beslutninger, der ikke har tilstrækkelig virkning i forhold til at støtte beskæftigelsen og den økonomiske udvikling.
Derfor mener jeg, at vi i forbindelse med udnævnelsen af den nye Kommission skal sikre os, at den bemandes med eksperter og fagfolk.
Enikő Győri
(HU) Fru formand! Jeg er overbevist om, at Lissabontraktaten vil sætte Europa i stand til at fungere på et mere sikkert grundlag og en mere logisk måde med stærkere fokus på de problemer, der påvirker borgernes hverdag.
Men vi må også spørge, hvilken pris vi skal betale for det. Den pris, vi har betalt, er faktisk, at vi har undermineret vores værdier og ladet pragmatismen vinde over værdierne. De ved, hvad jeg taler om. EU opfyldte den tjekkiske præsidents absurde ønske for ikke at nævne, at han sagde, at det tjekkiske forbehold var nødvendigt på grund af Benešdekreterne. Lad mig minde Dem om, at mange millioner ungarere og tyskere blev frataget stemmeretten og deporteret i henhold til Benešdekreterne. Jeg anser det, EU har gjort, som uacceptabelt fra et juridisk, politisk og moralsk synspunkt.
Vi har kritiseret det tjekkiske forfatningssystem fra et juridisk synspunkt, vi har overvåget det tjekkiske parlaments holdning, og vi knytter dokumentet politisk til alle fremtidige optagelser, hvorved vi muligvis har straffet et land, der ikke har noget med dette at gøre, nemlig Kroatien. Fra en moralsk synsvinkel er det uacceptabelt at give et forbehold på et sådant område.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Fru formand! Jeg hilser Rådets vedtagelse af strategien for Østersøregionen velkommen. Det er en model, som EU også må benytte i forhold til Donau-området for derved at bidrage til den økonomiske udvikling og den økonomiske og sociale samhørighed i regionen og sidst, men ikke mindst til EU's konkurrenceevne.
EU vil deltage i Københavnskonferencen som leder i kampen mod klimaforandringer. EU har allerede ensidigt påtaget sig 20-20-20-målet. Energi- og klimapakken er en del af fællesskabslovgivningen og er ved at blive indført.
Jeg opfordrer indtrængende EU til hurtigt at etablere en effektiv, innovativ ramme for finansiering af den miljøeffektive økonomi.
Desuden skal EU fokusere på at finansiere passende foranstaltninger til tilpasning til klimaforandringerne.
Sidst, men ikke mindst skal EU kunne generere investeringer i industrien og offentlig service for at beskytte arbejdspladser.
Kinga Gál
(HU) Fru formand, fru Malmström, fru Wallström! Der er gået to årtier, siden jerntæppet blev revet ned. Mens der i nogle nye medlemsstater har fundet et regimeskifte sted inden for de juridiske rammer og statsstrukturen, eksisterer fortiden stadig i de politiske holdninger og i myndighedernes reaktionsmønstre under tilspidsede situationer. Lad os bare tænke på de begivenheder, der fandt sted i Budapest i efteråret 2006, hvor dem, hvis mest grundlæggende friheder og menneskerettigheder dengang blev trådt under fode, den dag i dag stadig ikke har fået sandheden og retfærdighed, for ikke at nævne dem, der tilhører nationale mindretal i de nye medlemsstater, som selv nu støder på bitre oplevelser i form af diskrimination, der påvirker deres rettigheder og muligheder.
Netop på grund af bestemmelserne i Lissabontraktaten må Kommissionen være klar til at sørge for, at der lægges passende vægt på spørgsmålet om menneskerettigheder og friheder i EU, når porteføljerne oprettes. Samtidig skal dette ressortområde også omfatte beskyttelse af traditionelle, nationale mindretals og sproglige mindretals rettigheder, for vi føler, at der stadig er rigtig meget, der skal gøres på dette område. Hvad enten vi bryder os om det eller ej, findes der uløste problemer i EU, der påvirker disse oprindelige samfund. Det må EU gøre noget ved, og det er EU's pligt at hjælpe borgere, der kæmper for at udleve deres rettigheder.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Fru formand! Vedtagelsen af den længe ventede Lissabontraktat er nu bag os. Den vil utvivlsomt føre til en styrkelse og forbedring af EU i fremtiden.
I dag nødvendiggør indførelsen af traktaten en række beslutninger om beføjelser, medarbejdere og frem for alt etableringen af en model for samarbejde mellem de nye ledere - de ledere, der skal virkeliggøre den nye vision for Europa. Spørgsmål vedrørende traktaten må ikke afholde os fra at se problemer af umiddelbar betydning, dvs. den aktive kamp mod den økonomiske krise og foranstaltninger til at tackle den voksende arbejdsløshed, og organisere tilsynet med finansielle institutioner.
Det er vigtigt og nødvendigt at nå til en forståelse i København, men krisetider er ikke et godt tidspunkt til at træffe beslutninger om, hvor meget der skal afsættes til dette formål af hvilke lande og internationale organisationer, og hvilke tilsagn de skal afgive. Den vigtigste opgave for EU og dets medlemsstater i dag er at løse de økonomiske og sociale problemer.
Seán Kelly
(EN) Fru formand! Det er en stor ære for mig og for min kollega fru McGuinness at være her i dag til 20-års-jubilæet for murens fald og aftenen før Lissabontraktatens ikrafttræden. Det er et privilegium, især fordi Irland stemte for Lissabontraktaten med 67 % af stemmerne, hvilket afspejler støtten til EU's arbejde gennem mange år.
I de kommende år vil folk betragte Sovjetunionens opløsning og se, at det ikke førte til udbredte borgerkrige som det skete i mange lande, også mit eget, da fred og frihed kom til landet, men førte til borgerkrig.
Historikere vil påpege EU's rolle med at tilbyde støtte og vejledning og tryghed til disse lande, så der ikke opstod udbredte borgerkrige.
Sluttelig har der været megen snak om navnene på dem, der skal være "president" og høj repræsentant. Jeg synes også, vi skulle se på titlen. Hvis vores "president" ikke er en egentlig præsident, hvorfor så ikke kalde ham "chairman"? Det er forvirrende for offentligheden, hvis vi har tre "presidents".
Gay Mitchell
(EN) Fru formand! Jeg vil gerne starte med at sige, hvor stor en fornøjelse det var at deltage i udviklingsdagene i Stockholm, og gratulere formandskabet med arrangementet.
Jeg deltog for nylig i en debat på den irske public service-radiostation, RTÉ, sammen med en kvinde, der var meget bekymret over, at vi skærer ned på sundhedsudgifterne og ikke gør nok for at skære ned på udviklingshjælpen. Jeg var nødt til at forklare, at det ikke handler om enten/eller, men om både/og. Vi kan gøre begge dele. I betragtning af, at vi koncentrerer os så meget om behovet for genopretning i Europa og om at håndtere den krise, vi befinder os i - hvilket naturligvis skal stå øverst på vores hjemlige dagsorden - vil jeg indtrængende opfordre til, at vi ikke glemmer, at der hvert år dør 11 mia. børn i u-landene, de fem mia. af dem, fordi de ikke har adgang til lægemidler, som vi har haft i 30 år.
Så hold det øverst på dagsordenen og sørg for, når vi udnævner en ny person til at stå for de eksterne forbindelser, at dette emne forbliver et af nøglemålene. Godt klaret hidtil.
Crescenzio Rivellini
(IT) Fru formand, mine damer og herrer! Det er meget passende, at Lissabontraktaten og udnævnelsen af medlemmerne af Rådet kommer 20 år efter murens fald. Murens fald markerede begyndelsen på det virkelige Europa. For 20 år siden væltede muren, en mur af beton, men også en mur fuld af fordomme, tyranni og sult for så mange borgere i Østeuropa, og nu bør vi afslutte fejringen af murens fald og i stedet spørge os selv, hvad vi bør gøre, nu hvor den er væk. Faktisk er andre mure blevet rejst i mellemtiden, f.eks. muren mellem landene på den nordlige og sydlige halvkugle, mellem rige og fattige lande, mellem lande, der producerer varer, og lande, der producerer idéer. Disse mure er meget højere og meget vanskeligere at vælte. De kan føre til alvorlige problemer for hele menneskeheden og til krige.
Derfor må kandidaterne til Rådet, som skal nomineres efter Lissabon, ikke blive nomineret af nogle få mennesker bag lukkede døre. Dem, der ønsker at bidrage, og som ønsker at kandidere, må forklare Parlamentet og hele Europa, hvad de har tænkt sig at gøre, og hvad de er i stand til. Hvis vi vælter den "nomineringsmur", der betyder, at kommende kandidater vælges ud fra en balance mellem nationer og ikke ud fra deres personlige kvaliteter, vil vi endelig have skabt nationen Europa.
Andrew Henry William Brons
(EN) Fru formand! Den britiske oppositionsleder har bekendtgjort sin intention om at genforhandle dele af Lissabontraktaten. Det ville naturligvis kræve alle 27 landes samtykke. Han har også bekendtgjort fremlæggelsen af en "suverænitetslov", som ville kræve en folkeafstemning i tilfælde af flere traktater. Den ville naturligvis nemt kunne ophæves af senere regeringer.
Er Rådet og Kommissionen enige i, at de Konservatives leders planer ikke er andet end varm luft? Hans parti må enten beslutte at acceptere Lissabontraktaten eller, hvad der efter min mening ville være endnu bedre, melde Det Forenede Kongerige helt ud af EU.
Cecilia Malmström
Fru formand, mine damer og herrer! Vi har netop haft en meget interessant forhandling, og jeg takker for Deres bemærkninger.
Det svenske formandskab deler Deres glæde over at se, at Lissabontraktaten endelig er blevet ratificeret af alle 27 lande. Den vil give os et mere effektivt, mere demokratisk Europa og en større rolle på den internationale scene. Det glæder mig meget.
Jeg er også enig med dem, der sagde, at selv om det måske var et tilfælde, så valgte præsident Klaus en vældig god uge til at underskrive traktaten, nemlig samme uge, som vi fejrer Berlinmurens fald, afslutningen på det kommunistiske diktatur, starten på et samlet Europa og Robert Schumans idéers sejr over Joseph Stalins.
(Bifald)
- (EN) Apropos Tjekkiet, så vil jeg gerne besvare hr. Duffs spørgsmål ved at sige, at tjekkerne ikke har fået et totalt forbehold over for chartret om grundlæggende rettigheder. Protokol 30 suspenderer ikke chartrets obligatoriske natur i forhold til Det forenede Kongerige, Polen eller Tjekkiet. Den begrænser alene den måde, hvorpå Domstolen kan bruge det, og i sidste ende er det op til Kommissionen og Domstolen at fortolke den i forbindelse med konflikter.
Som statsministeren sagde, før han forlod salen, er han nu i gang med en møderunde med sine 26 kolleger. Det er vanskeligt, men det er hans mål. Han har allerede inviteret dem til arbejdsmiddag på torsdag.
Det er endnu for tidligt at gætte på navne. Jeg læser også aviser. Jeg har hørt navne, som De ikke ønsker at se, jeg har hørt navne, som De gerne vil se. Jeg tror også, jeg så et par ansøgninger til jobbet her fra Parlamentet. De er velkommen til at sende Deres ansøgninger til formandskabet, så skal vi nok se på dem. Der er stadig en uge til torsdag. Og vi lytter naturligvis til Deres bekymringer om regional balance, ligestilling mellem kønnene - en ting, som jeg selv betragter som ekstremt vigtig. Vi burde kunne vise Europas borgere, at Europa ikke kun ledes af mænd. Men som statsministeren sagde, er der kun oprettet to stillinger. Alle disse krav er meget vanskelige at opfylde, men vi vil gøre vores bedste og har lyttet til Deres råd.
Hvad angår den høje repræsentant, vil han eller hun realisere og færdiggøre rammerne for EU-udenrigstjenesten, som vi netop har vedtaget. Det vil han eller hun gøre sammen med Parlamentet, inden resultatet fremlægges for Rådet senest til april næste år.
Som det er blevet sagt adskillige gange, vil den høje repræsentant også blive underkastet spørgsmål og høringer her i Parlamentet, hvorved han eller hun får lejlighed til at diskutere og udvikle sine udenrigspolitiske synspunkter.
Hvad økonomien angår, ville jeg gerne sige til Marita Ulvskog, som måske ikke er her lige nu, at det svenske formandskab på ingen måde er ved at opgive sine ambitioner i forhold til exitstrategier. Tværtimod er det yderst vigtigt, at vi holder fast i ambitionen om - ikke nu, men lidt senere - to exitstrategier. For hvis vi ikke gør det, hvis vi tillader vores økonomier at opbygge større underskud, vil det skade de svageste i samfundet, og det ønsker vi ikke.
Vi kan se lyset for enden af tunnellen. Den økonomiske genopretning er på vej, men de fleste lande vil fortsat lide under høj arbejdsløshed, og derfor er det for tidligt at gennemføre exitstrategierne. Men vi er nødt til at diskutere dem, og vi er nødt til at have en plan, hvis vi vil kunne give en bæredygtig økonomi videre til de næste generationer.
Sluttelig, hvad angår klimaforandringerne, har vi ikke sænket vores ambitioner. Det svenske formandskab, Kommissionen og mange andre arbejder døgnet rundt. Vi overtaler, vi forhandler, vi diskuterer, vi forsøger at trække vores partnere i vores retning, og vi forsøger at få dem om bord. Der har været utallige møder, og der skal holdes flere, selv om der kun er 25 dage til København.
Det er sandt, at der er global opmærksomhed, og at der foregår en masse ting i mange lande over hele verden. Det er opmuntrende, men det er ikke nok, hvis vi ønsker at respektere målet på 2 °C.
Vi har ikke alle brikkerne, der kan få puslespillet om en juridisk bindende aftale til at gå op. Det er en kendsgerning. Det er dybt beklageligt, men sådan er det. Vi kan sige, at vi stadig kæmper for det, for det gør vi, men det vil ikke ske, for flere partnere siger, at de ikke er klar til at tage dette skridt endnu. Europa går stadig forrest, og arbejder fortsat på en meget ambitiøs aftale med en klar ramme, der omfatter alle partnere og en tidsplan for at afslutte forhandlingerne. Målet er at erstatte Kyoto med en bindende aftale. Jeg vil gerne takke Parlamentet for dets arbejde på denne sag i øjeblikket og for det arbejde, det vil skulle gøre efter København.
Europa går stadig forrest. Vi vil fortsat gå forrest. Vi har de hidtil største ambitioner. Vi har bekræftet Kommissionens skøn og støtter dem. Vi er klar til at gøre vores. Der bliver en global distributionsnøgle baseret på udledninger og betalingsevne. Vi har en arbejdsgruppe, der ser på den interne byrdefordeling. Men medlemsstaterne følte sig ikke klar til at afsløre, præcis hvor meget vi skal betale. Det er, fordi vi vil bevare presset på andre lande, for de bør også betale for det, eftersom det er i deres interesse.
Så vi vil bruge hvert et vågent minut på at arbejde på det. Vi takker Dem for opmuntringen og ser frem til at arbejde sammen med Parlamentet om dette og andre sager.
Margot Wallström
Fru formand! Eftersom den svenske minister talte fransk og engelsk, bør jeg tale svensk.
Jeg vil forsøge at tale svensk og sige noget om en vigtig pointe, der har været oppe her i dag, nemlig hvordan teksten i den nye Lissabontraktat er knyttet til den virkelighed, vi ønsker at ændre, hvordan teksten skal lede os og give os de værktøjer, vi behøver for at kunne træffe beslutninger om, hvordan vi skal bekæmpe klimaforandringerne, hvordan vi skal håndtere den økonomiske krise og det, den fører med sig, dvs. arbejdsløshed og sociale problemer, og hvordan vi skal tackle migrationsproblemer og andre sager, der står højt på dagsordenen.
Det er sådan, disse ting hænger sammen, som hr. Barnier sagde tidligere. Det er naturligvis knyttet til gennemførelsen og effektueringen og til, hvem vi udnævner som vores repræsentanter i Kommissionen og naturligvis som ledere i de topposter, der nu skal besættes. Som De ved, er sagen den, i hvert fald i Sverige, at "rette mand på rette sted ofte er en kvinde," og det mener jeg også, gælder i dette tilfælde. Jeg ved heldigvis, at jeg har kommissionsformandens støtte, når jeg siger, at den kommende procedure naturligvis er meget vigtig set fra en demokratisk synsvinkel. Det er også medlemsstaternes lejlighed til at vise, at de mener, hvad de siger om dette, og at de faktisk har kompetente, dygtige kandidater, der er kvinder, og som de er villige til at nominere.
Ellers vil de af os, der udgør flertallet af EU's befolkning, blive et mindretal, når det handler om træffe demokratiske beslutninger. Som Václav Havel har skrevet og sagt mange gange, er demokrati ikke noget, der én gang for alle uigenkaldeligt er faldet ned fra himlen. Demokrati er noget, der skal vedligeholdes og konstant kæmpes for igen og igen. Vi har naturligvis arbejdet tæt sammen med det svenske formandskab, og jeg vil gerne endnu en gang på både egne og Kommissionens vegne takke for det hårde arbejde, som jeg ved, det svenske formandskab har udført, herunder som forberedelse til det, der nu skal gennemføres.
Som hr. Barroso sagde tidligere, har Kommissionen i dag taget en beslutning om de første tiltag, som vi vil være ansvarlige for, nemlig borgerinitiativet. Vi vil begynde med en bred høringsrunde, og i den forbindelse vil vi offentliggøre en grønbog med 10 spørgsmål. Hvis vi kan få rigeligt med svar inden udgangen af januar, håber vi, at vi efter en hurtig debat, også her i Parlamentet, kan have det nye borgerinitiativ på plads og klar til indførelse inden udgangen af næste år. Det er naturligvis et godt eksempel på, hvordan vi kan bruge de nye afsnit i Lissabontraktaten, og de nye muligheder, den giver borgerne i form af en stærkere stemme og større indflydelse.
Klimaspørgsmålet og klimaforhandlingerne er allerede blevet nævnt af en hel del talere og af Europaministeren. Vores største styrke er naturligvis at tale med én stemme og at fortsætte med at insistere på en stærk og bindende aftale. Vi vil naturligvis kunne se på aftalens form, når vi ved, hvad vores partnere har med til forhandlingerne, hvad angår tilbud og modtilbud. Sluttelig håber jeg, at vi vil fortsætte vores tætte samarbejde om gennemførelsen af Lissabontraktaten. Arbejdet må påbegyndes nu, både her og i Kommissionen, og jeg vil med glæde fremlægge Parlamentets synspunkter om, hvordan Kommissionens arbejde bør tilrettelægges, for hr. Barroso. Lad mig gentage, at vi er traktatens vogtere, og vi vil naturligvis sørge for, at vi overholder traktaten til punkt og prikke.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Skriftlige erklæringer (artikel 149)
Elena Oana Antonescu  
Gennemførelsen af lovgivningen om handel med emissionskvoter medfører omkostninger, som vil blive fordelt på forskellig vis i det enkelte land i henhold til landets økonomiske model. Nogle lande har allerede en bred vifte af muligheder, som gør dem i stand til at nedbringe udledningen uden væsentlige stigninger i energipriserne. De lande, som endnu er i gang med omstruktureringer i energisektoren, vil på forbrugerniveau mærke konsekvenserne af disse foranstaltninger på en uforholdsmæssig måde, hvad angår deres evne til at betale de omkostninger, der er forbundet med ændringerne. Et land med en stor andel af vindenergi i sin energisammensætning har benyttet sig af muligheden for at investere i vedvarende energikilder, som det tidligere har udviklet og i den forbindelse forårsagede forurening. Et land, som på den anden side stadig i vid udstrækning er afhængig af kulbaseret energiproduktion, står over for at skulle løse en teknologisk udfordring samtidig med, at det skal nedbringe sin udledning af forurenende stoffer. De østeuropæiske lande befinder sig i sidstnævnte situation. Jeg mener derfor, at der i beslutningen om finansieringen af kampen mod klimaændringer skal tages højde for denne faktor, og at de lande, der er tiltrådt EU ved de seneste udvidelser, skal fritages for at betale visse afgifter, som kunne pålægge disse økonomier urimeligt store byrder.
Elena Băsescu  
Det Europæiske Råd er i øjeblikket særlig optaget af EU's økonomiske og finansielle situation. Den globale finanskrise har ramt de europæiske lande, borgere og virksomheder ekstremt hårdt. Da arbejdsløshedssituationen i Europa forventes at blive forværret yderligere, skal der gøres en løbende indsats for at skabe dynamiske arbejdsmarkedspolitikker. Kommissionen forudser en samlet ledighedsprocent på 10,25 % i de 27 medlemsstater. Rådet og Kommissionen skal fortsætte deres indsats for at udvikle genoprettelsesstrategier i samarbejde med Parlamentet og medlemsstaterne ved at gennemføre den europæiske økonomiske genopretningsplan.
Der skal i forbindelse med fastsættelsen af frister for regeringernes afvikling af deres krisestrategier tages hensyn til den enkelte medlemsstats specifikke situation og indsats. I Rumæniens tilfælde skal aftalerne med EU og Den Internationale Valutafond efter planen dække 2009 og 2010. Enhver afbrydelse af denne finansielle støtte vil derfor gribe forstyrrende ind i det kriseprogram, som Rumænien har iværksat. Det er beklageligt, at den ustabilitet, der er opstået som følge af blokeringen af det parlamentariske flertal i Rumænien (PSD (det Socialdemokratiske parti) + PC (det Konservative parti), PNL (det Nationalliberale parti) og UDMR (Demokratisk Forening af Ungarere i Rumænien)), sår tvivl om modtagelsen af tredje rate fra IMF.
Dominique Baudis  
Efter forhandlingerne på Det Europæiske Råd den 29. og 30. oktober og den tjekkiske forfatningsdomstols afgørelse af 3. november undertegnede Tjekkiets præsident, Václav Klaus, Lissabontraktaten.
Traktaten vil nu kunne træde i kraft og forsyne institutionerne med en højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og en fast formand for Rådet, som vælges for to og et halvt år. Den nye Kommissions sammensætning er ligesom valget af de personer, der skal varetage posterne som fast formand for Rådet og højtstående repræsentant for udenrigsanliggender, helt afgørende.
Valget af den faste formand for Rådet er afgørende, eftersom han eller hun vil repræsentere EU i to og et halvt år. I en globaliseringstid med magtkampe mellem kontinenterne har valget af den højtstående repræsentant for udenrigsanliggender desuden ualmindelig stor strategisk betydning.
Den 19. november afholdes et ekstraordinært møde i Det Europæiske Råd, hvor udnævnelserne skal drøftes. Vi befinder os ved et vendepunkt i europæisk historie. De valg, som stats- og regeringscheferne træffer, vil vise, hvad det er for et Europa, de ønsker i fremtiden. De skal derfor være ambitiøse, for Europa skal være dynamisk, proaktivt, effektivt og politisk, hvis vi fortsat ønsker at skabe fremskridt.
Maria Da Graça Carvalho  
Jeg glæder mig over, at EU's stats- og regeringschefer på Det Europæiske Råd i sidste måned viste tydelig vilje til at gå forrest i kampen mod klimaændringer.
De europæiske ledere har erkendt, at de samlede omkostninger til afhjælpning og tilpasning i udviklingslandene i 2020 kan løbe op i 100 mia. EUR årligt. EU har styrket sin forhandlingssituation ved at nå til enighed om den finansiering, der er påkrævet for at hjælpe udviklingslandene og i særdeleshed de fattigste lande. Det bekymrer mig imidlertid, at der ikke er truffet nogen klar beslutning vedrørende EU's bidrag og den enkelte medlemsstats andel af den samlede byrde under hensyntagen til det enkelte lands evne til at betale. For at topmødet i København kan blive en succes, er det afgørende, at der findes en politisk aftale, som i videre udstrækning afklarer de vigtigste spørgsmål, især med hensyn til de forpligtelser, som alle de involverede parter skal påtage sig.
Nessa Childers  
Det er endnu engang ikke lykkedes vores europæiske ledere at løse hårdknuden i forhandlingerne op til klimakonferencen i København. Dette topmøde blev i medierne udlagt som en succes, selv om vi i virkeligheden ikke fik andet end en gang varm luft. Vores europæiske ledere havde chancen for at give udviklingslandene et rimeligt og troværdigt tilbud om at finansiere omkostningerne til klimaændringerne, som går hårdest ud over disse lande, men som er forårsaget af os i de udviklede lande. Topmødet levede ikke op til den standard, som Parlamentets Udvalg om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed og civilsamfund rundt om i verden havde sat. Vi krævede et tilsagn om mindst 30 mia. EUR fra EU og - hvilket er afgørende - et klart løfte om, at der bliver tale om nye midler ud over den eksisterende udviklingsstøtte til tredjelande.
København eller ej, klimaændringerne vil være på dagsordenen i årtier fremover. De er foreløbig den største udfordring for det 21. århundrede. Vi skal nå frem til en juridisk bindende aftale i København, og vi har i den forbindelse brug for ægte politisk mod og mindre snak fra vores europæiske lederes side.
Diogo Feio  
På et tidspunkt, hvor det omsider er lykkedes EU at løse sin traktatkrise, og de 27 medlemsstater langt om længe har ratificeret Lissabontraktaten, glæder det mig, at vi nu har en ny retlig og institutionel ramme, der vil gøre det muligt at tilpasse EU's funktionsmåde efter EU's aktuelle størrelse gennem en styrkelse af Parlamentets beføjelser og ved at lægge særlig vægt på de nationale parlamenters rolle i forhold til den europæiske integration.
Det er det øjeblik, som vi har ventet på, og med godkendelsen af Lissabontraktaten har EU nu i kraft af sin nye institutionelle ramme mulighed for at engagere sig i de vigtige opgaver, som EU skal udføre i den nærmeste fremtid. Jeg må i den forbindelse påpege forventningerne til EU med hensyn til at bekæmpe krisen, sætte gang i økonomien, styrke markedstilliden og i særdeleshed forbedre beskæftigelsen i Europa. Nu, hvor vi ser spæde tegn på et økonomisk opsving, skal vi koncentrere vores indsats om dels at få gang i den europæiske økonomi og lægge særlig vægt på den primære og sekundære sektor - navnlig landbruget - som har været hårdt ramt af krisen, og dels at skabe en europæisk tilsynsstruktur.
Ilda Figueiredo  
Endnu engang var den vigtigste opgave på Det Europæiske Råd beklageligvis at vedtage betingelser, der garanterer den såkaldte Lissabontraktats ikrafttræden ved udgangen af 2009, med andre ord at vedtage holdninger, der kan sikre en hurtig ratificering i Tjekkiet. Det, som de europæiske ledere er mest optaget af, er de institutionelle spørgsmål, der vil gøre det muligt at fremskynde EU's kapitalistiske, føderalistiske og militaristiske integration.
Spørgsmål om den økonomiske, finansielle og sociale krise kom derfor i baggrunden. De små fremskridt, der blev gjort, var helt klart resultatet af et stort pres fra store sektorer i adskillige medlemsstater, hvilket mælkekrisen er et eksempel på. Selv her gik Rådet dog kun så langt som at hæve budgettet for 2010 med sølle 280 mio. EUR.
De forslag, som Kommissionen netop har fremsat som opfølgning på Rådets retningslinjer, er imidlertid meget bekymrende, både med hensyn til det uforholdsmæssigt store underskud og meddelelsen om at ville hæve pensionsalderen. I stedet for at finde en løsning på de alvorlige sociale problemer med fattigdom og arbejdsløshed foreslår de foranstaltninger, der vil forværre den sociale situation og de iøjnefaldende uligheder, der allerede eksisterer.
Zita Gurmai  
Rådsmødet var afgørende for EU, for på mødet blev den sidste forhindring for Lissabontraktatens ikrafttræden fjernet. Jeg advarer imidlertid alle om ikke at betragte dette som et resultat i sig selv. Vi er kun halvvejs og skal nu vænne os til den nye institutionelle ramme. Parlamentet er tilpasningsmæssigt godt på vej, for det har allerede arbejdet med sin forretningsorden og drøftet indførelsen af nye institutioner, bl.a. Tjenesten for EU's Optræden Udadtil. Det næste skridt er at sammensætte en Kommission, der viser lederskab og afspejler vores værdier. Jeg opfordrer derfor medlemsstaterne til at udnævne kompetente og kvalificerede personer og gøre en indsats for at sikre en balance mellem kønnene i Kommissionen. Vi er ligeledes nødt til at vælge toplederne hurtigst muligt og ikke spilde tiden. Der er ikke tid til svage politikere. Hvis vi betragter os selv som formidlere af universelle værdier, har vi behov for ledere nu, som er i stand til at repræsentere dem på troværdig vis - eksempelvis i København, hvor lande vil drøfte menneskehedens nære fremtid, og hvor Europa får behov for alt sit talent, ansvarlighed og storsind for at nå frem til en aftale.
Marian-Jean Marinescu  
Jeg glæder mig først og fremmest over Tjekkiets ratificering af Lissabontraktaten. Lissabontraktatens ikrafttræden den 1. december og de nye interinstitutionelle forbindelser, som den skaber, vil gøre EU's repræsentanter i stand til på mere effektiv vis at tage hånd om eftervirkningerne af den økonomiske og finansielle krise og klimaforhandlingerne i København. Tegnene på økonomisk opsving behøver ikke at være ensbetydende med en øjeblikkelig afvikling af støttepolitikkerne, da dette kunne have en negativ indvirkning på økonomien på lang sigt. Jeg håber desuden, at medlemsstaterne når til enighed om at udvikle en koordineret strategi for afvikling af hjælpeforanstaltningerne, når det rette tidspunkt kommer. Vi forventer også en fremtidig aftale om en pakke med forslag til en ny finansiel tilsynsstruktur i EU. Sidst, men ikke mindst, må vi ikke glemme, at de europæiske borgere nu i endnu højere grad vil se frem mod et samlet Europa og forvente, at EU forbedrer beskæftigelsessituationen i de kommende år. De europæiske institutioner skal derfor hurtigst muligt fremme nye dynamiske arbejdsmarkedspolitikker.
Iosif Matula  
Jeg vil gerne give udtryk for min støtte til Kommissionens og Det Europæiske Råds holdninger, som er fremhævet i de forelagte dokumenter. Klimakonferencen i København nærmer sig, og EU skal spille en afgørende rolle i forhandlingerne om en omfattende og ambitiøs global aftale til bekæmpelse af klimaændringer.
I Det Europæiske Råds konklusioner nævnes den finansiering, der er behov for på såvel globalt plan som på EU-plan til bekæmpelse af klimaændringernes negative virkninger, bl.a. tørke, brande og oversvømmelser, som hvert år kræver utrolig mange ofre og medfører meget store tab.
Jeg mener, at EU så konsekvent som muligt skal yde finansiel støtte til de foranstaltninger, som medlemsstaterne træffer på områder som kunstvanding, bygning af dæmninger, skovplantning og fremme af produktion af vedvarende energi, bl.a. sol- og vindenergi, biobrændsel og vandkraft. Vi har også bemærket et stort behov for finansiel støtte fra EU på lokalt myndighedsniveau og på privat plan, hvor der mangler de fornødne midler til at gøre bygninger mere energieffektive. EU skal fortsat lægge større vægt på dette aspekt, så borgerne forbliver omdrejningspunktet for de europæiske politikker.
Franz Obermayr  
Det, der skete for få dage siden på Det Europæiske Råds topmøde, er skandaløst og får enhver tro på det værdifællesskab, som EU så ofte fremhæver, til at vakle. EU ønskede for enhver pris at få præsident Klaus til at skrive under, selv ved indirekte at billige historisk uretfærdighed. Frem til 1947 blev omkring 2,9 mio. mennesker på grundlag af Benešdekreterne erklæret for statsfjender og fordrevet alene på grund af deres nationalitet. Omkring 230 000 mennesker led som følge heraf en tragisk død. Dekreterne dømmer ikke folk på grundlag af specifikke forbrydelser, som de har begået. Udgangspunktet er ene og alene etnisk oprindelse. Vi ville i dag kalde det etnisk udrensning, noget, som alle medlemsstater åbenlyst burde tage afstand fra. Den juridiske side af sagen er, at de fordrevne blev nægtet retten til uskyldsformodning, en behørig rettergang og passende erstatning for ekspropriering. Felix Ermacora, professor i folkeret og tidligere FN-rapportør, nåede i sin juridiske rapport fra 1991 endog frem til den konklusion, at fordrivelsen var det samme som folkedrab. På trods af alt dette og uden nogen objektiv begrundelse blev præsident Klaus sikret en undtagelse fra gennemførelsen af EU's charter om grundlæggende rettigheder. Denne "fodnote" vil imidlertid ikke træde i kraft, før Island eller Kroatien ratificerer traktaten. Det giver mulighed for at fremsætte erstatningskrav i den mellemliggende periode.
Rovana Plumb  
EU's ensidige tiltag er ikke tilstrækkelige, selv om EU går forrest i kampen mod klimaændringer.
Det bliver ikke muligt at indgå en global aftale om begrænsning af og tilpasning til virkningerne af klimaændringerne uden at inddrage udviklingslandene, især de mest udviklede af dem. Virkningerne af klimaændringerne har allerede konsekvenser for udviklingen i disse lande: tørke, oversvømmelser, naturkatastrofer, ørkendannelse og alle de økonomiske og sociale følger heraf.
Enhver indsats for at begrænse virkningerne og tilpasse sig situationen kræver en effektiv mekanisme til registrering, indberetning og kontrol af udviklingen samt en fond med offentlige og private midler, der forvaltes på behørig vis.
Denne kombinerede indsats vil være med til at sikre opnåelsen af målene for nedbringelse af udledningen af drivhusgasser og for udvikling af en bæredygtig økonomi og grøn beskæftigelse.
Joanna Senyszyn  
Hr. Barroso vil om kort tid tildele de nye kommissærer deres politiske porteføljer. Jeg håber ikke, at han vil begå en grov fejl, sådan som han gjorde i sidste valgperiode, hvor han til posten som kommissær for retlige anliggender foreslog en kandidat med en mentalitet fra det 19. århundrede, en katolsk fundamentalist, mandschauvinist og homofob. Parlamentet tillod dengang ikke, at Kommissionen blev kompromitteret på den måde. Jeg har tiltro til, at Parlamentet ikke vil være nødt til at gribe ind igen.
Porteføljerne bør i overensstemmelse med hr. Barrosos udmeldinger tildeles under fastholdelse af det gyldne princip om balance. Kommissionen bør afgjort være mere socialt orienteret, og kommissærerne bør være kompetente. Hr. Barroso behøver ikke bekymre sig om genvalg nu, så han kan koncentrere sig om håndteringen af krisen og de sociale aspekter af hans program. Det er i den henseende vigtigt at betro de økonomiske og sociale politikområder til kommissærer fra den socialistiske fløj.
Hvis der ikke sikres en balance mellem kønnene i Kommissionen, vil det være et tegn på, at der ikke er ægte lighed. Det er på høje tid, at det fortsat uopfyldte ideal om lighed mellem mænd og kvinder bliver en praktisk realitet. Det er mænd, som er blevet udnævnt til de højeste poster i EU (formanden for Parlamentet og formanden for Kommissionen). Det er desværre åbenlyst med til at fremme forskelsbehandling af kvinder. Det er på tide at ændre dette og omsider indføre et reelt forbud mod al forskelsbehandling i EU-retten. Tiden er inde til kvinder! Det vil være let at finde egnede kandidater blandt de 250 mio. dynamiske, modige og stærke kvindelige EU-borgere, og det gælder også kvindelige kandidater til posten som fast formand for Det Europæiske Råd og posten som højtstående repræsentant for den fælles udenrigspolitik.
