Concluziile Consiliului European din 29-30 octombrie 2009 inclusiv mandatul şi atribuţiile preşedintelui Consiliului European şi ale Înaltului Reprezentant al Uniunii Europene pentru politică externă şi securitate comună/vice preşedinte al Comisiei şi structura noii Comisii (continuarea dezbaterii)
Preşedintele
Următorul punct pe ordinea de zi este continuarea dezbaterii privind raportul Consiliului European şi declaraţia Comisiei cu privire la concluziile Consiliului European din 29-30 octombrie 2009, inclusiv mandatul şi atribuţiile preşedintelui Consiliului European şi ale Înaltului Reprezentant al Uniunii Europene pentru politică externă şi securitate comună / vicepreşedinte al Comisiei, precum şi structura noii Comisii.
Elmar Brok
Dle preşedinte, stimată Comisie, dnă preşedintă în exerciţiu a Consiliului, discursul ţinut de dl Borghezio a fost unul tipic - aceşti eurosceptici nu pot face diferenţa între Consiliul Europei şi Uniunea Europeană - întrucât hotărârea privind crucifixele a fost luată de Curtea Europeană a Drepturilor Omului, care funcţionează sub conducerea Consiliului Europei. O astfel de hotărâre nu a putut fi luată în conformitate cu Carta drepturilor fundamentale.
Cu toate acestea, permiteţi-mi să adresez câteva comentarii cu privire la această dezbatere. Cred că Preşedinţia suedeză a dus procesul de ratificare la bun sfârşit cu o mare fineţe şi în mod bine orientat, într-un moment în care, bineînţeles, acest proces încă trebuie finalizat de patru state în timpul mandatului său. Aş dori să îmi exprim recunoştinţa pentru faptul că acest proces, care a durat nouă ani, a fost condus spre ţintă. Cred că acest lucru ne va da totodată şi ocazia să îl punem în practică pentru prima dată, întrucât ce se întâmplă în practică determină şi realitatea constituţională. Din acest motiv, trebuie să fie foarte clar că un preşedinte al Consiliului European are numai legitimitatea dată de şefii de stat sau de guvern şi, potrivit oricărei constituţii, orice preşedinte operaţional care nu este răspunzător în faţa parlamentului este ales direct de către popor. Acelaşi lucru trebuie să fie valabil şi pentru preşedintele Consiliului Europei. Numai cel care îndeplineşte funcţia de preşedinte al Comisiei are legitimitate completă.
Aş dori, de asemenea, să atrag atenţia, aşa cum a spus şi dl Barroso citându-l pe Jean Monnet, asupra importanţei pe care o au instituţiile pentru existenţa noastră durabilă. În ceea ce îl priveşte pe Înaltul Reprezentant / vicepreşedinte al Comisiei, trebuie să fie clar că în momentul în care îşi va prelua funcţia, va trebui să îşi asume imediat ambele roluri. Nu poate să preia întâi funcţia de Înalt Reprezentant pe 1 decembrie şi mai târziu să îşi înceapă mandatul de vicepreşedinte. La fel ca şi în cazul vicepreşedintelui, nu poate prelua funcţia decât după ce a fost aprobat de Parlamentul European. Nu trebuie să existe neînţelegeri în această privinţă, pentru că altfel vom avea probleme juridice.
Aş dori, de asemenea, să precizez faptul că Parlamentul European îşi va exercita drepturile în ceea ce priveşte Serviciul european pentru acţiune externă. Nu dorim ca Tratatul de la Lisabona să fie folosit pentru a transforma Europa într-un spaţiu interguvernamental. Nu acesta este spiritul Tratatului. Serviciul european pentru acţiune externă va juca un rol decisiv în acest sens. V-aş ruga să luaţi în serios poziţia Parlamentului faţă de această chestiune, de care sunteţi, cu siguranţă, conştienţi, şi să nu faceţi declaraţii în acest sens, sugerând că v-am distruge pentru că avem puterea să o facem.
Adrian Severin
Dle preşedinte, intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona este într-adevăr un eveniment istoric. Ar trebui să salutăm acest eveniment. Ar trebui să fim fericiţi în legătură cu acest lucru. Ar trebui să ne felicităm şi cu siguranţă ar trebui să felicităm Preşedinţia suedeză pentru faptul că a obţinut acest rezultat.
Totuşi, un tratat nu este suficient. Chiar şi cel mai bine elaborat tratat nu ar putea rezolva singur multe dintre probleme. Avem nevoie de oameni inspiraţi şi competenţi pentru a-i spori valoarea. În cazul Tratatului de la Lisabona, acest lucru este cu atât mai important cu cât acest tratat este rezultatul unor compromisuri nesfârşite şi al unor lungi discuţii şi dezbateri. Prin urmare, în mod inevitabil, Tratatul conţine foarte multe ambiguităţi şi lacune.
Viitorii factori de decizie importanţi vor avea misiunea de a clarifica lucrurile, de a face reglajul fin al regulilor, de a configura instituţiile, de a da o interpretare corectă tuturor prevederilor tratatului şi de a defini sarcinile. Viitorul mandat, viitoarea legislatură va fi crucială pentru arhitectura Uniunii Europene din viitor. Dacă vrem ca această arhitectură să fie viabilă, ea trebuie să fie o sinteză a tuturor experienţelor istorice, sensibilităţilor culturale şi tradiţiilor politice ale tuturor regiunilor europene şi ale tuturor cetăţenilor europeni.
Prin urmare, avem nevoie de o echipă formată din ocupanţii primelor trei funcţii din Uniunea Europeană - preşedintele Consiliului, preşedintele Comisiei şi Înaltul Reprezentant - o echipă care să includă toate sensibilităţile politice, toate regiunile şi toate zonele geopolitice, culturale şi geografice din Europa. Cred că se va obţine acest lucru şi cred că, dacă se obţine, va fi de bun augur pentru viabilitatea arhitecturii şi pentru eficienţa instituţiei, dar şi pentru credibilitatea Uniunii Europene în ochii tuturor cetăţenilor noştri.
Anneli Jäätteenmäki
Dle preşedinte, permiteţi-mi să mulţumesc în primul rând presei. Fără o comunitate a mijloacelor de informare liberă şi vigilentă, publicul ar fi în necunoştinţă de cauză în legătură cu alegerea conducătorilor UE. Totuşi, din fericire, există mijloacele de informare, care informează despre procesul de lobby şi care a prezentat candidaţii probabili şi pe cei cu mai puţine şanse atât pentru funcţia de preşedinte al UE, cât şi pentru cea de Înalt Reprezentant. De fapt, chiar în cadrul acestei dezbateri s-a vorbit destul de puţin despre nume şi doar câteva au fost menţionate. Oricum, încercăm să îi informăm pe cei din afara UE în legătură cu importanţa alegerilor democratice.
Cu ceva timp în urmă, am avut ocazia să vizitez Turcia şi, pe când discutam despre alegerile care trebuiau făcute în apropierea Tratatului de la Lisabona, un membru al parlamentului turc prezent la discuţii a întrebat când se vor face respectivele alegeri, iar membrii delegaţiei Uniunii Europene au răspuns că nu ştiu cine sunt candidaţii şi nici când se vor face alegerile, pentru că totul se desfăşoară cu uşile închise. UE are multe de îmbunătăţit în această privinţă, pentru a ne ajuta să acţionăm mai transparent în astfel de chestiuni.
Ashley Fox
Dle preşedinte, aş dori să comentez asupra discuţiilor neoficiale care, ştim cu toţii, au dominat cea mai recentă întrunire a Consiliului European. Bineînţeles, mă refer aici la alegerea următorului preşedinte al Consiliului şi la rolul pe care acesta îl va juca.
Cred că persoana care va ocupa funcţia de preşedinte ar trebui să fie un funcţionar al Consiliului - mai degrabă un preşedinte decât un director. Prin urmare, este important ca cel care ocupă funcţia de preşedinte să fie în acelaşi timp un coleg şi o persoană în care oamenii au încredere şi, având acest aspect în vedere, Tony Blair ar fi cel mai nepotrivit candidat posibil din ambele motive. Împărtăşesc teama cancelarului Merkel că va trebui să îl ascult pe dl Flash în următorii cinci ani, în timp ce coloana sa de maşini se plimbă prin toată lumea.
Chestiunea încrederii este şi ea importantă şi de prea multe ori dl Blair s-a dovedit a fi o persoană care nu este deloc demnă de încredere. Nu este potrivit pentru o funcţie publică şi îndemn Consiliul să nu îl numească pe el.
Bastiaan Belder
Dle preşedinte, am citit cu mare interes documentul Preşedinţiei suedeze cu privire la Serviciul european pentru acţiune externă. Totuşi, scepticismul meu faţă de acest proiect nu s-a redus deloc. Oricum, gestul Preşedinţia suedeze a fost rezonabil, acordând mai mult timp pentru căutarea candidaţilor potriviţi pentru noile funcţii, întrucât Înaltul Reprezentant trebuie să fie o persoană de calibru excepţional, rar întâlnit în Europa.
Dle preşedinte, încă sunt foarte îngrijorat în privinţa impactului pe care le-ar putea avea aceste noi funcţii asupra echilibrului interinstituţional. Colegii mei deputaţi trebuie să îmi împărtăşească părerea. Spre deosebire de ei, eu sunt încântat că serviciul extern va rămâne în afara Comisiei. Politica externă este în primul rând o îndatorire a statelor membre şi, dacă ar trebui să fie europenizată, aş prefera climatul Consiliului în loc de cel al Comisiei. Exact acest lucru se întâmplă acum, în ciuda tuturor rezoluţiilor noastre bine intenţionate.
Philip Claeys
(NL) Dle preşedinte, această ceartă pe tema numirii preşedintelui Consiliului European este departe de a fi edificatoare. În Belgia, de exemplu, vedem în prezent cum candidatura premierului nostru, Herman Van Rompuy, este susţinută cu argumente de tipul "este o persoană la locul ei, are relativ puţini duşmani, este capabil să ajungă la compromisuri”. Raţionamentul din spatele acestei susţineri este că orice persoană care poate guverna o ţară artificială aşa cum este Belgia poate face acelaşi lucru şi cu Europa.
Şi totuşi, nu este în interesul nimănui din Europa ca Uniunea Europeană să se transforme într-o versiune mai mare a Belgiei. În plus, Herman Van Rompuy nu guvernează de fapt în calitate de premier. Modelul belgian nu mai poate fi controlat, ceea ce înseamnă că dl Van Rompuy este mai degrabă un îngrijitor al situaţiei existente şi, de fapt, de-abia dacă se îngrijeşte de activităţile cotidiene.
Nu avem nevoie de un personaj incolor, inodor şi insipid care să joace după cum îi cântă Comisia Europeană. Avem nevoie de un purtător de cuvânt puternic pentru statele membre şi pentru cetăţenii care, din păcate, nu sunt luaţi în considerare în tot acest demers.
Othmar Karas
(DE) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, în urmă cu douăzeci de ani am pus capăt în mod paşnic procesului violent de divizare a Europei între libertate şi dictatură. Uniunea Europeană este proiectul politic care a făcut posibilă reunificarea continentului nostru. Uniunea Europeană este proiectul politic care îşi stabileşte obiectivul de a extinde zona de pace, libertate, democraţie şi stabilitate din Europa. Suntem responsabili de consolidarea comunităţii de valori şi a comunităţii bazate pe lege. Trebuie să facem tot ce ne stă în putinţă, începând de aici şi de acum, pentru a ne asigura că bucuria faţă de ceea ce s-a realizat ne va da tăria şi hotărârea necesare pentru a ne asigura că nu se vor mai construi ziduri şi garduri de sârmă ghimpată între popoarele de pe continentul nostru şi restul lumii.
Tratatul de la Lisabona este cel mai mare pas înainte făcut de democraţie de la primele alegeri directe de acum treizeci de ani şi oferă Uniunii Europene şi instituţiilor ocazia şi posibilitatea de a deveni vocea continentului. Totuşi, trebuie să profităm de această ocazie! Trebuie să avem voinţa politică de a transpune şi de a pune în aplicare Tratatul. Dacă avem această voinţă politică, atunci înseamnă că va trebui să încetăm să căutăm mereu numai cel mai mic numitor comun. Orice formă de derogare slăbeşte Comunitatea. Vom fi pus capăt crizelor existente doar de îndată ce şomajul va scădea în mod semnificativ şi de îndată ce vom avea din nou o dezvoltare durabilă fără să fim nevoiţi să pompăm miliarde, lucru care ar creşte deficitul nostru public.
Ultima mea observaţie este şi ea clară: gândirea europeană presupune întâlnirea celuilalt la mijlocul drumului şi căutarea celor mai bune soluţii. Discuţiile din ultimele zile privind numirea m-au făcut să mă tem că nu căutăm cea mai bună soluţie, una europeană, ci căutăm soluţia cea mai simplă pentru statele membre şi pentru partidele politice. Acesta este o reacţie greşită la progresele înregistrate în ultimii câţiva ani şi la Tratatul de la Lisabona.
Juan Fernando López Aguilar
(ES) Dle preşedinte, aş dori să fac două comentarii, fiecare privind aspecte ale concluziilor Consiliului European din perspectiva preşedintelui Comisiei pentru libertăţi civile, justiţie şi afaceri interne şi, prin urmare, privind aspecte care implică spaţiul de libertate, securitate şi justiţie.
Primul comentariu priveşte imigrarea: Salut faptul că imigrarea a ocupat un loc important în concluziile Consiliului şi cred că este important faptul că politica imigrării va fi pentru prima oară una dintre politicile comunitare şi că în timpul Preşedinţiei spaniole va face obiectul unei evaluări iniţiale care va include rolul Parlamentului European şi al parlamentelor naţionale. Totuşi, în acelaşi timp, întrucât s-a făcut o referire la solidaritate în ceea ce priveşte gestionarea mişcărilor de imigrare, regret faptul că acest lucru nu s-a realizat printr-o clauză obligatorie de solidaritate, cu implicaţiile financiare aferente.
Al doilea comentariu se referă la dimensiunea instituţională a spaţiului de libertate, securitate şi justiţie, pentru că aceasta va crea un "înainte” şi un "după” în activităţile acestui Parlament. În fine, va exista o politică comunitară; în sfârşit, Parlamentul European va lua deciziile bazându-se pe această politică.
Cetăţenii europeni au dreptul să aştepte mai mult de la concluziile Consiliului European, care vor marca sfârşitul Preşedinţiei suedeze pe 10 decembrie, spaţiul de libertate, securitate şi justiţie fiind în sfârşit considerat o importantă sferă de acţiune cu adevărat europeană şi umanitară, prin adoptarea Programului de la Stockholm, la care Comisia pentru libertăţi civile, justiţie şi afaceri interne aduce o contribuţie decisivă prin raportul care va fi adoptat în această săptămână.
Andrew Duff
Dle preşedinte, mă bucur că acum putem închide capitolul final al poveştii Tratatului. Totuşi, regret că a trebuit să plătim preţul extinderii şi în privinţa cehilor a precedentului extrem de slab creat de protocolului britanic privind Carta.
Presa descrie acest protocol ca fiind o retragere din Cartă. Aş fi recunoscător dacă la finalul dezbaterii preşedinţia ar putea confirma că aceasta este departe de a fi poziţia sa şi că în ceea ce îi priveşte pe cehi şi pe preşedintele acestora, din castelul lui, Carta va fi obligatorie.
Sensul protocolului este de a constrânge practicile instanţelor în respectarea prevederilor Cartei în timpul litigiilor interne, aspect care este de departe inferior şi periferic - şi, la finalul poveştii, neglijabil.
Mirosław Piotrowski
(PL) Dle preşedinte, în ciuda declaraţiilor grandioase potrivit cărora Tratatul de la Lisabona ar îmbunătăţi funcţionarea Uniunii Europene, s-a dovedit de fapt că a deschis o cutie a Pandorei. Prevederile Tratatului nu sunt precise şi nu doar generează controverse, ci provoacă deja o oarecare sciziune între liderii UE.
Tratatul nu menţionează prerogativele viitorului preşedinte al Consiliului European şi nici nu menţionează o procedură democratică pentru alegerea în această funcţie, iar statutul real al preşedintelui va depinde de forţa personalităţii sale şi de funcţia pe care a deţinut-o anterior. De asemenea, este dificil să ne dăm seama dacă se va păstra modelul clasic al preşedinţiilor naţionale, cel a dat tonul politicii UE. Situaţia pare să fie similară în ceea ce priveşte ministrul afacerilor externe al Uniunii Europene.
Majoritatea cetăţenilor Europei aşteaptă un răspuns la întrebarea dacă ne îndreptăm spre crearea unui stat federal european puternic, cu preţul suveranităţii naţiunilor, şi dacă, în viitor, un preşedinte puternic al Consiliului nu va vrea să revină la tradiţiile antidemocratice ale Europei secolului 20.
Mario Mauro
(IT) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, aduc mulţumiri şi Preşedinţiei suedeze pentru rezultatele cruciale obţinute în timpul mandatului său de şase luni. Totuşi, în acelaşi timp, permiteţi-mi să vă ofer - şi mă adresez membrilor Preşedinţiei suedeze care sunt prezenţi - un cadou: cadoul este această coală de hârtie goală pe care o puteţi folosi în următoarele zile ca pe un extraordinar instrument pentru a depăşi dificultăţile care există în procedeul de identificare a candidaţilor la funcţia de preşedinte al Consiliului European şi de Înalt Reprezentant al Uniunii pentru politica externă.
De fapt, dacă veţi convinge şefii de stat sau de guvern să scrie pe această coală de hârtie nu şirul de nume care apar în ziare şi la televiziune, ci ideea pe care şi-au făcut-o în privinţa politicii externe a Uniunii Europene, atunci vom fi făcut un important pas înainte, pentru că, în cazul în care ei ne spun direct dacă cred, de exemplu, într-o mai bună coordonare sau într-o politică externă veritabilă, atunci va fi mai uşor să dăm un chip şi un nume persoanei care va trebui să ne reprezinte în lume. Aceasta este adevărata transparenţă de care avem nevoie: pentru a înţelege care este ideea noastră despre Europa şi despre politica externă a Uniunii Europene, ce anume ne interesează cel mai mult.
Prin urmare, este crucial ca persoanele alese să fie unele care întruchipează spiritul şi valorile proiectului european, să fie cineva care să poată garanta Europei un rol important în relaţiile internaţionale, să fie cineva care, pentru a fi eficient, va trebui să reafirme idealurile care i-au caracterizat pe părinţii fondatori, singurul element cu adevărat unificator şi deci exploziv de pe scena mondială. Uniunea Europeană nu este un bloc monolit, ci produsul acţiunilor bărbaţilor şi femeilor şi, prin urmare, trebuie să ne adaptăm vremurilor pentru a supravieţui. Pe scurt, Europa trebuie să o ia de la capăt, bazându-se pe valorile pe care a fost creată, pe rezultatele pe care le-am obţinut până acum şi, credeţi-mă, şi pe o doză bună de realism.
David-Maria Sassoli
(IT) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, şi eu doresc să mulţumesc Preşedinţiei suedeze pentru munca pe care a efectuat-o şi pentru succesul înregistrat în efortul de a crea condiţiile pentru ratificarea finală a Tratatului de la Lisabona. Avem foarte mare nevoie de noul Tratat, deoarece ne oferă posibilitatea de a consolida, de a extinde puteri, de exemplu, puterile acestui Parlament şi ale două personaje noi, care pot reprezenta uniunea politică şi instituţională. Prin urmare, ne punem speranţa în capacitatea Consiliul de a interpreta cu înţelepciune cererile marilor familii europene, astfel încât la următoarea întrunire să se poată lua o decizie autoritară şi susţinută ferm în ceea ce priveşte numirea persoanelor cărora li s-a solicitat să ocupe noile funcţii instituţionale stipulate în Tratat.
De ce avem nevoie? Avem nevoie de un preşedinte al Consiliului care să poată garanta coerenţa şi continuitatea. Avem nevoie de un Înalt Reprezentant care, pe baza experienţei şi autorităţii sale, să poată garanta Europei un rol important într-o lume multipolară şi care, în acelaşi timp, să acţioneze ca o legătură între dimensiunea interguvernamentală şi cea comunitară a Uniunii. Apoi, avem nevoie, de asemenea, de un colegiu de comisari care să fie puternic, unit şi echilibrat din punct de vedere politic, geografic şi al genului. Este foarte semnificativ faptul că acest lucru se întâmplă la 20 de ani după căderea Zidului, a zidului care despărţea Europa, iar toate acestea pot reaprinde speranţa într-o Europă puternică şi unită, care va continua să promoveze solicitările de solidaritate şi dreptate.
Louis Michel
(FR) Dle preşedinte, dnă preşedintă în exerciţiu a Consiliului, doamnelor şi domnilor, în primul rând aş dori să transmit mulţumiri şi felicitări Preşedinţiei suedeze pentru munca într-adevăr remarcabilă pe care o face.
Totuşi, aş dori să profit de acest discurs şi să mă adresez dlui preşedinte Barroso prin intermediul unui terţ: dna Malmström îi va transmite cu siguranţă comentariile pe care le voi face, mai ales după răspunsul acestuia dat dlui Verhofstadt.
Cu toţii ne dorim o Comisie eficientă şi credibilă, una care să îşi folosească pe deplin puterea de iniţiativă şi care să nu se teamă să practice metoda comunitară. Totuşi, dacă ne dorim o astfel de Comisie - şi am înţeles că şi dl Barroso a vrut acest lucru - atunci cred că aceasta trebuie să îşi structureze acţiunile în jurul competenţelor organizate pe patru sau cinci piloni, fiecare pilon aflându-se sub responsabilitatea politică a unui vicepreşedinte învestit cu autoritatea şi capacitatea - dar şi puterea - de a asigura coerenţa întregii politici din cadrul pilonului de care este responsabil.
Actuala împărţire a competenţelor Comisiei - şi sunt în poziţia de a vorbi despre acest lucru, întrucât am fost comisar timp de cinci ani - subminează metoda comunitară, slăbeşte puterea de iniţiativă şi dăunează instituţiei dumneavoastră. Vă rog să îi transmiteţi dlui Barroso aceste observaţii din partea mea.
Este de înţeles că a fost dificil să reorganizaţi imediat structura competenţelor moştenite de la ceea ce în trecut erau aranjamente bizare, dacă nu chiar oportuniste, însă nu aş putea înţelege acest lucru dacă actualul preşedinte nu ar reuşi să stabilească ordinea pe care o merită o nouă ambiţie referitoare la această instituţie.
Michel Barnier
(FR) Dle preşedinte, graţie tenacităţii Preşedinţiei suedeze, căreia îi mulţumesc şi eu, avem Tratatul de la Lisabona. Totuşi, un tratat ca acesta nu este un proiect, ci un instrument, un instrumentar care să deservească proiectului European şi, prin urmare, depinde de domnii şi doamnele care conduc instituţiile - Comisia, preşedintele acesteia, Consiliul - dar şi de noi, cei de aici, să folosim corespunzător aceste instrumente în viitor, la finalul unei perioade de tranziţii care a fost lungă, prea lungă.
Acum suntem mai bine echipaţi pentru a înfrunta trei mari provocări în faţa cărora, doamnelor şi domnilor, vom juca împreună nu doar pentru credibilitatea Uniunii Europene, ci şi pentru suveranitatea acesteia, ca să repet cuvântul pe care tocmai l-a folosit dl Havel.
Prima provocare o constituie criza şi nu trebuie - nu putem - să ieşim din criză aşa cum am intrat, ca şi când nimic nu s-ar fi întâmplat. Trebuie să învăţăm anumite lecţii în special în dialogul nostru cu Statele Unite, lecţii în ceea ce priveşte guvernarea, solidaritatea, transparenţa şi reglementarea economiei globale, iar noi, europenii, trebuie să învăţăm lecţii privind salvgardarea - folosesc intenţionat acest termen -, consolidarea pieţei interne, în "reconcilierea pieţei şi societăţii”, ca să repet termenul pe care eu l-am adoptat, folosit de Mario Monti, căruia preşedintele Barroso i-a încredinţat cu folos o sarcină în acest sens.
Cea de-a doua provocare o reprezintă dezvoltarea ecologică. Mulţumită Comisiei Europene, la Kyoto am fost jucat un rol principal în acest domeniu. Trebuie să menţinem această poziţie, asigurându-ne, bineînţeles, că partenerii noştri, celelalte ţări şi regiuni mari, vor adopta aceeaşi atitudine.
Şi, în fine, a treia provocare o constituie pentru noi menţinerea poziţiei de la masa negocierilor, nu "în spatele mesei”, ci "la masa” celor care vor decide ordinea - sau dezordinea - globală pentru următorii 20 de ani. Acest lucru nu este uşor când reunim 27 naţiuni, însă este vital, cu excepţia cazului în care acceptăm să fim subcontractanţi sau să ne aflăm mereu sub influenţa celorlalte ţări - ceea ce eu personal nu accept.
Iată de ce avem mare încredere în viitoarea activitate a Înaltului Reprezentant, a cărui sarcină va fi de a crea o cultură comună cu adevărat diplomatică şi strategică. Dle preşedinte, dnă preşedintă în exerciţiu a Consiliului, cu cât suntem gata mai repede, cu atât va fi mai bine pentru cetăţenii europeni. De aceea aşteptăm cu nerăbdare şi cu încredere deciziile pe care le veţi lua.
Kinga Göncz
(HU) Aş dori să fac o excepţie şi să nu vorbesc despre Tratatul de la Lisabona. Mai degrabă aş dori să spun că, în legătură cu rezultatul Consiliului European referitor la capitolul economic, financiar şi social, dintr-un punct de vedere, suntem încântaţi să vedem că semnele stabilizării financiare sunt şi ele menţionate în acest document. Aşa vedem noi situaţia, dar, între timp, este la fel de clar că rezervele oamenilor se împuţinează în Europa.
Societăţile reuşesc cu greu să obţină asistenţă financiară şi împrumuturi de la bănci, în timp ce şomajul este în creştere. Şi acest lucru este menţionat în acest document. Cred că este important să subliniem faptul că dezvoltarea economică nu poate fi durabilă şi nici nu vom putea spune despre Europa că iese din criză mai puternică decât era, până când nu vom putea garanta în mod clar că nivelul actual de coeziune socială nu este doar menţinut, ci şi consolidat şi până când nu vom putea creşte ocuparea locurilor de muncă şi vom putea împiedica excluderea socială.
Metodele pe care le avem pentru a coordona politica socială, bazate pe o abordare deschisă, sunt destul de ineficiente. Trebuie să ne îmbunătăţim metodele de coordonare. De fapt, avem nevoie de instrumente mai eficiente. Coeziunea socială şi realizările unei Europe sociale sunt factorii pe care oamenii îi consideră cei mai importanţi. Responsabilitatea noastră comună este să subliniem acest lucru.
Lena Ek
(SV) Dle preşedinte, politica şi psihologia merg mână în mână şi chiar acum, multe persoane încearcă să diminueze aşteptările înainte de negocierile privind Kyoto care vor avea loc la Copenhaga în câteva săptămâni. S-a întâmplat atunci exact acelaşi lucru când am negociat obiectivele privind climatul. Obiectivele privind climatul pe care noi le-am propus şi pentru care am muncit în acest Parlament au fost declarate decedate şi îngropate nu o dată, ci poate de zece ori, până când am obţinut o decizie finală.
Aceeaşi situaţie este şi cea a pachetului privind schimbările climatice. A fost declarat decedat şi îngropat de cei care, de fapt, se opun obiectivelor privind climatul. Prin urmare, aş dori să îndemn Preşedinţia suedeză să îşi continue munca excelentă în cadrul negocierilor şi să îşi urmeze linia constructivă, pentru că dacă la Copenhaga nu ţintim un acord complet obligatoriu, nu îl vom obţine. Totuşi, dublul obiectiv este extrem de important şi, prin urmare, trebuie să mergem înainte, dedicându-ne în totalitate. Seneca a spus odată că umanitatea poate fi împărţită în două grupuri: cei care merg înainte şi fac ceva şi cei care merg în urmă şi critică.
Marietta Giannakou
(EL) Dle preşedinte, am reţinut exact ceea ce a spus preşedinţia despre criza economică, însă este clar că, exceptând o singură ţară, nici unul dintre celelalte state nu poate aplica Pactul de stabilitate. Mai mult, criza economică nu ar trebui să se transforme în cele din urmă într-o criză a valorilor şi a principiilor.
În ceea ce priveşte problema schimbărilor climatice, preşedinţia a făcut exact ceea ce trebuia. Totuşi, va fi nevoie să convingă nu doar ţările în curs de dezvoltare, ci şi Statele Unite ale Americii, dacă se vrea schimbarea situaţiei. Trebuie să preia cu adevărat iniţiativa la Copenhaga.
În ceea ce priveşte a treia chestiune, Tratatul de la Lisabona, noi suntem mulţumiţi. La nouă ani de la criza provocată de Tratatul de la Nisa şi ca urmare a neputinţei de a găsi un răspuns problemei instituţionale, avem în faţa noastră un tratat în legătură cu care mai multe părţi ne-au dat bătăi de cap înainte de a-l semna. Nu numai instituţia şi tratatul sunt importante. Oamenii care îl aplică sunt şi ei importanţi şi, în acest sens, preşedinţia este şi ea răspunzătoare, la nivelul Comisiei Europene, de garantarea faptului că cei responsabili - în special Ministerul Afacerilor Externe - exprimă toate interesele unei Uniuni bine structurate.
Pe de altă parte, la nivelul Consiliului, şi mă refer în special la întrebarea preşedintelui Consiliului, aceasta este o chestiune pe care mulţi dintre noi nu au acceptat-o. În calitate de membru al Convenţiei Europene, eu personal ştiu că mulţi dintre noi ar fi preferat ca funcţia de preşedinte al Consiliului să fie ocupată de preşedintele Comisiei, lucru care s-a mai întâmplat în trecut pentru că, în esenţă, rolul preşedintelui Comisiei este acela de a se coordona cu Consiliul şi de a evita conflictele perturbatoare.
Am încredere că atât preşedinţia Comisiei Europene, cât şi mai important Preşedinţia Consiliului, va adresa statelor membre recomandările potrivite, astfel încât felul în care ambele instituţii funcţionează să nu difere de modus operandi comunitar şi de trecutul excelent pe care îl avem în Europa, trecut care ne-a asigurat atât de mulţi ani de prosperitate.
Ramón Jáuregui Atondo
(ES) Dle preşedinte, cred că acordul privind problema cehă a fost o soluţie rezonabilă; nu a fost perfect, însă a fost cea mai bună soluţie şi a fost necesar pentru rezolvarea unei probleme atât de serioase.
Cred că 2010 poate fi un an extraordinar pentru Europa. Are un nou colegiu de comisari, o nouă structură organizatorică care ghidează Uniunea Europeană şi un nou statut legal: Uniunea Europeană este acum o singură entitate, numită "Uniunea Europeană”, cu propria ei personalitate juridică, nu mai este un colectiv de mai multe naţiuni. Aşa cum s-a mai spus, acum avem ocazia de a acţiona şi avem nevoie de voinţa de a acţiona. Cred că Europa trebuie să depăşească tendinţele naţionaliste foarte serioase care împiedică realizarea progresului.
Ar trebui să ne gândim la cât de mult am fi avansat, în urmă cu zece ani, către o Uniune Europeană cu moneda unică euro dacă nu am fi renunţat la franci, la mărci, la pesetas şi la altele. Trebuie să recreăm o abordare de acest gen a spiritului european, aşa cum spunea dl Barroso.
Aş dori să menţionez două aspecte pe care le consider esenţiale. Primul este o chestiune urgentă: colegiul de comisari trebuie să fie aprobat în luna decembrie la Strasbourg. Cred că este foarte important ca în luna ianuarie, următoarea preşedinţie să îşi preia mandatul având această cale - cu un nou colegiu de comisari - deja stabilită la sfârşitul acestui an.
În al doilea rând, doresc să reafirm motivul care stă la baza Uniunii Europene - ceea ce se străduieşte să realizeze Uniunea Europeană. Cred că în cele mai mari foruri de dezbatere la nivel mondial sunt la mijloc decizii foarte importante şi cred că Europa trebuie să spună ce are de spus într-un singur glas, un glas puternic, pentru a pleda pentru caracteristicile speciale ale proiectului nostru: un model social şi o nouă structură juridică, economică şi politică pentru o lume în care statul joacă un rol mai important şi în care există o piaţă mai bună. Europa trebuie să vorbească mai tare, cu un glas mai unit şi mai puternic.
Olle Schmidt
(SV) Dle preşedinte, Preşedinţia suedeză trebuie să fie felicitată. Omul acela încăpăţânat din Praga a semnat în sfârşit şi acum am ajuns în sfârşit la capătul călătoriei. Sperăm că în următorul deceniu timpul nostru nu va fi acaparat de chestiuni instituţionale, deşi Václav Havel, fiind un adevărat erou european, era pregătit să meargă imediat mai departe. Faptul că Republica Cehă a fost scutită de obligativitatea de a respecta Carta drepturilor fundamentale este un lucru dezamăgitor, după părerea mea. Aşa cum a subliniat dl Duff, este suficient că Polonia şi Regatul Unit au derogări.
La Copenhaga trebuie să se ajungă la un acord global, în cadrul căruia naţiunile bogate ale lumii să îşi asume o parte mai mare de responsabilitate. Naţiunile sărace ale lumii nu sunt răspunzătoare de încălzirea planetei. Bineînţeles, în acelaşi timp, economiile în curs de dezvoltare trebuie să îşi aducă şi ele contribuţia. În cele din urmă, dnă ministru, procesele de dinaintea reuniunii la nivel înalt de săptămâna viitoare, când vor fi numiţi un preşedinte şi un ministru de externe, ar trebui să se desfăşoare cu o mai mare transparenţă. Secretul din prezent este stânjenitor pentru o Europă democrată şi cred că nu sunt singurul de această părere.
Tunne Kelam
Dle preşedinte, aş dori să fac trei observaţii. Odată cu intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona, UE are nevoie, mai mult ca niciodată, de politici comune eficiente privind securitatea externă şi energia, politici care să fie bazate pe solidaritate. Numai astfel de politici pot împiedica repetarea unor situaţii precum înţelegerea Schröder-Putin.
În al doilea rând, trebuie să ne dăm seama cât de important este, în noua situaţie, să existe o Comisie mereu puternică, una care să îşi poată asuma responsabilitatea pentru punerea în aplicare a Tratatului de la Lisabona.
În al treilea rând, în ceea ce priveşte noile funcţii de conducere, avem nevoie în primul rând de curaj pentru a promova şi susţine nu portofolii, ci personalităţi, personalităţi care au viziune pe termen lung şi care se angajează să asigure o continuitate a valorilor europene.
Prin urmare, pentru a putea face faţă noilor provocări uriaşe, UE are din nou nevoie de două personalităţi politice după modelul Adenauer, Schuman sau De Gasperi. Trebuie să căutăm aceste personalităţi fără prejudecăţi. Astfel de politicieni pot fi găsiţi şi în noile state membre, care, fără îndoială, vor trebui să fie reprezentate în viitoarea troikă. Václav Havel ne-a spus astăzi că Europa este o patrie a patriilor noastre. Bazându-mă pe această accepţie, cred că putem reuşi să punem în aplicare Tratatul de la Lisabona.
Sandra Kalniete
(LV) Aş dori să spun că mă bucur cu adevărat că Tratatul de la Lisabona va intra în sfârşit în vigoare şi că discutăm, de asemenea, despre cine ar trebui să fie preşedintele Europei. A fi preşedintele Consiliului European nu înseamnă a fi preşedintele Europei, ci mai degrabă înseamnă a fi împreună cu statele membre ale Uniunii Europene, cu şefii statelor membre, a-i susţine şi a-i încuraja să consolideze rolul Uniunii Europene printre principalele state globale de mâine. Aş dori să spun că dna Vaira Vīķe-Freiberga, fosta preşedintă a Letoniei, deţine toate calităţile personale şi experienţă politică în conducere pentru a deveni o Preşedintă de succes a Consiliului European. Destinul ei simbolizează istoria continentului nostru divizat - refugiată după cel de-al Doilea Război Mondial, ea a revenit în Letonia; imediat după ce ţara noastră şi-a recăpătat libertatea, ea s-a întors ca să devină preşedintă a ţării. În timpul mandatului ei prezidenţial de opt ani, Letonia a devenit membră a Uniunii Europene şi a NATO. Vaira Vīķe-Freiberga este un cetăţean european de nădejde. Este persoană puternică şi educată, care reuşeşte să înţeleagă pe deplin provocările din viitorul Europei. Fără îndoială, ea va fi capabilă să ia şi decizii nepopulare, dacă acest lucru ar fi necesar.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Dnă preşedintă, în calitate de reprezentant al primului stat membru care ratifică Tratatul de la Lisabona, aş dori să felicit Preşedinţia suedeză în numele Ungariei. S-a obţinut un rezultat excelent. Am văzut un ceh în acest Parlament care este un prieten al Europei, dl Havel, în timp ce preşedintele ceh Klaus a provocat mai degrabă o mare îngrijorare şi nu a dovedit că este un prieten al Europei.
Trebuie să finalizăm cât mai repede posibil intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona, numirea unei noi Comisii şi stabilirea structurilor relevante, astfel încât să ne putem îndrepta atenţia spre ceea c trebuie să facem cu adevărat.
Consider că este foarte important că Tratatul de la Lisabona este primul care prezintă drepturile persoanelor care aparţin minorităţilor. O îndemn pe dna Wallström, care este o mare apărătoare a minorităţilor, să îi amintească preşedintelui Barroso să îşi ţină promisiunea că viitorul comisar pentru drepturile fundamentale se va ocupa de drepturile minorităţilor, inclusiv ale minorităţilor indigene, cum ar fi Sami, şi cele ale minorităţilor imigrante şi rome.
Mairead McGuiness
Dnă preşedintă, în Irlanda, suntem întrebaţi dacă emoţia este mare acum că Tratatul de la Lisabona a fost ratificat. Într-adevăr, le spun că nu mai sunt emoţii, deoarece a durat foarte mult şi elaborarea şi lansarea au fost foarte dificile. Există consolare şi mulţumire, dar o conştientizare, ca şi în timpul acestei dezbateri, că acum începe adevărata muncă şi că numirea persoanelor potrivite este o sarcină dificilă. Nu este vorba de o misiune uşoară, ci despre numirea persoanelor potrivite în toate acele poziţii foarte importante care au fost create. Îmi pare rău că acest lucru necesită timp suplimentar, deoarece întârzie organizarea finală a tuturor instituţiilor - şi avem mult de lucru - dar probabil este mai bine că avem acea mică întârziere şi că vom alege persoanele potrivite.
Funcţiile de conducere, aşa cum le-am descris, sunt importante şi necesită persoane cu angajament, dedicaţie şi dorinţa de a îmbunătăţi Uniunea Europeană, nu doar să ocupe un post.
În ultimul rând, în ceea ce priveşte instituţiile puternice, dl Barroso are perfectă dreptate. Trebuie să auziţi ce spunem în acest Parlament. Vă rog să ascultaţi cu atenţie. Suntem cei mai apropiaţi de electoratul nostru. Suntem aleşi în mod direct.
Petru Constantin Luhan
Apreciez foarte mult cele spuse de domnul preşedinte Reinfeldt şi salut, în special, faptul că la Consiliul European din octombrie s-a găsit o poziţie comună a Uniunii Europene pentru Conferinţa de la Copenhaga.
Uniunea Europeană a luat deja, pe cont propriu, măsuri ferme de combatere a schimbărilor climatice, făcând progrese în direcţia reducerii emisiilor de gaze cu efect de seră. Este însă evident că efortul singular al acesteia nu poate garanta succesul deplin în negocierile internaţionale.
Consider că pentru Uniunea Europeană este foarte important ca trecerea la un obiectiv de reducere mai mare de 20 % să fie făcută numai cu menţinerea unor condiţionalităţi fără de care considerăm că efortul UE ar fi prea mare.
Condiţionalităţile ar trebui să se refere, în special, la caracterul juridic obligatoriu al viitorului acord şi asumarea unor ţinte concrete de reducere a emisiilor de către ţările dezvoltate comparabile cu cele ale UE şi, respectiv, contribuţiile corespunzătoare ale ţărilor în curs de dezvoltare. <BRK>
Heidi Hautala
(FI) Dnă preşedintă, avem un plan foarte interesant în acest Parlament în acest moment, şi anume acela că toate cele trei instituţii sunt reprezentate de o femeie: Dna Malmström pentru Suedia, ţara care deţine preşedinţia, dna Wallström pentru Comisie şi dumneavoastră, dnă preşedintă, pentru Parlament. Aş dori să avem femei în funcţii de conducere în mod frecvent în viitor şi mai multe decât acum. Ştiu că dna Wallström şi dna Wallis, vicepreşedintă a Parlamentului European, au propus o iniţiativă interesantă şi au inclus alte femei în funcţii de conducere în Parlament şi Comisie.
I-am scris preşedintelui Comisiei, dlui Barroso, în legătură cu dorinţa noastră de a vedea schimbări şi un echilibru mai echitabil între femei şi bărbaţi în Comisie şi în alte funcţii de conducere. Sper că putem acum să profităm de ocazie, deoarece, deşi preşedintele Comisiei Europene sprijină ideile noastre în totalitate, şefii de stat sau de guvern nu fac nimic, din păcate, pentru a-şi asuma responsabilitatea în această situaţie deplorabilă. Nu putem permite Uniunii să fie reprezentată mereu numai de bărbaţi.
Jaroslav Paška
- (SK) Aş dori să încep prin a-mi exprima sprijinul meu pentru preşedintele Klaus şi pentru poziţia Republicii Cehe. Îmi imaginez că, la fel cum Germania a trebuit să ţină cont de decizia Curţii Constituţionale, dl Klaus, de asemenea, a trebuit să aştepte decizia Curţii Constituţionale.
În ceea ce priveşte abordarea sa, consider că acţiunile sale sunt acţiuni responsabile, ale unui om de stat care, atâta timp cât a considerat o măsură ca fiind nesigură din punct de vedere juridic, a aşteptat opinia instituţiei competente, care a fost curtea.
De asemenea, aş dori să subliniez că Tratatul de la Lisabona intră în vigoare într-un moment de criză economică în Europa. Deciziile actuale ale guvernelor care au luat măsuri pentru a depăşi criza economică nu au fost eficace, nu au fost eficiente şi, din această perspectivă, cred că trebuie să continuăm în viitor într-un mod mai coordonat şi să nu luăm decizii ad-hoc, care nu reuşesc să producă un efect satisfăcător în termenii sprijinirii ocupării forţei de muncă şi dezvoltării economice.
Prin urmare, cred că în momentul numirii noii Comisii, trebuie să ne asigurăm că personalul său este format din experţi şi profesionişti.
Enikő Győri
(HU) Cred cu tărie că nu există îndoială că Tratatul de la Lisabona va permite Europei să funcţioneze pe o bază mai sigură şi într-o manieră mai logică, concentrându-se mai mult asupra problemelor care afectează viaţa de zi cu zi a cetăţenilor.
Cu toate acestea, trebuie să întrebăm şi ce preţ plătim pentru a realiza acest lucru. Preţul pe care l-am plătit a constat în faptul că am subminat propriile valori şi am permis triumful pragmatismului asupra valorilor. Ştiţi la ce mă refer aici. Uniunea Europeană a dat curs cererii absurde a preşedintelui ceh, fără a mai menţiona că acesta a declarat că derogarea pentru Cehia a fost necesară din perspectiva decretelor Beneš. Vă reamintesc că, în conformitate cu decretele Beneš, multe milioane de unguri şi germani au fost privaţi de drepturi şi deportaţi. După părerea mea, ceea ce a făcut Uniunea Europeană este inacceptabil din perspectivă legală, politică şi morală.
Am criticat sistemul constituţional ceh din perspectivă legală, am monitorizat punctul de vedere al parlamentului ceh şi includem documentul politic în orice aderare viitoare, existând posibilitatea de a fi penalizat o ţară care nu are nicio legătură cu acest aspect, Croaţia. Din punct de vedere moral, este inacceptabil să facem o derogare în legătură cu un asemenea subiect.
Silvia-Adriana Ţicău
Salut adoptarea de către Consiliul European a strategiei privind regiunea Mării Baltice. Este un model pe care Uniunea Europeană trebuie să îl aplice şi pentru regiunea Dunării, contribuind astfel la dezvoltarea economică, la coeziunea economică şi socială a regiunii Dunării şi, nu în ultimul rând, la competitivitatea Uniunii Europene.
Uniunea Europeană va participa la Conferinţa de la Copenhaga în calitate de lider în lupta împotriva schimbărilor climatice. Uniunea Europeană şi-a asumat deja în mod unilateral obiectivul "20-20-20”. Pachetul energie - schimbări climatice face parte din legislaţia comunitară şi este în curs de implementare.
Solicit ca Uniunea Europeană să stabilească rapid un cadru comunitar eficient şi inovativ pentru finanţarea economiei eco-eficiente.
De asemenea, Uniunea Europeană trebuie să se concentreze şi asupra finanţării măsurilor proprii pentru adaptarea la schimbările climatice.
Nu în ultimul rând, Uniunea Europeană trebuie să fie capabilă să genereze investiţii în industrie şi servicii publice pentru a asigura locuri de muncă. <BRK>
Kinga Gál
(HU) Dnă preşedintă, dnă Malmström şi dnă Wallström, au trecut două decenii de la căderea Cortinei de fier. În timp ce în unele state membre noi schimbarea regimului a avut loc în cadrul juridic şi în structura statului, trecutul este încă prezent în atitudinile politice şi reacţiile autorităţilor în situaţii tensionate. Să reflectăm numai asupra evenimentelor care au avut loc la Budapesta în toamna anului 2006, când cei ale căror libertăţi fundamentale şi drepturi ale omului au fost călcate în picioare în acel moment nu au avut parte nici până astăzi de adevăr şi dreptate, ca să nu mai vorbim de cei care aparţin minorităţilor naţionale din noile state membre care, chiar şi acum, trăiesc experienţa dură a discriminării, care le afectează drepturile şi oportunităţile lor.
Tocmai având în vedere prevederile conţinute în Tratatul de la Lisabona, Comisia Europeană trebuie să fie pregătită să se asigure că, atunci când sunt create portofoliile, se pune un accent corespunzător pe problemele drepturilor şi libertăţilor omului în cadrul Uniunii Europene. În acelaşi timp, competenţele acestui portofoliu trebuie să se extindă pentru a include protecţia drepturilor minorităţilor naţionale tradiţionale şi a minorităţilor lingvistice, deoarece credem că mai sunt multe de făcut în acest domeniu. Ne place sau nu, problemele nerezolvate care afectează aceste comunităţi indigene sunt prezente în cadrul Uniunii Europene. Uniunea Europeană trebuie să se ocupe de acestea şi este de datoria sa să ajute cetăţenii care luptă pentru exercitarea drepturilor lor.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Dnă preşedintă, adoptarea mult aşteptatului Tratat de la Lisabona a rămas în urma noastră acum. Acest lucru va duce cu siguranţă la o consolidare şi îmbunătăţire a Uniunii Europene în viitor.
Deoarece în prezent, introducerea tratatului implică un număr de decizii referitoare la autoritate, la personal şi, mai presus de toate, la stabilirea formulei pentru cooperarea dintre noii lideri - liderii care trebuie să transforme noua viziune a Europei în realitate. Problemele legate de tratat nu trebuie să ne împiedice să identificăm problemele de importanţă imediată, şi anume, lupta activă împotriva crizei economice, măsuri în vederea abordării creşterii şomajului şi organizarea controlului instituţiilor financiare.
Este important şi necesar să se ajungă la un acord în cadrul reuniunii de la Copenhaga, dar perioada de criză nu este un moment bun pentru a lua decizii în legătură cu cât va fi alocat acestui obiectiv anumite ţări şi organizaţii internaţionale şi care vor fi acestea şi ce angajamente îşi vor lua. Cea mai importantă sarcină prezentă pentru UE şi statele sale membre este să rezolve problemele economice şi sociale.
Seán Kelly
Dnă preşedintă, este o mare onoare pentru mine, ca şi pentru colega mea, dna McGuinness, să fim prezenţi aici astăzi, cu ocazia a celei de-a douăzecea aniversare a căderii Zidului şi în ajunul intrării în vigoare a Tratatului de la Lisabona. Acesta este un privilegiu, în special deoarece Irlanda a votat cu 67 % în favoarea Tratatului de la Lisabona, fapt ce a marcat aprobarea activităţii Uniunii Europene de-a lungul multor ani.
În anii următori, oamenii vor urmări şi dezmembrarea URSS-ului şi vor observa că războaiele civile nu s-au extins drept consecinţă, aşa cum s-a întâmplat în atât de multe ţări, inclusiv în ţara mea, când a început să fie pace şi libertate în ţară, ci a condus la război civil.
Istoricii vor arăta rolul Uniunii Europene în acţiunile prin care a oferit sprijinul, îndrumarea şi bunăstarea acestor ţări, astfel încât războiul civil să nu continue să se extindă.
În cele din urmă, s-a discutat mult despre numele persoanelor care vor ocupa funcţiile de preşedinte şi Înalt Reprezentant. Cred că trebuie să analizăm şi funcţia. Dacă preşedintele nu este un preşedinte per se, atunci spunem că este un coordonator. de ce să nu îl numim coordonator? Cu trei preşedinţi publicul este derutat.
Gay Mitchell
Dnă preşedintă, aş dori să spun în primul rând cât de onorat sunt că am participat la Zilele Dezvoltării de la Stockholm şi să felicit Preşedinţia pentru modul în care au fost organizate aceste zile.
Recent am luat parte la o dezbatere despre postul public de radio din Irlanda, RTÉ, cu o femeie care era foarte îngrijorată că am redus cheltuielile pentru sănătate şi că nu am făcut suficient de mult pentru a reduce cheltuielile cu ajutorul pentru dezvoltare. A trebuit să-i explic că nu a fost o chestiune de alegere între probleme, ci a fost o chestiune care le priveşte pe amândouă. Le putem face pe amândouă. Dat fiind faptul că ne concentrăm aşa de mult pe nevoia de redresare în Europa şi nevoia de depăşire a crizei în care ne aflăm - care, desigur, trebuie să fie prioritate în agenda noastră internă - aş îndemna să nu pierdem din vedere că 11 milioane de copii mor în fiecare an în ţările în curs de dezvoltare, cinci milioane dintre ei pentru că nu au medicamente pe care noi le avem de 30 de ani.
Aşadar, vă rugăm să păstraţi acest subiect ca prioritate în agendă şi să vă asiguraţi că, atunci când numim noua persoană responsabilă cu relaţiile externe, abordarea acestei probleme rămâne unul dintre obiectivele noastre cheie. Vă felicit pentru ceea ce aţi realizat până acum.
Crescenzio Rivellini
(IT) Dnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, este adevărat că Tratatul de la Lisabona şi numirea membrilor Consiliului trebuie să fie realizată la 20 de ani după căderea Zidului. Căderea Zidului a marcat începutul adevăratei Europe. În urmă cu douăzeci de ani a căzut un zid, un zid de beton, dar unul plin de prejudecăţi, tiranie şi foamete pentru atât de mulţi cetăţeni din estul Europei şi, în prezent, ar trebui să încetăm să sărbătorim căderea Zidului şi să ne întrebăm, în schimb, ce putem face acum când acesta nu mai este. De fapt, alte ziduri au apărut între timp: zidul între ţările din emisfera nordică şi cea sudică; între ţările mai bogate şi cele mai sărace; între ţările care produc bunuri şi cele care produc idei. Aceste ziduri sunt mult mai înalte şi mult mai dificil de doborât; ele pot produce probleme majore pentru întreaga comunitate, cât şi războaie.
Din acest motiv, candidaţii la Consiliul European care vor trebui propuşi după Lisabona, nu trebuie să fie propuşi de către un grup redus, în spatele uşilor închise. Cei care doresc să aducă o contribuţie şi care doresc să candideze trebuie să informeze Parlamentul European şi Europa întreagă despre intenţiile lor şi capacităţile lor. Dacă am dărâma acel zid al "nominalizărilor”, dincolo de care candidaţii viitori sunt selectaţi pe baza bilanţurilor dintre naţiuni şi nu pe baza calităţilor lor personale, atunci vom fi construit în final naţiunea europeană.
Andrew Henry William Brons
Dnă preşedintă, liderul opoziţiei britanice şi-a anunţat intenţia de a renegocia părţile Tratatului de la Lisabona. Acest lucru, desigur, ar necesita acordul tuturor celor 27 de ţări. De asemenea, a anunţat introducerea unei Legi privind suveranitatea, care ar impune un referendum în cazul tratatelor următoare. Aceasta poate fi uşor abrogată de către guvernele ulterioare, desigur.
Consiliul şi Comisia ar fi de acord că planurile liderilor conservatori sunt doar vorbe goale? Partidul său trebuie să se hotărască fie să accepte Tratatul de la Lisabona sau, după părerea mea şi mai bine, să excludă complet Regatul Unit din Uniunea Europeană.
Cecilia Malmström
Dnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, tocmai am avut o dezbatere foarte interesantă şi vă mulţumesc pentru comentariile dumneavoastră.
Preşedinţia suedeză împărtăşeşte bucuria dumneavoastră pentru ratificarea în sfârşit a Tratatului de la Lisabona în 27 de ţări. Acest lucru ne va oferi o Europă mai eficace, mai democratică şi un rol mai puternic pe plan internaţional. Sunt încântată în această privinţă.
De asemenea, sunt de acord cu cei care au spus că, deşi a fost probabil o coincidenţă, preşedintele Klaus a ales o săptămână foarte bună pentru semnarea tratatului: aceeaşi săptămână în care sărbătorim căderea Zidului Berlinului, sfârşitul dictaturii comuniste, începutul unităţii europene şi, în cele din urmă, victoria ideilor lui Robert Schuman asupra celor ale lui Iosif Stalin.
(Aplauze)
Preşedinta în exerciţiu a Consiliului - Vorbind de Republica Cehă, aş dori să răspund la întrebarea dlui Duff prin a spune că cehii nu au primit o derogare totală de la Carta drepturilor fundamentale. Protocolul 30 nu suspendă natura obligatorie a Cartei în privinţa Regatului Unit, Poloniei sau Republicii Cehe. Doar limitează modul în care îl poate folosi Curtea şi, în ultimă instanţă, va depinde de Comisie şi de Curte felul în care va fi interpretat în cazul în care apare un conflict.
Cum a declarat prim-ministrul înainte de a pleca, consultarea cu cei 26 de colegi ai săi este acum în desfăşurare. Este dificil, dar este scopul său. Deja i-a invitat la un dineu de lucru joia viitoare.
Este prea devreme să facem speculaţii cu privire la nume. Şi eu am citit documentele. Am auzit nume pe care nu doriţi să le cunoaşteţi; Am auzit nume pe care aţi dori să le cunoaşteţi. Am avut impresia că am identificat una sau două candidaturi de aici, din Parlament. Sunteţi bineveniţi să trimiteţi cererile dumneavoastră Preşedinţiei - le vom analiza. Mai este încă o săptămână până joi. Şi, desigur, auzim îngrijorările dumneavoastră în legătură cu echilibrul regional, egalitatea de gen - ceea ce şi eu cred că este extrem de important. Trebuie să putem să demonstrăm cetăţenilor europeni că Europa nu este condusă numai de bărbaţi. Dar, după cum a spus prim-ministrul, trebuie create numai două posturi. Toate aceste cerinţe sunt foarte dificil de îndeplinit, dar ne vom strădui şi vom asculta sfatul dumneavoastră.
În ceea ce priveşte Înaltul Reprezentant, acesta va oferi şi finaliza cadrul pe care tocmai l-am adoptat cu privire la Serviciul european pentru acţiune externă. Va face acest lucru împreună cu Parlamentul, înainte de a-l prezenta Consiliului nu mai târziu de luna aprilie, anul următor.
Aşa cum s-a spus de multe ori, Înaltul Reprezentant va fi supus întrebărilor şi audierilor aici, în Parlament, şi astfel va putea să discute şi să îşi dezvolte părerile legate de politica străină.
Legat de economie, vroiam să-i spun dnei Marita Ulvskog, care nu este probabil prezentă acum, că Preşedinţia suedeză nu renunţă deloc la ambiţiile sale legate de strategiile de ieşire din criză. Dimpotrivă, este extrem de important să ne menţinem ambiţia - nu acum, dar peste puţin timp - în legătură cu două strategii de ieşire din criză. Pentru că dacă nu facem asta, dacă permitem economiilor noastre să crească deficitele bugetare, acest lucru le va afecta pe cele mai vulnerabile segmente din societate şi nu dorim să ajungem în această situaţie.
Vedem lumina de la capătul tunelului. Redresarea economică începe, dar încă suferim în cele mai multe ţări din cauza şomajului ridicat şi, prin urmare, este prea devreme să punem în aplicare strategii de ieşire din criză. Însă trebuie să le dezbatem şi să avem un plan în acest sens, dacă dorim să creăm o economie durabilă pentru generaţiile viitoare.
În final, în privinţa schimbărilor climatice, nu avem ambiţii mai mici. Preşedinţia suedeză, Comisia şi mulţi alţii muncesc zi şi noapte. Convingem, negociem, dezbatem, încercăm să îi atragem pe partenerii noştri de partea noastră şi să obţinem susţinerea lor. Au avut loc numeroase reuniuni şi mai sunt încă reuniuni de organizat, chiar dacă mai sunt numai 25 de zile până la Copenhaga.
Este adevărat că există conştientizare globală şi multe lucruri se întâmplă în multe ţări din întreaga lume. Ceea ce este încurajator, dar nu este suficient dacă dorim să respectăm obiectivul de 2 °C.
Nu avem toate piesele din puzzle pentru a realiza un acord obligatoriu din punct de vedere legal: aceasta este o realitate. Nu-mi place, dar este realitatea. Putem spune că vom face tot posibilul în acest sens, încă depunem toate eforturile, dar nu se va întâmpina acest lucru deoarece mai mulţi parteneri spun că nu sunt pregătiţi să facă acest pas. Europa conduce încă şi continuăm să lucrăm în vederea obţinerii unui acord foarte ambiţios, cu un cadru clar care include toţi partenerii şi un program pentru finalizarea negocierilor. Scopul este să înlocuim Kyoto cu un acord obligatoriu. Doresc să-i mulţumesc Parlamentului pentru activitatea din prezent, dar şi pentru activitatea de după Copenhaga.
Europa este încă la conducere. Vom rămâne la conducere. Până acum avem cele mai mari ambiţii. Am confirmat estimările Comisiei şi le susţinem. Suntem pregătiţi să ne jucăm rolul. Va exista un element cheie privind distribuţia globală bazată pe emisii şi capacitatea de plată. Avem un grup de lucru care analizează împărţirea internă a sarcinilor. Cu toate acestea, statele membre nu s-au simţit pregătite încă să dezvăluie sumele exacte pe care le vom plăti. Şi aceasta din cauză că dorim să menţinem o presiune asupra altor ţări, pentru că trebuie şi ele trebuie să plătească pentru aceasta, deoarece este în interesul lor.
Astfel, vom folosi fiecare minut pentru a lucra la această problemă. Vă mulţumim pentru încurajare şi aşteptăm cu nerăbdare să lucrăm împreună cu Parlamentul la această chestiune şi altele.
Margot Wallström
Deoarece ministrul suedez a vorbit în franceză şi engleză, eu ar trebui să vorbesc în suedeză.
Vicepreşedintă a Comisiei.(SV)Dnă preşedintă, voi încerca să vorbesc în suedeză şi să spun ceva despre un punct aspect care a fost discutat aici astăzi, şi anume modul în care textul noului tratat se leagă de realitatea pe care dorim să o schimbăm, modul în care textul noului Tratat de la Lisabona trebuie să ne îndrume şi să ne ofere instrumentele de care avem nevoie pentru a lua hotărâri despre felul în care vom combate schimbarea climatică, felul în care abordăm criza economică şi ce consecinţe are, şi anume şomajul şi problemele sociale şi felul în care abordăm problemele migraţiei şi ale chestiuni care sunt prioritare în agenda noastră.
Astfel se leagă aceste lucruri, aşa cum a spus mai devreme dl Barnier. Desigur, acest aspect este legat de punerea în aplicare şi executare şi de persoanele pe care le numim ca reprezentanţii noştri în Comisie şi, desigur, ca lideri în posturile de conducere care trebuie ocupate acum. După cum ştiţi, există situaţia, cel puţin la suedezi, în care "omul corect la locul corect este de regulă o femeie” şi cred că se aplică în acest caz, de asemenea. Din fericire, ştiu că am sprijinul preşedintelui Comisiei când spun că procedura care urmează acum este, desigur, foarte importantă din punct de vedere democratic. De asemenea, este oportunitatea statelor membre de a demonstra că nu fac numai promisiuni deşarte, ci că intenţionează să aibă candidaţi competenţi, capabili, care sunt reprezentaţi de femei şi pe care sunt pregătite să le propună.
În caz contrar, cei dintre noi care formează majoritatea populaţiei UE vor deveni o minoritate când vine vorba de luarea unor decizii democratice. Aşa cum a scris şi spus de mai multe ori Václav Havel, democraţia nu este ceva care a picat din cer o dată pentru totdeauna şi irevocabil, democraţia este acea stare care trebuie menţinută şi pentru care trebuie să luptăm în permanenţă. Desigur, am lucrat alături de Preşedinţia suedeză şi aş dori, atât în numele meu, cât şi în numele Comisiei, să îmi exprim încă o dată mulţumirile pentru activitatea perseverentă pe care ştiu că a avut-o Preşedinţia suedeză, inclusiv pentru pregătirea a ceea ce trebuie să fie pus în aplicare acum.
Aşa cum a spus dl Barroso mai devreme, Comisia a luat astăzi o decizie privind primele măsuri de care trebuie să fim responsabili, şi anume iniţiativa cetăţenilor. Vom începe cu o rundă largă de consultări în timp ce vom trimite o Carte verde care conţine zece întrebări. Dacă am putea obţine câteva răspunsuri la cartea verde către sfârşitul lunii ianuarie, sperăm, după o dezbatere rapidă, chiar şi aici în Parlament, să putem avea aici noua iniţiativă a cetăţenilor şi pregătită pentru a fi pusă în aplicare până la sfârşitul anului viitor. Desigur, acesta este un bun exemplu al felului în care putem folosi noile secţiuni ale Tratatului de la Lisabona şi noile posibilităţi pe care le oferă pentru a da cetăţenilor o voce mai puternică şi o influenţă mai mare.
Chestiunea climatică şi negocierile climatice au fost deja menţionate de multe persoane aici şi de către Ministrul afacerilor europene. Normal, cea mai mare putere a noastră constă în a vorbi cu o singură voce şi a continua să insistăm asupra unui acord puternic şi, desigur, obligatoriu. Desigur, vom putea să analizăm forma acordului când vom şti ce oferte şi contraoferte aduc partenerii noştri la masa negocierilor. În cele din urmă, sper, desigur, că vom continua să cooperăm strâns la punerea în aplicare a Tratatului de la Lisabona. Aceste misiuni trebuie să demareze acum, atât aici, cât şi în Comisie, şi voi prezenta încântată şi dlui Barroso opiniile Parlamentului despre cum trebuie organizată activitatea Comisiei. Repet, suntem gardienii tratatului şi ne vom asigura, evident, că vom respecta tratatul ad litteram.
(Aplauze)
Preşedinta
Dezbaterea a fost închisă.
Declaraţii scrise (articolul 149 din Regulamentul de procedură)
Elena Oana Antonescu  
în scris. - Implementarea legislaţiei pe comercializarea certificatelor de emisii poluante implică costuri care se vor distribui diferit în fiecare ţară, în funcţie de structura economică a acelei ţări. Unele ţări au deja o plajă mai largă de opţiuni care permite reducerea emisiilor fără creşterea semnificativă a preţurilor la energie. Ţările care încă trec prin procese de restructurare a sectorului energetic ar resimţi impactul acestor măsuri disproporţionat la nivelul consumatorului, faţă de capacitatea de a suporta costurile schimbărilor. O ţară care are în mixul energetic o contribuţie mare din energia eoliană şi-a permis să investească în energii regenerabile, în condiţiile în care deja s-a dezvoltat poluând. Pe de altă parte, o ţară care încă depinde în mare măsură de producţia de energie pe bază de cărbuni are un decalaj tehnologic pe care trebuie să îl recupereze şi, în acelaşi timp, să îşi reducă şi emisiile poluante. Ţările din Europa de Est se află în această ultimă situaţie. Din acest motiv, cred că decizia în privinţa finanţării combaterii schimbărilor climatice trebuie să ţină cont de acest aspect şi să excludă ţările din ultimele valuri de aderare de la plata unor contribuţii care ar împovăra excesiv aceste economii
Elena Băsescu  
în scris. - În această perioadă, Consiliul European acordă o atenţie deosebită situaţiei economico-financiare din Uniunea Europeană. Criza financiară globală a afectat foarte grav statele, cetăţenii şi firmele europene. Întrucât se aşteaptă o continuare a deteriorării situaţiei şomajului în Europa, este necesar un angajament continuu pentru politici active privind piaţa muncii. Previziunea Comisiei Europene cu privire la rata şomajului la nivelul celor 27 de state membre este de 10,25 %. Consiliul şi Comisia trebuie să îşi continue lucrările cu privire la strategiile de ieşire, în colaborare cu Parlamentul European şi statele membre, prin implementarea Planului european de redresare economică.
În stabilirea unor termene pentru ieşirea guvernelor din strategiile anti-criză trebuie ţinut cont de situaţiile şi angajamentele fiecărui stat membru în parte. În cazul României, acordurile cu Uniunea Europeană şi cu Fondul Monetar Internaţional sunt prevăzute să acopere anul 2009 şi 2010 şi, prin urmare, orice încetare a acestui sprijin financiar întrerupe programul anticriză pe care România l-a declanşat. Este regretabil faptul că instabilitatea cauzată de blocajul majorităţii parlamentare din România (PSD+PC, PNL, UDMR) pune sub semnul întrebării primirea celei de-a treia tranşe de la FMI
Dominique Baudis  
Ca urmare a negocierilor din cadrul Consiliul Europei din 29 şi 30 octombrie şi a deciziei Curţii Constituţionale a Republicii Cehe din 3 noiembrie, preşedintele Republicii Cehe, Václav Klaus a semnat Tratatul de la Lisabona.
Acum tratatul va putea intra în vigoare, oferind instituţiilor un Înalt Reprezentant pentru afaceri externe şi un preşedinte stabil al Consiliului cu un mandat de doi ani şi jumătate. Structura noii Comisii, precum şi alegerea persoanelor care vor ocupa posturile de preşedinte al Consiliului şi Înalt Reprezentant pentru afaceri externe, sunt cruciale.
Alegerea preşedintelui Consiliului este crucială deoarece el/ea va reprezenta Europa timp de doi ani şi jumătate. În plus, într-un moment al globalizării şi al luptelor pentru putere între continente, alegerea Înaltului Reprezentant pentru afaceri externe are o importanţă strategică indiscutabilă.
La 19 noiembrie se va reuni un Consiliu European extraordinar pentru a negocia nominalizările. Trăim un moment decisiv pentru istoria europeană. Alegerile pe care le faceţi, şefii de stat sau de guvern, vor determina Europa pe care o doriţi în viitor. Prin urmare, fiţi ambiţioşi, deoarece Europa trebuie să fie dinamică, proactivă, eficientă şi politică dacă doriţi să continue să progreseze.
Maria Da Graça Carvalho  
Salut angajamentul ferm al şefilor de stat sau de guvern din UE luat în timpul Consiliului European de luna trecută de a continua lupta împotriva schimbărilor climatice.
Liderii europeni au confirmat estimarea conform căreia, până în 2020, costurile totale de atenuare a efectelor şi de adaptare la schimbările climatice în ţările în curs de dezvoltare s-ar putea ridica la o valoare de aproximativ 100 de miliarde de euro anual. UE şi-a consolidat poziţia de negociere prin obţinerea unui acord legat de finanţarea necesară pentru a sprijini ţările în curs de dezvoltare şi, în special, ţările cele mai sărace. Cu toate acestea, sunt preocupat de faptul că nu a fost luată nicio decizie clară în legătură cu contribuţia UE şi contribuţia fiecărui stat membru la sarcina totală, luând în considerare capacitatea de plată a fiecărei ţări. Pentru reuşita conferinţei din Copenhaga, este esenţial să se ajungă la un acord politic care să acopere cele mai importante puncte într-un mod mai detaliat, în special cu privire la angajamentele care trebuiesc luate de către toate părţile implicate.
Nessa Childers  
în scris. - Liderii noştri europeni nu au reuşit să scoată din impas negocierile pentru conferinţa de la Copenhaga. Desigur, această reuniune la nivel înalt a fost prezentată în presă ca un succes când, în realitate, nu am obţinut decât vorbe goale. Liderii noştri europeni au avut şansa de a face o ofertă corectă şi credibilă de finanţare a ţărilor în curs de dezvoltare pentru acoperirea costurilor legate de schimbările climatice, care afectează cel mai mult ţările lor, dar care sunt cauzate de noi, cei din ţările dezvoltate. Această reuniune la nivel înalt nu îndeplineşte standardul stabilit de către Comisia pentru mediu, sănătate publică şi siguranţă alimentară a acestui Parlament şi de către societatea civilă de pretutindeni, care a cerut ca UE să aloce nu mai puţin de 30 de miliarde de euro de alocat şi, în mod hotărâtor, un angajament ferm că acesta ar fi un ajutor nou şi suplimentar care să se adauge ajutorului existent pentru dezvoltarea externă.
Fie că este Copenhaga sau nu, schimbarea climatică va rămâne cu noi şi în deceniile care vin. Aceasta este cea mai mare încercare de până acum din secolul 21. La Copenhaga trebuie să ajungem la un acord obligatoriu din punct de vedere legal, iar pentru aceasta, avem nevoie ca liderii noştri europeni să dea dovadă de curaj politic real şi să spună mai puţine vorbe goale.
Diogo Feio  
Într-un moment în care Europa a reuşit în cele din urmă să depăşească criza tratatelor în care a fost implicată şi Tratatul de la Lisabona a fost în final ratificat de către cele 27 de state membre, apreciez faptul că există un nou cadru legal şi instituţional care va permite modelarea felului în care funcţionează Uniunea în conformitate cu dimensiunea sa actuală, prin consolidarea competenţelor Parlamentului şi concentrarea în special asupra rolului parlamentelor naţionale în integrarea europeană.
Acesta este momentul pe care îl aşteptam şi, cu Tratatul de la Lisabona aprobat, Uniune are oportunitatea, acum că are un nou cadru instituţional, să se angajeze în sarcinile principale pe care va trebui să le îndeplinească în viitorul apropiat. În acest moment, trebuie să subliniez măsurile aşteptate din partea Uniunii Europene pentru combaterea crizei, stimularea economiei, consolidarea încrederii în piaţă, cu un accent special pe reducerea şomajului în Europa. Acum că vedem semnele timide de redresare economică, trebuie să ne concentrăm aşadar eforturile pe stimularea economiei europene, acordând o atenţie specială sectoarelor de bază şi secundare - cu un accent special pe agricultură - care au fost grav afectate de criză şi creării unei structuri europene de control.
Ilda Figueiredo  
Încă o dată, principala prioritate în cadrul acestui Consiliu European a fost, din păcate, adoptarea condiţiilor care să garanteze intrarea în vigoare a aşa-zisului Tratat de la Lisabona până la sfârşitul anului 2009, cu alte cuvinte, adoptarea poziţiilor care permit ratificarea rapidă de către Republica Cehă. Principalele preocupări ale liderilor Uniunii Europene sunt cele instituţionale, care permit avansarea mai rapidă a integrării capitaliste, federaliste şi militare a Uniunii Europene.
Prin urmare, aspectele privind criza economică, financiară şi socială au rămas în umbră. Fireşte, realizarea unui mic progres a fost făcută ca urmare a presiunii mari din sectoarele importante din câteva state membre, dintre care criza laptelui este un exemplu. Chiar aici, Consiliul abia dacă a mărit bugetul pentru 2010 cu doar 280 milioane de euro.
Cu toate acestea, propunerile prezentate de curând de către Comisia Europeană şi care continuă orientările Consiliului sunt foarte îngrijorătoare în ceea ce priveşte deficitul excedentar şi anunţul de creştere a vârstei de pensionare. În locul unui răspuns la problemele sociale grave legate de sărăcie şi şomaj, ei propun măsuri care vor exacerba situaţia socială şi evidentele inegalităţi care există deja.
Zita Gurmai  
în scris. - Reuniunea Consiliului a fost crucială pentru Uniunea Europeană, deoarece a eliminat ultimul obstacol în calea intrării în vigoare a Tratatului de la Lisabona. Cu toate acestea, vă avertizez pe toţi să nu o consideraţi ca un rezultat per se. Suntem doar la mijlocul drumului: acum trebuie să ne obişnuim cu noul cadru instituţional. În ceea ce priveşte adaptarea, Parlamentul este pe calea cea bună, pentru că a lucrat deja la Regulamentul de procedură şi a dezbătut instalarea noilor instituţii, cum ar fi Serviciul european pentru acţiune externă. Următorul pas este înfiinţarea unei Comisii care să îşi afirme capacitatea de conducere şi să reprezinte valorile noastre. Prin urmare, îndemn statele membre să numească persoane competente, calificate şi să facă un efort pentru a avea o Comisie echilibrată în ceea ce priveşte numărul de bărbaţi şi de femei. În egală măsură, trebuie să alegem lideri de vârf cât mai curând posibil şi să nu pierdem timpul. Nu avem timp de persoane ineficiente. Dacă ne considerăm drept purtători de valori universale, avem nevoie acum de lideri care să fie capabili să se reprezinte în mod credibil - de exemplu, la Copenhaga, unde naţiunile vor negocia viitorul apropiat al omenirii şi Europa va avea nevoie de întregul său talent, responsabilitate şi generozitate pentru a ajunge la un acord.
Marian-Jean Marinescu  
În primul rând, salut ratificarea Tratatului de la Lisabona de către Republica Cehă. Intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona la 1 decembrie şi noile relaţii interinstituţionale prevăzute de acesta vor permite reprezentanţilor Uniunii Europene să administreze mai eficient atât repercusiunile crizei economice şi financiare, cât şi negocierile de la Copenhaga referitoare la combaterea schimbării climatice. Semnele redresării economice nu trebuie să determine retragerea imediată a politicilor de sprijinire, deoarece aceasta ar avea un efect advers asupra economiei pe termen lung. De asemenea, sper ca statele membre să ajungă la un acord asupra proiectării unei strategii coordonate pentru retragerea măsurilor stimulative la momentul potrivit. De asemenea, aşteptăm un acord viitor asupra unui pachet de propuneri pentru înfiinţarea unei structuri financiare de supervizare pentru Uniunea Europeană. În ultimul rând, dar la fel de important, nu trebuie să uităm că cetăţenii Europei se vor baza acum chiar mai mult pe o Europă consolidată şi vor aştepta ca UE să îmbunătăţească situaţia locurilor de muncă în anii următori. Iată de ce instituţiile europene trebuie să promoveze noi politici dinamice ale pieţei de muncă cât mai curând posibil.
Iosif Matula  
în scris. - Îmi exprim susţinerea pentru poziţiile Comisiei Europene şi Consiliului European, evidenţiate în documentele prezentate. Conferinţa de la Copenhaga se apropie, iar UE trebuie să joace un rol esenţial în negocierea unui acord cuprinzător şi ambiţios la nivel mondial pentru combaterea schimbărilor climatice.
Concluziile Consiliului European menţionează finanţările necesare, în plan mondial şi european, pentru a combate efectele negative ale schimbărilor climatice, precum seceta, incendiile şi inundaţiile care cauzează atâtea victime şi pagube în fiecare an.
Consider că UE trebuie să susţină financiar cât mai consistent acţiunile statelor privind irigaţiile, îndiguirile, împădurirea şi încurajarea producerii energiilor regenerabile, solare, eoliene, bio şi hidro. De asemenea, am putut constata o mare nevoie de sprijin financiar din partea UE la nivelul primăriilor şi cetăţenilor care nu dispun de fondurile necesare pentru eficientizarea energetică a clădirilor. UE trebuie să acorde în continuare o atenţie sporită acestui aspect, pentru ca cetăţeanul să rămână în centrul politicilor europene.
Franz Obermayr  
Ceea ce s-a întâmplat cu câteva zile în urmă la reuniunea la nivel înalt a Consiliului European este revoltător şi distruge toată credinţa în comunitatea de valori atât de des accentuată de UE. UE a dorit să-l facă pe preşedintele Klaus să semneze cu orice preţ, chiar prin aprobarea indirectă a nedreptăţii istorice. Pe baza Decretelor Beneš, până în 1947 aproximativ 2,9 milioane de persoane au fost declarate ca fiind duşmani ai statului şi expulzaţi pur şi simplu pe motivul naţionalităţii lor. În consecinţă, aproximativ 230 000 de persoane au murit tragic. Decretele nu judecă oamenii pe baza crimelor specifice pe care le-au comis; punctul de pornire este numai originea etnică. Astăzi, am putea numi acest proces curăţare etnică, care ar trebui de fapt să fie respins în mod deschis de către toate statele membre. Din punct de vedere legal, persoanelor strămutate li s-a negat dreptul la prezumţia de nevinovăţie, la un proces corect şi la despăgubirea corespunzătoare pentru expropriere. Felix Ermacora, profesor de drept internaţional şi fost raportor al ONU, în raportul său juridic din 1991 a ajuns chiar la concluzia că expulzarea a fost echivalentă cu genocidul. În pofida acestor considerente şi fără nicio justificare obiectivă, i s-a acordat preşedintelui Klaus o derogare pentru a garanta neaplicarea Cartei drepturilor fundamentale a UE. Totuşi, această "notă de subsol” nu va intra în vigoare până când Islanda sau Croaţia nu vor ratifica tratatul. Ar putea fi făcute cereri de despăgubire în timpul acestei mari oportunităţi.
Rovana Plumb  
în scris. - Acţiunea unilaterală a UE, deşi este lider în combaterea schimbărilor climatice, nu este suficientă.
Un acord global pentru atenuarea şi adaptarea la efectele schimbărilor climatice nu va fi posibil de realizat fără implicarea ţărilor în curs de dezvoltare, în special a celor mai avansate. Efectele schimbărilor climatice deja afectează dezvoltarea acestor state: secete, inundaţii, dezastre naturale, deşertificare, cu toate consecinţele lor economice şi sociale.
Toate acţiunile de atenuare şi adaptare necesită existenţa unui mecanism robust de măsurare, raportare şi verificare, precum şi a unui fond de finanţare public şi privat, corect gestionat.
Aceste eforturi conjugate vor contribui la atingerea ţintelor de reducere a emisiilor gazelor cu efect de seră, dezvoltarea unei economii durabile şi crearea locurilor de muncă verzi.
Joanna Senyszyn  
Dl Barroso va numi în curând portofoliile noilor comisari. Sper că nu va face o mare greşeală, cum a făcut în cursul ultimei legislaturi, când a propus pentru postul de comisar pentru justiţie un candidat cu o mentalitate de secol al 19-lea, un fundamentalist catolic, şovin şi homofob. Atunci, Parlamentul European nu a permis Comisiei să fie compromisă astfel. Am încredere că Parlamentul nu va trebui să intervină din nou.
Conform declaraţiilor dlui Barroso, portofoliile trebuie alocate în aşa fel încât să se menţină principiul de aur al echilibrului. Comisia trebui să fie în mod categoric mai socială, iar comisarii trebuie să fie competenţi. Dl Barroso nu trebuie să se îşi facă griji legate de realegere acum, astfel că îşi poate concentra eforturile asupra abordării crizei şi asupra aspectelor sociale ale programului său. În acest scop, este esenţial să încredinţăm portofoliile economice şi sociale comisarilor din familia noastră politică socialistă.
În cazul în care Comisia nu este echilibrată din punctul de vedere al genului, va dovedi că nu există egalitate reală. A venit momentul să înfăptuim idealul mereu nerealizat al egalităţii dintre femei şi bărbaţi. Bărbaţii sunt cei aleşi în cele mai importante funcţii în Uniunea Europeană (Preşedintele Parlamentului European şi preşedintele Comisiei Europene). Din păcate, acest lucru reprezintă promovarea clară a discriminării împotriva femeilor. A venit momentul să schimbăm acest lucru şi să facem ca legea UE care interzice orice discriminare să devină realitate în cele din urmă. A venit momentul femeilor! Va fi uşor să găsim candidatele potrivite printre cele 250 de milioane de cetăţene dinamice, îndrăzneţe şi puternice ale Uniunii Europene, iar acest lucru implică candidate pentru funcţiile de preşedinte al Consiliului European şi de Înalt Reprezentant pentru politica externă comună.
