2. Usbekistan (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling om Usbekistan.
Katrin Saks
(ET) Fru formand, mine damer og herrer! Jeg vil minde om, hvad den franske præsident, Nicolas Sarkozy, sagde her i Parlamentet for et par dage siden: Alle dem, der ikke har respekteret vores værdier, men i stedet foretrukket at vinde kontrakter, har derfor tabt på alle fronter. Hvad angår Usbekistan og i bredere forstand hele Centralasien, er der en fare for, at enkelte landes interesser vil begynde at gå forud for vores fælles værdier, når det kommer til at vurdere regionens energiressourcer. Desværre kommer dette også til udtryk i forbindelse med den manglende evne til at opnå enighed om et beslutningsforslag til støtte for EPP og UEN om Rådets beslutning om at ophæve visumforbuddet mod usbekiske embedsmænd i seks måneder uden en reel ændring i menneskerettighedssituationen.
Beslutningsforslaget henviser også til den meget alvorlige menneskerettighedssituationen i Usbekistan. Indtil i dag har der dog været en forståelse i Usbekistan, og jeg har hørt dette med mine egne ører, at menneskerettigheder er et internt anliggende for det pågældende land. Vi kan ikke være enige i dette, og jeg opfordrer Dem indtrængende til at støtte den første, mere kritiske version af beslutningsforslaget.
Elisabeth Jeggle  
ordfører. - (DE) Fru formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Som demokratisk institution må vi ikke tillade, at menneskerettigheder trædes under fode noget sted i verden. Men lige så lidt kan vi acceptere, at de diplomatiske forbindelser og det interparlamentariske samarbejde mellem EU og Usbekistan letsindigt sættes på spil i Parlamentet. Når man ser på de fremlagte beslutningsforslag fra socialdemokraterne, de liberale og de venstreorienterede, så ligner det et diplomatisk dødsstød.
I Parlamentets sidste beslutning fra oktober 2006 gik vi ind for en konstruktiv og dialogorienteret løsning. Men i dag søger man ikke dialogen, man smækker døren i. Det kan jeg må min gruppes vegne ikke tage ansvaret for. Derfor beder jeg Dem forkaste beslutningsforslagene fra socialdemokraterne, de liberale og de venstreorienterede.
Vores beslutningsforslag i samarbejde med UEN-Gruppen indeholder følgende punkter: Den politiske situation i Usbekistan er på ingen måde tilfredsstillende. Menneskerettighedssituationen er fortsat bekymrende på mange områder. Men der er trods alt sket fremskridt. F.eks. afholdt man den 8. og 9. maj i år den første runde i menneskerettighedsdialogen mellem EU og Usbekistan i Tasjkent. En beslutning fra Europa-Parlamentet skal belyse den aktuelle situation, og kun den kan være grundlaget for beslutningen.
Adam Bielan  
Fru formand! Først vil jeg takke beslutningsforslagets medforslagsstillere. Med tanke på Fællesskabets retningslinjer for beskyttelse af menneskerettigheder, der blev vedtaget i 2004, vil jeg samtidig gøre opmærksom på, at der er behov for at forbedre forbindelserne mellem EU og Usbekistan. Jeg vil dog understrege, at disse forbindelser skal baseres på respekt for demokratiet, retsstatsprincipper og menneskerettigheder, med særlig vægt på det sidste.
Med hensyn til beslutningen om at ophæve visse sanktioner mod Usbekistan i seks måneder støtter jeg initiativet om at overvåge fremskridtet på menneskerettighedsområdet i det pågældende land. Det usbekiske justitsministeriums negative beslutning om at nægte at anerkende det organ, der skulle overvåge disse rettigheder, viser, at vi bør gøre mere på dette område.
Som næstformand for Parlamentet med ansvar for naboskabspolitikken, bl.a. i Usbekistan, opfordrer jeg indtrængende internationale institutioner, og især de usbekiske myndigheder, til at tage skridt, der fører til udviklingen af et civilsamfund.
Hélène Flautre  
forslagsstiller. - (FR) Fru formand! Målet med denne beslutning er enkelt: det er at fortælle sandheden. Det er, hvad den usbekiske befolkning og menneskerettighedsforkæmpere beder os om at gøre.
At det haster, skyldes de henrettelser, der er sket af journalister og systemkritikere i de seneste måneder, og Rådets konklusioner den 15. oktober 2007, hvilket i høj grad blev præsenteret som en diplomatisk sejr af præsident Karimov. Det, der er vigtigt, er, at sanktionerne er blevet forlænget med 12 måneder, da der ikke er foretaget en undersøgelse af massakren i Andijan, og da ekspertmødet om sagen endnu ikke har givet nogen resultater.
Med hensyn til ophævelsen af visumforbuddet i seks måneder er vi enige om, at visumforbuddet skal forlænges automatisk, hvis de udmærkede fremsatte betingelser - f.eks. besøgene af FN's særlige rapportører - ikke er opfyldt i løbet af seks måneder.
På den anden side er vi ikke tilfredse med konklusionerne om de påståede fremskridt på menneskerettighedsområdet. Ophævelsen af dødsstraf er f.eks. stadig ikke sket i praksis, og dialogen mellem EU og Usbekistan om menneskerettigheder er standset midlertidigt.
I denne beslutning fordømmer vi henrettelsen af flere uafhængige journalister og systemkritikere, og vi kræver, at der foretages seriøse og upartiske undersøgelser.
Jeg er bekymret over PPE og UEN's intentioner. De foreslår at gå længere end alle medlemsstaterne ved at fortolke Rådets konklusioner ikke kun som en ophævelse af visumforbuddet, men faktisk som en fuldstændig fjernelse af visumpligten. I deres artikel 3 fremgår det, at sanktionernes ineffektivitet er en opmuntring for det usbekiske regime, hvilket ikke giver mening hverken intellektuelt eller politisk. Teksten nævner ikke engang de 13 menneskerettighedsforkæmpere, som formand Pöttering pr. brev har krævet løsladt med det samme.
Mit sidste punkt er, at der i artikel 9 nævnes den vanskelige situation vedrørende Human Rights Watch. Det er godt, men organisationen har gjort det klart, at den ikke ville nævnes i en beslutning, der var teknisk forkert og lige så skadelig for menneskerettighedsforkæmpere som for den usbekiske befolkning, og at den til syvende og sidst, hvilket alle er klar over, ville blive brugt som et propagandaredskab af diktatoren, præsident Karimov.
Jeg opfordrer derfor parlamentsmedlemmerne fra PPE og UEN til at indtage den alvorlige holdning, der kræves i denne sag og i forhold til den usbekiske befolkning, og støtte vores beslutningsforslag, som ikke siger andet end sandheden om menneskerettighedssituationen i Usbekistan.
Marios Matsakis  
Fru formand! Usbekistan har siden 1989 været underlagt et tyrannisk regime under hr. Karimov, og det er en mørk plet på demokratiet. Hr. Karimovs regime er ansvarligt for gennemførelsen af en politik med terror og korruption i Usbekistan, og hvor ofrene naturligvis hovedsageligt er befolkningen i Usbekistan. Befolkningen udsættes for tilfældige arrestationer og tilbageholdelse, tortur og dårlig behandling, og selv om både det internationale samfund og EU gentagne gange har stillet krav om gennemførelse af demokratiske reformer, fortsætter hr. Karimov hensynsløst sin regeringsførelse.
Det minder mig om en anden leder, der leder sit land med et lignende totalitært regime og ikke tager hensyn til dem, der opfordrer til gennemførelse af demokratiske reformer. Jeg taler om kong Abdullah af Saudi-Arabien, et land hvor kvinder ikke har stemmeret og ikke engang må køre bil, og hvor alvorlige krænkelser af menneskerettighederne finder sted dagligt.
I denne sammenhæng er der desværre nogle af regeringerne, som er dobbeltmoralske. De angriber hr. Karimov voldsomt - og det er helt berettiget - men er meget forstående over for kong Abdullah. For nylig fik kong Abdullah således en fantastisk velkomst, da han kom på statsbesøg i Storbritannien og Italien.
Den største forskel mellem Usbekistan og Saudi-Arabien er penge - mange penge - og så længe kong Abdullah bruger sine milliarder i Storbritannien og Italien, er det belejligt at lukke øjnene for hans involvering i omfattende krænkelser af menneskerettighederne og de demokratiske institutioner i Saudi-Arabien. Jeg går ud fra, at det er derfor, at mit forslag om at drøfte situationen i Saudi-Arabien i Parlamentet i dag blev afvist af næsten alle grupper. Forhåbentlig vil der blive udvist lidt mere forståelse næste gang.
Erik Meijer  
Fru formand! Der er behov for radikale forandringer i Usbekistan. Der var tilløb hertil i form af demonstrationer den 13. maj 2005. De blev imidlertid slået ned med hård hånd, og den grove vold kostede flere hundrede demonstranter livet. Siden da har omverdenen forholdt sig passiv i påfaldende lang tid. Der skete i første omgang meget lidt efter vores tidligere uopsættelige debat den 27. oktober 2005.
Efter Sovjetunionens sammenbrud overtog autoritære styrer magten ikke kun i kendte stater som Ukraine, Georgien og Belarus, men også i Turkmenistan og Usbekistan. Det var ikke demokratiet, der sejrede i disse tilfælde, men en lille gruppe personer, som havde tilegnet sig erfaring i det gamle statsapparat og i sikkerhedstjenesterne.
Disse personer forfulgte kun det ene mål at forblive ved magten. De gjorde offentlige virksomheder til deres private ejendom, forvanskede valgresultaterne, gav mindst mulig plads til oppositionen, lagde hindringer i vejen for frie organisationer, lagde bånd på pressen og brugte om nødvendigt voldelige midler mod borgerne. I Usbekistan er dette desværre stadigvæk tilfældet.
Hidtil har Europas holdning til Usbekistan i for høj grad været bestemt af økonomiske og militære interesser. Det kunne se ud som om, diktaturet i Usbekistan har fået lov til at bestå, fordi det har vist sig nyttigt i forbindelse med den militære intervention i Afghanistan. Med den holdning mister de europæiske ambitioner med hensyn til menneskerettigheder og demokrati enhver troværdighed. Vi må fra europæisk side ikke lade usbekernes rettigheder og friheder være underordnet andre hensyn.
Karin Scheele
for PSE-Gruppen. - (DE) Fru formand! Under det tyske formandskab blev sanktionerne mod Usbekistan lettet efter udtrykkelig medvirken fra den tyske regering på betingelse af, at Karimovs regering skulle forbedre menneskerettighedssituationen i landet. I de usbekiske fængsler bruger man stadig tortur, og menneskerettighedssituationen i Usbekistan er ikke forbedret. Det fortæller internationale organisationer, som observerer dramatiske angreb på civilsamfundet. Det berører ikke kun menneskerettighedsorganisationer, men også kvindeorganisationer, informationscentre og mange andre organisationer. Menneskerettighedsaktivister bliver idømt langvarige straffe, mange aktivister har måttet flygte, også journalister.
Vi må ikke slække på sanktionerne, vi må ikke ophæve sanktionerne! Vi ser endnu en gang, at diskussionen om menneskerettigheder er en anden også i Parlamentet, når der er råstoffer involveret, end når det ikke er tilfældet. Vi må sende et klart signal om, at vi ikke accepterer dette!
Raül Romeva i Rueda
for Verts/ALE-Gruppen. - (ES) Fru formand! Jeg vil også benytte denne lejlighed til at gøre Parlamentet opmærksom på en gruppe mennesker, der er særligt forfulgt i Usbekistan, og ikke kun i Usbekistan, men også i Turkmenistan. Det er stort set hele gruppen af bøsser, lesbiske, biseksuelle og transpersoner.
Bøsser og lesbiske er sædvanligvis udsat for forfølgelse på to planer, da de ofte er aktivister, men også fordi de er bøsser og lesbiske. Der venter 2-5 år i fængsel for mange af dem, der offentligt tilkendegiver, at de er en del af denne gruppe, eller for dem, som anses for at tilhøre den.
Jeg mener nok, at vi normalt medtager alle menneskerettigheder, når vi i denne kontekst taler om menneskerettigheder generelt, men ofte glemmer vi netop denne gruppe, der har særlige behov, og som også forsøgte at gøre opmærksom på disse forhold ved OSCE's møde i Madrid med uforståelig modstand fra mange regeringer.
Jeg mener, at dette er noget, vi bør huske på, og noget vi under alle omstændigheder bør tage op igen under forhandlingen om forbindelserne mellem EU og Centralasien.
Józef Pinior
(EN) Fru formand! Først og fremmest er jeg meget bekymret over PPE-DE-Gruppens holdning til menneskerettighedssituationen i Usbekistan. Vi skal ikke lade os føre bag lyset af den usbekiske regerings hykleriske bestræbelser på at opnå respektabilitet ved at give indtryk af, at der sker demokratiske fremskridt, og at forbindelserne med EU styrkes.
Nej, Usbekistan har ikke gjort fremskridt i de sidste to år. Regeringen har stadig ikke iværksat en uafhængig undersøgelse af drabene i Andijan. Der finder stadig krænkelser af menneskerettigheder sted, og der anvendes stadig tortur ifølge FN. Politiske modstandere har stadig ikke ret til at udtrykke sig frit. Pressen kontrolleres stadig af regeringen. Vi tager stærkt afstand fra og sætter spørgsmålstegn ved især to mord, mordet på en teaterdirektør og mordet på en journalist, som begge var kendt for at have kritiseret den usbekiske regering.
Vi skal derfor ikke acceptere påskuddene for det selvbestaltede genvalg af præsident Karimov den 23. december, og vi skal fortsat være meget forsigtige i forbindelse med den usbekiske politiske situation, selv om nogle af EU's interesser påvirkes som følge deraf. Økonomiske forbindelser i EU må aldrig være vigtigere end menneskerettighederne.
Danuta Hübner
Fru formand! Den nye strategi, der for nyligt blev vedtaget for Centralasien, afspejler EU's forpligtelse til at fremme et langsigtet engagement og samarbejde med regionen. EU og de centralasiatiske lande, herunder Usbekistan, er enige om at prioritere menneskerettigheder, retsstatsprincippet, god regeringsførelse og demokratisering i strategien.
Vi har i sinde at optrappe støtten til oprettelsen af en uafhængig domstol til beskyttelse af menneskerettigheder og dermed yde et bæredygtigt bidrag til konsolidering af retsstatsprincippet og opfyldelse af de internationale menneskerettighedsstandarder i Centralasien.
Forbindelserne mellem EU og Usbekistan skal ses i denne sammenhæng, hvor der skal træffes positive foranstaltninger til fremme af menneskerettigheder og demokratisering som grundlag for dialog og samarbejde. Vores forbindelser med Usbekistan har været igennem en vanskelig fase i de sidste par år siden begivenhederne i Andijan i maj 2005, og vi er stadig alvorligt bekymret over menneskerettighedssituationen.
Det er vores faste overbevisning, at vi har en større chance for at opnå fremskridt med hensyn til menneskerettighedssituationen i Usbekistan gennem engagement frem for isolation. Isolation har ikke virket. Vi bifalder det engagement, der gradvist er blevet større i løbet af det seneste år, efter at Samarbejdsrådet EU-Usbekistan besluttede at indlede en regulær menneskerettighedsdialog, hvor den første runde fandt sted i maj i år. Der har også været afholdt to forhandlingsrunder på ekspertplan om begivenhederne i Andijan. Vi planlægger endvidere en dialog med det usbekiske civile samfund om pressefrihed, der skal finde sted i Tashkent i starten af næste år. Vi bifalder endvidere Usbekistans indførelse af den personlige frihed og ophævelsen af dødsstraffen, som skal træde i kraft i januar 2008.
På Det Europæiske Råds seneste møde (almindelige anliggender) besluttede EU-medlemsstaterne at træffe nye restriktive foranstaltninger, men enedes samtidig om betinget suspension af visumforbudet. Rådet opfordrede indtrængende Usbekistan til fuldt ud at gennemføre sine internationale forpligtelser vedrørende menneskerettigheder og især sikre, at relevante internationale organer har ubegrænset adgang til fængslede personer. Usbekistan blev endvidere opfordret til at indlede en effektiv dialog med FN's særlige rapportører, give ngo'er ubegrænset frihed til at arbejde i Usbekistan, frigive menneskerettighedsforkæmperne og holde op med at chikanere disse mennesker.
Rådet understregede, at ophævelsen af visumrestriktionerne ville blive revurderet efter seks måneder for at fastslå, om Usbekistan havde gjort fremskridt i opfyldelsen af disse betingelser. De usbekiske myndigheder enedes om at genoptage drøftelserne om menneskerettighedssituationen i sammenhæng med Samarbejdsrådet EU-Usbekistan i starten af næste år.
Usbekistan har endvidere vist sig at være åben over for indledning af en dialog med Kommissionen om måder, hvorpå man kan øge EU-støtten til fremme af reformer af de politiske institutioner som f.eks. parlamentet og retsvæsenet. Disse spørgsmål vil blive drøftet yderligere i Samarbejdsrådet. Den omstændighed, at EU's restriktive foranstaltninger stadig er i gang, sender et tydeligt signal til både de usbekiske borgere og den bredere offentlighed om situationen i Usbekistan.
Usbekistan har stadig lang vej på menneskerettighedsområdet, og vi vil i tråd med Rådets konklusioner fortsat understrege over for den usbekiske regering, at vi forventer konkrete fremskridt på menneskerettighedsområdet i Usbekistan.
Menneskerettigheder vil fortsat være et vigtigt og vanskeligt spørgsmål i vores forbindelser med Usbekistan, men Kommissionen mener, at engagement er den bedste måde, hvorpå man kan opnå en positiv udvikling.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted efter forhandlingen.
(Abbreviated in accordance with Rule 142 of forretningsordenen)
Véronique Mathieu  
skriftlig. - (FR) Når Europa taler, øges friheden.
EU skal ubetinget følge den politik, der blev påbegyndt i 2005 efter situationen med blind og helt ustraffet undertrykkelse i Andijan, hvor mellem 500 og 1000 mennesker døde ifølge OSCE og Human Rights Watch. De mange udfordringer, der ligger forude (inden for energi, terrorisme og frihedsrettigheder), gør, at Europa må mobilisere mere end nogen siden før ved de ydre grænser. Den mest presserende mission er at medvirke til at udbrede menneskerettigheder og gøre et stabilt forhold til Usbekistan afhængigt af fremskridt inden for grundlæggende frihedsrettigheder. EU må ikke ignorere realiteten af en uvirkelig retsstat og den hadefulde henrettelse sidste september af direktøren Mark Weil, som var kendt for sin modstand mod regimet i Tasjkent. Det usbekiske parlament har for nylig taget flere skridt mod ophævelse af dødsstraffen og civilret. Selv om disse beslutninger stadig er meget utilstrækkelige, har EU's faste standpunkt ikke været forgæves og går mod principperne for en uacceptabel og farlig realpolitik. Vi er nødt til at gå endnu længere for at opnå demokrati og politisk stabilitet, men vi er endelig begyndt at håbe. Det er op til det store land Usbekistan ikke at ødelægge dette håb ved at opbygge et ægte partnerskab med Europa.
