Eiropadomes 2008. gada 19. un 20. jūnijā Briselē notikušās sanāksmes rezultāti - Slovēnijas prezidentūras darbības pusgads (debates)
Priekšsēdētājs
Nākamais darba kārtības punkts ir Padomes un Komisijas paziņojumi par Eiropadomes 2008. gada 19. un 20. jūnijā Briselē notikušās sanāksmes rezultātiem un Padomes pašreizējā priekšsēdētāja paziņojums par Slovēnijas prezidentūras darbības pusgadu.
Dāmas un kungi, savu nostāju un Slovēnijas prezidentūras novērtējumu izteiks arī politisko grupu priekšsēdētāji un politiskās grupas.
Ļaujiet man sirsnīgi pateikties Padomes pašreizējam priekšsēdētājam un Slovēnijas ministru prezidentam Janez Janša un arī ministram Janez Lenarčič par lielisko sadarbību ar Eiropas Parlamentu un ar tā priekšsēdētāju.
Es jums, Eiropadomes priekšsēdētāja un ministru prezidenta kungs Janez Janša vēlētos pateikt, ka šī bija viena no visdraudzīgāk noskaņotajām prezidentūrām, kādas Parlaments ir pieredzējis, un es jums par to šeit, Eiropas Parlamenta sesijā vēlētos sirsnīgi pateikties.
(Aplausi)
Janez Janša
Padomes pašreizējais priekšsēdētājs. - (SL) Priekšsēdētāja kungs, paldies, ka devāt man vārdu. Es arī jums pateicos par Slovēnijas prezidentūrai veltītajiem uzslavas vārdiem. Es patiesi novērtēju labo sadarbību mūsu Eiropadomes prezidentūras laikā, kā arī sadarbību ar Parlamentu. Kas attiecas uz sadarbību ar Eiropas Komisiju, es jums, Komisijas priekšsēdētāj Barroso kungs, varu teikt, ka tā bija ļoti laba, un sinerģija starp Padomi, Komisiju un Parlamentu pēdējos sešos mēnešos mums ir palīdzējusi sasniegt progresu vairākās jomās, kas Eiropu un padarījis labāku un efektīvāku, it īpaši attiecībā uz nepieciešamo reakciju uz globālām problēmām.
Dāmas un kungi, es priecājos par iespēju šodien jūs iepazīstināt ar jūnija Eiropadomes secinājumiem. Tā bija interesanta, izaicinājumiem pilna sanāksme, un zināmā mērā arī iespēja apkopot informāciju par progresu, ko pēdējos sešos mēnešos kopā esam sasnieguši. 2008. gada pirmajā pusē notikumi sekoja cits citam. Pārmaiņas, ko esam veikuši, pierāda, ka Eiropa ir dinamiska, ka tā funkcionē un spēj risināt problēmas.
Uzskaitot tikai dažus sasniegumus, jāmin, ka pēdējos sešos mēnešos mēs esam paplašinājuši eirozonu, pagājušajā nedēļā uzaicinot tajā Slovākiju, kura tai pievienosies 2009. gada 1. janvārī, mēs esam atcēluši pēdējās Šengenas barjeras un esam īstenojuši lielu daļu Eiropas Starpkultūru dialoga gada uzdevumu. Šeit īpašs paldies jāsaka Parlamenta priekšsēdētājam Hans-Gert Pöttering par Eiropas Parlamentā Starpkultūru dialoga gadā organizētajiem pasākumiem. Es pats apmeklēju vairākus no šiem pasākumiem. Manuprāt, tieši tikšanās ar reliģiju pārstāvjiem deva lielu pievienoto vērtību un turpināja tradīciju, kuru būtu vērts saglabāt arī nākotnē.
Mēs Slovēnijas piekrastē izveidojām Eiropas un Vidusjūras universitāti un panācām vienošanos par Eiropas Inovāciju un tehnoloģiju institūta izvietošanu Budapeštā. Tika iedibināta Eiropas Jūrniecības diena. Martā mēs uzsākām atjaunotās Lisabonas stratēģijas otro ciklu un ieviesām piekto brīvību.
Mēs esam nosvinējuši arī dažas Eiropas Savienībai svarīgas jubilejas: Eiropas Centrālās bankas un eiro 10. gadskārtu, šī cienījamā Eiropas Parlamenta 50. gadskārtu un Hāgas Kongresa 60. gadskārtu.
Kā jau minēju, virzīties uz priekšu galvenokārt bija iespējams, pateicoties labajai sadarbībai un sinerģijai, ko panācām starp Padomi, Parlamentu un Komisiju. Vēlreiz pateicos abiem priekšsēdētājiem par izcilo personīgo ieguldījumu. Bez tā koordinēšana būtu daudz sarežģītāka un šie sasniegumi nekonkrētāki. Vārdu sakot, tā bija stratēģiski svarīga palīdzība. Paldies jums par to, un paldies arī politisko grupu priekšsēdētājiem un Eiropas Parlamenta komiteju vadītājiem par labajiem sakariem, par sadarbību, it īpaši šajās pēdējās nedēļās pēc referenduma Īrijā, kuras politiskā ziņā prasīja ļoti daudz. Es vēlos teikt, un tas, protams, ir mans novērtējums, ka mēs no savas puses šo sadarbību uzskatām par ļoti labu.
Šodienas ziņojumu par Jūnija Eiropadomi es vēlētos sākt ar to pašu, ar ko pabeidzu savu runu janvārī, kad noteicu prioritātes, proti, ar vēlēšanos, lai kādu dienu jebkurš nejaušs garāmgājējs jebkurā Eiropas Savienības pilsētā, tostarp arī Īrijā, bez vilcināšanās varētu teikt, ka jūtas kā eiropietis un ka viņam rūp tas, kas Eiropā notiks rīt, jo viņš zina, ka Eiropai rūp, kas rītdien notiks ar viņu.
Es uzskatu, ka pēdējie notikumi un balsojums pret Lisabonas Reformu līguma ratifikāciju Īrijā šai domai zināmā mērā ir devis lielāku vērtību. Mums ir jāsaprot, ka šī nav Lisabonas līguma krīze vai Eiropas vai visas Eiropas Savienības krīze. Es uzskatu, ka tas ir mūžsenais izaicinājums visiem politiķiem, kas pastāv tikpat ilgi, cik pastāv paši politiķi un cik ilgi tie strādā kopējam labumam.
Izaicinājums ir šāds: kā mēs varam nodrošināt vairākuma atbalstu reformu priekšlikumiem un pārmaiņu priekšlikumiem laikā, kad viss norit labi. Un laikā, kad nav paredzami nekādi lieli ārējie apdraudējumi. Laikā, kad mēs visi redzam, ka pašreizējo paaudžu dzīve Eiropā ir ievērojami labāka nekā iepriekšējām paaudzēm. Kā mums cilvēkus pārliecināt, ka ir jāievieš dažas pārmaiņas, lai šī labā un stabilā dzīve turpinātos? Un kā mums nodrošināt atbalstu šīm ierosinātajām pārmaiņām laikā, kad spīd saulīte un laika apstākļi ir jauki vai samērā jauki? Un kā mums izskaidrot, ka ir patiešām svarīgi jumtu salabot savlaicīgi?
Ja mums neizdodas to izskaidrot, kas ir gan valstu politiķu, gan Eiropas politiķu problēma, tad cilvēku neapzinātā reakcija ir aizsargāt jau esošo, kas ir loģiski un pavisam normāli. Turēšanās pie pārliecības, ka to, kas mums ir, ir devuši pašreizējie risinājumi, un tad kādēļ gan tos mainīt? Šajos apstākļos daudz vieglāk ir baidīties, nekā iztēloties nākotnes rezultātus, kurus vēl neesam sasnieguši.
Izaicinājums ir milzīgs, un jūnija Eiropadomes diskusijas skaidri parādīja, ka tas ir jāpieņem. Tās parādīja arī to, ka mēs esam vienoti, atzīstot, ka paplašinātajai Eiropas Savienībai ir nepieciešami instrumenti efektīvākām un demokrātiskākām iekšējām darbībām no vienas puses un, protams, jauna institucionālā bāze efektīvākām ārējām darbībām no otras puses. Nekādas citas alternatīvas nepastāv. Mēs varam meklēt dažādas iespējas, taču šai stratēģiskajai reakcijai alternatīvas vienkārši nav.
Mēs esam vienojušies, ka, pamatojoties uz vienotu pieeju, vienotu analīzi un Īrijas kolēģu oktobra Eiropadomē iesniegtajiem priekšlikumiem, mēs nospraudīsim tālāko ceļu. Taču līdz tam mums vajadzētu vadīties pēc trim pamatnostādnēm, proti: meklēt risinājumu tādā veidā, kas nekādi nesašūpos pamatus Lisabonas līgumam, par kuru esam vienojušies un kuru kopīgi parakstījām pagājušā gada 13. decembrī un kurš sniedz labas atbildes uz galvenajām problēmām, ar ko Eiropas Savienība saskaras. Tādēļ vienošanās ir tāda, ka mēs turpinām darbu no šīs vietas un neko nesākam no sākuma.
Tāpat pastāv vienošanās un secinājums, ka ratifikācijas process turpināsies. Demokrātija nozīmē, ka tiek ņemts vērā visu viedoklis, ka visu viedoklim ir vienāda nozīme, ka Īrijas vēlētāju referendumā izteiktais lēmums tiek respektēts, un, protams, ka tiek ievērots arī pārējo cilvēku viedoklis. Līdz šim Līgumu ir ratificējuši 19 valstu parlamenti. Apvienotās Karalistes parlaments ratifikāciju pabeidza tieši Īrijas referenduma un Eiropadomes sesijas laikā. Vārdu sakot, šajā pašā laikā viena no dalībvalstīm ratifikācijas procesu turpināja un uzturēja tā tempu.
Neskatoties uz to, kā jau esmu teicis, Īrijas signāls ir jāuztver nopietni. Ja ne cita iemesla dēļ, tad tādēļ, ka šī nav pirmā reize, kad uz ierosinātajām pārmaiņām vai reformu līgumu ir negatīva reakcija. Un arī tādēļ, ka šis nav pēdējais līgums, kuru saskaņojam vai kurš būs jāgroza. Šie nav pēdējie grozījumi, ko ierosinās Eiropadome. Nākamie gadi un gadu desmiti arī prasīs atbildes uz jauniem izaicinājumiem. Nepārtraukti būs jāsaskaņo šādi un pat vēl svarīgāki risinājumi. Tādēļ jau tagad tas ir jāņem vērā un nopietni jāapsver.
Pirmkārt, kādēļ tā notika? Mums ir jānoskaidro visi iemesli un, manuprāt, nopietni jākoncentrējas uz manis iepriekš minēto mūžseno izaicinājumu visiem politiķiem. Tajā pašā laikā es uzskatu, ka mums ir jākoncentrējas uz informācijas sniegšanu, ar kuras palīdzību eiropiešiem ir skaidri jāparāda, kādēļ Eiropai ir nepieciešams jauns līgums. Es ticu, ka cilvēkiem to var izskaidrot, ka tas nav nemaz tik grūti, taču mums tam ir vajadzīgs noteikts laiks, kā arī pareizā pieeja.
Es uzskatu, ka mums ir jābalstās uz to, ka vispārējā attieksme pret Eiropas Savienības iestādēm mainās. Ja vēlaties, lai izsakos precīzāk, tad teikšu, ka uzskatu, ka mums ir vairāk jāstrādā pie Eiropas identitātes veidošanas. Tādas Eiropas identitātes, kas nekādi neapdraud dalībvalstu nacionālo identitāti. Sava veida sinerģija starp šīm identitātēm. Šeit es vienīgo izeju redzu sinerģijā, nevis šo dažādo identitāšu konfrontēšanā. Es uzskatu, ka šajā pieejā mums ir ļoti svarīgi zināt, ka šo identitāti var izveidot tikai lēnām, ar formālu dokumentu un institūciju palīdzību, un ka mums ir nepieciešama maigāka pieeja.
Ļoti labas debates par šo jautājumu ar Eiropas pilsonisko sabiedrību, ja varu tā izteikties, notika Hāgas Kongresa 60. gadskārtas atzīmēšanas laikā, kad tika izteikti vairāki labi priekšlikumi. Šajās debatēs piedalījās Parlamenta priekšsēdētājs, Komisijas priekšsēdētājs un vairāku citu Eiropas iestāžu vadītāji, kā arī simtiem jauniešu un vecākās paaudzes pārstāvju no visas Eiropas Savienības. Tika atkārtoti vairāki priekšlikumi, kurus mums, manuprāt, nākotnē vajadzēs sākt īstenot.
Neskatoties uz to, ka Eiropas Savienībā mums ir liels skaits oficiālo valodu ar vienādu statusu, kas zināmā mērā ir problēma, ja nepieciešams izveidot Eiropas plašsaziņas līdzekļus vai, piemēram, Eiropas filmu industriju, tam tomēr nevajadzētu traucēt pieņemt pieejas un veikt šādus pasākumus, nevis iet pa vieglāko ceļu. Kas attiecas uz identitāti, cilvēkiem ir ļoti svarīgi identificēties ar kaut ko viņus vienojošu, teiksim, ar Eiropas Savienības futbola komandu. Varētu noorganizēt futbola spēli starp Eiropas Savienību un Latīņameriku vai Āfrikas Savienību. Pagātnē jau ir bijuši daži līdzīgi eksperimenti. Tie piesaistīja daudz lielāku Eiropas sabiedrības uzmanību, nekā pati sanāksme. Un no tā mums būtu jāmācās.
Līdz ar to, mums ir jāpielāgo informācijas sniegšana. (Runu ar smiekliem pārtrauca kāds deputāts) Šāda spēle noteikti būtu labi apmeklēta. Iespējams, labāk nekā šī sēde. (Smiekli)
Kas attiecas uz informācijas sniegšanu, es uzskatu, ka mums ir jāapzinās, ka modernās tehnoloģijas veido jaunu jaunākās paaudzes pieeju komunikācijai, un tas paver daudzas jaunas iespējas un dod mums iespēju pārvarēt daudzas barjeras, kuras pagātnē nebija iespējams pārvarēt. Tajā pašā laikā tas, protams, nozīmē, ka mums ir ļoti prasīgi iedzīvotāji. Tie ir cilvēki, kas apzinās savas tiesības un ir informēti par iespēju šīs tiesības īstenot, un informācijas sniegšanā tas būtu jāņem vērā.
Īsumā, es esmu pārliecināts, ka laika posmā no šī brīža līdz oktobrim Lisabonas Reformu līgumā ietverto risinājumu meklēšanas temps netiks zaudēts. Lielākā daļa kolēģu no tām Eiropas Savienības dalībvalstīm, kurās Lisabonas Reformu līguma ratificēšanas procedūra vēl nav pabeigta, Padomei šajās debatēs teica, ka tuvākajos mēnešos tas notiks. Līdz oktobrim skaitļi izskatīsies daudz savādāki.
Neskatoties uz to, ka Īrijas referenduma dēļ esam nonākuši ratifikācijas strupceļā, Eiropadome darba kārtību nav mainījusi. Darba kārtība koncentrējas uz drošības jautājumiem, naftas un enerģijas produktu cenu pieaugumu un tā sociālajām sekām un, protams, uz vides un enerģētikas jautājumiem.
Mēs esam izstrādājuši noteiktu veidu, kā pārvarēt pārtikas un naftas cenu pieaugumu - es uzskatu, ka Komisijas priekšsēdētājs par to runās vairāk, lai gan Padome jau ir konstatējusi, ka šī problēma ir nopietna. 2006. gadā pārtikas cenas pieauga par 9%, savukārt pagājušajā gadā tās strauji palielinājās par 40%, un šī gada pirmajos trīs mēnešos tās sasniedza visaugstāko nominālo vērtību pēdējos 50 gados. Naftas cenas sešu gadu laikā ir pieaugušas par 500 procentu punktiem, kas stratēģiski ir mainījis situāciju.
Tādēļ mēs Padomē daudz runājām par īstermiņa pasākumiem, it īpaši par tiem, kas steidzami nepieciešami cilvēkiem un mājsaimniecībām ar zemiem ienākumiem, kurās liela daļa personīgā vai ģimenes budžeta tiek tērēta pārtikai. Šeit mums, protams, ir jāzina, kuri no šiem pasākumiem attiecas uz Eiropas politikām un kuri uz valstu politikām vai dalībvalstu valdībām. Daudzus no šiem pasākumiem pieņem atsevišķas valstis. Eiropas Komisija arī ir pieņēmusi virkni pasākumu, kas ietilpst tās kompetencē. Šie pasākumi ir nepieciešami; īstermiņa pasākumi ir nepieciešami. Runāt tikai par ilgtermiņa pasākumiem noteikti ir kļūdaini, jo cilvēkiem ir jādzīvo arī līdz brīdim, kad ilgtermiņa pasākumi sāk darboties. Un šajā pārejas periodā mēs palīdzēsim tiem, kas ir vissmagāk skarti. Tas pats tiek sagaidīts arī no valstu valdībām un Eiropas Savienības. Taču mums ir jāzina, kādas darbības ir efektīvākas un kādā līmenī.
Protams, Eiropas Savienība mums galvenokārt ir tādēļ, ka šajā Kopienā, Eiropas Savienībā, mēs varam atrast atbildes uz jautājumiem, kurus atsevišķas valstis nespēj atrisināt. Kad runājam par naftas, pārtikas, izejmateriālu un enerģijas pieaugošajām cenām, tās ir stratēģiskas globālas problēmas. Ja nepieciešamība pēc vienotas Eiropas rīcības kādreiz ir skaidri saskatāma, tad tas noteikti ir šeit, šajā situācijā.
Patiesie šī cenu lēciena strukturālie vai stratēģiskie cēloņi, protams, ir piedāvājuma un pieprasījuma neatbilstība. Pieprasījums pēdējā laikā ir būtiski pieaudzis. Īstermiņā un vidējā termiņā mēs varam censties šo atšķirību pārvarēt galvenokārt palielinot produkcijas apjomus, atvērtību, lauksaimniecības un enerģētikas nozaru tirgus orientāciju un, protams, izmantojot inovācijas, kas rada īstermiņa rezultātus, kā arī tādus pasākumus kā sistemātiska cenu pieauguma uzraudzība.
Taču mums nevajadzētu sevi maldināt. Lētas pārtikas un lētas enerģijas laiki ir pagājuši. Tie vairs neatgriezīsies. Šeit svarīga ir ieradumu maiņa, kā arī jaunie tehnoloģiskie risinājumi. Un lai to panāktu, mēs tagad saskatām ļoti konkrētus ekonomikas un lielā mērā arī sociālus iemeslus, kas papildina vides iemeslus, par kuriem diezgan daudz runājām martā. Nav laika uz to koncentrēties vēl vairāk.
Ļaujiet man izteikties arī par citiem secinājumiem. Mēs esam vienojušies arī par pasākumiem, kas palielinās eiropiešu drošību. Eiropas Savienības veiksme lielā mērā būs atkarīga no ārējām attiecībām, un tādēļ ir svarīgi, lai pilsoņi justu, ka atvērtība nekādi neapdraud to drošību, bet gan to palielina. Protams, ar noteikumu, ka izmantojam pareizos mehānismus.
Tādēļ Eiropadome ir apstiprinājusi pēdējos sasniegumus tieslietu un iekšlietu jomā, Šengenas paplašināšanas pabeigšanu un vienošanos par pāreju uz jaunu, otrās paaudzes IT sistēmu līdz 2009. gada septembrim. Tā ir apstiprinājusi Eiropola pārveidošanu par Eiropas Savienības aģentūru, progresu pretterorisma stratēģijas īstenošanā un pamatlēmumu par pilsoņu tiesību stiprināšanu tādu lēmumu īstenošanā, kas pieņemti in absentia.
Mēs esam arī veikuši dažus pasākumus, lai radītu stabilu pamatu enerģētikas un klimata paketes pieņemšanai līdz gada beigām. Un šajā jautājumā, kad runājam par enerģētikas un klimata paketi, es varu teikt, ka praktiski visas pasaules acis ir vērstas uz Eiropas Savienību, un tā ir mana pieredze pēc šiem pēdējiem sešiem mēnešiem. No mums tiek gaidīti risinājumi. Arī vadība. Un šeit uz mums gulstas ļoti liela atbildība.
Kad Komisijas priekšsēdētājam un man ES un Latīņamerikas un Karību jūras reģiona samitā bija tikšanās ar Karību jūras valstu vadītājiem, viņi mums lūdza, lai Eiropas Savienības nostāja būtu stingra. Mums šie pasākumi ir jāturpina, jo viņi teica, ka viņi ļoti tiešā veidā saskaras ar sekām, kādas varētu būt, ja klimata pārmaiņas neapstāsies. Mēs arī dzirdējām ļoti skumjus stāstus par to, kā milzīgas teritorijas, dažu šo valstu salu teritorijas, izzūd jau tagad.
Jūnija sēdē Eiropadome apkopoja daudzos pasākumus, ko esam veikuši. Šobrīd nav laika tos visus uzskaitīt. Mēs esam priecīgi par nolīgumu par Galileo. Mēs priecājamies par vienošanos par vairākām direktīvām, kuru saskaņošanai ir nepieciešams ilgs laiks. Mēs priecājamies, ka enerģētikas tirgū ir panākti lieli sasniegumi gan attiecībā uz gāzi, gan elektroenerģiju. Un mēs priecājamies arī par to, ka šie risinājumi tika atrasti, kā jau iepriekš teicu, pamatojoties uz labo sadarbību no Padomes, Eiropas Parlamenta, politisko grupu un Eiropas Parlamenta darba grupu priekšsēdētāju puses, un par to, ka paziņojumi bija reālistiski un ka mēs spējām spert šos soļus uz priekšu.
Mēs priecājamies arī par sasniegumiem attiecībā uz Eiropas Rietumbalkānu perspektīvu. Šajā laika periodā notika asociācijas un stabilizācijas nolīgumu parakstīšana ar visām šīm valstīm. Un kas attiecas uz situāciju Kosovā, Eiropas Savienība ir spēlējusi stratēģisku un stabilizējošu lomu. Mēs priecājamies, ka esam saskaņojuši praktiskos pasākumus un ka, neskatoties uz bažām, kas visiem bija janvārī, kad runājām par šīm prioritātēm un kad es atbildēju uz jūsu jautājumiem par situāciju šajā reģionā, šodien mēs varam teikt, ka kopumā situācija šajā reģionā ir daudz stabilāka un noteikti daudz stabilāka, nekā daudzi sagaidīja, tostarp arī pati Kosova.
Tādēļ es jums vēlreiz sirsnīgi pateicos par sadarbību, kas radīja sinerģiju. Lielu daļu no mūsu sasniegumiem un arī dažus no tiem, kas vēl nav pabeigti un gaida nākamās prezidentūras darbu, bija iespējams paveikt tikai tādēļ, ka mēs šajos centienos Eiropas labā ieguldījām daudz kopīgas labās gribas.
(Aplausi)
José Manuel Barroso
Komisijas priekšsēdētājs. - Priekšsēdētāja kungs, katra Eiropadome ir atšķirīga, un šai nebija iespējams būt vēl sarežģītākai, jo tā iekrita sarežģītā laikā, tikai nedēļu pēc Īrijas noraidošā balsojuma, un laikā, kad pieaug bažas par pārtikas un naftas cenu paaugstināšanos.
To, ka sanāksmē tika atrasts veids, kā virzīties uz priekšu bez drāmas elementiem, ko daži mēģināja ierosināt, varētu izskaidrot ar ministru prezidenta Janez Janša efektīvo vadību un Eiropadomes locekļu konstruktīvo iesaistīšanos darbā. Uzsvars tika likts uz dalībvalstu un Eiropas iestāžu kopīgu darbu pie risinājumu atrašanas institucionālām un praktiskām problēmām, kas tiešā veidā skar mūsu pilsoņus.
Kas attiecas uz Lisabonas līgumu, par mūsu debatēs Strasbūrā izskanējušajām nostājām pastāvēja plaša vienprātība. Neviens neapšaubīja Lisabonas līguma priekšrocības vai to, ka dalībvalstīm ir visas tiesības turpināt ratifikāciju, kas patiesi būtu visādā veidā jāveicina. Tika atzīts, ka referendumā pieņemtais lēmums ir jārespektē un jāizprot pareizi un ka ir nepieciešams laiks, lai vienotos par turpmāko ceļu.
Tajā pašā laikā, institucionālas problēmas Eiropas Savienības uzmanību nedrīkst novērst no pilsoņiem domātās politikas darba kārtības pildīšanas. Atgriešanās pie šī jautājuma oktobra Eiropadomes laikā tika uzskatīta par bilances noslēgšanu, lai Īrijas varas iestādēm dotu laiku analizēt un konsultēties, un tajā pašā laikā arī par tā fakta atzīšanu, ka vēl aizvien ir steidzami nepieciešams atrast turpmāko ceļu.
Eiropadome tajā pašā laikā izrādīja apņēmību paātrināt uz pilsoņu vajadzībām koncentrētās politikas darba kārtības izpildi. Notika īpaša, detalizēta diskusija par ieguldījumu, ko Eiropas Savienība varētu sniegt, ņemot vērā augošās pārtikas un degvielas cenas, par kurām Eiropadome bija pilnīgi pārliecināta, ka Komisijas paziņojumi par pārtikas un naftas cenām izveidos nepieciešamo sistēmu. Esmu ļoti pateicīgs par mūsu paziņojumiem izteikto atbalstu un arī par lūgumiem Komisijai turpināt darbu pie šī jautājuma.
Notika dzīvas diskusijas starp dažām dalībvalstīm, kuras vēlas, lai Eiropas Savienība koncentrētos tikai uz ilgtermiņa strukturāliem pasākumiem, īstermiņa pasākumus atstājot valstu ziņā, un starp citām valstīm, kuras vēlas pilsoņiem parādīt, ka mēs spējam uz viņu bažām reaģēt ar konkrētu rīcību gan Eiropas Savienības, gan atsevišķu valstu līmenī. Es stingri atbalstīju politisko nepieciešamību parādīt, ka mēs spējam rīkoties, lai stātos pretī augsto naftas un pārtikas cenu ietekmei uz mūsu sabiedrības visneaizsargātāko daļu.
Es patiesi neredzu nekādas pretrunas starp nepieciešamību pēc strukturālas rīcības attiecībā uz strukturālu problēmu, kāda ir enerģijas krīze, un starp nepieciešamību nekavējoties rīkoties, lai palīdzētu tiem, kam tas nepieciešams. Ir svarīgi arī saprast, ka ir dažāda līmeņa darbi, proti, tas, ko varam izdarīt valstu, Eiropas un globālā līmenī. Tādēļ es Komisijas vārdā esmu apliecinājis mūsu nodomu iesniegt priekšlikumus, kurus izklāstīju pagājušajā nedēļā Strasbūrā, it īpaši par Eiropas Savienības pārtikas palīdzības paplašināšanu vistrūcīgākajiem iedzīvotājiem Eiropas Savienības teritorijā, jo Eiropas Savienībā ir cilvēki, kuriem mūsu atbalsts ir nepieciešams. Ir nabadzīgi cilvēki, kuriem ir nepieciešama rīcība no Eiropas Savienības puses. Es izklāstīju arī mūsu priekšlikumus lauksaimniecības atbalstam attīstības valstīs un paketi par to, kā palīdzēt zvejniekiem, kuri saskaras ar pārstrukturēšanos.
Protams, arī dalībvalstu rīcībā ir dažādi nodokļu un sociālās apdrošināšanas sistēmas instrumenti, lai sniegtu palīdzību bez rīcības Kopienas līmenī. Šādi pasākumi var sniegt reālu palīdzību, taču vislabāk tie darbojas tad, ja tie ir atbilstoši nomērķēti un koordinēti, un it īpaši tad, ja tie ir labi saskaņoti ar mūsu ilgtermiņa stratēģijām un ilgtermiņa interesēm.
Tādēļ es biju īpaši priecīgs par to, ka Eiropadome sniedza stingru atbalstu klimata pārmaiņu un energodrošības paketes īstenošanas paātrināšanai. Komisijas argumentu par to, ka augstās naftas cenas liecina par labu mūsu enerģētikas un klimata paketei un par labu tās tūlītējai pieņemšanai, uzņēma labi un neviens to neapstrīdēja. Kā jau runājām pagājušajā nedēļā Strasbūrā, vislabākais veids, kā nākotnē padarīt mūs mazāk ievainojamus naftas tirgus satricinājumu gadījumos, ir kļūt mazāk atkarīgiem. Vislabākais veids, kā kļūt mazāk atkarīgiem, ir censties panākt lielāku energoefektivitāti un enerģijas dažādību, kā arī lielāka enerģijas apjoma ražošanu Eiropas Savienības teritorijā. Tieši to mēs ieplānojām janvārī sagatavotajos priekšlikumos.
Es zinu, ka Parlaments šai paketei pievērš īpašu uzmanību, un visām trim iestādēm ir svarīgi efektīvi strādāt, lai pēc iespējas drīzāk panāktu vienošanos par šo paketi. Vēlreiz, mēs nerunājam tikai par mūsu planētas un vides nākotni, kas, protams, ir ļoti svarīga, bet arī par energodrošību un dažu ekonomisku pasākumu nepieciešamību attiecībā uz mūsu pilsoņu vajadzībām.
Kā jums zināms, Komisija ir skaidri pateikusi, ka iekšējais enerģijas tirgus ir ļoti svarīgs visaptverošai politikai attiecībā uz klimata pārmaiņām. Patiesi, viena politika nevar iztikt bez otras - enerģētikas politika un klimata un vides politika. Tādēļ ir svarīgi atzīmēt plašo vienošanos par iekšējā tirgus tiesību aktu paketes galvenajiem elementiem, it īpaši par efektīvu piegādes un ražošanas aktivitāšu nošķiršanu no tīkla operatoru pakalpojumiem gāzes un elektroenerģijas sektoros. Eiropadome savos secinājumos Padomi un Eiropas Parlamentu aicina vēl pirms pašreizējā sasaukuma beigām panākt gala vienošanos par šo paketi.
Esmu arī īpaši priecīgs par to, ka Eiropadome atbalstīja vēl vienu svarīgu ilgtermiņa pasākumu, kas ir vienošanās par Eiropas Inovāciju un tehnoloģiju institūta izvietošanu Budapeštā. Pētījumi par klimata pārmaiņām un energoefektivitāti būs tā prioritāšu saraksta sākumā. Īstenībā daļa atbildes uz šo enerģijas un klimata pārmaiņu jautājumu ir inovācijās un tehnoloģijās. Lēmumā Eiropas Inovāciju un tehnoloģiju institūtu izvietot Budapeštā es saredzu skaidru apņemšanos turpināt šīs inovāciju un tehnoloģiju darba kārtības izpildi.
Šajā Eiropadomē tika apspriesti vēl daudzi citi jautājumi. Ministru prezidents Janša kungs dažus no tiem jau minēja. Es neieslīgšu detaļās, bet tikai pieminēšu Rietumbalkānus, Vidusjūras reģiona valstu savienību, Austrumu partnerību un tūkstošgades attīstības mērķus. Ļaujiet uzsvērt, cik svarīgi ir secinājumi attiecībā uz šo pēdējo jautājumu. Eiropadome apliecina savu apņemšanos Eiropas Savienības ikgada aizjūras attīstības atbalstu līdz 2010. gadam palielināt līdz vairāk nekā 66 miljardiem eiro. Vismaz puse no šī kopējā palielinājuma tiks piešķirta Āfrikai. Pēc Komisijas priekšlikuma dalībvalstis tika mudinātas izveidot to indikatīvos plānus, kas parādītu, kā tieši tās plāno sasniegt nospraustos attīstības palīdzības mērķus.
Tādēļ es uzskatu, ka šī Eiropadome patiesi bija veiksmīga, pat ja tā manis tikko minēto iemeslu dēļ arī noritēja ļoti sarežģītā laikā. Lielā mērā to nodrošināja ļoti kompetentais un pārliecinātais veids, kā Slovēnijas prezidentūra sagatavoja visu darbu. Es vēlos apliecināt cieņu Slovēnijas prezidentūras apņēmībai, intelektuālajam un politiskajam godīgumam un taisnīgumam. Ja visas dalībvalstis sekotu šiem principiem, Eiropas Savienība varētu pārvarēt daudzas grūtības.
Eiropadome saskārās ar negaidītu spiedienu. Tā spēja strauji pielāgoties jaunajiem apstākļiem un panākt konsensu attiecībā uz tālāko virzību. Rezultātā, Eiropas Savienība bija elastīga un atjautīga - tāda, kas, manuprāt, ir apņēmības pilna turpināt saviem pilsoņiem sniegt vislabākos rezultātus.
Hartmut Nassauer
PPE-DE grupas vārdā. - (DE) Priekšsēdētāja kungs, pašreizējais Padomes priekšsēdētāja kungs, Komisijas priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, Padomei savus secinājumus par vissvarīgākās darba kārtības jautājumu ir izdevies apkopot tikai mazliet vairāk par pusi lappuses garā tekstā. Viss dokuments ir 25 lappuses garš. Šī ir slavējama atturības izrādīšana, un es to vēlētos īpaši uzsvērt. Apdomības stils arī atbilst apstākļiem. Padome nogaida; Lisabonas līguma jautājumu tā vēlas vēlreiz risināt oktobrī, un līdz tam tā dara visu iespējamo, lai noskaidrotu šo lietu.
Tas ir labi un gluži vietā. Ievērot Īrijas balsojumu ir pareizi un atbilstoši. Nepareizi ir sākt tagad plīkšķināt pātagu un gaidīt, ka īri darīs visu, lai mēs justos ērti - tās ir pilnīgas muļķības. Tomēr, mums tagad ir jāpārdomā, kā mēs varētu šo situāciju pārvarēt, jo krīze, kuru pašlaik piedzīvojam, ir plašāka nekā šis otrais neveiksmīgais mēģinājums reformēt līgumu, ko vēl arvien ir nepieciešams darīt. Šī krīze ietekmē ES attiecības ar tās pilsoņiem un pilsoņu attiecības ar Eiropas Savienību.
Skaidrs, ka īri teica "nē” dažādu iemeslu dēļ. Referendums ir politisks instruments, kas sastāv no daudzām dažādām sastāvdaļām; šajā gadījumā savu lomu noteikti ir spēlējuši vairāki iemesli. Tie slēpjas daļēji Īrijas vietējā politikā un daļēji tajā, ka Īrijas cilvēki vispārīgi ir vīlušies politikā - tas ir tiesa; taču šeit, dāmas un kungi, ir sākusi parādīties sistēmas kļūda. Konstitūcija prasa referendumu un tautas piekrišanu, taču šajā gadījumā mēs runājam par starptautisku līgumu. Par starptautisku līgumu nevar lemt referendumā. Mēs tagad maksājam par šo sistēmas kļūdu.
Mums vajadzēs apsvērt, vai vēlamies šādi turpināt arī nākotnē. Taču, ja noliekam malā visus aspektus, kas izriet no vietējiem politiskiem apsvērumiem, Īrijas "nē” galvenokārt bija veltīts Eiropas Savienībai un iespējams vismazāk pašam Līguma tekstam. Priekšsēdētāj Barroso kungs, jūsu komisārs McCreevy kungs iespējams nav vienīgais, kurš nav lasījis Līguma tekstu, jo būtībā ir diezgan skaidrs, ka Eiropas Savienība pašlaik piedzīvo to, ka tās pilsoņi vēršas pret to.
Mūsu uzdevums ir sākt meklēt notikušā iemeslus - mēs to nedrīkstam atstāt īru ziņā. Mūsu, Parlamenta, Padomes un ne mazākā mērā arī Komisijas uzdevums ir sākt meklēt šos cēloņus. Komisijas uzdevums ir kalpot par ES politikas iniciatīvu avotu. Īpaši tādēļ, ka Komisija veido politisko klimatu. Kad cilvēki runā par Briseli, lielākā daļa no viņiem domā par Komisiju un tikai pēc tam, taisnīgi vai diemžēl, par Parlamentu vai par Padomi.
Eiropas apvienošana būtībā ir neapstrīdama. Es nezinu gandrīz nevienu pilsoni, kurš teiktu, ka viņš ir pret Eiropas valstu strādāšanu kopā. Vēl pārsteidzošāks ir tas, ka noraidījums ir tik plašs un ka tas būtībā lielākā vai mazākā mērā ir vērojams arī visās citās valstīs. Eiropas Savienības ikdienas tēls, kuru galvenokārt veido Komisija, drīzāk ir tas, kas mums rada problēmas.
Manuprāt, Komisijas priekšsēdētāja kungs, var teikt, ka Brisele arvien vairāk krīt cilvēkiem uz nerviem. Ideja par ES kā samierinātāju un veiksmīgu ekonomikas lielvaru strauji pazūd, un tā izrādās līdzīga moloham, kura bezgalīgā un smagnējā birokrātija, kas reizēm ir visai kaprīza, cilvēkiem liek justies tā, it kā viņiem nebūtu nekādas teikšanas pašiem par sevi.
Komisijas priekšsēdētāja kungs, jūs teicāt, ka nevar Eiropai visu nedēļu darīt pāri un pēc tam, svētdienā gaidīt priekpilnu "jā” attiecībā uz Eiropas ideju. Pareizāk būtu jāsaka, ka nevar nedēļas garumā nepārtraukti izstrādāt tiesību aktus, visu regulēt un birokrātiski ierobežot un pēc tam, svētdienā no cilvēkiem gaidīt draudzīgu "jā”.
Ļaujiet minēt piemēru: pietiekams skaits dalībvalstu noraidīja direktīvu par augsnes aizsardzību, jo tā pārkāpj subsidiaritātes principu. Komisija nesatraucas par to, kādēļ tā notika; tā vietā tā tagad cenšas šo "nē” ignorēt un sasniegt savu nosprausto mērķi. Pareizāk būtu, ja mēs Eiropas Savienībā ierobežojumus noteiktu paši, tādējādi papildinot Līgumu un tā detalizētos noteikumus, un Eiropas līmenī pieņemtu lēmumus, kas tiešām jāpieņem Eiropas līmenī.
Tādēļ mums ir jāizveido jauna subsidiaritātes kultūra. Mums dalībvalstīm ir jāļauj īstenot to pilnvaras un pienākumus, un mums ir jānodrošina, ka tās uzņemas šo atbildību.
Padomes priekšsēdētājs runāja par Eiropas identitāti. Tā patiesi ir svarīga. Tomēr tās pamatā ir jānosaka, kas ir Eiropas atbildība, un kas paliek dalībvalstu ziņā. Tādēļ mums ir jādara viss iespējamais, lai glābtu Līgumu. Tas ir daudz labāks nekā jebkas, ko mums piedāvā Nicas līgums. Mums šī iespēja, ja tāda pastāv, ir jāizmanto pilnībā un mums ir jāmēģina pilsoņus sasaistīt ar Eiropu.
(Aplausi)
Martin Schulz
PSE grupas vārdā. - (DE) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, es uzmanīgi klausījos Nassauer kunga teikto; viņš labi izanalizēja Eiropas Tautas partijas (Kristīgo demokrātu) un Eiropas Demokrātu grupas, kura Eiropas Savienībā vada 21 valdību, no kuras nāk liela daļa komisāru un kurai Eiropas Parlamentā ir liels vairākums, pašreizējo situāciju. Es jums ierosinu šo tikko sniegto savas grupas, kā arī Komisijas pašreizējās situācijas aprakstu atkārtot Eiropas Tautas partijas kongresā - tad jūs panāksiet kādu progresu. Jo viens ir samērā skaidrs: jautājums, kas mums šeit ir jāapspriež, ir tas, cik tālu Eiropa un pirmkārt jau šo Eiropas Savienību veidojošās dalībvalstis un to valdības ir attālinājušās no pilsoņu ikdienas problēmām? Ir pārāk viegli vienkārši pateikt, ka tā ir tikai un vienīgi Eiropas iestāžu vaina.
Mēs noteikti par šo jautājumu runāsim ar Komisiju. Vai tas nebija veiksmīgi, ka piektdienā pēc Īrijas referenduma tika iesniegta pasākumu pakete? - Absolūti izcili! Īrijas referendumā nebija iekļauti pasākumi, kurus jāveic Komisijai un kuri ir noteikti attiecībā uz mums. Tie tika pasludināti piektdienā, kad balsis jau tika skaitītas. Kāda milzīga kļūda! Mums par to noteikti būs jārunā. Taču mēs pavisam noteikti nevaram šeit stāvēt un teikt, ka tā bija Komisijas vaina, un pēc tam vienkārši izteikt šai iestādei nelielu rājienu. Tas būtu pārāk viegli.
Es pie šī jautājuma pēc brītiņa atkal atgriezīšos. Pirmkārt, es vēlētos ko teikt Padomes priekšsēdētājam. Jūs esat labi vadījis prezidentūru. Šī Parlamenta priekšsēdētājs pareizi norādīja, ka šī bija Parlamentam draudzīga prezidentūra.
Es vēlētos jums pateikties par kādu jautājumu, kuru mēs ar jums apspriedām šī gada sākumā: embargo atcelšana pret Kubu, manuprāt, bija ļoti svarīgs solis, jo tas būtiski vienkāršos Eiropas Savienības politiku attiecībā uz Latīņameriku. Šis ir stratēģiskās partnerības elements, kas mums klimata pārmaiņu un enerģētikas politikā ir jāveicina. Manuprāt, tas ir labi, ka esat šo šķērsli novācis no ceļa. Starp citu, tas ir beidzies ar nedaudz liekulīgu pieskaņu, liekulīgu tajā ziņā, ka dažas dalībvalstis, kuras Padomē ir izmantojušas veto tiesības, lai turpinātu šo embargo, ir starp tām valstīm, kuras ir lielākie tiešie investori Kubā. Tādēļ tas bija ļoti, ļoti labs pasākums!
Savas prezidentūras laikā jūs esat sasniedzis progresu vairākās citās jomās, kuras man vairs nav atsevišķi jāpiemin, jo citi šī Parlamenta deputāti tās jau minēja. Tomēr, es domāju, ka maza valsts, jaunā Eiropas Savienības dalībvalsts, kura ir novadījusi tik labu prezidentūru, ir pelnījusi pateicību un uzslavas arī no Eiropas Parlamenta!
(Aplausi)
Daudzi jauki vārdi šodien ir teikti par Līgumu, kuru ir jāglābj. Jā, patiešām! Ir izteikti daudzi grandiozi paziņojumi par to, ko ES var izdarīt, vai pareizāk sakot, ko Komisija var ierosināt un kas dalībvalstīm ir jāīsteno. Mums katrā ziņā ir vajadzīgs subsidiaritātes princips, taču šajā gadījumā jārīkojas ir arī dalībvalstīm. Šajā gadījumā tām ir jārīkojas jomā, kuras Eiropas Savienībā visvairāk trūkst: sociālais līdzsvars. Vienotais tirgus vairs nav tas, kā Eiropā trūkst - tā mums ir pietiekami. Uzņēmējdarbības brīvība vairs nav tā, kuras Eiropā trūkst - tās mums ir pietiekami. Eiropā trūkst sociāli un politiski atbildīga pretsvara šai vienotā tirgus attīstībai! Eiropas pilsoņi to zina: viņi zina, ka Komisijā vienmēr notiek sarunas par sociāliem pasākumiem, taču nekad neseko nekāda rīcība. Tas ir būtiskākais iemesls, kādēļ Eiropas pilsoņi satraucas par šo Eiropas Savienību.
Es vēlētos jums minēt nelielu piemēru: mana kaimiņa, kurš dzīvo manā vēlēšanu apgabalā, neto ienākumi ir EUR 1300. EUR 600 viņš maksā par dzīvokli un apkuri, tātad šis skaitlis ietver arī energoresursu izmaksas - vismaz tā bija... EUR 700 paliek dzīvošanai viņam pašam, viņa sievai un diviem bērniem. Aizvakar viņš man pastāstīja, ka šogad viņš energoresursu izmaksām ir tērējis par EUR 700 vairāk - par degvielu braukšanai uz darbu un par mājas apkuri: par EUR 700 vairāk. Par EUR 700 vairāk nozīmē to, ka katru mēnesi viņam no saviem EUR 700, kas paredzēti dzīvošanai, ir jāietaupa EUR 60, lai segtu energoresursu izmaksas. Tie ir apmēram 10% no dzīvošanai pieejamās naudas summas. Šiem cilvēkiem ES līgums neinteresē, un tāpat neinteresē arī šī Parlamenta attieksme. Viņiem ir nepieciešama tieša palīdzība, un tā ir nepieciešama tūlīt!
Ja šie cilvēki domās, ka Komisijai akcionāru vērtība ir svarīgāka nekā šo cilvēku ikdienas dzīves apstākļi, tad tie Eiropai uzgriezīs muguru. Tādēļ es vēlētos teikt, ka mums šis samits nebija veiksmīgs, jo tas jau atkal nekoncentrējās uz šiem jautājumiem. Ja runājam par iestādēm, cilvēki domā, ka šīs iestādes nepievērš ne mazāko uzmanību tam, jo jūs, Janša kungs, esat pareizi teicis, proti, ka Eiropai ir jābūt svarīgai ikvienam pilsonim, jo ikvienam pilsonim ir jājūt, ka viņš Eiropas Savienībai ir svarīgs; kamēr cilvēkiem ir iespaids, ka viņi ar savām ikdienas problēmām ES nav svarīgi, tikmēr mēs nespēsim atjaunot uzticību Eiropai.
(Aplausi)
Graham Watson
ALDE Grupas vārdā. - Priekšsēdētāja kungs, arī es vēlētos apsveikt pašreizējo priekšsēdētāju ar viņa valsts prezidentūras sasniegumiem.
Dažiem varētu būt radies iespaids, ka šī bija tikai kā iesildīšanās nākamajai prezidentūrai, taču tie, kuri iedziļinās pamatīgāk, zina, ka ir panākts nopietns progress un ka Slovēnija patiesi ir atstājusi iespaidu uz mūsu Eiropas Savienību.
Tieslietu un iekšlietu jomā Slovēnijas prezidentūra jaunās dalībvalstis ir iekļāvusi Šengenas zonā, panākusi vienošanos par Šengenas informācijas sistēmas uzlabošanu, panākusi politisku vienošanos par Eiropolu, un kas ir vissvarīgāk, ir pabeigusi izstrādāt direktīvu, kas ir pirmais pamatakmens kopējai imigrācijas politikai.
Es ceru, ka mēs no pieredzes mācīsimies to, ka šādi pamatakmeņi ir labāk jāizskaidro, jo šī direktīva sastapās ar ievērojamu pretestību no sabiedrības puses, taču manai Grupai vienalga bija prieks to atbalstīt kā lielu soli uz priekšu.
Lauksaimniecības jomā prezidentūra pabeidza Veselības pārbaudi KLP modernizēšanai un vienkāršošanai, uzraudzīja pasākumus inflācijas spiediena samazināšanai uz pārtikas cenām un ekonomikas politikas jomā izveidoja piekto brīvību - zināšanu brīvu apriti. Tā izstrādāja arī mobilo satelītu pakalpojumu sistēmu, dokumentu, kas šodien tiks parakstīts.
Padomes prezidentūras sasniegumiem var pievienot arī Patēriņa kredītu direktīvu, preču paketi, Muitas kodeksu, Pasta direktīvu un direktīvu par vides aizsardzību saskaņā ar krimināllikumu.
Mana grupa priecājas par progresu Rietumbalkānu jautājumā, kas ietver stabilizācijas un asociācijas nolīgumu parakstīšanu ar Serbiju un Bosniju un Hercegovinu, un mēs jūs apsveicam ar jaunas valdības izveidošanu Belgradā.
Ja Padomes prezidentūrai nav izdevies novērst sabiedrības vilšanos Eiropas Savienībā, tad tā tāda nav vienīgā. Dusmas uz nebeidzamajām autokolonnām un policijas automašīnām Ļubļinas ielās norāda uz plašāku satraukumu. Mums ir jāparāda, ka mēs esam tautas kalpi, nevis tās saimnieki.
Mēs zinām, ka Īrijas cilvēki nav vīlušies savā vietējā valdībā, bet gan Eiropas Savienības iestādēs. Kā France Prešeren ir teicis savā darbā "Meistara motīvs” ("The Master Theme”): "Viņi visi pārtika no sūdzībām un asarām... Un pāri viņiem slīdēja ļauni negaisa mākoņi.”
Mums nekas ļauns nenotiktu, ja mēs pārlasītu Lākenas Deklarāciju, kura tik sāpīgā veidā atspoguļo problēmu, ar kuru saskaramies, pārvarot plaisu starp pārvaldāmajiem un valdītājiem.
Ja arī problēmas ar Lisabonas līgumu aptumšoja Slovēnijas prezidentūru, tad tas noteikti nebija pašas prezidentūras vainas dēļ. Šajā valstī, kura pirmo reizi šo problēmu radīja 2005. gada 29. maijā, patiesi pastāv zināms taisnīgums, jo tagad, pēc 37 mēnešiem, tai ir jāpalīdz atrast risinājums. Sarkozy un Klaus "Debesu komandai” būs jālemj par progresu līdz nākamajām Eiropas Parlamenta vēlēšanām un nākamās Komisijas veidošanai.
Es ceru, ka Padomes sanāksme pagājušajā nedēļas nogalē ir palīdzējusi atzīt, ka mums cilvēku jautājums ir jānosaka par prioritāti, ir īpaši civiltiesību jomā un aizsargājot cilvēkus no naftas un pārtikas cenu pieauguma, un ka tā ir palīdzējusi aizstāvēt prezidentūras tiesības uzaicināt uz vakariņām, ko vien tā vēlas, neskatoties uz attiecīgās dalībvalsts lielumu.
(Aplausi no Eiropas Liberāļu un demokrātu apvienības grupas)
Monica Frassoni
Verts/ALE Grupas vārdā. - (IT) Priekšsēdētāja kungs, Slovēnija ir pirmā no jaunajām dalībvalstīm, kas vada prezidentūru, un mēs to vērojām ar simpātijām un lielu interesi.
Tomēr, mūsu novērtējums ir tāds, ka, lai gan Slovēnijas prezidentūra ir darījusi visu iespējamo, tai nav izdevies aizstāvēt savas tiesības lielāku valstu priekšā vai arī panākt progresu tādos jautājumos kā "tiesības un migrācija”, izsakot atšķirīgu, jaunas valsts viedokli, kura ir atvērtāka un uzmanīgāka attiecībā uz migrantu un jauno pilsoņu tiesībām. Tādos svarīgos jautājumos kā "enerģētikas pakete” un "Vidusjūras reģiona valstu savienība”, un pat attiecībā uz attieksmi pret Ķīnu saistībā ar olimpiskajām spēlēm mēs gaidām Francijas prezidentūras darbu. Šo sešu mēnešu laikā mēs dažādos jautājumos sastapāmies ar nekaunīgu rīcību no divu vai trīs lielo spēlētāju puses - sākot ar automašīnu jomu un beidzot ar atkritumiem un ārpolitiku; tas parāda, ka Padome un tās prezidentūra kļūst arvien nevajadzīgāka un nesvarīgāka, ja ņem vērā, ka šodien mēs svinam tādus svētkus kā "Jūras kara flotes diena”, kas varbūt ir svarīga, bet noteikti nav nekāda prioritāte.
Ko gan mēs varam teikt par jaunās Itālijas valdības vārdiem un darbiem, kura līderu ārkārtas vēlēšanās, untumus un intereses cenšas padarīt par vienīgo atskaites punktu visu problēmu risināšanā - sākot ar atkritumiem un beidzot ar nelegālajiem imigrantiem un tiesu kontroli, savukārt Padome to atbalsta, nesakot ne vārda, un Komisija ir pārāk piesardzīga un bikla. Es vēlētos zināt, un nevajag mani tādēļ saukt par itāļu ienaidnieku, kas būtu noticis, ja kāda no kandidātvalstīm, sākot ar Horvātiju un beidzot ar Turciju, būtu paziņojusi par tādiem pašiem pasākumiem, kādus plānoja Itālijas valdība attiecībā uz atkritumu dekrētu vai drošības dekrētu, ja šajās valstīs bez nelegālās imigrācijas pārvēršanas par pārkāpumu un karavīriem ielās galvenais mērķis ir panākt visu to tiesu procesu atlikšanu, kuriem nav paveicies, jo tie satur terminus un pazīmes, kas līdzinās pret premjerministru Berlusconi vērstajām.
Ko gan mēs varam teikt par darba laika jautājumu, ja Padome un tās prezidentūra, priekšsēdētāja kungs, jau atkal ir pilnībā sagrāvusi savas runas par nepieciešamību pilsoņus tuvināt Eiropai: jo ziņa, kas tika pateikta skaļi un skaidri, bija "vairāk darba par mazāku samaksu”. Vairāk darba, mazāk tiesību, mazāka tiesiskā drošība, jo vissvarīgākais ir varas līdzsvars starp valstīm. Tas ir kas vairāk nekā tikai komunikācijas problēmas! Šeit mēs saskaramies ar īstu Eiropas Savienības uzticamības un tās "vadošās” lomas eroziju un arī ar arvien redzamāku izpildvaru, kura apslāpē un neņem vērā tādu mazāko valstu viedokli kā Slovēnija un Īrija, kā arī Kopienas iestāžu viedokli. Tāpat arī šis Parlaments, kuru rīkoties spiež šantāža panākt tādas vienošanās, kuras lielai daļai sabiedriskās domas ir ļoti grūti saprast, piemēram, "atkritumu direktīva” vai vēl sliktākā gadījumā "atgriešanas direktīva”. Un tad vēl Komisija, kura ir kā vergs ikvienas grupas priekšā, tikai ne pilsoņu priekšā, kā tas izriet no nesenā Kallas kunga paziņojuma par lobijiem.
Mums tas būtu jāpārdomā, un mums tas būtu jādara kopā ar mūsu īru draugiem: Jāpārdomā fakts, ka kopējo iestāžu Eiropa, kuru novājina ekonomisko un nacionālo lobiju spiediens, nevar neko citu, kā vien kļūt aizvien tālāka un nesaistītāka ar pilsoņiem. Šeit nav runa par subsidiaritāti, Nassauer kungs! Problēma ir pilnīgais mērķu trūkums un tas, ka nav nekādu mēģinājumu kopīgi reaģēt uz Eiropas pilsoņu viedokli, ne tikai uz īru, bet uz visu pilsoņu viedokli! Šajā jomā mums, dāmas un kungi, ir jārīkojas. Mums vajadzētu ne tikai pārdomāt, bet arī faktiski atrast mūsu eksistences nozīmi Eiropas līmenī un enerģiski vērst savus centienus uz pilsoņu tiesību, migrācijas un klimata pārmaiņu jomām un uz to, lai Eiropas ekonomika virzītos uz ilgtspējas kritēriju izpildi.
Vienīgi šādā veidā, Schulz kungs, un nevis vienkārši dodot naudu no jauna nabadzībā nonākušajiem, mēs, eiropieši spēsim ne tikai pārvarēt institucionālās problēmas, bet arī uzvarēt nākamajās vēlēšanās un strauji doties uz priekšu.
Brian Crowley
UEN Grupas vārdā. - Priekšsēdētāja kungs, es vēlētos apsveikt pašreizējo priekšsēdētāju, ministru prezidentu Janša kungu un visu Slovēnijas prezidentūras komandu ar fantastisko darbu, ko viņi ir paveikuši pēdējo sešu mēnešu laikā. Es vēlētos arī izrādīt cieņu visiem Slovēnijas pastāvīgās pārstāvniecības locekļiem un palīgpersonālam, kuri šeit, Eiropas Savienības līmenī pēdējos sešus mēnešus ir tik efektīvi strādājuši. Īpaši, atgriežoties pie tā, ko es minēju pēc pirmās Priekšsēdētāju konferences vizītes Ļubļinā decembrī, es vēlos vēlreiz pieminēt valsts brīnišķīgo tēlu, ko radīja ar mums un citiem Padomes pārstāvjiem Ļubļinā pēdējos sešos mēnešos strādājošie sadarbības koordinatori. Cik fantastiska reklāma tā ir valstij, ja tajā ir tik aktīvi, gudri un iztēles pilni jauni cilvēki, kas to pārstāv pasaules mērogā.
Lai būtu kā būdams un neskatoties uz aplausiem, kas tiks veltīti Slovēnijas prezidentūrai, daudzi mēģinās pieprasīt atzinību paši sev. Tagad Slovēnijai ir īstais laiks būt greizsirdīgai un aizstāvēt savu tēlu, to, ko tā ir sasniegusi un padarījusi, jo, kā vienmēr tiek teikts, uzvaras kaldinātāju vienmēr ir daudz, bet sakāvē atbalstītāju ir maz.
Līdz ar grūtībām, kas radušās Īrijā saistībā ar referendumu un arī citās valstīs attiecībā uz pašlaik notiekošo Lisabonas līguma ratifikācijas procesu, mēs esam sastapušies ar izmisīgu kliedzienu no cilvēku puses par to, ko tie vēlas redzēt un kas tiem vajadzīgs no Eiropas Savienības iestādēm. Tādēļ, diemžēl pretēji Martin Schulz teiktajam, tas nav tik vienkārši, kā tieši risināt problēmas, ar kurām daudzi cilvēki šodien saskaras augsto degvielas cenu dēļ, inflācijas radītā spiediena dēļ un dažos sektoros esošo aizvien mazāko algu dēļ.
Pagājušajā nedēļā uz zvejniekiem Īrijā un visā Eiropā postošu iespaidu atstāja degvielas cenas. Un neskatoties uz to, pieprasījums pēc zivīm Eiropas Savienībā palielinās. Laikā, kad saskaramies ar globālo degvielas cenu problēmu, Eiropas iestādes un Eiropas regulas nosaka, ka zivis, kuras tiek ķertas un kuras ir dzīvotspējīga pārtikas prece, ir jāmet pār bortu vienkārši tādēļ, ka tās neietilpst noteiktajā kvotā. Mēģinājumi cilvēkiem stāstīt, ka šī ir pozitīva politika, kuras mērķis ir saglabāt zivju krājumus, ir neizskaidrojami.
Lai būtu kā būdams, manuprāt, Slovēnijas prezidentūras daudzās veiksmes var koncentrēti izteikt trīs vai četrās galvenajās jomās. Pirmkārt, tie ir Rietumbalkāni, kas pirms prezidentūras radīja problēmas, taču tagad šajā jautājumā ir atrasti risinājumi. Slovēnijas prezidentūra varbūt arī nesaņems pilnīgu atzinību par to, ko tā šajā jautājumā ir sasniegusi ar mierīgu diplomātiju, pasākumiem un vadību.
Otrkārt, kas attiecas uz šķēršļu likvidēšanu daudzos jautājumos Eiropadomes līmenī un it īpaši attiecībā uz direktīvu par pagaidu strādniekiem un pagaidu līgumstrādniekiem, mēs jau 14 gadus esam centušies atrast risinājumus visām šīm problēmām, un nu tie ir atrasti.
Treškārt, ir arī jautājumi par Kubu un Zimbabvi. Šie ir divi ļoti dažādi jautājumi, taču tie abi ir globāli, un mums šajā sakarībā ir kas jādara. Tas ir apbrīnojami, ka vakar Zimbabvē nomira 85 cilvēki, un galvenajam opozīcijas līderim Morgan Tsvangirai, kurš, kā mēs visi ticējām, bija uzvarējis pirmajā vēlēšanu kārtā, tajā pašā laikā bija jālūdz patvērums un aizsardzība Nīderlandes vēstniecībā. Pirmo reizi daudzu gadu laikā ANO Drošības padome pieņēma vienbalsīgu lēmumu, kurā nosodīja Mugabe rīcību. Šie ir jautājumi, kuri mums jāvirza tālāk, par kuriem jāizdara secinājumi un tie jāatrisina.
Visbeidzot, es pašreizējam priekšsēdētājam un visiem šīs valdības ministriem vēlētos teikt, ka varētu likties, ka šīs ir spēles beigas, taču kā mēs to konstatēsim 2. jūlijā, faktiski šis ir tikai jaunas spēles sākums, tādas spēles, kura nākotnē no Slovēnijas un Eiropas Savienības varētu prasīt vēl vairāk diplomātijas un lielāku taktiskumu.
Paldies, pašreizējais priekšsēdētāja kungs, par jūsu centību un laiku, un īpaši arī jums, ministr Lenarčič kungs, par to, ka tik bieži nācāt uz Parlamentu un bijāt tik jauks pret mums visiem.
Francis Wurtz
Priekšsēdētāja kungs, Padomes pašreizējā priekšsēdētāja kungs, Komisijas priekšsēdētāja kungs, pēdējo sešu mēnešu laikā Padome ir pieņēmusi vairākus lēmumus, kurus Janša kungs nepieminēja; un tomēr tie ir lēmumi, kas nosaka pilsoņu noskaņojumu un ietekmē to, ko cilvēki domā par Eiropas iestādēm.
Es minēšu trīs šādus lēmumus, kuri tika pieņemti šomēnes. Man jāpiebilst, ka es nevainoju Slovēnijas prezidentūru, bet drīzāk gan visas tās dalībvalstis, kuras katrā konkrētajā gadījumā deva iespēju panākt nepieciešamo vairākumu.
Pirmais piemērs: 9. jūnijā panāktā vienošanās par direktīvu par darba laiku. Šajā gadījumā Padome ne tikai nesniedza gaidīto, tā burtiski satracināja visu arodbiedrību kustību: atteikums apstrīdēt pazemojošo noteikumu, kas ļauj maksimālo darba nedēļas garumu pagarināt līdz 65 stundām vai pat vairāk; darba laika viena gada bāzes perioda bezierunu ieviešana; koncepta par "dežūras laika neaktīvo daļu”, kas vairs netiks uzskatīta par darba laiku, ieviešana. Lai dzīvo sociālā Eiropa!
Otrais piemērs: necilvēcīgā direktīva par nelegālo imigrantu izraidīšanas noteikumu saskaņošanu. Šo tekstu nosodīja ne tikai Apvienoto Nāciju Organizācijas Augstais komisārs cilvēktiesību jautājumos, Amnesty International, Starptautiskā cilvēktiesību federācija, Eiropas Arodbiedrību konfederācija, Eiropas Savienības un Latīņamerikas Bīskapu konferenču komiteja, bet arī ievērojami cilvēki, par kuriem bija vismazākās aizdomas, ka viņi varētu izrādīt pārmērīgu stingrību pret Eiropas Savienību, piemēram, Jacques Delors. Laipni lūdzam Eiropā, kur tiek godāta cilvēka cieņa! Tas attiecas arī uz visām Eiropas iestādēm, tostarp uz Parlamentu.
Trešais piemērs: oficiālo sarunu ar Izraēlu sākšana 16. jūnijā ar mērķi būtiski uzlabot attiecības starp Eiropas Savienību un šo valsti; tas notika pēc gadu ilgām slepenām sarunām. Es vēlētos norādīt, ka visas Parlamenta politiskās grupas pārstāvošā delegācija 2. jūnijā Jeruzalemes austrumos vienprātīgi paziņoja, ka, citēju:
GUE/NGL grupas vārdā."mēs uzskatām, ka tā kā nav nopietnu pazīmju, ka labā griba tiek pārvērsta taustāmos uzlabojumos, vēl nav pienācis īstais laiks uzlabot ES un Izraēlas attiecības”.
Lai izdodas panākt ticību Eiropai Tuvajos Austrumos un Vidusjūras reģionā!
Šādā situācijā noritēja Eiropadome, kas, lai mērs būtu pavisam pilns, par četriem mēnešiem ir novilcinājusi iespējamo pasākumu apsvēršanu pieaugošo naftas cenu apkarošanai, kuras, kā jau tika minēts, ietekmē desmitiem miljonu vienkāršo cilvēku. Ak, es piemirsu: "Eiropadome vienojās, ka ir nepieciešams vairāk laika, lai analizētu situāciju” un izprastu mūsu pilsoņu vilšanās cēloņus. Ja esmu pareizi sapratis Padomes priekšsēdētāja teikto, tad ar "informācijas sniegšanas” palīdzību tiks darīts viss nepieciešamais, lai cilvēkus pārliecinātu, ka "viss ir labi”.
Lai veicas!
Kathy Sinnott
IND/DEM Grupas vārdā. - Priekšsēdētāja kungs, Slovēnija ar lepnumu un uzcītību ir vadījusi prezidentūru. Pirms dažām dienām samitā jūs izlēmāt izpētīt, kādēļ īri nobalsoja negatīvi, tādēļ atbildot, es vēlreiz atkārtošu to, ko teicu pagājušajā nedēļā.
Īrija jūtas arvien sliktāk, konstatējot, ka tās demokrātija ir novājinājusies un vērtības ir mainījušās. Īrijas vēsture ir bijusi tāda, kas tai liek demokrātiju vērtēt īpaši augstu. Taču tā arvien vairāk saprot, ka tās lēmumu pieņemšanas pilnvaras, šķiet, pāriet Komisijas rokās. Taču, ja tiek jautāts par kādu konkrētu lēmumu, Komisija piekāpjas valsts varas iestādēm. Šķiet, ka neviens nav atbildīgs.
Šāda situācija patīk gandrīz visiem, tikai ne pilsoņiem. Nācija saņem likumdošanu, kā arī ieņēmumus, ko tā vēlas, taču tā izvairās no atbildības. Tas ir jūtams tādos ikdienas jautājumos kā Atkritumu pamatdirektīva un Ūdens direktīva ar tās maksu par ūdeni. Tas bija jūtams arī referenduma sagatavošanas laikā, kad daži no Eiropas puses mums teica, ka mūsu balsojuma rezultāts nav svarīgs. Citi mums draudēja ar atmaksu un pat izslēgšanu no ES gadījumā, ja visu neizdarīsim pareizi. Neskatoties uz šiem draudiem vai varbūt arī tieši to dēļ, liels skaits Īrijas cilvēku nobalsoja pret šo Līgumu.
Kas attiecas uz vērtībām, daudzi vēl aizvien uzskata, ka viņu valsts - Īrija - ir kristiešu nācija, neskatoties uz pēdējām sekularizācijas desmitgadēm. Viņus satrauc Eiropas aicinājumi uz tiesībām uz abortu vai tiesībām uz eitanāziju. Ir pagājis tikai gads kopš šis Parlaments, Padome un Komisija ar Uzlaboto terapiju direktīvas palīdzību nolēma neaizliegt klonēšanu, kurā paredzēts iznīcināt cilvēka embrijus, cilvēka ķermeņa komercializēšanu un dzīvnieka un cilvēka hibrīdus. Īsi pirms tam Septītā pamatdirektīva atļāva sniegt ES finansējumu pētījumiem, kuros paredzēts iznīcināt cilvēka embrijus. Tikai pirms gada, 2007. gada 5. jūlijā šajā Parlamentā notika konference, lai veicinātu ar medicīnas līdzekļu palīdzību izraisītas nāves un eitanāzijas atļaušanu Eiropā. To plaši apmeklēja Parlamenta deputāti un liels skaits ieinteresēto grupu. Konferences gaitā kļuva skaidrs, ka viņi ļoti priecājās par Cilvēktiesību hartas stāšanos spēkā, kura kopā ar attiecīgajām tiesu lietām, viņuprāt, atvērtu durvis eitanāzijai visā Eiropā. Nekas no tā Īrijai nepaslīdēja garām nepamanīts.
Turklāt, tie, kas vēlējās pozitīvu balsojumu, īriem nepārtraukti atgādināja, cik labi viņiem ir klājies ārpus Eiropas, taču tas neizklausījās patiesi situācijā, kad salas zvejniecības nozare cīnās par izdzīvošanu, ienesīgā cukura nozare pēc Briseles spalvas vilciena izzūd un celtnieki cenšas izdzīvot dienu pēc dienas, mainot darbu pēc darba. Tagad ir skaidrs, ka lielās valstis domā mūs spiest balsot atkārtoti tik ilgi, kamēr pateiksim "jā” Lisabonas līgumam. Viņi savā pusē ir pārvilinājuši sabiedrotos no Īrijas politiskajām aprindām - tos, kuriem ir tik maza saskare ar cilvēkiem, ka viņi bija šokā par referenduma iznākumu un dusmojās uz vēlētājiem. Ja vēlaties, lai Īrijas vai jebkuras citas vietas cilvēki pieņemtu Eiropu, jums būs jāieklausās, ko viņi stāsta par tādu Eiropu, kādu viņi to vēlētos redzēt, un būs jārīkojas viņu labā. Citādi, viņi balsojumā atkal teiks "nē”.
Roger Helmer
Priekšsēdētāja kungs, Londonas Times ziņo, ka prezidents Sarkozy ir teicis, ka īri ir "briesmīgi muļķi. Viņi gadiem ilgi ir barojušies uz Eiropas rēķina un tagad mūs izmet mēslainē” - tie ir viņa vārdi, nevis mani. Pagājušajā nedēļā mēs visi teicām, ka respektējam Īrijas balsojumu, taču mēs to nerespektējam. Mēs pret īriem attiecamies ar absolūtu nicinājumu. Tāpat kā Robert Mugabe mēs vienkārši noraidām cilvēku spriedumu. Wolfgang Schäuble teica, ka viens miljons īru nevar izlemt par pusmiljardu eiropiešiem. Labi, tad ļaujiet arī mums, pārējiem balsot par šo līgumu. Jūs neuzdrīkstaties to darīt, jo zināt, ka arī mēs balsotu pret.
Šomēnes ES zaudēja pēdējo iespēju izlikties, ka tajā valda sabiedrības piekrišana vai demokrātijas likumība. Tika atklāts, kas aiz tās slēpjas, un tā ir pret cilvēkiem vērsta, autoritāra konspirācija. Referendums notika Īrijā, taču demokrātija nomira šeit, Briselē. Mēs šodien esam šeit, lai to apglabātu.
Philip Bushill-Matthews
Priekšsēdētāja kungs, vispirms es vēlētos pievienoties kolēģiem un apsveikt Slovēniju ar ļoti veiksmīgo Padomes prezidentūru, ko virzīja efektivitāte, draudzīgums un spējas.
Taču es esmu lasījis Padomes pagājušās nedēļas secinājumus par Īrijas referendumu, un man jāsaka, ka esmu izmisumā. Visus valdību vadītājus, kuri apmeklēja šo Padomes sesiju, tāpat kā manus kolēģus, Parlamenta deputātus, ievēlēja cilvēki, lai tie būtu atbildīgi šo cilvēku priekšā. Taču šķiet, ka Padomi apmeklējošie cilvēki uzskata, ka viņi paši ir viens otru ievēlējuši un ka viņiem nevienam nav jāatskaitās. Kā gan citādi var izskaidrot šos secinājumus?
Pirmajā lapā tiek paziņots, ka Padome ņem vērā Īrijas referenduma rezultātus, un tūlīt pēc tam tā sāk tos ignorēt. Pirmajā lapā tiek arī piebilsts, ka Lisabonas līguma mērķis ir palīdzēt ES strādāt demokrātiskākā veidā. Kas to saka? Kā gan tā var strādāt demokrātiskāk, ja lielākajai daļai cilvēku balsot neļauj, un tos, kuri balso, vienkārši ignorē? Nav brīnums, ka Eiropai ir problēma. Nav brīnums, ka īri nobalsoja negatīvi.
Es vēlos, lai ES veiktos un lai tā plauktu, nevis izgāztos. Tomēr, tas nozīmē, ka mums ir jākontaktējas ar cilvēkiem, kas mūs ievēlēja. Lūdzu, ļaujiet mums apstāties un ieklausīties.
Tādēļ es vēlētos šo vēstījumu īpaši nodot nākamajai Padomes prezidentūrai, Francijai. Francija ir liela valsts un viena no ES dibinātājām. Tās Pirmā Republika balstījās uz trim galvenajiem principiem: brīvību, vienlīdzību un brālību. Tie nenozīmēja tikai brīvību politiķiem būt vienlīdzīgiem ar citiem politiķiem. Tie nozīmēja brīvību un vienlīdzību cilvēkiem un brālību starp visiem cilvēkiem. Ir pienācis laiks mums tādu pašu brālību izrādīt attiecībā uz Īrijas cilvēkiem. Apturēsim ratifikācijas procesu jau tagad. Ļausim politiķiem parādīt, ka mēs beidzot ieklausāmies cilvēkos. Varbūt, tikai varbūt, tad cilvēki sāks ieklausīties politiķos.
Hannes Swoboda
(DE) Priekšsēdētāja kungs, es vēlētos pievienoties prezidentūrai veltītajām uzslavām. Es uzskatu, ka tā ir sasniegusi daudz laba. Piemērs, kuru vēlētos minēt, ir sarunu uzsākšana ar Krieviju par partnerattiecību nolīgumu. Tas nebūs viegls uzdevums, jo mums ir daudz dažādu viedokļu, taču šīs sarunas un šis dialogs ir absolūti nepieciešams.
Es vēlētos pateikties par sagatavošanas darbiem, kas veikti attiecībā uz Vidusjūras reģiona valstu savienību un arī attiecībā uz to, kas, manuprāt, kļūs par "Melnās jūras reģiona valstu savienību”. Es ceru, ka šī "Austrumu dimensija” tiks stiprināta, īpaši tad, ja Komisija izstrādā stratēģiju, un tādēļ, ka šis ir reģions, kas ir īpaši svarīgs mūsu enerģijas piegādei, kā arī daudzos citos jautājumos.
Tomēr, ļaujiet man koncentrēties uz dienvidaustrumu Eiropas un Balkānu jautājumu. Es domāju, ka vajag noskaidrot divas lietas. Integrācijas procesam šajā reģionā, kura labā jūs daudz esat darījuši, ir jāturpinās. Mēs kaitētu paši sev, ja mums šim integrācijas procesam būtu jāpieliek punkts. Tomēr, ir jāsaprot arī tas, ka paplašināšanos var pabeigt tikai pēc institucionālām reformām, un es gaidu skaidru Padomes paziņojumu par šo jautājumu. Mūsuprāt, tāds šobrīd ir Lisabonas līguma mērķis.
Šie ir divi jautājumi, kas mums jārisina paralēli. Mēs nedrīkstam atlikt šīs sarunas. Mums ir jāveicina stabilitāte šajā reģionā, taču mums ir arī ļoti skaidri jāpasaka - un šajā ziņā es satraucos par dažādajiem uzskatiem, kas valda Padomes līmenī, - ka vispirms mums pašiem ir jāīsteno institucionālas reformas, lai arī mēs būtu sagatavojušies paplašināšanās pabeigšanai, un tad jaunās valstis - Horvātija un citas valstis - patiešām spēs pievienoties. Ir svarīgi, lai Padome sniedz skaidru paziņojumu šajā jautājumā. Jebkurā gadījumā, mūsu viedoklis ir šāds!
(Aplausi)
Jelko Kacin
(SL) Kā redzējāt un dzirdējāt, Parlaments ir atzinīgi novērtējis Slovēnijas pirmo prezidentūru, un arī es savas politiskās grupas vārdā varu teikt, ka manas politiskās grupas simts biedri visu laiku ir atzinīgi vērtējuši jūsu centienus Eiropas Savienības Padomes prezidentūras laikā.
Es šo uzskatu par pēdējo fāzi Slovēnijas integrācijā Eiropas Savienībā. Šeit nav runa tikai par Slovēnijas prezidentūru, bet arī par faktu, ka mūsu valsts pilsoņi kā pirmie no jaunajām dalībvalstīm pieredzēja to, kādu atbildību dalība Eiropas Savienībā uzliek arī plašākam pilsoņu lokam un visiem iedzīvotājiem. Tagad šī integrācija ir pagājusi un veiksmīgi tika pabeigta, un man, protams, jūs ar to ir jāapsveic.
Ja kaut kas tiešām ir patiesi, tad tagad nav vairs nekādu šaubu par to, vai jūs nākat no Slovēnijas vai no Slovākijas. Šajos sešos mēnešos mani neviens vairs nav mēģinājis aizsūtīt atpakaļ uz Bratislavu. Visi lielās ar to, ka ir bijuši Ļubļinā, un ka viņiem tā ir patikusi.
Taču es nepiekrītu novērtējumam par Rietumbalkānos faktiski sasniegto. Tika sasniegts mazāk nekā bija iespējams. Vissvarīgākais ir tas, ka Maķedonija, Maķedonijas Republika vēl arvien atrodas tālu no plānotā. Situācija tur nav uzlabojusies, apstākļi vēl arvien pasliktinās, politiskā kultūra ir neveiksmīga un kaimiņattiecības neattīstās. Tādēļ mums šeit priekšā vēl ir daudz darba.
Es beidzu savu runu ar vienu lūgumu: priekšsēdētāja kungs, ļoti daudz cilvēku ir smagi strādājuši šajā prezidentūrā, un būtu labi, ja mums būtu iespēja šeit palikt vēl kādu mēnesi un palīdzēt Francijas prezidentūrai. Kā prezidentūra iesākas un norit, tāpat tā arī beidzas. Un līdz pat šī gada beigām Slovēnija ar savām zināšanām varētu dot lielu ieguldījumu Francijas prezidentūras veiksmē.
Mario Borghezio
(IT) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, es tiešām ceru, ka mēs no Īrijas gadījuma esam kaut ko mācījušies. No Crowley kunga teiktā man šķiet, ka Īrijas cilvēku viedoklis ir nopietni un godīgi ņemts vērā.
Crowley kungs runāja par zemniekiem, un viņam bija taisnība. Tā ir strādājošo, ražojošo cilvēku Eiropa, reālās ekonomikas Eiropa, kura ar Īrijas referenduma palīdzību lika sevi sadzirdēt: tā vēlas citādāku Eiropu. Tā Eiropa, kas iedvesmoja savu dibinātāju darbu un domāšanu, nevis birokrātijas Eiropa, kas ļoti bieži un, manuprāt, gandrīz vienmēr, ir kurla pret reālās ekonomikas teikto.
Apskatīsim lauksaimniecības un pārtikas produktu cenu jautājumu un īpaši pašreizējo krīzi naftas jomā. Ko šajā jautājumā saka Eiropa? Man šķiet, ka pēdējā Eiropadomes ziņojumā par šo jautājumu ir teikts ļoti maz. Tas ir nopietni! Šajā laikā, kad pasaules finanšu sektors ir konstatējis, ka spēlēt uz naftas nozares nākotni un drošāk un ērtāk nekā spēlēt uz zeltu vai valūtām, vērtspapīriem, akcijām un visām citām precēm. Jebkurš šāds klusums, kas ir neticams attiecībā uz naftas nozares nākotnes burbuli, ir satraucošs, jo mēs zinām, ka Volstrītas globālās finanšu kompānijas cenšas aizbāzt caurumus budžetā, ko izraisījusi kataklizma paaugstināta riska hipotekārās kreditēšanas jomā, kurā tika spekulēts uz nabadzīgo cilvēku, strādājošo un ražojošo cilvēku rēķina. Eiropa šajā situācijā par to neko nesaka, neko nesaka laikā kad Goldman-Sachs cenu par barelu naftas prognozē 200 dolāru līmenī. Būdama investīciju banka, tā finansē spekulantus, un tai būtu jābūt labi informētai! Tas ir ārprāts, ka ir atcelti visi noteikumi. Eiropai būtu jābūt pietiekami drosmīgai, lai to pateiktu!
Nekas netiek darīts, lai pārbaudītu, vai aiz virtuālajiem darījumiem patiesi ir atrodami reāli darījumi. Tāpat nekādi noteikumi netiek piemēroti drošības rezervju maksājumiem, kas ir izveidoti, lai apliktu ar nodokļiem tīrās spekulācijas un atšķirtu tās no īstām riska segšanas operācijām. Manuprāt, Eiropai tagad ir jārisina savu pilsoņu patiesās problēmas. Tāds ir Īrijas cilvēku vēstījums: aizsargājiet mūs no pasaules spekulācijām; aizsargājiet mūsu pilsoņus un dalībvalstu ekonomikas, kuras cieš no šīm spekulācijām, par kurām Eiropai nav drosmes neko pateikt!
Mary Lou McDonald
Priekšsēdētāja kungs, es ļoti uzmanīgi esmu klausījusies šīs debates, un jau pašā sākumā vēlos skaidri pateikt, ka Īriju nemoka identitātes krīze. Īrija sevi ļoti skaidri uztver kā Eiropas nāciju, kas ir pašā Eiropas projekta viducī, taču Īrija ir arī ieņēmusi stingru nostāju attiecībā uz to, kādam šim projektam ir jābūt, un tās cilvēki to ir izteikuši.
Šim projektam vispirmām kārtām ir jābalstās uz demokrātiskām vērtībām. Šim projektam nepārprotami ir jāaizsargā sabiedriskie pakalpojumi un strādnieku tiesības. Šim projektam dabiski ir jākalpo starptautiskā miera un stabilitātes interesēm, nevis jābūt militarizācijas projektam. Īrija to ir pateikusi ļoti konkrētā veidā un kā neitrāla dalībvalsts.
Mēs esam daudz dzirdējuši runājam par identitāti. Ir viens faktors, kas ir kopīgs visām Eiropas tautām un tās saista - tā ir ne tikai demokrātijas novērtēšana, bet arī demokrātisko vērtību pieprasīšana Eiropas Savienībā. Kad dzirdu, ka Īrijas balsojums ir jārespektē no vienas puses, un ka ratifikācijai ir jāturpinās no otras puses, ka Lisabonas līgums ir jāglābj jebkurā gadījumā, tad man atliek vien sēdēt un brīnīties.
Referenduma kampaņas laikā visas acis bija vērstas uz Īriju, un tagad visas acis ir vērstas uz Eiropas iestādēm un Eiropas vadītājiem. Vai jūs šajā demokrātijas patiesības brīdī ieklausīsieties cilvēkos jeb nē?
Īrijai nav vajadzīgi esošā līguma skaidrojumi. Tā vēlas un tai ir nepieciešama jauna vienošanās. Es domāju, ka Īrijas cilvēki, izsakot šo prasību, runā visu eiropiešu no visām dalībvalstīm vārdā.
Luca Romagnoli
(IT) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, Slovēnijas prezidentūras seši mēneši tuvojas beigām krīzes laikā. Krīze ir ne tik daudz Eiropas noskaņojumā, bet gan noskaņojumā attiecībā uz Savienību, kādu to būtu noteikusi Konstitūcija un tādējādi arī Lisabonas līgums.
Lai Savienībai iedvestu jaunu dzīvību, mums ir jāpieņem, ka pilsoņi neatbalsta to veidu, kādā tā līdz šim tika plānota un veidota par vilšanos nesošu modeli, kāds pašlaik ir ierosināts. Ir pilnīgi veltīgi kritizēt sabiedrisko konsultāciju iznākumu - vakar Francijā un Nīderlandē, šodien -rijā; šis jautājums ir jārisina vienīgajā iespējamajā veidā: ierosinot modeli, kas balstītos uz cieņu un savstarpēju sadarbību, un ierosinot iedibināt vienotas un kopējas vērtības, kas balstītos uz vēsturisko un kultūras identitāti, kura nekādi nav pakļauta ārējām finansiālām vai ģeopolitiskām interesēm; novērst birokrātiju varas aparātā, par kuru daudzi pilsoņi zina ļoti maz un kurš turpina būt ļoti attālināts no viņiem; un īpaši padarīt mūsu mērķus atkarīgus no cilvēku tiešās vēlēšanās visās Eiropas Savienības dalībvalstīs, nodrošinot pietiekamu informācijas sniegšanu un izpratni, kas līdz šim ir gājusi roku rokā ar visiem referendumiem, kas notikuši tajās valstīs, kuras uzskata par savu pienākumu konsultēties ar pilsoņiem.
Mihael Brejc
(SL) Tieslietu, iekšlietu un pilsoņu tiesību jomā Slovēnijas prezidentūra ir parādījusi detalizētas zināšanas šajos jautājumos un ar lielu apņēmību un atvērtību ir devusi lielu ieguldījumu šo jautājumu veiksmīgā slēgšanā.
Šodien tika minēta, piemēram, Atgriešanas direktīva. Dažas dalībvalstis nav ar to apmierinātas. Tomēr, ir jāsaka, ka tā ir labs kompromiss, solis uz priekšu virzienā uz nopietno, ar nelegālajiem imigrantiem saistīto problēmu risinājumu.
Turklāt, pamatlēmums par klāt neesošu, vai kā mēs šeit mēdzam teikt, personu "in absentia” tiesāšanu, vispirms likās esam ikdienas jautājums, taču tad parādījās būtiskas viedokļu atšķirības. Beigās mēs panācām kompromisu un pēc apmēram stundas mēs par to balsosim komitejā.
Grozījumi Šengenas robežu noteikumos attiecībā uz vīzu informācijas sistēmas izmantošanu nosaka biometrisko datu izmantošanu, uz robežas kontrolējot trešo valstu pilsoņus ar pasēm. Šis ir ļoti svarīgs jautājums, kura īstenošana dos ieguldījumu lielākā drošībā un tajā pašā laikā nodrošinās atbilstošu attieksmi pret personām, kas ieceļo Šengenas zonā Mēs šo jautājumu saskaņojām pēc divām trīspusējām sarunām un sagaidām, ka tas tiks pieņemts Parlamenta jūlija sesijā. Kopumā es varu teikt, ka drošības un brīvas pārvietošanās jomā Slovēnijas prezidentūra kopā ar citiem ir panākusi vajadzīgo līdzsvaru starp nepieciešamību pēc lielākas drošības un nepieciešamību pēc brīvas pārvietošanās.
Nobeigumā es vēl vēlētos piebilst, ka, būdama referente daudzos drošības, brīvības un tiesību jomas jautājumos, es varu paziņot, ka Slovēnijas prezidentūra ir attaisnojusi cerības gan politiskā, gan profesionālā ziņā. Es vēlētos īpaši pateikties Prezidentūras darba grupu vadītājiem, kuru lielākā daļa ir jauni cilvēki, un viņu kolēģiem par tik ļoti labo darbu.
(Aplausi)
Jo Leinen
(DE) Priekšsēdētāja kungs, es vēlētos Slovēnijas prezidentūru apsveikt ar to, ka tā veiksmīgi mudināja visas 27 dalībvalstis turpināt ratifikācijas procesu. Mani uztrauc tikai piezīme protokolā par Čehijas Republiku. Es nezinu, kam tā ir vajadzīga, jo arī citās valstīs, tādās kā Vācija un Apvienotā Karaliste, notiks pārskatīšana tiesā. Tad kādēļ gan protokolā ir piezīme tieši par Čehijas Republiku? Es ceru, ka tas nav aicinājums valstij novilcināt ratifikācijas procesu vai pat padarīt ratifikāciju neiespējamu, spēlējot vietējās politiskās spēles. Varbūt jūs varat ko teikt šajā jautājumā.
Padomes pašreizējais priekšsēdētāja kungs, jūs slavējāt sinerģiju starp Komisiju, Parlamentu un Padomi. Tas ir labi un pareizi, taču kas attiecas uz informācijas sniegšanas politiku, tas atkal ir nepareizi. Mēs esam strupceļā, un tas velkas jau ilgu laiku. Padome nav gatava ņemt dalību kopējā informācijas sniegšanas stratēģijā. Ir tiešām šokējoši redzēt, cik bezpalīdzīgi ir Eiropas atbalstītāji tās pretinieku varā. Veids, kādā šis Līgums tika prezentēts, bija slikts, amatierisks un pilnīgi bezpalīdzīgs. No šī šoka mēs varam secināt, ka mums ir nepieciešama citādāka stratēģija dialogam ar pilsoņiem. Tas nevar turpināties.
Jūs pareizi teicāt, ka mums ir jāveicina Eiropas identitāte, ka mums ir pilsoņiem jāizskaidro, kas mūs vieno. Doma par futbola komandas izveidošanu nemaz nav tik slikta. Varbūt mūsu Informācijas biroji varētu arī izveidot sarakstu, kas ietvertu visus ES pilsoņus, kas saņēmuši olimpiskās medaļas. Tomēr, es uzskatu, ka simbolisms ir viena lieta, bet būtība pavisam kas cits. Tam, ka cilvēkiem ir bail no Eiropas un ka viņiem Eiropa nesaistās ne ar kādām cerībām, būtu jāliek mums satraukties. Šeit ir jābūt kaut kādai politikas maiņai tādās jomās kā pārtikas cenas, enerģijas cenas, kredītu krīze un vadošo darbinieku augstās algas. Daudzās jomās, kas ir par iemeslu pilsoņu satraukumam, mēs vai nu sākam rīkoties par vēlu, vai arī pieņemam negribīgus lēmumus.
Tādēļ Eiropai ir jākalpo cilvēkiem, tai cilvēki ir jāaizsargā, un varbūt tad viņi mūs atbalstīs un mums sekos. Tāda ir mācība, kas jāgūst no īru balsojuma.
Andrew Duff
Priekšsēdētāja kungs, Eiropadome kontinentu iedzīs smagā krīzē, ja savā oktobra sēdē nespēs izstrādāt atbilstošu reformu.
Protams, ka pret īriem ir jāattiecas tieši tāpat kā pret frančiem un nīderlandiešiem, un mēs no Cowen kunga gaidām konstruktīvu priekšlikumu paketi. Tomēr quid pro quo ir tāds, ka Īrija tad apņemas pārdomāt un atbalstīt reformu paketi, kas stiprina Eiropas Savienību. Ir jāsāk nopietni pētīt un arī izteikt skaļi sekas, kādas ir gaidāmas, ja neizdosies Lisabonas līguma jautājumu novest līdz galam.
Jim Allister
Priekšsēdētāja kungs, Īrijas Republikas negatīvā balsojuma patiesais vēstījums ir tāds, ka plašas pārējo ES iedzīvotāju masas darītu to pašu, ja vien viņiem to ļautu.
Īrija nav vienkārši eiroskeptiska - tā ir tālu no kā tāda. Fakts, ka turienes balsotāji noraidīja Lisabonas līgumu, ir tas, kas šausmina politisko eliti, kura reizi nedēļā satiekas Briselē. Viņi zina, ka, ja vien viņi uzdrīkstētos ļaut saviem tautiešiem runāt, tad viņi arī izskatītos tāpat kā nelaimīgais Brian Cowen. Tādējādi sev par apkaunojumu, viņi ir vienojušies citur ratifikāciju paveikt ļoti ātri un tad augstprātīgi mēģināt īrus iesaistīt otrā referendumā.
Lisabonas līgums pats sev uzlika izdzīvošanas pārbaudi: akceptu visās dalībvalstīs. Tas ļoti iespaidīgā veidā šo pārbaudi neizturēja. Ja ES līderi būtu godīgi, viņi pieņemtu to, ka šis līgums ir miris.
Zimbabvē demokrātija tiek sista līdz nāvei. ES tā tiek apspiesta, piespiežot cilvēkus klusēt.
Avril Doyle
Priekšsēdētāja kungs, vispirms es vēlētos pateikties pašreizējam priekšsēdētājam no Slovēnijas, visiem viņa ministriem un Slovēnijas Pastāvīgajai pārstāvniecībai un amatpersonām par iespaidīgo darbu.
Tā kā esmu no mazas valsts, man ir īpaši viegli saprast, cik smagi amatpersonas var strādāt sešu ļoti saspringtu mēnešu laikā. Man ir arī mazliet subjektīvs priekšstats, ka mazas dalībvalstis sniedz daudz labākus priekšsēdētājus nekā lielās dalībvalstis - tik liela ir mūsu koncentrēšanās uz darbu.
Signāls no Īrijas ir jāuztver nopietni. Mums ir ļoti rūpīgi jāizanalizē, kam īsti īri teica "nē”. Vai tas bija "nē” juridiskam tekstam, kuru pēc būtības bija grūti saprast un kurš baidīja pat mūsu politiķus, un par kuru mēs, "jā” nostājas atbalstītāji, acīmredzot neveiksmīgi un neatbilstoši sniedzām informāciju.
Varbūt šis "nē” nāca no neapzinātām bailēm no tā virziena, kādā Eiropa pašlaik iet, no neskaidrās "pārāk tālu, pārāk strauji” būtības un no nepieciešamības pēc konsolidācijas.
Vēlētāji pateica "nē” pārāk lieliem iejaukšanās mēģinājumiem viņu dzīvēs no Briseles puses un Īrijas valdībai, kura ir maz darījusi, lai uzlabotu politiķu profesijas reputāciju. Tas bija arī "nē” naftas cenām, pārtikas cenām un PTO. "Nē” teica cukurbiešu audzētāji, "nē” teica zvejnieki. Tas bija "nē”, kas izrietēja no nevietā esošām bažām par neitralitāti, militarizāciju, abortiem, eitanāziju, klonēšanu, nodokļiem un strādnieku tiesībām - šīs bažas Lisabonas līguma teksta kontekstā bija nevietā.
Ja daudzas Īrijas valdības pēc kārtas pēdējo 35 gadu laikā dalības Eiropas Savienībā sniegtos labumus ir ciniski pārdevušas, runājot vienīgi par naudu, neatsaucoties uz šī lielā projekta filozofiju un mērķi, t.i. uz mieru, stabilitāti un labklājību, ko tas Eiropai ir devis, un ja tās Eiropu ir vainojušas visās problēmās un sliktajās ziņās, tajā pašā laikā piesavinoties visas veiksmes un progresa sasniegumus, tad vai gan ir kāds brīnums, ka lielākā daļa balsotāju noraidīja šo slikti izprasto dokumentu, ko vēl vairāk veicināja un atbalstīja vairākas ekstrēmi eiroskeptiskas dzeguzes no citām dalībvalstīm, kuras īrus izmantoja savu mērķu sasniegšanai?
Politiskā atbildība par turpmāko ceļu tagad gulstas uz Īrijas valdību un tās premjerministru (Taoiseach) Brian Cowen. Bez vienprātības Līgums nevar stāties spēkā. Citām valdībām, ja tās to vēlas, būtu kas jāsaka par Lisabonas līgumu. Tieši tāpat kā mēs prasām īru balsojuma respektēšanu, tāpat mums ir jārespektē arī citu dalībvalstu tiesības Lisabonas līgumu ratificēt vai arī neratificēt, kā tas arī varētu notikt.
Septiņas valstis Konstitucionālo līgumu ratificēja pēc franču un nīderlandiešu balsojumiem. Parlamentārā ratifikācija nav mazāk demokrātiska kā referendumi.
Andrzej Jan Szejna
(PL) Priekšsēdētāja kungs, Slovēnija ir pirmā no jaunajām dalībvalstīm, kas vada Eiropas Savienības Padomes prezidentūru. Sešus mēnešus garā prezidentūra Slovēnijai noteikti bija milzīgs organizatorisks uzdevums, taču ir jāsaka, ka trīs sagatavošanās darba gadi ar atbalstu no Eiropas Komisijas, Vācijas, Portugāles un Francijas bija ļoti veiksmīgi, un Slovēnija Padomes darbu pēdējos sešos mēnešos ir vadījusi ļoti efektīvi.
Prezidentūras programmā bija vairākas prioritātes, kuras noteikti nebija viegli sasniedzamas un kuras tiks nodotas tālāk nākamajai prezidentūrai. Galvenais programmas punkts, protams, bija Lisabonas līguma ratifikācija. Ņemot vērā to, ka šī dokumenta ratifikācija ir atkarīga no atsevišķām dalībvalstīm, lielākais, ko Slovēnija varēja darīt, bija rādīt labu piemēru, ko tā arī darīja. Diemžēl Īrijas referendums optimistisko perspektīvu, ka Lisabonas līgums varētu stāties spēkā vēl pirms Francijas prezidentūras, aplēja kā ar aukstu ūdeni. Pār Eiropu un Eiropadomes samitu, kurš notika pagājušajā nedēļas nogalē Briselē un nespēja atbildēt uz jautājumu, kurā virzienā Eiropai tagad būtu jāiet, valdīja sliktas priekšnojautas par vēl vienu krīzi. Šis jautājums vēl arvien ir atklāts, un mēs gaidīsim atbildes ne tikai no Francijas vai Īrijas valdības, jo šis ir uzdevums visiem kopīgā Eiropas projekta atbalstītājiem. Polijas kreisie politiķi ir aicinājuši Donald Tusk valdību un prezidentu Kaczyński bez kavēšanās ratificēt līgumu.
Vēl viena svarīga Slovēnijas prezidentūras prioritāte bija jautājumi, kas saistīti ar pārmaiņām enerģijas sektorā un ar klimata pārmaiņām. 2007. gada martā dalībvalstis apņēmās līdz 2020. gadam oglekļa dioksīda emisiju apjomu samazināt par 20%, par 20% palielināt no atjaunojamiem resursiem iegūtās enerģijas apjomu un par 20% palielināt energoefektivitāti. Tā sagadījās, ka konsensa panākšana attiecībā uz Komisijas šajā sakarībā sagatavotajām regulām arī iekrita Slovēnijas prezidentūras laikā. Tas nebija un vēl aizvien nav viegls uzdevums, un tas ir nožēlojami, ka lielākā daļa Eiropas Savienības dalībvalstu līdz šim nav spējušas izpildīt savas saistības saskaņā ar Kioto Protokolu.
Eiropas energodrošība un spēja pārvarēt finanšu krīzes globalizācijas laikmetā: šie bez šaubām ir vissvarīgākie izaicinājumi, kas ES stāv priekšā. Augošās izejvielu un pārtikas cenas, nedrošība finanšu tirgos, kas daudzām kompānijām ir vienīgais izaugsmes vai konkrētu projektu finansēšanas avots, ir ne tikai draudi Eiropas ekonomikas izaugsmei, bet arī kaitē mājsaimniecībām un apdraud Eiropas sociālā projekta realizāciju.
Silvana Koch-Mehrin
(DE) Priekšsēdētāja kungs, Padomes pašreizējais priekšsēdētāja kungs, Komisijas priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, īru negatīvais balsojums ir jārespektē; īriem ir visas tiesības balsot tā, kā viņi to ir izdarījuši. Tomēr, citām valstīm arī ir pilnīgas tiesības turpināt virzīties uz demokrātiskāku, atklātāku un efektīvāku Eiropas Savienību. Lisabonas līgums ir solis šajā virzienā. Tādēļ es atzinīgi vērtēju to, ka ratifikācija turpināsies. Es arī domāju, ka būtu labi, ja mēs atklāti runātu arī par nevienmērīgo Eiropas attīstību.
Šī nevienmērīgi attīstītā Eiropas jau pastāv un atspoguļo gan valstu jutīgās vietas, gan ES dalībvalstu vēlmi, lai būtu atļautas dažādas integrācijas pakāpes. Tas dalībvalstīm, kuras vēlētos vairāk strādāt kopā, dod iespēju to darīt, no vienas puses izvairoties no tā, ka svārstīgākās valstis tās kavē, un no otras puses neievērojot brīvās izvēles principu, proti, ka tās valstis, kuras vēlas kaut ko kopā darīt, to pēc savas izvēles var darīt.
Nevienmērīgi attīstītā Eiropā tiek vienkāršoti arī turpmākie pievienošanās procesi, jo ir nepareizi Horvātiju un Turciju sodīt par to, ka lielākā daļa Īrijas cilvēku nobalsoja negatīvi. Tas, ka Eiropas iestādes vaino viena otru, mūs nekur neaizvedīs. Problēma slēpjas tajā faktā, ka lielākā daļa pēdējo gadu Eiropas projektu, lai cik pareizi un atbilstoši arī tie nebūtu, un ES paplašināšanās pietiekami nebalstījās uz demokrātijas principiem. Tagad mums par to ir jāsamaksā sods: lēnām un pamazām.
Mēģinot saskatīt pozitīvo pusi, īru "nē” pozitīvais aspekts ir tas, ka par Eiropu atkal runā. Ja šī iespēja tiks izmantota, lai apspriestu vai izpētītu citas pieejas, es uzskatu, ka tad mēs varētu nedaudz pietuvināties "pilsoņu Eiropai”.
Philip Claeys
(NL) Priekšsēdētāja kungs, Barroso kungs tikko runāja desmit minūtes un šo desmit minūšu laikā tikai vienu minūti viņš veltīja Īrijas referendumam un faktiskajam ratifikācijas procesam. Mēs, protams, esam pieraduši pie augstprātības no Komisijas puses, taču šis pārspēj visu. Acīmredzot referendums vairs nav svarīgs. Mēs turpinām darba kārtību. Acīmredzot doma ir tāda, ka Īrijai tagad pašai ir jāatrisina savas problēmas. Īrija ir pateikusi, ko tā domā, un tai tas nav jādara vēlreiz.
Īstenībā, Barroso kungs, Īrijas referendums ir pat svarīgāks nekā ratifikācija, ko veic citu dalībvalstu parlamenti. Diez vai ir kāda dalībvalsts, kuras valdošā partija ar savu Eiropas programmu ir bijusi pie vēlētājiem. Nav bijis nekādas Līguma sabiedriskas apspriešanas. Piemēram, Beļģijā plašsaziņas līdzekļi parlamentāro debašu laikā pat neizklāstīja pret līgumu vērstos argumentus. Nekur vēlētājiem nebija iespējas pateikt, ko viņi domā par jūsu plāniem. Vai tā ir demokrātija, kuru mēs vēlamies? Eiropai ir jāpārstāj būt protežējošai un augstprātīgai, jeb arī tā vienkārši kļūs arvien vairāk izolēta no saviem pilsoņiem.
Elmar Brok
(DE) Priekšsēdētāja kungs, Padomes pašreizējais priekšsēdētāja kungs, Komisijas priekšsēdētāja kungs, vispirms es vēlētos pateikt sirsnīgu paldies Slovēnijas prezidentūrai. Šī ir pirmā prezidentūra, kuru vada jaunā dalībvalsts. Paldies, jūs esat paveikuši labu darbu sarežģītā laikā! Laiks ir sarežģīts, jo mums tagad nākas saskarties ar jaunām ES reformu iespējām, un arī Īrijas referenduma rezultātu dēļ.
Tomēr, ir kāda lieta, ko es vēlētos šim Parlamentam pateikt - tas ir kaut kas, ko esmu iemācījies no Apvienotās Karalistes, no Vestminsteras: pārstāvības demokrātijai piemīt tikpat liela demokrātiskā likumība kā referendumam. Ja šo principu atmetam, tad mūsu demokrātijas sistēma kā tāda būs zaudēta, un mēs atradīsimies tādā pašā manipulāciju situācijā, kādu redzējām Īrijā. Daži argumenti mums ir jāuztver nopietni. Mums ir skaidri jāpasaka tas, ko Nassauer kungs jau uzsvēra, ka mums Eiropas Savienība ir jāstiprina un ka mums ir jādara viss iespējamais, lai ierobežotu pārmērīgu regulāciju. Tomēr, mums ir arī jāapstiprina tas, ka melošana demokrātiskā procesā nav pieļaujama.
Kā mans kolēģis iepriekš teica, šis Līgums noteikti aizliedz reproduktīvo klonēšanu, jo to aizliedz arī Pamattiesību harta. Patiesība ir tāda, ka Eiropa kļūst par vērtību Eiropu. Tas ir tieši tāds gadījums, kad Eiropas pilsoņiem ir vairāk tiesību, jo Eiropas Parlaments un valstu parlamenti kļūst spēcīgāki, tiek ieviesta pilsoņu iniciatīva un ir izveidota subsidiaritātes uzraudzības procedūra. Tā ir patiesība! Apgalvojumi, ka mums ir pārāk maz demokrātijas, ir tie, kas mums neļauj iegūt vairāk demokrātijas, jo vairākums to, kas veica melu kampaņu, vispār nevēlas Eiropu un izvirza šos argumentus, lai šo faktu noslēptu. Mums nevajadzētu ļaut tam notikt, un tādēļ es domāju, ka likumība ir laba.
Tādēļ es arī domāju, ka mums ir jāmēģina virzīties uz priekšu ar ratifikācijas procesu, būt kritiskiem, bet arī apstiprināt to, ka šī Eiropas Savienība līdz šim mums ir sniegusi vislaimīgāko miera, brīvības un labklājības periodu šī kontinenta vēsturē. Mums nav jākaunas par šīs Eiropas Savienības sasniegumiem, un mums vajadzētu par visām veiksmēm stāstīt cilvēkiem, ja vēlamies saņemt to atbalstu ES, lai arī atsevišķos gadījumos viņiem ir tiesības ES kritizēt.
Es domāju, ka pamatojoties uz iepriekš minēto, 26 dalībvalstīm vajadzētu pabeigt ratifikācijas procesu un mūsu Īrijas draugi pēc tam būtu jāaicina izanalizēt šo situāciju un nākt klajā ar kādu priekšlikumu. Tā kā nav nekāda steidzama termiņa, tad mums tas būtu jādara saprātīgā veidā. Būtu jauki, ja jūs visi to varētu pabeigt pirms nākamā gada Eiropas Parlamenta vēlēšanām. Tomēr, jebkurā vēsturiskā procesā šādi jautājumi ir pilnīgi nenozīmīgi. Es domāju, ka mums Īrijas draugiem būtu jādod iespēja šo jautājumu risināt un nākt klajā ar priekšlikumu.
Proinsias De Rossa
Priekšsēdētāja kungs, vispirms es vēlētos apsveikt Slovēnijas prezidentūru ar labi padarītu darbu. Eiropas tautām, arī Īrijai, Eiropas Savienība šobrīd ir vajadzīga vairāk kā jebkad. Mūsu pasaulē valda netaisnība un bailes no nākotnes un patiešām arī vientiesīga neoliberāla ekonomika, kas mūsu pasauli ir novedusi bezdibeņa malā.
Eiropas sākotnējā sociālā vienošanās, kas nodrošināja pārtikušu kontinentu, kas ir mierā ar sevi, ir jāatdzīvina un jāmodernizē. Eiropai, t.i. valstu valdībām tandēmā ar šo Parlamentu ir jāuzņemas vadība cilvēku nopietno problēmu risināšanā un ir jāvirzās uz jaunu konsensu, kas balstītos uz godīgu tirdzniecību, pienācīgu darbu un ilgtspējīgu attīstību un aizvietotu neveiksmi cietušo Vašingtonas konsensu.
Īrijas negatīvais balsojums atspoguļo cilvēku lielās bažas par nākotni, viņi ir balsojuši par status quo. Programmas nabadzīgo atbalstam, kas ir tikai kā plāksteris, ir nepieciešamas, taču absolūti nepiemērotas.
Eiropas turpmākais ceļš ir parādīt, ka tā kā Savienība spēj nopietni atrisināt finanšu krīzes, klimata pārmaiņu un ilgtspējas, ekonomikas lejupslīdes, pienācīgu darba apstākļu un energodrošības un degvielas cenu jautājumus. Eiropa ir jāuzskata par risinājuma daļu, nevis par problēmas daļu. Tādos apstākļos Lisabonas līgumu varētu viegli ratificēt visās dalībvalstīs.
Kā zemteksta piezīmi es savai kolēģei McDonald kundzei, kura mums sniedza lekciju par demokrātiju un militarizāciju, vēlētos ieteikt, ka lielāku ticību saviem vārdiem viņa varētu gūt tad, ja runā šajā Parlamentā pateiktu, ka tiek pārtraukts atbalsts ETA, Spānijas slepkavību bandai, un ka tiek pielikts punkts politikai, kuras mērķis ir mēģināt sagraut Spānijas valsti, kura ir demokrātiska šīs Savienības valsts.
Romana Jordan Cizelj
(SL) Slovēnija ir parādījusi, ka 27 dalībvalstis kopā un atbildīgi formulē Eiropas politiku. Šeit fakts, ka kāda valsts ir jaunā dalībvalsts vai ka tai ir salīdzinoši neliels administratīvais aparāts, nav vājā puse, bet gan laba zīme. Šajos sešos mēnešos tika risināti ļoti daudzi atsevišķi jautājumi, kas labi tika saskaņoti ar Slovēnijas prezidentūras prioritātēm. Tādēļ es vēlos Slovēniju sirsnīgi apsveikt ar progresu šajā jomā.
Pirmkārt, es vēlētos minēt dažus attīstības uzdevumus, kas šajā laika periodā tika izpildīti vai ir ceļā uz izpildi, jo šie ir tieši tie uzdevumi, kas katram pilsonim nodrošina labāku dzīvi un tajā pašā laikā atsevišķiem cilvēkiem nozīmē lieliskas perspektīvas.
Mēs esam uzsākuši jaunu Lisabonas Stratēģijas ciklu un ieviesuši piekto brīvību, kas ir zināšanu brīva aprite. Tas ir liels izaicinājums dalībvalstīm, kurām būs jānodrošina, ka līdz ar šīs brīvības dotajām iespējām spējīgie cilvēki valstīs ieplūst, bet no tām neaizplūst.
Tajā pašā laikā tika izlemts par Eiropas Tehnoloģiju institūta atrašanās vietu. Izcilas diplomātijas prasmes valstīm ir devušas iespēju ievērot Padomes 2003. gada lēmumu. Es ceru, ka šis lēmums tiks ņemts vērā arī tad, kad tiks noteikta Galileo aģentūras uzraudzības iestādes galvenā atrašanās vieta. Es, protams, vēlos apsveikt arī ar Galileo projekta atkārtotu uzsākšanu, jo tas nozīmē jaunus organizatoriskos un administratīvos uzdevumus un jaunu līdzekļu meklēšanu.
Tajā pašā laikā samērā daudz tika sasniegts klimata un enerģētikas paketes jomā, un Padomē tika panākta vienošanās par trešo liberalizācijas paketi gāzes un elektroenerģijas jomā. Tas ir tiesa, ka Parlamenta un Padomes viedokļi šajā jautājumā atšķiras, taču tas ir ļoti labs pamats mūsu tālākajam darbam.
Dāmas un kungi, Slovēnijai šonedēļ ir svētki. Tā svin Valsts neatkarības dienu, kas ir patriotisma svētki. Šogad tajā pamatoti ir iesaistīts būtisks Eiropas elements.
Libor Rouček
(CS) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, arī es vēlos sākt ar pateicību Slovēnijas prezidentūrai un Slovēnijas premjerministra Janša kunga vadītajai komandai par kvalitatīvo un pamatīgo darbu, kas tika veikts gan pēdējo sešu mēnešu laikā, gan pagājušajā nedēļā notikušajā Padomes samitā. Padomei izdevās tikt galā ar sarežģīto situāciju pēc Īrijas referenduma un ierosināt piemērotu un precīzu plānu. Īrijai vasarā ir dots laiks situācijas izvērtēšanai un kopēja turpmākā ceļa ierosināšanai. Tās valstis, kuras vēl nav uzsākušas ratifikāciju, tika aicinātas to darīt, turpināt ratifikācijas procesu. Arī Čehijas Republikai ratifikācijas process ir jāpabeidz. Čehu senatori, kuri nosūtot Lisabonas līgumu Konstitucionālajai tiesai Prāgā, ratifikācijas procesu ir nobloķējuši, Čehijas valdībai ir nodrošinājuši alibi.
Uzaicinājums Slovākijai pievienoties eirozonai arī ir svarīgs gan pašai eirozonai, gan arī dalībvalstīm no Centrāleiropas un Austrumeiropas. Šis uzaicinājums parāda Slovākijas valdības paveiktā darba un Slovākijas ekonomikā sasniegto rezultātu novērtējumu un sniedz atbalstu un pamudinājumu Eiropu un reformas atbalstošajiem spēkiem tādās valstīs kā Polija, Ungārija vai Čehijas Republika, lai arī šīs valstis spētu ieviest eiro tiklīdz tās izpildīs attiecīgos nosacījumus un priekšnoteikumus.
Gay Mitchell
Priekšsēdētāja kungs, es vēlos teikt divas lietas. Viena ir par to, ka cilvēki, kuri nesenajā Īrijas referendumā deva pārsteidzīgus solījumus, nav cietuši nekādu morālo kaitējumu un nav saskārušies ne ar kādām savas darbības negatīvajām pusēm.
Īrijas sabiedrībai lika noticēt, ka neatkarīgi no mūsu lēmuma, nenotiks nekas, kas būtu pretrunā mūsu interesēm. Patiesi, mēs visi esam devuši iespēju pārbaudīt, vai kaut kā, kaut kādā veidā nav iespējama jauna pārgrupēšanās.
Tomēr, acīmredzamais, par ko netiek skaļi runāts, ir tas, ka, lai gan bez 27 dalībvalstu apstiprinājuma Lisabonas līgums nevar virzīties uz priekšu, ES tomēr var atrast veidus, kā izveidot koalīciju kopā ar tiem, kas vēlas virzīties uz priekšu. Politika ir iespējamību māksla. Ir iespējams atrast risinājumu, kas ietvertu arī Īriju, taču mēs visi zinām, ka politikas māksla var dot iespēju virzīties uz priekšu tiem, kas to vēlas. Es ļoti ceru, ka tik tālu nenonāks, taču mums ir jābūt atklātiem un godīgiem pret cilvēkiem, lai viņi izprastu iespējamo risku. Mums ir precīzi jāzina, kur atrodamies, lai mēs redzētu, kas ir ūsu interesēs un kas ir Eiropas interesēs.
Tāpat nekādu morālu kaitējumu nav cietuši tie, kas nesenajā Īrijas referenduma kampaņā izmantoja viszemiskāko propagandu. Sinnott kundze, kura nesen tika atalgota ar savas grupas, kurā ietilpst arī Apvienotās Karalistes Neatkarības partija, priekšsēdētājas amata piešķiršanu, laida apgrozībā dokumentu, kurā tika apgalvots, ka algas, atalgojums un demokrātija ir izšķērdēta, un kurā bija redzama ne vairāk un ne mazāk kā šļirce, kas simbolizē eitanāziju un abortus! Tad viņa ierodas šeit un Apvienotās Karalistes Neatkarības partija divu nedēļu laikā viņu atalgo, piešķirot grupas priekšsēdētājas amatu! Taču nekāda morālā kaitējuma nav, jo neviens šajā Parlamentā neko nedarīs pret šo zemisko, izplatīto dokumentu.
Otra lieta, ko es vēlētos pateikt, ir tas, ka politiskā sistēma ilgāk vairs nevar slēpties aiz Eirobarometriem, apskatiem vai sabiedriskās domas aptaujām. Franklin D. Roosevelt par ciniķiem teica, ka "viņi zina tikai egoistu paaudzes noteikumus. Viņiem nav perspektīvas, un, ja nav perspektīvas, tad cilvēki iet bojā”.
Ir laiks sākt runāt par brīnumu, kas ir Eiropas Savienība. Schuman plāns ir izpildīts. Briesmīgās bruņutanku vienības, gāzes kameras, to visu Eiropas Savienība ir atstājusi pagātnē. Vēl vairāk, ir kritis Berlīnes mūris un mēs esam uzņēmuši tās dalībvalstis, kurās vēl nesen valdīja komunisms. Tas ir bijis kā brīnums mūsu acu priekšā.
Beigsim runāt tikai par šī Līguma niansēm. Sāksim runāt par perspektīvu. Beigsim būs sekotāji un sāksim būt līderi. Mēs cilvēkus piesaistīsim tad, ja runāsim ar viņiem par šo perspektīvu, kas ir tieši tas, kas viņiem nepieciešams.
Enrique Barón Crespo
(ES) Priekšsēdētāja kungs, Padomes pašreizējais priekšsēdētāja kungs, Komisijas priekšsēdētāja kungs, vispirms es vēlētos apsveikt Slovēnijas Padomes prezidentūru, kura ir parādījusi, ka Eiropas gars ir lipīgs un efektīvs, un ka tas ir labs priekš mums.
Es koncentrēšos uz Slovēnijas prezidentūras apņemšanos prezidentūras laikā panākt ratifikāciju divās trešdaļās dalībvalstu. Jūs to panācāt divās trešdaļās un vēl vienā dalībvalstī, un līdz ar to esat sasnieguši savu mērķi.
Tik daudzas briesmīgas lietas ir pateiktas par demokrātiju, taču es domāju, ka ir vērts atzīmēt, ka mēs esam panākuši ļoti skaidru konsensu. Padome, Komisija un Parlaments ar sava priekšsēdētāja palīdzību ir vienojušies par darbības līniju, kas balstās uz Īrijas referenduma rezultātu respektēšanu un arī uz to gandrīz piecsimt miljonu pilsoņu cienīšanu, kuri veido pārējo Eiropas Savienības iedzīvotāju daļu. Mēs nevaram sagaidīt, ka mazāk nekā pusmiljons cilvēku varēs izlemt piecsimt miljonu cilvēku likteni. Tas nebūtu demokrātiski.
Tāpat es domāju, ka Īrijas premjerministrs (Taoiseach) Padomei deva ļoti skaidru un konstruktīvu ieguldījumu.
Tādēļ mēs visi piekrītam turpināt ratifikāciju. Jau šonedēļ Spānijas deputātu kongress Lisabonas līgumu ratificēs vienā lasījumā. Tad tas nonāks Senātā, un jūs savam sarakstam varēsiet pievienot vēl vienu valsti.
Otrkārt, Līguma iedragāšana nav nekāds risinājums. Mums ir jāturpina iet uz priekšu.
Treškārt, šī ir ļoti pozitīva solidaritātes demonstrēšana.
Priekšsēdētāja kungs, es Padomes pašreizējam priekšsēdētājam vēlētos uzdot divus ļoti specifiskus jautājumus.
Pirmkārt, kad runājat par ratifikācijas turpināšanu, vai domājat un vai Padome ir apspriedusi Lisabonas līguma 48. panta 5. punkta nosacījumus, kas nosaka, ka gadījumā, ja četras piektdaļas ratifikāciju ir pabeigušas, taču tālāks progress nav iespējams, tad šis jautājums tiek nodots Eiropas Padomei?
Otrkārt, kādēļ jūs lapas beigās esat ierakstījuši ļoti dīvaino piezīmi, kurā ir teikts, ka Čehijas Konstitucionālā tiesa varētu visu Eiropas procesu padarīt par ķīlnieku?
Tāpat kā visi citi, es ziņās dzirdēju, ko prezidents Klaus teica no slimības gultas: viņš paziņoja, ka Līgums ir pagalam, un teica, ka eiro nedarbojas un tikai kaitē. Es domāju, ka šis ir svarīgs politisks fakts, jo Čehijas prezidents vadīs prezidentūru nākamā gada pirmajā pusē.
Ljudmila Novak
(SL) Būdama Eiropas Parlamenta deputāte no Slovēnijas es ļoti cieši sekoju līdzi šai prezidentūrai un arī piedalījos tās sagatavošanā. Es redzēju, cik ļoti rūpīgi mūsu ministri un visi iesaistītie cilvēki veica sagatavošanas darbus, un arī lielo atbildību un vēlmi šo uzdevumu paveikt cik labi vien iespējams.
Es neuzskaitīšu visus sasniegumus. Es priecājos un lepojos, ka šī prezidentūra tika vadīta tik izcili, un vēlētos pateikties premjerministram Janša kungam un valsts sekretāram Lenarčič kungam, kas uzņēmās lielu daļu atbildības, un arī visiem ministriem. Tomēr, mums nevajadzētu aizmirst arī par visu atbalsta komandu, kura bija ļoti jauna, uzņēmās atbildību un labi strādāja Eiropas līmenī. Un tādēļ es kā slovēniete vēlētos izmantot šo iespēju, lai pateiktos visai komandai.
Slovēnijā jau skan priekšvēlēšanu lielgabali, un es ceru, ka tie šo veiksmīgo prezidentūru nenošaus, un ka Slovēnijas pilsoņi arī būs pateicīgi, ka Slovēnijas reputācija Eiropā un pasaulē prezidentūras rezultātā ir būtiski uzlabojusies.
Carlo Fatuzzo
(IT) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, vakar pēcpusdienā Melnkalnes valdības vadītājs pēc 100 amatā pavadītām dienām apmeklēja Ārlietu komitejas sēdi. Es viņam jautāju: "Djukanović kungs, kādēļ laikā, kad mēs apspriežam Īrijā notikušo - nē Eiropai, nē Lisabonas līgumam, - jūs tik ļoti vēlaties pievienoties Eiropas Savienībai, būt Eiropas Savienības daļa, ja tik īsu laiciņu esat bijuši neatkarīgi? Viņš atbildēja: "Mēs nevēlamies būt izolēti, mēs negribam būt paši par sevi. Mēs vēlamies būt kopienā”. Manuprāt, šeit slēpjas noslēpums, ar kura palīdzību var risināt problēmas.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Būdama ungāriete, es ļoti lepojos un apsveicu mūsu slovēņu draugus. Kā jaunā dalībvalsts Slovēnija ir paveikusi lielisku darbu. Slovēnija ir daudz darījusi, lai stabilizētu situāciju Rietumbalkānos, un arī Kosovas jautājumā, Horvātijas pievienošanās procesā un vīzu režīma atcelšanā. Es esmu īpaši pateicīga par to, ka Slovēnija atbalstīja Ungārijas priekšlikumu savā teritorijā uzņemt Eiropas Inovāciju un tehnoloģiju institūtu (EIT); patiesi, liels paldies visām dalībvalstīm, kuras atbalstīja mūsu priekšlikumu. Es vēlētos arī apsveikt mūsu slovāku draugus ar eiro ieviešanu 2009. gadā.
Tomēr nekas no iepriekš minētā nemaina faktu, ka Eiropas Savienība pašlaik atrodas savas dziļākās krīzes vidū. Šeit mēs uz Lisabonas līgumu atsaucamies vienīgi kā uz institucionālu reformu. Nē, mani draugi: Lisabonas līguma īstenošana būtu solis pretī politiskai savienībai un kopienai ar kopējām vērtībām. Cienīsim īru tautas lēmumu, taču mēs nemaz neesam pavirzījušies uz priekšu no tā stāvokļa, kādā bijām pirms nedēļas. Mūsu īru draugiem reizi par visām reizēm ir jāizlemj, vai viņi vēlas palikt Eiropas Savienībā jeb nē. Viņiem par to ir jāpieņem lēmums, un Lisabonas līgumam ir jāstājas spēkā. Liels paldies.
Reinhard Rack
(DE) Priekšsēdētāja kungs, būdams austrietis, es priecājos, ka mūsu kaimiņvalsts Slovēnija ir novadījusi tik lielisku prezidentūru. Apsveicam, Padomes pašreizējais priekšsēdētāja kungs! Tomēr, ja atļausiet, maniem apsveikumiem seko lūgums par vienu no tām mazajām detaļām, pēc kurām Eiropas pilsoņi spriež par Eiropu un par tās vērtību. Tuvākajās dienās diezgan daudzi Austrijas un Eiropas pilsoņi brauks caur jūsu valsti, kur viņi saskarsies ar autoceļu nodokļu sistēmu, kas ir absolūti diskriminējoša. Transporta ģenerāldirektorāts arī jums jau ir uzrakstījis vēstuli. Vai Slovēnija kā prezidējošā valsts nevarētu ietekmēt Slovēniju kā dalībvalsti, lai kaut kas tiktu darīts lietas labā?
Gérard Onesta
(FR) Priekšsēdētāja kungs, dienas beigās man šķiet, ka mēs esam ļoti sašķelti. Ir tie, kas uzskata, ka mums ir īru problēma, un viņi ir vairākumā, un ir arī tie, tostarp arī es, kas uzskata, ka mums ir Eiropas problēma. Sliktākais ir tas, ka iestāžu nemākulības dēļ tie, kuri uzskata, ka mums ir īru problēma, mūs pieveiks, taču viņi nerisinās patieso problēmu, kas ir mūsu pilsoņu neuzticība.
Jūs varat sniegt tik daudz iestāžu skaidrojumu, cik vien vēlaties - uzticības pamats pakāpeniski ir sagrauts. Nākamā gada laikā, Eiropas vēlēšanās mēs par to dārgi samaksāsim, jo tautas kustības paplašinās un ražošana samazinās. Nākamais gājiens ir nevis Īrijas tiesai, bet gan Eiropas tiesai. Mums ir jāierosina dokuments, kas nosaka jaunus pamatus, un mums ir jāparaksta jauns uzticības pakts starp pilsoņiem un iestādēm; vai nu jums patīk vai nē, bet lai to izdarītu, mēs kādu dienu šo jautājumu atkal uzdosim Eiropas cilvēkiem, un jo drīzāk, jo labāk.
Tam būs nepieciešams visu Eiropu aptverošs referendums ar kodolīgu, skaidru tekstu, kas koncentrēsies tikai un vienīgi uz Eiropas Savienības vērtībām, atbildību un darbības principiem. Ja tiktu panākts divkāršs pilsoņu un dalībvalstu atbalsta vairākums, mums pēc šī vēsturiskā balsojuma būtu patiesa programma visiem tiem, kas vēlas pēc tās vadīties.
Utopija? Es metu izaicinājumu tiem, kas uzskata pretēji, un lūdzu viņus pierādīt, ka mēs varam izveidot Eiropu bez eiropiešiem!
Genowefa Grabowska
(PL) Priekšsēdētāja kungs, es vēlētos sākt ar apsveikumiem Slovēnijas prezidentūrai, kā arī ministriem un ekspertiem, kuri pēdējo sešu mēnešu laikā radīja mūsu darbam tik draudzīgu atmosfēru. Mums jāatceras, ka jūsu prezidentūras laikā lielākā daļa Eiropas Savienības valstu atbalstīja Lisabonas līgumu. Šo faktu nedrīkst aptumšot viens vienīgais īru "nē”. Mēs savu darbu turpināsim, tādēļ labāk koncentrēsimies uz pozitīvo. Es vēlētos Slovēnijas prezidentūrai pateikties par darbu pie regulas par uzturēšanas saistībām, kuras referente es biju. Man jāsaka, ka man ir žēl, ka šajā jautājumā konsultācijas notiek tikai ar Eiropas Parlamentu. Es uzskatu, ka Padomes lēmums noraidīt koplēmumu ir kļūda. Es vēlētos pateikties arī par jūsu līdzdalību jautājuma par visu dalībvalstu iekļaušanu Amerikas bezvīzu režīmā risināšanā, kas ir secinājumu 23. punkts. Tas ļaus panākt vienlīdzīgu attieksmi pret visiem pilsoņiem, ko visi jau gaida, tostarp arī mani tautieši.
Mans pēdējais paldies ir par Austrumu partnerību. Tā ir ļoti svarīga visām Eiropas Savienības dalībvalstīm, taču it īpaši valstīm, kas robežojas ar austrumiem.
Tunne Kelam
Priekšsēdētāja kungs, es vēlētos pievienoties apsveikumiem Slovēnijas prezidentūrai. Tomēr, fakts ir tāds, ka mazākums 27 valstu Eiropu nedrīkst sagrābt ķīlā. Ratifikācijas procesam ir jāturpinās. Tomēr vispirms mums dalībvalstu starpā būtu jāvienojas par kopīgu ideju un ratifikācijas procedūru, lai neatkārtotu tādus gadījumus kā šis.
Kā mums Lisabonas līgumu izskaidrot mūsu pilsoņiem? Vissvarīgāk būtu lai politiskie vadītāji sniegtu personīgu piemēru. Varbūt mūsu pilsoņi ir noguruši no sarežģītiem ikdienas kompromisiem starp valstu īstermiņa interesēm un ES principiem, un tas var radīt neapmierinātību un apjukumu.
Gadījums, kad tika atceltas sankcijas pret Kubu, pretī nesaņemot nekādu progresu cilvēktiesību jomā, bija tikai viens šāds piemērs. Mums šodien mūsu pilsoņiem ir jāsaka nevis "tas, ko Eiropa var darīt mūsu labā”, bet pirmkārt gan "tas, ko es varu darīt Eiropas labā”.
Richard Corbett
Priekšsēdētāja kungs, visi piekrīt, ka mums ir jāieklausās Īrijas viedoklī. Ir atšķirība starp tiem, kuri uzskata, ka mums ir jāieklausās tikai Īrijas "nē”, un tiem, kuri domā, ka mums ir jāieklausās katras dalībvalsts teiktajā un tad jāmēģina pārvarēt atšķirības.
Tur nav nekā pārmērīga, ja situācijā, kad mums ir 25 vai 26 "jā” un viens "nē”, mēs šim vienam "nē” jautājam, vai tas nevēlētos apsvērt iespēju meklēt jaunu risinājumu, kas būtu pieņemams visām 27 dalībvalstīm, un ieklausāmies bažās un uz tām reaģējam - varbūt iedrošinot, varbūt noskaidrojot noteiktus jautājumus, varbūt pat ieviešot paketē kādus grozījumus (tomēr, vēlams, ne paša Līguma tekstā).
Tur nebūtu nekā pārmērīga, un es esmu pārliecināts, ka šis ir risinājums, uz kuru mēs pakāpeniski virzāmies.
Derek Roland Clark
Priekšsēdētāja kungs, pēdējā laikā daudz esmu dzirdējis par īru balsojuma respektēšanu. Es vēlētos dzirdēt vairāk par jūsu pašu regulu ievērošanu. Romas Līgums vēl aizvien ir tas dokuments, kurš regulē visas jūsu darbības, un tajā samērā skaidri ir noteikts, ka jebkurš jauns līgums stāsies spēkā tad, kad visas dalībvalstis to būs ratificējušas atbilstoši savu konstitūciju prasībām.
Īrija tieši to arī izdarīja, un tādēļ viņu negatīvais balsojums Lisabonas līgumam pieliek punktu. Jums ir jāaptur tālāka tā ratifikācija. Ja jūs to nevarat izdarīt aiz cieņas pret Īriju, tad dariet to aiz cieņas pret visa pamatā esošo Romas Līgumu.
Alojz Peterle
(SL) 1991. gada jūnija beigās Slovēnijā bija karš. Karš par mūsu neatkarību un demokrātiju nozīmēja karu arī par Eiropu. Es priecājos, ka septiņpadsmit gadus vēlāk mēs veiksmīgi noslēdzam prezidentūru, kas ir lielākā atbildība, kādu vien dalībvalsts var uzņemties. Varu šeit teikt, ka apsveicu premjerministru, visu viņa komandu un tūkstošiem cilvēku, kas bija iesaistīti šīs veiksmes nodrošināšanā.
Es vēlētos izteikt īpašu pateicību par darbu, kas paveikts divās prioritārās jomās: starpkultūru dialogā un veselības aprūpē. Manuprāt, galvenais uzsvars, ko Slovēnija lika uz starpkultūru dialogu, bija Eiropas dibinātāju pamatidejas par cilvēka cieņas respektēšanu koriģēšana atbilstoši mūsdienu globālajai situācijai.
Kas attiecas uz veselības aprūpi, esmu īpaši pateicīgs par darbu, kas paveikts vēža apkarošanas jomā un kas pacientiem visā Eiropā ir devis jaunas cerības uz jaunu darba kvalitāti gan dalībvalstīs, gan Eiropas līmenī, jo dalībvalstis vienas pašas nevar pietiekami efektīvi stāties pretī šai slimībai, kura izplatās kā epidēmija. Es to uzskatu par noteiktu soli tuvāk pilsoņiem.
Janez Janša
Padomes pašreizējais priekšsēdētājs. - (SL) Liels paldies, ka devāt man vārdu, priekšsēdētāja kungs. Paldies visiem par uzslavām, apsveikumiem un Slovēnijas prezidentūras novērtējumu. Esmu par to ļoti priecīgs. Tas ir atmaksājies ne tikai man, bet arī maniem daudzajiem kolēģiem. Es vēlreiz vēlētos pateikties par sapratni. Jūs zinājāt, ka mēs visi, kas bijām iesaistīti šajā procesā, to darījām pirmo reizi, un šajā ziņā jūsu attieksme bija ļoti solidāra un konstruktīva.
Kā jau tika paredzēts, lielākā daļa diskusiju bija par Lisabonas līgumu. Tas arī bija gaidāms, ņemot vērā to, ka šī ir viena no Eiropas Savienības galvenajām prioritātēm. Es tikai vēlētos paskaidrot dažus pārpratumus attiecībā uz secinājumiem, par ko vienojāmies jūnija Eiropadomē.
Padome šos secinājumus nepieņēma, citus noraidot. Šie nebija secinājumi, kurus varēja pieņemt, noraidot īru vai čehu vai kādas citas dalībvalsts viedokli. Šie bija secinājumi, kurus pieņēmām vienbalsīgi. Un tie ar visiem tika saskaņoti. Padome nevienam nelika turpināt ratifikāciju. Lai procesu turpinātu, Padome ņēma vērā informāciju, kā arī to informāciju, ko ieguvām no kolēģiem valstīs, kurās Lisabonas līguma ratifikācijas process vēl nebija pabeigts. Arī secinājumos ir teikts, ka mēs to ņēmām vērā, un balstoties uz to, konstatējām, ka procedūra turpinās, un, kā jau minēju, turpinājās arī laika periodā no Īrijas referenduma līdz Eiropadomes sēdei.
Tādējādi, katrai dalībvalstij ir tiesības izlemt par ratifikācijas metodi un arī par to, vai šī procedūra turpināsies jeb nē. Es domāju, ka secinājums bija loģisks un, protams, vienīgais iespējamais secinājums šajā situācijā. Tas netika pieņemts pretēji mūsu īru kolēģu vēlmēm. Pirmkārt, kā prezidentējošā valsts, mēs šos secinājumus, protams, saskaņojām ar tām dalībvalstīm, kurās ir vissarežģītākā situācija, un Īrija šeit, protams, ir priekšgalā.
Kas attiecas uz Čehijas Republiku, Eiropadome tās likteni nav nodevusi Čehijas konstitucionālās tiesas rokās, jo to jau ir izdarījis Čehijas Senāts. Un šis ir vienīgais šāds piemērs starp dalībvalstīm, kuras Līgumu vēl nav ratificējušas, jo parlamentārās ratifikācijas laikā Čehijas Senāts Līgumu nosūtīja izskatīšanai Konstitucionālajai tiesai.
Tiesiskā ziņā pilnīgi atšķirīgs ir Vācijas vai Apvienotās Karalistes piemērs, kur parlamentā process jau bija pabeigts, kad kāds pieprasīja konstitucionālās tiesas lēmumu. Tādēļ mēs runājam par 19 parlamentārā ceļā pabeigtiem ratifikācijas procesiem. Divus no tiem vēl arvien izskata konstitucionālās tiesas.
Es vēršu jūsu uzmanību uz to, ka Lisabonas Reformu līgums ir starpvaldību nolīgums, kas tika pieņemts starpvaldību konferencē Lisabonā pagājušā gada oktobrī. To parakstījām mēs, valstu un valdību vadītāji, nevis Eiropas Komisija. Tādēļ Eiropas Komisijas vai Eiropas Parlamenta vainošana pašreizējos sarežģījumos ir mazliet negodīga. Mēs, protams, varam runāt par Eiropas iestāžu attieksmi un to, kā vispārējā situācija ietekmē lēmumu pieņemšanu konkrētā valstī. Taču tad man ir jārunā gan par, gan pret to: par pozitīvo un negatīvo, nevis jāskatās tikai uz negatīvo.
Kas attiecas uz to, vai skatāmies uz Eiropas Savienību ar uzticību jeb tomēr nē: pats par savu valsti es varu teikt, ka mēs uz Eiropas Savienību un tās nākotni skatāmies ar lielām cerībām. Kā iepriekš minēja Peterle kungs, kurš tajā laikā bija kopā ar mani valdībā un kurš vadīja valdību pirms septiņpadsmit gadiem, pirms septiņpadsmit gadiem, jūnijā Slovēnijā bija karš. Tajā laikā Eiropas Savienība bija vairāk nekā tikai cerība. Mums tajā laikā tā bija risinājums. Mēs nezinājām vai nodzīvosim nākamo dienu.
Tādēļ tas, kas mums ir šodien, septiņpadsmit gadus vēlāk, mums ir liela veiksme. Mums nav iemesla zaudēt cerību kādu tiesisku vai ar procedūrām saistītu grūtību dēļ. Man tā šķiet ļoti pesimistiska pieeja. Es arī vēršu jūsu uzmanību uz to, ka šī nav pirmā reize, kad Eiropas Savienība ir situācijā, kad process ir sarežģījies un ir jāmeklē risinājumi. Šī nav pirmā reize. Līdz šim tā ir noticis jau vairākas reizes, un vienmēr ir atrasti risinājumi. Un vienmēr tika atrasti tādi risinājumi, lai visi būtu apmierināti. Un arī tagad Eiropadomē nebija neviena, kas ierosinātu risinājumus, kas kādu izslēgtu no procesa. Mēs esam pavadījuši kādu laiku, meklējot risinājumu, kas apmierinās visus.
Ja, piemēram, šī gadsimta sākumā, kad noteiktās aprindās, kas daļēji līdzīgas tām, kurās lēmumi tiek pieņemti tagad, tika pieņemti lēmumi par Nicas Līgumu, viņi toreiz pēc pirmā Nicas Līguma noraidījuma būtu runājuši to pašu, ko šodien esam dzirdējuši no dažiem cilvēkiem, tad mums būtu jāņem vērā fakts, ka šis jautājums ir slēgts; mums vienkārši ir jāpieņem šis lēmums un jāturpina strādāt, un tad es šeit nerunātu, jo bez Nicas Līguma nebūtu bijis lielās paplašināšanās, kura, manuprāt, un arī saskaņā ar pašreizējiem rezultātiem, Eiropas Savienību ir stiprinājusi un padarījusi spējīgāku stāties pretī globālajām problēmām. Tas ir noticis jau iepriekš, un risinājumi vienmēr ir atrasti. Un ne pēc viena no šiem risinājumiem Eiropas Savienība nekļuva mazāka. Tā bija lielāka un spēcīgāka. Un šie risinājumi noteikti tiks atrasti arī tagad.
Man šķiet bezjēdzīgi debatēt un meklēt risinājumus, atrodoties apburtajā lokā, runāt par to, ka ir vairāki iemesli, kādēļ Lisabonas Reformu līguma ratifikācija ir nonākusi strupceļā... Īstenībā risinājumi, kuru mums nav, lai gan tajā pašā laikā mēs zinām, ka mums nav daudzu šādu risinājumu, jau paši ir Lisabonas Reformu līguma daļa.
Iešana pa šo apburto loku nozīmē, ka mēs nekur nenonāksim. Es arī domāju, ka mums nevajadzētu sevi maldināt par to, ka Eiropas Savienību, kas ir sarežģīts mehānisms ar 27 dalībvalstīm, var turpināt veiksmīgi vadīt un ka jautājumus var saskaņot tieši tāpat kā pirms piecdesmit gadiem, kad bija tikai sešas dalībvalstis, vai arī tad, kad bija 12 dalībvalstis. Mums pašlaik ir tie paši, pa daļām pieņemtie mehānismi, kas bija spēkā sistēmā, kas aukstā kara laikā bija ievērojami mazāka un atšķirīga. Tagad pasaule ir mainījusies, un arī šie mehānismi ir jāmaina. Un mums nevajadzētu sevi maldināt, ka to var paveikt ar kaut kādu līgumu, kurā būtu trīs panti, kuru mēs visi zinātu no galvas un pilnībā saprastu. Tas nav iespējams. Un, ja mēs sevi šādi maldinām, tad tas nozīmē, ka mēs vienkārši nemeklējam risinājumus pareizā veidā.
Es uzskatu, ka Eiropadome ir nonākusi pie pareizajiem secinājumiem, ciktāl tas attiecas uz strupceļu Lisabonas Reformu līguma ratifikācijā. Tā nav meklējusi risinājumus un nav veikusi analīzes bezjēdzīgās debatēs, kas neko nedod. Tā ir koncentrējusies uz to, ko var izdarīt, un tādējādi ir radījusi atmosfēru un devusi laiku, kas ir produktīvs risinājumu meklēšanā. Mēs nekur nenonāktu, ja nākamos četrus mēnešus pavadītu diskusijās par to, kā, kāpēc un kur. Mums šis laika periods ir vajadzīgs, protams, lai skatītos uz priekšu.
Divas ļoti īsas atbildes - pāri palikušajā pusminūtē. Kas attiecas uz Ķīnu un uz kritiku, ka mēs neesam koncentrējušies uz vairākām globālām problēmām: Es domāju, ka Eiropas Savienība faktiski šajā jomā ir darījusi samērā daudz, tostarp ar klusēšanas diplomātijas palīdzību, lai beidzot sāktos dialogs starp Ķīnas vadītājiem un Dalailamas pārstāvjiem. Tas nav nejauši, ka šis pavērsiens notika Eiropas Komisijas priekšsēdētāja vizītes laikā Pekinā. Un Ķīnas prezidents man sūtītā vēstulē jau bija darījis to zināmu. Es ceru, ka šis dialogs turpināsies un ka mēs arī šeit atradīsim risinājumu. Tā bija Eiropas Savienība, kas lika lietām sakustēties. Tas nebija neviens cits.
Kas attiecas uz Kubu, kura daudzas reizes tika pieminēta: personīgi es domāju, ka ir pareizi, ka mēs uz pozitīvajām pārmaiņām Kubā esam reaģējuši ar pozitīviem pasākumiem no savas puses, lai gan tajā pašā laikā neviens nav apgalvojis, ka visi jautājumi tur ir atrisināti. Bija dažādi priekšlikumi par tālāko virzību, Eiropas Savienība noteikti nevar parakstīt partnerības nolīgumu ar valsti, kurā ir daudz politieslodzīto. Tomēr, būtu arī ļoti nepareizi uz pozitīviem notikumiem nereaģēt ar pozitīviem signāliem, jo citādi vienkārši nebūtu nekādu pozitīvu stimulu. Un kā jau teica Schulz kungs, šis zināmā mērā arī ir pozitīvs signāls, ko sniedz Eiropas elastīgā politika attiecībā uz Latīņamerikas un Karību jūras reģiona valstīm.
Es atvainojos, ka diemžēl nevaru atbildēt uz citiem jautājumiem. Savu runu es vēlētos beigt ar to, ka esmu ļoti priecīgs, ka nākamais trio - Francija, Čehijas Republika un Zviedrija - ir uzņēmies šos jautājumus no programmas, kuru mēs centāmies īstenot, strādājot mūsu trio - sadarbībā ar Portugāli, Vāciju un Slovēniju. Manuprāt, šajā programmā ir noteiktas pareizās prioritātes: tālāka vides un enerģētikas paketes saskaņošana, migrācijas politika un, protams, tālākas ratifikācijas risinājuma meklēšana vai risinājumu meklēšana, kā izkļūt no šī Lisabonas līguma strupceļa.
Es esmu pārliecināts, ka Francijas prezidentūra ar savu plašo pieredzi, kas gūta iepriekšējos prezidentūras periodos ar ļoti nopietnām dilemmām, ar kurām tā pagātnē ir saskārusies, būs veiksmīga un jūnija Eiropadome jau zināmā mērā ir norādījusi uz šo nepārtrauktību. Tādēļ es esmu pārliecināts, ka tad, kad gada beigās apspriedīsiet ziņojumu par Francijas prezidentūru, daudzi jautājumi, par kuriem šodien esam runājuši kā par atklātiem jeb aktuāliem, tad jau būs atrisināti.
Tādēļ vēlreiz sirsnīgi pateicos par jūsu konstruktīvo sadarbību un kopīgajām pūlēm, ko esam ieguldījuši šo risinājumu meklēšanā. Būdama vienīgā tiešā veidā vēlētā iestāde Eiropas Savienībā, Eiropas Parlaments, manuprāt, atrodas pagrieziena punktā. Daļēji tādēļ, lai tā lomu stiprinātu, mums steidzami ir nepieciešams jauns institucionālais risinājums.
Es atvainojos, ka mums šodien un, protams, arī pēdējā Eiropadomē tik daudz bija jārunā par šo jautājumu, taču tas nav iemesls pesimismam. Eiropas Savienība ir pietiekami spēcīga, lai spertu šo soli uz priekšu. Es esmu pārliecināts, ka Eiropas Parlamenta loma šajās debatēs būs izšķiroša.
Liels paldies.
(Aplausi)
Priekšsēdētājs
Sirsnīgs paldies par ziņojumu, Eiropadomes priekšsēdētāj Janez Janša kungs. Taču es jums vēlos pateikties ne tikai Parlamenta vārdā, bet arī izteikt savu personīgo pateicību. Es vēlētos piebilst, un šis arī ir ļoti personisks komentārs, ka tad, kad mani 1979. gadā pirmo reizi ievēlēja Eiropas Parlamentā, es nevarēju iedomāties, ka mēs piedzīvosim dienu, kad Slovēnijas, brīvas un demokrātiskas Slovēnijas, premjerministrs šim Parlamentam sniegs ziņojumu par Eiropadomi, un tomēr, te nu mēs esam! Es vēlos teikt to, ka tas ir mūsdienu brīnums, ka Slovēnijas premjerministrs šajā Parlamentā ir uzstājies Eiropas Savienības vārdā.
Mēs no šī fakta gūstam drosmi un spēku laikā, kad Īrijas referenduma dēļ debates pārņem vilšanās noskaņa. Svarīgi ir tas, ka progress turpināsies, ka mēs saglabāsim apņēmību. Es vēlētos jums sirsnīgi pateikties par jūsu apņēmību. Es jums Eiropas Parlamenta vārdā varu apliecināt, ka mēs saglabāsim apņēmību. Mēs saglabāsim pacietību un arī apņēmību, un balstoties uz to es tagad vēlētos Komisijas priekšsēdētāju Barroso kungu lūgt izteikt pēdējās piezīmes.
Vēlreiz liels paldies, priekšsēdētāj Janša kungs!
José Manuel Barroso
Komisijas priekšsēdētājs. - Priekšsēdētāja kungs, mēs daudz esam runājuši par ieklausīšanos pilsoņos, un es esmu ļoti priecīgs, ka vismaz daži no jums ir palikuši šeit, lai noklausītos manu un premjerministra Janša kunga runu, lai mēs varētu atbildēt uz ļoti interesantajām piezīmēm, kuras izskanēja šo debašu laikā.
Dabiski, ka debates bija arī par Īrijas noraidošā balsojuma secinājumiem un sekām.
Ļaujiet man uzsvērt to, kas, manuprāt, nākotnei būs ļoti svarīgi: neiekritīsim Eiropas sagraušanas lamatās - nesagrausim Eiropas iestādes. Tā būtu liela kļūda. Neviens no tā neko neiegūs.
Faktiski, visi pieejamie dati, visas objektīvās aptaujas rāda, ka kopumā Eiropas pilsoņi vairāk uzticas Eiropas iestādēm, tostarp arī Komisijai, nekā lielākajai daļai valstu valdību un noteikti vairāk nekā lielākajai daļai politisko partiju valstu līmenī. Tādēļ nodēvēt šo problēmu vienkārši par ar uzticību Eiropas iestādēm saistītu problēmu ir absolūti negodīgi.
Starp citu, saskaņā ar mūsu datiem un saskaņā ar premjerministra Cowen teikto par īru vēlētājiem, īru vēlētāji nebalsoja pret Eiropu. Īstenībā, 80% no vēlētājiem, kas balsoja pret, teica, ka viņi atbalsta Eiropu. Viņi varētu būt kritiski par to vai citu aspektu, taču saskaņā ar Īrijas varas iestāžu teikto un saskaņā ar visiem mums pieejamajiem datiem, to nevar uzskatīt vienkārši par balsojumu pret Eiropu.
Tādēļ nevainosim Eiropu. Būsim pieticīgi; sapratīsim, kas ir mūsu trūkumi; pieņemsim kritiku; padarīsim savu darbu Briselē vai Strasbūrā labāku, taču nevainosim Eiropu un mēģināsim saprast, ka šodien atbildība par varu, neskatoties uz to, vai tā ir Eiropas, valstu, reģionālā vai vietējā līmenī, ir milzīga un ka mums tā ir jāuztver ar pieticību, taču nepadodoties populistiskiem un vienkāršiem argumentiem.
Eiropas Savienības tēlu nosaka pieņemtie lēmumi, nevis izteiktie priekšlikumi. Lēmumus pieņem Padome un Eiropas Parlaments, nevis Komisija. Eiropai ļoti bieži kaitē kariķētā lēmumu pieņemšana; Eiropai kaitē uzbrukumi Eiropas iestādēm, kurus bieži veic Eiropas atbalstītāji; Eiropai ļoti bieži kaitē ne tikai mūsu kariķētās iestādes, bet arī politika.
Ļaujiet minēt piemēru. Jūs visi esat dzirdējuši stāstu par taisnajiem gurķiem. Tas ir ļoti populārs Vācijā un dažās citās valstīs. Jau ilgu laiku Eiropu apsmej par gurķu pārdošanas standartu noteikšanu. Mana Komisija ierosināja tikt vaļā no šiem noteikumiem, veicot pārskatīšanu, kas ietvertu vēl 35 citus pārtikas un dārzeņu pārdošanas standartus, kurus mēs uzskatām par nevajadzīgiem. Mūsu doma ir saglabāt tikai 10 no šiem 35 standartiem. Taču vai zināt? Kad mēs aptaujājām dalībvalstis, lielākā daļa no tām bija pret šīm pārmaiņām. Tāda ir realitāte. Tā nebūt nav Brisele, kas auklējas ar dalībvalstīm, vai ne?
Taču mēs neapstāsimies; mēs ierosināsim priekšlikumu tikt vaļā no šiem nevajadzīgajiem standartiem. Un tad būs īstais laiks pārtraukt runas par Briseles birokrātiju. Ja ir kaut kas, kas ir vēl sliktāks nekā Briseles birokrātija, tad tās ir 27 atsevišķas birokrātijas, kas no valstu puses vēršas pie Briseles, lai prasītu kādus tiesību aktus ieviest Briseles līmenī.
Tādēļ apkarosim lieko birokrātiju un ievērosim subsidiaritātes principu; taču darīsim to nevis opozīcijā Eiropas iestādēm, bet gan tādēļ, ka vēlamies būt tuvāk saviem pilsoņiem.
Debašu laikā tika pieminēta direktīva par augsnes aizsardzību. Tā tika minēta kā Briseles pārmērīgās regulācijas piemērs. Ļaujiet atgādināt, ka 2007. gada novembrī šis Parlaments bija tas, kurš ar lielu balsu vairākumu pirmajā lasījumā nobalsoja par direktīvu par augsnes aizsardzību. Tad ko gan jūs vēlaties? Ja kāds man kā Komisijas priekšsēdētājam lūgtu ignorēt Eiropas Parlamenta balsojumu, es to nevarētu izdarīt. Tātad, tas, vai šī direktīva kļūs par likumu, tagad ir citu likumdevēju rokās. Es vēlētos, lai visi Eiropas atbalstītāji neslēptos aiz Komisijas muguras, ja Eiropas Parlamenta vairākums nobalso citādi, nekā daži no jums ir gaidījuši.
Tas pats attiecas uz atgriešanas direktīvu. Es dzirdēju kādas grupas priekšsēdētāju kritizējam atgriešanas direktīvu, ko šis Parlaments tikko ir pieņēmis, un raksturojot to kā vienu no Eiropas Savienības likumības problēmām. Būsim atklāti: ja Eiropas iestādes apšauba pašu pieņemto likumdošanu, tad mums patiešām ir problēmas ar atbalstu no mūsu pilsoņu puses.
Tas ir svarīgi, jo valstu līmenī situācijā, kad kāda politiskā partija vai politiskais līderis nepiekrīt kādam konkrētam lēmumam par likumdošanu, tas tomēr neapšauba nācijas, valsts vai nacionālo demokrātiju likumību, taču Eiropā es ļoti bieži konstatēju, ka brīžos, kad daži politiķi nepiekrīt kādai konkrētai politikai, viņi cenšas apšaubīt visa mūsu Eiropas veidošanas procesa likumību. Tas ir nepieņemami un nav godīgs ceļš, ja vēlamies savu Eiropas projektu turpināt.
Tas pats attiecas uz sociālo un liberālo jautājumu kariķēšanu. Mēs Eiropadomē pašlaik attīstām debates par to, vai risināt mūsu sabiedrības visneaizsargātāko cilvēku tūlītējās vajadzības jeb tomēr nē. Atbilde no Komisijas bija skaidra: darīsim to. Ir cilvēki, kuriem ir nepieciešama palīdzība, un mums viņu labā ir jārīkojas, un ja reiz pastāv Eiropas instrumenti, tad izmantosim tos, tādējādi papildinot atsevišķu valstu rīcībā esošos instrumentus. Es uzskatu, ka ir iespējams nodrošināt gan strukturālu, gan tūlītēju reakciju. Es uzskatu, ka ir iespējams atbalstīt gan tirgus, gan sociālo politiku.
Es uzskatu, ka Eiropas nometne dažreiz ir nevajadzīgi un mākslīgi sadalīta tajos, kas atbalsta lielāku orientēšanos uz tirgu, un tajos, kas atbalsta lielāku orientēšanos uz sociāliem jautājumiem. Es domāju, ka ir iespējams atbalstīt iekšējo tirgu, neatbalstīt valsts iejaukšanos, kas kropļo konkurenci, un tajā pašā laikā būt pret ultraliberālismu, kas kropļo solidaritāti. Eiropas līmenī ir pilnīgi iespējams abas šīs lietas apvienot un nepadziļināt ideoloģiskās atšķirības, kuras gadījumā, ja nepievērsīsim tām vajadzīgo uzmanību, tikai atbalstīs populistu pret Eiropas projektu vērstās ekstrēmās nostājas.
Mums ir jādebatē par šiem jautājumiem, ja vēlamies ar pārliecību turpināt mūsu Eiropas projektu. Es uzskatu, ka Eiropas iestāžu vainošana ir bezjēdzīga un pašiznīcinoša visiem tiem, kuri tic Eiropas ideāliem.
Ļaujiet man ļoti atklāti pateikt arī to, ka, kā Eiropas integrācijas vēsturē bieži jau ir noticis, katru reizi, kad ir kādi šķēršļi, dažu valstu politiķi to izmanto, lai mēģinātu samazināt Eiropas iestāžu lomu un vājināt Komisijas lomu. Daži pat ierosina, ka Komisijai nevajadzētu skaļi izteikt savas domas. Es to nepieņemšu. Komisija būs stingra attiecībā uz Kopienas kompetencēm un Kopienas jautājumiem. Mēs stāsimies pretī jebkādiem mēģinājumiem samazināt Eiropas kompetenci, jo es tiešām uzskatu, ka problēma neslēpjas tajā, ka mums būtu pārāk daudz Eiropas līmeņa kompetences, bet gan tajā, ka tiem politiķiem, kuriem Eiropas ideālus un Eiropas projektu vajadzētu aizstāvēt, trūkst pārliecības.
Mans lūgums ir iestāties par mūsu vērtībām: lai visi tie, kas strādā Eiropas iestādēs Briselē un jūtas lepni par darbu Briselē vai mūsu galvaspilsētās vai visā Eiropā, apvienotos partnerībā starp visām mūsu iestādēm un dalībvalstīm, lai paskaidrotu, kādēļ mums Eiropa ir vajadzīga vairāk kā jebkad. Neatvainosimies par to, ka aizstāvam Lisabonas līgumu, kas mēģina uzlabot mūsu Eiropas Savienības atbildību, demokrātiju, koherenci un efektivitāti. Ar lepnumu teiksim Eiropas pilsoņiem, ka negatīvais balsojums Īrijā neatrisināja problēmu, kuru bija paredzēts risināt ar Lisabonas līguma palīdzību, ka apkārt valda liela konkurence, ka pasaule uz Eiropu negaidīs un ka pasaulei ir vajadzīga Eiropa, kas vairāk kā jebkad iepriekš pastāv savu pilsoņu labā un tās vērtību veicināšanas labā.
Priekšsēdētājs
Liels paldies jums, Komisijas priekšsēdētāja kungs. Ja drīkstu tā teikt, ņemot vērā to, ka jūs atsaucāties uz Eiropas iestāžu darbu regulējošajiem principiem, Eiropas iestādēm būtu jāpacenšas vienai otru neapvainot, un katrai iestādei pašai sev vajadzētu pajautāt, kas ir tie uzdevumi, kas tai jāveic. Es uzskatu, ka Komisijas un Parlamenta kopējā atbildība ir aizsargāt Eiropas Kopienu un cītīgi strādāt, lai novērstu atgriešanos pie vienkāršas sadarbības starp valdībām. Tas ir kopējs uzdevums, kas mūs vieno, un es jums pateicos par to, ka savās nobeiguma piezīmēs vēlreiz atkārtojāt šos principus.
Debates ir slēgtas.
Rakstiski paziņojumi (142. pants)
Alessandro Battilocchio
, rakstiski. - (IT) Slovēnijas prezidentūra tika iemesta vienā no visnopietnākajām krīzēm Eiropas Savienības nesenajā vēsturē. Īru noraidījums apšauba visu Lisabonas plāna uzbūvi.
Mums tagad ir jārīkojas. Es uzskatu, ka mēs nevaram atlikt iestāžu darba gaitas maiņu, kas ietver arī lēmumu pieņemšanas procedūras: Pēdējos gados Eiropas Savienībai kopumā vienmēr ir bijis jāpielāgojas lēnākajam partnerim. Varbūt ir pienācis laiks izpētīt jaunus veidus, kā šīm valstīm, kuras vēlas lielāku integrāciju un līdzdalību, dot iespēju to sasniegt.
Tiem, kuri domā, ka mums viss būtu jādara lēnāk, būtu jādod iespēja pastiprināt sadarbību ar Eiropas Savienības dalībvalstīm. Laiks ir būtisks: visām iesaistītajām pusēm, katrai attiecībā uz tās kompetenci, ir svarīgi piemēroties šai ļoti sarežģītajai situācijai.
Pedro Guerreiro  
Īru, kuri bija vienīgie, kuriem konstitucionālas prasības neliedza izteikt viedokli referendumā, demokrātiski un neatkarīgi pateiktais "nē” ir būtisks šķērslis mēģinājumiem iepriekš noraidīto līguma projektu uztiept, izmantojot nepieņemams melus un neiedomājamas viltības un neievērojot un cenšoties apiet franču un nīderlandiešu vēlmes.
Īru "nē” nozīmē, ka Lisabonas līguma ratificēšanas process ES ir jāaptur un reizi par visām reizēm jāapglabā. Fakts ir tāds, ka, neskatoties uz to, kā viņi cenšas tos apiet vai maldināt, Kopienas līgumu nosacījumi nosaka, ka pietiek ar vienas valsts noraidījumu, lai jauns līguma projekts nevarētu stāties spēkā.
Tomēr, pieturoties pie Merkel kundzes un Sarkozy kunga nekavējoties izteiktā saukļa un izrādot necieņu pret īru vēlmēm, ES iestādes cenšas radīt iespaidu, ka nekas nav noticis, uzstājot, ka ir jāturpina ratifikācijas process, un novilcinot laiku (šoreiz līdz ES samitam oktobrī), kā arī cenšoties (jau atkal) radīt apstākļus, kuros īrus varētu izolēt un izdarīt uz viņiem spiedienu un šantažēt (gadījumos, kad rezultāts ir negatīvs, viņi liek atkārtot referendumus par ES līgumiem).
Īsumā, tas ir skandalozi!
Anneli Jäätteenmäki
, rakstiski. - (FI) Es reti par kaut ko konservatīvās grupas priekšsēdētājam Hartmut Nassauer varu piekrist tik lielā mērā, kā piekrītu šodien. Savā runā Nassauer kungs analizēja iemeslus, kādēļ Īrijas rezultāti bija tādi, kādi tie bija, un es viņam pilnībā piekrītu.
Īrija balsoja pret Eiropas Savienību un tādējādi arī pret Lisabonas līgumu. ES pašai ir jāizpēta tā iemesli.
Komisija, izrādās, ir tehnokrātiska iestāde. Brisele sabiedrību kaitina arvien vairāk un vairāk, un šķiet esam pārmērīga birokrātija, kas rīkojas despotiski.
Es piekrītu Nassauer kunga vēlmei, lai vairāk lēmumu tiktu pieņemti dalībvalstu līmenī.
Filip Kaczmarek
, rakstiski. - (PL) Slovēnijas prezidentūrai ir bijuši daži ļoti nozīmīgi sasniegumi. Šajā laika periodā tika nolemts Slovākiju uzņemt eirozonā. Tika pieņemts lēmums Eiropas Tehnoloģiju institūtu izvietot Budapeštā. Patiesībā, mēs nemaz nebijām tik apmierināti ar šo lēmumu, jo mēs paredzējām, ka EIT galvenā mītne atradīsies Vroclavā. Vēl viens nozīmīgs solis daudzām valstīm, tostarp arī Polijai, bija pievienošanās Šengenas zonai. Iekšējās robežkontroles atcelšana šajā zonā esošajās valstīs ir patiesi liela pārmaiņa gan praktiskā, gan psiholoģiskā ziņā. Brīvas personu pārvietošanās koncepts tagad, kad vairs nav robežkontroles, šķiet pilnīgi savādāks. Slovēnijas prezidentūras veiksme vēl iedvesmojošāka ir tādēļ, ka šī valsts tikai neilgu laiku ir ES dalībvalsts.
Jāsaka, ka prezidentūras pašas beigas izrādījās īpaši grūts laiks, jo Īrijas referendumā tika noraidīts Lisabonas līgums. Gan prezidentūra, gan Eiropas Savienība kopumā atradās paradoksālā situācijā. Ir jāizrāda cieņa tiem, kas Lisabonas līgumu ratificēja, un tāda pati cieņa pienākas arī tiem, kas Līgumu noraidīja. Turklāt, jautājums par to, kā jārīkojas tām valstīm, kuras ratifikācijas procesu vēl nav pabeigušas, emocijām arī lika sist augstu vilni. Protams, mums ir tiesības šo procesu pabeigt. Nekas prezidentu Lech Kaczyński nevar atturēt no solījumu turēšanas un drīzas ratifikācijas dokumenta parakstīšanas.
Vytautas Landsbergis
, rakstiski. - Man ir vairākas piezīmes par dažbrīd maldinošo formulējumu, kas plaši tiek izmantots arī šeit. "Īru cilvēku vēlēšanās”, "īru lieta” vai "īru nē” un "Īrijas lēmums - Lisabonas līguma slepkava”: visa šī un tai līdzīgā leksika ir jānoliek malā. Īrijas balsojuma rezultāts ir jārespektē, nevis jāpadara par patiesībai neatbilstošu mītu. Ja reiz lielākā daļa cilvēku, kuri piedalījās balsojumā, izteica savu neapmierinātību un neuzticību Īrijas valdības politikām attiecībā uz galveno ārpolitikas jautājumu, tad šī notikuma patiesā politiskā interpretācija ir īru sabiedrības ziņā. Taču citi pasākumi ir nepieciešami, lai reāli novērtētu notiekošo.
Tie, kuri balsoja pret, ir tikai viena trešdaļa no kopējā īru elektorāta. Rezultātu izlēma 4% faktisko vēlētāju. Tādēļ nav iemesla slavēt vai vainot visu īru tautu. Aptauju statistika liecina, ka īru vīrieši balsoja par, savukārt sievietes balsoja pret. Politiski aktīvu sieviešu Īrijā bija vairāk, jo vīrieši iespējams palika sēdēt krodziņos. Jaunāki cilvēki balsoja pret, savukārt apmēram 60% no cilvēkiem, kas vecāki par 55 gadiem un kas iespējams ir mazāk emocionāli, taču gudrāki, balsoja par. Jūs redzat, ka Īrijā ir dažādas identitātes, nevis tikai divas vien, kuras pārāk vienkārši tiek nosauktas attiecīgi par varonīgajiem demokrātiem vai ļaunajiem Eiropas pretiniekiem. Mums visu īru tautu nevajadzētu ne slavēt, ne arī vainot, jo tikai puse no tās aizgāja balsot, un arī valdība izrādīja savu vienaldzību. Mans priekšlikums ir būt reālistiskiem un korektiem. Citādi ES vajadzētu Īrijai jautāt, vai tā vēlas būt Eiropā, ko regulē Lisabonas līgums, jeb nē.
Janusz Lewandowski
, rakstiski. - (PL) 2008. gada jūnija ES samita Briselē darba programma pilnībā neatspoguļo patiesās problēmas, ar kurām Eiropas Savienība pašlaik saskaras. Sociālajam nemieram daudzās valstīs, ko izraisījušas augstās energoresursu un pārtikas cenas, vajadzētu būt kā brīdinājumam Eiropas Savienības līderiem, kuri ir noraizējušies par Lisabonas līguma noraidīšanu Īrijā. Mums jau šodien ar jāatrod atbildes uz Eiropas pilsoņu bažām, ko tie skaidri ir parādījuši daudzu pilsētu, tostarp arī Briseles ielās. Nepietiek tikai ar ambiciozu plānu noteikšanu attiecībā uz atjaunojamiem enerģijas avotiem un vides aizsardzību. Tie patiesībā var novest pie papildus izmaksām un Eiropas konkurētspējas pasliktināšanās pasaules tirgos. Tie nemieru var vēl vairāk palielināt, nevis samazināt.
Atbilstoša reakcija būtu vienoties par Eiropas stratēģiju augsto pārtikas un energoresursu cenu apkarošanai vienlaicīgi ar nabadzīgāko mājsaimniecību aizsargāšanu. Šajā sakarībā ir jāpārskata Kopējā lauksaimniecības politika. Pirms energoresursu avotu un piegādātāju dažādošanas ir svarīgi liberalizēt Eiropas tirgu, lai radītu savstarpēji cieši saistītu sistēmu, kas atsevišķas valstis spētu aizsargāt no šantāžas saistībā ar enerģiju. Tas var notikt tikai tad, ja, ņemot vērā tādus ārējos enerģijas piegādātājus kā Gazprom, 27 dalībvalstis nolemj rīkoties kopā. Pašlaik tendence slēgt divpusējus nolīgumus, kā to parāda Vācijas, Itālijas, Austrijas, Bulgārijas, Ungārijas un Grieķijas gadījumi, šādu iespēju kavē. Lisabonas līgums nav svarīgākais priekšnoteikums Eiropas solidaritātei enerģētikas jomā.
Zita Pleštinská
, rakstiski. - (SK) Šajā jūnija dienā mēs atskatāmies uz sešiem Slovēnijas prezidentūras mēnešiem, kas jau ir gandrīz beigušies.
Es vēlos pievienoties visiem tiem, kuri šodienas debatēs apsveica Slovēnijas prezidentūru. Slovēnija, kuru bieži vien jauc ar Slovākiju, ir skaidrs piemērs tam, kā maza dalībvalsts var drosmīgi pildīt savus pienākumus ES.
Slovākijai, valstij, no kuras es esmu, Slovēnijas prezidentūra nozīmē vēsturisku laika periodu, jo Slovēnijas prezidentūras laikā tika pieņemts lēmums ļaut Slovākijai pievienoties eirozonai.
Es vēlos pateikties Slovēnijas prezidentūrai par konstruktīvo pieeju ES iekšējā tirgus stiprināšanai. Preču pakete, kuru Eiropas Parlaments pieņēma ar Slovēnijas prezidentūras palīdzību, ir galvenais priekšnoteikums citu nozaru direktīvu, piemēram, rotaļlietu direktīvas vai direktīvu par kosmētiku un būvizstrādājumiem, pārskatīšanai.
Tomēr, es vēlos skaļi izteikt savu nosodījumu par pārsteidzīgo, jūnija samitā pieņemto lēmumu, kad reizi par visām reizēm bez jebkādas nopietnas iepriekšējas visu kubiešu dzīves aspektu analīzes tika atceltas ES sankcijas pret Kubu. Es aicinu Eiropas Savienības valstis turpināt Kubā pieprasīt demokrātiju un pilsoniskās brīvības.
Es uzskatu, ka pēc šī soļa ES vēl uzstājīgāk pieprasīs, lai Kubas prezidents Raúl Castro nekavējoties atbrīvo visus politieslodzītos Kubā.
Katrin Saks
, rakstiski. - (ET) Līdz ar Īrijas referendumā izteikto noraidījumu, Eiropas Savienība ir kļuvusi par interesantu asociāciju: Tā ir savienība, kas iepriekš, pirmajos referendumos uz zirga auļoja uz priekšu kā bez galvas, bet tagad šo zirgu pati ir iedzinusi strupceļā. Šķiet, ka arī debates šajā jautājumā neradīja nekādu skaidrību.
Dažas piezīmes: Pirmkārt, es vēlētos izteikt savu sašutumu par Īrijas "nē” kampaņas saukli. "Eiropa ir bijusi laba pret Īriju. Lai tā arī paliek!” - tas ir vienkārši skandalozi. Es nedomāju, ka eiroskeptiķu viedoklis ir pareizs attiecībā uz to, ka tagad, kad īri ir izteikuši savu viedokli, Lisabonas līgums būtu jāapglabā.
Tajā pašā laikā mēs nedrīkstam izdarīt spiedienu uz Īrijas valdību: skaidrs, ka viņi paši ir tie, kam jāizlemj, ko darīt tālāk.
Es arī vēlētos atzīmēt, ka Eiropā palielinās politiskā sabotāža, un dažās valstīs ir bijuši gadījumi, kad tiek teikts "ja vēlaties, lai mēs ratificējam, tad izdariet kaut ko pretī”. Treškārt, pastāvīgi tiek runāts par demokrātijas deficītu, lai gan situācijās, kad tiek radīta iespēja konsultēties par galvenajiem ES jautājumiem, cilvēki to neizmanto.
Īrijas referenduma rezultāts pierāda, ka Eiropas veiksme tiek upurēta apšaubāmas sabiedrības nostājas labā. Atsevišķas kaprīzes gūst virsroku pār kopējo labumu, un īstermiņa izvēles ilgtermiņa vīziju padara neskaidru.
Toomas Savi
, rakstiski. - Es priecājos par Eiropadomes samita rezultātiem, jo tika izteikta piekrišana Īrijas priekšlikumam 2008. gada 15. oktobra Padomes sēdē atgriezties pie Lisabonas līguma noraidījuma Īrijā, tādējādi dodot Īrijas valdībai daudz laika ierosināt idejas par to, kā glābt Līgumu.
Es īpaši priecājos par to, ka Īrijas "nē” neietekmēs ieplānoto ratifikācijas procesu citās dalībvalstīs. Tā kā īri šobrīd izmantoja iespēju Līgumu noraidīt, visām citām dalībvalstīm ir jābūt iespējai virzīties uz priekšu, lai īri pie sava lēmuma varētu atgriezties, kad būs pienācis īstais laiks. Esmu pārliecināts, ka laiks izkliedēs neskaidrības un parādīs ceļu uz reformētu Eiropas Savienību.
Papildus Lisabonas līgumam, Eiropadome apsprieda arī tūkstošgades attīstības mērķus, solot radikālas reformas, lai uzlabotu atbalsta efektivitāti, balstoties uz pilnīgu 2005. gada Parīzes deklarācijas par atbalsta efektivitāti un 2005. gada Eiropas attīstības konsensa īstenošanu. Es ceru, ka šoreiz Eiropas Savienība strādās saskaņā ar saviem solījumiem.
Richard Seeber
, rakstiski. - (DE) Īrijas Reformu līguma noraidījums varētu būt šķērslis Eiropas attīstībai, taču tas nav iemesls Eiropas Savienībai apstāties. Mums Īrijas "nē” ir jāuztver nopietni, un mēs nevaram vienkārši atgriezties pie "parastajiem darbiem”. Mums ir jāstrādā pie komunikācijas uzlabošanas ar ES pilsoņiem. Ekonomiska nemiera laikā īpaši svarīgi ir cilvēkiem piedāvāt risinājumus.
Izaicinājumi, ar kuriem saskaras Eiropa, nemazinās. Augošās naftas un pārtikas cenas signalizē, ka lētās fosilās enerģijas un pārtikas ēra ir pagājusi. Eiropai būs jāpiemērojas ne tikai klimata pārmaiņām, bet arī augstām energoresursu cenām. Energoefektivitātei un ilgtspējīgām energoresursu piegādēm ir jākļūst par ES ilgtermiņa mērķiem. Ja mājsaimniecība pastāvīgi samazina enerģijas patēriņu, tad samazināsies arī tās izmaksas. Tas dos labumu gan klimatam, gan cilvēkiem.
Czesław Adam Siekierski
rakstiski. - (PL) Lisabonas līguma noraidīšana Īrijas referendumā ir neveiksme, kurai būtu jāveicina pārdomas Eiropas iestādēs un dalībvalstu valdībās.
Kāds bija tā iemesls? Kas neizpildīja savus pienākumus? Vai sabiedrība nesaprot politiķus? Vai varbūt politiķi ir tie, kas zaudējuši saikni ar vienkāršajiem cilvēkiem?
Vaina slēpjas gan Eiropas iestādēs, gan atsevišķu valstu valdībās. Tās nenodrošināja atbilstošas informācijas kampaņas. Trūkst informācijas, kas būtu uzrakstīta skaidrā un vienkāršā, vidusmēra pilsonim saprotamā valodā.
Tas parāda ne tikai absolūtu plānošanas trūkumu, bet arī pilnīgu sociālās attieksmes, kā arī Eiropas Savienības pilsoņu viedokļa par Lisabonas līgumu ignorēšanu.
Īrijas referenduma rezultāts parāda arī to, ka pašlaik ES trūkst iekšējas saskaņotības. Dalībvalstu valdības bieži vien sevi pozicionē kā opozīciju Eiropas iestādēm un vaino tās par visām neveiksmēm vai nepopulāriem lēmumiem. Ir ļoti viegli vainot kādus anonīmus Eiropas birokrātus, kuri ne vienmēr ir informēti par vienkāršo cilvēku situāciju. Tā rezultātā rodas negatīva attieksme pret Eiropas Savienību un tās iestādēm. Mums būtu jādara gals šai dalīšanai mūsos un viņos. MĒS esam Eiropas Savienība!
Silvia-Adriana Ţicău  
Lisabonas līguma un īru "nē” jautājumi bija pirmie Padomes darba kārtībā 19.-20. jūnija sesijās. Vairāk nekā divas trešdaļas dalībvalstu parlamentu jau ir ratificējušas šo Līgumu. Īrijas valdība pieprasīja situācijas atkārtotu izskatīšanu Padomes sēdē, kas plānota 2008. gada oktobrī. Īrijas cilvēku balsojums rāda, ka pilsoņi sagaida, ka Eiropas Savienība sniegs risinājumus viņu ikdienas problēmām: darba, sociālo apstākļu jautājumiem, energoresursu un pārtikas cenu pieaugumam, klimata pārmaiņām un demogrāfiskām pārmaiņām.
Padome vēlreiz apliecināja nepieciešamību ātri pieņemt pasākumu paketi par enerģētiku un klimata pārmaiņām, jo Eiropas Savienības energoresursu avotu dažādība un energoefektivitātes palielināšana ir būtiska tās ekonomiskajai attīstībai. Padome uzsvēra, cik svarīgas ir investīcijas inovācijās, pētniecībā un lauksaimnieciskās ražošanas attīstībā, un vērsa uzmanību uz biodegvielas ražošanas un tās izmantošanas ES teritorijā un ārpus tās sociālo ietekmi un ietekmi uz vidi.
Es atzinīgi vērtēju Padomes stingro apņemšanos atbalstīt visu dalībvalstu dalību bezvīzu režīmā ar mērķi nodrošināt pārvietošanos visos virzienos bez vīzām un vienlīdzīgu attieksmi pret visiem ES pilsoņiem no ASV puses.
Es atzinīgi vērtēju Padomes apņemšanos veicināt reģionālo sadarbību, it īpaši Melnās jūras reģionā un Rietumbalkānu reģionā.
