Európa lelkiismerete és a totalitarizmus (vita) 
Elnök
- A következő napirendi pont az Európa lelkiismeretéről és a totalitarizmusról szóló tanácsi és bizottsági nyilatkozat.
Alexandr Vondra
a Tanács soros elnöke. - Elnök úr, nagyon hálás vagyok, hogy lehetőségem nyílik arra, hogy egy olyan témáról beszéljek Önöknek, amely különleges jelentőséggel bír mind az elnökség, mind pedig az Önök számára. Ez egy olyan téma továbbá, amely annak a lényegét érinti, hogy mit is jelent az Európai Unió részének lenni.
Húsz évvel ezelőtt Közép- és Kelet-Európa jó részének, köztük országomnak is sikerült megszabadulnia a kommunista uralom béklyóitól. Fordulópont volt ez nekünk és Európának is. Megnyitotta az utat az egyéni szabadság újrafelfedezéséhez: a szólásszabadsághoz és a cselekvési szabadsághoz - valamint életminőségünk javításának szabadságához is.
A cseh elnökség úgy ítélte meg, hogy ennek az eseménynek a 20. évfordulóját mint az európai történelem fontos mérföldkövét kell megünnepelni. Ez lehetőséget teremt nemcsak arra, hogy megemlékezzünk a vasfüggöny leomlásáról, hanem arra is, hogy levonjuk a tanulságokat a totalitárius múltból is Európa egészében.
Következésképpen megállapodás született arról, hogy 2009-et a közép- és kelet-európai demokratikus változás 20. évfordulójaként jelöljük ki. A cseh elnökség különösen örül, hogy 2009-re az intézmények között ezt kommunikációs prioritásként fogadták el. Valójában ez a mi javaslatunk volt. A tagállamokat arra ösztönöztük, hogy erre az évre kommunikációs tevékenységükbe ezt a témát megfelelőképpen illesszék be, és ebben egyetértettek.
Hálás vagyok e Parlamentnek, hogy támogatja a cseh elnökséget, és hogy hajlandóságot mutat az e témához kapcsolódó számos eseményben való részvételre. Külön köszönetet szeretnék mondani számos képviselőnek azért a támogatásért, amelyet az "Európa lelkiismerete és a totalitárius kommunizmus bűntettei” témáról tartott múlt heti brüsszeli közmeghallgatás megrendezéséhez nyújtott, amelyen Figel' biztos úrral együtt vettünk részt.
E Parlament azt javasolta, hogy jelöljünk ki egy napot a nácizmus és a totalitárius kommunizmus áldozatainak emléknapjaként. Az egyes tagállamoknak kell dönteniük arról, hogy akarnak-e, és hogyan akarnak csatlakozni egy ilyen eseményhez. A cseh elnökség nevében biztosíthatom e Parlamentet, hogy hajlandók vagyunk támogatni egy ilyen kezdeményezést.
Az elnökség kezdeményezte továbbá egy európai emlékezeti és lelkiismereti platform létrehozását, amelynek célja az európai történelem és a totalitárius rendszerek által elkövetett bűntettek megismertetése a közvéleménnyel. Örülök, hogy ez a kezdeményezés jelentős érdeklődést váltott ki a tagállamok körében, amelyek közül sokan hangsúlyozták a demokratikus értékek és az alapvető jogok tiszteletben tartásának mint az Európai Uniót alátámasztó kulcsfontosságú elvnek a jelentőségét.
Számos oka van, hogy miért jelent értéket egy ilyen eseményről való megemlékezés, valamint egy olyan állandó kommunikációs és kutatási projekt létrehozása, mint a cseh elnökség által javasolt platform.
Először is, tartozunk ezzel azoknak, akik a totalitárius bűntettek áldozatai voltak, nemcsak azért, hogy emlékezzünk arra, amit erőszakos és felelőtlen állami rendszerek miatt át kellett élniük, hanem azért is, hogy közösen nézzünk szembe a múlttal. Csak a történelemmel való megbékéléssel tudunk elszakadni a múlt rendszerek által ránk erőszakolt béklyóktól.
Másodszor, csak az e rendszerek által okozott szenvedés teljes mértékben történő méltánylásával tudjuk teljes mértékben megérteni a jelent. Az Európai Unió minden mellett kiáll, ami a totalitarizmus ellentéte. Közülünk azok, akik átvészelték a kommunizmus szorítását, az uniós tagság az egyik fő biztosíték arra, hogy soha nem fogunk visszatérni a totalitarizmushoz. Ez olyan biztosíték, amely mindannyiunk számára közös. Ez olyasmi, amit értékelni kell, és soha nem szabad könnyen venni. A kollektív lelkiismeret és emlékezet a múlt iránt a jelen értékei erősítésének módja.
Harmadszor, tartozunk ezzel a gyermekeinknek. Le kell vonni a tanulságokat totalitárius múltunkból. Ezek közül talán a legfontosabb az emberi jogok és az alapvető értékek iránti tisztelet szükségessége. Az emberi jogokat és a szabadságot nem lehet megtanítani légüres térben. Az emberi jogok megsértésének magjai a történelemben, néha a távoli történelemben rejlenek. A történelem ismerete és a totalitarizmus veszélyeinek megértése elengedhetetlen, ha el akarjuk kerülni a múlt legszörnyűbb eseményeinek megismétlődését. Nemcsak a cinizmust és a manipulációt kell elkerülni: az érdektelenséget és az érzéketlenséget is le kell győzni.
Néhány hónap múlva lesznek az európai választások, és remélem, hogy élénk és erőteljes vita jellemzi majd azokat. Ez a demokratizmus jele. Ez olyasvalami, amit értékelnünk kell. Határozott meggyőződésem, hogy mai vitánk témája pártpolitikák felett áll. Sokkal fontosabb értékekről szól, mint a pártok közötti nézeteltérések. Arról szól, hogy hogyan szervezzük meg társadalmainkat úgy, hogy az mindenki számára biztosítsa a beleszólás és a véleménynyilvánítás lehetőségét.
Figyelembe véve országom közelmúltbeli történelmét, különösen a totalitárius kommunista uralom tragédiájára összpontosítottam. Ma viszonylag kevés olyan ország képviselteti magát a Parlamentben, amelyet az elmúlt évszázadban ne érintett volna a totalitarizmus egyik vagy másik formája. Annak a rendszernek, amely az államot a kritika és a felelősségre vonás fölé helyezi, annak a rendszernek, amely az emberek kreativitását kiszolgáltatja a rendszernek, annak a rendszernek, amely kisebbíti az egyént, nincs helye azon államok sorában, amelyek az Európai Unió keretein belül akarnak építkezni.
Ezért az e Parlament által előterjesztett kezdeményezéshez felajánlom támogatásomat, és a cseh elnökség támogatását is, és várom, hogy együttműködhessünk azok támogatásában a közvélemény figyelmének felhívásán és az elismerésen keresztül.
Ján Figeľ
a Bizottság tagja. - Elnök asszony, egy évvel ezelőtt, 2008 áprilisában az Európai Unióban először tartottak meghallgatást a totalitárius rendszerek által elkövetett bűntettekről. A Bizottság és a szlovén elnökség által közösen rendezett meghallgatás egy folyamat kezdetét jelölte, és a Bizottság szándékában áll ennek a folyamatnak lépésről lépésre történő folytatása.
Nehéz, bár szükséges folyamatról van szó, mivel ez nem csak segít jobban megértenünk az Európai Unió közös történelmét, a múltat, hanem az európai integráció jövőjét érinti - egy olyan folyamatot, amely nemcsak gazdasági, hanem kulturális és történelmi következményekkel is jár.
Természetesen a tagállamoknak kell megtalálniuk saját útjukat ahhoz, hogy miként foglalkoznak az áldozatok elvárásaival és a megbékélés előmozdításával. Az Európai Unió szerepe csak annyi lehet, hogy a tárgyalások ösztönzésével, valamint a tapasztalatok és a helyes gyakorlat megosztásának előmozdításával megkönnyíti ezt.
A Bizottság az augusztus 23-i kiáltványról szóló parlamenti írásos nyilatkozatot a sztálinizmus és a nácizmus áldozatainak európai emléknapjának tekinti, amely fontos kezdeményezés, és amelyet a Bizottság támogat annak érdekében, hogy ne feledkezzünk el a totalitárius bűntettekről, és hogy felhívjuk a közvélemény, különösen a fiatalabb generációk figyelmét.
A 2008. április 8-i meghallgatás bebizonyította, hogy a nyugat-európai tagállamoknak jobban meg kell ismerniük a keleti tagállamok tragikus történelmét, amely szintén közös európai történelmünk része. Foglalkoznunk kell ezzel az érzéketlenséggel, ha el akarjuk kerülni az Unió megosztottságát egy olyan fontos kérdésben, amelynek inkább egyesítenie kellene bennünket.
A Bizottság reméli, hogy a tagállamok parlamentjei, amelyekhez ez a nyilatkozat szól, saját történelmük és érzékenységük figyelembevételével, a legmegfelelőbb módon fogják végrehajtani ezt a nyilatkozatot.
A Bizottság figyelmét most a Tanács kérésének megfelelően egy 2010-ben - a következő évben - általa kiadandó jelentésre összpontosítja. E jelentés az új uniós kezdeményezések szükségességéről szóló további politikai vitára nyújt lehetőséget.
E jelentés alapjainak előkészítése érdekében egy tanulmányt indítottunk el, amelynek célja, hogy ténybeli áttekintést nyújtson a tagállamokban a totalitárius bűntettek emlékének megőrzése érdekében alkalmazott különböző jogi eszközökről, módszerekről és gyakorlatokról. A tanulmány ez év végére készül el.
A közmeghallgatáson elhangzott, és a szlovén elnökség által közzétett hozzászólások szerkesztésén is dolgozunk.
Az Európa lelkiismeretéről és a kommunizmusról szóló, 2008. június 3-i prágai nyilatkozat számos olyan elgondolást és javaslatot tartalmaz, amelyet e jelentés készítésekor szintén figyelembe vesznek. A Bizottság meg akarja vizsgálni, hogy milyen mértékben kell hozzájárulnia egy olyan projektekhez mint az európai emlékezeti és lelkiismereti platform, amelyet Vondra miniszterelnök-helyettes úr épp most említett, és amelynek célja az e területen tevékenykedő nemzeti szervezetek közötti információcsere és hálózatépítés előmozdítása.
Nagyobb általánosságban a Bizottság meg fogja vizsgálni, hogy a közösségi programok, például az, amelyért én vagyok felelős - az Európa a polgárokért - hogyan tud segíteni abban, hogy az európai közvélemény jobban ismerje ezeket a kérdéseket.
Várom a vitát.
Jana Hybášková
Elnök asszony, elnök úr, biztos úr, nagy megtiszteltetés számomra, hogy lehetőségem van arra, hogy beszélhetek ma. 2005-ben a második világháború befejezésének 60. évfordulójáról szóló állásfoglalást fogadtunk el. Rájöttünk, hogy az Európai Parlamentben és az EU-ban hiányzik a politikai akarat az európai történelem közös megértésére és értékelésére. Miközben a fasizmus és a nácizmus áldozatai megfelelő kárpótlást kaptak, a kommunizmus áldozatainak millióiról elfeledkeztek. Ezért örömmel jelentem be, hogy az Európa lelkiismeretéről és a totalitarizmusról szóló állásfoglalás, amelyen e ház legtöbb képviselőcsoportja ma délután dolgozott, majdnem kész. Európa nem lesz egységes mindaddig, amíg nyugat és kelet nem állapodik meg a fasizmus, a kommunizmus és a nácizmus közös történelmére vonatkozó tanulmányokban, elismerésben, párbeszédben és megértésben. Ezért annak érdekében, hogy Európában közös megértésben élhessünk a jövőben, a Tanácsnak és a Bizottságnak szóló kérdést fogalmaztunk meg. A kérdés az Európa Tanács egyik állásfoglalásán, valamint a rasszizmus és az idegengyűlölet elleni tanács kerethatározatán és a prágai nyilatkozati folyamaton alapul.
Ezért szeretném megkérdezni a Tanácstól és a Bizottságtól: "Milyen konkrét lépéseket hoznak a kommunizmus, a nácizmus és a fasizmus által elkövetett bűntettek tanulmányozásához a keleti és nyugati tudományos intézetek platformjainak létrehozása érdekében? A Bizottság biztosít-e finanszírozást az Európa a polgárokért eszközből? Hogyan támogatják, hogy augusztus 23. a "totalitarizmus áldozatainak” napja legyen? Hogyan közelíti meg a Tanács és a Bizottság a totalitárius kommunizmus ártatlan áldozatainak egyenlő szimbolikus elismerésének kérdését? A Tanács és a Bizottság milyen lépéseket tesz annak érdekében, hogy megbékéljünk az emberiség ellen elkövetett bűntett, a totalitárius kommunizmus örökségével, amely következményeit tekintve hasonló a nácizmushoz és a fasizmushoz? Végül, a cseh elnökség továbbadja-e konkrét feladatát a svéd elnökségnek?”
Jan Marinus Wiersma
Elnök úr, képviselőcsoportom nem ellenzi a mai vitát, de komoly nehézségekbe ütközik e vita eredményének egy állásfoglalásban történő összegzése. Azt a benyomást kelti, hogy egy állásfoglalásban meghatározhatjuk, hogy hogyan kell kezelnünk Európa történelmét, és különösen a totalitárius múltat. A most tartott tárgyalásokból kiderült, hogy azok túl gyorsan megfeneklettek azon, hogy az állásfoglalásban milyen megfogalmazást használhatunk és milyent nem.
Kérem, hagyjuk a történészekre, hogy eldöntsék, hogy milyen pontossággal kell értelmezni történelmünket, tudván, hogy ez az objektivitás lehetetlen. Nyilvánvalóan a politikusok segíthetnek annak biztosításában, hogy a múlt kellő figyelmet kapjon, és hogy ez bizonyosan érvényes legyen a Hitler és a Sztálin által elkövetett bűntettekre is. Azokat a bűntetteket soha nem szabad elfelejteni, és tisztelettel tartozunk az áldozatok iránt. Azt is tudnunk kell, hogy közép- és kelet-európai embertársaink két totalitárius rendszer miatt is szenvedtek, és hogy ez nem olyan emberek tapasztalata volt, akik mint én is, Hollandiában születtek. Geremek úr, aki korábban e Ház képviselője volt, egyszer meglehetősen helyesen jegyezte meg, hogy még nem értük el emlékezetünk egyesítését.
Politikusokként felelősséggel tartozunk, ha annak megszervezésére kerül a sor, amiről különösen meg akarunk emlékezni, de ezt tegyük a történészekkel közösen. Az XX. századi európai totalitárius rendszerek valamennyi áldozatának emléknapja önmagában jó javaslat, de működjünk együtt a történészekkel annak átgondolásában, hogy mi a megfelelő forma, és egy ilyen nap számára a megfelelő időpontnak olyannak kell lennie, amelyet mindenki támogatni tud. Én magam történész vagyok. Úgy gondolom, hogyha ezt a napot kizárólag a Molotov-Ribbentrop paktummal kapcsoljuk össze, az nem lenne igazságos mindazzal szemben, ami a XX. században történt.
Fontos ennek megvitatása. Melyek a politikusok és a történészek közötti választóvonalak? Miről akarunk megemlékezni, és hogyan? A vita kétségtelenül megindul. Mi mint képviselőcsoport biztosan részt veszünk ebben. Erre példaként meg szeretném mutatni Önöknek ezt a könyvet, amely körülbelül két hét múlva jelenik meg A múlt politikái, a történelem felhasználása és visszaélés a történelemmel címmel, és amelyben főként történészek kaptak szót, és reméljük, hogy ez tényleg hozzá fog járulni a vita minőségéhez e Parlamentben és természetesen másutt is.
István Szent-Iványi
az ALDE képviselőcsoport nevében. - (HU) Az Európai Unió két totalitárius rendszer árnyékában született meg. Válasz volt a II. világháború rettenetére, a holokauszt borzalmaira, de legalább annyira fontos küldetése volt a sztálinizmus és kommunizmus térnyerésének feltartóztatása, illetve annak a reménynek az ébrentartása, hogy Európa újraegyesülhet a demokráciában és a békében.
Az Európai Unió mint az egyik legsikeresebb vállalkozás az emberiség történelmében mindkét küldetését teljesíteni tudta. A béke és a jólét hosszú, korábban soha nem tapasztalt hosszú időszaka következett be. Nem véletlen, hogy az autoriter uralom alól felszabaduló Görögország, Spanyolország, Portugália is ezt választotta, és az sem véletlen, hogy a kommunizmus összeomlása után minden közép- és kelet-európai ország az Európai Unió mellett döntött és nem egy harmadik út mellett.
A sikerességét bizonyítja az is, hogy a balkáni országok is itt keresik jövőjüket, és Kelet-Európa ma még sokszor elnyomó rendszerében élő országai is, illetve a Dél-Kaukázus országai is errefelé tekintenek.
Amikor mi a totalitarizmusról beszélünk, akkor nem azért tesszük ezt, mert a múltban akarunk élni. Nem, mi előre akarunk tekinteni, de csak akkor tudjuk elkerülni a múlt hibáit és bűneit, ha megismerjük a múltat, ha feldolgozzuk a múltat. Megbékélés, a múlt feldolgozása és az igazság ismerete nélkül ez nem lehetséges. Ez az egyik legfontosabb tanulsága az elmúlt évtizedek történelmének, és ezért fontos, hogy megemlékezzünk a totalitarizmus szörnyűségeiről.
Sok tennivalónk van még ma is. Egyes tagállamokban - és sajnos az én hazám is ezek közé tartozik, Magyarország - még mindig nem teljes körű a hozzáférés a kommunista elnyomó rendszer titkosszolgálati irataihoz. Ez egyszerűen felháborító, hogy az emberek nem ismerhetik meg saját múltjukat. Ebben fontos feladata van az Uniónak, hogy felszólítsa ezeket az országokat az áldatlan helyzet rendezésére.
Másodszor, sajnos jó néhány tagállamban, így saját hazámban is, a szélsőséges nézetek képviselői egyre inkább teret nyernek. Ma inkább a szélsőjobboldal, legalábbis a mi hazánkban, de vannak országok, ahol a szélsőbaloldaliak törnek előre. Fontos, hogy velük szemben is világossá tegyük ennek a két rendszernek a szörnyűségeit.
Közvetlen szomszédságunkban ma is vannak elnyomó rendszerek - épp az imént is beszéltünk egy ilyenről, Fehéroroszországról -, tehát ma még egyáltalán nem csak a történelem részeként kell beszélnünk az elnyomásról.
Európa lelkiismerete nem lehet tiszta a múlt teljes feltárása nélkül és az emlékezés nélkül. Amikor az áldozatokra emlékezünk, akkor valójában a saját kötelességünket teljesítjük, mert az a közös kötelességünk és felelősségünk, hogy a 21. század más legyen, mint a 20. század, hogy a totalitarizmus rettenete soha ne térjen vissza Európába.
Hanna Foltyn-Kubicka
Elnök asszony, a rendszerek bűntetteiről szóló vitában nagyon sok időt szenteltünk az áldozatoknak, miközben meglepően kevés hangzott el azokról, akik életüket áldozták a nácizmus és a kommunizmus elleni küzdelemben.
Ismételten szeretnék emlékeztetni egy emberre, akinek a totalitárius rendszerekkel szembeni rendíthetetlen magatartás és ellenállás szimbólumának kellene lennie - Witold Pilecki lovassági kapitányra. Önkéntesen ment az auschwitzi haláltáborba, hogy megszervezze az ellenállási mozgalmat, és információkat gyűjtsön a tömeggyilkosokról. Sikerült megszöknie, és alig néhány évvel azután halt meg egy tarkójába kapott lövéstől, szovjet gyilkosok parancsára végezték ki. Ezért ismételten arra szólítok fel, hogy május 25-e, kivégzésének napja legyen a totalitarizmus elleni küzdelem hőseinek nemzetközi napja, mert Pileckihez hasonlóan sok ismeretlen ember vesztette életét az alapvető jogok és szabadságokért folytatott harcban, akik megérdemlik, hogy emlékezzünk rájuk.
Még egy megjegyzést szeretnék hozzáfűzni. Tegnap a Parlamentben ünnepeltük a házi készítésű fagylalt európai napját. Ismétlem, a házi készítésű fagylalt európai napját ünnepeltük. Ezért nem értem, hogy május 25-e miért ne lehetne egy olyan nap, amelyen a totalitarizmus elleni küzdelem hőseire emlékezünk.
László Tőkés
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (HU) Húsz évvel ezelőtt indult a temesvári felkelés, mely a Ceauşescu-dikatúra csúfos bukásához vezetett. A temesvári románok, magyarok, németek, különböző nemzetiségű és vallású emberek és közösségek lelkesedésére, a zsarnokság elleni bátor kiállására és összefogására nem lehet hideg fejjel, szubjektivitás nélkül visszagondolni.
Nem tetszőleges pártpolitikai opció, hanem mindenekfelett erkölcsi kérdés számunkra a jogfosztó, elnyomó, kommunista diktatúra egyértelmű elítélése. Tűrhetetlen és tarthatatlan, hogy húsz év alatt ez még nem történt meg.
A múlt héten román, magyar és bolgár előadók vettek részt azon a közmeghallgatáson, amely a prágai nyilatkozat kapcsán a kommunizmus bűntetteit tűzte napirendjére. Az ennek nyomán elfogadott nyilatkozat így fogalmaz: az Európai Közösségnek szakítania kell annak a kettős mércének az alkalmazásával, mely a nácizmus és a kommunizmus megítélésének eltérő voltában nyilvánul meg. Mindkét emberiségellenes diktatúra azonos elbírálást érdemel.
Kérem az Európai Parlamentet, vállaljanak szolidaritást a fasiszta kommunizmus áldozataival és az idézett erkölcsi, történelmi és politikai követelménynek megfelelően segítsék elő a kommunizmus visszahúzó örökségének a leküzdését. A megosztott Európa csak ezáltal válhat ténylegesen egységessé, azzá, amiről tegnapi felszólalásában Gordon Brown miniszterelnök a 20. évforduló kapcsán ekképpen fogalmazott: "Barátaim, ma már nincs régi Európa, sem új Európa, sem Kelet- és Nyugat-Európa, hanem csak egyetlenegy Európa van, amely a mi közös otthonunk.” Így legyen!
Vladimír Remek
Elnök asszony, hölgyeim és uraim, azok az erőfeszítések, amelyek célja, hogy bizonygassák, hogy a kommunizmus egyenlő a nácizmussal vagy a fasizmussal, és új, úgynevezett kutatóintézeteket vagy platformokat hozzanak létre, politikai opportunizmusra emlékeztetnek. A szélsőjobbnak a közelgő választások miatt is szüksége van erre. Semmi köze sincs az objektív, valódi független értékelésekhez. Van már elég történelmi intézet és központ, amely ezzel foglalkozik. Természetesen nem vagyok azonban vak, és az úgynevezett kommunizmus alatti elnyomás, igazságtalanság és erőszak volt. Igen, szükség van a bűntettek kivizsgálására és igazságos elítélésére. Még Jan Zahradil, az ODS (Polgári Demokrata Párt) tagja is megjegyezte a meghallgatásokon: "A kommunizmus azonosítása a német nácizmussal helytelen. Ezt olyan módszerekkel kell megtenni, amelyek figyelembe veszik az összefüggéseket és azok elemzését.” Ha valaki nem akarja látni a különbséget a kommunizmus és a nácizmus között, a múltbeli kommunisták és a jelen kommunistái, azaz olyanok között, akik hozzám hasonlóan, demokratikus választásokat követően jelentős számú kommunista szavazót képviselnek itt Parlamentben, lehet, hogy egyszerűen megpróbál egy kalap alá venni a nácikkal.
Philip Claeys
- (NL) Elnök asszony, jó, hogy számos kezdeményezés indult annak érdekében, hogy megemlékezzünk a totalitárius rendszerek áldozatairól. Nincs azonban értelme annak, hogy megemlékezzünk letűnt rendszerek, például a kommunizmus és a nemzeti szocializmus áldozatairól, miközben nem törődünk a jelenlegi totalitárius fenyegetések, például az iszlámizmus áldozataival.
A totalitárius iszlám elítélése semmiképpen sem jelenti azon európai muzulmán személyek elítélését, akik betartják a jogállamiságon alapuló demokratikus államok szabályait, értékeit és normáit, és akiknek hite magánügy. De kell, hogy legyen bátorságunk annak elismerésére, hogy a politikai iszlám, a totalitárius iszlám - nemcsak az iszlám államok, vagy egyes ilyen államok, hanem olyan terrorista szervezetek, mint például az Al-Qaida és a rokon mozgalmak - továbbra is számos áldozatot követelnek világszerte.
Az Európai Unió számára tehát az a megfelelő eljárás, ha számos határozott kezdeményezést indít ezeknek az áldozatoknak az emlékére is, és biztosítja, hogy e totalitárius iszlám szervezetek és országok áldozatainak száma a lehető legkisebb, lehetőleg nulla legyen. Végül is kell, hogy legyen bátorságunk annak elismerésére - és az Európai Unióban ez is probléma -, hogy a totalitárius iszlám bírálatát nem mindig látják szívesen, mivel a politikai illendőség szelleme győzedelmeskedik. Sőt, a totalitárius iszlámot még meg sem említették a mostani bizottsági és tanácsi nyilatkozatokban, miközben valójában bátran kellene foglalkoznunk ezzel a problémával, és a szükséges intézkedések megtételével.
Tunne Kelam
- Elnök asszony, 1948-ban Truman elnök a következőket írta: "Most pontosan azzal a helyzettel állunk szemben, mint amivel 1939-ben Anglia és Franciaország Hitlerrel kapcsolatban. A totalitárius államok között nincs különbség, hívjuk nácinak, fasisztának, kommunistának vagy Franco Spanyolországának. Az oroszországi oligarchia egy frankensteini diktatúra, amely rosszabb mint bármi más, Hitlert is beleértve”.
A kérdés tehát az, hogy 61 évvel később miért kell még mindig vitatkoznunk ugyanazokról a problémákról. Úgy gondolom, hogy amit ma kell tennünk, az nem egyszerűen Európa gazdasági és politikai bővítése, hanem az európaiak tájékozottságának bővítése a XX. században Európa-szerte bekövetkezett, az emberiség ellen elkövetett tömeges bűntettekről. Az európai történelemfelfogás integrációjára - az előítéletek és a különböző történelemlátás integrációjára - van szükségünk, amely az egyedüli módja annak, hogy a jövő jobb Európája felé haladjunk.
A diktatúra kérdésével foglalkoznunk kell, nem vitatkoznunk kell róla. Az áldozatokkal kell kezdenünk - az áldozatok egyenlőségével - mert minden totalitárius rendszer minden áldozatát emberi méltóságában egyenlőnek kell tekinteni, akiknek igazságot kell szolgáltatni és meg kell emlékezni róluk, valamint Európa-szerte elismerést érdemelnek, és biztosítékokat, hogy "soha többé”.
Ezért azt szeretném mondani, hogy képmutatás, ha ezekről a kérdésekről elkerüljük és elhalasztjuk a vitát, és a következtetések levonását. Nem tudományos tanulmányról van szó. Elég bizonyítékunk van a tömeges bűntettekre. Politikai és erkölcsi akarat kell a folytatáshoz. Nagyon hálás vagyok a cseh elnökségnek és Figel' biztos úrnak nyilatkozataikért, amelyek reményt adnak arra, hogy elérhetünk egy összeurópai egyetértést.
Józef Pinior
- (PL) Elnök asszony, biztos úr, felszólalásomat Osip Mandelstam, a XX. század egyik legnagyobb orosz költőjétől származó idézettel szeretném kezdeni. A szöveget azon a nyelven szeretném idézni, amelyen íródott, tehát oroszul:
(a képviselő ezután oroszul beszél)
Szörnyű szavak. E vers miatt Osip Mandelstamot száműzték. Vlagyivosztok közelében halt meg, útban a célállomás felé. 1938 decemberében testét egy közös sírba helyezték. Osip Mandelstam a XX. századi európai totalitárius rendszerek áldozatainak millióit szimbolizálja.
A mai Európának világszerte emlékeznie kell a XX. századi totalitárius rendszerek áldozataira. Ezek az áldozatok ma emlékezetünk alapját, az európai demokrácia maradandó szellemi alapját képezik. Ugyanakkor látjuk a XX. század egész történelmét. Emlékezünk az önkényuralmi rendszerek áldozataira, az európai országok áldozataira, a nacionalista és a katonai rendszerekben, Spanyolországban, Portugáliában és Görögországban.
Szeretném felhívni a figyelmet képviselőcsoportunkban, az Európai Parlament Szocialista Képviselőcsoportjában tartott tanácskozásra, és egy, a történelem és a politikák problémáinak szentelt könyvre, amelyet képviselőcsoportunk fog kiadni. Komolyan szembe kívánunk nézni ezzel a problémával. Ellenezzük az emlékezet manipulálását és az emlékezet meggyalázását, amikor az európai politikai rendszerben ideológiai harcban, pártharcban használják. Mi az áldozatokra emlékezünk. A XX. század totalitárius rendszerei áldozatainak a mai európai demokrácia alapjának kell lenniük.
Ģirts Valdis Kristovskis
- (LV) Hölgyeim és uraim, sajnos, Európa közös értékei még mindig nem tartalmazzák azt a követelményt, hogy el kell végezni a különböző európai totalitárius rendszerek bűntetteinek átfogó és őszinte vizsgálatát, és fel kell mérni következményeiket. Féligazságok, egyoldalú értelmezések és a történelmi igazság tagadása gyengíti az európaiakat. A rasszizmusról és az idegengyűlöletről szóló kerethatározat csak a náci bűntettek durva kisebbítése esetén határoz meg büntetőjogi jogkövetkezményeket, de nem szól az európai totalitárius kommunizmus bűntetteiről. Itt az ideje, hogy a totalitárius bűntettek vizsgálatára objektív módszereket alkalmazzunk. Támaszkodhatunk az Emberi Jogok Európai Bíróságának tapasztalataira. A módszerek azokat a nemzetközi jogokat és elveket érintő, egyetemesen elismert jogsértéseket veszik figyelembe, amelyeket a nürnbergi per óta mindenki jól ismer és alkalmaz. Végül, Európa jövője és Európa közös értékei nevében őszintén el kell gondolkodnunk Európa közelmúltbeli totalitárius történelméről!
Gisela Kallenbach
- (DE) Elnök asszony, hölgyeim és uraim, közel 20 évvel a vasfüggöny leomlása után ez az első vita e Házban egy olyan kérdésről, amely alkalmas arra, hogy még Európai Közösségünkben is éket verjen a keleti és nyugati emberek közé. Miért? Egy totalitárius rendszer kívülről történő megítélése igen eltér a belülről történő megítéléstől. A XX. századi európai történelem kezelésének és feldolgozásának módja az egyes tagállamokban igen eltérő volt. Ezenkívül egyes közép- és kelet-európai tagállamokban olyan emberek, akik figyelmen kívül hagyták az emberi jogokat, vagy embereket jogi eljárás lefolytatása nélkül táborokba vagy halálba küldtek, még mindig magas beosztásokban vannak. Megmérgezi közös jövőnket, ha erről ténylegesen nem veszünk tudomást. Európa ezért nem maradhat tétlen.
Üdvözlöm, hogy e kérdésnek európai platformot biztosítunk. Bízom abban, hogy a mai vita nem ér véget ennyivel, és hogy mi és a Bizottság közösen elindítjuk az Ön által említett projektek végrehajtásának folyamatát. Remélem, hogy ezt a folyamatot úgy tudjuk végigvinni, hogy a még életben lévő elkövetőket felelősségre tudjuk vonni, és meg tudunk emlékezni az áldozatokról, hogy a közös jövő érdekében egymás iránt nagyobb megértés alakulhasson ki.
Athanasios Pafilis
- (EL) Elnök asszony, az Európai Unió szerencsétlen kommunistaellenes stratégiájának fokozódása az emberek arcátlan megsértése: a történelem meghamisításával, rágalmazással és hazugságokkal a fasizmust egyenlővé teszik a kommunizmussal. A kapitalizmus szüleményét, a legreakciósabb és legbarbárabb rendszert, nevezetesen a fasizmust egyenlővé teszik az ember által elképzelt leghaladóbb elgondolással, nevezetesen a kommunizmussal, és az ember ember által történő kizsákmányolásának eltörlésével.
Ez sérti annak a húsz millió szovjet embernek az emlékét, akik a fasizmus legyőzéséért életüket áldozták. Ez a közönséges antikommunizmus nem is annyira a múltat, hanem főként a jelent és a jövőt célozza. Napjainkra nézve az a célja, hogy csökkentse a gyökeres ellenállást, és hogy a kapitalista válság terheit a munkavállalókra hárítsa, a jövőre nézve pedig, hogy megelőzze a kapitalista rendszerre háruló elkerülhetetlen általános kihívást és annak megbuktatását. Ezért sértegeti a kommunistákat és rombolja le a szocialista/kommunista elképzeléseket. Arra akarja továbbá kényszeríteni a kommunista pártokat, amelyek határozottan kiállnak elveik mellett, hogy hagyjanak fel ezen elvekkel és integrálódjanak.
Önök önmagukat csapják be. A kommunistáknak nem áll szándékukban, hogy szégyelljék magukat. Ideológiájukat még életük árán is megvédték. Az imperialistáknak nem fogunk aláírni egy bűnbánó nyilatkozatot. Megbuktatásuk társadalmi szükségszerűség és ezt következetesen képviseljük. Nem félünk Önöktől! A társadalmi fejlődés folytatódni fog; ez az amitől félnek, és ezért folytatják ezt a kampányt.
Roberto Fiore
- (IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, úgy gondolom, hogy ma már valójában azonosítani tudjuk azokat, akik gyakorolják a totalitarizmust. Az első állam, amely eszembe jut, Kína; Kína az az ország, ahol napjainkban erőszakos abortuszokat végeznek, olyan ország, amelynek része Laogai, egy valódi koncentrációs tábor, ahol az emberek nagy multinacionális vállalatoknak vagy a kínai államnak dolgoznak, és ahol a papokat és a politikai ellenzékieket bebörtönzik. Ezért Kína az első ország, amelyik eszembe jut.
Azt mondanám, hogy a második az iszlám totalitarizmus, mindenekelőtt a Sharia-törvénnyel összefüggésben. Ebben az esetben az iszlám tényleg totalitárius joggá válik, úgy, hogy más vallások, vagy a nők, vagy mindenki más joga valójában elfojtott. Aztán ott van még a totalitarizmus bizonyos formájának újjáéledése még Európában is, és szeretnék egy kis időt szentelni ennek vizsgálatára.
Magyarországot említették korábban - az 1956-os népfelkelés emlékére szervezett tüntetéseken személyesen is jelen voltam, és láttam, hogy a rendőrség a tüntetőkkel szemben milyen erőszakosan lépett fel, és engem is megmotoztak, és kérték az irataimat, hogy azonosítsam magam, holott pontosan tudták, hogy ki vagyok.
Van ott tehát egy bizonyos jellegű fejlődő totalitarizmus, de van egy másik fejlődő totalitarizmus a pápa Afrikában tett kijelentéseire és a katolikus egyházzal kapcsolatos más eseményekre vonatkozóan Zapatero miniszterelnök, sőt Merkel kancellár és Sarkozy elnök által tett nyilatkozatokban is. Ezek az állam- vagy kormányfők soha nem beszéltek más vallások ellen, de meglehetősen radikálisak, ha arról van szó, hogy a katolikus egyház miatt kell megszólani, és azt megtámadni. Ez egyes országokban intoleráns légkört teremt, ahogy nemrég például a Notre Dame-nál láttuk, amikor katolikusellenes aktivisták támadták meg a hívőket.
József Szájer
- (HU) A kereszténység és az egyetemes emberi jogok eszméje egyetlen mércét, az emberi méltóság mércéjét, és az emberi élet feltétlen tiszteletét állítja fel számunkra. Ezért el kell ítélnünk minden manapság divatos méricskélést, hogy melyik embertelen diktatúra ölt meg vagy alázott meg több embert.
Egy demokratának, egy európainak nem fogadható el az a tény, hogy még ma is, még ebben a Parlamentben is vannak olyanok, akik számára a kommunista diktatúra gaztettei mentegethetők és bocsánatosak. Nem fogadható el kettős mérce áldozat és áldozat, gaztett és gaztett, szenvedés és szenvedés, halál és halál között.
Akik ma a kommunista diktatúra bűneit mentegetik, azzal érvelnek, hogy mindazt a szörnyűséget ezek a rezsimek a nemes eszmék, az egyenlőség és a testvériség nevében követték el. Tisztelt képviselőtársaim, tisztelt elnök asszony, ez egy nagy hazugság, és mindezt nem a javukra, hanem a terhükre kell írni, mert nemes célok ígéretével becsapták az embereket, ahogy a Magyar Rádió az 1956-os forradalom idején mondta Örkény István magyar író szavaival: "Hazudtunk éjjel, hazudtunk nappal, hazudtunk minden hullámhosszon”.
Éppen ezért a szabadság, a demokrácia és egy közös Európa eszméjének a nevében kérjük, követeljük, legyen a kommunizmus áldozatainak közös európai emléknapja és emlékműve, jöjjön létre a kommunizmus gaztetteit dokumentáló európai múzeum, levéltár és kutatóintézet. Közösítsük ki a demokraták közül azokat, akik a kommunizmus tetteit ma is mentegetik, és vállalja Európa teljes szívvel minden embertelenség elítélését. Támogassuk minél többen a prágai nyilatkozatot.
Katrin Saks
- (ET) Biztos vagyok abban, hogy e teremben senki - még azok sem, akiknek most más dolguk van - bocsátaná meg azt, ami 60 évvel ezelőtt a balti államokban történt, amikor közel 100 000 embert, főként nőket és gyermekeket Szibériába deportáltak. Ezt annál is sajnálatosabbá teszi a tény, hogy a most folyó választási küzdelemben egyesek újjal mutogatnak a szociáldemokratákra, és azt állítják, hogy nem értjük ezen események bűnös jellegét.
A "szocializmus” és "kommunizmus” kifejezések lehet, hogy pártunk különböző tagjai számára különböző jelentéssel bírnak, de senki sem mentheti fel az ott elkövetett bűnöket.
Miért kell nekünk is, nemcsak történészeknek, hanem politikusoknak is beszélni erről? Azért, mert a múlt tisztességes értékelése nélkül nem lehetünk biztosak abban, hogy minden tőlünk telhetőt elkövettünk annak érdekében, hogy ezek a dolgok ne ismétlődjenek meg. Ez azért fontos, mert a múlt árnyai nem tűntek el. Miközben ma nehéz elképzelni, hogy Hitlert piedesztálra emelik, Sztálin szobra ma is büszkén áll szülővárosa, Gori főterén. Oroszországban a múlt évben Sztálint egy szavazáson beválasztották a történelem 12 legnagyobb egyéniségei közé.
Wojciech Roszkowski
- (PL) Elnök asszony, néha azt mondják, hogy a náci totalitarizmus a jobboldalról, a kommunista totalitarizmus pedig a baloldalról ered. Ez nem igazán pontos. A fajgyűlölet és az osztálygyűlölet ugyanazon dolog - a gyűlölet - két változata, amely elpusztítja az emberi lelkiismeretet és a társadalmi kapcsolatokat. Rövid idővel ezelőtt hallottunk itt ilyen nyilatkozatot, Pafilis úr nyilatkozatát.
A gyűlöletből elnyomás születik, és az elnyomás a köztársaság, a demokrácia és a jogon alapuló ország tagadása. Egy demokratikus rendszerben a baloldal és a jobboldal is megtalálható. A náci és a kommunista totalitarizmus lerombolta a demokráciát. Tehát nem arról volt szó, hogy a nácizmus jobboldalon volt, a kommunizmus pedig a baloldalon. A nácizmus és a kommunizmus mindenütt ott volt.
Bárki, aki ma relativizálja a totalitarizmus, akár a náci, akár a kommunista totalitarizmus bűnös jellegét, szemben áll a jogállamiságon alapuló ország tradícióival és a demokráciával. Egyébként jellemző, hogy miközben az európai jobboldal ma nem relativizálja a náci bűntetteket, az európai baloldal relativizálja a kommunista bűntetteket. Ez teljesen világos abból a magatartásból, amelyet a szocialisták és a kommunisták a ma általunk tárgyalt témáról szóló állásfoglalás-tervezettel kapcsolatban tanúsítottak. Ebben az ülésteremben nem a történelem igazságáról, hanem a magunk igazságáról, és erkölcsi ítéletünkről szavazunk.
(Taps)
Christopher Beazley
- Elnök asszony, miért van az, hogy a demokraták annyira visszafogottak, amikor meg kell nevezni a diktátorokat és azokat, akik életüket a demokrácia leküzdésének, országok leigázásának, az ellenük szólók üldözésének szentelték, és akik a bűntettekért felelősök?
Ma este nem a totalitarizmusról beszélünk, nem szépítjük a dolgokat: Hitler fasizmusáról, bűnös diktatúrájáról és Sztálin bűnös kommunista diktatúrájáról beszélünk. 16 éves koromban Frankfurt am Main-ben éltem, amely tankkal két órányira fekszik Prágától.
Miniszter úr, Alexander Dubček, aki előtt már tisztelegtünk e Házban, nagyon keményen próbálkozott a rendszer liberalizálásával. A kommunizmus emberi arcáról beszélt. A kommunizmus embertelen arca Leonyid Brezsnyev volt, valamint elődei és utódai.
Úgy gondolom, biztos úr, hogyha ki akarunk állni meggyőződésünk mellett, tisztelettel kell adóznunk a kommunizmus és a fasizmus áldozatai előtt. Nem kell különbséget ennünk e két ikerbűnös között - azok voltak. Az egyetlen különbség, hogy Hitler elveszítette, Sztálin pedig megnyerte a háborút.
Ma e Parlament elnöke tisztelgett a három balti államból, Észtországból, Lettországból és Litvániából deportált áldozatok emléke előtt. Miniszter úr, az Ön országa szenvedett: Jan Palach életét vesztette. Kétségbeesetten próbálta megmutatni azokat a korlátokat, ameddig hajlandó lett volna elmenni annak érzékeltetésére, hogy az a rendszer, amelyben élt, elfogadhatatlan. Emlékszem, hogy 16 éves koromban hallgattam a prágai rádiót, amikor a tankok elfoglalták az Önök fővárosában a Vencel teret. "Ne felejtsetek el bennünket!”, ezt mondta az Ön bátor honfitársa. Ma este, biztos úr, nem felejtjük azokat, akik szenvedtek. Kell, hogy legyen bennünk bátorság a felelősök megnevezéshez, de a jövőre kell tekintenünk annak biztosítása érdekében, hogy ez a kontinens soha többé ne szenvedjen a hitlerizmustól vagy a sztálinizmustól.
(Taps)
Luis Yañez-Barnuevo García
- (ES) Elnök asszony, ne felejtsünk - egyetértek - és ne tegyünk túl sok finom megkülönböztetést: politikai nézőpontból a totalitarizmus minden formája megérdemli, hogy elítéljék, mind a kommunizmus, mind pedig a fasizmus jóvátehetetlen károkat okozott e kontinensnek.
Ma 27 nemzet és 500 millió ember egységes kontinensét képezzük, akiknek közös értékeik vannak, a szabadság, a demokrácia és az emberi jogok, és egyformán el kell ítélnünk a totalitárius kommunizmust, amely lerombolta Közép- és Kelet-Európát, valamint a náci fasizmust, amely évekkel korábban lerombolt számos országot, köztük az enyémet is.
32 évig éltem Franco diktatúrája alatt, és ezt sem én nem felejtem el, sem más, például görög vagy portugál felszólalók sem fogják elfelejteni múltjukat.
Soha nem felejtettem el, akkor sem, amikor fiatal voltam, azt a szenvedést, amelyet a kommunista diktatúra alatt átéltek az emberek. Soha nem voltam kommunista, és mindig elítéltem a kommunizmust. Ez nem akadályozott meg abban, hogy Franco ellen harcoljak, és hogy elítéljem a Franco-rendszert.
A küzdelem egyforma. Ugyanazokért az elvekért, ugyanazokért az értékekért kell küzdenünk, és a totalitarizmus valamennyi formájának áldozatai emlékét meg kell őriznünk.
Inese Vaidere
- (LV) Hölgyeim és uraim, 60 évvel ezelőtt 43 000 ártatlan embert, köztük gyermekeket és idős korúakat deportáltak Lettországból, bírósági tárgyalás nélkül. Ha ez ma történne Franciaországban, az 1,3 millió embert jelentene. Ezért fontos, hogy ma beszélhetünk a totalitárius kommunizmus bűntetteiről. Nem lenne helyes, ha e bűntetteket a történészek hatáskörébe utalnánk, amint azt ma javasolták, amíg a bűntettek tanúi és áldozatai még élnek. Nem szabad kisebbítenünk e bűntettek jelentőségét, és nem szabad tagadnunk azokat. Az Európai Parlament írásos nyilatkozatában egyértelműen kijelentette, hogy augusztus 23-át el kellene ismerni a sztálinizmus és a nácizmus áldozatainak emléknapjaként, és ezt senkinek sem kellene megtagadnia itt. A Tanácsnak haladéktalanul végre kell hajtania ezen európai parlamenti határozatot, hogy a jövőben ilyen bűntettek soha ne ismétlődhessenek meg.
Rihards Pīks
- (LV) Elnök asszony, Vondra úr, biztos asszony, hölgyeim és uraim, azok közül, akik Európában tanultak történelmet, a többség - úgy gondolom - tudja, hogy a második világháború 1939. szeptember 1-jén kezdődött, amikor Hitler lerohanta Lengyelországot. Jóval kevesebben tudják, hogy Hitler azért tudta ezt megtenni, mert 1939. augusztus 23-án ő és Sztálin megállapodást írtak alá: megnemtámadási megállapodást. Még kevesebben tudják, hogy két éven át a sztálini rendszer szállította Hitlernek és Hitler hadseregének az üzemanyagot és az ipari anyagokat, így Hitler meghódíthatta Nyugat-Európát. Még ennél is kevesebben tudják, hogy az 1930-as évek támadófegyverei, tankjai és ejtőernyősei Sztálinnak készültek. Mialatt Hitlernek 400 ejtőernyőse volt, addig Sztálin 1 millió ejtőernyőst készített fel, akik készek voltak a hódításra. Ezenkívül, ezt a külpolitikát támogatták a Szovjetunió kommunista bolsevik pártjának határozatai. A kommunista párt különböző zárt ülésein állásfoglalások születtek azzal a céllal, hogy a nyugat-európai országokat szembeállítsák, hogy a Szovjetunió azután fel tudja szabadítani őket. Sőt ennél tovább mentek: a belpolitikával kapcsolatban, 1937. december 5-én megkezdték azoknak a letteknek a letartóztatását és kiirtását, akik a szovjet Oroszországban éltek. Két év alatt 70 000, a Szovjetunióban élő lettet öltek meg, csak azért mert lettek voltak. Tehát, minek nevezzük ezt a rendszert, ahol a külpolitika támadó volt, és ahol a belpolitika az ország saját lakosainak megsemmisítésére irányult? Totalitárius, bűnös rendszer volt, éppúgy, mint a nácizmus. Köszönöm.
Csaba Sándor Tabajdi
- (HU) Nehéz közös európai történelmet írni, hiszen a II. világháborút követően Európa nyugati és keleti fele külön történelmet élt meg. A közép- és kelet-európai és a balti államok a náci és a szovjet diktatúráknak egyaránt áldozatai, ennek ellenére mégsem tehetünk egyenlőségjelet a nácizmus és a sztálinizmus közé.
Senki sem vitathatja, hogy a sztálini diktatúrának milliók estek áldozatul, népeket telepítettek át, ezt senki sem mentheti fel, senki nem relativizálhatja. A Soá, a német nácizmus ipari szervezettséggel, származási alapon törekedett a zsidó nép kiirtására, amihez fogható szörnytett nem volt az emberiség történelmében.
Nyugat-Európában sokszor nem látják, hogy számunkra a nácizmustól való megszabadulás egyben egy új megszállás, a szovjet elnyomás kezdetét jelentette. Május 9-ét ezért másként élik át a régi és az új tagállamok, különösen a baltiak, akik elveszítették önálló államiságukat, értelmiségüket megsemmisítették.
Az átélt történelmet jó lenne politika, aktuálpolitika nélkül, - úgy, ahogy a magyar költő mondta - bevallani, egy közös történelmi narratívát kialakítani. "Elegendő harc, hogy a múltat be kell vallani” - mondta József Attila.
Roberts Zīle
- (LV) Elnök asszony, több képviselőtársam már említette, hogy ma arra emlékezünk, hogy a szovjet rezsim 60 évvel ezelőtt deportálásokat hajtott végre, amelynek során az embereket Szibériába szállították. Azt is tudjuk azonban, hogy milyen nehéz kifejezni a kommunista rendszer elítélését, éppúgy, mint a többi totalitárius rendszer esetében. Ez azért van, mert nemcsak a múltról, hanem a jövőről is beszélünk. E héten vált ismertté, hogy Lettországban az Egyetértés Központ szövetség, amelynek újonnan megválasztott képviselői itt az Európai Parlamentben a szocialista képviselőcsoporthoz kívánnak csatlakozni, európai képviselőjelölti listájának vezetője, Alfrēds Rubiks, a Szovjetunió kommunista pártja lett ágának volt vezetője lesz, akit Lettországban a rezsim bűntetteiért bíróság elé állítottak. Ő olyan személy, aki a kommunista ideológia támogatója, és a végsőkig ellenezte Lettország függetlenségének visszaállítását; most arról van szó, hogy egy olyan országnak kellene megválasztania, amelyet ő maga megtagadott. Ez is válasz arra a kérdésre, hogy a jövőben miért lesz továbbra is nehéz, hogy az Európai Parlament egyformán elítélje a bűntetteket, és hogy miért lesznek mindig jó és rossz totalitárius rendszerek. Köszönöm.
Marian-Jean Marinescu
- (RO) A kommunizmus félrevezető filozófia. Elméletben a jólétről, egyenlőségről és az emberi jogok tiszteletben tartásáról beszél, miközben a gyakorlatban hazugságokra, hátrányos megkülönböztetésre, gyűlöletre, sőt bűntettre gondolt.
A kommunizmust minden rendelkezésünkre álló eszközzel el kell ítélnünk. Ez történt Romániában, 2006-ban az ország elnökének szavain keresztül, az e célból létrehozott elnöki bizottság által elkészített jelentés eredményeképpen.
A kommunizmus mindent megsemmisít, amely kiáll a szabadság mellett, és az embereket a rendszertől függővé teszi. Aki soha nem élt a kommunizmus alatt, nem értheti meg, hogy egy totalitárius rendszer milyen hatással lehet az emberek életére és gondolkodásmódjára.
Ha vissza tudnám pergetni az időt, azoknak az életét, akik egész életükben kapitalizmusban éltek, és vágynak a kommunizmus után, áttenném az 1980-as évek Romániájába.
Romániában a kommunista rendszert az orosz csapatok segítségével vezették be, amelynek ára munkatáborokban és börtönökben elveszített több ezer emberélet volt. Az volt az egyetlen bűnük, hogy nem engedelmeskedtek a totalitárius rendszernek, politikusok, értelmiségiek, parasztok, különböző vallási felekezetek képviselői, és általában polgárok, akik a közösség minta értékű tagjai voltak, tűntek el.
Miközben egy fizetésképtelen gazdasági rendszer megfelelő intézkedésekkel rendbe hozható, az embereknek időre van szükségük a felejtéshez, a megbocsátáshoz és az új életmódhoz való alkalmazkodáshoz, még akkor is, ha ez az életmód összehasonlíthatatlanul jobb.
A demokrácia biztosította a gondolat-, a szólás- és a mozgásszabadságot. Biztonságot is kell nyújtania a jövőre. Nincs különbség az anyagi javak hiánya miatti szegénység és az áruk megvásárlásához szükséges források hiánya miatti szegénység között. Azon a napon, amikor sikeresen megszabadulunk a szegénységtől, a kommunizmus kísértete örökre eltűnik.
Képviselőtársaim, Románia és a többi kelet-európai ország azért került ilyen rendszer uralma alá, mert a világ vezetői, akik közül csak egy volt kommunista, így döntöttek. A többiek demokratikus rendszereket képviseltek.
Ne feledkezzünk meg erről a történelmi igazságról, ha értékeljük, vizsgáljuk a jelenlegi helyzetet vagy a volt kommunista államok jövőjét, függetlenül attól, hogy az Európai Unió tagjai vagy sem, és ha döntést hozunk azokról.
Ljudmila Novak
- (SL) Sajnálattal állapítom meg, hogy a volt kommunista országok közül egyetlen egy sem vizsgálta ki teljes mértékben, és ismerte fel a kommunizmus második világháborút követő időszakban elkövetett bűntetteit.
Mivel ezek a rezsimek a háború után évtizedekig hatalmon voltak, a legtöbb bizonyítékot megsemmisítették. Ezért a bűnösöket vagy az elkövetőket még meg sem nevezték, elítélésükről nem is beszélve. A történelmet a győztesek írták.
Az Európai Uniónak fel kell szólítania a korábban kommunista rezsim alá tartozó országokat, hogy tegyék lehetővé történészeiknek, hogy kutatásokat végezzenek, és a háború utáni időszakról a teljes igazságot foglalják bele az iskolai tankönyvekbe. E könyveknek a nyugati szövetséges erők bűnösségéről is írniuk kell, amelyek a száműzötteket visszafordították vagy kiszolgáltatták a kommunistáknak.
Az Európai Uniónak fel kell továbbá szólítania a tagállamokat, hogy gondolják át azoknak az utcáknak és tereknek az átnevezését, amelyeket vitatott hősökről, Jugoszláviában például Titóról neveztek el, akik akkori szerepük révén számos háború utáni gyilkosságért voltak felelősek.
Ewa Tomaszewska
- (PL) Elnök asszony, ha azt hallom ebben az ülésteremben, hogy a kommunistáknak nem áll szándékukban, hogy szégyelljék magukat, annak ellenére, hogy a Fehér-tengeri-Balti-tengeri csatorna építése több tízmillió áldozatot követelt, hogy számos nemzetből emberek millióit (köztük oroszokat, de csak a lengyelek száma milliókban mérhető) deportálták Szibériába, és egész nemzeteket ítéltek halálra, például a krími tatárokat, számomra megdöbbentő és felháborító.
Pilecki lovassági kapitány, aki önkéntesként ment Auschwitzba, és később a kommunisták bebörtönözték, azt mondta a feleségének, hogy "Auschwitz csak játék volt”. Országomat mindkét totalitárius rendszer érintette, és a sebek még ma sem gyógyultak be. Egyetlen ilyen rendszernek sincs joga a létezéshez. Tisztelettel kell adóznunk azok előtt, akik harcoltak a totalitarizmus ellen, és tisztelettel kell adóznunk az áldozatok emléke előtt!
Bogusław Sonik
- (PL) Elnök asszony, az Európai Közösségnek minden erőfeszítést meg kell tennie annak érdekében, hogy életben tartsa a hősök emlékét, és hogy ne engedje meg a totalitárius bűntettek jelentéktelenné tételét. Az ellenállók sorsára, azokéra, akiket megöltek, mint például Pilecki lovassági kapitányt, mindig emlékeznünk kell, különösen azért, mert az európai integráció gondolata a nácizmust és a kommunizmust ellenzők köréből bukkant fel. Ezenkívül ez a gondolat volt az, amely a háborút követően megelőzte a további konfliktusokat és a totalitárius rendszerek kialakulását.
A totalitarizmus elleni küzdelem hőseinek nemzetközi napja létrehozása egy lépést jelentene a XX. századi európai történelem közös megértésének irányába, valamint a kölcsönös előítélet és a történelmi tények tekintetében a tudatlanság elleni közös harc része lenne. Ha az európaiak nem feledkeznek el a totalitárius rendszerek - a náci és a kommunista rendszer - bűntetteiről, az reményt adhat arra, hogy kontinensünk soha többé nem válik ilyen tragikus események színterévé.
György Schöpflin
- Elnök asszony, ennek a vitának van egy további dimenziója is. Nemcsak az egységes Európának van sürgősen szüksége arra, hogy a múlt egészére tekintsen, hanem ez különösen igaz az európai baloldalra is.
Múltja alapos elemzése nélkül elmondható, hogy a baloldal egyes korábbi kommunista államokban kénytelen - saját magát kényszeríti erre - hamis múlttal élni, olyan múlttal, amelyből mindenféle fájdalmas eseményt kitakartak. Ez arra kényszeríti továbbá a baloldalt, hogy védje ezt a hamis múltat, és ez alámosta demokratikus hitelességét. Látva, hogy a nyugati baloldal teljes mértékben elfogadja ezt a nem helyreállított posztkommunista baloldalt mint legitim partnert, szintén arra kényszerül, hogy megvédje a védhetetlen múltat. Következésképpen a demokrácia iránti saját elkötelezettsége ebben az értelemben gyengül.
Csaba Sógor
- Elnök asszony, Európának viharos történelme volt, ha a totalitarizmusra és az alapvető szabadságok korlátozására gondolunk. Európa egyes részein a XX. századot ilyen totalitárius rendszerek fémjelezték.
Ma erkölcsi kötelességünk annak biztosítása, hogy az Európai Unió minden polgára ugyanazokat a jogokat élvezze. Nagyon fontos, hogy az EU támogassa továbbá a kisebbségek jogait, különösen azért, mert a világon számos ország ebben az értelemben a legalapvetőbb jogokat sem tartja tiszteletben.
Ugyanakkor ki szeretném hangsúlyozni, hogy miközben az EU szót emel a hátrányos megkülönböztetés és az emberi jogok megsértése ellen olyan esetekben, mint például Tibet, mindannyiunk számára világos, hogy az Európai Unión belül vannak olyan etnikai és nyelvi kisebbségek, amelyeket igen gyakran megpróbálnak nyelvi és kulturális szempontból asszimilálni. Ezt az egyes uniós nemzetállamok által alkalmazott gyakorlatot komolyan felül kell vizsgálni, és újra kell gondolni.
A romániai magyarok, az a nép, amelyet képviselek, erre példa.
Zbigniew Zaleski
- (PL) Elnök asszony, Szájer úr javaslata, hogy létre kell hozni egy emléknapot, amelyen a totalitarizmus áldozatainak történelmére emlékezünk, nagyon helyes. Úgy gondolom, azért helyes, mert miközben a náci horror elég jól ismert, sőt egyes németek megpróbálták megérteni, paradox módon a sztálinizmus kevéssé ismert. A paradoxon abból a tényből fakad, hogy még a szibériaiak, Sztálin saját országából származók is azt gondolják, hogy jó ember volt, és hogy Oroszország szerencsétlenségének más oka van.
Nem hallhatjuk azokat a milliókat, akik életüket vesztették Szibériában, és soha nem fogjuk megtudni, hogy mennyire szenvedtek, de ismerek valakit az áldozatok közül, aki még életben van. Ez az ember még mindig úgy érzi, akkor is, amikor az utcán sétál, hogy már nem él. Ez annak a tünete, hogy Szibériába küldték. A túlélők tudják, hogy milyen volt az a szenvedés. Van egy orosz mondás (a képviselő azután mond néhány szót oroszul) - amely azt jelenti "ha nem voltál ott, majd leszel, és ha ott voltál, nem fogod elfelejteni”. Úgy gondolom, hogy nyíltan kell beszélnünk a totalitarizmus e formáiról.
Vytautas Landsbergis
- Elnök asszony, minden tőlünk telhetőt meg kell tennünk Európa erkölcsi hanyatlásának megállítása érdekében. A megalkuvás nyilvánvaló, ha figyelmen kívül hagyják az emberiség ellen a múlt században elkövetett súlyos bűntetteket. Sajnos a kommunista totalitarizmus bűntetteinek ez a figyelmen kívül hagyása magával hozza a németországi, oroszországi vagy más országokbeli neonácikkal való megbékülést: bármelyikük megkérdezheti, ha a szovjeteknek megbocsátanak, akkor a mi elődeinknek miért ne kellene szintén megbocsátani?
Ez az ártalmas jelenség Nürnbergben gyökeredzik, ahol a nácikat felmentették annak vádja alól, hogy a második világháborúban konspirációba kezdtek Sztálinnal. A legnagyobb bűntettet jogszerű eljárás miatt figyelmen kívül hagyták. Miért? Azért mert Sztálin - Hitler megfelelője - árnyéka két döntő évig rávetült a bíróságra. Sőt, abban az időben a nyugat erkölcsileg kapitulált a szovjetekkel szemben. Nincs ok azonban arra, hogy örökké szűklátókörűek és félénkek maradjunk.
Alexandr Vondra
Hölgyeim és uraim, ma felszólalásomat cseh nyelven fejezem be. Megpróbálok összefoglalást adni, és ugyanakkor válaszolni néhány itt felvetett kérdésre. Úgy gondolom, hogy három téma van. Először is, szeretnék mindenkinek köszönetet mondani, aki részt vett a múlt heti meghallgatáson és a plenáris ülés mai vitáján. Ha hosszú ideje ez volt az első ilyen jellegű vita, akkor az csak jó dolog lehet, és úgy gondolom, hogy az első következtetés, hogy vitáznunk kell, és folytatnunk kell a vitát. Ez az emlékezeti és lelkiismereti platform célja. Miért fontos, hogy európai szinten legyen egy ilyen platform? Fontos a felejtés elleni eszközként. Ha elfelejtjük a múltat, természetesen lehetőséget teremtünk arra, hogy a jövőben visszajöjjön a hátsó ajtón. Esélyt nyújt továbbá a múlt bűntetteinek kisebbítése elleni küzdelemhez. Hitler és Sztálin egy tőről fakadt. Természetesen voltak országok, ahol a nácizmus lehetővé tette vagy segítette a kommunizmus azt követő létrehozását és az azzal összefüggő bűntettek kialakulását. A kisebbítés bármely formája, bár - és nem akarom átpolitizálni - a kisebbítés bármely formája rendkívül veszélyes.
Másodszor, meg kell őriznünk a történelmi ismereteket mint az európai oktatás részét. Ezzel kapcsolatban úgy gondolom, hogy növelni kell a pénzügyi eszközöket annak biztosítása érdekében, hogy Európa totalitárius múltjának ismerete szerepeljen az oktatásban. Ez volt a múlt héten tartott meghallgatás egyik megállapítása. Ehhez forrásokra van szükség, és szeretném megköszönni a Bizottságnak és különösen Figel' biztos úrnak, hogy a Bizottság együtt kíván működni ebben az ügyben.
Végül, de nem utolsósorban az a kérdés, hogy hová kell vezetnie a vitának. Az elnökség rövid, mindössze hat hónapig tart. Most tartunk a félidőnél, és természetesen nem hiszem, hogy a Parlament rövidesen bekövetkező feloszlásáig elérjük a lehetetlent, de azt gondolom, hogy Európa-szerte bizonyos intézmények, akár múzeumok, kutatóintézetek vagy alapítványok létrehozására szükségünk van. A múlt heti meghallgatáson számos hasonló, nemzetközi szintű intézmény képviselőivel közösen vettünk részt, és véleményem szerint sürgősen szükség van arra, hogy pán-európai szinten is legyenek ilyen intézmények. Ez a feladat azonban inkább olyan szervekre tartozik, amelyeknek folytonos felelősségük van, és nem a hathavi rotációban működő elnökségre. Ha a mi feladatunk az volt, hogy hozzájáruljunk bizonyos viták kezdeményezéséhez, akkor szeretném még egyszer megköszönni, hogy részt vettek ebben a vitában, és arra szólítom fel azokat, akik a jövőben a folytatásért felelnek, hogy vigyék tovább a vitát, és talán egy napon ez valóban elvezet ezen intézmények létrehozásához.
Ján Figeľ
Bevezetőmben már kifejtettem a Bizottság feladatának lényegét, és csak ismételten meg tudom erősíteni, hogy mindketten készen állunk és meg van a szándékunk, amely szintén szerepet játszik. Ha az Európai Bizottság részt akar venni ebben a folyamatban, akkor már említettem a következő szakaszokat, amelyek során e területen a tagállamok különböző módszereit és mechanizmusait felmérő tanulmányokat be kellene fejezni, és a következő évben be kellene nyújtani a várva várt jelentést. Szeretnék azonban még hozzáfűzni valamit, ami inkább a vita marginális részét érinti. Egyes felszólalók megemlítették, hogy most van a kommunizmus bukásának, a berlini fal és az európai vasfüggöny leomlásának 20. évfordulója, és ez sok idő. Véleményem szerint soha sem túl késő, és gondatlanság lenne e Parlamenttől, e közelmúltban kibővült Parlamenttől, ha nem tenne nyilatkozatot a totalitárius kommunizmus bűntetteiről, és nem kezdeményezne megbeszélést, mert ezt a tapasztalatot sok ember hozta ide, és valójában a vitában részt vevők többsége az új tagállamokból került ki.
Életem nagy részét én is a csehszlovákiai totalitárius rendszerben éltem le, és valamennyi érintett személyes és általános tapasztalata, hogy létre kell hoznunk egy európai emlékezetet, egy európai közösségvállalást, ugyanakkor támogatnunk kell azt a folyamatot, amely megelőzi a totalitarizmus visszatérését és bűntetteinek tagadását, vagy az igazság tagadását Ezeknek a bűntetteknek a tagadása valójában nemcsak az igazság, hanem az erkölcs és az erkölcsös magatartás kisebbítését is eredményezi, amely egyre több és több problémához vezet, valamint ahhoz az elképzeléshez, hogy az emberek eltávolítása a probléma eltávolítását jelenti. Az az elgondolás, hogy a problémákat az emberek eltüntetésével el lehet tüntetni, a Sztálinizmus egyik elve.
Az EU kibővítésére tágabb értelemben tekintek, és pontosan emiatt azonosítani tudom a totalitarizmus különböző, említett formáit, a különböző formákat különböző országokban. Azonosítanunk kell azokat, emlékeznünk kell és meg kell tennünk a megfelelő lépéseket a kárpótlás, a rehabilitáció, a jog érvényesülése, az igazság elsőségének támogatása, az emberi méltóság tiszteletben tartása és minden más szempontjából, amely a szabadságot és a demokráciát támogatja.
Szeretném még hozzátenni, hogy gyakran úgy érezzük, hogy a fenyegetések messziről és kívülről érkeznek, és hogy a mai világ megosztó vonalainak semmi közük a valláshoz, a civilizációhoz vagy a kultúrához, hanem inkább egyrészt az élet és az ember tiszteletben tartásához (az emberi jogokon keresztül), másrészt bármilyen jellegű fanatizmushoz. Sokféle fanatizmus létezik. Ezek a mai világban is ismerősek, és pontosan ezért olyan fontos az Alexander Vondra által említett oktatás, hogy mind a fiatalok, mind pedig a kevésbé fiatalok meg tudják különböztetni az ember tiszteletét a különböző formában megjelenő szélsőséges irányoktól, a populizmustól, a nacionalizmustól vagy a fanatizmustól.
Végezetül, szeretném hangsúlyozni, hogy az Európai Bizottság természetesen támogatja ezt a folyamatot, és hogy keresi a módját annak, hogy hogyan tudja ezt támogatni. Ez a vita csak egy lépés, de további kérdések következnek. Tagállami szinten sokkal többet kell tennünk. Szeretném még befejezésül elmondani, hogy az EU napjainkban végbemenő bővítése sok ember áldozatának köszönhető, és hogy ez nem valamiféle automatikus folyamaton keresztül történt. Sem az egyesült Európa, sem a demokrácia, sem a szabadság, sem a jogállam nem automatikusan jött létre, hanem hatalmas erőfeszítések és gyakran vérontás eredményeképpen. Ezt nem szabad elfelejtenünk.
Azzal szeretném befejezni, amit - azt hiszem - Tunne Kelam úr mondott az Unió bővítéséről, amely nem csak földrajzi területeket, piacokat és számos országot foglal magában, hanem a tudás bővítése, az emlékezet bővítése, valamint a tisztelet és a felelősség bővítése is. Ha ez be tudjuk vonni abba a folyamatba, amit most ünneplünk, a bővítés óta eltelt öt évet, akkor készek leszünk a további folyamatokra és a jövőre. Ha nem vonjuk be, akkor az út sokkal nehezebb lesz. Nagyon köszönöm, és a legjobbakat kívánom nem csak az emlékezet, hanem a felelősség bővítéséhez is.
Elnök
A vitát lezárom.
A szavazásra a következő ülésen kerül sor.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 142. cikke)
Slavi Binev
írásban. - (BG) A jog érvényesülése Európa egyik alapvető értéke.
Támogatom a Nemzetek Európájáért Unió Képviselőcsoportjához tartozó képviselőtársaimat, és az általuk előterjesztett számú állásfoglalást, hangsúlyozva, hogy az EU a jogállamiságon alapul, amely a demokrácia egyik alapvető jellemzője. Pontosan ezen az elven kell lebonyolódniuk a parlamenti választásoknak. A bulgáriai szavazatvásárlási probléma ennek pontosan az ellenkezőjét jelzi.
Az előző önkormányzati választásokat több esetben veszélyeztette a GERB (Polgárok Bulgária Európai Fejlődéséért), a DPS (Mozgalom a Jogokért és a Szabadságokért) és a BSÜ (Bolgár Szocialista Párt) nyilvánvaló szavazatvásárlása, az átlagpolgároknak az volt az érzésük, hogy nincs joguk a választáshoz. Ez még inkább eltántorítja őket attól, hogy legközelebb szavazni akarjanak.
A jelenlegi büntetőtörvénykönyv és a jogsértések számos jele ellenére a Bizottság jelentésében említett egyetlenegy személyt sem ítéltek még el ezekért a bűncselekményekért, mert az illetékes végrehajtó hatóságok egyértelműen nem akarják leállítani a szavazatvásárlást. Bulgáriában az igazságszolgáltatás terén még mindig hiányzik a határozottság, és a közismert bűnösök ismét készítik elő az előválasztási kampányt, miközben azok, akik eladták szavazataikat, most keresik a legjobb ajánlatot kínáló új vevőket.
Szeretném kiemelni, hogy mindaddig, amíg Bulgáriában megengedik ezeket a jogsértéseket, és az állam továbbra sem hoz semmilyen intézkedést ebben a kérdésben, a becsületes szavazókat valójában megfosztják alapvető emberi joguktól - a választás jogától! Arra ösztönzöm a Parlamentet, hogy ne dőljön hátra, és ne várja, hogy történjen valami!
Filip Kaczmarek
írásban. - (PL) Hölgyeim és uraim, az európai totalitarizmus problémája abból ered, hogy ezen a területen az egyes tagállamok tapasztalatai nagyon eltérőek egymástól. Sok európai egyszerűen nem tudja, hogy milyen volt az élet a totalitárius rendszerek idején, és az, aki nem érti a totalitarizmust, az természetesen hajlik arra, hogy figyelmen kívül hagyja az ilyen rendszerekben elkövetett bűntetteket, ehelyett eseményekként látja őket, amelyek a történelem folyamán végbementek. A kommunizmus és a fasizmus azonban nemcsak aktívan küzdött Európa legtöbb értéke ellen, hanem arra is kész volt, hogy beteg és korcs elgondolások nevében szétzúzzon valamennyi erkölcsi elvet - és ezek a rendszerek valóban szétzúzták azokat az elveket, fájdalmat, szenvedést és halált hozva emberek millió számára.
Minél több európai ismeri a totalitarizmus igazi arcát, annál jobb az Európai Unió jövője szempontjából. Nem arról van szó, hogy emberek millióinak szenvedését kell megünnepelni. Arról van szó, hogy meg kell érteni azokat a drámai következményeket, amelyek számos európai ország totalitárius gyakorlatából eredtek és erednek még ma is. Szolidaritás, szabadság, empátia, tolerancia, párbeszéd - mindezek az értékek egész másképp néznek ki, ha a totalitarizmusban szerzett tapasztalatok perspektívájából tekintünk rájuk. Ezt ne felejtsük el. A totalitarizmus elleni küzdelem hőseinek nemzetközi napja létrehozása kétségtelenül segítene a fájdalmas múlt jobb megismerésében. Ez pedig hozzájárulna az előítéletek csökkentéséhez, a sztereotípiák korlátozásához és a remény növeléséhez, hogy Európában soha többé nem kell átélnünk a totalitarizmust.
(Az ülést 20.15-kor felfüggesztik, és 21.00-kor újra megnyitják)
