Nemzetközi örökbefogadás az Európai Unióban (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont az Európai Unióban történő nemzetközi örökbefogadásról Roberta Angelilli által a Bizottsághoz intézett szóbeli választ igénylő kérdésről - B7-0670/2010) szóló vita.
Roberta Angelilli
Elnök úr, hölgyeim és uraim! Az évek folyamán számos képviselőtársam és én magam is rádöbbentünk arra, hogy az elhagyott, az árván maradt és az utcagyerekek mekkora problémát jelentenek. Az egyik egyesület, amely felvette velem a kapcsolatot, az Amici dell'adozione volt.
Nemcsak a fejlődő világban, hanem Európában is sok elhagyott gyermek él. Ezek a gyermekek láthatatlanná válnak, s végül a szegénység és a társadalmi kirekesztettség ördögi körében találják magukat, sőt a szervezett bűnözés koldulás, szervkereskedelem és törvénytelen örökbefogadás céljából zsákmányolja ki, vagy illegális munkavégzésre és prostitúcióra kényszeríti őket. E gyermekek fiatal évei gyakorta a szociális munkások és az árvaházak közötti ingázással telnek.
E gyermekeknek biztosítanunk kell az örökbefogadáshoz és a családhoz való jogot. Egy gyermeknek a lehető legkevesebb időt kellene intézetben töltenie. Az egyértelmű, hogy a gyermek mindenek fölött álló érdekeit kell szem előtt tartani, tehát az örökbefogadhatóságot is körültekintően, az illetékes hazai hatóságok tüzetes felügyelete mellett kell elbírálni. A szükséges feltételek fennállta esetén viszont a gyermekeknek elsősorban nemzeti szinten, de az Európai Unión belül nemzetközi szinten is joguk van az örökbefogadáshoz.
Tudom, hogy a Bizottság tisztában van ezzel, még akkor is, ha ez a kérdés tisztán nemzeti hatáskör. Ugyanakkor kívánatos lenne valamiféle együttműködés a Bizottság és a tagállamok között a legnagyobb fokú átláthatóságot szavatoló és az esetleges törvénytelen és nem hivatalos örökbefogadásokat megakadályozni képes bevált gyakorlatok és stratégiák kialakítása érdekében, de annak biztosítása érdekében is, hogy a tagállamok a lehető legnagyobb mértékben működjenek együtt az örökbefogadás jogának biztosításában és a gyermekek magukra hagyatottságának vagy - miként az előbb említettem - a gyermekek intézetbe való kerülésének a megelőzésében.
Kristalina Georgieva
a Bizottság tagja. - Elnök úr! Köszönöm, hogy felvetette ezt a fontos kérdést. A gyermekek jogainak védelme és előmozdítása főként Az EU gyermekjogi stratégiája felé című 2006-os bizottsági közlemény kibocsátása óta élvez prioritást a Bizottságnál. A gyermekjogi stratégia a gyermekek alapvető jogaira összpontosít, ideértve a gyermekeknek az Európai Unió Alapjogi Chartájában szentesített, mindenek fölött álló érdekeinek védelmét is.
A Bizottság eltökélt annak szavatolására, hogy a Chartában lefektetett valamennyi alapvető jogot minden jogalkotási és nem jogalkotási uniós fellépéssel kellően betartassa. A gyermekek jogairól idén kibocsátandó következő bizottsági közlemény fenntartja és továbbfejleszti ezt a gyakorlatot. Ezen túlmenően ettől az évtől, azaz 2011-től kezdődően a Bizottság évente beszámol majd az Európai Unió Alapjogi Chartája alkalmazásának terén megvalósuló előrehaladásról.
Ne feledjük, hogy a Charta rendelkezéseinek címzettjei a szubszidiaritás elvének kellő figyelembevételével egyrészt az uniós intézmények és szervek, másrészt a tagállamok, de csak akkor, amikor ez utóbbiak az uniós jogot hajtják végre. Ezért nem szabad megfeledkeznünk arról, hogy jelenleg nincs nemzetközi örökbefogadásra vonatkozó uniós jogi szabályozás. A kérdést a gyermekek védelméről és az országok közötti örökbefogadással kapcsolatos együttműködésről szóló 1993. május 29-i Hágai Egyezmény, valamint a nemzeti jog szabályozza. Az egyezménynek valamennyi tagállam részese, ám nem részese az Európai Unió. Az EU célja az ENSZ gyermekjogi egyezménye 21. cikkének végrehajtása olyan biztosítékok megteremtésével, amelyek szavatolják, hogy az országok közötti örökbefogadások a gyermekek mindenek fölött álló érdekeinek figyelembevételével valósuljanak meg, és hogy a gyermekek alapvető jogai ne sérüljenek.
Nemzetközi szinten a Bizottság azzal támogatja harmadik országoknak az országok közötti örökbefogadásról szóló 1993. évi Hágai Egyezményhez való csatlakozását, valamint az egyezmény megfelelő végrehajtását, hogy részt vesz a szerződő felek idevágó találkozóin. A Bizottság megítélése szerint nincs szükség az Európai Unión belüli örökbefogadásra vonatkozó külön európai szabályozásra, mivel mind a 27 tagállam részese a Hágai Egyezménynek. Az örökbefogadás és a gyermekek jogai közötti kapcsolatra tekintettel azonban a Bizottság szorosan figyeli az Európai Unión belüli nemzetközi örökbefogadás kérdését. A Bizottság lépéseket tett annak követésére, hogy az egyes országok miként hajtják végre az egyezményt, és 2009 novemberében fórumot hívott életre a kérdéssel kapcsolatos eszmecsere kialakítása céljából.
A közokiratok szabad mozgásáról szóló 2010. december 14-én közzétett bizottsági zöld könyv foglalkozik az örökbefogadási határozatoknak anyakönyvi kivonatokként történő kölcsönös tagállami elismerésének a hiányával, valamint ennek az uniós polgárok mozgásszabadságára gyakorolt hatásával. Olyan konkrét lépés ez, amely a ma felvetett kérdésre reflektál.
Salvatore Iacolino
Elnök úr, biztos asszony, hölgyeim és uraim! Kétség sincs afelől, hogy a nemzetközi örökbefogadás kérdése különösen fontos téma, és Angelilli asszony jól tette, hogy ezt a mostani ülésen az Európai Parlament figyelmébe ajánlotta.
Simább, egyszerűbb eljárásokra van szükségünk. Az örökbefogadás jelenlegi költségei igen tetemesek. Örökbefogadásonként 20 000-től 30 000 euróig terjednek, és nehézségekbe ütközik valódi választ adni a gyermekek családigényére, valamint a reménybeli szülők törekvéseire. Veszélyeztetett és sokszor eldobott gyerekekről beszélünk, akiket néha szem elől vesztünk. Gondolok itt különösen az illegális bevándorlók hullámaira, és azon gyerekseregre, akik - miután közösségi szálláshelyekre kerülnek - ki vannak téve a rabszolga-kereskedelem gyalázatos viszonyainak, amelynek hálójába közülük oly sokan gyakorta belegabalyodnak.
Népszerűsítenünk kell a családot mint olyat, és ebben a tekintetben az olasz modellt, de más térségek mintáját is lehet követni. Le kell szorítanunk a nemzetközi örökbefogadás költségeit, kedvező banki hitelkonstrukciókat kell kialakítanunk, be kell vezetnünk a már említett simább, egyszerűbb eljárásokat, s ezzel egyidejűleg biztosítanunk kell a tagállamokban zajló folyamatokat ellenőrző megfelelő felügyeleti mechanizmusokat. Oda kell hatnunk, hogy valóban megelőzhető legyen az emberkereskedelem, amelynek a Parlament a közelmúltban külön anyagot szentelt. Ténylegesen fel kell lépnünk a törvénytelen örökbefogadások ellen, és szavatolnunk kell az átláthatóságot.
Sőt mi több: ha vissza akarjuk állítani a család központi szerepét - miként ezt gyakorta hangoztatjuk a Tisztelt Házban -, akkor biztosítanunk kell, hogy azokat az egyesületeket, amelyek az örökbefogadásoknak igen gyakran kulcsfontosságú katalizátorai, különösen magas szintű garanciális normák jellemzik.
Azzal zárnám, Georgieva asszony, hogy ha lehet javasolni valamit, az a következő lenne: ne hozzunk létre egy európai akkreditációs rendszert ezen egyesületek engedélyezésére, és ezáltal biztosítsuk, hogy átlátható, világos és gyakorlatias módon működjenek olyan magas szintű biztosítékokkal, amelyek valóban védik a gyermekek elidegeníthetetlen és sérthetetlen jogait?
Monika Flašíková Beňová
Elnök úr! Ma este igen érzékeny téma van terítéken, hiszen a társadalom legfiatalabb tagjairól van szó, azokról, akiknek szükségük van a szeretetünkre és a gondoskodásunkra.
Az elhagyott gyermekek problémája egyre súlyosabbá válik Európában. A mára kialakult helyzet igen nagy mértékben a közvetlen környezetnek tudható be. A nemzetközi kontextusban történő gyermek-örökbefogadásról szóló jogszabály révén lehetőség nyílik annak elkerülésére, hogy sok gyerek kénytelen legyen gyermekintézetben felnőni, ahol a rengeteg gondoskodás dacára sosem érzik az anyai szeretet vagy az apai simogatás igazi melegét.
Az örökbefogadási rendszert ezért hatékonyabbá kell tenni annak érdekében, hogy a legfiatalabb, elhagyott gyermekek pótcsaládra találhassanak. Korlátozni kell például a gyermek iránt bizonyos ideig valódi érdeklődést nem mutató vér szerinti szülők jogait. Ezzel le lehetne rövidíteni a gyermekek által a gyermekintézetekben töltött időt, hiszen a gyermek jogi tekintetben úgymond nem cselekvőképes. Ezzel az egész örökbefogadási eljárás szükségtelen elhúzódását is bizonyos fokig ki lehetne küszöbölni.
A kiskorúak védelméről szóló számos megállapodás jogi keretet nyújt arra, hogy az illetékes hatóságok erőfeszítéseket tehessenek az érintett gyermekek javára és az érdekükben történő fellépésre. A gyermekek jogainak védelme az Európai Uniónak is egyik fő célja. További megfelelő lépéseket kell tehát tenni főként annak érdekében, hogy a gyermekek mindenek felett álló érdekei semmilyen körülmények között se sérüljenek.
Cecilia Wikström
Elnök úr! Először is szeretnék köszönetet mondani Roberta Angelillinek a kezdeményezéséért, valamint Kristalina Georgieva biztosnak a válaszáért. Fontos ez a vita.
Ma Európában igen sok gyermeknek nincs igazi otthona, és olyan családja, amely megvédené őket, és amely ezeknek a sérülékeny kisgyermekeknek meleg és biztonságos menedéket nyújtana. Az intézetekben felnövő gyermekek számára mindez álom marad csupán.
Most valamennyiünknek minden tőlünk telhetőt meg kell tennie azért, hogy az árván maradt vagy eldobott gyermekeknek ne kelljen nevelőotthonokban és egyéb intézetekben felnőniük, hanem családban élhessenek, ahol megkapják a felnőtté válásukhoz szükséges szeretetet, és így egészséges, nem pedig sérült felnőttekké válhassanak.
Az egyes tagállamokban eltérőek a vélemények abban a tekintetben, hogy kik alkothatnak családot. Mindazonáltal úgy hiszem, valamennyien megegyezhetünk abban, hogy a családszerkezet lehet ugyan eltérő, a lényeg viszont az, hogy a gyermek szeretetet és gondoskodást kapjon.
Remélem, hogy a nemzetközi örökbefogadásra vonatkozó politikai stratégiákkal és eszközökkel összefüggő együttműködés jelentőségével kapcsolatban is képesek leszünk egyetértésre jutni. Feltételezem, hogy a Bizottság e munka élére fog állni. Alig várom, hogy képviselőtársaimmal együtt a témával kapcsolatos közös állásfoglalást fogalmazzunk meg. Ha képesek vagyunk elősegíteni, hogy egy elhagyott, árva gyermek és egy gyermekre vágyó család egymásra találjon, akkor nagyon jelentősen hozzájárultunk a kérdéshez.
Arról sem szabad megfeledkeznünk, mennyire fontos, hogy legkisebb testvéreink jó bánásmódban részesüljenek. Ha szeretetet adunk nekik, az életet kicsit szebbé tehetjük ezen a bolygón. Meggyőződésem, hogy életünk során mindannyiunknak végig ezt kell tennünk, bármi legyen is a társadalomban betöltött szerepünk.
Marina Yannakoudakis
az ECR képviselőcsoport nevében. - Elnök úr! Az örökbefogadás kedvező módja annak, hogy új családra találjanak azok a gyermekek, akiket vér szerinti szüleik nem tudnak felnevelni, vagy azok, akik elveszítették a szüleiket. Az Egyesült Királyságban egy gyermek örökbefogadása rengeteg ellenőrzéssel és aprólékos vizsgálattal jár, és a reménybeli szülőket egy örökbefogadási ügynökségnek kell megfelelőnek nyilvánítania. Az örökbefogadási folyamat középpontjában a gyermek jóléte áll, és annak is kell állnia.
Az országok közötti örökbefogadás kérdése összetettebb, mint a hazai örökbefogadásé, de nagyon hálás vagyok az Európai Néppárt képviselőcsoportjának, hogy felvetette ezt a témát. Jóllehet dicséretes, hogy igyekszünk ebben a kérdésben előrelépni, attól tartok, hogy a nemzetközi örökbefogadás jelentős kockázatokat rejt magában - a már említett kockázatokat, mint például a gyermekek jólétét veszélyeztető gyermekbántalmazást és a gyermekek sérelmére elkövetett jogsértő gyakorlatokat.
Ezért azt gondolom, hogy minden tagállamnak biztosítania kell, hogy örökbefogadási szabályai olyan módon legyenek kialakítva, hogy azok a gyermekek érdekeit szolgálják. A tagállamoknak együtt kell munkálkodniuk annak szavatolására, hogy az örökbefogadásnak a küldő és a befogadó ország közötti jogi folyamata átlátható és megalapozott legyen, és hogy az örökbefogadás a gyermek jólétét kiemelt kérdésként kezelje.
Slavi Binev
(BG) Elnök úr, biztos asszony, tisztelt képviselőtársaim! Szeretném Bulgária példáját felhozni, ahol az elhagyott gyermekek problémája egyre súlyosabbá válik, és a helyzet megoldására sürgős intézkedések szükségeltetnek. Kártékonyak a bolgár rendszerhez hasonló rendszerek, amelyek a gyermekeket nagy arányban adják nemzetközi örökbefogadásra.
A gyermekellátó rendszerek jelenlegi állapota mellett viszont a nemzetközi örökbefogadás adott esetben sok nevelőotthonban nevelkedő gyermek számára az egyetlen esély arra, hogy családban rendes életet élhessen. Az egész rendszer tökéletesítése során figyelnünk kell arra, hogy ne fosszuk meg a gyermekeket ettől a lehetőségtől. Olyan intézkedésekre van szükségünk, amelyek nemcsak megkönnyítik a nemzetközi örökbefogadási eljárást, hanem védik is gyermekeink érdekeit, és hogy az úgynevezett örökbefogadó szülők ezzel nem pusztán az európai polgárságot akarják megszerezni, ami jelenleg nem kizárt lehetőség.
Nem az én tisztem, hogy nyomozzak az után, vajon ezt altruista okokból avagy saját javukra cselekszik-e. Ez az örökbefogadási beszélgetéseket vezető személyek feladata, akiknek ügyelniük kell majd gyermekeink érdekeire. Az Európai Unión belül történő nemzetközi örökbefogadási szabályok alapjául az ENSZ gyermekjogi egyezményének és a mögötte megbúvó filozófiának kell szolgálnia.
Elena Băsescu
(RO) Elnök úr! Üdvözlöm az olasz képviselőtársaim által az elhagyott gyermekek helyzete iránt tanúsított érdeklődést, amelyben mindannyian osztozunk. A kérdés azonban kizárólag nemzeti joghatóság alá tartozik. Azért kértem, hogy részt vehessek a vitában, mert olyan országból jövök, amelyre jelenleg nyomás nehezedik a nemzetközi örökbefogadások újraindítása és a jelenleg hatályos jogi szabályozás módosítása érdekében. Romániában azonban több örökbe fogadni szándékozó család van, mint örökbe fogadható gyermek. Jogi szabályozásunk, amelynek megszövegezésében számos nemzetközi szakértő is részt vett, teljes mértékben összhangban van az európai szabályozással.
Az állásfoglalással kapcsolatosan le kell szögeznem, hogy a gyermekeknek a d) pontban írt "nemzetközi örökbefogadáshoz való jogát” sem az ENSZ-egyezmény, sem a Hágai Egyezmény nem ismeri el. A nemzetközi örökbefogadás csak egy a számos lehetőség közül. Ezek a gyermekek a családjuk bizonytalan helyzete miatt kerülnek végül a rendszerbe, aminek pedig a nemzetközi jogi szabályozás és egyezmények értelmében nem szabadna indokot szolgáltatnia az örökbefogadáshoz. A nevelőotthonokban élő gyermekek magas számát ez magyarázza. Ebből azonban 22 966 gyermeknek van legalább egy szülője. A román szabályozás akként rendelkezik, hogy a szülői jogok csak jogsértés esetén vonhatók meg. Ezeket a gyermekeket tehát nem lehet örökbe fogadni. Ugyanez vonatkozik a nevelőszülőknél elhelyezett 22 285 gyermekre is. Miként előttem szóló képviselőtársaim is leszögezték, az állásfoglalás mozgatórugójának a gyermek mindenek fölött álló érdekének, és nem az örökbefogadó érdekének kell lennie. Az adott államban élő gyermekek számára legmegfelelőbb megoldás kiválasztása minden egyes állam feladata, nem pedig bárki másé.
Végezetül azt ajánlanám, hogy mindenki ismerkedjék meg behatóbban a nemzeti szabályozásokkal. Ezzel például egyes olaszországi gyermekjogi bíróságokra kívánok utalni, amelyek 2009-ben jogi szabályozásunk teljes mellőzésével hét örökbefogadásról szóló ítéletet hoztak Romániából származó gyermekek ügyében.
Victor Boştinaru
(RO) Elnök úr! Üdvözlöm az Európai Parlament plenáris ülésének e vitáját, és azzal a feltételezéssel kezdem, hogy az Unió minden egyes állama számára a gyermekek jogainak védelme elsőbbséget élvez, és elsőbbséget kell élveznie. A Házban mindenkinek végső célja a gyermekek érdekeinek előmozdítása.
Az intézetekben élő és elhagyott gyermekek gondozásának és életkörülményeinek javításához, valamint örökbefogadásuk esetén a védelmükhöz magától értetődően a tagállamok által megvalósítandó szigorú kritériumok szükségeltetnek, különösen a jelenlegi viszonyok közepette, amikor az Európai Unió jobboldali kormányainak kizárólagos gondja láthatóan a költségvetési megszorításokban merül ki. Az első lépés ezért az érintett gyermekek megfelelő gondozása. A második lépés a gyermekkereskedelem és a prostitúció elleni küzdelem. A harmadik lépés számunkra az, hogy ne feledkezzünk meg arról, a gyermekek érdekében a családtagok általi és a hazai örökbefogadásnak kell elsőbbséget élveznie. A nemzetközi örökbefogadás csak ezt követően, negyedik lépésként jöhet szóba.
Ebben a kérdésben csak okulhatunk a múlt történéseiből, ugyanis Romániában a nemzetközi örökbefogadás előtti kapuk megnyitása példátlan gyermekkereskedelmi hálózatok létrejöttéhez, gyermekek elrablásához és Nyugatra történő eladásához vezetett, mégpedig európai és nemzetközi szervezetek együttműködése mellett. Biztos asszony, 1997 és 2000 között Románia 9 150 gyermeket "exportált”. Hazám még egyszer ilyen gyalázatot nem tűr el.
Végül önön keresztül megkérném Reding biztos asszonyt, hogy szíveskedjen magyarázatot adni a nemzetközi örökbefogadásokat ellenőrző európai ügynökségre vonatkozóan a romániai és a nemzetközi médiában megjelent állításokra. Olyan javaslatról van szó, amely állítólag az Európai Bizottság által megrendelt tanulmányban is szerepel. Egy képviselőtársam még mindig várja Reding biztos asszony válaszát egy kérdésére.
Alexandra Thein
(DE) Elnök úr! Nemrégiben tartottunk nemzetközi műhelytalálkozót brüsszeli parlamenti épületünk hatalmas plenáris üléstermében a szülői felelősségről és a gyermekek védelméről, amelyet én vezethettem. Európában egyre több veszélyeztetett és elhagyott gyermek van, akiknek nem szabadna végig árvaházakban nevelkedniük. E gyermekek segítése érdekében tehát nekünk, jogalkotóknak kötelességünk az EU-n belül erősíteni a nemzetközi örökbefogadáshoz való jogot. Az Alapjogi Charta 24. cikke is ezt követeli, amikor kimondja: "A gyermekeknek joguk van a jólétükhöz szükséges védelemhez és gondoskodáshoz.”
Jóllehet rendelkezésünkre áll a hágai örökbefogadási egyezmény és egy európa tanácsi egyezmény is, ezek azonban nem elégségesek. A nemzetközi örökbefogadással összefüggésben még mindig számottevő jogi problémák merülnek fel. Ezekben az esetekben csak a még meglévő nemzeti szabályozások közötti különbségeket kiküszöbölő és ezeket világos és egyszerű elvekkel helyettesítő nemzetközi szabályozások segíthetnek. Ebben a tekintetben és minden jogalkotási buzgalmunk mellett sem szabad szem elől tévesztenünk, hogy az összehangolt eljárás biztosítása céljából az EU-nak együtt kell működnie a Hágai Nemzetközi Magánjogi Konferenciával. Az EU-nak tehát ezen a területen nem szabad újra feltalálnia a spanyolviaszt. Ebben a vonatkozásban üdvözlöm a biztos asszony nyilatkozatait.
Ryszard Czarnecki
(PL) Elnök úr! Igen fontos, ám érzékeny témáról beszélünk. Miként ön is tudja, az előző parlamenti ciklusban megtárgyaltuk romániai gyermekek izraeli szülők általi örökbefogadásának kérdését, ami komoly - többek között politikai jellegű - problémát is okozott. Most itt van egy újabb kezdeményezés, amelyet meglátásom szerint jó szándék vezérel, de a jelek szerint heves indulatokat vált ki. Úgy gondolom, ebben az esetben nagyon óvatosaknak kell lennünk, nehogy a fürdővízzel együtt a gyereket is kiöntsük, vagyis abbéli törekvésünkben, hogy a gyermekeknek szebb jövőt biztosítsunk, nehogy olyan helyzetet idézzünk elő, amelyben kapkodásunk következtében elsietett örökbefogadások előtt nyitjuk meg az utat, és voltaképpen azt tesszük lehetővé, hogy gyermekeket szakítsanak el a szüleiktől. Mindenkit szeretnék ettől igen erőteljesen óvni.
Szegedi Csanád
(HU) Tisztelt elnök úr, tisztelt képviselőtársaim! Örülök, hogy a nemzetközi örökbefogadás témaköre, az elhagyott gyermekek ügye napirendre került az Európai Parlamentben. Rendkívül fontosnak tartom, hogy úgy en bloc a gyermekek védelme mind az Európai Parlamentben, mind pedig az Európai Unióban kiemelt prioritás legyen. Az elhagyott, elhagyatott gyermekek védelmében mindannyiunknak példát kell mutatni. Nekik is joguk van ahhoz, hogy egészséges, mind testileg, mind lelkileg egészséges felnőtté váljanak. Ehhez pedig elengedhetetlen, hogy ezek az elhagyott, elhagyatott, árva gyermekek családban, egészséges környezetben nőjenek fel. Mindent meg kell tennünk annak érdekében, hogy minél kevesebb gyermek kerüljön árvaházakba. Különös megvilágítást kap az elhagyott gyermekek témaköre, hogyha az elöregedő Európára gondolunk, ahol minden gyermek a saját jövőnk záloga is egyben.
Bauer Edit
(HU) Elnök úr! Kedves biztos asszony! Szeretném megköszönni az Ön alapos válaszát. Azzal együtt, hogy tudjuk, hogy a Hágai Szerződés gyakorlatilag szabályozza a nemzetközi örökbefogadást, azt is tudjuk, hogy a 27 tagországból 26 részese ennek a szerződésnek, és abban is igaza van Önnek, hogy ez a szubszidiaritás kérdése, hogy hogy alkalmazzák ezt a nemzetközi egyezményt. Ezzel együtt én úgy érzem, hogy nem lehet közömbös, az élet kikényszeríti, hogy ne csak akkor foglalkozzunk a gyerekek problémájával, amikor botrányok vannak, amikor kiderül, hogy több száz gyereket adtak el ide, több száz gyereket, vagy több mint ezer gyereket adtak el amoda. Ennek a másik oldala az, hogy azokat a gyerekeket, akikről tudjuk, hogy léteznek az Európai Unióban ezerszámra, örökbe lehessen adni. A téma megkerülhetetlen, mert az Európai Unió felelős a gyerekek jogainak betartásáért, miközben azt is látjuk, hogy az örökbefogadás körül, bizony annak következtében, hogy egyes jogokat túldimenzionál a nemzeti jogszabály és a nemzeti gyakorlat, így örökbefogadhatatlanná válnak a gyerekek és így csorbulnak a más jogaik. Biztos asszony! Én nagyon szeretném Önt arra kérni, hogy azt, amit elmondott a bevezetőjében, hogy nincs olyan nemzetközi jogszabály, ami az Európai Unióban már lehetne, hogy az örökbefogadásról szóló dokumentumokat a tagországban elismerjék, hogy ebben a kérdésben szükséges gyorsan előre lépnünk.
Gurmai Zita
(HU) Elnök úr, biztos asszony, kedves kollégák! A nemzetközi örökbefogadás legalább olyan súlyú kérdés, mint a határokon átnyúló válások ügye, és legalább olyan figyelmet is igényel, már csak azért is, mert legtöbbször a felnőttek döntéseinek érzelmileg, anyagilag és minden lehetséges értelemben kiszolgáltatott gyermekekről van szó, akiket a legmagasabb szintű közösségi védelem illet meg.
A nemzetközi örökbefogadás kapcsán szóbeli kérdést benyújtók érdeklődése elsősorban a jogi környezetre vonatkozott. A gyakorlat áttekintése legalább olyan fontos, mint a jogszabályalkotás. Új vagy egyáltalán jó szakpolitikai döntés, új jogszabályi környezet ugyanis csak megbízható adatok, statisztikák illetve a tényleges gyakorlat ismeretében alakítható ki. Csak pontos adatokból állapítható meg, hogy egyáltalán szükséges-e hozzányúlni a szabályozáshoz, ezért tartom a kollégák által feltett kérdést kiemelt jelentőségűnek. Mivel azonban szerintem ezt az egész kérdéskört nagyon átfogóan kell kezelni, szeretnék egy lépéssel hátrébb lépni, mint a kérdésfeltevők tették.
A következő kérdéseket szeretném feltenni a Bizottságnak: vannak-e pontos statisztikai adataink az Unión belüli, illetve a harmadik országok közreműködésével létrejövő nemzetközi örökbefogadási esetekről? Egészen pontosan milyen adatokat gyűjtünk ebben a témában? Milyen módszerekkel? Ki gyűjti az adatokat, és ha a tagállamok gyűjtik, akkor egységes-e ez a módszertan? Ha nemzetközi örökbefogadásra kerül sor akár az Unión belül, akár a harmadik fél közreműködésével, akkor a szülők és a gyerekek kiválasztása, illetve előzetes felkészítése hogyan néz ki? A felkészítést hogyan ellenőrizzük? Vannak-e erre közös szabályaink? Milyen különbségek vannak a tagállamok gyakorlatai között? Van-e életkori limit akár az örökbefogadóra, akár a gyermekre nézve? Kapnak-e az örökbefogadó szülök folyamatos szakmai támogatást? Van-e megbízható, rendszeres utókövetés? Lehet-e tudni, hogy az örökbefogadó szülők milyen gyakorisággal ütköznek problémákba, és hogy ezek a problémák milyen jellegűek? Milyen segítséget nyújtanak a tagállamok problémás esetekben? Köszönöm szépen a figyelmet, és köszönöm biztos asszony kiváló munkáját!
Sonia Alfano
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Hosszú évek óta számos olasz család és ugyanennyi román gyermek szenvedi annak következményét, hogy Románia befagyasztotta a nemzetközi örökbefogadást.
A Hágai Egyezmény az Európai Unió valamennyi tagországa által egyformán végrehajtandó viszonyítási keret, és Romániának erőfeszítéseket kell tennie az egyezményhez való igazodás érdekében. Amennyiben Románia úgy véli, hogy a nemzetközi örökbefogadás befagyasztása hathatós eszköz a gyermekek védelmében - például megvédi őket az illegális gyermekkereskedelmi piac kialakulásától -, akkor ezt a problémát is az Európai Unió segítségével az ellenőrzések szigorításával és kemény szabályok bevezetésével kell kezelnie. Ugyanakkor erőfeszítést kell tennünk azért, hogy számos tiszteletre méltó család örökbe fogadhasson gyermekeket, amely gyermekek megérdemlik, hogy második esélyt kapjanak a boldog gyermekkorhoz.
Kérdezem tehát a Bizottságot, hogy miként szándékozik támogatni Románia kötelezettségvállalását a nemzetközi örökbefogadásra vonatkozó moratórium feloldására. Ezen túlmenően - többek között az elkészült tanulmányok tükrében is - szeretném megismerni a Bizottság álláspontját egy európai örökbefogadási ügynökség létrehozásának a lehetőségéről.
Janusz Wojciechowski
(PL) Elnök úr! Az örökbefogadás a gyermek javára szolgálhat, és gyakran szolgál is. Az örökbefogadással összefüggő eljárások viszont olyan törvénytelenségekhez is vezethetnek, mint a gyermekkereskedelem és a gyermekek elszakítása olyan családoktól, amelyek egyáltalán nem dobták el a gyermeküket, hanem sokszor a szegénységükből adódóan nem képesek gyermekeiknek megfelelő környezetet biztosítani. Az árvaházakban nevelkedő gyermekek magas száma, amelyről mai vitánk szól, sokszor nem elhagyatott gyermekeket takar, hanem olyan szegény szülők gyermekeit, akik nehéz személyes helyzetükkel nem képesek megküzdeni. Az ilyen családokon segíteni kell. Az állami hatóságok ezeket a családokat sokkal kisebb költséggel tudnák segíteni, és ekkor a gyermekeket egyáltalán nem kellene árvaházakban elhelyezni, azután pedig nem kellene számukra az örökbe fogadást elrendezni. El kellene fogadnunk egy egyértelmű alapelvet, amelynek az Európai Unióban kötelező érvénnyel kellene bírnia, éspedig azt, hogy szegénység miatt sosem szakítunk ki gyermeket a családjukból. Nyújtsunk segítséget, de ne szakítsuk ki a gyermeket a családjából. A szegénység nem lehet ok arra, hogy egy gyermeket megfosszunk vér szerinti családjától.
Raffaele Baldassarre
(IT) Elnök úr, biztos asszony, tisztelt képviselőtársaim! Ma egy olyan vita kellős közepén találjuk magunkat, amely rettenetes ellentmondás az Európai Unió számára, amely polgárai számára teljes mozgásszabadságot kíván biztosítani, és polgárai igényeinek kielégítése érdekében kíván munkálkodni. Ebből az ellentmondásból kiderül, hogy egyeseknek valódi segítségre van szükségük, míg mások képtelenek megadni az igényelt segítséget.
A nemzetközi örökbefogadás előtt tornyosuló nehézségek és akadályok paradoxona az Európai Unióban gyermekek és családok ezreinek tragédiájába torkollik. A számos nemzetközi egyezményről bebizonyosodott, hogy csak részlegesen képes kezelni az örökbefogadással összefüggő problémákat. Ez egyrészt az egyes egyezmények konkrét rendelkezéseinek és a rendelkezések kizárólagos jellegének tudható be. Másrészt viszont az eleddig megtett korlátozott erőfeszítések a meglévő döntéshozatali struktúrák és folyamatok kormányközi jellegéből következnek.
A jogi viszonyítási keretet ma a Lisszaboni Szerződés és az Alapjogi Charta alkotja, és természetesen a politikai megközelítés is folyamatosan változik. A gyermekek védelme és jóléte az Unió által védelmezett jogok egyik sarkalatos pontja. Ez a mai vita és az előterjesztett szóbeli választ igénylő kérdés alapja, ez képezi egy olyan szélesebb vita hátterét, amelynek igen fontosnak kell lennie a Parlament szemében, s amelyet a Parlamentnek mihamarabb és körültekintően le kell folytatnia, és azzal a szívóssággal kell végigvinnie, amelyről Roberta Angelilli is tanúbizonyságot tett.
Engedtessék meg, hogy Antoine de Saint-Exupéryt idézzem: "Mert előbb minden fölnőtt gyerek volt. (De csak kevesen emlékeznek rá.)”
Petru Constantin Luhan
(RO) Elnök úr! A nemzetközi örökbefogadásról szóló állásfoglalás alapját képező szóbeli választ igénylő kérdés kiemelkedő jelentőségű témát tűzött az Európai Parlament napirendjére.
A nemzetközi örökbefogadás mint alternatíva csak azt követően jöhet számításba, hogy a hazai örökbefogadásra irányuló valamennyi intézkedési lehetőség kimerült. A nemzetközi örökbefogadás egy sor különleges kérdést és nehézséget is felvet, amennyiben az örökbefogadást megelőző időszakban a gyermek és örökbefogadó szülei között korlátozott a személyes kapcsolat, az örökbefogadás után pedig a gyermeknek problémái támadhatnak a nyelvi és kulturális alkalmazkodás terén. Az Európai Parlament állásfoglalása alapjának a gyermek mindenek fölött álló érdekében és nem az örökbefogadó érdekében történő fellépésnek kell megvalósulnia, miként ezt az ENSZ-egyezmény és a Hágai Egyezmény is kimondja. Arra kell összpontosítani, hogy a gyermek olyan családi környezetben fejlődhessen, amely a gyermek etnikai, vallási, kulturális és nyelvi hátterének figyelembevételével biztosítja a gyermek zökkenőmentes nevelését.
Az örökbefogadás témájának vizsgálata és az állásfoglalás megszövegezése során a központi megfontolás az, hogy a gyermek az állami gondozórendszerből visszakerüljön a vér szerinti családjába vagy a tágabb családjába. Szeretnék rávilágítani arra, hogy a szüleiktől elválasztott állami gondozott gyermekek száma gyakran összekeveredik az örökbe fogadható gyermekek számával. A szüleiktől elválasztott gyermekek korlátozott ideig élveznek állami védelmet, és nem örökbe fogadhatóak. Úgy gondolom, hogy nincs szükségünk ellenőrző mechanizmusokra, az ezekkel összefüggő, nemzetközi szinten alkalmazott elvek pedig megfelelőek.
Marco Scurria
(IT) Elnök úr, tisztelt képviselőtársaim! Ma este olyan vitát folytatunk, amely részben a kontinens-szerte és Unió-szerte működő egyesületek munkájának a gyümölcse, és amelyek kifejezetten azért fordultak hozzánk, hogy foglalkozzunk ezzel az Angelilli asszony által kezdeményezett kényes témával, ami végül ehhez a szóbeli választ igénylő kérdéshez vezetett.
Az említett egyesületek dialektikus szempontból egy igen egyszerű vagy annak látszó problémával kerestek meg bennünket: Európa-szerte sok gyermek él intézetben, és sok olyan család van, amelyik szeretne gyereket örökbe fogadni. Úgy tűnik azonban, hogy a két út nem sokszor találkozik össze, a gyerekek ezért állami gondozásban, a családok pedig gyermek nélkül maradnak.
Prioritásunk egyértelműen ezek a gyerekek. Figyelünk rájuk, és érdekükben a helyzet megkívánta összes elővigyázatosságra szükségünk van. Ha azonban ezek a gyerekek túl sokáig maradnak állami gondozásban, akkor sokszor a prostitúció vámszedőinek célpontjaivá és az új rabszolga-kereskedők által űzött szervkereskedelem áldozataivá válnak.
Mindez aközben történik, hogy sok család szeretné megnyitni az otthonát előttük. Ezért nagyon örültem, amikor hallottam, hogy a biztos asszony felvázolja az általa foganatosítani szándékozott intézkedéseket. Ugyanakkor ezeket ki kell egészítenünk a nemzetközi örökbefogadás során a tagállamok részéről történő fokozottabb együttműködés lehetőségével és persze az örökbe fogadott gyermekek védelmével kapcsolatos ellenőrzéssel is.
A családok és a gyermekek érdekében tehát egyszerűbb eljárásokat kérünk, mert a mostani gyerekekből és fiatalokból pár év múlva csakhamar felnőttek lesznek, akik nem értik majd, hogy a potenciális befogadó családoktól duzzadó Európa miért nem változtatott jelenlegi helyzetükön.
Anna Záborská
(SK) Elnök úr! Én kissé eltérő álláspontot foglalok el az örökbefogadással kapcsolatban. A gyermekek a legjobbat érdemlik. Ami mindenekelőtt azt jelenti, hogy családot érdemelnek. Vagy a sajátjukat vagy egy pótcsaládot egy szerető apával és anyával. Egy ilyen családnak nem állhat útjában sem az Európai Unió, sem nem állhatnak az útjában nemzeti határok. Jóllehet örökbefogadási kérdésekben a tagállamoké az utolsó szó, nekünk kötelességünk megkönnyíteni a folyamatot.
Ám nem szabad elfelednünk, hogy az első helyen a gyermek javát szolgáló erőfeszítéseknek kell állniuk. Értem ez alatt a gyermek szüleinek megsegítésére irányuló erőfeszítéseket, ha a szülők nehéz helyzetbe kerülnek. Nem szabad, hogy a szülők szociális helyzete indokként szolgáljon a gyermekük örökbefogadására vonatkozó döntéshez. Egy gyereket egyszerű elvenni az elszegényedett szülőktől: hiszen ez a legrosszabb, amit egy gyerekkel tehetünk. És ez fokozottan igaz a nemzetközi örökbefogadásra.
A nemzetközi örökbefogadásról a Bizottsághoz intézett kérdés egyik aláírójaként örömömre szolgál, hogy sok képviselőtársam foglalkozik ezzel a témával. Még jobban örvendenék, ha minden európai politikában ugyanennyi energiával és a sürgősség ugyanilyen átérzésével tudnánk a családok javát és igényeit szolgálni.
Agustín Díaz de Mera García Consuegra
(ES) Elnök úr! A gyermek érdekeinek elsőbbsége és alapvető jogainak tiszteletben tartása által vezérelt nemzetközi örökbefogadás megfelelő módja annak, hogy azok a gyerekek, akik számára hazájukban nem lehet befogadó családot találni, családra lelhessenek.
Az emberkereskedelem, a szexuális kizsákmányolás és a rabszolgamunka kiskorúak százmillióit sújtó szörnyűséges valóság. Csak néhány statisztikai adat: a világon több mint 145 millió elhagyott gyermek él, csak Oroszországban több mint 600 000-en élnek az utcán; 1980 óta több mint két millió gyermek halt meg fegyveres konfliktusokban; több mint 600 millió gyermek él rendkívüli szegénységben; több mint 5 millió hal meg évente; a fejlett országokban több mint 130 millió gyermek nő fel úgy, hogy a szegénység miatt nem jut hozzá alapszintű oktatáshoz, 60%-uk lány; a világon 7 millió gyermeket tartanak szexuális rabszolgaságban.
Mindezen okokból kifolyólag erősítenünk kell a gyermekek védelmére, a tagállamok jogi szabályozásában lefektetett különböző követelmények és eljárások közelítésére és különösen a gyermeki jogok európai chartája 21. cikkének alkalmazására, valamint az Alapjogi Chartánk 24. cikkének figyelembevételére támaszkodó, nemzetközi örökbefogadási eszközt előmozdító mechanizmusokat.
Erminia Mazzoni
(IT) Elnök úr, biztos asszony, hölgyeim és uraim! Azért írtam alá a Roberta Angelilli által benyújtott, szóbeli választ igénylő kérdést, mert úgy gondolom, hogy az Európai Unió - különösen a Lisszaboni Szerződésre figyelemmel - nem tehet mást, mint hogy a gyermekek védelmét egyik kiemelt feladataként kezeli.
Véleményem szerint az örökbefogadási eljárások csak egy olyan szociális kérdés lakmuszpapírjaként működnek, amellyel kötelességünk foglalkozni, és amelynek határokat kell szabnunk. A gyermekek legjobb esetben a méltóságunkat természetesen sértő kereskedelmi csereáruvá válnak, de sajnos gyakran kizsákmányolás és erőszak áldozataivá is lesznek.
Az úgynevezett árnyékgyerekek - tehát a törvénytelenül született vagy eldobott és a rendszerbe sohasem kerülő gyerekek - jelenségén kívül van egy meghatározatlan számú olyan gyermekcsoport, akiket örökbe lehetne fogadni. Velük párhuzamba állítható egy ugyanilyen számú, az örökbefogadásban reménykedő pár, de ez a két csoport a jogszabályok értelmezése és a nehézkes bürokrácia miatt sosem talál egymásra.
Az Egyesült Nemzetek Szervezetének Gyermekalapja a közelmúltban közreadott egy tanulmányt, mely többek között számos európai ország vonatkozásában is riasztó adatokat tartalmaz. A Petíciós Bizottság elnökeként gyakran ütköztem a tagállamok közötti olyan jogi kollízióba, amely csak a gyermekekre nézve vezetett hátrányos, sőt tragikus következményekhez.
A számos nemzeti rendszert jellemző bonyolult eljárások nem mindig a gyermekek javát szolgálják. A hosszú várakozási idő azon igény ellenében hat, hogy a gyermeket első életévében elhelyezzük, mégpedig a nagy változás okozta trauma csökkentése, az árvaházakban való hosszas tartózkodás elkerülése érdekében, valamint azért, mert azt is tekintetbe kell vennünk, hogy egy bizonyos életkor fölött sajnos csökken a piaci kereslet.
Ezen számok tükrében úgy gondolom, hogy zöld utat kellene adni a nemzeti jogszabályok jó ideje beharangozott európai szintű szükséges összehangolásának, amely elsősorban is hozzájárulna az Európán belüli örökbefogadási eljárások egyszerűsítéséhez, másodsorban pedig harmadik országokból származó gyermekek örökbefogadása esetén biztosítani fogja az örökbefogadás alapelveinek betartását.
Carlos Coelho
(PT) Elnök úr, biztos asszony, tisztelt képviselőtársaim! Szívből gratulálok Roberta Angelillinek a szóbeli választ igénylő kérdés időszerűségéhez. Azok közé tartozom, akik úgy vélik, hogy a szegénység, a jogsértések és a gyermekelhagyás megelőzésére hatékonyabb gyermekvédő politikákat kell kialakítanunk, s ezzel egyidejűleg a gyermekek intézetbe való zárásával szembeni alternatívákat kell kínálnunk, amelyek között az örökbefogadásnak kulcsszerepet kell játszania.
Az UNICEF elismeri, hogy nem csökkent a gyermekintézetekben élő gyermekek száma, és az örökbefogadások számának növekedése messze elmarad az intézetben nevelkedő gyermekek számáétól, ami világossá teszi, hogy alaposan és keményen szembe kell néznünk saját magunkkal. Létfontosságú, hogy általánosságban értékeljük az örökbefogadási folyamatokkal kapcsolatos meglévő különböző tagállami jogszabályokat, valamint a közigazgatási és jogi gyakorlatot annak érdekében, hogy meghatározhassuk, mi az, ami gátolja e folyamatok rendes működését.
Ami pedig az Európai Unión kívüli országokat illeti, figyelnünk kell a szabálytalan vagy törvénytelen örökbefogadás problémájára, amely főként a legszegényebb térségekben fordul elő. Vegyük például Bissau-Guinea esetét, ahol a gyermekeknek több mint 50%-a nincs anyakönyvezve. Ez nyilvánvalóan megkönnyíti a gyermekkereskedelmi hálózatok bűnözői tevékenységének kibontakozását.
Úgy gondolom tehát, hogy az emberrablás, embereladás és emberkereskedelem elkerülése és megelőzése érdekében szükség van a nemzetközi örökbefogadási eljárásokban a gyermekek érdekeit védő európai stratégiára.
Mairead McGuinness
Elnök úr! Írországban a nemzetközi örökbefogadási egyesület mottója az, hogy sokféle összetételű család van. A ma esti vita az örökbefogadás iránti érdeklődést tükrözi. Az említett egyesületnek több mint 1200 tagja van, akik közül sokan már örökbe fogadtak, mások pedig most szeretnének örökbe fogadni.
Az örökbefogadás iránti hozzáállásunk óriásit változott. Írországban a múltban az anyáktól - főként az egyedülálló anyáktól - elvették a csecsemőjüket, és örökbefogadásra odaadták e gyermekeket másoknak. Nem büszkélkedhetünk történelmünk e szeletével, de az is bizonyos, hogy befolyásolta az örökbefogadásról való jelenlegi gondolkodásunkat: mindennek a középpontjában a gyermeknek kell állnia. A vér szerinti családok mindebben természetesen igen fontos szerepet játszanak.
Ugyanígy kötelességünk és felelősségünk, hogy valamennyi gyermekünknek a lehető legjobb otthont biztosítsuk. Minden tagállamnak - a dolognak ezen a szinten kell működnie - saját határain belül kell megvédenie a gyermekeket, Európának pedig összehangoló szerepet kell betöltenie.
Remélem, hogy Írországban lesz majd népszavazás a gyermekek jogairól. Rengeteget beszélünk róla, ám a kérdés tényleges kezelésében már kevésbé vagyunk hatékonyak. Remélem, hogy sor fog kerülni a népszavazásra. Ebben az esetben biztosan javulni fog a helyzet. Valóban hasznos volt ez a vita, amiért köszönetemet fejezem ki képviselőtársaimnak.
Seán Kelly
Elnök úr! A legnagyobb ajándék, amelyet egy gyermeknek adhatunk, az a boldog otthon. A legtöbb gyerek ezt a saját otthonában, vér szerinti szülei mellett találja meg, sok más gyerek viszont boldog otthonra az örökbefogadó szüleinél lel.
Bármelyik változat jobb az intézetben való neveltetésnél, feltéve persze, hogy a korrupció vagy a kizsákmányolás nem jelenik meg a képben.
Az egyensúlyt igen nehéz megtalálni, ám úgy hiszem, hogy - a Hágai Egyezmény stb. figyelembevétele mellett - mégis meg kell találnunk akkor, amikor vannak reménybeli, jóhiszemű és feddhetetlen örökbefogadó szülők. És azért is kell megtalálnunk az egyensúlyt, hogy megkönnyíthessük számukra, hogy boldog otthonnal ajándékozhassanak meg egy gyermeket, akinek különben nem lenne boldog otthona, és ne terheljük őket hosszadalmas, elhúzódó és drága folyamatokkal.
Meg kell találnunk a helyes egyensúlyt, ugyanis tanárként sok örökbefogadott gyerekkel találkoztam már, akiknek döntő többsége igen jó helyre került.
Mario Pirillo
(IT) Elnök úr, biztos asszony, Angelilli asszony, hölgyeim és uraim! A Lisszaboni Szerződés hatálybalépésével a gyermekek védelme és gondozása olyan alapvető joggá vált, amelyet Európának törvényi kötelessége megvédeni. Európában még így is túl sok gyermeket dobnak el, akik a legkedvezőbb forgatókönyv szerint is végül árvaházakba kerülnek. Olyan tragikus helyzet ez, amelyet demokráciáink nem tűrhetnek el.
Ezért kell kifejtenünk minden szükséges erőfeszítést annak érdekében, hogy a helyzet ne váljon kezelhetetlenné; stratégiát kell elfogadnunk a helyzet fokozott tudatosítására, és a lehető legnagyobb mértékben előnyben kell részesítenünk a gyermekek nemzetközi szinten történő örökbefogadását.
Ehhez mindenekelőtt arra van szükségünk, hogy pontos képet kapjunk az egyes tagállamokban kialakult helyzetről, és folyamatosan figyeljük a fejleményeket, amit egy gyermekjogi megfigyelőközpont felállításával is megtehetünk. Ezen túlmenően az Európai Unió által foganatosított jelenlegi intézkedések, valamint az európai polgárok által örökbe fogadható gyermekek lehető legjobb védelmére kialakítható intézkedések átfogó feltérképezésére van szükségünk.
Catherine Bearder
Elnök úr! A nemzetközi örökbefogadást jelenleg szabályozó eszközök széles skálája nagy kavarodáshoz vezetett abban a tekintetben, hogy a nemzetközi szinten örökbe fogadható gyermekek jogait kinek a tiszte megvédeni. A Bizottságnak jobban kell összpontosítania az illetékes hatóságokra, és oda kell hatnia, hogy azok, akik az örökbefogadók és az örökbefogadott gyermekek jogait szabályozzák, megbizonyosodjanak az alapvető normák betartásáról, és arról, hogy a gyermek hosszabb távon fenn tudja tartani a kapcsolatot szülőhazájával és ennek kultúrájával.
Konkrétan pedig sürgős intézkedésekre van szükség a gyermekkereskedelem és a gyermekek sérelmére elkövetett jogsértésekre válaszul, amely jogsértések száma egy hazámban nemrégiben elkészült jelentés tanúsága szerint mind az európai határokon belül, mind a határokon átnyúlóan riasztó mértékben emelkedik. A gyermekkereskedelem és a "gyermekmosás” - vagyis az olyan gyermeklopás, amelyet követően gyermekeket törvényesen örökbe fogadhatóként adnak el örökbefogadó szülőknek - olyan jelenség, amely ma nem kap kellő nemzetközi szintű figyelmet.
Felszólítom a Bizottságot, hogy vállaljon tevékenyebb szerepet a nemzetközi örökbefogadás terén, tegyen konkrét lépéseket az EU-n belül a nemzetközi örökbefogadást jelenleg szabályozó szövevényes és kusza jogi keret javítására, és védje meg ezeket az erősen veszélyeztetett fiatalokat.
Miroslav Mikolášik
(SK) Elnök úr! Most azért vitázunk a nemzetközi örökbefogadásról, mert minden országban vannak olyan gyermekek, akiket különböző okokból nem lehet elhelyezni ugyanabban az országban élő működő családokban vagy pótcsaládokban.
Nem tűrhetjük, hogy megismétlődjék az a múltbéli helyzet, amikor is egy olyan jómódú ország, mint Olaszország, nagyobb lehetőséget kapott a kevésbé jómódú Romániából származó gyermekek örökbefogadására. Miként ezt ma este már számos képviselő leszögezte, a szegénység nem lehet elégséges ok arra, hogy egy gyermeket elszakítsunk a családjától, és nemzetközi örökbefogadásra alkalmassá tegyük.
Szeretném erőteljesen hangsúlyozni, hogy ebben a helyzetben nagyon kell vigyáznunk, hogy a gyermekrablás, a gyermekkereskedelem és a gyermekek sérelmére elkövetett jogsértések veszélyének megelőzése érdekében ne csak a nemzeti, hanem a nemzetközi szabályokat is betartsuk.
George Sabin Cutaş
(RO) Elnök úr! Én is az ENSZ-egyezményre utalnék, amely kimondja, hogy a nemzetközi örökbefogadás csak alternatív eszközt nyújthat a gyermek támogatása céljából abban az esetben, ha a gyermeket nem lehet saját hazájában örökbefogadó családban elhelyezni, vagy ha nem lehet róla megfelelően gondoskodni.
A nemzetközi örökbefogadás liberalizációja számtalan veszélyt rejt magában. Egyrészt a pénzügyi érdekek és az örökbefogadás megtörténte utáni helyzet utókövetésének nehézsége miatt megnöveli a gyermekkereskedelem és a gyermekek sérelmére elkövetett jogsértések lehetőségét. Másrészt pedig a gyermekeknek a vér szerinti szülőjüktől való elszakítása kedvezőtlen pszichológiai, szociális és nevelési hatásokkal járhat. Amikor az örökbefogadásról beszélünk, mindenekelőtt a gyermek jólétének megőrzését kell szem előtt tartanunk. Az örökbefogadással összefüggő eltérő hagyományokkal és jogi eljárásokkal rendelkező uniós tagállamokra tehát nem szabad nyomást gyakorolni a nemzetközi örökbefogadás liberalizációja érdekében.
Antonyia Parvanova
Elnök úr! Ismételten felhívnám figyelmét a törvénytelen örökbefogadás gyakorlatára. Európában és különösen Délkelet-Európában szervezett bűnözői hálózat űzi ezt a tevékenységet üzletszerűen, és napjainkban is gyermekek százait fogadják illegálisan örökbe, vagy bocsátják áruba.
Mindazok után, amit itt a Parlamentben sikerült elérnünk, nem szabad az emberkereskedelemről szóló irányelvben megjelenő ezzel foglalkozó, apró preambulumbekezdéssel megelégednünk. Felszólítom a Bizottságot, hogy tegyen konkrét intézkedéseket e förtelmes bűntett megelőzésére, valamint az elkövetők megbüntetésére. Az egyes országok nemzeti szinten nem tudnának megbirkózni ezzel az alávaló gyakorlattal. Szervezett bűnözésről van szó, ezért az a határozott véleményem, hogy a kérdést uniós szinten kell kezelni.
Marian-Jean Marinescu
(RO) Elnök úr! Az Európai Unión belüli nemzetközi örökbefogadásról szóló állásfoglalásnak egyértelműen le kell szögeznie a következőket. Azon családoknak, amelyek nemzetközi örökbefogadáshoz kívánnak folyamodni, be kell szerezniük származási országuk illetékes nemzeti intézményének a véleményét, és a nemzetközi örökbefogadás csak a két tagállam - a család és a gyermek tagállama - illetékes hatóságainak felelősségével történhet meg.
Ezen túlmenően a nemzetközi örökbefogadás útján örökbe fogadott gyermekek sorsának utókövetését a vonatkozó jogkörökkel rendelkező nemzeti intézménynek kell ellátnia. Végül, de nem utolsósorban az illetékes nemzeti hatóságoknak rendszeres jelentéseket kell küldeniük a gyermek sorsának alakulásáról a nemzetközi örökbefogadási eljárás útján örökbe fogadott gyermek származási tagállama számára.
Catherine Stihler
Elnök úr! Csak a rokoni gondozáshoz és a rokonokat gondozók támogatásához szeretnék pár dolgot hozzáfűzni.
A rokonokat gondozók nagy része a nagyszülők közül kerül ki, akik végül unokáik legfőbb gondozóivá válnak általában azért, mert a szülő vagy kábítószerfüggő, vagy kábítószer-függőség következtében halálozott el.
A téma, amelyet a Tisztelt Ház figyelmébe kívántam ajánlani, az az a kiváló munka, amelyet a Mentor UK végez a rokonokat gondozók jogaival összefüggésben. A rokonokat gondozók közül egyesek örökbe fogadják az unokáikat. Mások nem tesznek így, de a gyermekkel gondozói kapcsolatban állnak, valamint szilárd és biztos otthont teremtenek a számára. A probléma azonban az, hogy az ilyen gondozásban álló gyermekek jogai sokszor szűkebbek a rendes gondozásban lévő gyermekek jogainál. Úgy érzékeltem, hogy ebben a vitában egyesek érintették ezt a kérdést, de ha érdekli önöket a rokonokat gondozók kérdése, arra buzdítom önöket, hogy nézzenek utána a Mentor UK munkájának, és annak, hogy a rokonokat gondozók milyen segítséget kapnak a különböző országokban.
Kristalina Georgieva
a Bizottság tagja. - Elnök úr! Először is hadd csatlakozzam azokhoz, akik köszönetüket fejezték ki Roberta Angelillinek azért, mert ma este igen tartalmas vitát kezdeményezett. A vita összefoglalásaképpen öt észrevételem van.
Először is a Bizottság teljes mértékben egyetért az országok közötti örökbefogadásban érintett gyermekek jogai védelmének és előmozdításának fontosságával kapcsolatban kifejtett nézetekkel. Amikor részt veszünk az e témáról folytatott megbeszéléseken, akkor a Bizottság fő célkitűzése ez, és ez is marad mind a Hágai Egyezmény összefüggésében, mind pedig az európai gyermekek jogaira vonatkozó munkánkban.
A témával kapcsolatban szeretnék rámutatni, hogy a gyermekek jogairól szóló és a közeljövőben kibocsátandó közleményben be fogjuk mutatni a 2011-2014-es időszakra tervezett, a gyermekek jogait előmozdító fellépéseket. Köztük lesznek olyan fellépések, amelyek a tagállamok számára az Egyesült Nemzetek Szervezete gyermekjogi egyezményének végrehajtására nyújtott bizottsági támogatás javítását célozzák. Ezenfelül - miként a zöld könyvre történő utalásom során is leszögeztem - lépéseket teszünk az anyakönyvi kivonatok örökbefogadási határozatokként történő mozgásának - más szóval a nemzeti örökbefogadási határozatok EU-n belüli kölcsönös elismerésének - megkönnyítésére.
A parlamenti képviselők azon aggályait illetően, hogy olyan kényes kérdésről van szó, amelyet a nemzeti igények és a nemzeti jogszabályok összefüggésében kell vizsgálni, a Bizottság szeretné hangsúlyozni, hogy a nemzetközi örökbefogadásra vonatkozó román jogi szabályozás kizárólag a román kormány felelőssége. A foganatosított intézkedést a múltbeli, Romániát érintő, országok közötti örökbefogadással kapcsolatban felmerült jogsértő gyakorlatok viszonyában kell vizsgálni. A Bizottság szorosan követi a román jogalkotási fejleményeket, de újfent szeretném hangsúlyozni, hogy e törvény további alakítása kizárólag a román kormány feladata.
Az ellenőrzést illetően: szilárd meggyőződésünk, hogy az erre alkalmas intézmény a gyermekek védelméről és az országok közötti örökbefogadással kapcsolatos együttműködésről szóló Hágai Egyezmény különbizottsága. A Bizottság tagja ennek az ellenőrző bizottságnak. Amikor elgondolkodunk azon, hogy miként vegyünk részt ennek a szervnek a munkájában, akkor a ma este felvetett számos észrevételt is figyelembe fogjuk venni.
A Bizottság úgy ítéli meg, hogy az akkreditáció nemzeti hatáskör, ugyanis ez a tagállamokban már meglévő és a tagállamok által alakított családjogi szabályozás körébe tartozik, ezért helyénvaló, hogy a kérdés kezelése is ezen a szinten történjék.
Végezetül közvetítem Viviane Reding alelnöknek a ma este felvetett észrevételeket, ideértve az egyik képviselő által feltett kérdést is, amellyel kapcsolatban a válasz még várat magára.
Egy örökbe fogadott kisfiú keresztanyjaként magam is megtapasztaltam, hogy az örökbefogadás kérdése milyen nehéz lehet, mennyi érzelmet kavarhat fel, és hogy az örökbefogadásra vonatkozó döntést milyen sok tényező befolyásolhatja. A ma esti vitát nemcsak nagy érdeklődéssel hallgattam, hanem az az érzés is elfogott, hogy ez nemcsak pusztán jogi szabályozás, hanem a szív és az ész kérdése is. Imádkozzunk ezért, hogy a szív és az ész a gyermekek - saját gyermekeink és a más országokban élő gyermekek - érdekeinek legjobb védelmét szavatoló módon működjön.
Elnök
Az eljárási szabályzat 115. cikke (5) bekezdésének megfelelően előterjesztett öt állásfoglalási indítványt kaptam.
A vitát lezárom.
A szavazásra 2011. január 19-én, szerdán kerül sor.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 149. cikke)
John Attard-Montalto
írásban. - A jelenleg vita tárgyát képező állásfoglalás alapvetően az örökbe fogadandó gyermekek jogainak és a jólétüket szavatoló biztosítékoknak az alapelveit mondja ki. Az örökbefogadási eljárások hatékonyabbá és kevésbé bürokratikussá tételét célzó konkrét javaslatok benyújtása a biztosítékokra vonatkozó kompromisszumok nélkül csorbát szenved. Árván maradt vagy elhagyott gyermekek ezrei élnek nem kielégítő körülmények között. Gyermektelen párok ezrei tudnának jövőt biztosítani ezeknek a gyerekeknek. Az nem elég, hogy felszólítjuk az uniós intézményeket, hogy a Hágai Konferencián játsszanak tevékeny szerepet, és gyakoroljanak nyomást a nemzetközi örökbefogadási eljárások javítása, egyszerűsítése és könnyítése érdekében. Több értelme lenne konkrét javaslatokat letenni az asztalra arról, hogy a nemzetközi örökbefogadási eljárásokat hogyan lehetne egyszerűsíteni és megkönnyíteni. Csodálatos lenne, ha a nemzetközi örökbefogadás kérdését magának az örökbefogadásnak a szélesebb összefüggésében lehetne vizsgálni. A nemzeti kormányoknak meg kell újítaniuk a vonatkozó jogszabályokat, és lehetővé kell tenniük a szüleik által elhagyott gyermekek örökbefogadását. Sok jogrendszer még mindig előírja a vér szerinti szülők beleegyezését még akkor is, ha a szülők egyáltalán nem gondoskodnak a gyermekükről.
Franz Obermayr
Társadalmunkban többek között a gyermekek, főként az árva, veszélyeztetett vagy bántalmazott gyermekek azok, akiknek a legtöbb védelemre van szükségük. Nemzetközi örökbefogadás esetén a megszokott környezetükből kiszakított gyermekek gyakran igen nagy mértékben sérülnek. A gyermek jólétének tehát mindig mindent felül kell írnia. Ezt az ENSZ-nek is figyelembe kell vennie. Tavaly Mexikóvárosban a metrójegyeken kampány indult a homoszexuális párok örökbefogadási jogának előmozdításáért. Médiabeszámolók szerint a kampányt az Egyesült Nemzetek Szervezete is támogatta annak dacára, hogy pszichológusok megerősítik: kulcsfontosságú a gyermek fejlődése szempontjából, hogy az apa ÉS az anya szerepmintákkal körülvéve nőjön fel. A szilárd családi kötelékek különösen fontosak az örökbe fogadott gyermekek esetében, akik már eleve nem a legjobban indultak az életben. Bármely kapcsolatban felmerülhetnek nehézségek, de a gyermekek jóléte érdekében nem vehetjük kezdettől fogva kőbe vésettnek, hogy ezek problematikusak.
Joanna Katarzyna Skrzydlewska
Nagyon örülök annak, hogy az Európai Parlament ma megvizsgálja az Unióban történő örökbefogadás kérdését, ugyanis ez a téma különösen közel áll a szívemhez. A kérdés felvetését az Alapjogi Charta és az Európai Unióról szóló szerződés 3. cikkének a gyermekekre vonatkozó külön kitételei teszik lehetővé számunkra, és teszik egyben kötelességünkké is. A nemzetközi örökbefogadás a normális élet és a boldog család esélyét jelentheti sok olyan elhagyott gyermek számára, akiknek életkoruk vagy egészségi állapotuk miatt nincs esélyük a hazájukban történő örökbefogadásra. Európában mára az a helyzet alakult ki, hogy azokban az országokban, ahol az abortusz megengedett és széles körben alkalmazott eljárás, ott nincs sok örökbe fogadható gyermek, míg más országokban sok ilyen gyerek van, és a legkisebbektől eltekintve ezeknek a gyerekeknek esélyük sincs arra, hogy saját családra leljenek. Emellett egyre nő azon párok száma, akiknek nehezen születik gyermekük, vagy gyógyíthatatlan meddőségben szenvednek. Ezért lelkesen üdvözlöm az Európai Bizottság e téren végzett munkáját. A tagállamoknak meg kell állapodniuk az eljárások egyszerűsítésének kérdésében annak érdekében, hogy az eljárások ne legyenek túl bonyolultak, vagy ne húzódjanak el túlságosan. Ugyanakkor a gyermekkereskedelem megelőzése érdekében nem szabad megfeledkeznünk a védelmet és az ellenőrzést szolgáló rendszerek kialakításáról sem.
