Az EKB 2009-es éves jelentése - A nemzetközi valutaárfolyamok alakulásának legutóbbi fejleményei (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont a közös vita a következő jelentésekről:
a Balz úr által a Gazdasági és Monetáris Bizottság nevében előterjesztett, az EKB 2009. évi éves jelentéséről szóló jelentés, valamint
a nemzetközi valutaárfolyamok alakulásának legutóbbi fejleményeiről szóló bizottsági nyilatkozat.
Burkhard Balz
Tisztelt elnök úr! Hölgyeim és uraim! Épp most kérte tőlünk valaki, hogy csendesedjünk el. Remélem, legalább néhányan közülünk komolyan veszik, és eleget tesznek a kérésnek.
Tisztelt hölgyeim és uraim! A mai jelentésem alapvetően az Európai Központi Bank 2009-es teljesítményéről fog szólni - egy olyan időszak teljesítményéről, amikor a gazdasági, pénzügyi és egyre inkább a politikai lépéseket is a gazdasági, pénzügyi válság dominálta. A tisztán pénzügyi válságként induló válság egyszer csak elkezdett terjedni, és második hulláma már a teljes reálgazdaságot is magával sodorta. A gazdasági aktivitás világszerte csökkent, és eközben csökkenő adóbevételek és a válság következményeként növekvő jóléti kiadások egyre növekvő államháztartási hiányokhoz vezettek. A gazdasági növekedést ösztönző további intézkedések pedig tovább növelték az adósságállományt. Ezen megnövekedett hiányok hatására az Európai Unió számos tagállamának kormánya átfogó takarékossági csomagot fogadott el. Véleményem szerint szükség volt ezekre a csomagokra, sőt bizonyos esetekben ezekre már korábban is szükség lett volna. Ugyanakkor ezek a csomagok a kormányok cselekvési képességének korlátozását is jelentették egyben.
Bár a gazdasági aktivitás már 2009 második felében elkezdett felfelé ívelni, a pénzügyi és gazdasági válság harmadik hulláma ekkor, 2010-ben már egy államadósság-válság kialakulásával fenyegetett. Véleményem szerint ez a veszély még mindig fennáll. Írország esete nemrégiben mindannyiunkat tisztán emlékeztetett arra, hogy a túlzott eladósodottság kérdését még mindig nem sikerült megoldani a tagállamokban, és ezért teljes mértékben egyet értek Van Rompuy elnök úr véleményével: az euró egyszerűen nem mondhat kudarcot. Ugyanakkor most ezzel a helyzettel találjuk szemben magunkat. Ehelyett jelentésemben a 2009-es helyzettel foglalkozom, és ezzel kapcsolatban elmondhatjuk, hogy az EKB megfelelően járt el, sőt azt is mondhatjuk, jól kezelte ezt a kihívásokkal teli helyzetet. Intézkedései sikeresnek bizonyultak, és sok pénzügyi intézményt húztak vissza az összeomlás széléről. A pénzügyi intézmények azonban nem mindig görgették tovább ezt a likviditást egy az egyben a reálgazdaságra, ami azt eredményezte, hogy ezek az intézkedések teljes fellendülést stimuláló potenciálját nem sikerült kiaknázni.
Bár ezek az intézkedések rendkívüli lépésekkel jártak, most elengedhetetlenül fontos, hogy megfontoltan és gondos tervezéssel szüntessük meg őket. A görögországi és más euróövezeti országok problémái legalábbis részben egyediek, de ezzel együtt olyan problémákat hoztak a felszínre, amelyek már korábban is léteztek a gazdasági és monetáris unióban. A Stabilitási és Növekedési Paktum alapelvei sérültek. Most éljük meg ennek következményeit, köztük az aktuális írországi eseményeket. Meg kell szüntetnünk ezeket a jogsértéseket, és meg kell előzni a további jogsértések kialakulását. Meg kell erősíteni a Stabilitási és Növekedési Paktumot, és a gazdasági és monetáris uniónak egyensúlyban kell lennie.
A múltban a gazdasági politikák nem megfelelő koordinációja a monetáris unión belül jelentős gazdasági egyensúlytalanságok kialakulásához vezetett az euróövezeti országok között, és előre meghatározott válságkezelési mechanizmus nélkül hagyta az euróövezetet. Az euróövezetnek ki kell küszöbölnie ezeket az egyensúlytalanságokat, amennyiben meg kívánja előzni egy új válság kialakulását. Végső soron azonban a szerkezeti reformfolyamat - a pénzügyi politika szabályozási keretének felülvizsgálatával együtt - megerősítheti az euróövezetet. Az új gazdasági irányítás kiemelkedő szempontja lesz az Európai Központi Bank függetlenségének kérdése, különös tekintettel a nemrég létrehozott Európai Rendszerkockázati Testületre. Következésképpen a Parlament továbbra is komolyan fogja venni az EKB teljesítményének felülvizsgálatával kapcsolatos feladatát.
Meggyőződésem, hogy az Európai Unió és az euróövezet meg fogja találni a válságból kivezető utat, és még a korábbiaknál is erősebbé válhat általa. A következő hónapokban azonban le kell szűrnünk a megfelelő tanulságot a történtekből. Ez egy hatalmas kihívás, de eddigi története során az Európai Unió mindig is képes volt bizonyítani, hogy akkor fejlődik a legjobban, amikor kihívásokra kell válaszolnia. Ezért a válság egyben lehetőséget is jelent a számunkra, amit ki kell használnunk.
Zárásként hadd köszönjem meg a többi képviselőcsoport árnyékelőadóinak rendkívül kellemes és építő együttműködését e jelentés összeállítása során. Ezt semmiféleképpen sem szabad készpénznek venni, de ebben az esetben úgy érzem, mindenféleképpen meg kell említeni és ki kell emelni.
Jean-Claude Trichet
Tisztelt elnök úr! Tisztelt Balz úr, hölgyeim és uraim! Örömmel ismertetem önökkel a Szerződés rendelkezéseinek megfelelően az Európai Központi Bank 2009. évi éves jelentését. Tekintettel arra, hogy a programunkat bizonyos események, főként az európai uniós választások némileg megváltoztatták, legutóbb múlt márciusban szólaltam fel az előző éves jelentés kapcsán. Ezért ma már második alkalommal szólalhatok fel önök előtt ebben az évben.
Először is engedjék meg, hogy elmondjam, milyen örömmel tölt el az az ismételt támogatás, amelyet az Európai Parlament állásfoglalási indítványával fejezett ki a Gazdasági és Monetáris Bizottság előtti rendszeres meghallgatások, illetve az Európai Központi Bankkal történő szorosabb kapcsolattartás érdekében. Annál is inkább üdvözlöm ezt a lépést, mert ebben az évben az Európai Parlament nagyon meggyőzően bizonyította akaratát és képességét az átfogó közös európai érdek érvényesítésére, különös tekintettel a pénzügyi felügyeleti csomagra.
az Európai Központi Bank elnöke - (DE) A pénzügyi és gazdasági válság ideje alatt az Európai Központi Bank által tett monetáris politikai intézkedések rövid áttekintésével kezdeném. A válság időszakának leírását követően szeretnék kitekinteni az EKB megalakítása óta eltelt első tizenkét évre. Végezetül pedig szeretném áttekinteni a 2011. évben ránk váró legnagyobb kihívásokat.
az Európai Központi Bank elnöke - Tisztelt elnök úr! A válság alatt tett lépéseink ismertetésével kezdeném.
2009 rendkívüli és súlyos kihívásokkal teli év volt az EKB monetáris politikája szempontjából. Az év súlyos gazdasági recesszióval kezdődött a pénzügyi válság 2008 őszi kirobbanását követően. Ebben a tompított inflációs nyomással jellemezhető környezetben folytattuk az alapkamat további csökkentésére irányuló politikánkat. Mindössze hét hónap alatt - 2008 októbere és 2009 májusa között - összességében 325 bázisponttal csökkentettük az irányadó refinanszírozási kamatlábat. Ezzel az irányadó refinanszírozási kamatláb 1%-ra csökkent.
Annak érdekében, hogy elősegítsük, hogy az euróövezeti háztartások és vállalatok minél több előnyét élvezhessék ezeknek a rendkívül kedvező finanszírozási feltételeknek, 2009-ben folytattuk, sőt bizonyos esetekben meg is hosszabbítottuk az euróövezeti bankok fokozott hiteltámogatását. Tettük mindezt a diszfunkcionális pénzpiacok viselkedésére adott válaszként, amelyek gyengítették a monetáris politika azon képességét, hogy kizárólag kamatlábat érintő döntések eszközével befolyásolja az árstabilitás kilátásait. Ezen nem szokványos intézkedések - így neveztük el őket - közül a legkiemelkedőbb az euróövezeti bankokkal folytatott refinanszírozási műveleteken keresztül megfelelő biztosíték ellenében az aktuális refinanszírozási kamatlábbal több különböző, bőven a heti műveleti lejáratokat túllépő lejáratú, korlátlan likviditás nyújtása. Továbbá, 2009-ben meghosszabbítottuk egy évre a hosszabb lejáratú refinanszírozási műveletünk lejáratát is. Ezek természetesen kiemelkedő fontosságú döntések voltak.
Amint arra az önök az EKB éves jelentéséről szóló állásfoglalás-tervezete is rámutat, ez a fokozott hiteltámogatás sikeres volt - amennyiben a további diszfunkcionális feszültségek is teret nyernek - egy esetleges depresszió vagy egy sokkal mélyebb recesszió megelőzésében. Hadd hangsúlyozzam, hogy minden lépésünket az euróövezet középtávú árstabilitásának biztosítását előíró feladatunkkal összhangban tettük. A kedvező inflációs kilátások és az euróövezet megfelelő inflációs várakozásai mindenféleképpen azt tükrözik, hogy hitelesen teljesítettük feladatunkat.
2009-ben a pénzügyi piaci feltételek bizonyos fokú javulását követően újabb piaci feszültségek robbantak ki az euróövezeti kötvénypiac számos szegmensében. Tekintve, hogy a kötvénypiac zökkenőmentes működése elengedhetetlen az EKB irányadó kamatlábainak érvényesítéséhez, döntést hoztunk az euróövezet hitelviszonyt megtestesítő értékpapírpiacára történő beavatkozásról a monetáris politika gazdasági hatásainak normál keretek közé történő terelése érdekében. E célból bevezettük az értékpapír-piaci programunkat. Annak biztosítása érdekében, hogy ez a program ne befolyásolja monetáris politikánkat, a bevitt teljes likviditást visszavesszük.
Összegzésképpen hadd hangsúlyozzam, hogy az akut pénzügyi stressz idején elfogadott nem szokványos intézkedéseink jellegüket tekintve ideiglenesek, és bizonyos leépítési szempontok figyelembevételével készültek. A 2009-ben, illetve 2010 elején kezdeményezett nem szokványos intézkedéseket fokozatosan megszüntettük bizonyos pénzügyi piaci feltételek javulására, illetve az euróövezet gazdasági fellendülésére tekintettel.
Engedjék meg, hogy megosszak önökkel néhány gondolatot az euró eddigi teljesítményéről. Véleményem szerint három elemet tekinthetünk alapvető fontosságúnak.
Először is az EKB teljesítette a Szerződés szerinti feladatát, nevezetesen biztosította az árstabilitást. Ennek megfelelően az euróövezet országaiban tapasztalható átlagos infláció az elmúlt 12 évben 1,97% volt. Ez teljes mértékben megfelel az árstabilitás általunk használt meghatározásának, nevezetesen annak a célunknak, hogy az euróövezet éves inflációs rátáját 2% alatt, illetve 2% közelében tartsuk középtávon. Ebben az értelemben az eurórendszer a stabilitás és bizalom bázisa volt az elmúlt 12 évben, és még a közelmúlt eseményeit is jól tűrte a globális pénzügyi válság okozta kihívások dacára.
Másodsorban - és ez kedvező fényben tűnteti fel az EKB monetáris politikájának hitelességét - amint arra már utaltam, az inflációs várakozások szilárd talajon állnak, és megfelelnek az árstabilitás elvárásainak.
Harmadsorban pedig ez a siker meggyőződésünk szerint az EKB politikai befolyástól való teljes függetlenségén, az árstabilitás megőrzésére vonatkozó elsődleges megbízatásán, illetve különösen az árstabilitás meghatározására vonatkozó átlátható kommunikációján alapszik. Az EKB kétpilléres monetáris stratégiája előremutató, középtávú cselekvést tesz lehetővé, amelyet egy szilárd elemzői keret is támogat. Ez a keret magában foglalja a monetáris és hitelfejlemények alapos, az infláció közép- és hosszú távú monetáris jellegét figyelembe vevő elemzését.
Úgy gondoljuk, hogy ez az átfogó megközelítés tájékozott és következetes döntési folyamatokat tesz lehetővé, amely egyben tartós és képes átlépni a rövid távú volatilitást is.
Az euró külgazdasági dimenzióit tekintve hadd mondjam el, hogy valutánk megalapozta nemzetközi hírnevét. 2009-ben az euró a nemzetközi hitelviszonyt megtestesítő értékpapír-állomány és a globális devizatartalék-állomány közel 30%-át tette ki.
Az euró külgazdasági dimenziójának kapcsán szeretnék néhány szót szólni a jelenlegi valutaárfolyamokról, amely területen véleményem szerint nagyfokú elővigyázatosságra van szükség.
Két fő témát szeretnék ennek kapcsán kibontani. Az egyik a fejlett országok főbb konvertibilis lebegő árfolyamú valutáinak kapcsolata, ilyenek például az USA-dollár, az euró, a jen, a font sterling és a kanadai dollár. Ezek a valuták a Bretton Woods-i rendszer 1970-es évek eleji összeomlása óta rendelkeznek lebegő árfolyammal. Itt szeretném aláhúzni a nemzetközi közösség elkötelezett álláspontját, miszerint a túlzott volatilitás és a rendszertelen árfolyammozgások hátrányosan befolyásolják a gazdasági és pénzügyi stabilitást.
Szeretném hozzátenni, hogy az EKB nagyra értékeli az Amerikai Egyesült Államok hatóságainak legutóbbi nyilatkozatait, nevezetesen az Egyesült Államok pénzügyminiszterének és a Federal Reserve elnökének nyilatkozatát, amelyben megerősítik, hogy az Egyesült Államok érdekében áll a többi nagyobb konvertibilis valutával szemben erős dollár. Teljes mértékben osztom ezt az álláspontot. Egy, a többi nagyobb valuta közül kiemelkedő, hiteles, erős amerikai dollár nemcsak az Egyesült Államok, de Európa és az egész nemzetközi közösség érdeke is.
A második téma a feltörekvő, folyó fizetési mérlegtöbblettel és nem kellően rugalmas valutaárfolyammal rendelkező piacgazdaságok valutáival kapcsolatos. Abban a kérdésben egyetért a nemzetközi közösség - és ezt ismételten megerősítették Koreában a múlt héten, és a Bizottság is ugyanezt tette -, hogy a piaci alapú árfolyamrendszerek felé történő elmozdulás, a mögöttes fundamentumokat tükröző árfolyam-stabilitás fokozása és a valuták kompetitív leértékelésének elkerülése mind a feltörekvő gazdaságok, mind a nemzetközi közösség érdekében áll.
Az EKB-nál már jó ideje mondjuk, hogy még nem jött el az elégedett hátradőlés ideje. Ez talán még jobban leírja a mostani helyzetet, mint bármikor korábban. Sokféle kihívás vár ránk. Az érintett hatóságoknak, de a magánszektornak is felelősséget kell vállalnia, és ez igaz a hatalom végrehajtói ágaira, a központi bankokra, a szabályozókra, a felügyeletekre, a magánszektorra és a pénzügyi szektorra is. A mostani válság egyértelműen megmutatta, hogy a gazdasági irányítás ambiciózus reformja mind az egyes euróövezeti országok, mind az euróövezet egészének érdekében áll.
A Van Rompuy elnök úr nevével fémjelzett, az EU gazdasági irányításának reformjáról szóló javaslatok, amelyet az Európai Tanács 2010 októberében hagyott jóvá, a jelenlegi felügyeleti keret javítását jelentik, és tág értelemben megfelelőek a monetáris unión kívüli EU-országok számára is. Ugyanakkor az euróövezet konkrét követelményei tekintetében véleményünk szerint ezek a javaslatok nem elégségesek a közös valutával működő gazdaság lehető legjobb működésének biztosításához.
Meggyőződésem, hogy az elkövetkező hónapokban az Európai Parlament segíteni fog Európának, hogy megtehesse azt a nagy erejű előrelépést, amely a gazdasági irányítás megvalósításához szükséges. A pénzügyi felügyelethez és az ERKT-vel összefüggő jogalkotói szerepével a Parlament bebizonyította a főbb kérdések iránti elkötelezettségét.
Szeretném megragadni az alkalmat, hogy megköszönjem ezt önöknek, és megismételjem véleményemet, amely szerint a Parlament meghatározó befolyással lesz a gazdasági irányításról szóló vitában.
A pénzügyi szabályozás egy másik, szintén fontos kihívás. Teljes mértékben ki kell aknáznunk a válság tanulságait és fenn kell tartanunk pénzügyi reform lendületét is. Amint azt állásfoglalás-tervezetükben is támogatják, a Bázel III gyors végrehajtása kiemelkedő fontossággal bír. A Bizottság short ügyletekről és tőzsdén kívüli származtatott ügyletekről szóló jogalkotási javaslatai úgyszintén elengedhetetlenül fontosak a pénzügyi rendszer átláthatóbbá és ellenállóbbá tételéhez.
2011 meghatározó jelentőségű év lesz. 2011-ben előreláthatólag elfogadják a felülvizsgált irányítási keretrendszert, mélyreható viták lesznek a válságkezelési keretrendszerről, és elképzelhető, hogy a Szerződés módosítására vonatkozó eljárást is kezdeményeznek majd. Nem szabad melléfognunk ezekkel a reformokkal, hiszen ezzel segíthetjük Európa egészét, és különösen az euróövezetet, hogy még nagyobb odaadással és meggyőződéssel nézhessen szembe a jövő kihívásaival.
2011 lesz az Európai Rendszerkockázati Testület első éve. Az önök állásfoglalás-tervezetében megfogalmazott kérésnek megfelelően mindent meg fogunk tenni az új testület támogatása érdekében. Természetesen ezzel együtt az EKB maradéktalan függetlensége és a Maastrichti Szerződésben megfogalmazott elsődleges megbízatása továbbra sem változik, de erre már korábban is kitértem felszólalásomban.
Továbbra is teljesíteni fogjuk megbízatásunkat. Ezt a Szerződés is megköveteli tőlünk. Biztosak lehetnek benne, hogy teljesíteni fogjuk, amit polgártársaink elvárnak tőlünk.
Olli Rehn
a Bizottság tagja. - Tisztelt elnök úr! Engedjék meg, hogy elsőként megköszönjem az előadónak, Burkhard Balznak az EKB 2009. évi éves jelentéséről szóló alapos és kimerítő jelentését. A Bizottság üdvözli a kulcsfontosságú kérdéseket megfelelően leíró jelentést. A jelentés elismeri és dicséri az EKB válságkezelési munkáját. A Bizottság is osztja e véleményt. A Jean-Claude Trichet elnök úr vezette EKB nagy jártassággal és határozottan kezelte ezt a meglehetősen nehéz helyzetet.
Szeretném megragadni az alkalmat, hogy megköszönjem Jean-Claude Trichet úrnak a kiváló együttműködést, és különösen szerepvállalását ezekben a viszontagságos időkben. Megfigyelői álláspontjával és nem szokványos intézkedéseivel az EKB nélkülözhetetlen részvevője volt a válság kapcsán szükségessé vált tűzoltásban, és ezáltal a fenntartható növekedés és munkahelyteremtés alapjainak lefektetésében is.
Az ön jelentése jogosan emeli ki, hogy a pénzügyi válság rámutatott arra, hogy meg kell erősíteni az euróövezet gazdasági felügyeletét. A Bizottság egyetért ezzel az állásponttal, és pontosan ezért terjesztettünk elő számos jogalkotási javaslatot az EU gazdasági irányításának megerősítésére, főként az euróövezetben.
A Feio-jelentés számos javaslatát is beépítettük az Unió gazdasági irányításának megerősítése és kiterjesztése céljából. A Gazdasági és Monetáris Bizottság megkapta a Bizottság javaslatait, és jelenleg is a következő júniusi határidő betartásán dolgozik, amit én méltányolok és üdvözlök.
Most engedjék meg, hogy áttérjek a vita második részére, azaz a nemzetközi valutaárfolyamok legutóbbi fejleményeire. Helyes az a megállapítás, miszerint az elmúlt hetekben nőtt a devizapiacok volatilitása, a legnagyobb kétoldalú átváltási árfolyamok jelentős elmozdulását eredményezve.
Az euróövezet kedvező adatainak és az USA monetáris politikájának további expanziója következtében ez év júniusa óta az euró felértékelődött a dollárral szemben. Az utóbbi időben ugyanakkor az euró más valutákkal szembeni gyengülésének lehettünk szemtanúi, hiszen a tagállamok - főként Írország - államháztartási adatai miatti aggodalmak gyengítették az eurót. Tényleges értékeket nézve az euró jelenleg megközelíti hosszú távú átlagos árfolyamszintjét egy általános leértékelődést követően, amit a múlt év végén tapasztalt túlértékelt árfolyamszint váltott ki. Az év elejéhez képest az euró leértékelődése tényleges értékeket nézve megközelíti a 7%-ot.
A fejlett gazdaságok lassú fellendülésének és a feltörekvő országokba irányuló hatalmas tőkeáramlások összefüggésében nézve több ország is nemzeti valutájának gyengítését tűzte ki célul, vagy legalábbis a fizetőeszköz kompetitív fel nem értékelését választotta. Éppen ezért jelentős előrelépésnek tekinthető e téren, hogy a G20-ak múlt heti szöuli csúcstalálkozóján részt vevő vezetők egyértelműen és határozottan elkötelezték magukat amellett, hogy tartózkodni fognak nemzeti valutáik kompetitív leértékelésétől.
A G20-as csúcstalálkozó résztvevői szintén megállapodtak a globális növekedés egyensúlyi feltételeinek megteremtésében. Megállapodás született az indikatív iránymutatások kidolgozásáról. Egyértelmű, hogy az árfolyam-rugalmasságnak szerepet kell szánni az egyensúly megteremtésében annak érdekében, hogy az árfolyamok megfelelően tükrözzék a gazdasági fundamentumokat, amint azt már Trichet elnök úr is hangsúlyozta. A Bizottság folytatja a G20-ak munkája e fontos szálának támogatását, ami a jövő évi G20-as francia elnökség leglényegesebb fókusza is lesz.
Végezetül pedig engedjék meg, hogy tájékoztassam önöket egy, az euróövezetet érintő, fontos fejleményről. Tegnap, amikor az ECOFIN-Tanács üdvözölte az ír kormány pénzügyi segítségkérését az EU-tól, a miniszterek egyetértettek a Bizottsággal és az EKB-val abban, hogy az Írországnak nyújtandó segítség garantálja Európa pénzügyi stabilitásának megőrzését. Az EU pénzügyi támogatását egy szigorú politikai feltételrendszerrel működő program szerint lehetne Írország rendelkezésére bocsátani, amiről most is folynak a tárgyalások az ír hatóságok, a Bizottság az IMF között az EKB együttműködésével. A program határozottan veszi célba az ír gazdaság költségvetési kihívásait, és létre fog hozni egy alapot a banki ágazatban esetlegesen felmerülő jövőbeni tőkeigények kielégítésére. A banki ágazatbeli sokk megszűntetésére átfogó intézkedéseket kell hozni, beleértve az adósságállomány csökkentésére és a szerkezeti átalakításra vonatkozó intézkedéseket is annak biztosítása érdekében, hogy az ír bankrendszer megfelelően láthassa el szerepét a gazdaság működésében.
Az EU-IMF program szakmai egyeztetései már jó ideje folyamatban vannak, és november végére minden bizonnyal befejeződhetnek. Arról is tájékoztathatom önöket, hogy az EU és az IMF nyújtotta finanszírozás mellett az Egyesült Királyság és Svédország is jelezte, hogy kész kétoldalú hitelmegállapodások útján hozzájárulni a programhoz, és ezt természetesen üdvözöljük.
Összességében tehát a tegnapi döntések az ír gazdaság stabilizálása, illetve Európa pénzügyi stabilitásának megőrzése felé tett létfontosságú lépésként jellemezhetők.
Jean-Paul Gauzès
Tisztelt elnök úr! Tisztelt Trichet úr, biztos úr, hölgyeim és uraim! Úgy tűnik, én is az EKB munkáját dicsérők népes táborát bővítem, ezért nem fogom megismételni a kollégám, Balz úr által elmondottakat, és az állásfoglalás tartalmára sem fogok kitérni. A rendelkezésemre álló rövid időben annyit szeretnék mondani, hogy mindenféleképpen tekintettel kell lennünk polgártársainkra.
De miért is mondom ezt éppen így ma? Azért, mert tegnap este minden francia televíziós csatornán egy potenciális elnökjelölt előadását lehetett látni, amint összetép egy 10 eurós bankjegyet, amit korábban felnagyított és lefénymásolt, ezzel demonstrálandó, hogy a bankjegy összetépésével minden problémánk okozóját is megsemmisítette.
Természetesen ez egyáltalán nincs így. Pusztán arra van szükség, hogy összefogjunk és kommunikáljunk egymással. Az elvégzett felügyeleti, szervezeti és szabályozási munka - amint azt ön is megjegyezte, elnök úr - kitűnő. Ön is tudja, hogy e Parlament támogatja önt. Ugyanakkor valós feladatunk is van azokkal a polgártársainkkal, akik nem értik az elhangzott üzeneteket.
A napi sajtó szalagcímei egyre komorabb megoldásokról és lehetetlenebbnél lehetetlenebb helyzetekről adnak hírt, és elmondhatom, hogy pénteken, amikor tereplátogatást tettem - ahogy azt politikai körökben nevezni szoktuk -, körülbelül 100-150 emberrel találkoztam. Mindannyian ugyanazt a kérdést tették fel nekem: Mi lesz az euróval? Polgártársaink félelmei nincsenek összhangban az Európai Központi Bank - megjegyzem kitűnő - lépéseivel.
George Sabin Cutaş
Tisztelt elnök úr! Először is szeretném megköszönni az előadó, Balz úr együttműködését. Továbbá üdvözlöm, hogy a Lisszaboni Szerződés hatálybalépésével az Európai Központi Bank megkapta az európai uniós intézményi státuszt.
Másodsorban szeretnék rámutatni, hogy jelentős makrogazdasági egyenlőtlenségek mutatkoznak az euróövezet gazdaságai között, ami kiemeli a gazdasági és monetáris politikák szorosabb harmonizációjának szükségességét. A Növekedési és Stabilitási Paktum nem alkalmas a jelenlegi gazdasági egyensúlytalanságok kiegyensúlyozására. Az ebből a patthelyzetből kivezető egyik megoldás az uniós szintű kötvénykibocsátás lenne. Egy ilyen szolidaritási mechanizmus stabil finanszírozási lehetőséget nyújtana a bajba került a tagállamoknak, és hatékonyabbá tenné költségvetési felügyeletet, illetve jelentős mértékben javítaná a likviditást is. A közös valuta intézményét költségvetési megszorítással és közös, hosszú lejáratú adóssággal kellene kiegészíteni.
A pénzügyi szolgáltatók felelőtlen viselkedése váltotta ki a gazdasági és pénzügyi válságot. Emellett a bizonyos tagállamok ellen intézett spekulatív támadások megnehezítették ezen országok nemzetközi piacról történő hitelfelvételét, tulajdonképpen gyengítve ezzel az egész euróövezet stabilitását. Ezért azt gondolom, hogy állandó mechanizmusra van szükség az euróövezet ilyen jellegű támadásoktól való megvédése érdekében. Az Európai Bizottság feladata figyelemmel kísérni a hitelminősítő intézetek tevékenységét, mint ahogy az is, hogy kidolgozza egy uniós szintű hitelminősítő intézet szerkezetét.
Továbbá figyelembe kell vennünk azt is, hogy az egyes nemzeti kormányok által elfogadott megszorító intézkedések jelentős mértékben csökkenthetik az európai gazdaság fellendülési esélyeit. Éppen ezért van szükség uniós szintű gazdasági irányítási modellre, amely egyesíti a költségvetési konszolidációt az új munkahelyek teremtésével.
A Bizottságnak továbbá konkrét célokat kell javasolnia az EU gazdaságai közötti versenyképességi szakadék csökkentésére, és végezetül zöld energiákba történő beruházásokat kellene eszközölnie.
Sylvie Goulard
Tisztelt elnök úr! Tisztelt biztos úr! Először is én is csatlakoznék az előadót dicsérők táborához, hiszen véleményem szerint rendkívül érthetően világított rá erre a kérdésre.
Jelentésében kiemeli a Lisszaboni Szerződés által lehetővé tett innovációkat, és szeretném megköszönni önnek, Trichet úr, hogy emlékeztette ma este azokat, akik esetleg nem voltak tisztában vele - beleértve azokat is, akik aláírták és ratifikálták azt -, hogy a Lisszaboni Szerződés tartalmaz egy nagyszerű újítást, amely lehetővé fogja tenni a számunkra, hogy eme Parlament falain belül vitassuk meg a Stabilitási Paktum reformját.
Rehn úr vezetésével a Bizottság számos jó irányba mutató és kifejezetten bátor javaslatot dolgozott ki, felhívva a figyelmet a fegyelem megerősítésének szükségességére, figyelembe véve a Balz úr jelentésében is említett makrogazdasági egyensúlytalanságokat. Sőt, Trichet úr, ön gyakorta említi, hogy "nagy erejű változásokra”, azaz valós előrelépésre van szükség a gazdasági irányításban.
Teljes mértékben osztom Gauzès úr véleményét. Amikor az ember választóival találkozik, gyakran megfordul a fejében, hogy vajon tényleg relevánsak-e a Bizottság szeptemberben előterjesztett javaslatai, és nem kellene-e nagyobb figyelmet fordítanunk a jelenleg is zajló válságra, hogy ezáltal a lehető legnagyobb előrehaladást tudjuk elérni a későbbiekben. Szeretném kiemelni, hogy az euró megálmodói sohasem gondolták volna, hogy hosszú távon szükség lesz gazdaságpolitikai koordinációra is. Politikai uniót láttak maguk előtt, azaz azt, hogy a Parlament felügyelete alatt lesznek képesek döntéseket hozni.
Részemről azt tartom meglepőnek - ami a polgárokkal folytatott beszélgetéseinkből is kiderül -, hogy vannak olyan sofőrök - a tagállamok -, akik egyszerre vezetnek és figyelnek az út mellett, mintha rendőrök lennének. Valahogy így működik ez a mostani rendszer, mi vagyunk egy személyben a sofőrök és a bírságokért és a többi autó felügyeletéért felelős hatósági személyek is. Szerintem nincs olyan ország, ahol így működne a közúti közlekedés. Ezért szeretnénk megemelni a bírságok díjtételeit, aminek érdekben együtt kell működnünk. Köszönjük, hogy emlékeztettek bennünket, hogy a közös európai érdek szem előtt tartásával a gyakorlatban már meg is tettük ezt a lépést a pénzügyi felügyelet reformjának kapcsán.
Sven Giegold
Elnök úr, először is engedje meg, hogy képviselőcsoportom nevében köszönetet mondjak Balz úrnak azért az együttműködő hangulatért, amelyben megbeszéléseink zajlottak. Javaslatainkkal hozzájárultunk ahhoz, hogy még kiegyensúlyozottabb legyen a jelentés. A 2009-2010 közötti időszak rendkívüli intézkedéseket tett szükségessé az Európai Központi Bank részéről, és tekintettel ezekre a rendkívüli gazdasági eseményekre, szeretném még egyszer megköszönni Trichet úrnak, hogy meghozták ezeket az intézkedéseket, főként annak fényében, hogy nem mindig arattak osztatlan sikert az EKB dolgozóinak körében.
Ez az időszak rávilágított a Stabilitási és Növekedési Paktum hibáira. Ehelyett olyan hatékony gazdaságpolitikai koordinációra van szükség, amely nemcsak az államadósságot, de a magánadósságot is figyelembe veszi, és amely nemcsak a deficittel küszködő országok gazdasági egyensúlytalanságaival foglalkozik, hanem azokéval is, amelyek többletet termelnek. Az árak tekintetében nemcsak a fogyasztói árakra kellene összpontosítanunk, hanem az ingatlanpiaci árakra, illetve azok spekulatív alakulására és a buborékok kialakulásának veszélyeire is megfelelő figyelmet kellene fordítanunk.
Legfőképpen azonban - és ezt folyamatosan sürgetjük is - létre kell hoznunk végre az Európai Unió adóversenyre vonatkozó keretét. Elfogadhatatlan, hogy óriási megszorító programokat vezessünk be a kiadási oldalon, míg mindeközben továbbra is fennáll az országok közötti korlátozásmentes adóverseny a bevételi oldalon.
Különösen elfogadhatatlan - és megmagyarázhatatlan polgáraink számára is -, hogy egy ilyen helyzetben Írország bankjainak megmentésével foglalkozunk, és eközben meg sem próbáljuk elérni, hogy Írország az Európában szokásos 25%-osra módosítsa a jelenleg botrányosan alacsony 12,5%-os társasági adókulcsát. Szükség lenne egy kis egyenes beszédre ebben a témában.
Itt szeretném megkérni Trichet urat, hogy legyen kedves, fejtse ki véleményét a jelentésben szereplő két, eddig nem részletezett kérdéssel kapcsolatban, nevezetesen a 21. bekezdésben leírt átláthatóság, és a 39. bekezdésben meghatározott elfogadható biztosítékok kérdéséről. Még nem hallottuk véleményét ezekről. Az előadók és árnyékelőadók nevében is rendkívül hálás lennénk, ha nyilatkozna ezekről a kérdésekről.
Kay Swinburne
az ECR képviselőcsoport nevében. - Tisztelt elnök úr! Engedjék meg, hogy gratuláljak Balz úr jelentéséhez. Ugyanakkor, amikor szinte mindennap új válsághelyzettel találja szemben magát az euró, és általánosan elfogadott tény, hogy a túléléshez új irányítási formákra és új szabályokra van szükség, az EKB viszonylag nehezen alkot véleményt a külső globális kérdésekről.
Ugyanakkor elképzelhető, hogy pontosan ez a probléma. Egészen mostanáig a nagy világszereplők jelentős része sikeresen tudott együttműködni a globális pénzügyi válság nyomán kialakult problémák megoldásában. A pénzügyi szolgáltatókra vonatkozó szabályozási reform, különösen a származtatott termékek területén, példa nélkül álló. Az azonban, amikor a multinacionális bankok helyett a nemzeti valuták védelmére tesznek nagyobb erőfeszítéseket, a többoldalú koordináció megtorpanásának veszélyét rejti magában.
Amennyiben az EKB elsődleges célja, hogy megvédje az eurót, és a Fed a dollár, illetve Kína a jüan megvédéséért küzd, akkor mindannyian veszíteni fogunk.
Az EKB-nak fennállása óta meg kell küzdenie a különböző kultúrák és monetáris politikai módszerek összehangolásának nehéz feladatával. Remélem, hogy még a jelenlegi erős nyomás alatt is képes lesz szakmai tapasztalatával kiterjeszteni az együttműködés szálait az EU-n kívüli globális porondra is.
Jürgen Klute
Elnök asszony, először is engedje meg, hogy szívből megköszönjem Balz úr konstruktív együttműködését. Csak megerősíteni tudom, hogy a különböző nézőpontjaink ellenére nagyon pozitív élmény volt együtt dolgozni vele.
Sokan azt gondolták - és ezt szeretném nyomatékosan hangsúlyozni -, hogy az euróövezeti válság már régen véget ért. Írország megmutatta a számunkra, hogy ez koránt sincs így. A korábbiakhoz hasonlóan Európa tálcán kínálja magát a pénzügyi piacoknak. Az EU tagállamai továbbra is arra kényszerülnek, hogy kincstári kötvényeikkel kufárkodjanak a pénzügyi piacok bazárjában azért, hogy öngyilkos megszorító csomagjaikkal elnyerjék a spekulánsok bizalmát. A hétvégén ismét megláthattuk, hogy hova is vezet mindez. Ez alkalommal nem az állítólag megtévesztésre hajlamos görögök, hanem Írország - az Unió legjobb tanulója - kényszerült arra, hogy az európai vészhelyzeti alaphoz forduljon bankrendszere megmentése érdekében; megjegyzem, egy olyan bankrendszer megmentése érdekében, amelyet már régóta a dereguláció ékes példájaként emlegetnek.
Eközben a pénzügyi ágazat izgatottan figyeli Portugáliát - ahol a kamatlábak éles emelkedése tovább folytatódik - a kapituláció jeleit keresve. Az Európai Központi Banknak is felelősséget kell vállalnia a kialakult drámai helyzetért. Eddig sem használta és továbbra sem használja az eurókötvények nyújtotta lehetőséget a kaszinózás civilizált alternatívájaként. Míg Európa egyik fele már elkezdetett kilábalni a válságból, az EKB csendben ül és figyel, amint a másik fele egyre mélyebbre süllyed a szegénység és a bizonytalanság mocsarába. Lehet, hogy a nemzeti gazdaságok által bevezetett katasztrofális csökkentések az európai befektetési és bankóriások szája íze szerint valók, de nem segítenek sem Írországnak, sem a monetáris uniónak, sem az EKB-nak.
Trichet úr, kérem, ne vegye komolyan Merkel asszony leegyszerűsített pénzügyi ábécéjét! Ha szeretné megmenteni a gazdasági és monetáris uniót, ne hagyja ebek harmincadjára az európai kincstári kötvények kérdését. Vezessék be az eurókötvényeket, mielőtt valamelyik másik ország is a spekulánsok csapdájába esik.
(A felszólaló a 149. cikk (8) bekezdése szerint hozzájárul egy kék kártyával jelzett kérdés megválaszolásához)
Hans-Peter Martin
(DE) Elnök asszony, meg szeretném kérdezni Klute úrtól, hogy az uniós szintű kincstári kötvényekkel és eurókötvényekkel kapcsolatos javaslata hogyan egyeztethető össze a Német Szövetségi Alkotmánybíróság ilyen ügyekkel kapcsolatos állásfoglalásaival; illetve, hogy véleménye szerint mi történne, ha egy ilyen intézkedést a karlsruhei Német Szövetségi Alkotmánybíróság elé terjesztenének.
Jürgen Klute
(DE) Elnök asszony, el kell ismernem, hogy ezt valóban nehéz felmérni. Erre csípőből most nem tudok választ adni. Nincs kétség afelől, hogy ez egy bonyolult helyzet, de az a véleményem, hogy a dolgok annyira előrehaladtak, hogy elképzelhető, hogy újra fogjuk majd gondolni a helyzetet. Sajnálom, de erre a kérdésre nem tudok rögtönzött választ adni.
John Bufton
az EFD képviselőcsoport nevében. - Elnök asszony, nagy érdeklődéssel olvastam a Gazdasági és Monetáris Bizottság az Európai Központi Bank éves jelentéséről szóló jelentését. A jelentés elismeri, hogy az euróövezet tagállamai közötti egyenlőtlenségek hozzájárultak a jelenleg is megfigyelhető problémákhoz. A jelentés megállapítja, hogy "ezek az egyensúlyhiányok jelentős mértékben megnehezítik az euróövezeten belül egy megfelelő monetáris politika kialakítását”, illetve megismétli, hogy "az euróövezet egyes országaiban felmerülő pénzügyi válság komoly probléma az euróövezet egésze számára, és az övezet működésének zavaraira enged következtetni”.
Nem igazán látom értelmét annak, hogy a gazdaságpolitikák erőteljes összehangolására szólítsunk fel az euróövezeten belül. Az ösztönös reakció a gazdasági irányítás fokozása volt, de az erőltetett egységesség korlátai juttatták az egyes tagállamokat a pénzügyi válságba, olyan külső okokkal egyetemben, amelyeket jelen pillanatban még nem tudunk kontrollálni. Lehetséges, hogy a rendszer nem enged teret a szükséges gazdasági rugalmasságnak vagy szabad akaratnak, hogy a kormányok hatékonyan tudják kezelni egyéni - például inflációs rátákhoz kapcsolódó - problémáikat.
A jelentés rávilágít erre, és megjegyzi, hogy "a válság az azt követő mentőakciókkal és gazdaságserkentő csomagokkal együtt olyan [...] nagy horderejű megszorító intézkedésekhez vezetett, amelyek ugyanakkor nagymértékben korlátozzák a kormányok cselekvési lehetőségeit”.
Az egyik érv az, hogy egységes valuta nem létezhet anélkül, hogy ne kerülne sor további homogenizálásra, a tagállamok között fennálló különbségek és gazdagsági fejlettségi szintek kiegyenlítésére. Azzal azonban minden realista tisztában van, hogy ez nem fog bekövetkezni. Ez ellenkezik az emberi természettel, amelynek egy demokráciában logikus módon ki kellene tűnnie, bármilyen kellemetlen is.
Készen áll az euróövezet Észtországra januárban? Meglepődve hallgattam azt a kijelentést, amely szerint "az euró észtországi bevezetése jól mutatja, hogy az euró státusza [...] szilárd”, utalva arra, hogy majd "ez a státusz a tagállamokat az euróövezeti tagság felé való törekvésre fogja ösztönözni”.
Az euróhoz való ideológiai ragaszkodás monetáris problémák felbukkanását fogja eredményezni a gazdasági fellendülés és hanyatlás idején. Az egységes valuta csak és kizárólag egy kötött szövetségi környezetben képes működni. Ha ez a Bizottság végső célja, akkor talán fordított sorrendben cselekedtek.
Bár az Egyesült Királyság nem tagja az euróövezetnek, mi is szenvedünk a mentőcsomagokhoz való hozzájárulás hatásaitól, illetve az Unión belül tekervényesen összefonódó gazdasági helyzettől. Nincs értelme várni az "én megmondtam” pillanatra; ez már elmúlt.
Hans-Peter Martin
(DE) Elnök asszony, remek lenne, ha Balz úr jelentését fenntartással kezelnénk, és ez a memoárokkal kapcsolatos fenntartás lenne. Úgy érzem, sokkal többet tudnánk meg, ha Trichet úr a 2008-2009-re vonatkozó fejezetet a saját szemszögéből adná elő. Ezen információ hiányában kénytelenek vagyunk bizonyos mértékben a sötétben tapogatózni, és okunk van azt is feltételezni, hogy számos olyan külső körülmény áll fenn, amelyről jelenleg még nem tudunk. Mindazonáltal Trichet úr, ön azt állította, hogy a hosszabb távú finanszírozási intézkedéseket ismételten meghosszabbították. Ez lehet, hogy jó döntés volt. Majd a történelem eldönti, hogy tényleg olyan jó ötlet volt-e. Nem kell minden esetben azonnal Alan Greenspanre mutogatnunk.
Egy dolog aggaszt, mégpedig az, hogy polgárainknak egyszerűen nem mondják meg, hogy valójában mire is fordítják ezt a likviditási támogatást; valamint az átláthatóság hiánya is aggasztó annak tekintetében, hogy az íreket miképpen kényszerítik - sokak szerint - ez alá a védőernyő alá. Tudjuk, hogy Írország már kapott 130 milliárd eurót, amelyből 35 milliárd egy német cég leányvállalatához, a Hyporealestate-hez vándorolt. Pontosan mi is indokolja a jelenlegi hatalmas nyomásgyakorlást? Hogy lehet, hogy nem vagyunk abban a helyzetben, hogy meg tudjuk mondani kik is az ír bankok tényleges hitelezői? Az Allianznál levő életbiztosításom lenne az? Vagy pedig ténylegesen a német bankok, ahogyan ezt mindig is állították? Amennyiben ez utóbbiról van szó, úgy nem lehet, hogy éppen rossz vitát folytatunk? Ebben az esetben őszintén közölnünk kellene polgárainkkal, hogy ezeket a hitelezőket mentjük meg; hogy ők követték el a hibát azzal, hogy pénzüket Írországban fektették be, egy hamis alapokra épülő bankrendszerbe. Ezzel kapcsolatban természetesen felmerül a kérdés, hogy valóban minden bankra szükség van-e a rendszerhez. Miért nem vagyunk elég bátrak elfogadni, hogy lesz köztük olyan, amelyik nem éli ezt túl? Nem jelenthet választ minden esetre az, hogy Lehman Brothers. A kockázatokat egyenlően kell elosztani, hiszen a korábbi nyereség nagy része minden kétséget kizáróan a magánszektorban kötött ki.
Ildikó Gáll-Pelcz
(HU) Először is köszönetet szeretnék mondani a jelentéstevőnek, aki nagyszerű munkát végzett. Mivel az Európai Parlament az elsődleges intézmény, amelyen keresztül az Európai Központi Bank elszámoltatható az európai polgárok felé, nagy örömömre szolgál Trichet elnök úr mostani részvétele a plenáris ülésen, illetve az is, hogy rendszeresen monetáris párbeszédet folytat az ECON szakbizottsággal.
A pénzügyi gazdaság globális természetű. A válság is globális. Éppen ezért a válságra adott válaszoknak is globális természetűnek kell lenni. Nem hagyhatjuk figyelmen kívül azt a tényt, hogy a tagállamok gazdasági és pénzügyi problémái jelenleg is hatással vannak az euró egészére. Egyetértek a jelentéstevővel megint. Sajnos a GMU a stabilitási és növekedési paktum nem minden elvét tartotta be és kérte számon a tagállamoktól. Ezért beszélünk államadósság-növekedésről, és ezért áll fenn a válság új hulláma, ami államadóssági válság.
Bízom abban, hogy az EKB függetlenségével és döntésekért való felelősségvállalásával kapcsolatos kérdések megnyugtatóan zárulnak, és egy sikeres gazdasági unió megvalósítását szolgáló reformprogrammal együtt képes lesz megerősíteni az Európa Uniót és benne az euróövezetet is. Biztos vagyok abban, hogy képesek vagyunk a válságból és a hibánkból tanulni, és a válság számunkra lehetőséget fog teremteni.
Robert Goebbels
(FR) Elnök asszony, hölgyeim és uraim! Az euró problémákat él át, de melyik konvertibilis valutára nem igaz ez, az őrült pénzügyek miatt kialakult rendszerválságot követően?
Az államadósság komoly probléma. Mindazonáltal az államháztartási hiány növekedése a magántulajdonban levő bankok állami megmentésének a következménye. Sőt, a gazdaságot újra kell éleszteni. A pénzügyi válság villámgyorsan terjedt át a reálgazdaságra, hirtelen hanyatlást és munkanélküliséget okozva.
Úgy tűnik, hogy az őrült pénzügyi világ nem tanult a válságból. A Wall Street és a City túlélői a devizapiacokra spekulálnak és olyan hitel-nemteljesítési csereügyletek (CDS) shortolásába bocsátkoznak, amelyeknek nincsenek is a birtokában. A csődveszéllyel fenyegetett tagállamok hitelfelvételi kamatait közvetve, szigorító intézkedések rájuk kényszerítésével emelik meg, ami még jobban meg fogja nehezíteni ezen országok számára, hogy valaha is kilábaljanak a válságból.
Az európai szolidaritást csak nagy nehézséggel és igen szűkösen sikerül kimutatni. A Görögországnak nyújtott mentőcsomag elsősorban azoknak a francia és német bankoknak a megmentését jelenti, amelyek jelentős görög adósságállománnyal rendelkeznek. Az Írországnak nyújtott támogatás mindenekelőtt azon brit és német bankok megmentését takarja, amelyeknek komoly problémát és szenvedést okozna, ha az ír bankok összeomlanának.
Az, hogy az euró árfolyama továbbra is ingatag, nem annak a jele, hogy a közös valuta gyenge lenne. Ez inkább a piacokon uralkodó feszültséget tükrözi, különösen egy, az amerikaiak és a kínaiak között kirobbanó valutaháború küszöbén.
Az év eleje óta Kína már nem vesz fel dolláralapú hiteleket, hanem nyújtja azokat. Az Egyesült Államok adóhelyzete még rosszabb, mint Európáé. A szövetségi költségvetési deficiten felül rengeteg a magánadósság is. Az 50 amerikai állam közül 48 költségvetési hiánnyal küzd.
Van Rompuy úr beszélt arról, hogy az euró a túlélésért küzd. Ebben téved. Az euró, a stabilitás megtestesítője, amiről Trichet úr is beszélt az imént, túl fogja élni Van Rompuy urat, mivel az Unió, illetve annak támogató szerkezete, az eurócsoport a világ legfontosabb gazdasági egységének számítanak. Azon valós problémák ellenére, amelyekre Európa folyamatos tétovázással reagál, meg kell jegyezni, hogy világszinten az EU-27 a legnagyobb áruexportőr, áruimportőr és szolgáltatásexportőr.
Miénk a világ legfizetőképesebb belső piaca. Ezenkívül az európai vállalatok kétszer annyit exportálnak a belső piacra, mint a világpiacokra. Az Unió a harmadik országokból érkező közvetlen beruházások elsőszámú célpontja. Világszerte az Unió vállalatai rendelkeznek a legtöbb befektetési értékpapírral.
500 millió polgárával, vagyis a világ népességének 7%-ával az Unió termeli a bruttó világtermék 30%-át. Az Egyesült Államok ebből 25%-ot, Japán 8%-ot, illetve Kína is 8%-ot termel.
A világ fejlesztési segélyeinek 55%-át nyújtó Európai Uniónak nagyobb befolyása lehetne, amennyiben vezetői nagyobb politikai bátorsággal rendelkeznének, ha kihasználnák Európa erejét.
Végezetül csak annyit szeretnék mondani, hogy a nemzetközi pénzügyekkel kapcsolatosan szigorú és átlátható keretrendszert kell megvalósítani. Problémáinkat közös erővel és együttműködéssel kell legyőznünk.
Sophia in 't Veld
Elnök asszony, ahogyan arra tisztelt kollegám, Gauzès úr felhívta a figyelmet, egyesek utálják az eurót; minden probléma forrásának tekintik, és harsányan ünnepelnek az euróövezet összeomlásának lehetősége hallatán. Ezek az emberek tévedésben vannak, és a múltban élnek. A jelenlegi problémákat nem az euró okozza; sőt, az euró az, ami még egy rosszabb helyzettől védelmez minket. A közös valutára szükségünk van, de ugyanennyire szükségünk van az euróövezet megfelelő irányítására is; az egyhangúságon alapuló laza együttműködés már nem opció.
Kedves kollegák, egy hajóban evezünk, amelynek hatalmas lyuk tátong az oldalán; és ott tartunk, hogy vagy kiúszunk a partra, vagy elsüllyedünk mind. Ennek ellenére a nemzeti kormányok úgy gondolják, hogy elegendő munkacsoportokat vagy eseti munkacsoportokat létrehozni, valamint arról beszélni, hogy szükség lenne-e szorosabb együttműködésre vagy talán nem. A jó hír az, hogy úgy tűnik a tagállamok Írország esetében határozottabban és gyorsabban cselekszenek, hiszen itt gyors intézkedésekre van szükség, és ezeket üdvözöljük is. Itt azonban nem csupán egyes országok megmentéséről van szó: itt az euróövezet hitelessége forog kockán, itt a világ tesztel minket.
Hajlandóak és képesek vagyunk cselekedni? A világ az euróövezetbe vetett bizalma létfontosságú valutánk stabilitása számára; a zsebünkben levő pénz mások belénk fektetett bizalmától függ. Ezért tehát arra ösztökélném a nemzeti politikusokat, hogy fejezzék be a populista aduászok kijátszását vagy akár az euróbankjegyek nyilvános kettészakítását, és ehelyett inkább vállalják közös valutánk tulajdonjogát és az ezzel járó felelősséget.
Befejezésül szeretnék szót ejteni a megszorító intézkedésekről. Rengeteg kritika éri ezeket, és sokan azt állítják, hogy akár a gazdaságnak is árthatnak. Természetesen óvatosan kell eljárni, de ezekre az intézkedésekre szükség van az állami pénzügyek hosszú távon történő tisztán tartásához, emellett pedig ezek jelzik az euróövezet országai közötti szolidaritást is. Véleményem szerint nem csupán a kiadási oldalról, de a bevételi oldalról is szót kell ejtenünk, hiszen a reformok már itt is igen esedékesek és nagy szükség van rájuk, legyen szó akár a munkaerőpiac, a nyugdíjak vagy a társadalombiztosítás reformjáról.
Peter van Dalen
(NL) Tisztelt elnök asszony! Az Európai Központi Banknak ez euró bevezetése óta nem volt olyan mozgalmas éve, mint 2009-ben. A válsággal való küzdelem rengeteg erőfeszítésbe került, és ez a folyamat még tart. Úgy vélem, hogy ehhez jobb és határozottabb fellépésre van szükség. Az Európai Szükségalap létrehozása nem strukturális megoldás. Továbbra is hatalmas adósságaink vannak, amelyeket az olyan országok, mint Görögország vagy Írország soha sem fognak tudni visszafizetni. Ami azonban valóban segít, az a kemény és szigorú költségvetési fegyelem és a kapcsolódó automatikus szankciók. Szerencsére Balz úr jelentése ebben a tekintetben igen egyértelműen fogalmaz. A Tanácsnak ugyanezt a megközelítést kellene alkalmaznia a Stabilitási és Növekedési Paktum elfogadásánál. Amennyiben szeretnénk leküzdeni ezt a válságot, úgy megszorításokra van szükség. E Ház többségének is ezt az elvet kellene alkalmaznia az európai költségvetéssel kapcsolatban. A költségvetés 2,9 százalékos megnövelésének elfogadása már így is nagyon tág kompromisszum. Egy polgár sem fogja megérteni, hogy a Parlament még további kompromisszumokat szeretne. Ezért kérem, ne tegyék!
Jaroslav Paška
(SK) Elnök úr, az euróövezet pénzügyminiszterei között ez év szeptember eleje óta folyó tárgyalásoknak a Reuters hírügynökség által közétett jegyzőkönyvei szerint ön kétségtelenül azt nyilatkozta, Trichet úr, hogy ha tudta volna, hogy Szlovákia nem egyezik bele a görög kormánynak nyújtandó önkéntes pénzügyi segítségnyújtásba, akkor ön sohasem egyezett volna bele, hogy Szlovákia csatlakozzon az euróövezethez. A szóban forgó projekt célja az, hogy megvédje a nagy pénzügyi intézményeket a nagy veszteségektől, amelyek abból adódnak, hogy Görögország nem képes fizetni adósságait; márpedig, ha jól emlékszem, ön kifejezetten az önkéntes szolidaritás megnyilvánulásaként említette ezt.
Elnök úr, az eurómilliárdokkal folytatott mindennapi ügyletei során talán elkerülte a figyelmét, hogy az az összeg, amelyet ön feladata ellátásáért havonta kap, 100 család havi létfenntartási költségeit fedezné hazámban.
Trichet úr, ha tényleg azt gondolja, hogy a havonta 600-700 euróból élő családoknak, vagy a havonta 300 euróból élő nyugdíjasoknak kellene csökkenteniük a napi élelmiszer-fogyasztásukat csak azért, hogy az ön bankoknál és pénzügyi alapoknál dolgozó kollegái megtarthassák profitjukat, magasabb bónuszokat fizessenek ki és még több kaviárt tehessenek maguk elé az asztalra, akkor kérem, nem nevezze ezt szolidaritásnak.
Tudom, hogy az európai helyzet nagyon összetett, azonban Szlovákia semmiképpen sem az az ország, amelyet ön bírálhatna.
Elisa Ferreira
(PT) Elnök asszony, az írországi beavatkozás messzemenőkig bizonyítja, hogy az EU-nak szinte minden más ügyet megelőzően közös megoldással kell előállnia az európai bankok, különösen a nagy bankok számára. Ma gyakorlatilag nyíltan az államok kudarcáról vitázunk, azonban még mindig nem javasoltunk egyértelmű megoldást az európai bankok számára.
A görögországi beavatkozás és annak alakulása bizonyítja, hogy Európának európai megoldásra van szüksége, és az eddig kijelölt megoldás alapvetően a kétoldalú segítségnyújtáson alapult, miközben minden ország partnerei megítélésének van alávetve, amely se nem egyértelmű, se nem állandó. Az Európai Központi Bank stabil pontként lépett fel ebben a helyzetben, orvosolva néhány hiányosságot, különösen az államadósság kiszolgáltatottsága terén. De tévedés ne essék: középtávon így nem folytathatjuk tovább.
Ezért a következő három kérdést szeretném feltenni az EKB elnökének. Először is, mi az EKB álláspontja egy olyan állandó modell kidolgozásáról, amely a szolidaritás valódi rendszerét építené ki a tagállamok között az államadósság terén? Szükségünk van erre, és nem szabad elutasítanunk, hogy szembenézzünk a valósággal. Másodszor, melyek voltak azok a különbségek, ha egyáltalán tudjuk azonosítani őket, amelyek arra indították az EKB-t, hogy jóváhagyja a Van Rompuy úr által vezetett munkacsoport által elkészített jelentés valamennyi ajánlását? Harmadrészt, valóban úgy gondolja az EKB, hogy az EU képes lesz a túlélésre a tagállamok egyre széttartóbb növekedése mellett, anélkül hogy lenne egy közös eszköz, amely bizonyos fokig helyreállítja a konvergenciát ezekben a növekedési stratégiákban?
Seán Kelly
(GA) Elnök asszony, Írország képviselőjeként nem mondhatnám, hogy túlságosan büszke vagyok arra, ami jelenleg hazámban történik. Abban azonban biztos vagyok, hogy polgáraink többsége kész megtenni azt, ami szükséges, hogy jóra fordítsa a dolgokat.
És ahhoz, hogy jó irányba fordítsuk a helyzetet Írországban, két dologra van szükség. Először is, sajnos rövid távon az EKB és az IMF támogatásáért kellett fordulnunk. Másodszor, hatékonyan kell működnie az európai hatóságok felügyeleti architektúrájának, hogy a jövőben ne fordulhasson elő megint az a meghitt viszony, amely eddig az agyafúrt bankok, az álmos szabályozók és a gyenge kormányok között állt fenn. Harmadrészt, csak arra akarom kérni az embereket, hogy egy kicsit hagyják békén a tárasági adó kérdését, mivel egyrészt ez a szubszidiaritás kérdéskörébe tartozik, másrészt az EU többi országában is hasonlóak az adókulcsok, harmadrészt pedig ez tovább súlyosbítaná azt az amúgy is nagyon nehéz helyzetet, ami jelenleg Írországban uralkodik.
(GA) Egyszóval tudom, hogy Írország népe tettre készen várja a munka folytatását, és hogy a dolgok kellő idő elteltével jóra fordulnak.
Proinsias De Rossa
Elnök sszony, Rehn biztos és Trichet úr részletesebb tájékoztatást adott nekünk ma este, mint az ír kormány, amely hónapokon át félrevezetett minket és hazudott nekünk. Jobban foglalkoztatta őket, hogy megvédjék történelmi örökségüket, mint az, hogy védelmükbe vegyék népeink megélhetésének jövőjét, és lényegében Írország és Európa valutájának jövőjét.
Azzal fordulok ma este Rehn biztoshoz és Trichet úrhoz, hogy biztosítsák, hogy a segítségnyújtás időkerete, valamint a deficit- és adósságcélok figyelembe vegyék Európa szociális célkitűzéseit, valamint annak biztosításának szükségességét, hogy ne ássák alá Írország gazdasági növekedési és munkahely-teremtési képességét.
Megerősítik azt is, hogy teljesen megértették: Írország 12,5%-os társasági nyereségadójának növelése nem megoldás az írországi válságra, sem pedig Európa jelenlegi válságára, ezzel szemben lényegében gazdasági és foglalkoztatási ugarrá tehetné Írországot?
Olle Schmidt
(SV) Elnök asszony, szeretnék nagyon nagy köszönetet mondani Trichet úrnak és Rehn úrnak, hogy ennyire kiváló munkát végeztek ezekben a viharos időkben. Egy nagyon konkrét kérdésem van mindkettőjük számára. Hazámban, amely nem tagja az euróövezetnek, jelenleg vita bontakozik ki a következő kijelentés mentén: "Ez pontosan azt szemlélteti, amit mi mondtunk, amikor 2001-ben az euró ellen szavaztunk. Azt mutatja, hogy igazunk volt - az euró nem működőképes”.
Ez természetesen hibás kijelentés. Ezért felteszek a két úrnak egy kérdést. Úgy vélem, hogy ez kulcskérdés, és kiemelt felelősség mindkettőjük számára, hogy megmagyarázzák, miért került Európa és az euróövezet ilyen nehézségekbe. Azért, mert az euróövezet és a közös valuta problémákkal szembesül? Vagy azért, mert az egyes országokban, azaz olyan országokban, mint Írország, Portugália, Spanyolország és Görögország, olyan politikusok vannak, akik nem végzik a dolgukat? Uraim, meg kell magyarázniuk ezt. Ellenkező esetben sohasem tudom ezt majd elmagyarázni a hazámban.
Joe Higgins
Elnök asszony, egy kérdést szeretnék feltenni Trichet úrnak. Az Európai Központi Bank elnökeként ön és az Európai Bizottság miért kapituláltak végül a nemzetközi pénzpiacok spekulánsai és válogatott cápái előtt? Megengedték nekik, hogy pánikot keltsenek a piacokon az ír válság kapcsán - pánikot, amelynek célja az volt, hogy önök beavatkozzanak, és garantálják a kötvénytulajdonosoknak a behajthatatlan követeléseken elvert milliárdokat. Mivel azzal fenyegették meg önöket, hogy legközelebb Portugáliát és Spanyolországot támadják meg, ön és Rehn biztos végül kapituláltak az arctalan, nem választott és nem elszámoltatható piaci diktatúra előtt.
Megkérhetem önöket, hogy indokolják ezt? Írországban magánspekulánsok és magán kötvénytulajdonosok tízmilliárdokat hazardíroznak el magánügyletekben, magánfejlesztőkkel és magánbankárokkal karöltve, magánprofit reményében, és ha a szerencsejáték kudarcot vall, önök támogatják Írország szánalmas kormányát, hogy a dolgozó emberek, a nyugdíjasok és a szegények nyakába varrják e hazárdjáték költségeit. Most pedig harcba küldték az IMF-et, a neoliberális kapitalizmus rohamcsapatát, hogy az ír emberekkel fizettessenek.
Morális szempontból, de minden más szempontból sem szabad fizetniük, és ellen kell állniuk ennek a katasztrofális támadásnak, amely szolgáltatásaik, életszínvonaluk és a demokrácia ellen irányul.
Gerard Batten
Elnök asszony, londoni választópolgáraim egyszerűen nem engedhetik meg maguknak családonként azt a becslések szerinti 288 angol fontot, amellyel hozzájárulnak az Írországnak nyújtott hétmilliárdos pénzügyi segélyhez. Az írek saját szerencsétlenségük kovácsai: kormányuk rosszul irányította a gazdaságot, és szította azt a lakásépítési fellendülést, amelynek semmi köze sem volt a realitáshoz. De ami a legrosszabb, csatlakoztak az európai egységes valutához.
Problémáik megoldásához az első lépés az, ha kilépnek az euróövezetből; ehelyett Írország azt választotta, hogy aláveti magát az Európai Unió pénzügyi irányításának. Minél tovább tart, hogy kilépjenek az euróövezetből, annál súlyosabb következményei lesznek a kilépésnek. Ugyanez igaz természetesen Portugáliára, Olaszországra, Spanyolországra és Görögországra és kétségtelenül másokra is. Az egyetlen értelmes dolog, amit a megkésett és senkinek sem hiányzó munkáspárti kormány tett, hogy Nagy-Britannia kívül maradt az euróövezeten. A koalíciós kormány ésszerűen annyit tehet, hogy nem költ több pénzt egy vesztett ügyre.
Mairead McGuinness
Elnök úr, Batten úrnak igaza van. Az ír kormány szörnyen rosszul vezette országunkat, és szomorú nap ez az ír nép számára, hogy ilyen sajátos körülmények között említenek meg minket ebben a Házban. Azonban olyan helyzetbe kerültünk, hogy szükségünk van a szolidaritásra. Talán Batten úr nem érti ezt a szót, vagy azt, hogy Írországnak ugyanakkora szüksége van Angliára, mint Angliának Írországra és annak gazdaságára.
Ne feledjük, nagyon is szoros szálak fűznek egymáshoz minket.
De feltehetek néhány kérdést? Hiszen ezekben az indulatokkal fűtött időkben szükségünk van némi józan észre és világos információra.
Hol áll a bankok stressztesztje ma este, amikor az ír bankokkal szemben eltúlzottak a követelések, maguk a bankok pedig kimerültek?
A másik kérdés az EKB-nak szól, és arra vár választ, hogy mi a mandátuma. Úgy vélem, ez következett a nyitó megjegyzésekből, hiszen minden bank összefonódik egymással. A német és francia bankoknak és más országok bankjainak, akik ír bankokba fektettek be, át kell tekinteniük, mit tettek és miért tették azt.
Végezetül meg kell jegyeznem, hogy a politikai helyzet ingatag ma este Írországban. Ez sajnálatos fejleményt, de szükség van az általános választásokra.
Liisa Jaakonsaari
(FI) Elnök asszony, Robert Schuman, az EU alapítója azt mondta, hogy az Európai Unió válságok sorozatán keresztül fog fejlődni, és e fejlődés most igen gyors lehet, hiszen elég sok válság alakult ki az utóbbi időben. Ez óriási kihívás elé állítja a politikai rendszert az Európai Unióban és a tagállamokban.
Azt kell mondanunk, hogy Írország problémái részben annak tudhatók be, hogy az országnak gyenge a kormánya. A politikai rendszernek most óvatosnak kell lennie, hogy az orvosság ne legyen rosszabb, mint maga a betegség. Például a Zöldek/Európai Szabad Szövetség képviselője azt mondta itt, hogy a társasági adó kulcsát az európai szintre kell emelni Írországban, ez azonban lényegében halálos csapást mérne Írországra, az ország növekedésére és a foglalkoztatásra. Az elképzelés az, hogy Írország növekedése és foglalkoztatottsága formájában kapjuk vissza pénzt, nem pedig az, hogy megbüntessük az országot. Segítenünk kell az országnak, nem megbüntetni azt.
Wolf Klinz
(DE) Elnök asszony, Trichet úr! Mindannyian tudjuk, hogy az Európai Központi Bank fő feladata a monetáris stabilitás biztosítása, és e célt úgy lehet a legjobban elérni, ha az intézmény politikailag független. Mindig is támogattuk önt ebben.
Az utóbbi két év válságai megmutatták, hogy van önöknek egy további feladata, mégpedig a pénzpiacok és a pénzügyi rendszer stabilitásának biztosítása. Ezt a feladatot is nagyon professzionálisan és meggyőzően látták el. Ehhez azonban el kellett fogadniuk, hogy egymás mellett kellett dolgozniuk az érintett kormányokkal. Másképpen megfogalmazva, ezen a területen nem tudtak teljes politikai függetlenséggel eljárni; ehelyett a kormányokkal kellett együttműködniük.
Érdekelne, hogy pontosan hogyan kívánják megtervezni ezt a szerepet a jövőben, először is annak biztosítása érdekében, hogy függetlenek legyenek, másrészt pedig hogy megfelelően tudják folytatni ezt a szerepet, anélkül hogy a kormányok lényegében az intézmény függetlenségének aláásására használják ki ezt a lehetőséget.
Ilda Figueiredo
(PT) Elnök asszony, az euróövezet gazdaságai közötti egyensúlytalanságok és egyenlőtlenségek minden ígéret és javaslat ellenére súlyosbodnak, így a következő kérdés merül fel: nem gondolják, hogy felül kellene vizsgálni a politikákat? Nem látják, hogy ha ragaszkodnak ahhoz, hogy az ilyen gyenge gazdasággal rendelkező országok szigorúan betartsák a Stabilitási és Növekedési Paktum irracionális kritériumait, az növekvő egyenlőtlenségekhez, munkanélküliséghez és szegénységhez vezet?
Nem gondolják, hogy ideje lenne figyelmet fordítani a szociális fenntarthatóságra? Itt van például a portugáliai helyzet, ahol a munkavállalók általános sztrájkot tartanak a héten, így tiltakozva az úgynevezett megszorító politikákkal szemben, ami a bérek és a beruházások csökkentését jelenti, és amely még súlyosabb recessziót fog kiváltani. Nem gondolják, hogy itt az ideje változtatni a politikán, teljes mértékben a szociális fenntarthatóságot helyezni az első helyre, és megteremteni a szolidaritás mechanizmusait, különösen...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Olli Rehn
Elnök asszony, tisztelt képviselők, mindenekelőtt szeretném megköszönni önöknek ezt a nagyon felelős vitát.
Jaakonsaari asszony azt mondta, hogy az Európai Unió mindig is válságok sorozatán keresztül fejlődött. Ez jórészt igaz, és ez a helyzet most is rövid távon, miközben tűzoltócsapatként kell eloltanunk a lobogó tüzet, amely veszélyezteti a pénzügyi stabilitást Európában. Jelenleg Írországban elsősorban azon dolgozunk, hogy megvédjük az európai gazdaság stabilitását. Ugyanakkor megpróbálunk kiépíteni egy hosszabb távú európai architektúrát, amely ténylegesen erősíteni fogja a gazdasági uniót és megerősíti a már jelenleg is szilárd monetáris uniót, mégpedig egy erőteljes, valódi gazdasági unión keresztül, amely másképp megfogalmazva a gazdasági és monetáris unióra vonatkozó eredeti célkitűzések megvalósítását jelenti.
Mindkettő fontos feladat, és nem engedhetjük meg, hogy bármelyiket is mellőzzük. Ehelyett egész idő alatt olyannak kell lennünk, mint a tűzoltóbrigád, amely eloltja a tüzet, és ezzel egyidejűleg ki kell építenünk egy új európai architektúrát a pénzpiacok jobb szabályozása és a gazdasági unió sikeresebb működése érdekében.
Írország nehéz helyzetben van. Jaakonsaari asszony jól tudja, hogy Finnországban van egy mondás, amely nyersfordításban úgy szól, hogy "Akkor segíts egy férfin, ha bajban van, ne akkor, amikor nincs”. Természetesen ez ugyanígy értendő a nőkre is. Most nagyon fontos, hogy megőrizzük higgadtságunkat, és próbáljunk meg segíteni Írországnak akkor, amikor nehéz helyzetben van. És nemcsak magáért Írországért, hanem az európai gazdasági stabilitásért is, hogy ne hagyjuk, hogy a fellendülés első csíráit elfojtsa ez a helyzet. Fontos, hogy lehetővé tegyük az európai gazdaság számára a fenntartható növekedést, magunk számára pedig azt, hogy alkalmasabbak legyünk a foglalkoztatás biztosítására. Maga a kérdés éppen ez: az európai gazdaság fenntartható növekedése és a foglalkoztatás.
a Bizottság tagja. - Szeretnék köszönetet mondani a vitáért, és valóban, egyetértek Gauzès úrral, hogy igen, jobban ki kell fejtenünk, miért is csináljuk azt, amit csinálunk, és meg kell nyugtatnunk polgárainkat. Kemény és zavaros idők ezek. Ilyenkor hajlamosak vagyunk a nyugtalanságra és a téves tájékoztatásra, ezért mindannyiunknak ki kell vennünk a részünket abban, hogy megfelelően kommunikáljunk a kihívásokról. Az Európai Parlamentnek és önöknek, a polgárok képviselőinek kulcsszerepe van ezen a téren.
Nem arról van szó, hogy találjunk valakit, akit hibáztathatunk: az európai felépítmény megerősítéséről van szó, amely megvédte az európai polgárokat a sokkal rosszabb következményektől. Felelőtlen minden olyan beszéd, amely az európai projekt dekonstrukciójáról szól. Az Európai Unió és annak védőpajzsa nélkül minden tagállam sokkal súlyosabb helyzetben lenne. Az euró az Európai Unió sarokköve, és továbbra is az marad; nem csupán egy technikai monetáris rendszer, hanem valóban az Európai Unió központi politikai projektje. Ezért valóban létfontosságú, hogy legjobb tudásunkkal minden tőlünk telhetőt megtegyünk ezen európai felépítmény védelmezése és megerősítése érdekében.
Azzal zárnám, hogy Goulard asszony nagyon fontos dologra mutatott rá, amikor megemlítette a gazdasági és monetáris unió létrehozóinak eredeti célkitűzését: hogy egy nagyon erős politikai dimenziót, tulajdonképpen egy politikai uniót érjenek el. Trichet elnök úr nálam jobb helyzetben van ahhoz, hogy tanúsítsa ezt, hiszen ő volt ott akkor, viszont jómagam is hajlamos vagyok egyetérteni ezzel, éppen ezért akarjuk a most önök és a Tanács előtt lévő jogalkotási csomagunkban kiegészíteni az erős monetáris uniót azzal, hogy végre megteremtünk egy valódi és erős gazdasági uniót. Véleményem szerint éppen itt a legfőbb ideje, hogy a gazdasági és monetáris unióban végre életet leheljünk a gazdaságba, és végső soron a gazdaságirányítás megerősítéséről szóló jogalkotási csomag is erről szól.
a Bizottság tagja. - (De Ross úrnak válaszolva, aki kikapcsolt mikrofonnal beszélt.) Elnök asszony, ahogy ön is jól tudja, kész vagyok találkozni az ír európai parlamenti képviselőkkel, hogy megvitassuk az Írországgal kapcsolatos helyzetet, azonban - függetlenül attól, hogy jelenleg mennyire fontos és nehéz Írország helyzete - ez a vita az EKB-ról és a Parlament EKB-ról készített jelentéséről szól.
Olyan sok kérdés foglalkozott a vitában Írországgal, hogy egyszerűen lehetetlen mindegyikre válaszolni. Ahogy mondtam, kész vagyok találkozni az ír európai parlamenti képviselőkkel, és remélem, mindannyiukkal találkozom holnap, hogy pontosabban megvitathassuk ezt.
Jean-Claude Trichet
Először hadd mondjam el, hogy a feltett kérdések nagyon találóak, és mélyrehatóan foglalkoznak a mai vita fontos témáival.
az EKB elnöke. - Egyszerre válaszolok az európai parlamenti képviselők kérdéseire, mivel több kérdés is egy irányba mutat.
Mindenekelőtt szeretném újra leszögezni: a gazdasági és monetáris unió monetáris részéért, a monetáris unióért vagyunk felelősek. Van egy nézetünk a gazdasági unióról, de mi a monetáris unióért felelünk, Európa népei, a Maastrichti Szerződés mellett szavazó parlamentek pedig arra utasítottak minket, hogy biztosítsuk az árstabilitást. Ez a mi megbízatásunk. Függetlenek vagyunk, hogy biztosítsuk az árstabilitást 330 millió polgártársunk számára.
Ahogy egy perccel ezelőtt is kifejtettem, a saját definíciónkkal összhangban biztosítottuk az árstabilitást, amely folyamatosságában a világ legjobb definíciója, és hadd mondjam el, hogy az árstabilitásról alkotott definíciónk immár globális referenciának tűnik. Az euró közel 12 évén át biztosítottuk az árstabilitást, és az összes rendelkezésre álló információ szerint hitelesek vagyunk az elkövetkező tíz évre is.
Úgyhogy nagyon világosan szeretnék fogalmazni, hiszen - ahogy Olli Rehn is mondta - a nekem feltett kérdések közül sok a gazdasági unióval foglalkozik, amely természetesen része a GMU-nak, de mi magunk nem vagyunk felelősek a gazdasági unióért. Megvannak ez elképzeléseink; vannak ajánlásaink, felállítottuk diagnózisunkat és elemzésünket, amihez később természetesen visszatérek még.
Másik fő megjegyzésem: a II. világháború óta a legsúlyosabb globális válsággal állunk szemben. Ha mi - mind a központi bankok, mind pedig az EKB - nem reagáltunk volna gyorsan és határozottan, akkor nem a II. világháború óta, hanem az I. világháború óta legsúlyosabb válságot szenvednénk el, hiszen akkor mély depresszióba süllyedtünk volna, és ez a tény - hogy globális szinten elkerültük a mély depressziót - roppant mértékű fellépést követelt meg a kormányoktól és a parlamentektől.
Elemzésünk azt mutatta, hogy a drámai mértékű depresszió elkerülésének elősegítése érdekében mobilizált adófizetői kockázat GDP-ben kifejezve megközelítőleg ugyanakkora volt az Atlanti-óceán mindkét partján, azaz a GDP mintegy 27%-a. Ezt természetesen nem a kiadások tekintetében vették igénybe, és még kevésbé a veszteségeket illetően, ha szabad megjegyeznem, mindazonáltal óriási erőfeszítés volt. Ellenkező esetben drámai léptékű válságba kerültünk volna. Természetesen ez azt jelenti, hogy a globális pénzügyek és a globális gazdaság rendkívül törékeny, és meg kell találnunk a globális módszereket e sérülékenység elkerülésére.
Ez azonban nem egy európai válság. Ez egy globális válság Európát, az európai irányítást érintő következménye, és pontosan ugyanilyen elmélkedés és gondolkodás folyik a teendőkről az USA-ban és Japánban is, hogy csak a két legfejlettebb gazdaságot említsük. Ők is nagyon fontos problémákkal szembesülnek, és szeretném, ha az arról folytatott jogos gondolkodás, hogy miként működtethetnénk jobban a nagy fejlett gazdaságokat, nem csapna át az euróval szembeni bírálatba, amely - ahogy már említettem - pontosan az elvártaknak megfelelően teljesített.
A pénzügyi és költségvetési helyzetet, a főbb fejlett gazdaságok költségvetési helyzetét vizsgálva azt mondhatom, hogy Európa egésze, különösen pedig az euróövezet, az államháztartási hiányt illetően jobb helyzetben van - Goebbels úr mondta ezt -, mint Japán vagy az USA. A következő évi konszolidált költségvetési egyenleg talán 6% körül alakul, sőt egy kicsit kevesebb is, amikor a másik két nagy fejlett gazdaságban ez a nagyságrend tíz vagy annál is több.
Saját magunknak is mondom ezt, hogy legyen elképzelésünk a nagyságrendről. Valójában tehát azzal állunk szemben, hogy több ország rossz magatartást tanúsít, problémákat teremt saját országában és pénzügyi instabilitást generál. Nem az euró forog kockán; a költségvetési politikák által mozgatott rossz magatartásról van szó, amely, mint mindig, természetesen kölcsönhatásban áll a piacokkal, hiszen piacgazdaságban működünk. Megismétlem tehát, alapvető diagnózisunk az, hogy Európa működésében a gyenge irányítás, a gazdasági unió gyenge irányítása volt abnormális.
Szomorúan azt mondhatom, hogy ez nem meglepő, hiszen néhányan már a kezdetektől fogva bírálják a Stabilitási és Növekedési Paktumot. És emlékeztetnem kell önöket arra, hogy jómagam számoltam be a Parlamentben küzdelmünkről, mert a nagy országok fel akarták rúgni a Paktumot, vagy legalábbis jelentősen gyengíteni akarták. Sajnos azt kell mondanom, éppen az euróövezet nagy országai voltak ezek, és a kis és közepes méretű országok álltak ellen ennek a tendenciának. Ez volt 2004-ben és 2005-ben. Eszükbe fog jutni, indulatos küzdelem volt, hiszen elgyűrűzött egészen az Európai Bíróságig, a Bizottság pedig - itt tisztelettel kell adóznom a Bizottság előtt - világos álláspontot képviselt, világosabbat, mint akkoriban a Tanács, mi pedig teljes mértékben támogattuk a Bizottságot. Emlékeztetnem kell tehát mindannyiukat erre.
Mára számos kérdés vetődött fel bennem, hogy pontosan mit kérünk ebben a szakaszban. Ki kell jelentenem, hogy már akkor elmondtuk, hogy nem tartjuk elégségesnek a javasolt lépéseket, amikor a Bizottság benyújtotta javaslatát.
Figyelembe véve, hogy mit érzünk és mit látunk Európa egészének, a 27 tagállamnak és az euróövezet 16 (holnap 17) tagállamának működésében, úgy ítéltük meg, hogy a Bizottság első javaslata túl gyenge volt az automatizmusokat és az irányítás szigorát illetően, mind a költségvetési felügyelet, mind pedig a versenyképességi mutatók, az egyensúlytalanságok tekintetében.
Így azzal kapcsolatban, hogy a Tanács javaslata a jelenlegi állapotában még inkább gyengíti a Bizottság javaslatát, nem mondhatunk mást önöknek, tisztelt képviselők, csak azt, hogy bízunk abban, hogy felnőttünk ahhoz, amit a helyzet követel; a helyzet pedig nagyon erős felügyeletet, nagyon erős irányítást követel meg tőlünk.
2005-ben a Kormányzótanács nevében azt mondtam, hogy egyáltalán nem voltunk elégedettek azzal, ami annak idején a Tanács álláspontja volt, és amit végül elfogadtak.
Így nem akarok ebbe részletesebben belemenni, hiszen számos alkalommal lesz lehetőségünk kapcsolatba lépni a Parlamenttel. Természetesen tudomásul vettem, amit Goulard asszony mondott a Parlament Tanáccsal és Bizottsággal együtt végzett kemény munkájáról, hogy kidolgozzák, mi legyen végül Európa álláspontja. De csak megismételni tudom, az álláspontunk nagyon világos ezzel kapcsolatban.
Hadd térjek ki most csak egy percre a kommunikáció kérdésére. Természetesen folyamatosan javítanunk kell kommunikációnkat. Törekszünk erre. Hadd mondjam el csak azt saját kommunikációnkkal kapcsolatban, hogy világosan definiáljuk az árstabilitást, ami mindenki számára lehetővé teszi annak állandó és valós idejű megítélését, hogy mit teszünk.
Szeretném elmondani, hogy mi voltunk az első nagy jelentős központi bank, amely bevezette a közvetlenül a Kormányzótanács ülései után tartott sajtókonferenciákat. Mi voltunk az elsők, akik közzétették bevezető nyilatkozatukat, amely a helyzetről alkotott diagnózisunkat tartalmazza. Így megpróbálunk a lehetséges mértékig elszámoltathatók lenni a kommunikáció terén.
Az egyetlen dolog, amit nem teszünk meg, hogy nem tesszük közzé a Kormányzótanács különböző tagjainak egyedi álláspontjait. Nagyon fontosnak véljük, hogy egy olyan intézmény esetében, amely 16 - Európában egyesült, de mégis szuverén - állam számára bocsát ki valutát, jobb, ha a Kormányzótanács mint egész jelenik meg illetékes döntéshozó szervként.
Több nagyon fontos kérdés is volt. Hadd említsem csak meg azt a megjegyzést, hogy mi a monetáris unióért vagyunk felelősek, de amennyire a gazdasági unió a kormányok és a Bizottság kezében van, ezen a területen - mint mindig - természetesen figyelembe kell vennünk a gazdasági uniót, ahogy minden más független központi bank is teszi: ha a költségvetési politika ésszerű, hatékony és eredményes, akkor kevés teher hárul a monetáris politikára az árstabilitás biztosításában. Ha rossz a költségvetési politika, akkor az túlzott terheket ró a központi bank által meghozandó döntésekre.
Azt mondhatom, hogy ugyanez igaz ránk is a kormányokkal folytatott együttműködés során, de mi állhatatosan függetlenek vagyunk, és annak, hogy számos nem megszokott intézkedést kellett elindítanunk, az volt a célja, hogy a lehető legjobb monetáris politikai impulzusokat továbbíthassuk olyan körülmények között, ahol a piacok nem működtek megfelelően, és ezért a kamatlábakról hozott döntések nem jutottak el megfelelően a gazdaság egészéhez.
Ez a lényege a nem szokványos intézkedéseknek, hogy segítsenek helyreállítani a monetáris politika impulzusokat továbbító csatornáinak normálisabb működését, mi pedig nagyon világosan meghúztuk a határt - megismételtem ezt egy nemrégiben tartott eszmecserén is, amelyen Ben Bernanke is részt vett - a szokványos intézkedések között, amelyek tényleg számítanak a monetáris politikai álláspontokban, valamint a nem szokványos intézkedések között, amelyek célja a monetáris politika átadásának elősegítése.
Most hadd mondjak csak annyit, hogy én is tudomásul vettem ezt a fontos kérdést...
az EKB elnöke. - (FR) Gauzès úr kommunikációval kapcsolatos kérdését illetően, amelyet szerintem mások is megismételtek, néhány kommunikációs csatornában az a tendencia figyelhető meg, hogy Európát egyfajta bűnbaknak tekintik. Ha a dolgok rosszra fordulnak, Európa a hibás. Tudjuk, hogy ez nem igaz, és természetesen az Európai Parlament ezt mindenkinél jobban tudja.
Van egy olyan tendencia is, hogy ha a dolgok nem mennek jól, akkor a Bizottság a hibás, vagy az Európai Központi Bank, vagy - ami még jobb - maga az euró. Ez a klasszikus bűnbakkeresés esete. Az euró az a valuta, amely figyelemre méltóan jól őrizte meg belső és külső stabilitását. Ráadásul - és ezt még nem mondtam - figyelemre méltóbb mindennél, amit egy központi bank az elmúlt 50 évben az euróövezet alapító országaiban tett - a legvégére tartogattam ezt, ha fogalmazhatok így. Úgy vélem, hogy egy olyan valutánk van, amely valóban szilárd, mégpedig történelmi léptékben is. Tartózkodjunk hát a bűnbakkereséstől.
Azt kell mondanom, hogy mindannyiunknak keményen kell dolgoznunk a kommunikáción, de az Európai Központi Bankhoz és az eurórendszer egészéhez is intézem ezt az üzenetet; vagyis minden olyan nemzeti központi bankhoz, amely az euróövezet része. Sőt, azt is kijelenteném, hogy ez kétségtelenül olyan probléma, amellyel mind a 27 tagállamnak szembe kell néznie, azaz az egész Európai Unió problémája.
(Taps)
Elnök
Nagyon köszönjük részletes válaszát, Trichet úr. Úgy vélem, ennél a napirendi pontnál e Házban megszokottnál részletesebb válaszra van szükség.
Burkhard Balz
Elnök asszony, jómagam is nagy köszönetet mondok Trichet úrnak, Rehn biztosnak és mindenekelőtt e Ház képviselőinek, hogy ilyen nyílt és átfogó vitában vehettem részt. A vita rendkívül objektív volt, még akkor is, ha a vége felé a tisztelt írországi képviselők néha szabadjára engedték indulataikat - ami eléggé érthető is.
A rendelkezésemre álló rövid időben három pontot szeretnék megemlíteni. Az első az Európai Központi Bank függetlensége. Úgy vélem, helyes és létfontosságú volt, hogy az állam-, illetve kormányfők - Helmut Kohl akkori német kancellár, Európa nagyra becsült polgárának vezetése alatt - ösztönözték az EKB függetlenségét. Az Európai Központi Bank az euró őre. Úgy vélem, hogy az euró pontosan azért vált olyan stabillá, mint amilyen a válság utóbbi hónapjaiban volt, mert a végkifejletben egy ilyen EKB-val rendelkezünk. Ezért arra kérem önt, Trichet úr, hogy az előttünk álló hónapokban továbbra is a lehető legfüggetlenebbül járjon el. Ha az emberek elmondják önnek a véleményüket, mindenképpen hallgassa meg őket; de a legvégén az EKB elnökének és Kormányzótanácsának meg kell védenie ezt a függetlenséget.
Másodszor, nyitottabbaknak kell lennünk az Európai Unió polgáraival szemben. Ez fontos kérdés. Ráadásul nem Brüsszel nyelvén kellene mindig tájékoztatni őket - amiért némi bírálatot is kaptunk -, hanem úgy, hogy az valóban érthető legyen azok számára, akiknek az üzenetünk szól - azaz Európa népei számára. Ami engem illet, én nagyon fontos kérdésnek tartom ezt.
Végezetül, Trichet úr megemlítette a Bázel III. rendszert. Ez a másik dolog, amelyet mindenképpen hangsúlyoznék. Gyorsan meg akarjuk valósítani a Bázel III. rendszert. Én azonban csak akkor akarom gyorsan végrehajtani a Bázel III-t, ha ezzel egyidejűleg a G20-ak szintjén mindenki végrehajtja. Nem lehet az, hogy Európa újra vezető szerepet vállaljon és egyedüli úttörő legyen, nagyban károsítva nemzetközi versenyképességünket. Ezért amellett érvelek, hogy Európának tulajdonképpen a globális partnereivel együtt kell végrehajtania ezt, ellenkező esetben pedig meg kell vizsgálnia, milyen alternatívák vannak.
Elnök
A közös vitát lezárom.
A szavazásra holnap kerül sor.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 149. cikke)
Elena Băsescu
Én is szeretnék gratulálni Balt úrnak e jelentés elkészítése során tett erőfeszítéseiért. A válságból való kilépéshez javasolt megszorító csomag nem vezethet olyan intézkedésekhez, amelyek veszélyeztetik a gazdasági fellendülést. Úgy vélem, hogy a munkahelyteremtésen és a fenntartható fejlődésen keresztül meg kell teremteni az egyensúlyt a gazdasági konszolidáció folyamata és a befektetések védelme között. Az euróövezetbe felkészületlenül belépett tagállamok példájából okulva komolyan el kell gondolkodnunk azon, hogy idővel reális határidőket tűzzünk ki. A jelenlegi helyzetben egy- vagy kétéves késedelem elfogadható lehet. A bővítésnek folytatódnia kell, azzal a feltétellel, hogy a maastrichti kritériumokat teljesíteni kell. E tekintetben úgy vélem, hogy az euró bevezetését nem egy pillanatnyi megoldásnak kell tekinteni, hanem olyannak, amely egy középtávú átfogó politikai stratégia része.
Edward Scicluna
írásban. - Üdvözlöm és támogatom ezt a jelentést. Azonban szem előtt kell tartanunk, hogy amint véget érnek a tárgyalások a költségvetési konszolidációról, a szabályozásról és a makrogazdasági irányításról, meg kell vizsgálnunk, hogy ennek milyen hatása van a gazdasági tevékenységre - ami minden vita kiinduló alapja. A valóság az, hogy jó és hatékony szabályozásra, valamint jobb gazdaságirányításra van szükségünk ahhoz, hogy a kis- és középvállalkozások, a gazdasági növekedés fő mozgatórugói, fejlődjenek és növekedjenek. A szomorú igazság az, hogy ezek a vállalkozások igencsak megszenvedték az elmúlt két évet. Emiatt magas és egyre növekvő munkanélküliséggel szembesülünk. Az EKB politikája, hogy eurómilliárdokat pumpált az eladósodott bankokba, így nyújtva segítséget a megmentésükben, helyes lépés volt, azonban sok bank immár túlságosan az EKB likviditására támaszkodik. Így most az a helyzet állt elő, hogy a fellendülés éveiben készségesen hitelező bankok elutasítják a hitelt kérő kisvállalkozásokat. Ha ez folytatódik, akkor nem indul meg a költségvetési hiány és az államadósság csökkentéséhez szükséges növekedés. Növekedni fog a munkanélküliség, gazdasági teljesítményünk pedig stagnálni fog. Cselekedjünk bölcsen, ha nem akarjuk megint cserbenhagyni Európa népeit.
