Justering av protokollet från föregående sammanträde
Talmannen
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Nogueira Román
Herr talman! I gårdagens protokoll togs, av naturliga skäl med de inlägg som tog upp den så kallade "Strasbourgförklaringen" vilken försöker dra in Europaparlamentet i några åsikter som bokstavligt talat leder till slutsatsen att denna ledamot vore nazist. Förklaringen - som, jag upprepar det, drar in Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater, även om det inte har skett något uttalande inför Europaparlamentet - är en fullkomligt oacceptabel manipulation. Jag är tacksam över att talmannen Fontaine i går uttalade sin inställning, och dementerade denna kammares inblandning. Förutom att man i denna förklaring, herr talman, misskrediterar PNV, Eusko Alkartasuna och Baskiens demokratiska regering, som har den inställning som i ett annat fall, Irland, till och med gav ett Nobelpris, så förolämpas också de europeiska medborgarnas företrädare - vilket gäller mitt fall: jag företräder en del av det galiciska samhället -, och när man påstår att vi är farligare än nazismen och man förolämpar uppenbart demokratiska bildningar, med flera decenniers historia, är det ett oacceptabelt vansinne som jag i detta ögonblicket tar mig friheten att fördöma. Jag kräver hur som helst att man lyssnar på oss, för man kan inte på det här sättet dra in Europaparlamentet i ett vansinne som jag helt enkelt betecknar som absolut oacceptabelt.

Talmannen
Tack, herr Nogueira, för ert klargörande. Jag vill påminna om att frågorna om protokollet bör handla om protokollet. Hur som helst, för de kolleger som inte känner till ordförandens inställning läser jag upp hennes officiella uttalande och således kommer det med i dagens protokoll:
"Den 17 februari tog Europaparlamentets talman Nicole Fontaine emot företrädarna för forumet i Ermua på deras begäran. Europaparlamentets spanska vice talmän var representerade. Efter detta samtal överlämnade företrädarna för forumet en text med titeln "Strasbourgförklaringen" till Fontaine. Hon påpekar att hon inte på något sätt kan stödja textens lydelse.
Strasbourg, den 17 februari".
Därmed anser jag att detta problem är ur världen.

Esclopé
Herr talman! I protokollet önskar jag en rättelse om omröstningen av ändringsförslag 5 till Swobodas betänkande. Jag ber er notera att Michel Raymond, Jean Saint-Josse och jag själv röstade emot detta ändringsförslag.

Talmannen
Jag noterar detta och det förs in i protokollet.

Bösch
Herr talman! Inte direkt angående protokollet utan rörande ett meddelande som ligger på vårt bord i dag, nämligen att talmanskonferensen, som är öppen för ledamöterna, och som var planerad till den 23 februari nu har blivit inställd: Vi borde tänka efter ordentligt om det här mötet över huvud taget är meningsfullt i den form det har. Jag har en känsla av att det inte är något annat än ytterligare ett obligatorium som måste fullgöras. Det som vi får veta där kan vi också få reda på i tidningen efteråt. Där kommer det fram mer, och jag tycker inte om att föredragningslistorna, som i de olika utskotten ändå redan är fulltecknade, ständigt kortas ned på grund av våra shownummer där. Låt oss därför överväga om vi inte helt och hållet borde avskaffa detta, och det slutgiltigt.

Talmannen
Herr Bösch! Jag noterar er anmärkning men det är så att denna typ av talmanskonferenser som är öppna för alla ledamöter har sitt ursprung i ett krav från ledamöterna, för att ni skall kunna delta i vissa av dem. Vi borde säkert vara mer selektiva. I vilket fall som helst kommer presidiet att beakta ert förslag.
(Protokollet justerades.)

OMRÖSTNING
1.     Angående punkt 25

Fava (PSE). (IT) Herr talman! Vi vill att den sista meningen i ändringsförslag 2 som lyder: "uppmanar för övrigt medlemsstaterna att främja turismen bland de äldre" skall flyttas fram och ingå i artikel 25, som speciellt avser turism med sociala syften, efter meningen "organiserade turistresor med sociala grupper". Detta verkar vara den mest logiska, mest praktiska placeringen.

Talmannen
I enlighet med arbetsordningen, kan 12 ledamöter tala emot.
(Mer än 12 ledamöter motsätter sig en behandling av det muntliga ändringsförslaget.) Det muntliga ändringsförslaget kommer inte att behandlas.
(Parlament antog resolutionen.)
Röstförklaringar

Posselt
Herr talman, jag lade ner min röst med avseende på vår kollega Vicecontes utmärkta betänkande, trots att betänkandet innehåller utomordentliga idéer och att Bayern, som jag företräder här, är ett av de mest attraktiva turistländerna i Europeiska unionen. Jag vill å det varmaste bjuda in er att så ofta som möjligt komma till Bayern och grannlandet Österrike på semester.
Förutom det ville jag säga att jag är missnöjd med den centralistiska ansatsen i kommissionens meddelande. Jag tror att vi just inom turistpolitiken behöver mer decentralisering, mer regionalism och mindre byråkratiskt centralistiskt förmyndarskap. Därför bör vi inte halka in i en centralistisk EU-turistpolitik.

Sacrédeus
Herr talman! En av grundprinciperna för samarbetet i Europeiska unionen är subsidiaritetsprincipen. Det är hög tid att se till att denna princip utvärderas och att det utarbetas ett system som innebär att EU:s kompetensområden blir tydligare. En kritik som ofta framförs mot EU, och som till viss del är berättigad, är att man ägnar sig åt alltför många områden.
Ett sådant område är turism som är högst nationellt till sin natur. I den mån politik skall bedrivas på turistområdet bör det därför i allt väsentligt ske nationellt, regionalt och lokalt. Turism är en viktig sysselsättningsfaktor och kan därigenom spela en viss roll när det gäller EU:s stöd till ekonomiskt svagare regioner. Även vad gäller det måste dock samarbetet ske i enlighet med subsidiaritetsprincipen.
Turismen kan även ha en negativ inverkan på miljön. Därför bör det utarbetas en strategi för att minska negativa effekter. Det kan och bör emellertid ske inom ramen för miljöpolitiken. I betänkandet beklagar man att en rättslig grund för turistpolitiken saknas. Vi svenska kristdemokrater anser att en sådan inte skall finnas, eftersom vi anser att det är en fråga som EU i mycket liten grad skall befatta sig med.

Okking
. (DA) Turismen är en viktig källa till mellanfolklig förståelse och en viktig del av arbetsmarknaden som bör främjas och utvecklas. Det är av mycket stor betydelse att folk i Europa, såväl som i resten av världen, får möjlighet att uppleva de olika sätt på vilka vi organiserar våra liv och samhällen. Turistpolitiken är emellertid inte något som bör planeras och bestämmas av Europaparlamentet eller EU i allmänhet. Jag röstar därför emot förslaget.

Tajani
Herr talman! Innan vi inleder debatten vill jag bara i egenskap av italiensk ledamot - och jag tror mig tala som företrädare för samtliga italienska parlamentsledamöter - brännmärka den ståndpunkt som den tyske kanslern i går gav uttryck för när han hotade med ett ingripande från Europa om neofascistiska grupperingar skulle få insteg i den italienska regeringen.
Lyckligtvis ingrep den italienska regeringen och republikens president - och i dag kommer även den italienska ambassadören i Tyskland att ingripa - genom att uppmana den tyske kanslern att inte blanda sig i inre italienska angelägenheter, eftersom det inte finns några neofascistiska grupperingar som kandiderar till att ingå i regeringen.
Vi tackar republikens president, vi tackar regeringen och alla de politiska krafter som ingripit och vi uppmanar, även i denna kammare, den tyske kanslern att inte blanda sig i inre italienska angelägenheter.

Talmannen
Herr Tajani! Ni måste tillstå att det är litet svårt att förstå förhållandet mellan ert inlägg och ordningsfrågorna men jag förstår er politiska mening.
Vi går nu över till den riktiga debatten och jag ger direkt ordet till Monti för kommissionen.

Europeiska posttjänster
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om den muntliga frågan (B5-0010/2000) av Hatzidakis för utskottet för regionalpolitik, transport och turism till kommissionen om europeiska posttjänster.

Monti
Herr talman! Kommissionens förslag om ytterligare konkurrensutsättning, kontrollerad och gradvis, av postmarknaden har blivit försenat, främst på grund av omorganisationen och omfördelningen av behörighetsområden inom kommissionen, men också på grund av behovet av att ge det nya kommissionskollegiet ett tillfälle att behandla dessa frågor.
När det gäller de olika resolutionerna från Europaparlamentet som gäller postsektorn, så har min kollega Bolkestein redan svarat på de viktigaste frågorna under de utfrågningar som parlamentet anordnade under förra året.
Dessutom, när det gäller samråd med parlamentet, så kommer Bolkestein nästa måndag att träffa parlamentets utskott för regionalpolitik, transport och turism. Underlaget skickades till det utskottet i september 1999, liksom till de parlamentariker som begärde det, och det finns under alla omständigheter alltid tillgängligt. De olika utredningarna kan dessutom alltid konsulteras på kommissionens hemsida. Jag är övertygad om att kommissionär Bolkestein kommer att ägna alla parlamentets synpunkter den uppmärksamhet de förtjänar.
Herr talman! Kommissionen är fast övertygad om behovet av ett nytt förslag för en ytterligare utveckling av postsektorn. Dessutom är det vår juridiska skyldighet att lägga fram ett förslag. Jag kan här bekräfta att det är kommissionär Bolkesteins fasta avsikt att lägga fram ett sådant förslag i kommissionen, för vidare befordran till parlamentet och rådet, under det första halvåret i år.
Det datum som angetts för att genomföra den första fasen, den 1 januari 2003, kvarstår som en ambition för kommissionen.
I förslaget kommer hänsyn att tas till de utredningar som gjorts, och framför allt behovet av att garantera en jämn servicenivå, utveckla ett effektivt skydd för konsumenterna, få till stånd ett klimat som är förmånligt när det gäller att skapa nya arbetstillfällen och att lösa de problem som hänger samman med konkurrensfrågorna.
Också den roll som en avreglering av marknaden kommer att spela, mot bakgrund av en ytterligare modernisering och förbättring av posttjänster i hela unionen med hjälp av ny teknik, kommer att undersökas med tanke på de potentiella vinsterna för branschen som helhet.
När förslaget läggs fram kommer det i detta att tas hänsyn till de synpunkter som framförts av medlemsstaterna, parlamentet, brukarna, de som tillhandahåller tjänsterna, deras konkurrenter och andra berörda parter, med vilka ingående samtal har förts. Målet är att garantera väl fungerande posttjänster inom ramen för den inre marknaden till förmån för konsumenter och företag i hela unionen.

Stenmarck
Herr talman! Postsektorn är fortfarande ett område där gamla, föråldrade monopol tillåts verka i avsaknad av allt vad konkurrens innebär. I avsaknad av en på detta område handlingskraftig kommission har detta kunnat fortgå alltför länge. Inom alla andra områden hade EU:s konkurrensmyndighet ingripit, men inte här. I 18 månader har vi förgäves väntat på förslag från kommissionen. Frågan som jag gärna skulle vilja ha svar på från kommissionen i dag är nu: När kommer vi att ha ett nytt och modernt postsystem som kan träda i kraft inom hela EU?
En av EU:s viktigaste principer är ju att vi har en gemensam inre marknad. Den arbetar vi just nu intensivt för att utvidga till att omfatta alltfler medlemsländer. Detta ställer krav på effektivitet, och effektivitet förutsätter konkurrens.
På område efter område drivs i dag kraven på avreglering och liberalisering. EU går ofta i spetsen för detta. Kommissionen driver på utvecklingen på ett föredömligt sätt. Det gör kommissionen för att vi har lång erfarenhet av att gamla monopol inte lever upp till de krav på en väl fungerande service, som ett modernt samhälle ställer. Den gör det också för att kunna följa med i den tekniska utvecklingen. Dessutom gör kommissionen det för att kunna sänka priserna - allt i förvissning om att man lättare uppnår detta på en fri och konkurrensutsatt marknad. Så är det på en rad olika områden - dessvärre hittills med postens verksamhet som ett enda stort undantag. Det kan ju knappast bero på att kunderna är nöjda. Alla vet att kritiken mot prishöjningar och försenad postutställd utdelning är ett ständigt diskussionsämne. Om vi verkligen vill ha en fungerande inre marknad, kan vi inte ständigt hålla på att undanta postens verksamhet.
Ett antal länder har gått före när det gäller att öppna upp för en friare konkurrens inom postsektorn. Nederländerna, Finland och Sverige har kommit längst i detta. Dessa länder har under 1990-talet visat att man uppnår många fördelar. För Sveriges del är detta dessutom en utveckling som steg för steg har tagits i betydande politisk enighet. Det är viktigt att denna utveckling får fortsätta och får nödvändig stimulans. Erfarenheten är nämligen att gamla monopol inte lever upp till de krav på en väl fungerande service som vi alla som kunder har rätt att ställa.
Det har inför denna debatt skickats ut ett brev från förespråkarna för fortsatt monopol. De målar upp Sverige som ett varnande exempel. Det kan man kanske göra i en rad olika sammanhang, men inte just vad gäller detta. Det har påståtts i ett cirkulärbrev att priset på frimärken skulle ha stigit med 59 procent sedan liberaliseringen 1993. Det stämmer, om man bara ser detta under förutsättning att hänsyn tas till de 20 procent av den totala postmarknaden där det fortfarande i praktiken förekommer monopol, dvs. där staten är den enda aktören. För de 80 procent av marknaden där det råder fri konkurrens har priset sjunkit. Det visar att konkurrensen faktiskt fungerar. Min slutsats blir: Se till att det blir konkurrens även för de resterande 20 procenten! Det är mot denna bakgrund som allt fler efterlyser...
(Talaren avbryts av Markov.) Jag trodde att det var jag som hade ordet. Vi kan möjligtvis debattera detta litet senare. Jag kan dock konstatera att det faktiskt är precis som jag säger, nämligen att priset har sjunkit på områden där vi har konkurrens, medan priset har stigit där vi har monopol. Så fungerar det nästan alltid. Det är därför som jag i dag efterlyser en kommission som tar de nödvändiga initiativen och ser till att det blir en fungerande konkurrens när det gäller postsektorn.

Talmannen
Herr Markov! Ni får några minuter inom fem, sex minuter. Jag är tacksam om ni inte avbryter era kolleger.

Miller
Herr talman! Det är ett mysterium. Vad har hänt med posttjänstdirektivet som antogs den 15 december 1997? Det har varit en öronbedövande tystnad från kommissionens sida under perioden mellan då och nu. Jag är ledsen att det är kommissionär Monti som är här i dag. Jag tycker mycket om honom. Han tillhör de flitigare och mer hårt arbetande kommissionsledamöterna. Det är tråkigt att jag inte kan säga samma sak om vissa av hans kolleger.
Under denna period har det inte skett några verkliga framsteg i samband med posttjänstdirektivet. Kommissionär Monti sade att detta delvis beror på organisationen och omfördelningen av arbetsuppgifter. Detta skedde ju nyligen. Den gamla kommissionen skulle ha kunnat göra något åt saken i över ett års tid. Vi har faktiskt inte gjort särskilt stora framsteg.
Eftersom kommissionär Monti är här skulle jag emellertid vilja att han vidarebefordrar ett meddelande till kommissionär Bolkestein, och berättar för honom vad posttjänstdirektivet handlar om. Det handlar om en gradvis genomförd avreglering; det handlar om en garanterad, allmän tjänst till överkomliga priser; det handlar om att direktreklam och gränsöverskridande post skulle vara kvar inom den monopoliserade sektorn. Dessa frågor var grundläggande i denna rapport och de bör vara grundläggande i alla kommande direktiv.
Posttjänsterna behövs inte bara under julen. De behövs under hela livet. I det område i Skottland som jag kommer från handlar det om mycket mer än bara en posttjänst. Det handlar om att hålla ihop samhällen. Posttjänsten är även en busstjänst. Posttjänsten är även en socialtjänst. Posttjänsten är även en läkartjänst. Om vi tillåter att posttjänsten helt och hållet privatiseras, kommer vi att förlora allt detta och många av våra lokala samhällen - vi röstade om turismen innan - kommer att förlora sin turisthandel. Vi kommer att isolera dem.
Posttjänsten är viktig. Detta budskap måste vidarebefordras härifrån i dag. Kommissionen måste ta till sig det.

Sterckx
Herr talman! Vi är förespråkare för avregleringen av posttjänsterna i unionen. Det måste i första hand innebära att kunder betjänas bättre. Det är meningen, och det måste vara det slutgiltiga syftet.
Avregleringen inleddes för att man hade sina funderingar över strukturen på posttjänsterna, över monopolets värde. Är ett monopol tillräckligt flexibelt på en marknad där kundernas efterfrågan mycket snabbt kan förändras och där det också mycket snabbt kan uppstå en annan marknadssituation, till exempel för att man börjar använda sig mycket mer av elektroniska informationsbärare? Frågan är alltså: vilka krav måste vi eventuellt ställa på ett monopol eller en del av en tjänst som domineras av ett monopol?
De flesta medlemsstater ställer sig fortfarande på bromsen i den här frågan, och därför är jag glad över att kunna konstatera att i mitt land har den nya regeringen äntligen tagit sig an något som borde ha skett för länge sedan, och att den belgiska posten och den belgiska regeringen nu vidtar åtgärder för att se till att posten åtminstone till en del är klar att möta konkurrens år 2003.
Som ny parlamentsledamot försöker jag att sätta mig in i ärendet, och jag måste ärligt talat säga att jag har stora svårigheter med det. Jag hittar ett antal undersökningar som tidigare beställts av Europeiska kommissionen, men samtidigt hittar jag då akter från Post-Europa som säger att dessa undersökningar inte stämmer och att de är baserade på ett felaktigt underlag. Jag tycker att kommissionen ändå hade kunnat vara något aktivare på den punkten och gett oss mer information och att de också hade kunnat skaffa fram de undersökningar som de hade lovat och som vi hade frågat efter. Såvitt jag vet har det fortfarande inte skett. Jag skulle därför vilja be er, herr kommissionär, att hjälpa en ny ledamot som jag med sin uppgift. I likhet med Miller skulle jag gärna vilja att ni de kommande månaderna eller veckorna eller rentav dagarna om det är möjligt redogör för hur det ligger till med genomförandet av 1997 års direktiv.
Punkt nummer två: hur ligger det till med det allmänna tillhandahållandet av tjänster, hur mycket kostar det, hur fungerar det, hur skall ni organisera det, vilka förslag har ni? Jag skulle gärna vilja ha mer konkret information om detta. Uppenbarligen är posten en mycket stark lobby, vilket också är berättigat. Det finns hundratusentals människor som tjänar sitt levebröd på posten. Dessutom - det påpekade även Miller - kommer världen inte att gå under ens i mitt land, hur tätbefolkat det än är, om brevbäraren inte längre kommer förbi. Men det finns också hos oss väldigt många människor, till exempel äldre, som på dagarna bara träffar en enda människa, och det är brevbäraren. Låt oss alltså ta hänsyn till detta också: posten är mer än att bara dela ut brev och paket fram och tillbaka.
Även för företagen är posten mycket betydelsefull. En undersökning visar att 90 procent av postgången sker mellan företag och bara 10 procent mellan personer. Vad är det ni vill avreglera egentligen? Jag skulle gärna vilja ha mer information om detta, för den viktigaste frågan är hur man kan betjäna kunderna bättre med de befintliga tjänsterna. Det finns postföretag som har monopol och som går ganska bra ändå. Sådana saker måste vi skydda och de andra sakerna måste vi fördöma.

Isler Béguin
Herr talman, herr kommissionär! Jag hörde i morse på franska radion att det nu närmast är en fråga om timmar eller dagar innan posten avregleras och att det var oundvikligt, efter vad som har skett hos våra svenska, nederländska och tyska vänner. Detta oroar oss starkt och det är skälet till att vi har begärt denna debatt i dag.
Kommissionen har nämligen tagit ställning för samhällsomfattande posttjänster och Europaparlamentet har vid flera tillfällen visat att posttjänsterna i själva verket, som flera av våra kolleger redan har påpekat, utgör en nyckelfaktor för den sociala och territoriella sammanhållningen. Jag vill i detta sammanhang vända mig till vår svenska kollega för att fråga honom vad han anser om den undersökning som har genomförts och som visar att posttjänsterna i de mest avlägsna områdena av Sverige mycket riktigt är tämligen bristfälliga, när det gäller distribution. Sådana posttjänster vill vi inte ha.
Det ekonomiska intresset i fråga om posttjänster erkändes i Amsterdamfördraget och vi anser att detta intresse omfattar mycket mer än distribution. Dessa tjänster är de som står medborgarna närmast och som vi kallar "offentlig service". De erbjuds alla invånare på gemenskapens territorium och utgör ett "acquis" som gemenskapen har uppnått och bör bevara.
Europeiska unionens erkännande av att posttjänsterna skall hålla hög kvalitet och omfatta alla är på sin plats även i dag, och vi känner oss allt mer oroliga. Därför ber vi i dag om att på måndag slippa dåliga nyheter i utskottet för regionalpolitik, transport och turism. Vi erinrar om att parlamentet tydligt har klargjort sin ståndpunkt, och som Gruppen De gröna ställde sig bakom. I denna resolution av den 14 januari 1999 krävdes att kommissionen innan den går vidare med avregleringen inom denna nyckelsektor, som ändå berör 1,7 miljoner anställda, skall presentera utredningar om avregleringens konsekvenser. Vi är dock inte övertygade om att tillgängliga utredningar i dag kan ligga till grund för en sådan avreglering och vi är mycket oroade eftersom man vet att denna avreglering utan konsekvensutredning skulle medföra tusentals förlorade arbetstillfällen, vilket är något vi absolut inte vill ha.
Vi värnar om vår offentliga service och våra samhällsomfattande posttjänster, eftersom vi vet - och här är vi även medborgarnas företrädare - att medborgarna värnar om dessa tjänster och att kommissionen vid utfrågningen av Bolkestein åtog sig att bevara dessa samhällsomfattande tjänster inom Europeiska unionen. Jag skall inte upprepa de olika synpunkter han redovisade vid utfrågningen, för jag tror att vi alla fortfarande har dem i minnet.
Vi vidhåller också att vi skall invänta den verkliga utvärdering som föreskrivs i 1997 års direktiv och reviderade direktiv, innan något slutgiltigt beslut fattas. Vi kommer inte att godkänna något datum för avreglering av hela postsektorn så länge kommissionen inte har givit oss några garantier för att de samhällsomfattande posttjänsterna kommer att integreras i direktivet och att samhällsomfattande posttjänster skall behållas i de länder som anser att sådana tjänster är nödvändiga för medborgarna.

Markov
Herr talman! Jag kan ansluta mig till uppfattningen att ytterligare framsteg måste göras när det gäller effektiviteten hos och analysen av de tjänster som erbjuds i förhållande till kostnaderna.
Men varför detta emellertid alltid bara skulle kunna uppnås med hjälp av nyckelorden "privatisering" och "avreglering" kan jag över huvud taget inte begripa - och jag är själv företagare! Det skulle i så fall vara att man inte bryr sig om att alla skall ha lika villkor för tillgång till posttjänster utan endast tänker på villkoren för kapitalutnyttjande för företag i stora agglomerationscentra. Parlamentsledamöterna bör dock företräda alla medborgare, och det betyder att de är skyldiga att tänka nationalekonomiskt, inte företagsekonomiskt.
För posttjänsterna innebär det rent konkret: För det första måste sysselsättningsfrågan prioriteras. Jag har ingenting emot avreglering och privatisering, men premisserna måste vara de rätta.
För det andra: Det måste finnas garantier för att utbudet av tjänster till medborgarna inte minskar. Exempel i länderna Tyskland och Sverige visar att den risken definitivt finns. Herr Stenmarck, Sverige är det enda land där priserna efter avregleringen har stigit klart mer än i alla andra medlemsstater i Europeiska unionen. Det är också en effekt som kan uppstå. Här måste vi vidta åtgärder, så att detta inte inträffar.
För det tredje: Absolut nödvändigt är för det första en universell posttjänst till ett överkomligt pris för varje medborgare, till alla platser, för det andra att man bibehåller ett enhetspris för alla medlemsstater och för det tredje daglig postutdelning och hämtning på vardagar. Vad gäller frågan om förhållandet pris/tjänst för postförsändelsernas respektive viktklasser, kan man överväga ytterligare prissänkningar; det säger även posten själv. Man behöver inte hålla sig till över 300 g, när analysen säger att ett minimum på 150 g måste garanteras för att det över huvud taget skall vara lönsamt.
Jag tror att diskussionen i dag varit riktig och viktig i det avseendet, att Bolkestein nu vet hur detta parlament ställer sig, att han nu redan i förväg kan ta hänsyn till saker och ting.

Berthu
Herr talman! I 1997 års direktiv, som offentliggjordes den 21 januari 1998, inleddes en delvis avreglering av posttjänsterna i Europa och en kommande översyn föreskrevs, för övrigt i en komplicerad form, eftersom kommissionen före utgången av 1998 skulle lägga fram ett förslag till översyn, som skulle beslutas före den 1 januari 2000, för att slutligen träda i kraft före den 1 januari 2003. För närvarande är översynen lika med noll. De båda första etapperna har inte följts, vilket helt logiskt bör äventyra den tredje.
Min första fråga är: var tidsfristerna inte i alla händelser alltför snäva? Uppenbarligen var så fallet. Det är omöjligt att förstå hur kommissionen i enlighet med direktivets artikel 7 före utgången av 1998 skulle ha kunnat utvärdera effekterna av en lagtext som trädde i kraft i februari samma år. För övrigt har kommissionen heller inte kunnat lägga fram den rapport om genomförandet som den enligt artikel 23 skulle lägga fram före den 31 december 2000.
Skall vi klaga över denna försening? Vi tror inte det. Om kommissionen hade förfogat över övertygande uppgifter som med erfarenhetens stöd visat att avregleringen måste drivas längre, tvivlar ingen på att kommissionen utan dröjsmål skulle ha presenterat dem. Europaparlamentet kämpade för sin del hårt för att 1997 års direktiv skulle vara balanserat och respektera kravet på samhällsomfattande tjänster och är tämligen tillfreds med att se att den kompromiss vi då uppnådde visar sig möjlig att försvara. Under dessa förhållanden är det normalt att parlamentet i dag visar sin oro genom att ställa en muntlig fråga som uppmanar kommissionen att visa de slutgiltiga och ovedersägliga genomförbarhetsstudier som ingen ännu har sett.
Vilka är då de möjliga framtidsscenarierna och eventuella riskerna? Den största risken är att kommissionen, utan tillräcklig motivering, rubbar den rådande balansen genom att föreslå att en andra avregleringsetapp relativt snart skall inledas. I vissa länder skulle detta leda till obalans i finansieringen av de samhällsomfattande posttjänsterna och göra dem omöjliga att administrera. Efter 1997 års kompromiss får medlemsstaterna i dag låta offentliga monopol ombesörja brevbefordran och varudistribution om distributionskostnaden understiger fem gånger grundavgiften, eller om vikten understiger 350 gram. Man kan exempelvis anta, vilket kommissionär Bolkestein antydde under frågestunden den 6 september förra året, att kommissionen föreslår att dessa gränser skall sänkas till 50 gram och två och en halv gånger grundavgiften. Enligt vår mening är en sådan lösning inte skälig och för övrigt har kommissionen inga obestridliga siffror till stöd för en sådan lösning. Men efter Seattle vet vi tyvärr att kommissionen inte behöver någon seriös utvärdering av föregående etapp för att föreslå att man snabbt skall gå vidare till nästa.
Nästa scenario är det vi föredrar. Enligt detta uppskjuts översynen och den nuvarande situationen bibehålls fram till dess att vi förfogar över en seriös, detaljerad och objektiv undersökning av effekterna av 1997 års direktiv. Det betyder inte att vi försöker skydda monopol vars snedvridande effekter vi mycket väl känner till, utan vi vill bara vara säkra på att kunna kombinera organisationernas gradvisa förändring med upprätthållandet av den offentliga servicens grundläggande principer.
Gruppen Nationernas Europa undrar slutligen om inte tanken på att ålägga posttjänsterna i femton medlemsländer enhetliga förvaltningsregler i sig är förfelad. I Frankrike gör exempelvis den ojämna befolkningsfördelningen över landets stora yta att kravet på att postdistributionen skall vara en offentlig service är helt nödvändigt om man vill upprätthålla jämlikheten mellan medborgarna och den sociala sammanhållningen. Men andra länder, där situationen är en annan, kan göra en annan analys. Enligt vår mening bör var och en själv få välja organisation. I artikel 86 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, före detta artikel 90, föreskrivs att tjänster av allmänt ekonomiskt intresse skall vara underkastade konkurrensreglerna i den mån tillämpningen av dessa regler inte hindrar att deras uppgifter fullgörs. Men vem definierar dessa uppgifter? Vem drar gränsen för när dessa offentliga serviceuppgifter inte längre fullgörs? Vårt svar är entydigt: det är inte kommissionen, inte heller rådet eller Europaparlamentet, utan folket i varje medlemsstat i demokratisk ordning. Att vilja förfara annorlunda är att avvika från våra institutioners anda.

Esclopé
Herr talman! Vi befinner oss i den första anpassningsetappen av direktiv 97/67/EG om posttjänster och jag fruktar starkt att en ny avregleringsetapp skall yttra sig i en kraftig nedskärning av den offentliga servicen. Under frågestunden med Bolkestein uttryckte min kollega Véronique Mathieu förhoppningen "att varje nytt förslag när det blivit känt skall bli föremål för konsekvensutredningar för att följderna av denna planerade avreglering skall bli kända innan bestämmelserna beslutas". Hur förhåller det sig i dag? Har vi fått resultatet av denna konsekvensutredning? Ni vet att vi ledamöter i EDD tillsammans med andra försvarar livet på landsbygden, bevarad sysselsättning, social sammanhållning på landsbygden, en sammanhållning som förstärks genom offentliga och samhällsomfattande tjänster av hög kvalitet.
Jag skulle gärna vilja kunna säga att de exempel jag varje dag ser i mitt land och min region, som är en utpräglad landsbygdsregion, visar att vi utan farhågor kan fortsätta med en ny avregleringsetapp. Tyvärr är så alls inte fallet. För närvarande ser vi en blandning av en första tillämpning av gemenskapens direktiv och tillämpningen av 35-timmarslagen, som är en mycket fransk lag. Men vi ser också en ändring av arbetstidskriterierna, med exempelvis 1 700 objekt/timme som skall hanteras per arbetspost jämfört med föregående 1 400, och på landsbygden kan vi konstatera att allmänhetens öppettider antingen har minskat eller att vissa postkontor hotas av stängning. Redan detta är en oacceptabel inskränkning av den offentliga servicen. Jag har här lokaltidningen från min hemkommun, där jag läser att "Postkontorets chef låter meddela befolkningen att den sista posttömningen från och med den 3 januari 2000 - detta är alltså högst aktuellt - kommer att ske kl 15.45 istället för 16.30 som tidigare."
Då förstår ni att jag fruktar en avregleringsfas på bred front med tillhörande åtgärdspaket, som kommer att medföra en ny avfolkningsvåg. Ni vet att varje by hos oss har sitt postkontor eller åtminstone sin postlåda, som töms dagligen. Brevbäraren är inte bara postutbärare, utan även en social länk mellan invånarna. Han har även med sig pengar, ibland rentav läkemedel och gör det därmed möjligt för äldre och isolerade människor att bo kvar hemma. En okontrollerad avreglering av posttjänsterna kommer att leda till att fler postkontor slår igen, på grund av denna omtalade lönsamhet, som ofta ligger bakom landsbygdens tillbakagång.
Än en gång kommer Europa att fjärma sig från sina mest blygsamma och sårbara invånare. De kommer att få höra att de kostar för mycket, utan någon jämförelse med övrig social service, polis, hälsovård, eller med fritids- och kulturservice, vars underskott man i städerna talar tyst om. Det står alla fritt att välja livsstil. Men valet måste bygga på någon form av lika möjligheter och lika behandling. I idrottssammanhang heter det att man aldrig ändrar ett vinnande lag. Varför vill man ändra på något som fungerar bra? De samhällsomfattande tjänsterna kan endast fullgöra sina sociala uppgifter om de bevarar sin monopolställning, så att de kan balansera sin budget.
Vi kan inte ta på oss ansvaret att göra fel, eftersom vi med säkerhet vet att vi inte kommer att gå tillbaka till det som varit och att företaget vet botemedlet om obalans uppstår: personalnedskärningar, minskad service, man kapar den sjuka grenen, och vi vet redan vilken gren som kommer att anses vara sjuk. Det heter att vi skall gå från 350 till 150, eller rentav 50 gram. Gott. Men de 2 hektona däremellan kommer ju ett antal privata och därmed lönsamma företag att vilja ta hand om. Så än en gång, varför inte låta sakerna bli vid det nuvarande och den offentliga servicen finansiera sig själv och täcka den årliga merkostnaden för uppgifterna av allmänt intresse, som av bland andra senator Larcher beräknas uppgå till 8 miljarder franc i Frankrike?
Om intäkterna minskar kommer uppgifterna av allmänt intresse att urholkas, och det är återigen på landsbygden som de brutala ingreppen kommer att ske. Därför tycker jag att vi bör vänta och framför allt ta reda på de ekonomiska och sociala konsekvenserna av en avregleringsetapp innan vi tar risken att destabilisera en hel sektion av våra offentliga samhällsomfattande tjänster, som ett mycket stort antal medborgare är mycket angelägna om att bevara.

McCartin
Herr talman! Jag är en av de som håller med om att det är lämpligt att denna specifika tjänst bör regleras på gemenskapsnivå. Om folk skall ha friheten att tillhandahålla tjänster över gränserna, är det bara rätt och riktigt att vi bör ha bestämmelser på gemenskapsnivå som styr dessa förhållanden. I Irland tillhandahålls vissa tjänster av företag som inte kommer från Irland - engelska företag finns t.ex. där. Men detta direktiv har aldrig överförts till den nationella lagstiftningen.
Det är kommissionens uppgift att se till att de nationella regeringarna beaktar sina rättsliga åtaganden enligt gemenskapsrätten och överför gemenskapsdirektiven till sin nationella lagstiftning. Detta har inte skett i Irland, även om det skett en viss avreglering som inte hindrats av regeringen. Ett litet segment av vår marknad har tagits över av privata aktörer, men behovet av gemensam lagstiftning betonas av det faktum att man avreglerat i Nederländerna, men inte i Tyskland, ändå försöker de tyska företagen som skyddas av den nationella lagstiftningen ta marknadsandelar i Nederländerna. Detta är ytterligare ett exempel på betydelsen av att ta itu med den gemensamma lagstiftningen och se till att den tillämpas över hela unionen.
Jag kommer från landsbygden. Jag stöder i princip en avreglering och allas rätt att konkurrera och jag inser vilka vinster den gemensamma regleringen och avregleringen fört med sig under årens lopp. Det har t.ex. gjort det möjligt för oss att flyga från perifera delar av Europeiska unionen till mer centrala delar till en bråkdel av den kostnad som var aktuell för 20 år sedan. Jag kommer ihåg när det kom folk till kammaren för att utöva påtryckningar på oss i medlemsstaternas intresse, så att vi inte skulle genomföra denna avreglering. Detta skedde emellertid, och resultatet blev att ungdomar får möjlighet att resa och bredda sin utbildning. Äldre personer, även om de uppbär socialstöd, kan dra nytta av de fördelar resandet för med sig. Avregleringen har alltså avlägsnat många parasiter inom många områden och gjort det möjligt för många att få en högre levnadsstandard.
Å andra sidan är inte detta en fullständigt fri marknad utan begränsningar, och om man kommer från ett isolerat landsbygdsområde inser man att vissa tjänster på den nya, avreglerade marknaden inte kan och inte kommer att tillhandahållas. När kommissionen lägger fram sina nya förslag måste man alltså beakta dessa glest befolkade landsbygdsområden och inte skriva in något i denna lagstiftning som kommer att beröva dessa områden möjligheten att få tillgång till dessa tjänster. Vi hade på landsbygden under många år, t.o.m. före skapandet av Irländska fristaten, i bland tillgång till ett postkontor. I dag är detta förmodligen den enda offentliga tjänsten inom många perifera områden och folk oroar sig för om gemenskapslagstiftningen till sist kommer att göra det svårt att behålla den.
Jag vill betona det faktum att den befintliga lagstiftningen snarare skyddar än hotar rätten för varje medborgare i alla perifera områden att ha tillgång till denna tjänst. Men enskilda personer har fört fram klagomål om att man betalar ut socialstöd på de irländska postkontoren. Jag skulle vilja att kommissionen erkände att detta är en nödvändig social tjänst. Den bör gå hand i hand med våra posttjänster på landsbygden. Vi måste genomföra idén med direktivet, dvs. att posttjänster skall vara tillgängliga för alla.

Mastorakis
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Förutom att posttjänsterna utan tvekan spelar en mycket viktig roll på sysselsättningsområdet, är de också till stor hjälp i våra ansträngningar att få till stånd den eftertraktade sammanhållning, som är ett av de grundläggande syftena med Europeiska unionen.
Som bekant borde Europeiska kommissionen redan, före utgången av 1998, ha lagt fram nya förslag om en revidering av postdirektivet 9767, med avregleringen av marknaden för posttjänster och en uppskattning av följderna för de olika berörda parterna, inbegripet arbetstagarna och kunderna. Av den anledningen har kommissionen genomfört undersökningar om kostnaden för de universella tjänsterna, effekterna av avregleringen av den gränsöverskridande posttrafiken och av verksamheten som avser postdistribuerad direktreklam, effekterna av sänkningen av vikt- och prisgränserna i den skyddade sektorn, effekterna av avregleringen av de övriga faserna, förutom utdelningen, av posthanteringen samt en övergripande utvärderingen av undersökningarnas resultat.
Vi frågar oss alltså, herr talman, och vi frågar kommissionären - ,förvisso är inte Bolkestein här, men Monti är mångkunnig, och jag tror nog att han har en åsikt i frågan: Borde man inte i dessa undersökningar se närmare på de ekonomiska och sociala följderna av de olika planerade avregleringsscenarierna för vart och ett, jag upprepar, för vart och ett av Europeiska unionens medlemsländer? För posttjänsten i Grekland eller i Storbritannien skiljer sig naturligtvis från den i Holland eller i Belgien. Hur skall den universella posttjänsten vid en avreglering kunna finansieras och fungera korrekt i ett land som till exempel mitt eget, Grekland, med dess geografiska egenhet, med de många och små, men befolkade, öarna? Hur skall i mitt land den operatör som ansvarar för den universella tjänsten klara sig när den gränsöverskridande avregleras med en andel i storleksordningen 25 procent, samtidigt som andelen i andra länder är mindre än 5 procent? Hur skall man agera när de nationella posttjänsterna flyttas till utlandet? Ni hörde nyss McCartin ta upp detta. En sak som är säker är att man, på grund av den tekniska utvecklingen som gör den där utflyttningen enklare och följaktligen mer lönsam, enligt vår åsikt bör besluta om en fortsatt gradvis och kontrollerad avreglering och fastställa vikt- och prisgränserna. Vilka skall då dessa gränser vara? Skall man, naivt, ge de "frilansande" företagen, som selektivt väljer verksamhetsområde, rätten att mycket enkelt kringgå viktgränsen, eftersom innehållet i försändelserna naturligtvis inte kan kontrolleras?
Under alla omständigheter, herr talman, herr kommissionär, begär vi av kommissionen att den lägger korten på bordet och presenterar sina förslag samt att den undersöker hela den planerade utvecklingen för frågan från alla håll och för alla medlemsstater.
Det säger sig självt att avregleringen inte är ett mål i sig själv, utan endast ett medel att förbättra tjänsterna.

Beysen
Herr talman, herr kommissionär, kolleger! Den planerade avregleringen av de klassiska inrikes posttjänsterna fokuserar på den oundvikliga frågan om vad posttjänsterna i framtiden skall betrakta som sin kärnaktivitet , med andra ord vad posttjänsterna själva skulle vilja göra, vad de skulle vilja göra tillsammans i ett internationellt sammanhang och vad de inte längre skall göra. Denna fråga måste besvaras mot bakgrund av det faktum att det urgamla monopolet faktiskt redan är urholkat genom olika sorters budfirmor och genom den tekniska utvecklingen, som fax och e-post.
Å andra sidan står sysselsättningen i centrum vid avregleringen av posttjänsterna. Erfarenheterna från det förflutna har på ett fullt tillräckligt sätt visat att linjära avgångsåtgärder och stimulanser till frivillig avgång ofta medför oönskade effekter. Jag kommer ihåg att man vid det belgiska telefonbolaget blev tvungen att återkalla förtidspensionerade medarbetare för att förhindra att det försvann för mycket know-how och erfarenhet ur företaget.
Diskussionsämnet i fråga om avregleringen av posttjänsterna kommer med all säkerhet att även på det området vara personalnedskärningarna. I det sammanhanget får man inte glömma bort att uppmuntran till frivillig avgång leder till att det huvudsakligen blir de människor som redan arbetar under press eller som lätt kan få arbete någon annanstans som går, med andra ord ofta människor som det berörda företaget självt behöver. Det skulle enligt min mening vittna om en väl genomtänkt human resource management om man från kommissionens sida sprider information om en del av dessa bekymmer så att avregleringen av en känslig sektor som posten förlöper under så lugna sociala förhållanden som möjligt.

Hudghton
Herr talman! Posttjänster och postkontor verkar vara ett hett samtalsämne i parlamentet för tillfället; detta är rätt och riktigt när man betänker vilken betydelse dessa har. Så sent som i förra veckan i det brittiska underhuset höll den nyvalde parlamentsledamoten från vårt partnerparti med Europeiska fria alliansen, Plaid Cymru, det walesiska partiet, sitt jungfrutal om detta ämne.
Det var också nyligen en debatt i det skotska parlamentet som särskilt behandlade den roll som postkontoren spelar, i synnerhet på landsbygden, när det gäller att tillhandahålla tjänster och bevarandet av samhällen på landsbygden. Avreglering är inte det enda möjliga hotet mot postkontorstjänster. Som vi har hört hanterar de skotska postkontoren många fler tjänster än bara postutdelning. Traditionsmässigt har de använts av staten och en del lokala myndigheter som ett kontor för utbetalning av statlig pension och andra förmåner, såväl som ett lokalt uppsamlingscentrum för bostadshyror, lokala skatter osv. Men eftersom moderniseringen av offentliga ekonomiska system allt oftare resulterar i elektroniska betalningar direkt till och från bankkonton hotas existensen för de postkontor som finns på landsbygden.
Om ett postkontor på landsbygden stängs, ofta tillsammans med den enda lokala affären, kan detta innebära ett större hot mot samhällets bevarande och mot social delaktighet. Istället för att tillåta att postkontoren undergrävs genom avreglering eller genom systemmodernisering, bör medlemsstaterna, och även kommissionen, främja och stödja det omfattande postkontorsnätverket och betrakta detta som en tillgång som kan utvecklas vidare och tillhandahålla offentlig information och offentliga tjänster från en plats som är passande för de boende på orten.

Meijer
Herr talman! Postföretaget har till uppgift att se till att posten delas ut varje dag, till ett pris som är lika för alla, överallt, i staden och på den avsides belägna landsbygden. I hundrafemtio år var postverken offentliga företag och därmed liksom kollektivtrafiken och energiförsörjningen en central uppgift för statsmakterna. Sådana identifierbara och meningsfulla centrala uppgifter ger folk en anledning till att gå och rösta. De är mycket mindre intresserade av en statsmakt som inte bryr sig om sådana saker.
Jag hörde en gång en kristdemokratisk politiker i en nederländsk by säga: "Posten tillhör oss allihop, om de tar ifrån oss den är det stöld". Numera tas den demokratiska kontrollen av de befintliga postföretagen bort, och dessutom skapas utrymme för konkurrenter. Dessa nykomlingar är bara intresserade av de delar av verksamheten där de mot låga kostnader och låga priser kan göra stora vinster. Det är enbart genom kvalitetsförluster för kund och personal som de kan vara de billigaste under en viss tid.
Sådana företag har alltid funnits, men tidigare var de förbjudna och nu prisas de som utveckling. Slutresultatet är att befintliga företag också tvingas till att arbeta sämre. De låter sina anställda göra mer arbete för mindre lön. De skär ned antalet utbärningar, drar in mer pengar genom att låta posten ligga under semestrar, de stänger en stor del av postkontoren och slutligen ökar taxorna kraftigt för den enskilda kunden, varefter det bara är de företag som ingår kollektiva kontrakt till ett lägre pris som kammar hem någon vinst.
Det är dags att vi sätter stopp för detta. Det är bättre att stanna på halva vägen än att irra bort sig helt och hållet. Vi har hellre ett demokratiskt kontrollerat monopol än det slöseriet och det kaos som den okontrollerbara konkurrensen medför.

Rübig
Herr talman, mina damer och herrar! Tidigare uppmanade man till demonstrationer via brev och telegram, i dag sker det med hjälp av e-post och webbplatser. Förresten vill jag också rikta ett hjärtligt tack till Europeiska socialdemokraternas ordförande, Scharping, för att uppmaningen att besöka demonstrationen i Österrike togs bort från hans hemsida, så att våldsbenägna vänsterextremister inte längre rekommenderas att resa till Wien i morgon.
Vi ser att elektronisk post, elektronisk affärsverksamhet kommer att få enorm betydelse i framtiden. Här ser jag också att den befintliga posten har en särskild styrka. Vi vet att det fram till år 2002 inom området elektronisk handel finns ungefär 1,2 miljoner arbetstillfällen som inte kan förverkligas, eftersom vi inte har tillgång till den kvalificerade arbetskraft som behövs för den här marknaden. Jag tror att det just för posten finns mycket att göra här, att genom skolning, utbildning och vidareutbildning förbereda sin nuvarande personal för dessa verkligt intressanta utmaningar.
Befintliga postkontor på landsbygden är naturligtvis också en strategisk fördel, eftersom posten har ett mycket tätt distributionsnät över hela Europa. I minsta lilla by finns det ett postkontor och posten kommer i framtiden att användas betydligt mer inom den elektroniska handeln, eftersom många människor kommer att beställa varor via e-post och webbplatser och det kommer att skickas räkningar m.m. Därför får också det den fysiska aspekten på dessa transaktioner en ökande betydelse. Att samla in, sortera, transportera och dela ut får en helt ny innebörd. Jag tror att det gäller att ta vara på den här möjligheten i framtiden.
Det är vår uppgift som politiker att i synnerhet försvara konsumenternas intressen. Vi vill att våra konsumenter också skall få ut så mycket som möjligt av den lön som betalas ut till dem. Därför är det en mycket viktig utmaning att göra posttjänsterna billigare för konsumenterna. Vi bör titta på - också med hjälp av benchmarking - vad en konsument betalar för en anställd inom sektorn för befintliga posttjänster och vad han eller hon betalar för en anställd inom den privata sektorn. En sådan genomblickbarhet är också mycket viktig för fackföreningarna, för vilken konkurrens har en facklig företrädare som måste representera sina medarbetare i ett privat företag och en facklig företrädare som måste representera sina medarbetare inom posten? Jag tror att det är viktigt även för fackföreningarna med lika nationalekonomiska och samhälleliga ramvillkor, för att här på ett rättvist, ärligt och solidariskt sätt tillsammans med medarbetarna kunna uppnå det bästa för dem.
Jag tror emellertid också att det i framtiden kommer att bli nödvändigt att i motsvarande grad göra den universella tjänsten attraktiv. Vi bör noga definiera den universella tjänsten, förse den med en kravspecifikation och sedan inhämta anbud på den. På landsbygden, där vi måste hysa sanna farhågor om att tjänsterna inte längre kommer att kunna utföras med verklig kostnadstäckning, bör tjänsterna enligt min åsikt definieras av en föreskrift som då slår fast ärliga, anständiga villkor för inhämtande av anbud, så att alla marknadskrafter och därmed självklart även de befintliga postinstitutionerna kan delta i den här konkurrensen och att man eftersträvar en för konsumenten optimal strategi, som stimulerar till en förbättring av tjänsterna.
Jag tror att vi måste förhindra ytterligare subventioner och se till att den privata leverantören och konsumenten kan dra nytta av det nya systemet.
(Applåder)

Gillig
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Posttjänsterna bidrar precis som all offentlig service inom gemenskapen till den sociala sammanhållningen på gemenskapens territorium, enligt artikel 16 i Amsterdamfördraget. Genom att garantera en avgiftsutjämning, det vill säga att medborgare och näringslivsaktörer är helt likställda vad avser kostnaden för tjänster genom att ta på sig de skyldigheter som är förenade med allmänna offentliga tjänster och samtidigt iaktta kvalitetskraven, bidrar posttjänsterna till en uppgift som är vår, nämligen att värna om jämlikheten mellan olika områden och de människor som lever där.
Posttjänsterna är även en viktig social länk i samhället som inte skall underskattas. För visst är det så, som det har sagts ett flertal gånger här, att brevbäraren är den sista kontakten i vad vi brukar kalla avfolkningsbygder och krisområden, oavsett om det gäller isolerade geografiska områden eller utsatta förorter till våra städer? Jag syftar exempelvis på ett initiativ från det franska postverket som åtagit sig att garantera tillgång till exempelvis offentliga tolkar och skribenter på postkontoren i utsatta stadsområden.
Utan att ens nämna övrig sysselsättning, har gemenskapens offentliga postkontor i dag en och en halv miljon anställda som en brutal och okontrollerad avreglering helt uppenbart hotar.
Europaparlamentet har åtagit sig att förena ökad konkurrens med de skyldigheter som är förenade med allmänna offentliga tjänster som värnar om sysselsättningen. Det kan vi glädja oss över, men vi hör att det fortsätter och det är givetvis av det skälet som vi bara kan beklaga att Europaparlamentet i dag hålls utanför den beslutsprocess som avgör postsektorns öde i Europa. Det är beklagligt att kommissionen fram till i dag - vilket betonas i den föreliggande resolutionen - inte har beaktat resolutionen av den 14 januari 1999. Vi måste erinra om att det i denna resolution krävs att Europaparlamentet skall medverka vid utarbetandet av de planerade åtgärderna och att konsekvensutredningarnas tillförlitlighet på avregleringsområdet skall stärkas. Dessa konsekvensutredningar är nödvändiga för att bedöma effekterna av varje avreglering som kan skada inte bara den ekonomiska marknadsorganisationen utan även den mänskliga och sociala dimensionen. Kommissionens förseningar måste avspegla sig i den föreslagna tidsplanen och datumet 2003 måste absolut senareläggas.
I postdirektivet fastställs en sektor som får förbehållas offentliga postoperatörer, på grundval av vikt- och prisgränser , vilket möjliggör en gradvis och kontrollerad avreglering. Att brutalt sänka dessa gränser skulle skada balansen mellan kravet på offentlig service och ekonomisk bärkraft för posttjänsterna.
Mot bakgrund av globaliseringen, där lönsamhets- och vinsttänkande står i allt bjärtare kontrast mot strävandena efter regional balans och social sammanhållning, är det av stor vikt att vi här erinrar om vårt försvar av de offentliga tjänsterna inom gemenskapen, vare sig det som idag handlar om posten, eller i morgon järnvägen och i övermorgon hälsovården.

MacCormick
Herr talman! Jag, i likhet med andra skotska ledamöter av denna kammare - företrädare för Skottland - protesterar mot allt som leder till en försämring av livsbetingelserna för de som bor i perifera delar av landsbygden.
Posttjänsten och postkontoret är en viktig del av tillvaron på landsbygden över hela Europa, och inte minst i Skottland. Det skulle vara en katastrof om det vidtogs åtgärder, medvetet eller t.o.m. av misstag, som skulle inverka negativt på denna tjänst. Jag tror inte att någon har för avsikt att göra detta. Jag tror inte att kommissionen har bestämt sig för att föra krig mot de skotska öarna eller Grekland. Men de kan av misstag orsaka stora skador. Det handlar om att bestämma hur snabbt och med vilka metoder den gradvisa avregleringen av posttjänsterna skall ske. Om man skulle fastställa en alltför låg nivå för posttjänstens fortsatta monopolrättigheter skulle det bli oekonomiskt att behålla en allmän service till skäliga priser på landsbygden. Det svåra är att balansera en allmän tjänstenivå och skäliga priser.
Det budskap som lämnas till kommissionen från alla håll i kammaren i dag, är att kommissionen bör iaktta försiktighet. Kommissionen bör t.ex. inte hoppa från 350 gram till så litet som 50 gram, som vissa har föreslagit. Man bör i stället iaktta försiktighet. Jag kan tänka mig att allt under 150 gram skulle vara oerhört oförnuftigt under dessa förhållanden.
Solidariteten och sammanhållningen mellan folk över hela Europa vilar på tanken att man kan posta ett brev vart som helst, som kommer att levereras vart som helst - till skäliga frimärkspriser. Håll fast vid en allmän tjänstenivå och skäliga priser!

Figueiredo
Herr talman! För att garantera en allmän postservice med hög kvalitet är det viktigt att den fortsätter att höra till den offentliga sektorn. Den allmänna servicen som innebär kvalitativa posttjänster till rimliga priser, och som utförs till alla punkter över det geografiska området, utgör grunden för hela postverksamheten och måste leda till en enhetlig taxa över hela det nationella området.
För att detta skall kunna ske är det viktigt att posten bibehålls som offentlig service. Bara på det sättet är det möjligt att garantera nätet, från uppsamling till distribution, blir ett fullständigt nät som inte splittras upp eller att bara delar används som det passar postoperatörerna.
Men under tiden får vi reda på att kommissionen i uppföljningen av direktivet om gemensamma bestämmelser för gemenskapens posttjänster, har påbörjat studier av vilka Europaparlamentet inte har fått ta del, varför effekterna av deras tillämpning är okända, dels när det gäller servicen till medborgarna, dels de aktuella europeiska postoperatörerna, både för de ekonomiska aspekterna som sysselsättningen.
På det sättet bör, enligt vår mening, hela tillämpningsprocessen för det behandlade direktivet hejdas, inklusive dess tidsplan. Varje förändring av den nuvarande situationen bör också föregås av en noggrann studie om dess olika effekter, hela tiden i syfte att garantera en offentlig sektor med kvalitet, bibehållandet av de befintliga offentliga aktörerna och de befintliga anställningarna.

Radwan
Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill i princip stödja detta förslag och redan inledningsvis ställa frågan om det som föregående talare sade - att vi å ena sidan behöver en innovativ högprestationstjänst som står sig i konkurrensen, och å andra sidan att denna tjänst skall vara en offentlig tjänst - inte är en motsägelse i sig.
Jag förmodar att våra ansatser skiljer sig åt något här! Den europeiska politiken har avreglerat monopolmarknader - energi, telekommunikation och luftfart - och det är alltid konsumenten som stått i blickfältet, i fokus. Målet har varit just att erbjuda bättre service, och användaren bör också stå i centrum vid avregleringen av postväsendet. Jag tror att konsumenten själv kan bestämma och definiera vad han eller hon behöver. För detta behövs inga regeringar, inga parlament och heller ingen kommission.
Postmarknaden halkar efter, och det är tyvärr så att vi har slösat bort värdefull tid här. Jag tycker att vi skall ge även posten en möjlighet att möta den nya utvecklingen. Jag syftar nu på min kollega Rübigs utmärkta bidrag, som också förde e-handeln på tal här. Den här utvecklingen kommer att ske mycket snabbt och ställa nya krav på de olika företagen i vårt samhälle; här måste man möta dessa krav på ett mycket flexibelt och snabbt sätt.
Jag tror att en avreglerad marknad påskyndar detta i högre grad än en mindre avreglerad marknad. Och det finns en möjlighet att framställa europeisk politik på ett positivt sätt. Denna möjlighet bör vi också utnyttja, för medborgaren frågar alltid, varför Europa? Det är på dessa områden som medborgaren på ett förståeligt sätt kan se en fördel med Europa.
Men jag är också glad över att Monti, som är ansvarig kommissionär för konkurrensfrågor, i dag är närvarande personligen, eftersom han för en utomordentlig politik. Och jag skulle här vilja föra ett område på tal, där parlamentet och kommissionen, som jag ser det - och det framkommer också av den här diskussionen - måste ställa sig frågan: Var drar vi en gräns för konkurrensen? Vi säger ja till konkurrens som inslag i den sociala marknadsekonomin - det gör vi ju också eftersom vi vill styra det här ekonomiska systemet in på det bästa.
Men jag tror att man på många områden - diskussionen här visar på det - måste diskutera gränsen. Jag ber er därför att tillsammans med parlamentet sätta igång med detta. Jag har redan anfört exemplet med sociala förmåner: Jag kan i dag reducera allt till en kundrelation, också dem som bor på ålderdomshem, och frågan är om vi vill utsätta detta för konkurrens, om det är rätt väg att gå. Jag tycker att vi bör utnyttja den här mandatperioden till att definiera gränserna, vad som är positivt för konkurrensen. Konkurrens är inget självändamål, utan konkurrens är till för medborgaren, konsumenten, och därför bör vi också fundera på var vi inte vill ha den.

Myller
Herr talman! Liberaliseringen av posttjänsterna kan öka postsektorns konkurrenskraft och garantera medborgarna billigare och mer flexibel service än i dag samt även möta de utmaningar som den moderna tekniken medför. Jag betonar ordet kan, eftersom liberaliseringen måste genomföras på ett bra och omsorgsfullt sätt. Om den genomförs på ett felaktigt sätt kommer de hotbilder som man här talat om alldeles säkert att bli verklighet. De sociala problemen växer, de regionala skillnaderna ökar, konkurrens uppstår bara i de regioner där den ekonomiska verksamheten är som starkast, i regioner med större befolkning samt i synnerhet bland företagen. Förlorare blir däremot de avlägsna regionerna och deras befolkning, samt de som inte kan dra nytta av de nya tjänsterna.
Innan vi beslutar om liberaliseringen av posttjänsterna borde man enligt min mening ingående diskutera hur vi kan utveckla de befintliga tjänsterna så de blir mera flexibla än tidigare, mer kundvänliga än tidigare och hur man skall sköta finansieringssystemen för att kunna göra de investeringar som den nya tekniken kräver. Enligt min mening har man i Finland lyckats relativt bra med detta, dvs. vidareutvecklat det offentliga system som finns. Jag anser emellertid att man måste finna gemensamma spelregler för denna bransch om vi inte en dag skall upptäcka att vi befinner oss mitt i Vilda östern eller Vilda västern. Dessa gemensamma regler bör baseras på principerna för och jämställdheten inom de offentliga tjänsterna.

Krivine
Herr talman! En detaljerad utvärdering av det första direktivets konsekvenser är det minsta man kan begära när man tar upp framtiden för de offentliga posttjänsterna. Det vore otillständigt att i all hast vilja avgöra hundratusentals postanställdas och miljoner användares öde.
Men trots att tio europeiska postverk ställer sig negativa, smids planer på en namnlös privatisering i kommissionens korridorer. Genom att sänka pris- och viktgränsen för postverken och avreglera direktreklam och gränsöverskridande post, kan det andra direktivet konkurrensutsätta de mest lönsamma sektorerna. Postverken får behålla sådant som de privata operatörerna ratar.
Vare sig privatiseringen blir total eller partiell kommer den bara att förvärra en situation som redan nu uppvisar stora brister. Exemplet med privatiseringen av de brittiska järnvägarna borde i sig räcka för att bevisa i vilken grad valet att maximera vinsten står i motsättning till upprätthållandet av en allmännyttig service.
Istället för att kriga mot varandra borde postverken samarbeta, anställa personal och garantera anständiga och stabila arbetsförhållanden och samtidigt tillgodose användarnas behov, såväl vad gäller postbefordran som sparande.

Posselt
Herr talman! Dagens debatt går i snigelns tecken, inte för att jag i går åt utomordentliga sniglar här i Strasbourg, utan för att snigeln symboliserar långsamheten. Långsamheten syftar för det första på kommissionens agerande. Den här undersökningen tar alldeles för lång tid, och vi tycker att det är viktigt att sent omsider visa prov på ett högre tempo. Jag är mycket tacksam för att kommissionären här har gjort mycket klara tillkännagivanden, och jag ber kommissionären att påskynda detta från och med nu. Av dagens debatt framgår helt klart att parlamentet i denna fråga vill lägga större betoning på tempot, inte ett tempo som går ut över kvaliteten, men långsamhet allena skapar inte heller någon kvalitet.
Detta leder till punkt två, nämligen snigeln som symbol för våra posttjänster. Det har under de senaste 200 åren skett en utveckling och undan för undan har tiden för ett brev från München till Bryssel femdubblats. Till Strasbourg går det litet snabbare, men det är fortfarande alldeles för långsamt. Det innebär att vi alltsedan Thurn und Taxis dagar har haft en permanent nedgång vad beträffar kvaliteten på tjänsterna. Det är visserligen sant, det som sades här, att vi i dag har nya möjligheter, t.ex. elektroniska möjligheter såsom e-post, men å andra sidan måste vi ju inse att det vanliga brevet fortfarande spelar en mycket, mycket stor roll, och just unga familjer, äldre människor och många andra är faktiskt fortfarande i mycket hög utsträckning hänvisade till den konventionella posten.
Därför tycker jag att vi, när det gäller den konventionella posten, skall göra som vår kollega Radwan så enastående uttryckte saken, nämligen att å ena sidan främja konkurrensen och å andra sidan definiera gränserna. Vad vi ofta har gjort under de senaste åren, är dock det motsatta! Vi har genom pseudo- och delprivatiseringar, som vi också har upplevt i Tyskland, kombinerat statsmonopolets med privatiseringens nackdelar, och det är egentligen inte det som är syftet!
Det talades här om brevbärarens sociala betydelse och jag skulle vilja tillfoga, även postkontorens. Det talades om landsbygden, om glesbefolkade områden. Jag kommer från München, ett mycket tätbefolkat område, men även hos oss har vi detta problem. I stadsdelarna stängs det ena postkontoret efter det andra. Vi har i storstäderna en befolkningsstruktur med stor andel gamla människor och dessa människor blir märkbart isolerade samtidigt som detaljhandeln går tillbaka. Därför är det nödvändigt att också slå fast vissa minimistandarder och att inse att det är viktigt att garantera att befolkningen har skälig tillgång till varor och tjänster. Om det i Münchens innerstad bara finns en enda brevlåda kvar som töms en gång extra på kvällen, så är det en kraftig kvalitetsförsämring på samma gång som priserna delvis stiger, och det är något som vi också måste notera.
Därför: Avreglering ja, men fundera på gränserna för avregleringen, skapa snabbt förnuftiga villkor i Europa och lägg fram kommissionens studie på området. Jag skulle önska att snigeln i framtiden upphör att vara symbol för den europeiska postpolitiken, och att, som man säger i Tyskland, "att posten äntligen kommer iväg på det här området", dvs. att det äntligen tar fart på det här området! Det här uttrycket härstammar från en tid då posten fortfarande var en symbol för snabbhet.

Medina Ortega
Precis som Radwan är jag glad över att inte kommissionär Bolkestein är här i dag utan kommissionär Monti, eftersom jag tror att han kan upplysa oss om några aspekter angående konkurrensen.
Jag vet inte om Monti känner till EG-domstolens dom av den 10 februari förra veckan, där man bedömer att det tyska postväsendet får en dominerande ställning som en följd av det befintliga postmonopolet.
Innan avregleringen sker, före den 1 januari 2003, måste utan tvivel konkurrensen komma in i denna sektor eftersom man i detta ögonblick håller på och planerar en omdirigering av posthandeln via länder med lägre taxor. Detta får konsekvenser för den fria konkurrensen mellan de olika postala förvaltningarna.
Om vi förutsätter att vi uppnår en avreglering i hela Europa, vilka konsekvenser får det för den fria konkurrensen? I det enda land, såvitt vi vet, där det har genomförts, i Sverige, har avregleringen inneburit en prisstegring av posttjänsterna med 59 procent. Det vi inte vet är vad som kommer att ske i de övriga länder där man kommer att avreglera marknaden. Det är förutsägbart att avregleringen av postmarknaden ger upphov till stora prisskillnader för posttjänsterna mellan länder med konsekvenser på konkurrensområdet, men inte bara för kostnaderna för posttjänsterna utan också för etablering. I dag finns det exempelvis företag som etablerar sig i Nederländerna därför att postavgifterna är lägre än i Tyskland och detsamma kan inträffa i framtiden.
Den fråga jag vill ställa i samband med detta är om kommissionen i det paket man skall lägga fram angående avreglering av postväsendet har tänkt inkludera bestämmelser om upprätthållande av den fria konkurrensen, för det är mycket möjligt att det, när avregleringen av postväsendet inträffar i denna sektor - vilket har skett i allmänhet i den nuvarande gemenskapens sektorer - sker vissa koncentrationer av stora företag vilka eliminerar fördelarna med den teoretiska avregleringen. Just nu, med en service som inte är fri teoretiskt sett - vilket gäller de nationella postföretagen - sker en grundläggande avreglering, vilken lyckas hålla kostnaderna nere genom Världspostföreningens system. I en service som teoretiskt sett är avreglerad, kan det inträffa att den fria konkurrensen försvinner som en följd av koncentrationen av servicen till stora företag genom missbruk av dominerande ställning, av avtalen mellan företag och andra liknande saker.
Således skulle jag råda kommissionär Monti att följa ärendet om avregleringen av postmarknaden ur strikt konkurrenssynpunkt, för jag tror att detta i framtiden kommer att bli ett ganska oroande problem. Min prognos är att de avreglerade postföretagen kommer att bli mycket mindre konkurrenskraftiga än de nuvarande statliga postföretagen.

Seppänen
Herr talman! Posten är inget vanligt serviceföretag som en frisersalong eller ett gym. I vårt glesbefolkade land, Finland, är det en social händelse att gå till ett postkontor. I en värld av nätverk är posten det mest demokratiska nätverket. Den skapar och upprätthåller mänskliga relationer. En inre marknad för posttjänster förverkligas på marknadsaktörernas villkor. Hos oss i Norden innebär detta att EU förstör något av den sociala infrastrukturen. Herr kommissionsledamot Monti! Konkurrensprincipen kan inte tillämpas på mänskliga relationer, och därför måste posttjänsterna utvecklas och inte köras ner. Om man vill att informationstekniken skall bli användbar och tillgänglig för alla kan det i samhället endast säkerställas med hjälp av en offentlig post. Posten innebär demokrati. Posten kan sköta sådana saker bättre än teleföretagen. Inom teletrafiken har priserna stigit till följd av att man köper och säljer företag, och saluföringskostnaderna utgör över 50 procent av företagens omsättning. Man måste göra demokratiska investeringar för att upprätthålla en demokratisk post.

Purvis
Det är mycket passande att kommissionär Monti påverkas av denna debatt, eftersom den stora gåtan när det rör posttjänster är hur man skall kunna passa ihop en öppen marknad och fri och rättvis konkurrens med tillhandahållande av en tjänst som är allmänt tillgänglig för alla, t.o.m. i de mest avlägsna och minst bebodda regionerna i Europeiska unionen.
Bland de som bor vid Skottlands kullar och sjöar och i de glest bebodda gränstrakterna och i inlandet, på de vackra men sårbara öarna, dvs. Hebriderna, Orkney och Shetland, finns det en verklig oro för att man skall förlora denna nödvändiga tjänst. Vi vet alla ändå att tjänstekvaliteten bara kan förbättras om posttjänstesektorn, precis som alla andra tjänstesektorer, får den ekonomiska och ledningsmässiga frihet som finns inom den privata sektorn och den sporre som fri - eller t.o.m. internationell - konkurrens ger.
Jag vill säga att det finns en lösning. Den används ofta inom transportsektorn. Flyg-, färje-, tåg- och busslinjer inom och till dessa perifera områden säljs ut genom offentlig upphandling. Den anbudsgivare som kan tillhandahålla en specifik tjänst till en specifik kvalitetsnivå och till den lägsta stödnivån får kontraktet. Låt oss kalla det ett negativt anbudsförfarande. Detta möjliggör en önskvärd konkurrens genom att man tillhandahåller dessa tjänster genom ett offentligt stött, men helt öppet franchisesystem. Varför skulle inte insamling och leverans av post i en viss region kunna läggas ut på entreprenad på detta sätt under en särskild tidsperiod? Det skulle därför åligga det lämpliga, demokratiskt ansvariga organet på lokal, regional eller nationell nivå - förmodligen under överinseende av ett gemenskapsorgan - att fastställa de tjänstekriterier och de ekonomiska resurser som krävs för att uppfylla denna specifika sociala uppgift. I övrigt kan posttjänsterna styras av den efterfrågan och de villkor som råder på marknaden.

Attwooll
Herr talman, herr kommissionär! Det är ingen tillfällighet att jag är den femte skotske ledamoten av denna kammare som uttalar sig under denna debatt. Det visar vilken betydelse våra posttjänster har för oss.
Skottland är större än vissa medlemsstater. I landet finns många avlägsna samhällen på fastlandet som bara är tillgängliga via landsväg, i bland genom alltför sällan förekommande kollektivtrafik och i bland inte alls. Dessa samhällen måste, för att kunna leva vidare, ha lokala inrättningar som t.ex. skola, postkontor och affär. De äldre på orten är framför allt beroende av de två sistnämnda inrättningarna. De finns ofta på samma ställe och respektive tjänst drar nytta av den andra tjänstens existens.
Det finns också många samhällen på de skotska öarna, av vilka en del kan nås från luften, men av vilka de flesta förlitar sig på färjetrafiken. Man har räknat ut att den faktiska kostnaden för att leverera ett brev från Edinburgh till de centrala högländerna är ungefär tio gånger högre än vad det kostar att leverera samma brev inom londonområdet. Och den är ungefär fyra gånger större än den portokostnad som faktiskt tas ut. Ju mer avlägset samhället är, desto större blir skillnaden. Detta är ett mått på problemet.
Det innebär inte att man är emot en avreglering om man vill att denna skall ske på ett sätt som tar hänsyn till dessa faktorer och som tillåter att posttjänsterna fortsätter att hållas på en allmän nivå och till ett skäligt pris. De är för alla våra perifera samhällen och ösamhällen, varhelst dessa finns i Europeiska unionen, och inte bara för medborgarna i Skottland som jag ber er att bevara den viktiga livlina som deras posttjänster utgör.

Monti
. (EN) Herr talman! För mig är det ett privilegium att ersätta min kollega, kommissionär Bolkestein, vid en så högkvalitativ debatt om posttjänster. Jag skall under debatten försöka att svara på grundval av den information som jag har fått av kommissionär Bolkestein. Låt mig upprepa att han kommer att finnas tillgänglig på måndag för utskottet för regionalpolitik, transport och turism.
Vissa ledamöter, som t.ex. Stenmarck, klagar på att det skett förseningar i samband med det nya förslaget. Andra tycker inte, trots allt, att det är så illa om det blir en kortare paus efter det första avregleringssteget. Denna ståndpunkt har t.ex. uttryckts av Berthu. Kommissionen menar att det nya förslaget blivit försenat huvudsakligen beroende på de interna problemen inom kommissionen, vilka jag är säker på att parlamentet inte är helt omedvetet om. Vi anser emellertid att det finns ett rättsligt åtagande att lägga fram ett förslag. Kommissionär Bolkestein har för avsikt att lägga fram ett sådant förslag för kommissionen för antagande under innevarande års första hälft. Det fastställda datumet, dvs. den 1 januari 2003, för genomförande av planerade åtgärder ligger fortfarande fast. I förslaget kommer hänsyn att tas till de undersökningar som gjorts och i synnerhet kommer man att titta närmare på frågor som en allmän tjänstenivå, till vilken jag strax återkommer.
Vad gäller det befintliga direktivet och dess genomförande, har de flesta medlemsstater vidtagit nödvändiga åtgärder för överföring av direktivet till den nationella lagstiftningen. Det finns en rad problem rörande tillsynsmyndighetens struktur och dess oberoende. Tidsfristen för medlemsstaterna rörande genomförandet är januari 2003. Det kommer att ske ytterligare avreglering efter detta. Inom vissa områden råder det redan konkurrens, t.ex. inom paketsektorn och expresstjänstesektorn. Tjänsternas kvalitet har förbättrats allmänt sett, särskilt när det rör gränsöverskridande verksamhet. Tjänstekvaliteten, som är så viktig för konsumenterna, har varit en huvudfråga för alla talare, av vilka vissa, t.ex. Rübig, uttryckte sig mycket klart på denna punkt.
Erfarenheterna från länder där avregleringen är mycket långtgående, som t.ex. Sverige, Finland och Nederländerna, visar att när avreglering sker på ett ordnat sätt kan tjänstekvaliteten höjas som ett resultat av högre krav på tjänstekvaliteten genom de nationella bestämmelserna och deras uppföljning. Detta innebär alltså ingen försämring av tjänsten och av dess kvalitet. Ofta leder avreglering till garanterade standarder och den pågående standardiseringen av kvalitetsmätningen av tjänsten bidrar också, eftersom dessa standarder kommer att återspegla de faktiska prestationerna på ett bättre sätt. Detta kommer att möjliggöra en meningsfull benchmarking och en förbättrad kundorientering av aktören som ett resultat av de kombinerade påtryckningarna från tillsynsmyndigheter, konkurrenter och kunder. Vi kan, hos de aktörer som driver offentliga postkontor, notera en kulturförändring som jag inte tror någon anser vara negativ om den nuvarande trenden mot en fokusering på kundernas behov fortsätter.
Den oro som uttryckts av ledamöter i detta parlament denna förmiddag, kommer allvarligt att beaktas av min kollega och av kommissionen som helhet under utarbetandet av det kommande förslaget. I detta förslag kommer hänsyn helt och fullt att tas till behovet av att säkerställa en allmän tjänstenivå, utvecklingen av effektiva skyddsklausuler för konsumenterna och skapande av ett klimat som främjar nya arbetstillfällen - inte färre arbetstillfällen - inom ramen för en fortlöpande, gradvis utveckling.
Frågan om en allmän tjänstenivå nämndes av Isler Béguin och av Miller, som jag tackar för hans personliga meddelande, och av många andra. Vi är alla medvetna om den oerhört viktiga aspekten av social och strukturell sammanhållning, i synnerhet på den glest befolkade landsbygden, vilken blivit företrädd på ett särskilt starkt och överväldigande sätt under debatten denna förmiddag. Vi anser att den allmänna tjänstenivån är en grundsten och jag är övertygad om att min kollega skall kunna ge lugnande besked inför det behöriga parlamentsutskottet.
Gillig, och andra som t.ex. Markov och Ésclope, uttryckte en oro rörande sysselsättningen. Erfarenheterna från andra sektorer visar att det blir en slags kurva som grafiskt ser ut som ett U: En fas där det sker en minskning av sysselsättningen inleds strax före avregleringen sker, när marknadsaktören naturligtvis försöker att hitta en väg att bli konkurrenskraftig; sedan kommer en andra fas då det råder stabil sysselsättning, eftersom nya arbetstillfällen hos de nya aktörerna uppväger ytterligare potentiell minskning av sysselsättningen; slutligen inleds en tredje fas då det sker en nettoökning av antalet arbetstillfällen, både vid postkontoren och hos de nya aktörerna, eftersom vinsterna med avregleringen påverkar användarna och marknaden utvecklas snabbare.
Postsektorn befinner sig just nu i den första fasen, eftersom tjänsteproducenterna har inlett en moderniseringsprocess. Den nya tekniken och logistiken är snarare viktigare än avregleringsprocessen på området när det rör effekterna på sysselsättningen.
Vad gäller tillgången till undersökningarna - en fråga som togs upp av Staes och andra - överlämnades exemplar av respektive undersökning till parlamentet i september 1999. De har alla funnits tillgängliga på kommissionens hemsida sedan augusti 1999, och kommissionen kan tillhandahålla exemplar till alla intresserade parter.
Undersökningarna har fått en del kritik, särskilt när det rör de offentliga posttjänsterna. Jag känner till att man under alla undersökningar drabbades av svårigheter vid insamlingen av information. Detta var ingen överraskning, eftersom aktörerna inom postområdet inte alltid börjat tillämpa systemen för detaljerad brevinsamling. Säger inte detta mycket om ledningsförmågan? Ingen enskild metod för bedömning av kostnaderna för och finansiering av den allmänna tjänstenivån har accepterats av alla parter. Kommissionär Bolkestein är dock övertygad om att de undersökningar som genomförts är tillräckligt tydliga och exakta för att utgöra grund i beslutsprocessen.
Jag tar slutligen upp tre inlägg rörande ett ämne som jag förmodas känna till bättre än posttjänster, dvs. konkurrens. Herr Purvis, jag tyckte att er metodiskt utmanande anmärkning om anbudsförfarandet intressant och sannerligen värd att undersöka. Herr Medina Ortega, jag är lika övertygad som ni om att vi måste vara ännu vaksammare efter avregleringen, eftersom vi inte vill att borttagandet av offentliga monopol genom okontrollerad koncentration skall ge upphov till privata aktörer. Detta är tillämpligt både på postsektorn och andra sektorer. Jag kan ge ett exempel på denna typ av vaksamhet: Fallet Deutsche Post; i detta fall inledde kommissionen, efter klagomål och domstolsförhandlingar, ett formellt förfarande mot statligt stöd i juli. Vi har just fått den tyska regeringens svar avseende de anmärkningar som har gjorts. Förfarandet mot statligt stöd omfattar frågan om indirekt statligt stöd mellan monopoliserade posttjänster och kommersiell affärspaketverksamhet, såväl som finansiering av Deutsche Posts åtskilliga företagsförvärv som skett under den senaste tiden. Jag går p.g.a. tidsbrist inte in på några detaljer, men detta kanske är ett exempel på att kommissionen inte lägger ned sitt arbete samtidigt som avregleringen fortskrider. På sätt och vis är det nu arbetet börjar.
Till sist: Naturligtvis, herr Radwan, bör det finnas begränsningar rörande konkurrensen. Detta gäller särskilt frågan om konkurrens och tjänster som har ett allmänt intresse, där en medlemsstat fastställer ett offentligt tjänsteuppdrag; då är det viktigt att bestämma kostnaderna för att släppa ifrån sig detta uppdrag och statligt stöd som kompenserar för dessa kostnader är ingen snedvridning av konkurrensen.
Jag instämmer inte helt i den terminologi ni använde, herr Radwan, när ni sade att det är dags att man tar hänsyn till medborgarnas behov, i stället för att bara ta hänsyn till behovet av konkurrens. Denna idé förkastar jag bestämt, eftersom konkurrensen är till för medborgarna, och endast för dem. De flesta företag hatar konkurrens. Konkurrensen övervakas i medborgarnas intresse, deras ekonomiska intresse och för deras frihet. Exemplen i samband med avreglering och konkurrens inom lufttransport- och telefonitjänster i Europa visar att medborgarna har tjänat på detta.
Jag kan bara upprepa att kommissionär Bolkestein på ett mer kompetent och mycket utförligare sätt på måndag kommer att ta upp alla frågor i det behöriga utskottet.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag har mottagit ett resolutionsförslag,i enlighet med artikel 42.5 i arbetsordningen, för att avsluta denna debatt.
Jag förklarar debatten avslutad.
Vi skall nu genomföra omröstningen.
(Parlament antog resolutionen.) Röstförklaringar

Laguiller
Vi har röstat för resolutionen eftersom vi ombads göra det av en av det franska postverkets fackföreningar, som hoppades att ett positivt röstresultat skulle ge dem en ytterligare tidsfrist för att kunna trygga de anställdas löner.
Detta betyder inte att vi ställer oss bakom hela innehållet som är alltför luddigt, och själva sakfrågan undviks. Den politik som förs av de europeiska institutionerna och medlemsstaternas regeringar, däribland den franska, är en bakåtsträvande politik som strider såväl mot användarnas intressen, det vill säga en klar majoritet av befolkningen, som mot de postanställdas intressen. Posttjänsterna bör förbli posttjänster. Alla människor, oavsett var de befinner sig och vilken social ställning de har, skall ha lika tillgång till dem och på lika villkor. Allt lönsamhetstänkande måste slopas när det handlar om att organisera offentlig service och privata företag får inte tillåtas göra privata vinster genom att lägga beslag på de mest lönsamma verksamheterna inom den offentliga servicen. Av detta följer att postverket och dess motsvarigheter i de olika medlemsstaterna bör behålla monopolet på dessa tjänster.
För att säkerställa tillfredsställande posttjänster inom Europeiska unionen är det nödvändigt att sätta stopp för en politik som går ut på att ta bort postkontor i närområdet, minska antalet postturer och överbelasta personalen. Tvärtom måste posten och offentlig service i allmänhet anställa extra personal. Nyttan av dessa arbetstillfällen kan inte förnekas och om de skapades i tillräckligt antal skulle arbetslösheten i Europa minska.

Roure
Herr talman! Jag har personligen röstat för denna resolution, eftersom vi absolut måste debattera posttjänsterna i Europaparlamentet och ta oss ur den rådande osäkerheten.
Att rasera den offentliga servicen skulle få mycket allvarliga följder, och vi vill få veta kommissionens avsikter. När det påstås att kunden skall få bättre och billigare service är detta uppenbart oriktigt. Människor som bor avsides kommer givetvis inte att få någon service, eller tvingas att betala mycket dyrt, och vissa av dem kommer inte att ha råd med detta.
Posttjänsterna är inte bara tjänster som tillhandahålls av posten, utan har även en social funktion. För en del människor är brevbäraren ibland den enda människa de träffar under dagen. De förtjänar vår hyllning, dessa brevbärare som i alla väder ibland går flera kilometer till fots för att ge alla denna service.
Att rasera posttjänsterna, som är kommunikationstjänster i närområdet, skulle vara ett allvarligt misstag och vi skulle då inte kunna slå vakt om alla medborgares jämlikhet. Lönsamhet till varje pris strider mot broderskap och social sammanhållning.

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för den här resolutionen och jag skulle vilja förklara varför.
Flera talare har påpekat att brevbäraren, framför allt i bergskommunerna, är den enda person som de äldre har någon kontakt med. Jag håller med om det. Men jag hävdar att pensionerna för många äldre människor reduceras på grund av den statliga budgeten. I Italien, mitt hemland, finns det cirka 200 000 anställda inom postverket och de kostar staten cirka 50 miljoner lire per år per capita, dvs. 25 000 euro. Den totala kostnaden är därför ungefär 5 miljoner euro. Om man avreglerar den här sektorn, så skulle den statliga budgeten befrias från utgifter, dvs. det skulle bli ett överskott på cirka 10 miljoner lire per år för varje pensionär, som kunde utbetalas till en miljon pensionärer, vilket skulle innebära att deras pensioner fördubblades. Det skulle mer än väl kompensera dem för det faktum att de inte längre har kontakt med brevbäraren.

Lulling
Herr talman! Jag röstade för resolutionen om europeiska posttjänster med så mycket större tillfredsställelse som resolutionen återigen upprepar den ståndpunkt jag alltid har försvarat här, nämligen behovet av samhällsomfattande tjänster av hög kvalitet, bland annat för att säkra dessa tjänster i glesbygdsområden och på landsbygden. Sådana områden finns till och med i mitt lilla land, Storhertigdömet Luxemburg.
Postkontoren och postbrevbärarna har i dessa regioner, men även i vissa kvarter i storstäderna, som min kollega Posselt mycket riktigt förklarade, en roll som jag närmast skulle kalla sociokulturell, som är något mer än bara vanlig postutbärning. Jag vet att denna service går med underskott. Det skulle kanske vara mindre kostsamt att förse isolerade hus och byar med fax och kanske e-post.
Jag är i princip för att avskaffa monopolen inom den offentliga sektorn, så länge det handlar om gas, elektricitet, telefon, antenner, kablar, med mera. Men avregleringen, som har givit konsumenterna många fördelar i fråga om pris och servicekvalitet, särskilt inom sektorn för telefoni, måste hejda sig där tjänsteutbudet blir otillräckligt eller försvinner, där företagen som tjänar på avregleringen inte tjänar några pengar. Om man inte kan tvinga dem att garantera vad statsmonopolet garanterade, främst genom sin skyldighet att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster - då måste den offentliga servicen räddas.
Jag tror att vi fortfarande kan tillåta oss att upprätthålla posttjänster, även om våra postverk numera fungerar som företag. De måste naturligtvis göra en ansträngning för att inte längre gå under namnet snigelpost även om de inte kan komma upp i e-posthastighet.

Caudron
. (FR) Detta är verkligen en sektor där avregleringen har visats ha sin begränsning och sina allvarliga brister. Personligen är jag ingen enögd förkämpe för monopol, vare sig statliga eller privata... men när jag ser de privata företagens resultat på detta område, stärks jag i min övertygelse som den offentliga servicens försvarare!
Om avregleringen fortsätter även på detta område är risken stor att vi en dag får se hela regioner som saknar postservice. Vem kan ens för ett ögonblick tro att privata företag, med ekonomisk vinning som enda drivkraft, skulle fortsätta att betjäna högkostnadsområden, om de inte låter de redan missgynnade invånarna betala denna kostnad, med följd att de inte kan utnyttja tjänsterna.
Jag vill tillägga att i ett skede när Europa avslöjar och bekräftar sin oförmåga att motsätta sig fascisternas medverkan i en av Europeiska unionens regeringar, är det inte längre acceptabelt att låta oss pådyvlas en destruktiv ultraliberalism inom den offentliga servicen, i samma Europas namn.
Jag är europé och till och med federalist. För att nå därhän var jag beredd och är beredd att göra uppoffringar... men inte till vilket pris som helst! Och framför allt är jag inte beredd att acceptera att vi inrättar en avreglerad gemensam marknad, om Europa inte samtidigt är i stånd att försvara de värderingar som utgör dess grund och som redan på sextiotalet gjorde mig till en övertygad europé!
Talmannen. Parlamentet har avslutat föredragningslistan. Protokollet från detta sammanträde kommer att justeras av parlamentet i början av nästa sammanträdesperiod.

Avbrytande av sessionen
Talmannen
Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
(Sammanträdet avslutades kl. 11.10.)

