System för garanti av insättningar (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Christian Ehler, för utskottet för ekonomi och valutafrågor, om system för insättningsgarantier.
Christian Ehler
föredragande. - (DE) Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag har nöjet att kunna presentera ett betänkande för er idag som antogs enhälligt av utskottet för ekonomi och valutafrågor. Före omröstningen i utskottet har insättningsgarantisystemens framtid debatterats intensivt, inte minst mot bakgrund av aktuella specifika regionala problem och den senaste tidens kris på den amerikanska fastighetsmarknaden.
I slutet av 2006 lade kommissionen fram ett meddelande med en översyn av 1994 års direktiv om system för garanti av insättningar. Innan meddelandet utarbetades genomförde kommissionen en samrådsprocess. Utifrån vad som framkom vid denna process kan vi dra slutsatsen att målsättningarna med direktivet i allt väsentligt har uppnåtts och att det i nuläget inte finns något behov av lagstiftningsåtgärder.
De europeiska finansmarknadsstrukturernas alltmer gränsöverskridande karaktär gör dock att vi måste fokusera tydligare på frågan om samarbete mellan de olika systemen för insättningsgaranti i Europa. I sitt meddelande identifierar kommissionen de områden där självregleringsåtgärder eller en alternativ hantering av de rättsliga grunderna skulle kunna ge ytterligare förbättringar till förmån för konsumenterna.
Vi anser att man bör fortsätta med detta angreppssätt. Den dynamiska diskussionsprocess som omfattar kommissionen, medlemsstaterna och European Forum of Deposit Insurers (EFDI) anser vi har en mycket nyttig roll att spela genom att vi därigenom får möjlighet att så snabbt som möjligt anpassa oss till förändrade omständigheter.
Problemet med Nordea föranleder inte några krav på kostsamma ändringar i direktivet i nuläget. Jag är därför tacksam för att kommissionen gjort fullständigt klart att Nordea-problemet, som främst gällde en återbetalning av avgifter, är något som måste lösas av medlemsstaterna.
De som hanterar insättningsgarantisystemen i de skandinaviska länderna samt tillsynsmyndigheterna där måste själva bestämma sig för om avgifterna ska återbetalas eller om insättningsgarantier i dessa länder bör ses som ett slags försäkring och därför inte ge någon rätt till återbetalning. Detta är ett grundläggande problem, men det är ett grundläggande problem för medlemsstaterna.
Betänkandet kan i princip delas in i tre delar. I den första diskuteras den undersökning som kommissionen genomfört, och en ståndpunkt formuleras utifrån resultaten av denna undersökning, exempelvis var den lägsta garantinivån ska ligga. I den andra delen behandlas frågan om huruvida de olika insättningsgaratisystem som finns i Europa ger upphov till en oacceptabel snedvridning av konkurrensen. Den tredje delen handlar om kris- och riskhantering i framtiden.
När det gäller den första delen i mitt betänkande tänker jag fatta mig mycket kort, eftersom innehållet i denna del inte visat sig vara särskilt kontroversiellt, och mest återger resultatet av samrådsprocessen om insättningsgarantisystemen. Jag anser att vår ståndpunkt i frågan om lägsta garantinivå - som bör justeras med avseende på inflationen när direktivet ses över nästa gång - är resultatet av en avvägning mellan de nya och de gamla medlemsstaternas intressen. Jag skulle vilja betona att varje medlemsstat och varje garantigivande kreditinstitut redan nu har möjlighet att överskrida de europeiska lägstanivåerna när insättningsgarantier lämnas.
En annan viktig punkt i betänkandet är frågan huruvida de olika insättningsgarantisystemen och de olika sätt som tillämpas för att finansiera dessa leder till en snedvridning av konkurrensen. Kommissionen har klargjort sin inställning och presenterat en undersökning vars rekommendationer, om de följdes, skulle resultera i en finansieringsharmonisering för enskilda medlemsstater.
Om medlemsstater med system som finansieras i efterhand nu skulle uppmanas att genomföra en fullständig omstrukturering av sina insättningsgarantisystem till mycket höga kostnader bör man analysera om de många olika systemen och den oacceptabla och kostsamma snedvridningen av marknaden överhuvudtaget kan motiveras på inre marknaden. Denna fråga har ännu inte analyserats, och en sådan analys blir en viktig uppgift i framtiden.
I betänkandets tredje del behandlas risk- och krishantering. Den inre marknaden och det allt ökande ömsesidiga beroendet över nationsgränserna gör att vi måste undersöka om den gränsöverskridande risk- och krishanteringen fungerar smidigt. Det finns ett akut behov av djupgående diskussioner med samtliga aktörer. Frågor som varit olösta sedan länge, bland annat problemet med "fripassagerare” och fenomenet "moralisk risk”, måste tas upp i detta sammanhang.
Jag anser att empiriska undersökningar där kris- och riskhantering analyseras är en förutsättning om vi vill få fram funktionsdugliga mekanismer för fördelning av bördan i händelse av gränsöverskridande kriser och gemensamma metoder för tidig upptäckt av risker eller om vi vill utveckla ett system för införande av riskbaserade avgifter. Dessa undersökningar bör sedan ligga till grund när man bestämmer innehållet i de fortsatta diskussionerna.
Mot denna bakgrund avvisar jag bestämt PSE-gruppens ändringsförslag där man förutsätter att det förekommer snedvridningar på marknaden, trots att det för närvarande inte finns något bevis för detta. Vi anser att den nuvarande processen är rätt angreppssätt.
Charlie McCreevy
ledamot av kommissionen. - (EN) Fru talman! Jag vill först och främst varmt tacka utskottet för ekonomi och valutafrågor och i synnerhet föredraganden Christian Ehler för stödet för den politik som beskrivs i vårt meddelande.
Jag håller fullständigt med er om att det inte är lämpligt att lägga fram lagstiftningsförslag i det här skedet. På en del områden kan förbättringar åstadkommas genom det befintliga regelverket utan några större kostnader och genom samarbete med European Forum of Deposit Insurers (EFDI). Turbulensen på finansmarknaden på senare tid visar att det är av avgörande betydelse att insättarnas förtroende kan bibehållas under en finanskris. När det gäller system för insättningsgarantier verkar två faktorer vara centrala - en lämplig täckningsnivå och en kort utbetalningsfrist. Om insättare vet att deras insättning kommer att täckas och litar på att deras försäkrade insättningar kommer att ersättas snabbt behöver de inte ställa sig och köa utanför en bank.
Det gällande direktivet har visat sig flexibelt och medger att medlemsstaterna ökar täckningen med utgångspunkt i sin egen ekonomiska situation. De kan vidta omedelbara åtgärder om det visar sig att deras täckningsnivåer är otillräckliga. När det gäller utbetalning i tid av försäkringsgivares insättningar finns det definitivt utrymme för förbättringar. Enligt direktivet ska det normalt sett inte ta mer än tre månader att få ersättning, men det speglar den teknik som fanns 1994. Vi har därför bett EFDI att identifiera hinder för snabb utbetalning.
Insättare måste också få veta vilket skydd de har tillgång till. De informationskrav som gäller enligt direktivet tillämpas på olika sätt i Europa. Vi har därför bett EFDI att identifiera bästa praxis för att förbättra informationen till insättare. När det gäller gränsöverskridande krissituationer delar jag parlamentets uppfattning om behovet av att skapa klarhet om fördelningen av bördorna och samspelet mellan alla deltagare innan en sådan kris uppstår. Slutsatserna från Ekofinrådets möte den 9 oktober är tydliga på den punkten. Jag har noterat förslaget att EFDI ska delta i allmänna diskussioner om fördelningen av bördorna. Låt mig understryka att det är mycket få system som innefattar befogenheter utöver ren ersättning till insättare. Medlen kommer dessutom bara att uppgå till en bråkdel av de summor som berörs av en större gränsöverskridande kris. Jag kan därför inte stödja förslaget om att låta EFDI delta i allmänna diskussioner om fördelningen av bördorna.
I betänkandet betonas också vikten av att undanröja eventuella snedvridningar på marknaden. Vi kommer att granska frågan, som vi blivit ombedda. Vi anser dock inte för närvarande att den höga kostnaden för en fullständig harmonisering av dagens regelverk, uppskattningsvis mellan 2,5 och 4,5 miljarder euro, är berättigad. Vissa frågor om lika villkor är redan under behandling. Vi måste t.ex. underlätta kompletterande täckning, så att en filial kan erbjuda en högre skyddsnivå i ett värdland än i det egna hemlandet. Ibland har dock inte arrangemangen mellan system i olika medlemsstater fungerat i praktiken, och vi stöder EFDI:s insatser för att få till stånd ett frivilligt standardavtal. Vissa medlemsstater baserar redan avgifterna till systemet på bankernas individuella risk. Vi skulle vilja hjälpa intresserade medlemsstater med detta, eftersom det skulle bidra till lika villkor för banker med liknande riskprofiler.
Sammanfattningsvis behöver EU system för insättningsgarantier som bidrar till att säkra insättarnas förtroende vid en finanskris. Med de förbättringar som planeras är jag övertygad om att vi kommer att närma oss det målet.
Piia-Noora Kauppi
(EN) Fru talman! Jag vill till att börja med tacka alla, för det här är en mycket aktuell fråga.
Vi vet alla att den rådande turbulensen på finansmarknaden har tydliggjort vikten av gränsöverskridande krishantering, och beslutet vid Ekofinrådets möte i oktober om att införa mer förhandssamordning medlemsstaterna emellan, och framför allt tillsynssystem, kunde inte vara mer välkommet.
Bankerna utgör kärnan i betalningssystemet och hanterar besparingar som tillhör vanliga konsumenter, dvs. människor utan fackkunskaper på det finansiella området. Det är därför särskilt viktigt att betalningssystemen och clearing- och avvecklingssystemen fungerar som de ska. Många av bankerna är i dag verksamma över gränserna. Det räcker inte med ett fragmentariskt nationellt regelverk. Inte ens de kontotyper som omfattas av kraven inom systemet för förlustgarantier är desamma i alla medlemsstater.
Det här får inte bli ett problem för insättarna. Föredraganden Christian Ehler har gjort ett gott arbete med betänkandet och visat stor kompromissvilja. Framför allt betonas med rätta vikten av att undanröja snedvridning av konkurrensen. Det är, som kommissionsledamoten sa, mycket viktigt att lika villkor garanteras.
Jag beklagar dock att frågan om förhandsfinansierade system för insättningsgarantier i slutändan inte behandlas i betänkandet. Medlemsstater som har efterhandsfinansierade system för insättningsgarantier har hävdat att detta problem är specifikt för de skandinaviska och nordiska marknaderna, men det stämmer inte. I själva verket hämmas konkurrensen i större omfattning på hela den inre marknaden. De flesta europeiska system är faktiskt förhandsfinansierade. Om reglerna om möjligheten att överföra eller återbetala medel som betalats till sådana system inte harmoniseras innebär det att valet mellan filial- eller dotterbolagsmodeller i värdlandet snedvrids, vilket i sin tur snedvrider konkurrensen. Det är därför mycket välkommet att kommissionen undersöker frågan, analyserar om det förkommer någon snedvridning av konkurrensen och möjliggör framtida rekommendationer på området, särskilt om möjligheten att överföra eller återbetala förhandsfinansierade insättningsgarantier som redan betalats med pengar.
Jag välkomnar alltså kommissionens initiativ och Christian Ehlers betänkande, men arbetet måste fortsätta.
Pervenche Berès
för PSE-gruppen. - (FR) Fru talman, herr kommissionsledamot! Jag vill uttrycka min tacksamhet till föredraganden för hans betänkande. För en gångs skull vill jag ställa mig bakom flera av Piia-Noora Kauppis kommentarer. Vi började arbeta med denna text i våras, och sommarens händelser har visat att vi som ansåg att betänkandet ligger rätt i tiden inte hade fel.
Det som hände i somras väcker frågor om insättningsgarantisystemen. Vi kan helt enkelt inte ha ett system där många marknadsaktörer verkar i flera olika länder utan några system för insättningsgaranti som är det minsta harmoniserade eller baserade på gemensamma principer, vilket varken gagnar konkurrensen eller allmänhetens förtroende för marknadsmekanismerna.
Det slog mig när jag reste runt i somras hur systematiskt frågan om insättningsgarantisystem kommer upp och hur viktig den anses vara - inte bara i de skandinaviska länderna. Jag vet förstås att kommissionsledamoten kommer att påpeka att om man så slog ihop samtliga garantisystem som finns på europeisk nivå skulle totalsumman ändå inte utgöra mer än en droppe i havet jämfört med de belopp som krävs för att lösa kriserna. Detta är ett dåligt argument när vi måste förbättra vårt handikapp såväl när det gäller konkurrenskraften som förtroendet för marknadsmekanismerna, inte minst eftersom effekten av detta blir snedvridna affärsstrategier på grund av att företagen plötsligt tvingas att på fel grunder prioritera mellan sina olika dotterbolag och filialer.
Det var mot bakgrund av alla dessa argument som jag bad min grupp stödja mig. Gruppen har ingivit ett ändringsförslag där kommissionen uppmanas att påskynda sitt arbete och inse vad det är människor förväntar sig. Även om de inte framför sina krav höggljutt och specifikt i form av en prioritering behöver de ändå få ny tillförsikt när det gäller hur EU:s finansmarknad fungerar och hur den reagerar på händelseutvecklingen. Ett sunt insättningsgarantisystem på EU-nivå kommer helt klart att utgöra ett bidrag i denna riktning.
Herr kommissionsledamot! Jag anser att det ingår i ert arbete att bland annat bedöma förtroendenivån när det gäller finansmarknadernas funktion på EU-nivå. Det räcker inte, anser jag, att bara luta sig tillbaka och invänta de senaste forskningsresultaten. Ni måste agera för att påskynda händelseförloppet och göra det möjligt för oss att gå vidare utifrån en mer harmoniserad grund, med ökad förståelse av och insyn i de olika insättningsgarantisystemen och hur de fungerar inom EU.
Wolf Klinz
för ALDE-gruppen. - (DE) Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Som redan påpekats har systemen för insättningsgaranti under de senaste veckorna återigen hamnat i rampljuset. Fallet med Northern Rock, vars filialer fullkomligt översvämmades av hundratals kunder som skyndade dit för att ta ut sina sparpengar, och frågan om kompensation till investerare ifall banken skulle gå omkull känns inte långt borta för oss.
Detta visar alltför väl vilken utmaning den globala integrationen av finansmarknaderna utgör även för Europa. Den ökade konsolideringen över nationsgränserna inom banksektorn väcker frågor om tillsynsbefogenheter, lämplig täckningsgrad för insättningsgarantisystemen och gränsöverskridande samordning mellan de olika systemen. Vi vet ju att den europeiska lägstanivån har satts till 20 000 euro, men i verkligheten är denna nivå förstås mycket högre i många medlemsstater. Finansieringen av garantisystemen är dock en fråga för medlemsstaterna, och strukturen på systemen varierar relativt stort.
Det behövs därför snarast möjligt ett klargörande på följande punkter: Hur långt en harmonisering av insättningsgarantisystemen bör gå, systemens finansiering och frågan om en aktiv användning av resurserna i förväg för att förebygga skador.
När det gäller gränsöverskridande kreditinstitut är det strukturerna för tillsyn, i synnerhet koncerntillsyn, och fördelningen av bördan som hamnar i fokus vid en eventuell kris. Om ett dotterbolag är verksamt i ett värdmedlemsland och faller under detta lands insättningsgarantisystem, men som med hänvisning till principen om koncerntillsyn är underställt en tillsynsmyndighet i hemmedlemslandet uppstår en lucka mellan tillsynssystemet och insättningsgarantisystemet, något som helt klart är oacceptabelt och går stick i stäv mot investerarnas intressen.
Jag stöder emellertid det anggreppssätt som föredraganden har valt. Innan vi börjar vidta några lagstiftningsåtgärder bör medlemsstaterna först eliminera kvarvarande svagheter i sina insättningsgarantisystem. Samtidigt bör kommissionen snarast möjligt genomföra riktade undersökningar av den gränsöverskridande riskhanteringen och en ingående analys av hur de olika systemen finansieras. Med de erhållna resultaten som grund kan man senare vid behov på allvar överväga lagstiftningsåtgärder.
Gunnar Hökmark
(EN) Fru talman! Jag vill tacka föredraganden för att han framhåller behovet av undersökningar och analyser, men också för att han drar slutsatsen att åtgärder måste vidtas för att åstadkomma lika villkor, om det förekommer snedvridningar på marknaden. Jag anser att det är en viktig slutsats man kan dra av denna debatt.
Vi kan ha olika uppfattning om huruvida snedvridningar förekommer. Men om de förekommer måste något göras. Jag tror nämligen att vi alla är överens om att vi vill ha mer konkurrens över gränserna, och dessutom vill vi värna om konsumenternas intressen.
Det är lämpligt att diskutera skillnaden mellan olika system. Om några medlemsstater har förhandsfinansierade system och några har andra, efterhandsfinansierade system, som i praktiken förutsätter att staten kan rädda banker som inte kan betala sina kunder, så har vi ju en snedvridning.
Enligt min mening finns det redan en snedvridning som har sin grund i våra olikartade åsikter. Det är desto allvarligare om snedvridningen dessutom bygger på antagandet att staten ska hjälpa banker som inte kan betala sina kunder.
Jag anser att ett gott resultat av Christian Ehlers betänkande är att vi kommit fram till den slutsatsen. Det är viktigt att kommissionen utgår från detta i sina framtida insatser.
Våra åsikter kanske går isär när det gäller hur situationen ser ut i dag. Men vi är eniga om att åtgärder behövs om de undersökningar som ska genomföras visar att snedvridningar förekommer.
Jag vill tacka föredraganden för detta och också be kommissionsledamoten att vidta åtgärder för att lösa frågan.
Antolín Sánchez Presedo
(ES) Fru talman, mina damer och herrar! Jag vill tacka Christian Ehler för hans arbete, som kommer tio år efter införlivandet av 1994 års direktiv om system för insättningsgarantier, i en tid präglad av tumult på finansmarknaden och då förbättringar inom den europeiska marknaden för finansiella tjänster diskuteras.
Betydande skillnader föreligger fortfarande mellan medlemsstaternas ståndpunkter, och viktiga frågor kvarstår att lösa. Även om majoriteten av medlemsstaterna tillämpar system med förhandsfinansierade fonder skiljer sig fortfarande systemen åt betydligt vad gäller garantinivå, fondstorlek och finansieringssätt.
Jag ger här två exempel: Det garanterade beloppet är åtta gånger högre i den medlemsstat som har högst skyddsnivå jämfört med den stat som har lägst skyddsnivå, och garantifonden i en enda av medlemsstaterna uppgår till 40 procent av EU:s samtliga garantifonder. Denna situation leder till en snedvridning av konkurrensen. Systemet med efterhandsfinansiering hotar stabiliteten i kristider, såväl nationellt som på gemenskapsnivå.
Gränsöverskridande bankkoncerner har också problem. Att samla fonder från olika system innebär praktiska problem. En koncentration av garantier till ett enda system kan endast uppnås genom allt fler mellanstatliga bestämmelser och överenskommelser, något som fragmenterar systemet och gör det mer sårbart för en oacceptabel riskackumulering. Det råder fortfarande stora oklarheter när det gäller syftena med insättningsgarantisystemet: harmonisera täckningsnivåerna, riskbaserade avgifter, utnyttja fonderna för likviditetsstöd, fördela bördorna, hantera gränsöverskridande kriser, likvidationer och samarbetet mellan myndigheterna.
Insättningsgarantisystemen ska utgöra ett riskbaserat skyddsnät som skyddar insättarna, säkerställer en sund och effektiv konkurrens, ger stabilitet på finansmarknaden och bidrar till en rättvis fördelning av bördan i krislägen.
Ett utnyttjande av alla de möjligheter som de befintliga ramarna utgör inget hinder för en ingående och ambitiös översyn, efter att erforderliga undersökningar har genomförts.
Mariela Velichkova Baeva
(BG) Kolleger! Jag vill erinra om att finansiella kriser inte är något nytt fenomen, utan att de är indikatorer på att det råder asymmetri mellan den finansiella sektorn och den reala ekonomin. Den amerikanska bolånekrisen har nyligen gjort att finansiella experter hävdar att ekonomier och finansmarknader är sammanlänkade och att en bred debatt behövs för att förbättra riskhanteringen.
Både idén i Ehlers resolutionsförslag som går ut på att EU:s förebyggande åtgärder och system för tidig varning utvärderas och förbättras för att säkerställa stabiliteten på finansmarknaden, och frågan om att garantera insättningar, som är det traditionella sättet att spara i mitt hemland Bulgarien, ligger helt rätt i tiden. Jag vill i detta sammanhang betona att bankernas ansvar för en genomtänkt organisation av sin portfölj och en effektiv hantering av spararnas insatta medel är av största vikt. Naturligtvis innebär medborgarnas ökade medvetenhet om hur man använder flexibla system, diversifieringen av insättningsformer och mekanismer som insättningsgarantifonder att förtroendet ökar ytterligare och att den finansiella stabiliteten främjas.
Charlie McCreevy
ledamot av kommissionen. - (EN) Fru talman! Jag vill tacka ledamöterna för deras inlägg. Avslutningsvis vill jag göra två viktiga påpekanden.
Vi anser inte att det är lämpligt med lagstiftningsförändringar i det här läget. Direktivet har stått sig väl under årens lopp. Det kan anpassas till nya förhållanden. På längre sikt måste systemen för insättningsgarantier, för den finansiella stabilitetens skull, bidra till en smidig krishantering i ett bankväsende som i allt större utsträckning blir Europaomfattande.
Ytterligare steg mot mer harmoniserade system i EU är därför i nuläget avhängiga av resultatet av det mer övergripande arbete som pågår när det gäller krishantering.
När det gäller de problem som både Piia-Noora Kauppi och Gunnar Hökmark tar upp omfattas inte återbetalning av avgifter till en bank som lämnar systemet, oavsett orsak, av det gällande direktivet, och det är därför en fråga som regleras i medlemsstaternas lagstiftning. Harmonisering på EU-nivå skulle kräva en fullständig harmonisering av finansieringsmetoden.
Jag vill tacka föredraganden Christian Ehler och utskottet för ekonomi och valutafrågor för deras mycket konstruktiva inställning.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag, den 13 december 2007.
