Justering av protokoll
Ordföranden
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Rübig
Herr ordförande! I protokollet står det att under de senaste 10 åren har, genom USA-dollarns förlorade värde, 50 procent i värde gått förlorat och totalt 18 miljoner arbetsplatser försvunnit. Det är dock bara 1, 3 miljoner arbetsplatser som gått förlorade.

Ordföranden
Jag har intrycket, herr Rübig, av att ni avser det fullständiga förhandlingsreferatet. Men vi skall undersöka saken.
(Protokollet justerades.)

Sammansättning av de politiska grupperna
Ordföranden
Jag vill meddela att Kerr ingår i Gruppen de gröna i Europaparlamentet, detta gäller retroaktivt från och med den 1 januari 1998.

Kerr
Herr ordförande! Jag vill tacka er för det uttalandet och påpeka att i gårdagens protokoll står det att jag är med i den socialistiska gruppen. Jag vet att det kommer att vålla min ledare, Pauline, stor förlägenhet och jag ber er därför rätta till det.

Ordföranden
Tack så mycket, herr Kerr. Protokollet kommer att korrigeras.

Aktuell och brådskande debatt (invändningar)
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är omröstningen om invändningar angående debatten om aktuella och brådskande frågor av större vikt.

Hory
Herr ordförande! Jag vill påminna om arbetsordningen innan vi röstar om de invändningar som ingivits till debatten om aktuella och brådskande ämnen, av V-gruppen om Tibet, och av ELDR-gruppen om Kenya.
Vår grupp kommer att ställa sig bakom dessa invändningar, men eftersom de båda grupperna inte tillkännagav detta vid ordförandekonferensen, kunde vi inte låta vår egen grupps resolutioner om samma frågor bli föremål för invändningar. Därför skulle jag med ert samtycke vilja att även vår resolution B4-1476/98 om Tibet och vår resolution B4-0084/98 om Kenya omfattas av den omröstning som skall äga rum.

Ordföranden
Vi kommer att behandla frågan omedelbart.

Det brittiska ordförandeskapets program och situation i Algeriet
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är uttalande från rådets ordförande angående det brittiska ordförandeskapets program och situtationen i Algeriet.
Cook har ordet.

Cook
Herr ordförande, kommissionens ordförande och ärade ledamöter! Det luxemburgska ordförandeskapet visade ännu en gång att Europas minsta länder är de störstas gelikar.
(Applåder) Dess ordförandeskap var skickligt, effektivt och dynamiskt. Det blir svårt att komma efter det.
Jag förstår att det är en tradition för de tillträdande ordförandeskapen att inleda sitt anförande för Europaparlamentet med att säga att Europa för närvarande befinner sig i ett särskilt viktigt skede av sin utveckling. Jag förstår varför så är fallet, det är när allt kommer omkring alltid sant.
Och det är bra att de kommande ordförandeskapen går in för sina uppgifter med den känslan av inspiration, eftersom fördelen för Europa med ett roterande ordförandeskap ligger i att varje nytt ordförandeskap tar med sig sin nya nationella drivkraft, sina nya erfarenheter och en ny beslutsamhet att lämna spår efter sig.
Storbritannien har som privilegium att inneha ordförandeskapet när Europa tar två verkligt historiska steg. De närmaste sex månaderna kommer vårt ordförandeskap att vara lots för såväl den Ekonomiska och monetära unionen som för utvidgningsprocessen med centraleuropéerna och Cypern.
Detta är ödesdigra projekt. Det brittiska ordförandeskapet tänker samarbeta nära med Europaparlamentet för att ge såväl den Ekonomiska och monetära unionen som utvidgningen bästa möjliga start. Vi har båda - parlamentet och ordförandeskapet - en förpliktelse gentemot Europa och mot våra väljare att samarbeta för en framgångsrik lansering av bägge projekten.
När den nya labourregeringen valdes i Storbritannien i maj så lovade vi att vi skulle förändra våra relationer med Europa. Vi har gjort det. Storbritannien är nu en engagerad aktör i Europa.
(Applåder) Vi tror att när Europa samarbetar så blir resultatet bättre för varje land i Europa.
De problem vi har att lösa är gemensamma problem som kräver gemensamma lösningar. Den globala uppvärmningen och den internationella brottsligheten är sådana problem som ingen enskild nation kan lösa på egen hand. Dagens nationer är lika beroende av varandra som de en gång var självständiga. Världen har förändrats sedan Monnets, Spaaks and Schumans dagar, men varje förändring har gjort deras vision av europeiskt samarbete mer nödvändig än någonsin.
Storbritannien vill utnyttja sitt ordförandeskap till att skapa en effektiv och allomfattande union, som står öppen för hela Europa. Det är därför som vi är angelägna om att göra den Ekonomiska och monetära unionen och utvidgningen till framgångar. Vi vill också bygga en union som svarar upp mot det som verkligen bekymrar människorna i Europa. Det är därför som vi vill satsa på sysselsättningen, miljön och brottsligheten. Vi vill göra unionen effektiv, och kommer därför att inrikta oss på reformuppgifterna och på att börja förbereda Europeiska unionen för det nästa århundradets utmaningar. Och vi kommer att göra den till en effektivare röst i världen, och kommer därför att arbeta med att förbättra den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Den nya brittiska regeringen satsar hårt på att göra det europeiska samarbetet till en framgång, och vårt ordförandeskap kommer att bekräfta detta.
Den Ekonomiska och monetära unionen utgör ett ytterst kritiskt steg. Under vårt ordförandeskap kommer nyckelbeslutet att fattas om vilka som kvalificerar sig för etapp tre i EMU - vilka valutor som skall låsas samman i den gemensamma valutan. Europaparlamentet kommer naturligtvis att spela en nyckelroll i det beslutet.
Storbritannien kommer att sitta som ordförande när det mycket betydande beslutet tas nu i maj. Vi kommer att fullgöra detta ansvar efter bästa förmåga, till fullo och samvetsgrant, på ett sätt som vi hoppas kommer att visa Europa från dess bästa konstruktiva sida.
Vi vill att den Ekonomiska och monetära unionen skall bli en framgång. Storbritannien kommer själv inte att gå med i den första omgången, men det innebär inte att vi inte har något intresse av den monetära unionens framgångar. Vår ekonomi är bunden till kontinentens, och vi har lika stor anledning som varje annat land på kontinenten att sträva efter en framgångsrik lansering.
Vi satsar också på att göra utvidgningen till en framgång. Toppmötet i Luxemburg banade väg för utvidgningen. Nu är det vår uppgift att få igång processen längs den vägen. Under det brittiska ordförandeskapet kommer vi att dra igång anslutningsprocessen för alla ansökarländerna, liksom också inleda överläggningar med de länder som vill gå med i Europeiska unionen. Det är en process i vilken Europaparlamentet kommer att spela en avgörande roll. Vi måste verkligen samarbeta, eftersom utvidgningen av Europeiska unionen utgör en historisk möjlighet, såväl för Europa som för de nya medlemmarna. Den kommer att innebära ett enormt uppsving för allas vår ekonomier. Den kommer att skapa ett större och starkare Europa. Den kommer att svara på den utmaning som uppkom för åtta år sedan, när järnridån raserades, och kommer att ge oss möjlighet att skapa ett blomstrande, självsäkert och stabilare Europa. Vi har blivit av med järnridån. Det är viktigt att vi inte i dess ställe tolererar en sammetsridå, som skiljer de förmögna länderna i Västeuropa från de fattigare länderna längs dess gränser i Central- och Östeuropa.
De 50 senaste årens delning av Europa har utgjort en avvikelse i vår historia. I Europas historia hade dess stora kulturpersoner, såsom Mozart, Chopin, Goethe och Voltaire, inte erkänt tanken på ett Europa som var delat på det sätt som det varit de senaste 50 åren. Det är vår generation som erbjuds den stora möjligheten att slutgiltigt få ett slut på denna uppdelning, genom att öppna Europeiska unionens dörrar för de nya demokratierna i Central- och Östeuropa.
Vi har två viktiga men praktiska målsättningar för det brittiska ordförandeskapet när det gäller utvidgningen. För det första att ge de faktiska överläggningarna en flygande start. Och, för det andra, att hjälpa dem som har längre att gå - för att säkerställa att alla ansökarländer känner sig delaktiga i processen.
Vi kommer att fortsätta att lämna alla ansökningsländerna stöd längs vägen: stödja dem för att hjälpa till att reformera deras ekonomier, privatisera deras statliga företag, förstärka deras förvaltningar. Det är därför som Storbritannien kommer att hjälpa till med att tillhandahålla utbildning för några av dem som skall förhandla på de centraleuropeiska ansökarländernas sida. Vi hjälper till att utbilda deras förhandlare, eftersom vi inte anser dessa överläggningar vara konfronterande eller ogynnsamma. Dessa överläggningar har ett gemensamt syfte: att göra utvidgningen till en framgång.
Europeiska konferensens öppningsmöte hålls den 12 mars i London. Det kommer att utgöra en synbar demonstration av det allomfattande Europa vi vill bygga. Vi vill också att det skall bli ett väsentligt möte, som tar upp frågor som är betydelsefulla för alla våra medborgare, såväl i medlemsstaterna som i kandidatländerna - som rör miljön, narkotika och organiserad brottslighet.
Möjligheten att Cypern kan komma att gå med i Europeiska unionen ger oss möjlighet att bidra till fred och välstånd för alla människor på denna ö. Europeiska unionen stöder kraftfullt FN: s generalsekreterares ansträngningar att hitta en politisk lösning på Cypern. Vi hoppas att ledarna för de samhällena kommer att återuppta de FN-ledda förhandlingarna efter valen. Vi välkomnar den cypriotiska regeringens villighet att ta med turkcyprioter i delegationen för anslutningsförhandlingarna. Vi skulle vilja se ett federalt Cypern, med två zoner och två samhällen, gå med i Europeiska unionen.
Men Cypern har rätt att få sin medlemsansökan bedömd efter sina egna starka meriter, och behandlingen av den får inte villkoras en lösning på landets delning.
Vi kommer också att arbeta hårt med att stärka relationerna mellan Europeiska unionen och Turkiet. Turkiet är ett viktigt land, såväl som en viktig aktör i en viktig region, som såsom en långvarig allierad till Europa. Vi erkänner Turkiets europeiska kallelse och behovet av att få med landet i utvidgningsprocessen.
Vi har fastställt kriterier för alla stater som vill gå med i Europeiska unionen: nödvändigheten att ha en marknadsekonomi, demokratiskt styre, samt att beakta de mänskliga rättigheterna. Turkiets kandidatur till medlemsskap i Europeiska unionen måste bedömas efter samma objektiva kriterier som dem för varje annat land.
Storbritannien vill återförbinda Europas folk med den Europeiska union deras regeringar söker skapa. Våra medborgare måste känna att Europeiska unionen är relevant för deras liv. Ur deras synpunkt tycks Europeiska unionen ibland ägna alltför mycket tid åt att diskutera saker som inte rör deras liv: abstraktioner och teorier, snarare än en konkret dagordning. Våra medborgare måste känna att det är de saker som bekymrar dem som bestämmer vår dagordning i Europa.
Tre frågor är av allra största betydelse för människorna i Europa: sysselsättningen, brottsligheten och miljön. Jag vet att de också utgör era prioriteringar. De kommer också att bli våra.
För det första sysselsättningen. Det spelar ingen roll i vilket land man ställer frågan. Om man frågar människorna vad de oroar sig mest för, så finns det bara ett svar i alla våra länder: sysselsättningen. Jag är säker på att det är vad ni får höra bland era väljare i era valkretsar.
Det finns mer än 18 miljoner arbetslösa i Europeiska unionen. Fem miljoner av dem är yngre än 25 år. Det innebär att en ungdom av tio i Europa står utan arbete. Tagna var och en för sig utgör de inte en siffra utan en tragedi, bortkastade talanger och ett fjärmande från våra samhällen och våra ekonomier. Den moderna ekonomin är mycket spännande för dem som är förberedda för den, för dem som har färdigheterna och förtroendet att blomstra på den nya marknaden. Men många skräms av den, och många utesluts från den. Vår uppgift måste bli att i Europa bygga en modern marknadsekonomi men med rättvisa, delaktiga samhällen. Jag tor att det kan göras och att Europa kan visa hur.
Unionen spelar en avgörande roll i den processen. Sysselsättningstoppmötet i Luxemburg utarbetade ett program för att återge Europa sysselsättningsmöjligheterna. Storbritannien kommer att utnyttja sitt ordförandeskap till att driva detta program med kraft. Genom att hjälpa regeringarna att hitta fram till de bästa sätten att hjälpa sina medborgare att hitta jobb på, och genom att driva de fyra målsättningar man kom överens om vid sysselsättningstoppmötet i Luxemburg, som svarar upp väl mot den nya brittiska regeringens egna prioriteringar. Anställningsbarhet, så att våra medborgare får de färdigheter de behöver för att kunna hitta arbete. Flexibilitet och anpassningsbarhet, så att våra företag kan anpassa sig till en snabbt föränderlig marknad. Företagaranda, så att vi kan omvandla Europas kreavitet och innovation till sysselsättningstillfällen och tillväxt, i synnerhet vid små och medelstora företag. Och slutligen lika möjligheter, så att alla de som vill ha ett arbete får möjligheten, och inte bara de unga och de arbetsföra.
Vid toppmötet i Cardiff kommer en av huvudprioriteringarna att bestå i att gå igenom utvecklingen med avseende på de åtgärdsplaner mot arbetslösheten som nu utarbetas i alla de olika medlemsstaterna, enligt de riktlinjer man kom överens om i Luxemburg.
Ett nyckelelement när det gäller att förbli konkurrenskraftiga måste bestå i att få den inre marknaden att fungera och att slutföra den inre marknaden. Vi kommer att arbeta hårt med den handlingsplan för den inre marknaden som antogs i Amsterdam och vi syftar till att, tillsammans med det österrikiska ordförandeskapet, ha den slutförd per slutet av år 1998. Handlingsplanen ger oss ett fullt program. Vi vill att reglerna för den inre marknaden skall tillämpas snabbt och genomdrivas bättre. Vi vill engagera kommissionen och Europaparlamentet i uppgiften att ta fram bättre och enklare lagstiftning. Vi vill avlägsna hindren så att Europa kan dra full nytta av informationssamhället och den elektroniska handelns enorma potential. Vårt syfte är en effektiv inre marknad, fri från dolda hinder eller orättvisa statliga stöd och som leder till verkligt välstånd. Då kommer vi att få ett Europa som kan fungera för människorna, och som sätter människorna i arbete igen.
Det andra stora bekymret för medborgarna är brottsligheten. Narkotikahandeln i världen i dess helhet är värd 400 miljarder dollar om året, vilket endast överträffas av oljehandeln. Det är ett av de mest integrerade handelsområdena i Europa.
Om vi ska få tag på de brottslingar som ansvarar för denna handel måste vi motsvara deras gränsöverskridande arbetssätt och deras internationella samarbete. Vi måste göra det med grupparbete och internationellt samarbete från vår sida.
(Applåder) I vårt ordförandeskap vill vi lansera Europol så snart vi kan, så att Europas polisstyrkor kan samarbeta på ett effektivt sätt. Vi vill ta ett nytt initiativ mot högteknologisk brottslighet. Sådana nya möjligheter till gränsöverskridande kommunikation som Internet, erbjuder enorma möjligheter till tillgång till information och yttrandefrihet. Men de står också öppna för riskerna för missbruk, som vi endast kan bekämpa om vi gör det tillsammans. Vi kommer att angripa narkotikahandeln i dess verkliga hjärtpunkt, genom att hjälpa de narkotikaproducerande länderna i Centralasien att hejda flödet.
Vi måste visa människorna att Europeiska unionen delar deras fruktan och deras oro, och att den kan agera för att komma till rätta därmed.
Det sista av dessa bekymmer är miljön. Människorna i Europa vill att vi på ett seriöst sätt satsar på att ta hand om planeten och lämna den vidare till våra barn i gott skick. Alla Europeiska unionens åtgärder måste säkerställa ett hållbart Europa.
Vi tänker utnyttja oss av det brittiska ordförandeskapet att göra miljöfrågorna till centrala fokuseringar i allt Europeiska unionens beslutfattande. Det bör utgöra det centrala i all vår politik. Inte en efterklokhet eller ett tillägg.
Europeiska unionens transportpolitik har en avgörande betydelse för miljön. Låt oss se till att den blir positiv. För att säkerställa att detta blir verklighet kommer vi att genomföra ett gemensamt transport- och miljöråd i juni. Vi kommer att vidareföra förslagen till strängare standarder när det gäller utsläpp från fordon, för att ge medborgarna renare luft av högre kvalitet. Genom att koppla samman de två frågorna kan vi bidra till att säkerställa att Europas transportpolitik tar hänsyn till Europas miljö.
Det brittiska ordförandeskapet kommer att sammanfalla med tre viktiga internationella miljöprojekt: uppföljningen av klimatförändringssamtalen i Kyoto, förhandlingarna i FN om rent vatten, samt samtalen om förvaltning av världens skogar.
Kyoto visade att Europeiska unionen kan utgöra en imponerande ledande makt i världen i miljöhänseende. Men Kyoto tog oss inte hela vägen till vårt mål. I de frågor där avtal ingicks måste vi nu gå vidare med dess ytterligare genomförande, och där vi inte kunde nå fram till överenskommelser så måste vi diskutera hur vi kan göra det och komma överens med våra partner runt om i världen.
Sysselsättning, brottslighet och miljö. Det är detta som oroar människorna i Europa. Detta är det brittiska ordförandeskapets prioriteringar. Men vi måste också göra framsteg när det gäller uppgiften att reformera Europa i sig.
Morgondagens snabbt föränderliga värld tillhör dem som kan reagera snabbast, som kan förändra sig snabbast och som är beredda att modernisera. De som vill se en Europeisk union som fungerar på ett effektivt och rättvist sätt, till förmån för dem.
De reformer i Agenda 2000 som kommissionen föreslår utgör ett spännande program för modernisering av Europeiska unionen. Europeiska unionen måste förändras för att klara de utmaningar utvidgningen innebär, men också utmaningarna från en föränderlig värld. Europeiska unionen har några svåra beslut att fatta.
Den gemensamma jordbrukspolitiken utgör kanske det mest uppenbara exemplet. Den var vettig på 1950-talet mot bakgrund av livsmedelsbristen. En gemensam politik är inte mindre relevant i dag, men den behöver moderniseras. Kommissionen fick i Luxemburg i uppdrag att komma med ett lagstiftningsförslag. Under vårt ordförandeskap kommer vi att se till att så sker.
Jag känner till de upprörda känslorna när det gäller reformeringen av den gemensamma jordbrukspolitiken, och de många vitt skilda åsikterna om den. Men det finns mycket vi kan vara överens om. En ny jordbrukspolitik som fortfarande stöder våra jordbrukare, men till lägre kostnad för våra skattebetalare och till lägre kostnad för konsumenterna, som bevarar samhällena på landsbygden liksom också miljön på landsbygden. Jag vet att det är många i Europaparlamentet som vill se en förändring av vår politik, så att vi kan lägga ner mer av våra resurser på de områden som är viktigast i dag.
(Applåder) Vi vill använda oss av vårt ordförandeskap för att samarbeta med er, för att säkerställa att våra pengar används på ett förnuftigt sätt. Människorna vill vara säkra på att bördan fördelas rättvist, att det regionala stödet går till de fattigaste områdena, de områden som är i störst behov av det. De vill se verkliga åtgärder gentemot misshushållning och bedrägerier, vill veta att deras pengar inte slösas bort. Att få Europeiska unionen att fungera på ett effektivare sätt för människorna kommer att utgöra vår prioritering.
En annan kommer att vara att göra den tillgänglig för människorna. Vi vill föreslå åtgärder för att göra Europeiska unionen öppnare, inklusive ett ytterligare öppnande av ministerrådet. Om människorna skall tro på att Europeiska unionen tillhör dem, så måste de åtminstone känna till vad man talar om och hur vi beslutar om olika saker.
(Applåder) Jag vill också att det brittiska ordförandeskapet skall hjälpa till att återge människorna deras tro på att Europeiska unionen kan tala och agera för deras räkning i världen. Jag säger såväl " tala" som " agera" med avsikt. Det är viktigt att Europeiska unionens röst hörs snabbt och bestämt. Men det är också viktigt att våra ord åtföljs av handlingar och att vi visar att åtgärder från Europeiska unionens sida får verkan. Europeiska unionen kan och skall vara en huvudaktör på världsscenen.
Vi tänker utnyttja oss av vårt ordförandeskap för att lansera en uppförandekodex för Europeiska unionen med avseende på vapenexport, för att upprätta överenskomna standarder för all vapenexport från Europeiska unionens medlemmar. Vi kommer att genomföra den nya gemensamma Europeiska åtgärden om truppminor, som ånyå bekräftar unionens ambition att få till stånd ett globalt förbud, och dess program om röjning av truppminor och hjälp till offer för truppminor.
(Applåder) Vi kommer att arbeta för en samlad europeisk inställning gäller mänskliga rättigheter, och för att säkerställa att den får verklig inverkan genom att arbeta tillsammans med och i dialog med andra länder.
Vi kommer att fortsätta unionens ansträngningar att stärka sina förbindelser med resten av världen. Jag kommer i morgon att resa till Washington och Ottawa för att informera USA och Kanada om våra planer för ordförandeskapet. I maj kommer vi att genomföra toppmöten med bägge länderna. Jag kommer att resa till Latinamerika i februari för att sitta ordförande vid ministermötena Europeiska unionen/Rio och Europeiska unionen/San José. Tony Blair kommer att sitta ordförande vid det andra mötet Asien/Europa i London i april, det första sådana toppmötet med Asien på europeisk mark och en viktig milstolpe i våra förbindelser med Asien. Under vårt ordförandeskap kommer vi också att syfta till att nå en överenskommelse om Europeiska unionens mandat för förhandlingar om en efterföljare till Lomékonventionen.
Under vårt ordförandeskap kommer Europeiska unionen att fortsätta samarbetet med våra partners för att hjälpa till att genomföra fredsöverenskommelserna i Bosnien. Vi kommer att söka förbättra snabbheten och effektiviteten i Europeiska unionens biståndsinsatser i den regionen.
Vi kommer att säkerställa att Europeiska unionen fortsätter att lämna ett positivt bidrag till fredsprocessen i Mellanöstern. Vi oroar oss över dödläget just nu, eftersom det är en fråga av yttersta vikt såväl för Europeiska unionen som för alla andra. Av detta skäl kommer vi att arbeta för att komplettera USA: s ansträngningar att medla mellan de båda sidorna, och vi kommer att undersöka hur Europa kan underlätta framsteg i praktiska frågor, såsom flygplatsen och hamnen i Gaza.
Jag vill också säga att vi delar Europaparlamentets djupa oro över den senare tidens händelser i Algeriet. Ni har gjort det mycket tydligt vad ni anser, framför allt genom att tilldela Selima Ghezali 1997 års Sakharov-pris. Hennes arbete, under mycket svåra omständigheter, utgör en kraftfull påminnelse till världen om de problem som råder i Algeriet.
De senaste massakrerna, och omfattningen av de grymheter det rör sig om, har varit förfärande. Människor runt om i Europa har stått enade i motvilja och avsky inför de historier de läst i pressen från Algeriet de senaste veckorna. Den brittiska ambassadören har på ordförandeskapets uppdrag sökt tillstånd från de algeriska myndigheterna att besöka platserna för senare tiders avskyvärda illdåd. Vi vill ta reda på hur vi kan hjälpa till. Vi har inte funnit några bevis som stöder beskyllningarna att de algeriska säkethetsstyrkorna skulle vara inblandade. Världens media har visat ett angeläget intresse för dessa dramatiska händelser. Det ligger i de algeriska myndigheternas intresse att låta pressen med egna ögon se vad som händer i deras land och vilka som är ansvariga för terrorn. Det internationella samfundets regeringar har också ett legitimt intresse. Vi har tidigare alltför många gånger fått erfara att om vi låter terrorismen slå sig ner i ett land, så kan den sedan alltför snabbt exporteras till andra länder.
(Applåder) Det är därför som det brittiska ordförandeskapet snabbt gick vidare med förslaget att sända en trojka till Algeriet. En sådan delegation kommer såväl att undersöka hur Europeiska unionen kan hjälpa till att få ett slut på terrorn, som demonstrera de europeiska medborgarnas starka känslor när det gäller terrorn och det algeriska folkets lidanden. Jag försäkrar er om att ordförandeskapet kommer att hålla Europaparlamentet informerat till fullo.
Avlsutningsvis skulle jag vilja säga att också i ett långt tal som detta så kan man bara lämna en ögonblicksbild över ett program som omfattar sex månaders ordförandeskap. Det är ett ambitiöst och komplett program, ett program som visar det Europa som Storbritannien och Europaparlamentet vill se. Ett allomfattande Europa som är välmående, öppet och fredligt, en effektiv union som samarbetar på ett effektivt sätt i de frågor som är av betydelse för våra medborgare, och som för deras talan på ett tydligt och kraftfullt sätt i världen.
Europaparlamentet spelar en nyckelroll i den visionen. Den brittiska regeringen har arbetat för att bygga upp våra relationer med parlamentet - relationer som kanske inte alltid upprätthölls som allra starkast av den tidigare brittiska regeringen - och vi har utvecklat vårt ordförandeskapsprogram i nära samarbete med er och med andra ledamöter av detta Europaparlament.
Vi vill att vårt ordförandeskap säkerställer att ni får mesta möjliga möjligheter att spela er viktiga roll i de viktiga beslut som ligger framför oss.
Er röst kommer att vara en viktig sådan i debatten om den Ekonomiska och monetära unionen. Ni måste lämna ert samtycke till en utvidgning. När Amsterdamfördraget träder i kraft kommer ni att få mer att säga till om när det gället lagstiftning. Det brittiska ordförandeskapet är beslutet att ingå i en dialog på lika villkor med er inom alla dessa områden, alltifrån debatterna i plenum till era utskottsrum.
Men er roll går långt utöver detta. Jag anser att Europaparlamentet har en avgörande roll att spela i vår uppgift att lämna tillbaka Europeiska unionen till medborgarna, att förklara nyckelfrågorna för Europas medborgare, att se till att de får möjligheter att göra sig hörda, att tala ut, och att deras röster blir hörda. Som en regering som tror på ett öppet Europa med insyn, och ett Europa som återspeglar vanliga människors uppfattningar och agerar i de frågor som är viktiga för dem, så tror jag att ni kommer att spela en mycket betydande roll. Vi kommer inte alltid att vara överens, men jag kan försäkra er om att vi alltid kommer att lyssna på er uppfattning.
Vi står på tröskeln till att skapa ett större och starkare Europa. Ett Europa som sträcker sig från Warszawa till Edinburgh, ett fredligt, välmående och självsäkert Europa, ett Europa som kan tala med en röst i världen, men som respekterar och uppmuntrar olika nationella kulturer att blomma inom unionen. Det har fallit på Storbritanniens lott att ta upp ordförandeskapets mantel när dessa möjligheter ligger inom räckhåll för oss. Vi behöver er hjälp om vi ska kunna ta oss an dessa möjligheter. Jag vet att ni kommer att ge oss den hjälpen.
(Högljudda applåder)
Ordföranden
Tack så mycket, herr rådsordförande.
Green har ordet.

Green
Herr rådsordförande! Det är verkligen ett oerhört nöje för mig att välkomna er till Europaparlamentet i dag. Som ledamot av Europaparlamentet från det brittiska labourpartiet så gläder jag mig mycket åt att kunna välkomna den första ministern från en labourregering till denna kammare på mer än två årtionden.
(Applåder från vänster) Som ledare för denna kammares socialistiska grupp så vet jag att socialisterna, socialdemokraterna - och vissa andra ledamöter av denna kammare dessutom - blev mycket lättade när de fick se den föregående regeringen, som var mycket fientligt inställd till, ytterst ohederlig om och mycket hämmande för Europeiska unionen gå.
(Applåder från vänster) Den 4 maj, bara tre dagar efter valet i Storbritannien, hade tidningen Observer löpsedeln " Adjö till främlingsfientlighet" . Det första positiva budskapet från den nya regeringen, och i synnerhet från rådsordföranden, var riktat till Europeiska unionen. Utrikesministern är mycket välkommen hit. När det förra brittiska ordförandeskapet avslutades, den 16 december 1992, vände sig min kollega och föregångare Jean-Pierre Cot till den brittiska premiärministern och sade: " Vid inledningen av det brittiska ordförandeskapet så såg jag framåt med förtröstan, i min övertygelse om att de traditionella brittiska karaktärsdragen fair play och effektivitet skulle göra ordförandeskapet till en framgång" . Han avslutade: " det brittiska ordförandeskapet har mindre uppträtt såsom en ärlig mäklare och mer som en brinnande partisan" . I dag vädjar jag till utrikesministern att se till att detta brittiska ordförandeskap kommer att visa denna fair play och effektivitet och återställa brittisk självaktning och värdighet i denna kammare och i Europa.
Men därutöver så hoppas vi att detta ordförandeskap, när det försöker utöva sina prioriteringar, kommer att visa den drivkraft, den kraftfullhet, fantasi, känsla och vision som har kännetecknat regeringens första åtta månaders förvaltarskap över Storbritannien. Det kommer inte som någon överraskning för utrikesministern eller denna kammare att min grupp stödjer de viktigare politiska prioriteringar han skisserat för oss i dag, som sin arbetsplan för de kommande sex månaderna. Kollegor i min grupp kommer att behandla den dagordningen - sysselsättning, narkotika, miljö, utrikesfrågorna - i detalj under loppet av debatten i dag.
Jag vill bara ta upp två saker i synnerhet. För det första unionens utvidgning till Cypern och Central- och Östeuropa. Vi välkomnar rådsordförandens utfästelser om att inleda utbildningsprocessen på ett allomfattande och öppet sätt i mars i London. Jag vet att den brittiska regeringen tror på att fatta svåra beslut. Jag vill be rådets ordförande att välja det svåra alternativet, som enligt vår uppfattning hänger samman med öppningskonferensen, och det är att inleda processen med att börja diskutera den komplicerade fråga som inte löstes i Amsterdam, och som toppmötet i Luxemburg åtminstone hade takten att tillstå att den måste lösas. Det är vare sig populärt eller enkelt att ta itu med vad som många gånger betraktas som navelskådande frågor om institutionell reformering. Men den enkla sanningen är att Europeiska unionen inte kommer att fungera utan utökad omröstning med kvalificerad majoritet...
(Applåder) ...än mindre omfördelning av röster, antalet kommissionärer och så vidare.
Dessutom sägs det att den reformering av såväl den gemensamma jordbrukspolitiken som strukturfonderna som ni nämnde helt enkelt inte ens kommer att börja förrän i slutet av detta år, när det tyska valet är genomfört. Ingen förväntar sig att dessa frågor ska kunna lösas under de närmaste sex månaderna, men var snäll och låtsas inte som om de bara inte existerar.
Den andra fråga jag vill ta upp är det beslut som måste fattas om euron under de första dagarna i maj i år. Parlamentet har, som rådets ordförande sa, ett unikt och mycket speciellt ansvar. Det är det enda parlamentet i Europa som kan ha en direkt relation med den europeiska centralbanken, och som redan har en direkt relation med Ekofin. Detta parlament kan utöva demokratisk kontroll över euron och över de institutioner som bestämmer huruvida den skall bli en framgång eller inte.
På denna sida av kammaren är vi fast beslutna att genomföra den rollen på ett mycket tufft sätt. Vi anmodar rådet att på ett seriöst sätt beakta det förslag som kommer från parlamentet om att ge euron demokratisk legitimitet. Det brittiska ordförandeskapets attityd, när det stöder detta parlaments rätt att komma med sina åsikter om Ekofins rekommendationer om vilka länder som skall tas med i EMU: s första omgång, har inneburit ett tydligt budskap om demokratisk utfästelse, som vi är mycket tacksamma för. Jag hoppas nu att rådets ordförande kommer att utöva påtryckningar på sina kolleger för att stödja en demokratisk euro.
Detta ordförandeskap inträffar vid en avgörande tidpunkt - om inte utrikesministern sade det så har nu jag gjort det. Det medför förhoppningar hos de berörda för Europas framtid, och i synnerhet för våra ungdomar. Vi önskar det all framgång.
(Applåder)
Martens
Herr ordförande, herr rådsordförande! Jag vill tacka er för ert uttalande och särskilt för ert löfte att ni kommer att lyssna till parlamentets röst. Ni har påmint om att ert ordförandeskap kommer att kännetecknas av två historiska avtal. Den 30 mars startar förhandlingarna med elva kandidatländer, och under det första veckoslutet i maj kommer beslutet om euron att tas. Dessa historiska steg förutsågs i fördragen och förbereddes länge på Europeiska rådets möten. De illustrerar på nytt metoden som har satt Europeiska gemenskapen i stånd att fungera på grundval av en successiv och kontinuerlig kreativ process där tålamod, men också beslutsamhet, har varit de viktigaste och säkraste drivkrafterna. Dessutom, herr ordförande, när kurserna nu är utstakade är ni ansvarig för att bestämma och avhandla dagordningen och även och framför allt för att skapa det politiska klimatet. Ni talade nyss om klarheten i era beslut och åberopandet av den allmänna opinionen. Jag tror att under ert ordförandeskap kommer stödet från befolkningen att vara ett nyckelelement i de länder där man kommer att införa euron, men även i kandidatländerna, som äntligen vill tillhöra de fria och demokratiska folkens gemenskap. Aldrig tidigare har den Europeiska gemenskapens beslut haft en så konkret och djup inverkan på våra medborgares dagliga liv.
Herr rådsordförande! Vi vet att den brittiska traditionen, genomsyrad av dess sinne för demokrati, sätter stort värde på att alla deltar i stora kollektiva beslut. Därför är det paradoxalt att er regering har tillkännagivit att den inte vill tillhöra den första grupp medlemsstater som kommer att införa euron. Jean Monnet sade om britterna: vi är övertygade om att ni respekterar faktum och inte hypotesen. Historien gav honom rätt. Han förutspådde att Förenade kungariket efter lång tvekan skulle kandidera till EKSG och EEG så snart dessa två gemenskaper hade haft sina första framgångar utan att ändra någonting i sina federativa grundsatser. Jag har i min tur förtroende för er pragmatism. För så snart euron har blivit den starka, stabila, attraktiva valutan kommer även ert land att ansluta sig och bidra till dess utstrålning. Vi förväntar oss av ert ordförandeskap att ni under en känslig fas där genomgripande formella beslut kommer att vända upp och ned på en hel del gamla vanor, att ni kommer att använda all er talang och er energi för att vidarebefordra ett budskap om hopp och förtroende till befolkningen inom hela EU. För, ärade kolleger, varje ny dag stärker oss i vår övertygelse att trots skepsisen och motståndet kommer euron. Detta är en ny chans att trygga levnadsstandarden för vår befolkning, en ny chans för vår ekonomis tillväxt, ett absolut villkor för att skapa nya arbeten.
Aldrig tidigare har hoppet om varaktig fred på vår kontinent varit så nära och så starkt. Därför måste vi övertyga våra medborgare om att de måste se fram emot den stora utvidgningen mot Central- och Östeuropa med generositet och tacksamhet. Och på det europeiska toppmötet i Cardiff i mitten av juni detta år kommer de första stegen mot reformerna i Agenda 2000 att tas. Där kommer ni att behöva använda all er kreativitet för att förhindra att de 15, efter de historiska besluten om utvidgningen av euron, kommer att försjunka i vanmakt och splittras av underordnade frågor av ekonomiskt intresse. Att eftersträva det som ligger i det allmänna intresset måste gå före ett kyligt försvar av förvärvade rättigheter eller populismen hos nationell eller klassbunden egoism. För detta finns metoden som Europeiska gemenskapen är byggd på. Integration på gemenskapsnivå, där låg nyckeln till Europeiska gemenskapens framgång, att ge prioritet åt att tillhöra en stark helhet som försvarar våra intressen utåt och samtidigt är solidarisk internt så att var en kan känna sig delaktig. Vi måste fortsätta på denna väg, och vi ger er vårt stöd för de åtgärder som ni har tillkännagivit. Sysselsättningen, konkurrenskraften, kampen mot bedrägeri och brott, skyddet för boendemiljön och folkhälsan, kulturen, informationssamhället, starten för planerings- och övervakningsenheten för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, förnyelsen av Lomékonventionen, främjandet av de mänskliga rättigheterna i världen har ni tillkännagivit, och nu frågar jag er, herr rådsordförande, kommer ni att genomföra aktioner för de mänskliga rättigheterna i Nigeria, i Burma, för lösningen av det cypriotiska problemet? Green har betonat detta, jag gör det nu ännu en gång.
Även den institutionella reformeringen, som inte kom till stånd i Amsterdam, är en absolut uppgift för varje ordförandeskap, även för ert. Det gjorde ett starkt intryck på mig när jag nyligen läste en intervju med den tidigare ordföranden för Europeiska kommissionen, Jacques Delors, som sa: den europeiska integrationen har åstadkommits på grundval av ekonomin. Nu skall vi ta itu med ett annat stort projekt: utvidgningen mot länderna i Central- och Östeuropa. Men, säger Jacques Delors, och jag citerar honom:
"Detta skulle förutsätta att alla medlemsstater fram till 2010 fick samma ambitioner för ett enat Europa och möjligheter att tillfredsställa dem. Det betvivlar jag starkt. Om vi inte allvarligt tänker igenom denna fråga är jag rädd att det politiska Europaprojektet sakta stannar av och ersätts av ett stort frihandelsområde" .
(NL) Detta budskap från Jacques Delors måste vi ha i våra öron, i våra hjärnor, i vår mentalitet och i vår själ. Jag uppmanar er, ni som i er tradition kännetecknas av pragmatism, att också göra en ansträngning som präglas av kreativitet och låta denna leva också under det kommande århundradet.
(Applåder)

Collins, Gerard
Herr ordförande! Jag välkomnar Förenade kungarikets utrikesminister varmt, i hans egenskap av ordförande i rådet, till detta parlament här denna förmiddag. Jag önskar honom å Europas medborgares vägnar all framgång i sitt ordförandeskap. Jag tackar honom för hans mycket utförliga anförande inför parlamentet. Jag stöder ordförandeskapets prioriteringar, vilka han tydligt skisserade.
Jag stöder med eftertryck den prioritering ordförandeskapet tänker ge målsättningen att visa Europas medborgare att Europeiska unionen arbetar för dem på praktiska sätt. Denna målsättning kommer bara att kunna uppfyllas om det tydligt kan visas för majoriteten av människorna att Europeiska unionen är av betydelse för deras dagliga liv, och att unionen kan bidra till att hitta lösningar på problemen i våra samhällen.
Den fråga som oroar mest för närvarande är brottsligheten. Det finns mycket få människor i alla våra länder som inte själva varit offer för brottsliga handlingar, eller vilkas familjer inte påverkats av brottslighet på ett eller annat sätt. Praktiskt taget varje kväll kommer nyhetsprogrammen på TV med berättelser om de mest fasansfulla brott som begås av onda människor, många gånger mot försvarslösa människor i våra samhällen, såsom unga barn eller de mycket gamla. Många av våra medborgare är oroliga för sin personliga säkerhet eller sina familjers säkerhet. I många av våra samhällen anses inbrott, rånöverfall och våldsamma angrepp vara vanligare nu än vad som var fallet för några år sedan.
Den bakomliggande orsaken till en stor del av dessa brott är narkotikaberoende och missbruket av illegala droger. Illegala droger tycks numera vara lätt tillgängliga såväl vad gäller kvantitet som mångfald, i synnerhet för unga människor. Missbruket av dessa droger utgör en allvarlig hälsorisk för lättpåverkade unga människor, som övertalas att experimentera med dem. Det narkotikaberoende och missbruk som till sist blir fallet för många av dessa människor kan endast tillgodoses genom utfallet av brott. Det är denna slags narkotikarelaterade brottslighet som utgör en allvarlig risk för många av våra samhällen.
Jag tror att Europeiska unionen kan lämna ett viktigt bidrag när det gäller att komma till rätta med narkotikamissbrukets gissel, genom att koncentrera sina resurser på ett samordnat sätt med de nationella myndigheterna för att ta itu med den internationella narkotikahandeln.
Handeln med illegala droger utgör nu en avancerad internationell verksamhet. Om kampen mot denna handel skall kunna bli effektiv så måste också den vara avancerad och internationell till sin uppläggning. De av oss som medverkade i förhandlingarna om Maastrichtfördraget hade hoppats på att Europol skulle komma att bli det organ som skulle förse de nationella myndigheterna med de upplysningar och den information om penningtvätt, produktion och smuggling av illegala droger, som de behövde för att kunna åtala dem som ansvarar för att drogerna distribueras till våra samhällen. Många år senare är jag besviken över att kunna konstatera att ännu ett ordförandeskap som en av sina prioriteringar måste ta upp avslutandet av förberedelserna för Europols upprättande. De enda som kan vara nöjda med dessa vanhedrande fördröjningar är de som som sysslar med handel med illegala droger.
Ändå så välkomnar jag varmt det brittiska ordförandeskapets utfästelse att få Europol upprättat, och dess intresse av att främja internationella ansträngningar att ta itu med den illegala narkotikahandeln. Jag kommer att stödja varje sådant förslag som föreläggs detta parlament.
Under det brittiska ordförandeskapet kommer beslut att tas rörande vilka länder som skall tas med i den första gruppen av deltagare i den gemensamma valutan. Även om jag är medveten om att Storbritannien inte kommer att vara ett av dessa länder, så är det ändå viktigt att alla länder, också de som inte deltar i den gemensamma valutan från den första dagen, aktivt involveras i förberedelse- och planeringsfaserna för lanseringen av euron, på grund av den inverkan denna valuta kan komma att ha alla våra ekonomier, vare sig vi befinner oss inuti eller utanför den gemensamma valutazonen.
En ytterst viktig aspekt på lanseringen av den nya valutan kommer att utgöras av de enskilda medborgarnas attityd gentemot euron. Rådets ordförande minns säkert den förbehållsamhet, oro och till och med räddhågsenhet som fanns hos många brittiska, och även irländska, medborgare när våra respektive valutor skulle decimaliseras på 60-talet. När decimaliseringen inleddes hade man kanske inte till fullo förstått vikten av att säkerställa en höggradig tillit hos konsumenterna. Jag tror att samma risker föreligger i dag. Det är ytterst viktigt att de europeiska institutionerna, liksom också de nationella regeringarna, genomför en omfattande utbildningsprocess inom alla befolkningsskikt, och inte bara i finans- och affärsvärlden, något som i huvudsak tycks vara fallet för närvarande.
När euron lanseras så kommer det att bli nödvändigt att växla in de pengar som för närvarande innehas i de nuvarande valutorna till den nya valutan. Denna nödvändighet kommer att utgöra en viktig möjlighet för myndigheterna att identifiera tillgångarna hos brottslingar, och att vidta lämpliga åtgärder. Jag hoppas att ordförandeskapet kommer att säkerställa att de initiativ som är nödvändiga för att identifiera tillgångar hos brottslingar kommer på plats, och i god tid för att kunna utnyttja möjligheten.
Det program ordförandeskapet har presenterat låter förstå att insatser de närmaste sex månaderna också kommer att göras för att göra framsteg i överläggningarna om reformeringen av den gemensamma jordbrukspolitiken. Otvetydigt så kommer kommissionens detaljerade förslag att behöva läggas fram innan några betydande framsteg kan göras i denna fråga. Den slutliga överenskommelsen om den gemensamma jordbrukspolitiken bör föregås av långvariga och omfattande debatter, som fördelas över ett antal ordförandeskap. Denna reform kommer att få mycket stor politisk betydelse, inte bara för våra framtida relationer med de östeuropeiska länderna, utan också för våra landsbygdsområden, för livsmedelspolitiken och för de miljontals lantbrukare och arbetare som berörs.
Slutligen så har ordförandeskapet bestämt att miljöpolitiken skall utgöra en av dess prioriteringar. I detta sammanhang hoppas jag att det vederbörligen kommer att beakta nödvändigheten av att lösa ett miljöproblem som förelegat under lång tid, med stor betydelse för era grannar i Irland - problemet med fortsatta utsläpp av radioaktivt material i Irländska sjön från anläggningen i Sellafield.

De Vries
Herr ordförande! Efter åratal av förbittrad negativism kommer den nya brittiska regeringens inställning som en uppfriskande förbättring. Få ordförandeskap har skördat så mycket goodwill . Få har för övrigt också organiserat en sådan stor public-relationskampanj för att generera denna goodwill. Hur som helst: Välkommen tillbaka, England. Men en varning kan vara på sin plats. Goda föresatser räcker inte. Ett ordförandeskap måste uppvisa resultat. Detta gäller framför allt på två områden: monetära ärenden och utrikespolitik.
Det viktigaste beslutet för EU under det brittiska ordförandeskapet är det om euron. Tyvärr var den brittiska regeringen inte beredd att tydligt förklara om och när England kommer att delta i den europeiska valutan. Ordförandeskapet måste således föra dessa avgörande förhandlingar med den ena handen fastbunden på ryggen.
Tony Blair vill leda Europa, men han kan inte förvänta sig att kunna leda från sidlinjen. Jag vill trots det uppmana Förenade kungariket att sörja för att medlemsstaterna respekterar fördraget när de utnämner den första ordföranden för Europeiska centralbanken. Enligt fördraget gäller denna utnämning för en fullständig period på åtta år och således inte för två perioder på fyra. Att manipulera fördraget på den punkten kommer att skada eurons trovärdighet redan innan denna har lanserats.
Herr ordförande! Den ekonomiska krisen i Asien kastar en växande skugga över Europa. Även om det inte finns någon anledning till panik finns det dock anledning till stor oro. Devalvering i Hongkong eller Kina eller en ekonomisk kris i Japan skulle beröra såväl Amerika som Europa djupt. I motsats till Amerika har EU hittills inte gett något direkt bidrag till att hitta lösningar. Det största ekonomiska blocket i världen är påfallande frånvarande. Varför har inte Europeiska unionen sänt ett team till de berörda länderna för att erbjuda politisk solidaritet och stöd? Självfallet, de asiatiska länderna måste avreglera sin ekonomi och reformera sin ekonomiska sektor, och den brittiske ordföranden måste klargöra detta i ASEAN-länderna och i Japan. Men vi borde också på den högsta politiska nivån uttala vårt förtroende för de asiatiska ekonomierna. Det är inte lägligt att EU nu gör intryck av att vara inåtriktat, egoistiskt och irrelevant.
Om det vid sidan av detta finns ytterligare ett område där det finns behov av brittiskt ledarskap, då är det utrikespolitiken. Det är framför allt på den punkten som det brittiska ordförandeskapet kommer att bedömas. Det finns ett angeläget behov av effektiv europeisk diplomati i Medelhavsområdet och på Balkan.
Jag stöder ordförandeskapets föresats att låta EU spela en aktiv roll i Mellanöstern och i Algeriet. Nu när den algeriska regeringen inte är i stånd eller beredd att göra slut på missgärningarna mot människorna i sitt land borde den internationella gemenskapen seriöst överväga att tillsätta en internationell domstol för Algeriet. Det borde väl vara det mest effektiva sättet att utöva internationellt tryck.
EU måste också förbättra samarbetet med Turkiet. Naturligtvis kan inget land som kränker de mänskliga rättigheterna bli medlem i EU. Så länge det inte finns någon äkta yttrandefrihet och så länge till och med barn torteras av polisen kan det inte bli tal om förhandlingar med Turkiet. Men under tiden ligger det dock i Europas intresse att samarbeta med Turkiet i frågor som regional säkerhet och emigration. I mars 1995 beslöt associeringsrådet att fördjupa den politiska dialogen med Turkiet. Ordförandeskapet måste sörja för att dessa beslut äntligen genomförs och att det ekonomiska samarbetet återupptas. Pacta sunt servanda.
Två kommentarer beträffande Balkan. Jag blir allt mer bekymrad över att Kosovo är nästa krutdurk som kommer att explodera på Balkan. Kanske är det ännu inte för sent att undvika krig i Kosovo, men omständigheterna förändras. Det är väsentligt att EU och USA ökar trycket på president Milosevic. Den internationella gemenskapen borde utnämna en högt uppsatt delegat för Kosovofrågan. Kosovo måste vara en av det brittiska ordförandeskapets prioriteringar.
Min grupp kräver också prioritet för arrestering av krigsförbrytare i Bosnien. Nationer begår inga krigsförbrytelser, men individer gör det. Därför måste de skyldiga dömas. Det är det enda sättet att bryta kretsgången av våld. 1998 måste bli året som Karadzic och Mladic äntligen kommer inför domaren. Förenade kungariket har en viktig truppstyrka i före detta Jugoslavien. Jag uppmanar därför det brittiska ordförandeskapet att använda alla politiska, och även militära, medel för att få dessa två förbrytare arresterade och utvisade.
Till sist en kommentar om EU: s demokratiska dignitet. Ett sätt att öka den demokratiska kontrollen inom EU är att rådet introducerar ett gemensamt valsystem grundat på proportionalism. Om våra europeiska medborgare vill förfoga över ett sådant system 1999, då måste de nödvändiga besluten fattas senast i juni detta år, inte senare. Det innebär att ordförandeskapet måste komma med förslag senast i slutet av mars. Liberalerna delar den brittiska regeringens önskan att föra Europa närmare människorna. Jag förlitar mig på att den brittiska regeringen således delar vår önskan och får denna viktiga demokratiska reform till stånd detta år.
Herr ordförande! Min grupp vill uttrycka sin varma uppskattning för de målsättningar och de ord som detta ordförandeskap har yttrat. Det är upp till ordförandeskapet om vi om ett halvår också kommer att kunna uttrycka vår uppskattning för dess gärningar.
(Applåder)

Puerta
Herr rådsordförande! Som ni så väl har uttryckt det, definieras det brittiska ordförandeskapets uppgifter och betydelse genom besluten om euron och utvidgningsförhandlingarnas inledning. Vad kan då ledamöterna i Europaparlamentet vänta sig av det brittiska ordförandeskapet? Utan några tvivel kännetecknas det i dag av en europeisk övertygelse, envishet, optimism, praktiskt sinnelag och om det är möjligt, sinne för humor. Och om ordförandeskapet karaktäriseras genom att det är från labourpartiet kan vi också hoppas, och framför allt från vår sida, från vänstern, att det får en social inriktning.
Därför skulle jag på ett informellt sätt, inte alls högtidligt eller som ett uttalande, vilja lämna några iakttagelser angående några av era tankar. För i denna stund av utvidgning och kulmen för den Ekonomiska och monetära unionen, samt utvecklingen av den förestående stabilitetspakten, är det nödvändigt att säga ett kategoriskt ja till utvidgningen, då det kommer att bli mycket svårt att bedriva en social politik eftersom omständigheterna ibland kommer att utgöra ett hinder för det. Men det är nödvändigt att göra klart, vilket ni också sade, att kampen mot arbetslösheten är oumbärlig. Det är nödvändigt att kampen mot arbetslösheten inte enbart består av goda föresatser, utan att den har samma rang som valutan och som kampen mot inflationen, vilka vi är införstådda med.
Men fler saker är nödvändiga. För att konstruera ett balanserat, demokratiskt och rättvist Europa är det nödvändigt att behålla det stora målet om den ekonomiska och sociala sammanhållningen och strävan efter ett Europa, inte bara med friheter utan också med stor jämlikhet mellan nord och syd, öst och väst. Frågan är uppenbar: hur skall vi uppnå denna sammanhållning? Vad skall vi föreslå? Vi föreslår att man fortsätter att använda strukturfonderna på ett intelligent sätt utan slösaktighet, med insyn, men med bibehållande av den inre solidariteten mellan norra och södra Europa, vilken inte bör motsäga utvidgningspolitiken.
Ni tog upp den gemensamma jordbrukspolitiken och jag dristar mig att säga att det är nödvändigt att övervinna den obalans som råder i stödet till olika slag av jordbruksproduktion. Det är nödvändigt med en reform, men en reform som går i riktning mot att skapa lika möjligheter för de olika länder och jordbrukare som finns i Europa.
Om vi vill finansiera utvidgningen och den inre solidariteten samtidigt, kan vi inte instämma i kommissionens tankar i Agenda 2000. Det är omöjligt att fungera med en gräns för egna resurser på 1, 27 procent av gemenskapens bruttonationalprodukt. Jag skall tala i begrepp som medborgarna förstår: det kommissionen föreslår är att av 10 000 ecu av bruttonationalprodukten går 127 ecu till gemenskapens budget. Vad kräver Europaparlamentet? Att ytterligare 4 ecu per 10 000 ecu av gemenskapens BNP går till gemenskapsbudgeten - alltså 131 - för att kunna klara både utvidgningen och solidariteten. Hur skulle det kunna vara omöjligt att använda ytterligare 4 ecu av 10 000? Jag kan inte förstå det, och jag talar inte för egen del, utan för många europeiska medborgare.
Vi vill också bekämpa slöseriet och bristen på insyn, men vi stödjer välfärdsstaten som ett signum för den europeiska identiteten. Marknaden bör vara öppen, men också underordnad de demokratiska värdena och medborgarnas politiska och sociala rättigheter. Jag är säker på att en labourordförande, med alla de förnyelser och arrangemang som varje politiskt alternativ behöver, måste vara mycket lyhörd för detta anspråk på att bibehålla välfärdsstaten som ett signum för den europeiska identiteten.
Som avslutning, herr rådsordförande, skulle jag vilja säga att vi är överens om att det skall till en skälig dialog med Turkiet, men ur ett europeiskt perspektiv, såsom ni har sagt. Turkiet måste uppfylla samma villkor som övriga länder. De kan inte hota norra Cypern, de kan inte ständigt vara emot de mänskliga rättigheterna. Vi kan inte acceptera en nordamerikansk syn som stödjer sig på Turkiets betydelse i NATO. Vi har en europeisk vision och vi vill att rådet försvarar denna.
Slutligen, med parlamentsordförandens medgivande, skulle jag vilja säga att angående Algeriet är vi alla komprometterade. Kanske med olika syn, men vi är överens om att trojkan skall resa till detta land, med deltagande av en viktig delegation från Europaparlamentet, för att, förutom att få klarhet i vad som händer, också främja dialogen mellan alla krafter som fördömer terrorismen och är beredda att utveckla rättsstaten i Algeriet. För alla dessa uppgifter, för ett demokratiskt och solidariskt och även socialt Europa, kan ni räkna med stöd från Gruppen Europeiska enade vänstern - Nordisk grön vänster.

Roth
Herr ordförande, kära kolleger, bästa brittiska ordförandeskap! Jag grubblade i går kväll både länge och väl på vad jag får för associationer när jag tänker på det brittiska ordförandeskapet, och plötsligt slog det till i huvudet, och framför allt i magen på mig: rock ´n´ roll. Ropet efter rättvisa, efter demokrati, efter frihet, efter solidaritet, ett fantasifullt uppbrott ur det dammigt invanda. Det är rock ´n´ roll för mig. Time is on my side säger Tony Blair, also talking about my generation , herr Cook, där håller jag helt och hållet med er, och låt oss tänka efter, vad detta Europa behöver på sin long and winding road , för Europa är sjukt. Och frisk blir hon helt säkert inte av att man ratificerar hennes tillstånd, att man accepterar och tolererar hennes tillstånd. Europa är sjukt, den europeiska tanken blir allt svagare, eftersom den med förenade krafter förklaras vara ett hot. Förr stod Europa för frihet och fred, i dag blir de öppna gränserna ett hot och 2 000 kurdiska flyktingar förklaras utgöra ett hot mot ordning och säkerhet. Ja, herr Cook, jag håller med er: klyftan måste överbryggas, i stället för att nya murar byggs.
Europa är sjukt. Den ekologiska förstöringen breder ut sig, och det är inte bara skogen dör så sakteliga. Europa är sjukt. Hon lider av massarbetslöshet och av en politik, som talar om stabilitet, men bara tänker på pengar, en politik som är fixerad vid euron, och som inte tar hänsyn till européerna. Demokratin kämpar för lika chanser, för social rättvisa, för tolerans, skydd och hjälp åt de svaga. Det är illa ställt med den europeiska demokratin, när 30 miljoner människor står utan arbete. Människor som är socialt utslagna. Människor, som i sin sociala utslagning i allt större utsträckning utesluts ur den samhälleliga och politiska delaktigheten och som lämnas åt sitt öde. Människor, som redan som barn lär känna ett liv i armod och perspektivlöshet. Dessa människor behöver mer än words. Words are all I have to take your heart away. Det räcker inte för dessa människor! För att dessa människor skall kunna få veta, varför de över huvud taget vill ha ett Europa, måste det finnas klara framtidsperspektiv för en europeisering av politiken, för att på ett europeiskt plan kunna ta itu med sådana problem, som inte kan lösas nationellt.
Människan lever inte av pengar allena. Hon behöver arbete, för att kunna tjäna ihop sina pengar. Hon behöver lika chanser, för att kunna få arbete. Hon behöver värdighet, för att över huvud taget tro att hon har någon chans. Social rättvisa är inte allt, men utan social rättvisa är Europa inget! Detta måste vara det brittiska ordförandeskapets program. För Europa, men också för hemlandet. Ingen säger att det är omodernt eller att det inte går. Frankrike och de arbetslösas medvetna rörelse bevisar motsatsen. You can't always get what you want. But if you try, sometimes you may find that you get what you need!
EU blir bara då en medborgarnas union, om den blir till en social- och miljöunion, som satsar på hållbarhet och som är baserad på demokrati. Demokrati är ingen vision, demokrati är en fråga om överlevnad för Europeiska unionen. Demokrati, som bygger på principen om delaktighet, på lika rätt för alla människor, på respekt för grundläggande fri- och rättigheter och på mänskliga rättigheter, rättigheter som rätt till asyl, rättigheter som är meningsfulla bara om de är garanterade, i stället för att man beklagar sig över missbruket av dem. Demokrati är insyn och öppenhet, för bakom lykta dörrar förtvinar principerna. Insyn och öppenhet betyder dock inte att big brother is watching you i vänligt sinnade regeringars ämbetsrum, och det betyder också inte Europol i min privata sfär.
Vi vill ha ett helt Europa, som står på en solid grund av ett demokratiskt, ett socialt och ett ekologiskt Europa, och det är det som det brittiska ordförandeskapet måste göra. We can work it out, we can work it out! Life is very short and there is no time. Jag lovar er, I will ask you once again! Jag tackar Stones, Beatles och Bee Gees, som hjälpt till att skriva mitt tal!
(Applåder)

Ewing
Herr ordförande! Denna dag är en verkligt historisk dag för mig, eftersom det är på dagen 21 år sedan jag, som den ende parlamentsledamot som fortfarande är kvar här, talade om Förenade kungarikets första ordförandeskap någonsin - det senaste ordförandeskapet för Förenade kungariket för labour.
Jag ser i protokollet att Tomlinson talade under den efterföljande debatten, och han är fortfarande med här, men han talade då som ordförande i rådet, och inte som ledamot. Så det är ett historiskt tillfälle och jag skulle vilja börja i en positiv anda genom att dela ut lite komplimanger till rådets ordförande, vilket kanske kommer att förvåna honom.
Den första komplimang jag vill dela ut är eftersom man infört proportionell representation i valen till Europaparlamentet - en förbättring vi väntat på länge hos oss. Valet att delta i socialpolitiken, vilket den föregående regeringen undvek, löftet i dag om att öppna upp överläggningarna i rådet, något jag talade om för omkring 21 år sedan, och då föreslog, liksom jag gör nu, att utskottsordförandena från Europaparlamentet bör inbjudas till rådsöverläggningar i viktiga frågor: jag skulle vilja se om de kommer att följas 21 år senare. Det handlar inte så mycket om rock 'n roll som om en långsam foxtrot.
Jag skulle också vilja prisa det enorma mod Cooks kollega i regeringen, Mo Mowlam visat med sina tappra åtgärder med avseende på Nordirland.
(Applåder) Jag skulle vilja prisa det europeiska ljud som kommer från ministerbänken. Men nu skall jag börja med lite kritik om EMU.
Det är helt visst en ironi att vid det tillfälle då beslutet skall fattas om vilka som skall ingå i den första gruppen, så har Förenade kungariket valt att inte vara med, trots att man har kvalificerat sig, och man kommer inte att ingå i den första gruppen. För mig utgör det en förlorad möjlighet. Till rådets ordförande vill jag säga att tåget kommer att starta, kommer att fara fram lyckosamt, och kommer det då inte att bli svårt att klättra ombord på tåget när det väl har kommit igång?
Den brittiska landsorganisationen, den brittiska arbetsgivarföreningen, de exportörer som Skottland har så många av, är alla för EMU. Så jag anser att detta är mycket beklagligt och jag undrar om det kanske ännu är tid för regeringen i Förenade kungariket att ändra sig?
Detta är vad ordförande Crosland sade för 21 år sedan i dag: " I samband med EMU förelåg alltid en vitt spridd förhoppning om att den ekonomiska politiken skulle komma att föras över från medlemsstaterna till gemenskapen, och att gemenskapen skulle förändras från en tullunion till en fullt ut integrerad ekonomisk union, komplett med sin egen centralbank, en enda fast växelkurs och en ökande skatteharmonisering." Det är något av en långsam foxtrot, eller hur?
Under tiden som Förenade kungariket har velat, utan någon vision, så har klockan tickat på och jag anser att Förenade kungarikets underlåtenhet att gå med i EMU är en tragedi i dag.
Vad gäller socialpolitiken så har jag ytterligare en kritik att komma med. Är det någon större idé att få fördelarna med socialpolitiken, som vi alltid har stött i det parti som jag representerar här, om det gamla labours attityd att försvara de missgynnade kommer att överges? Handikappade, ensamma mammor, studerande - det finns ett europeiskt uttryck som människor kritiserar, men det finns också ett nytt labouruttryck som jag kritiserar. " Tillgångsprövning" har numera blivit " förmögenhetsprövning" . " Långtermighet" är avsett att ursäkta dagens våldsamma nedskärningar.
Jag vill så övergå till några praktiska frågor om prioriteringarna. Vi har alla våra favoritmiljöfrågor, men jag skulle vilja yrka på att vi genomdriver det uppförandekodex som detta parlament antagit för undermåliga tankers som hotar alla våra kuster, och som, faktiskt, orsakat oerhörda skador i många av våra medlemsstater. Vad sysselsättningen beträffar har det ekonomiutskott jag suttit i föreslagit att det borde finnas en obligatorisk föreskrift om försenade betalningar. Detta skulle verkligen vara till nytta vad gäller att lösa de små företagens problem, och vi bör sörja för de mycket små företagen, där verkliga jobb kan skapas i stora antal.
Rådets ordförande nämnde inte fiske i dag. Vi har sett årtiondenas nederlag med den senaste regeringens svek gentemot Spanien vad fisket beträffar. Men på senare tid har vi sett detta nya labourparti begå ännu ett, i och med sveket med avseende på Fragabetänkandet. Så jag vill fråga rådets ordförande om han fortfarande är hängiven principen om relativ stabilitet? Det är den avgörande frågan. Och skall flaggskepp tillåtas att fortsätta att göra hela den gemensamma fiskeripolitiken, såsom den ursprungligen togs fram, till en meningslöshet? Har han läst hertigen av Edinburghs kritik denna vecka om ensidigheten i fiskeriavtalen mellan Europeiska unionen och fattiga utvecklingsländer?
Ledamöter på alla sidor i denna kammare och i alla länder välkomnar folkomröstningen, som måste bli ännu en komplimang jag ger den regering rådets ordförande representerar. Men det finns en bitter sorgsenhet över de löften som brutits: den direkta relation med Europa det nya skotska parlamentet erbjöds har urvattnats, " Ländernas" ställning har urvattnats, rätten att medverka i möten om det skotska intresset var övervägande har urvattnats. Kan vi, när det gäller utvidgningen, lösa frågan utan en ökad finansiering? Jag har ett intresse här såsom ett mål 1-område. Mål 1 håller just på att börja avhjälpa hundratals års försummelser i mitt område.
Avslutningsvis har mina 23 år här sett förlikningen mellan de gamla rivaliteterna i Europa som gav upphov till krig, fasor och förödelser, och genom flera årtiondens tålmodig dialog så har vi skapat en samarbetsvana. Det är en vana som vi aldrig får ta för given.
(Applåder)
Nicholson
Herr ordförande! Också jag välkomnar rådets ordförande hit denna förmiddag. Jag vill bara säga att det program han skisserat här denna förmiddag är ett mycket ambitiöst sådant, och för egen del välkomnar jag det och gratulerar honom. Jag vill ta detta tillfälle i akt att gratulera Förenade kungarikets nuvarande regering till dess entusiasm. Jag hoppas bara att denna entusiasm är realistisk, när man beaktar hur mycket som kan göras på den mycket korta tid av sex månader den har på sig.
Jag oroar mig över den ständiga betoning som görs av Europeiska unionens roll vad gäller att lösa arbetslöshetsproblemet. Jag har klargjort min uppfattning i detta parlament; att jag anser att det enda sättet vi kan lösa ta itu med detta allvarliga problem på och som vi alla konfronteras med, är på den nationella nivån, och närmare människorna. Samtidigt som jag inte motsätter mig Europeiska unionens engagemang när det gäller att lösa arbetslöshetsproblemet, så måste den vara realistisk och finna sig i de begränsningar som gäller för dess möjligheter inom detta område. Vad vi kan åstadkomma på unions nivå är ett bättre stöd för utbildning, speciellt när det gäller våra unga arbetslösa och omskolning av dem som haft oturen att förlora sina jobb. Vi kan också åstadkomma mer genom att dela och slå samman våra insatser, genom våra forsknings- och utvecklingsprogram. Jag vill be ordförandeskapet att arbeta i riktning mot stimulering av ökad forskning och utbildning, för att betona dess betydelse för framtiden.
Som rådets ordförande sade så går vi också in i den avgörande fasen när det gäller förslagen i Agenda 2000. Mer specifikt så har vi där frågan om ytterligare reformering av den gemensamma jordbrukspolitiken, där stor villervalla råder, och ingenstans mer än i mitt eget land, Förenade kungariket. Förbudet mot nötkött från Förenade kungariket måste tas bort eftersom det leder till att branschen förstörs. Jag litar till att rådets ordförande under sin mandatperiod kommer att arbeta för att få bort detta förbud och för att genomföra programmet " född efter datum" . På samma front måste han vara positivt inställd till att återställa den obalans som förvållas av det starka pundet och det faktum att Förenade kungarikets regering inte har ansökt om det stöd som finns tillgängligt för den i Bryssel, för att hjälpa den att mildra problemet.
Jag är imponerad över ordförandeskapets entusiasm för miljöskydd. Trots framsteg förblir föroreningsnivåerna oacceptabelt höga. Vi i Europa försöker ta vårt ansvar genom positiva åtgärder. Vi måste nu övertala andra länder utanför Europeiska unionen att ta sitt ansvar.
Rådets ordförande står inför en enorm utmaning. Jag önskar honom lycka till och ser fram emot att få samarbeta nära med honom i den utmaningen.

Gollnisch
Herr ordförande, herr rådsordförande, ärade kolleger! Det är ganska svårt för en parlamentsledamot att kommentera ett uttalande som han just har hört. Det saknas tid för eftertanke. Därför skall jag bara ge er några intryck, där det första handlar om det vaga i de avsikter ni uttryckte angående de frågor som togs upp. Länderna i Östeuropa och Cypern - vill ni skall bli medlemmar. Arbetslösheten - rådet vill ha ett Europa med full sysselsättning. Brottsligheten - ni vill ha ett säkert och drogfritt Europa. Miljön - ni vill ha ett Europa utan miljöförstöring, varken av luft eller vatten. Algeriet - terrorismen måste få ett slut. Och sedan då?
Låt oss undersöka dessa frågor lite närmare. Jag noterade att rådets ordförande har som målsättning att delta i privatiseringen av ekonomin i de östeuropeiska länderna. Detta är ett stort och vanskligt mål. Tillåt mig att med viss ironi notera att det är ganska tillfredsställande att det är utrikesministern i en arbetarregering som på detta sätt ger nådastöten åt de statssocialistiska teser som hennes eget parti predikat under årtionden. Detta sagt till Green i all välmening. I själva verket är det inte Europeiska unionen som skapar välstånd, utan den fria ekonomin, vilket bevisas av exemplen Schweiz och Norge.
Vad beträffar Cyperns anslutning kan den aldrig i sig ersätta en lösning på den rådande politiska situationen. Om inte en sådan lösning föregår anslutningen, riskerar denna att i stället för att bidra till fred öka riskerna för krig. När det gäller arbetslösheten nöjde sig rådets ordförande med att göra ett dramatiskt konstaterande och uttala en ganska formell förhoppning. Botemedlet mot denna situation är dock känt. Vi måste ha modet att hävda att en av dess orsaker är frånvaron av rimligt skydd för den europeiska marknaden gentemot importen av produkter som framställs i resten av världen under förhållanden likvärdiga med social dumpning. Antingen förverkligar man en sammanhängande regional enhet som bygger på preferens mellan medlemsstaterna och inga andra, eller också går man helt in i ett frihandelssystem på internationell nivå. De båda alternativen är helt oförenliga.
Herr rådsordförande! På det internationella planet tog ni upp era resor. Jag beklagar bara att de börjar i Washington. Jag menar inte att man inte skall resa till Washington, utan bara att man inte skall börja med Washington, och löpa risken att era andra samtalspartner får intrycket att er politik går i Förenta staternas ledband.
När det slutligen gäller Algeriet är jag ganska förvånad över att vi måste skicka parlamentsdelagationer, som om inte våra underrättelsetjänster hade upplysningar i denna fråga. Jag vill återigen säga att alla dessa händelser började när man fängslade segrarna i den första omgången av det första fria valet i landet på trettio år.
Herr rådsordförande! Jag tror att er politik grundas på lovvärda känslor. De lovvärda känslorna gör er omtyckt av alla, men gör inte någon bra politik.

David
Herr ordförande! Den senaste gången Storbritannien innehade ordförandeskapet i Europeiska unionen var under andra halvåret av 1992. Den gången karakteriserades det brittiska ordförandeskapet av overksamhet och vankelmod, av bristande beslutsamhet och frånvaro av visioner. Den här gången blir det annorlunda, mycket annorlunda. Den brittiska labourregeringen har ett tydligt, väl genomtänkt program, som vi har hört här på förmiddagen; ett program som är avsett att sörja för den viktiga länken mellan människornas bekymmer och förhoppningar och det europeiska samarbetet. Europa bör inte handla om en avlägsen byråkrati och abstrakta teorier. Europa bör handla om gemensamma grepp på gemensamma problem. Det handlar om att ta itu med de frågor som påverkar de vanliga människornas liv i samtliga medlemsländer. Det är eftersom den brittiska regeringen inser detta som det brittiska ordförandeskapet, enligt min uppfattning, är så beslutet att driva de prioriteringar som har skisserats.
Med rätta står uppgiften att komma fram till vilka länder som kvalificerar sig för etapp tre i den Ekonomiska och monetära unionen överst på ordförandeskapets program. En framgångsrik start för euron ligger i allas bästa intresse. Överst på programmet står dessutom skapandet av sysselsättning, och om det är någon fråga som är mycket angelägen för Europas medborgare så är det tveklöst det faktum att det finns över 18 miljoner arbetslösa människor i unionen. Vi kan aldrig få en verklig europeisk union när vi har en så hög arbetslöshet. Arbetslöshet leder till personligt elände, underminerar den sociala samhörigheten och gnager på Europas verkliga själ. Det vi måste göra är att föra vidare de sysselsättningsriktlinjer som man kom överens om vid sysselsättningstoppmötet i Luxemburg, så att vi får konkreta åtgärdsplaner. Planer som omvandlar goda ord till praktisk handling, som uppmuntrar till företagaranda, som främjar utbildning, skolning och livslångt lärande, som förbättrar anställningsbarheten, och som ökar de lika möjligheterna. Det är vad som behövs och jag är säker på att det är vad det brittiska ordförandeskapet kommer att främja med kraft och med beslutsamhet.
Om Europa skall lyckas i den globala ekonomin så kan vi varken vara självbelåtna eller konservativa. För att segra i världen måste vi göra förändringsprocessen till en livsstil. För att bli konkurrenskraftiga måste vi vara innovativa, för att vara innovativa måste vi vara radikala och se framåt. Det innebär att vi måste skapa en effektivare inre marknad, en marknad som exempelvis innefattar telekommunikationer och energisektorn. Det innebär ett slut på orättvisa statliga stöd. Det innebär uppmuntran av små företag och angrepp på byråkrati, och det innebär att man säkerställrt att forskning och utveckling står i främsta stridslinjen för vår ekonomiska framstöt.
En annan prioritering för ordförandeskapet är att dra igång processen med Europeiska unionens utvidgning. Låt oss ha det klart för oss att detta är av oerhört stor betydelse för alla människor i Europa. Utvidgningen kommer att innebära verkliga fördelar för såväl de nuvarande medlemsstaterna, som för dem som strävar efter att bli medlemmar. Den kommer att leda till ömsesidiga ekonomiska belöningar och till en ökad säkerhet och stabilitet. Men för att utvidgningen skall fungera så måste, som vi alla vet, Europeiska unionen i sig förändras. Agenda 2000 utgör en god utgångspunkt. Nu måste vi föra en allvarlig debatt om hur vi kan utveckla en ny regionalpolitik, som uppfyller framtidens behov, och naturligtvis om hur vi skall reformera den gemensamma jordbrukspolitiken. Om det är någonstans modernisering behövs så är det här.
Den tyngdpunkt ordförandeskapet tänker lägga på utvidgningen vittnar, anser jag, om hur ordförandeskapet vill att Europeiska unionen skall se ut bortom sina nuvarande gränser. På motsvarande sätt bör ordförandeskapet gratuleras till sin beslutsamhet att förbättra unionens gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik, till den tonvikt det lägger vid att komma fram till ett nytt förhandlingsmandat för Lomékonventionen, och till dess önskan att ägna frågan om mänskliga rättigheter den uppmärksamhet den kräver.
Det brittiska ordförandeskapet har verkligen gjort upp ett ambitiöst program för sig. Det innefattar frågor av olika slag, frågor som människor bryr sig väldigt mycket om. Enligt min erfarenhet så utgör det internationella hot narkotikahandeln innebär otvivelaktigt en av de frågor som bekymrar Europas medborgare allra mest, och inte minst jag välkomnar verkligen er utfästelse, herr utrikesminister, att ta upp denna kamp på allvar. Det är sannerligen också uppmuntrande att höra era utfästelser här på förmiddagen att samarbeta med Europaparlamentet. Jag kan försäkra er om att Europaparlamentet är mer än belåtet över att få arbeta tillsammans med er. Partnerskap, konsensus, samarbete är våra gemensamma ord, vi delar en gemensam inriktning när det gäller Europas utveckling.
Slutligen undrar jag om jag kan få avsluta med en personlig anmärkning. I slutet av ordförandeskapet kommer det europeiska toppmötet att genomföras i min valkrets, i Cardiff, Wales huvudstad. Jag är förtjust över att så kommer att vara fallet, och jag är säker på att vi vid slutet av ordförandeskapet kommer att se ett Europa som är mer tillitsfullt, ett Europa som är mer dynamiskt, ett Europa som är mer relevant och ett Europa som än en gång har medborgarnas fulla stöd. Låt oss alla samarbeta för att säkerställa att toppmötet i Cardiff blir människornas toppmöte.

McMillan-Scott
Herr ordförande! Vi välkomnar verkligen inledandet av det brittiska ordförandeskapet i Europeiska unionen. Även om labourpartiet har ändrat uppfattning sex gånger om vårt medlemsskap i EU, sedan vi gick med för 25 år sedan, så har det under de allra senaste åren varit någorlunda konsekvent. Jag hoppas att Förenade kungarikets ordförandeskap kommer att bli en stor framgång.
Innan jag återkommer till ordförandeskapet vill jag bara ta upp en eller två anmärkningar Cook gjorde i sitt anförande. Det är besynnerligt att höra honom tala om att föra Europaparlamentet närmare medborgarna, när hans regering står i begrepp att införa ett system med proportionell representation i Förenade kungariket, som, vad jag kan förstå - och vi väntar fortfarande på definitionen - utgör ett system med slutna listor. Även om detta är relevant för Europaparlamentet och, även om jag vet att Cook sedan länge är förespråkare för PR, så undrar jag om han skulle hålla med i den attityd hans kollega Straw, inrikesministern, tagit, som innebär att valkretsarna kommer att bli mycket stora, och att det då blir mycket osannolikt att en enskild kandidat kommer att vara känd av mer än ett fåtal bland valmanskåren i den regionen? Väljarna kan därför inte förväntas göra några väl underbyggda val mellan kandidater från samma parti. Det säger en hel del om labourpartiets inställning till Europaparlamentet.
Jag vill också säga att det faktum att två ledamöter av Europaparlamentet nu har fått lov att lämna labourpartiet, för att kunna uttrycka sig fritt, där den ena kamperar med kommunisterna och den andre med De gröna - och som i dag på morgonen berättade för mig att han uteslutits per fax - får mig att förstå att labourpartiets kontrollfanatiska tendenser nu börjar uppenbaras för medborgarna i Europa i dess helhet. Eftersom vi alla är angelägna om kandidaturvalet så vill jag tillägga att, och jag citerar ur det konservativa partiets egen handbok om urval av kandidater, som säger: " Edmund Burkes ord äger giltighet än i dag. Er representant är inte bara skyldiga er sin arbetsamhet, utan också sitt omdöme och han förråder er, i stället för att tjäna er, om han offrar den för er uppfattning. Auktorativa anvisningar, som ledamöterna är förbundna att efterlyda blint och obetingat, om än i motsats till hans omdömes och samvetes kostsammaste övertygelse, är fullständigt okända för landets lagar och mot andemeningen i vår författning." Det konservativa partiet stöder dessa principer, till skillnad mot labourpartiet som...
(Sorl av missnöje) ...vad vi förstår kommer att tillåta förvaltningsutskottet att bestämma rangordningen, ordningsföljden på listan och urvalen helt och hållet, i hemlighet, och påtvinga Förenade kungariket dessa kandidater.
(Sorl av missnöje) Jag skall återkomma till ordförandeskapet, eftersom det är det jag förväntas tala om.
De konservativa är i allt väsentligt eniga med regeringens prioriteringar för ordförandeskapet. Utvidgning, sysselsättning, miljösanering och kampen mot brottslighet. Detta är alltihop viktiga politiska målsättningar som också vi skulle ha satt högt upp på vår dagordning. Vi hoppas att framsteg kommer att göras med avseende på utvidgningen. Det är en historisk utmaning. Vi har en moralisk skyldighet att omfatta folken i Öst- och Centraleuropa, som så länge levt under en grym och främmande tyranni. Utvidgningen ligger i allas vårt intresse, eftersom den kommer att utöka den inre marknaden på ett dramatiskt sätt. I sanning så är ett av skälen till att Amsterdamfördraget lämnade så mycket att önska dess totala misslyckanden med att ge sig i kast med denna utmaning. När det gäller utvidgningen har labour en tydlig målsättning för ordförandeskapet och för upprättandet av en tidsplan för de ansökande i den första omgången. Jag hoppas att de lyckas, trots fiaskot med behandlingen av Turkiet i Luxemburg.
Storbritanniens ställning när det gäller arbetssituationen är betydligt bättre än genomsnittet för Europa. Tyvärr är det sannolikt att labourpartiets inställning när det gäller denna fråga kommer att leda till ökad arbetslöshet, och inte till minskad. Ett parti som kan påstå att undertecknandet av det sociala kapitlet och de regleringar som gjorts, och skall göras enligt det, ökar flexibiliteten på marknaden, förtjänar inte att tas på allvar. Europa måste på ett sätt ta itu med den obehagliga sanningen att vi, om vi inte sänker våra sociala kostnader och öppna upp våra arbetsmarknader, kommer att konkurreras ut pris- och prestandamässigt av resten av världen. De oacceptabla arbetslöshetsnivåerna kommer att bestå. Byråkrati och regleringar utgör överdåd som Europa inte längre har råd med.
Jag har störts under detta framförande. Jag har fått mycket mer reaktioner från denna kammare än Cook fick tidigare. Hans anförande åhördes så gott som i tystnad.
(Ordföranden avbröt talaren)
Azzolini
Herr ordförande, herr rådsordförande, herr ordförande för kommissionen, kära kolleger! Utan tvekan står Europeiska unionen under de närmaste dagarna och den närmaste framtiden inför stora förändringar och utmaningar: euron, utvidgningen, tillämpningen av Amsterdamfördraget, men även utformningen av bättre och modigare institutionella ramar, låt oss åtminstone hoppas det!
Under den här sexmånadersperioden kommer de första förhandlingarna om reformeringen av struktur- och sammanhållningsfonderna att inledas och detta är en mycket viktig uppgift för oss, eftersom de förändrade förhållandena i många av Europas regioner, ofta till det sämre, kräver speciell, om inte större, uppmärksamhet. Detta är också den ordförandeperiod under vilken de åtgärder som beslutades vid det extraordinära rådet om sysselsättningen skall inledas, den period under vilken medlemsstaterna skall ta fram sina handlingsplaner för rådet i Cardiff; låt oss hoppas att den brittiska pragmatismen skall kunna hålla borta de farliga demagogiska lösningarna för att nå de viktiga sysselsättningsmål som vi har ställt upp.
Vi tror också att med samma pragmatiska inställning kommer det brittiska ordförandeskapet att kunna fullfölja arbetet med tillämpningsregler för den inre marknaden, och med det menar jag att avreglering och förenkling av regelverket skall framhållas som prioriterade mål. Detta tror jag är den verkliga hjälp vi kan och bör ge våra medborgare, som det brittiska ordförandeskapet verkar vilja ägna särskild uppmärksamhet.
Jag undrar om inte ordförandeskapet också skulle kunna göra sig till tolk hos de nationella regeringarna för uppfattningen att det finns ett behov av en generell förenkling av de regler som i dag tynger ner medborgarnas och företagarnas tillvaro och hela samhället i stort.
Vi instämmer i tidsschemat över verksamheter och initiativ för ordförandeskapet i enlighet med det lagstiftningsprogram som kammaren redan har debatterat, framför allt den avsikt som framfördes av rådets ordförande, Cook, att inleda en serie beslutsamma åtgärder för att ta itu med drogproblemet. Låt mig emellertid avslutningsvis rikta en uppmaning till rådet att vidta beslutsamma och kraftfulla åtgärder när det gäller de behov som inte tas med i lagstiftningskalendariet. Jag avser de aspekter av utrikes- och säkerhetspolitiken som ofta tar såväl våra respektive länder som våra gemensamma institutioner på sängen. Unionens uteblivna eller försenade reaktioner när det gäller problem som flyktingfrågan, folkmord, internationella spänningar och konflikter i allmänhet, kan inte längre tolereras i ett Europa som vi vill skall verka starkt och solidariskt i världsopinionen ögon.
Låt mig därför även rikta ordförandeskapets uppmärksamhet på möjligheten att utan avbrott fortsätta med en seriös och ansvarskännande medelhavspolitik som kan lämna ett bidrag till stabiliteten i regionen och till att utveckla våra relationer, och låt mig samtidigt påminna om att detta parlament snart kommer att inleda ett parlamentariskt forum Europa-Medelhavet.
Min uppriktiga önskan som ledamot av detta parlament, vice ordförande i UPE och europeisk medborgare är att det brittiska ordförandeskapet skall vilja och kunna leda Europeiska unionen kraftfullt, just tack vare den allmänt kända anglosaxiska pragmatismen, när nu Albion verkar ha lämnat sin tidigare euroskepticism för en lika övertygad som lojal " europeism" . I egenskap av ansvarig för de internationella institutionella relationerna inom stiftelsen " Medelhavslaboratoriet" är det med glädje jag ställer resultaten från det andra civila Euromed-forumet till förfogande, ett forum som stiftelsen höll i Neapel i december förra året efter att ha tagit upp staffettpinnen efter Spaniens i Barcelona 1995, och vi ställer oss till förfogande för en presentation inför ordförandeskapet i förlitan på att framför allt ordförandeskapet, liksom övriga institutioner inom gemenskapen, även fortsättningsvis uppmärksammar och stödjer Euromed-forumet.

Watson
Herr ordförande! Jag välkomnar rådsordförandens uttalande. Förenade kungariket är varken en stor stat eller en liten. Det är en medelstor västerländsk demokrati, med ett komplicerat historiskt arv. Den kan inte återvinna den ära på världsscenen som den en gång åtnjöt. Men där den en gång tänkte på makt kan den nu tänka på ansvar. Anförandet som rådets ordförande höll medför förhoppningar om att det är det nya Förenade kungarikets attityd.
Storbritanninens nya attityd gentemot Europa kommer att välkomnas av denna kammare. Storbritannien har varit ökänt för sina regeringar - labour eller konservativa - som har ansett Atlanten vara smalare än Engelska kanalen. Den uppfattningen har först hållit oss utanför Europeiska gemenskapen och sedan i många års tid i periferin av dess angelägenheter. Men om Förenade kungariket är ivrigt att medverka, att visa ledarskap, då måste vi inse att man inte kan leda bakifrån. Beslutet att inte gå med i den gemensamma valutan från början beklagas mycket av mitt parti. Om Förenade kungariket är så angeläget att få den inre marknaden att fungera på rätt sätt, att få tillbaka människorna i arbete, som rådets ordförande säger, så skall man inte bara prata utan också agera.
Liberaldemokraterna välkomnar den vikt som ordförandeskapet lagt vid Europas författning. Om rådets ordförande vill förena Europas medborgare med Europeiska unionen så måste vi öppna upp ministerådet för offentlig granskning. Vi måste tillåta parlamentet att utveckla sin fulla demokratiska potential. Rådets ordförande har personligen ytterst goda möjligheter att göra detta. Som landsman till mig har han lidit av den pantomim med vilseledande druidiskt nonsens, som skall föreställa en brittisk författning. Europeiska liberaldemokraterna välkomnar Förenade kungarikets regerings förslag att reformera valsystemet i Förenade kungariket, så att vi får en kammare där alla ledamöter har valts enligt en gemensam princip.
Rådets ordförande talade om att återställa medborgarnas tillit till att EU kan tala och agera för deras räkning i världen. Det är synd att han inte gick in mer på den etiska utrikespolitik han talat om hemmavid. Vi rodret för unionen har Förenade kungariket unikt goda möjligheter att avge en kraftfull moralisk snärt. Den uppförandekodex om vapenexport som rådets ordförande talade om låter allför mycket likt uppförandekodexar överallt, som huvudsakligen beaktas genom att brytas. Vi behöver en juridiskt bindande EU-kodex om vapenexport, och vi behöver upprätta en permanent internationell brottsmålsdomstol. Vi får vare sig låta torterarna gå ostraffade eller förlora hoppet om att vi skall kunna ändra historiens lopp, och att det tjugonde århundradet, under vilket vår vapenteknologi har gjort styrkans argument mäktigare än argumentens styrka, och som lett till så mycken mänsklig misär, skall vika undan för ett tjugoförsta århundrade där kraften och fantasin och färdigheterna hos Europa kan tämjas för att skapa en stabil, rättvis och fredlig värld.
Liberalerna i denna kammare önskar ordförandeskapet framgång. Vi erkänner att det blåst friska vindar på Förenade kungarikets motorvägar och avvägar, på huvudgatorna och i dess byar och städer, och att det i den finns ett varmt syfte från det brittiska folkets sida att lämna ett konstruktivt bidrag till byggandet av Europa. Som Gladstone sa så måste man lita på folket.
Hoppet är en mycket bra frukost men en ganska dålig supé. Vi här i kammaren kommer att hålla ett ordentligt öga på ordförandeskapet, för att säkerställa att det vågar stå för sin övertygelse.

Cohn-Bendit
Herr ordförande, herr rådsordförande - man behöver inte en metrolog för att veta vart vinden blåser. Er trojka kan bli till en rullande sten - på väg mot ingenstans.
Herr ordförande! Det finns i Algeriet bevis på att terrorister dödar och begår brott mot mänskligheten i en kuslig islamisk religions namn. Det finns bevis på att det algeriska staten kämpar mot terrorismen, att val har hållits, men att någon rättsstat inte existerar, att tortyren är utbredd, att det finns hemliga fängelser, att det finns fångläger och försvunna!
Allt detta för att säga att trojkan måste resa till Alger, att en delegation från Europaparlamentet måste resa till Alger eller till Algeriet, men för att diskutera vad? Vi måste diskutera kultur, demokrati och rättstaten med algerierna, med de algeriska makthavarna, med de algeriska politiska partierna och med representanter för det civila algeriska samhället som motsätter sig våldskulturen. Om detta är vad vi vill måste vi vara klarsynta nog att säga att enbart fria val inte är nog för att skapa demokrati, att demokrati är en kultur, frihetens kultur och i viss mån makthavarnas kultur.
Vi måste uppmana dem som i Algeriet kämpar mot dessa makthavare att säga vilken makt, vilken maktkultur de vill ha. Vi måste fråga de algeriska makthavarna om den obefintliga pressfriheten, om friheten att trycka vad staten vill eller inte alls motsvarar deras uppfattning om demokrati. Bristen på rättigheter, i fängelser och på vissa platser, är det demokrati? Vi måste vara kompromisslösa gentemot de stridande, oavsett på vilken sida dessa står.
Europa utgör demokratins, frihetens och rättsstatens hårda kärna. Vi har inte rätt att resa till Algeriet och glömma detta, oavsett vem vi samtalar med! Vare sig det är islamister, galningar eller regeringsföreträdare har vi inte rätt att av politisk opportunism offra vårt existensberättigande i Europa, nämligen rättsstaten. Om trojkan glömmer detta kommer den att tala om terrorismen, men glömma friheten och rättstaten!

Bonde
Herr ordförande, käre Robin Cook! Det finns goda saker i ordförandeskapets program om öppenhet och kvalitet i lagstiftningen, men uppgiften - och motståndet - är så stora att den inte kommer att lyckas om inte ordförandeskapet insisterar på nya metoder. Vad beträffar öppenheten måste ordförandeskapet försäkra sig om stöd från sju andra länder i rådet för att ändra arbetsordningen så att varje möte och varje dokument automatiskt är offentliga, förutom om en 2/3 majoritet i rådet beslutar annorlunda. Så finns det de som vill stänga ett möte eller ett dokument som innehåller bevismaterial. Principen antogs enhälligt i parlamentets utskott för institutionella frågor och den finns med i vår New Labour -kollega och ordförande David Martins betänkande som har antagits av en stor majoritet här i församlingen.
Det största problemet i dag har med kvaliteten på EU-lagstiftningen att göra. Det är omöjligt att hitta rätt i EU-lagstiftningen för vanliga väljare. En EU-lag består vanligtvis av ett direktiv eller en förordning och en lång rad oläsliga ändringar. Man vet aldrig om man har fått med allt. Här måste ordförandeskapet insistera på att man aldrig mer antar ändringar till befintliga lagar utan att ändringarna läggs fram i en särskild handling i en hopskriven och konsiliderad utgåva. Varje avdelning som behöver en ändring kommer att bli tvungen att göra lagstiftningen tillgänglig för andra än dem som har specialiserade advokatkontor i Bryssel. Och den existerande mängden lagar på 20 000 direktiv, förordningar och andra rättsakter kommer att halveras enbart genom att man skriver in ändringarna. Sedan kan man gå vidare och skriva ihop lagar som behandlar samma ämnen och på så sätt rensa i lagdjungeln.
Slutligen angående decentraliseringen. Om en decentralisering skall komma till stånd i Bryssel måste det i varje regel byggas in en automatisk preskription efter t.ex. fem år. För att fortsätta måste en lag också...
(Ordföranden avbröt talaren.)

Muscardini
Herr ordförande! Efter att ha hört uttalandet från minister Cook, som jag vill tacka för hans stora tydlighet, skulle jag vilja upprepa det som premiärminister Blair nyligen sa i en intervju i " Financial Times" , nämligen att det brittiska ordförandeskapet är ett utmärk tillfälle för att visa att Förenade kungadömet tänker spela en konstruktiv roll i Europa och för Europa, och en chans att visa att agendan när det gäller de ekonomiska reformerna inom ramen för valutaunionen är oförändrad.
Jag skulle vilja göra detta budskap till min egen önskan i hopp om att Förenade kungadömet skall komma att spela en konstruktiv roll under denna ordförandeskapsperiod. Jag tror att den brittiska antieuropeiska attitydens tid sedan länge är förbi; vi har passerat den tid när labourpartiets stolar gapade tomma i denna kammare under flera månader efter det att partiets representanter blivit valda i direkta och allmänna val. Denna episod bör mer betraktas som typisk för ett visst sätt att utöva politik än som historisk. Historiska processer, som i detta fall, kan inte kvävas av sekteristiskt och illasinnat beteende och historien hämnas nu - och vi gläds - genom att det just är de ansvarskännande labourpolitikerna som försäkrar oss om att de kommer att vara konstruktiva i sitt arbete till fördel för Europa.
Denna konstruktiva roll är ett resultat av de prioriteringar som gjorts av det brittiska ordförandeskapet och framför allt den uttalade önskan om en framgångsrik Ekonomisk och monetär union, en reell utrikespolitik inom unionen, kamp mot den organiserade brottsligheten och försvar av miljön. Vi har insett detta engagemang till förmån för en gemensam utrikespolitik och vi kommer alla att stödja initiativen som tas för att hejda de algeriska massakrer som fortsätter att tragiskt drabba tiotusentals oskyldiga offer.
Det skulle vara förtjänstfullt om ordförandeskapet lyckades att på allvar engagera Europeiska unionen i kampen mot den fanatiska och mordiska fundamentalismens utbredning och att få fred i ett land som är vänligt sinnat och knutet till oss med kulturella, politiska och ekonomiska band och att upprätta en värdebas som bygger på försvaret av mänskliga rättigheter. Listan på saker som skall göras är lång och rör de olika sektorerna av unionens verksamhet.
Slutligen två påpekanden: det första gäller förberedelserna inför unionens utvidgning. Låt oss se till att vi genom att reformera jordbrukspolitiken inte skadar de områden och regioner där arbetet under sekler har resulterat i typiska och exklusiva livsmedel. Det andra gäller reformeringen av strukturfonderna som inte får negativt drabba områden och regioner som redan tyngs av svåra sociala problem som en följd av strukturella förhållanden och den ekonomiska krisen. I båda fallen är risken för fördjupade kriser en realitet och allmänheten kommer inte att förstå unionens funktion i förhållande till regionalpolitikens mål. Denna osäkerhet och dessa tvivel föds också ur den osäkerhet och svårighet att förstå från medborgarnas sida som utmärker denna fas i det europeiska konstruktionsarbetet. Den gemensamma valutan som vi vill se som ett enande instrument väcker i själva verket rädsla. Självaste Förenade kungariket, samtidigt som man agerar till förmån för EMU, har redan beslutat att inte gå med i första omgången. Varför? Detta frågar sig våra väljare. Denna osäkerhet föds ur rädslan inför hotande risker utan att unionen har de politiska instrumenten för att ta itu med de problem som dyker upp. Under alla omständigheter ställer vi oss frågan, herr ordförande, vilken europeisk union vill man skapa och om man fortfarande vill förverkliga den politiska europeiska unionen. Denna fråga måste vi ge ett svar på!

Swoboda
Herr ordförande, herr rådsordförande, herr kommissionär, kära kolleger! Som österrikare - mitt land kommer ju att överta ordförandeskapet efter britterna - tackar jag er, herr rådsordförande, för era tydliga uttalanden, för ett medborgarnas Europa, ett Europa som vill komma närmare sina människor, sina medborgare, och ett Europa som sätter arbetsplatserna och miljön i första rummet. Men också som utrikespolitisk talesman för min grupp, PSE-gruppen, skulle jag vilja ta upp de två krishärdarna i vår närhet, som alldeles konkret berör våra säkerhetsintressen. Jag skulle vilja be er, herr rådsordförande, jag skulle vilja uppmana er, att göra det som ofta redan gjort även i dag i denna kammare, nämligen att visa ett stort engagemang för inflytandet på utvecklingen i Mellanöstern och Algeriet.
Det handlar inte om att blanda sig i inre angelägenheter, det handlar här om Europas rättmätiga delaktighet i utformningen av vår gemensamma omvärld, det handlar om att försvara egna grundläggande säkerhetsintressen.
Mellanöstern, herr rådsordförande, är säkert också en av prioriteringarna för ert ordförandeskap. Fredsprocessen har tyvärr avbrutits. Europeiska unionen betalar ofantliga summor pengar och merparten av dessa pengar har i slutänden - utan vår förskyllan - fått negativa resultat i Palestina.
Vi får inte längre bara stå med öppna plånböcker och betala ut efter mottot Europa betalar och andra, i synnerhet USA bestämmer, så som är fallet i Bosnien och Mellanöstern. Jag vill till fullo stödja era ansträngningar, herr rådsordförande, framför allt vad gäller att i samtalen med USA få amerikanerna att i fredens namn bygga upp ett starkare partnerskap i Mellanöstern.
Vi vill inte på något sätt förhindra det som Amerika har gjort, vi vill stödja det. Men vi vill göra en sak, herr rådsordförande: Vi måste i våra ansträngningar i Mellanöstern, i Israel, men också i Palestina, vinnlägga oss om de mänskliga rättigheterna och också ta upp kampen mot korruptionen. Överallt där våra pengar används, måste detta vara vårt mål.
Vad gäller Algeriet, så är det ett synnerligen olyckligt öde som drabbat detta land. Också här gäller det, att vi bryr oss om ett gemensamt område, om de gemensamma ekonomiska och politiska intressena, om kontrollen över vandringsrörelser, men främst handlar det om ett intresse i en human utveckling.
De skakande händelserna i Algeriet, det brutala och fruktansvärda mördandet, skräcken i de algeriska nätterna, igen av oss får stå likgiltig inför det! Det är ett hån, om regeringen påstår att den har allt under kontroll. Den har inget under kontroll! Det förekommer påståenden, antaganden, att delar av regeringen, delar av militären direkt eller indirekt står bakom dessa mord. Vi har inga bevis, bara anonyma uttalanden. Därför är kontakter, samtal i Algeriet av så stor betydelse. Vi i parlamentet måste göra det, precis som ni måste göra det. Det är våra bröder och systrar som blir mördade där. Vi får inte vara likgiltiga inför det! Vi måste vidta alla åtgärder, för att förhindra att detta fortsätter.

von Wogau
Herr ordförande, mina högt ärade kolleger! Våren 1998 har avgörande betydelse för Europeiska unionen. Nu väljer vi väg för den tredje etappen av den Ekonomiska och monetära unionen. I centrum står frågorna om vilka som skall delta, fastläggande av växelkursen mellan de deltagande medlemsstaterna och vilka som skall leda den Europeiska centralbanken.
Den 25 mars kommer Europeiska kommissionen och Europeiska monetära institutet att utifrån föreliggande statistiska data lägga fram sina rapporter om vilka medlemsstater som uppfyller stabilitetskriterierna.
I april inleds sedan överläggningarna mellan Europaparlamentet och medlemsstaternas parlament. I Tyskland kommer förbundsdagen och förbundsrådet och troligen en del delstatsparlament att yttra sig. April i år blir på så sätt en parlamentens månad. Vid sitt sammanträde den 1 maj, en fredag, efter börsstängning, fattar Ekofinrådet beslut om sin rekommendation om vilka medlemsstater som skall höra till den trängre kretsen i valutaunionen. Nästa förmiddag, den 2 maj, en lördag, tar Europaparlamentet vid ett extraordinarie sammanträde ställning till detta förslag. Detta extraordinarie sammanträde i Europaparlamentet är nödvändigt eftersom fördraget uttryckligen föreskriver att parlamentet yttrar sig om rådets förslag.
Det slutgiltiga avgörandet om vilka som skall delta fälls samma eftermiddag vid stats- och regeringschefernas möte. På kvällen den 2 maj kommer det att slutgiltigt ligga fast, vilka medlemsstater som deltar i valutaunionen.
Tidsplanen för valutaunionen föreskriver dock att det fattas ytterligare två beslut detta veckoslut. Det rör sig å ena sidan om att slutgiltigt lägga fast växelkursen mellan de deltagande medlemsstaternas valutor och å andra sidan om vem som blir centralbankschef. Därför kommer finansministrarna, vars verksamhet ju inte är lyxskattepliktig, att troligtvis återigen sammanträda söndagen den 3 maj för att slutgiltigt lägga fast de bilaterala växelkurserna samt att lägga fram ett förslag på direktion för Europeiska centralbanken.
Europaparlamentet är alltsedan Maastrichtfördraget direkt inblandat i utnämnandet av Europeiska centralbankens ordförande, vice ordförande och övriga direktionsmedlemmar. Maastrichfördraget gav det den rättigheten, analogt med den amerikanska senatens rättigheter och som inte har några förebilder i den europeiska parlamentariska traditionen.
Förfarandet för utnämnandet av direktionsmedlemmarna är exakt fastlagt: förslag från rådet, yttrande från Europaparlamentet och slutligen beslut av de stats- och regeringschefer, vars länder hör till den inre kretsen i valutaunionen.
Den föreskrivna utfrågningen av kandidaterna kommer att ske i Europaparlamentets behöriga utskott under veckan 11-14 maj och Europaparlamentet kommer troligen att rösta om sitt yttrande den 14 maj. Därefter fattar de deltagande ländernas stats- och regeringscheferna det slutgiltiga beslutet.
Det betyder, att det vid slutet av det brittiska ordförandeskapet kommer det att finnas en direktion för Europeiska centralbanken och att centralbanken kommer att kunna inleda sitt arbete under andra hälften av 1998.
Den här veckan har fyra tyska professorer hos tyska författningsdomstolen överklagat valutaunionen i syfte att åtminstone skjuta upp den, om den inte kan avstås helt. Författningsexperter har konstaterat att mediaintresset för detta besvär står i omvänd proportion till dess chanser att gå igenom. Författningsdomstolen behöver bara pröva, om ingångskriterierna, så som de är fastlagda i Maastrichtfördraget och tillhörande protokoll, är uppfyllda. Samtidigt har det givit Europeiska unionens institutioner gissnings-, bedömnings-, och prognosutrymme.
Tyska författningsdomstolen skulle bara kunna meddela ett negativt beslut om Tysklands deltagande i valutaunionen, om de deltagande ländernas stats- och regeringschefer bryter mot Maastrichtfördraget. Efter det att alla berörda parter förklarat sig vara villiga att i detalj hålla sig till fördraget, kan vi lugnt åse sådana överklaganden - de kommer inte få någon framgång.

Rosado Fernandes
Herr ordförande, herr rådsordförande! Jag måste vara den enda ledamoten som representant för det äldsta allierade landet till Förenade kungariket, som talar här i dag. Sedan John of Gaunt har vi varit allierade, således känner vi britterna och deras tankesätt väl.
Jag vill gratulera till den nya ståndpunkten som de har intagit, men jag måste också säga mycket klart och ärligt att den brittiska euroskeptiscismen också har hjälpt till att reformera Europa i många aspekter. Jag vill vara uppriktig i det jag anser!
Sanningen är att Europa inte har lyckats reformer sina institutioner för att komma närmare medborgarna. Det är ett ovedersägligt faktum. Det är nödvändigt att genomföra detta. Det är också sant att Europa inte har lyckats harmonisera sina strafflagar så att korruption och bedrägeri på ekonomisk nivå och inom livsmedelsproduktion straffas. Det räcker inte med att tala om kontroll. Det är nödvändigt att finna former för straff för att kunna ingripa och straffa de som missköter sig. Det är lätt att prata, men inte alltid så lätt att straffa och många gånger inte politiskt korrekt.
Jag hoppas att det nuvarande ordförandeskapet har modet att möta detta problem, vilket är ett av de som också är av ekonomisk betydelse, eftersom det inte enbart är staternas eller unionens ekonomier som blir bestulna, utan det är också ett sätt att utöva illojal konkurrens, vilken helt klart strider mot den ekonomiska modell som vi alla strävar efter, också för en global ekonomi.
Å andra sidan har det varit lätt att tvinga länder, även de svagaste, att samtycka till alla principer och skyldigheter i de monetära konvergenskraven. Ingenting har gjorts för att skapa konvergenskrav för utbildning och yrkesutbildning som faktiskt närmar medborgarna till ett öppnare Europa med större förmåga att försvara sig mot hoten från en global ekonomi.
Slutligen, angående den gemensamma jordbrukspolitiken, denna måste utan tvivel reformeras, den måste utan tvivel förändras, men för guds skull, herr ordförande, låt oss inte falla till den grad att vi tillverkar junk food , skräpmat, vilket är fallet just nu i de länder där man talar för konsumenternas räkning men inte gör något för deras hälsa.

Dell'Alba
Herr ordförande, herr rådsordförande, kära kolleger! Min grupp har redan, i likhet med de andra grupperna, kommenterat innehållet i det brittiska ordförandeskapets program, men låt också mig gå igenom några av de punkter som verkar vara mest betydelsefulla. Framför allt skulle jag gärna ha sett att ni, herr rådsordförande, hade utvecklat och fördjupat, bland de övriga frågor som ni, om sanningen skall fram, bara antytt, frågan om kampen mot drogerna, en fråga som för övrigt just nu diskuteras här i Europaparlamentet. Jag antar att vi just under denna ordförandeperiod kommer att få tillfälle att jämföra våra åsikter och diskutera en fråga som, tro mig, är mycket viktig, som man inte får ta lätt på utan som i stället i allt högre grad, i ett Europa som blir allt mer integrerat, allt mer en enda marknad, kräver en samordnad strategi på europeisk nivå.
I mitt inlägg, herr ordförande, skulle jag vilja ta upp en enda fråga och jag hoppas att ni kan ta den till er och att den på så sätt kan bli ytterligare en måttstock för att bedöma det brittiska ordförandeskapet, också därför att det är en fråga som inte bara är en hjärtefråga för Europaparlamentet, utan en fråga där jag skulle vilja gratulera det brittiska ordförandeskapet, framför allt den brittiska regeringen, för den position man har intagit under detta ordförandeskap. Jag syftar på frågan om en permanent straffrättslig domstol, herr ordförande, en fråga som, som alla vet, för närvarande diskuteras i Förenta nationerna och som just i år, i slutet av den brittiska ordförandeskapsperioden, från den 15 juni till den17 juli kommer att bli föremål för en internationell diplomatisk konferens som sammankallas i Rom och som bör leda till en permanent straffrättslig domstol.
Er regering intog i FN: s senaste förberedande möte en modig och betydelsefull hållning genom sitt val att kraftfullt stödja inte bara skapandet av en tribunal utan också en rättvis, neutral domstol, som inte är underkastad säkerhetsrådets veto. Ni är det första permanenta medlemslandet i säkerhetsrådet som har intagit en mer avancerad hållning; den position som döpts till like-minded countries ; vi vet alla vilken osäkerhet det i stället finns hos en annan medlemsstat som är medlem av säkerhetsrådet, permanent medlem och medlem av Europeiska unionen, och vi vet hur stark beslutsamheten är hos andra länder som Tyskland, Italien etc.
Kommer det brittiska ordförandeskapet att försöka ena Europeiska unionen så att unionens röst blir en enda, till stöd för en opartisk och effektiv domstol i juni 1998?

Antony
Herr ordförande, ärade kolleger! Ni ser här ett häfte med titeln " Munkarnas ställning" av Ibn Taymiyya. Detta häfte finns att köpa i Bryssel och det finns också att köpa i Paris, på rue des Fossés-St-Bernard. Det är ett rättfärdigande av massakern på munkarna i Tibéhirine.
Översättaren av detta häfte är Nasreddin Lebatelier. Vi kanske skulle kunna fråga Jean Michot, som är ordförande för den muslimska församlingen i Belgien och lärare vid det katolska universitetet i Leuven, vem som egentligen döljer sig bakom namnet Nasreddin Lebatelier?
Herr ordförande, ärade kolleger! Okunnigheten om islam är tragisk. Jag hörde nyss Cohn-Bendit säga ungefär som Raymond Barre, när denne sade: " Vi måste kräva en fransk islam, en islam där moskén fungerar enligt republikens principer" . Då vet man inget om islam. Då har man inte läst Koranen, för det finns ingen alternativt Koranen; Koranen känns inte vid kristendomens åtskillnad mellan andligt och världsligt. Då vet man ingenting här om en verklighet som jag levde i under 15 år i Beirut, där jag såg hela kvarter förvandlas och där polisen, sedemera armén och slutligen ministrarna, utsattes för identitetskontroller.
I våra kvarter, i 400 kvarter i mitt land ser jag det Tahl Zaatar växa upp som jag levde i i Beirut, det är Dar el-Islam som tränger sig på och för övrigt också Dar el Harb, men allt det där vet ni ingenting om. En resa till Algeriet får säkert inte upp ögonen på er, för vi känner ju till fakta. För de okunniga som befolkar den här församlingen skulle det inte skada med lite islamisk kultur.

Donnelly, Alan
Herr ordförande! Får jag bara förklara för rådets ordförande att det senaste anförandet representerar en mycket liten minoritet av ledamöterna i denna kammare, och inte på något sätt är representativt för uppfattningen i Europaparlamentet.
Jag vill ta upp frågorna om den Ekonomiska och monetära unionen och om ekonomisk samordning. En av ordförandeskapets viktigaste roller kommer naturligtvis att bli att mycket försiktigt lotsa oss igenom de slutliga faserna i den Ekonomiska och monetära unionen. Trots det beslut Förenade kungarikets regering tagit om att Storbritannien inte ska gå med i den gemensamma valutan i den första fasen, så tror jag att en stor majoritet av alla här i kammaren inser att det är den nya regeringens och den nya ordförandeskapets föresats att på ett säkert sätt genomföra den sista etappen för EMU.
Något som bekymrar oss mycket här i kammaren är den Europeiska centralbankens ansvarighet, denna centralbanks roll efter inrättandet av EMU och även euron i allmänhet. Vi skulle vilja inleda en dialog med det brittiska ordförandeskapet, och sedan följa upp med det österrikiska ordförandeskapet, om den bankens roll när det gäller ekonomisk samordning och ansvarighet. Vi är mycket bekymrade över att den Europeiska centralbanken nära nog kommer att befinna sig utom räckhåll för Europeiska unionens medborgare.
Maastrichtfördraget håller centralbankens självständighet som något heligt, men det innebär inte att den ska sakna ansvarighet gentemot Europeiska unionens medborgare. Jag vill be rådets ordförande om att inlåta sig i en dialog med Europaparlamentet under de kommande sex månaderna, för att säkerställa att vi får en vederbörlig ansvarighet från Europeiska centralbankens sida, och för att säkerställa att den Ekonomiska och monetära unionens syften och målsättningar kommer att främja sysselsättningsmålsättningen i Europeiska unionen.
Vi kommer att ha en monetär union den 1 januari 1999, men många av oss tror inte att vi kommer att ha någon ekonomisk och monetär union den 1 januari 1999. För min grupps räkning vill jag fråga rådets ordförande vilka steg som kan tas under det brittiska ordförandeskapet, för att säkerställa att det blir en riktig ekonomisk och monetär union. I sitt anförande nämnde rådets ordförande att sysselsättningen utgör en nyckelmålsättning för den brittiska regeringen. Kan han förklara för oss, kanske när han svarar på debatten, vad som kan göras ytterligare under det brittiska ordförandeskapet, utifrån det faktum att vi kommer att ha EMU inom några månader nu, för att säkerställa att EMU: s målsättningar blir kompatibla med målsättningarna att skapa ytterligare sysselsättning i Europeiska unionen.
Vi inser också att det är av allra största vikt att sälja euron till Europeiska unionens medborgare. Vid en tidpunkt då vi håller på att avsluta det tekniska arbetet för den Ekonomiska och monetära unionen så förstår EU: s medborgare helt enkelt inte hela processen. Det är av största vikt att det brittiska ordförandeskapet lägger ner stor möda på kampanjen för att informera medborgarna runt om i Europeiska unionen om att detta är deras projekt, inte bara politikernas projekt, och att det är något som är viktigt för deras liv.
Får jag därför avslutningsvis också be rådets ordförande att säga någonting om den kampanj som måste sättas i verket under detta år, för att säkerställa att medborgarna förstår EMU-processen, och inser att det är till förmån för deras liv och deras framtid som detta projekt slutförs på ett riktigt sätt.

Méndez de Vigo
Herr rådsordförande! Ni sade skämtsamt i inledningen av ert anförande, att alla ordförandeskap säger att de står inför ett historiskt ögonblick. Och det är sant. Men de säger också en annan sak: de utlovar alltid ett nära samarbete med Europaparlamentet.
Vi, varav en del redan har suttit här länge, kommer efter de sex månaderna att bedöma er efter era handlingar och inte efter goda viljeyttringar. Men för ögonblicket tackar jag er för era intentioner.
Ert anförande, herr Cook, gav mig samma känsla som vissa av Edward Elgars kompositioner: de verkar behagliga att lyssna på, de är eleganta och man nynnar dem med lätthet, men vi måste se vad som finns bakom.
Ni säger: " vi vill ha ett effektivt Europa" . Detta vill detta parlament också. Parlamentet föreslog några recept i yttrandet av den 19 november om Amsterdamfördraget, vilka Green i dag har påmint om: för att få ett effektivt Europa kommer det att bli nödvändigt att förstärka kommissionen, att medbeslutandeförfarandet utvidgas, att beslut med kvalificerad majoritet utökas och att en röstviktning genomförs i rådet.
Ni sade, herr Cook: " vi vill ha ett starkt Europa, som agerar och talar med en röst i världen" . Det är sant. Vi vill också det. Och för att lyckas med det inom ramen för de internationella ekonomiska relationerna har ni ett vapen, att utsträcka förhandlingsbefogenheten till kommissionen, vilket anges i den tidigare artikel 113 i fördraget.
Ni säger: " vi vill genomföra en drogbekämpningspolitik; detta är vad som oroar människor" . Vi också. Men jag vill ställa en fråga till er, herr Cook: anser ni att betänkandet av d'Ancona, för övrigt medlem i samma politiska familj som ni, går i samma riktning som människors oro?
Gemensam valuta. Ni har i den brittiska regeringen rätt att välja att inte delta. Det finns ingenting att anmärka på det. Ni säger att det finns många risker, för många osäkerhetsfaktorer, vi skall praktisera wait and see -politik. Nåväl, men vad det kommer an på Europeiska folkpartiets grupp, så skall alla regeringar ta detta steg den 3 maj, vi skall ta riskerna och vi skall stå för den politiska kostnaden av osäkerheten. Ni har rätt att välja, men jag måste säga att det är en bekväm inställning att vänta tills farorna och osäkerhetsfaktorerna har försvunnit, och som alla bekväma inställningar har den ett pris som ni tids nog kommer att få betala.
Ni talade om att attackera bedrägeriet, att undvika att pengar slösas bort. Ni har rätt. Vi instämmer och detta parlament har alltid stått i spetsen för denna kamp, men jag tycker inte att det är intelligent att sprida misstanken att skattebetalarnas pengar slösas bort av Europeiska unionen. Genomför undersökningar och bestraffa. Men sprid inte denna misstanke, för den är dessutom inte sann.
Slutligen, herr Cook, talade ni i ert anförande om mycket samarbete, mycket marknad, mycket effektivitet och mycket pragmatism. Ni sade att världen har förändrats sedan Monnet och Schuman och det är riktigt. Europa är inte enbart en marknad, herr Cook, i det syftet skapade ni redan på 70-talet EFTA. Europa är mycket mer än en marknad.
När ni, det brittiska folket, 1974 godkände anslutningen till Europeiska gemenskapen i just en folkomröstning utlyst på yrkande av en socialistisk regering, anslöt ni er inte enbart till en marknad, utan till ett viktigt, ett mycket viktigt, politiskt projekt.
Jag skulle också vilja höra det brittiska ordförandeskapet tala mer om Europa som ett politiskt projekt och inte som ett marknadsprojekt. Detta är mycket viktigt eftersom detta parlament anser att Europeiska unionen är ett politiskt projekt och vi skulle vilja att det brittiska ordförandeskapet inte misstar sig i detta för, som Lord Halifax sade, vi skulle inte vilja att det sker som händer den som inte vet vart han är på väg och som därför kan komma var som helst.
Må det inte gå så, herr rådsordförande, och måtte ert ordförandeskap bli fruktbart och givande.

Daskalaki
Herr ordförande! England övertar rådets ordförandeskap i ett väldigt viktigt skede för den Europeiska unionen. England drog lotten att inleda medlemsförhandligarna med de nya presumtiva medlemmarna och denna gång har de presumtiva medlemmarna alla någonting speciellt. Å den ena sidan rör det sig om länder som en gång befann sig bakom det som vi under det kalla kriget kallade " järnridå" och å den andra rör det sig om Cypern. Englands och Cyperns historia har varit väldigt sammanbunden och till en viss grad parallell under hundratals år. England har, såsom ockupationsmakt och senare garant på Cypern, påverkat öns utveckling både positivt och i vissa sammanhang väldigt negativt och har en skyldighet gentemot den; England bör inleda medlemsförhandlingarna med regeringen för Cyperns demokrati i andan av de beslut som vid upprepade tillfällen fattats både i denna kammare och i kommissionen samt i rådet, alltså att lösningen på Cypern-problemet inte är en förutsättning för ingåendet. Detta betyder, som kommissionär Van den Broek betonade, att Cypern inte för alltid kan fortsätta vara Turkiets fånge. Detta är, om jag förstod rätt, vad rådets ordförande antydde i sitt tal.
Inför det nya århundradet står den Europeiska unionen inför många andra problem men har också många visioner. Efter det ytterst lyckade luxemburgska ordförandeskapet, som visade att de förment principiella argumenten att ta ifrån de små länderna det sex månader långa ordförandeskapet helt enkelt är bräckliga, har England sysselsättningsfrågan och en skyldighet att fortsätta med det som gjordes under toppmötet i Luxemburg i sina händer. England bör arbeta på Agenda 2000 och framhäva unionens interna och externa politik i en värld som i princip inte har några gränser.
EMU är ett annat stort kapitel till vilket det hänvisats i detalj. Detta är inte allt. Lika möjligheter, politiken för unga, hälsa, kultur, miljö, transporter, telekommunikationer, jordbruk, turism, energi, och så mycket annat behöver framhävas ytterligare. Det engelska ordförandeskapet börjar med allas önskningar om allt gott.

van Velzen, Wim
Herr ordförande! Robin Cook började med att påminna om varje ordförandes ord när han börjar, ambitionen och så vidare. Kanske vore det också trevligt att påminna om varje ordförandes slutord, och det är att med en suck konstatera att ett halvår visade sig vara en fruktansvärt kort tid. Det kan kanske vara trevligt att bli påmind om detta efter denna lista över önskningar.
Jag kommer att koncentrera mig på sysselsättning och socialpolitik. Jag utgår då från en broschyr utgiven av ordförandeskapet med titeln: Europe working for the people , i vilken två prioriteringar förekommer som har med sysselsättning att göra. Den första är den så kallade tredje vägen i Europa: ekonomisk reformering baserad på employablility . Den andra är utbildning och inte regleringar.
Jag vill i första hand koncentrera mig ett tag på denna andra punkt. Enligt min mening gör man därigenom inte tillräcklig rättvisa åt kombinationen flexibilitet och säkerhet, en kombination som vi här i Europaparlamentet tycker är ganska viktig. Man gör inte heller tillräcklig rättvisa åt den ekonomiska betydelsen hos en god socialpolitik med goda sociala spelregler. Detta är ingen plädering för trångsynthet och byråkrati, utan det är nu en gång så att reformering av ekonomin bäst och smidigast kan genomföras om individer också har säkerheter. Det har påvisats i många undersökningar. Samma undersökningar visar för övrigt också att omskolning och fortbildning fungerar bäst om människor får ett bra arvode. Det är en motsättning som nästan är tragisk: ju mindre betalt, desto mindre ambitioner att också få fortbildning och mindre ambition hos arbetsgivare att investera i det.
Anslutningen till det sociala protokollet var en enorm lättnad för oss och säkert för medlemmarna av den socialistiska gruppen som är verksamma inom den sociala sektorn. Vi betraktade undertecknandet av det sociala protokollet som ett val av en annan modell från Förenade kungarikets sida, en annan modell också för Förenade kungariket med en social dialog och en bättre organisation och en ärligare fördelning av arbetstiden. Jag uppmanar ordförandeskapet att inte låta denna vision överskuggas av ett alltför inskränkt krav på flexibilitet och liberalisering. Liberalisering inom hälsovårdsområdet har i mitt land lett till att klyftan mellan haves och have-nots har ökat.
Jag är mycket nöjd med det faktum att ni vill göra Cardiff till något mer än bara en deadline . Att ni också vill låta en första utvärdering av de nationella planerna äga rum där. Men skulle jag redan nu kunna få nämna att Luxemburg betydde mycket mer än lära, lära, lära och EMU? Luxemburg var och är ett val av en policy mix , av en förskjutning av skatt på arbete till andra källor och av omfördelning av arbetstid. Cardiff skulle därför behöva bli något mer än att samla in och även utveckla planer. I uppföljningen av Luxemburg bör den första uppmärksamheten ägnas formgivningen av en balanserad ekonomisk förvaltning inom EU och utvecklandet av en samordnad europeisk sysselsättningsstrategi inklusive beskattning. Jag är ledsen över att behöva konstatera att budskapen från Förenade kungariket för närvarande är mycket vaga vad dessa aspekter beträffar. Jag hoppas att det kan bringas mer klarhet i detta i dag.

Böge
Herr rådsordförande, kära kolleger! Som ett komplement till det som min gruppkollega redan berört, vill jag göra ordförandeskapet uppmärksamt på vissa resolutionstexter som antogs i detta parlament i december, som har stor betydelse både för kommissionen och för rådet. Parlamentet formulerade i sin resolution till andra behandlingen av budgeten vissa ansatser, som också är av betydelse för ordförandeskapets arbetsprogram och jag skulle vilja fråga er, herr rådsordförande, om ni är beredd att i dag uttala er om det respektive, när ordförandeskapet kommer till de olika utskotten, ta ställning till det.
Vi har på grundval av det framgångsrika budgetförfarandet för 1998 sagt att vi förväntar oss ett informellt samråd med rådet i början av året, för att tidigt kunna börja lägga fast realistiska gemensamma budgetmål. Vi sade för det andra att vi mot bakgrund av det framgångsrika förfarandet vad gäller jordbruksutgifterna förväntar oss att detta förfarande institutionaliseras och att vi därför bör samtala om detta senast i mars 1998.
Vidare vill jag peka på att vi vår resolution om kommissionens arbetsprogram krävde att vi nu slutligen måste få till stånd ett samförstånd mellan institutionerna om den rättsliga grunden, och jag anser att också det brittiska ordförandeskapet bör ägna sig åt denna trista fråga.
Jag vill lägga till att, med tanke på det som berördes i Luxemburg och vilket alltid varit detta parlaments uppfattning, även systemet med egna medel bör börja reformeras, eftersom detta är ett mycket segdraget förfarande och att man inte kan avverka detta på halvår.
Jag saknar också i ljuset av BSE-undersökningskommitténs erfarenheter något som egentligen redan borde ha diskuterats under det luxemburgska ordförandeskapet i rådet (allmäna frågor). Det är bra att ni säger, att för öppenhetens och insynens skull vill vi ha offentliga debatter i rådet, men jag förväntar mig också, för ett positivt och förbättrat samarbete mellan institutionerna, och detta helt oavsett den rättsliga bedömningen av artikel 3 i den interinstitutionella överenskommelsen om rätt till undersökningskommitté, att rådet lämnar en förklaring, där det för framtiden slås fast att också nationella ministrar, oberoende av den rättsliga tolkningen av denna överenskommelse, säger att vi för öppenhetens och insynens skull bjuder vi också in undersökningskommittéer enligt Europaparlamentets förebild. Jag skulle verkligen glädjas om ni i er egenskap av ordförande i rådet kunde ge mig ett positivt svar på detta.
Två korta kommentarer om jordbrukspolitiken. Det är uppenbart, att ni här framfört Förenade kungarikets historiskt förankrade, traditionella jordbruksfilosofi. Jag är mycket spänd på om ni under ert ordförandeskap lyckas med att även ur principiell filosofisk synpunkt inleda den nödvändiga anpassningen av den gemensamma organisationen av marknaden för bananer och få den att stämma överens med de jordbrukspolitiska principer ert ordförandeskap företräder. Det kommer att bli en mycket spännande debatt, och jag vill lägga till, man får passa sig noga. Agenda 2000 måste förbättras och det har parlamentet också diskuterat, avreglering å ena sidan, högre pålagor för det europeiska jordbruket och samtidigt minskade utgifter, herr rådsordförande.
Det är i realiteten en crash course, som ingen klarar av. Vi måste enas om en nödvändig reform, en anpassning, så att det blir en glidflygning, som för alla berörda parter innebär att en modell för europeiskt jordbruk kan inrättas och att en konsumentskyddsklausul enligt WTO: s modell samtidigt genomförs.

Van Bladel
 Herr ordförande! Konkreta aktioner tycks vara den röda tråden i det brittiska ordförandeskapet. Därför har jag ett antal konkreta frågor till Cook som jag för övrigt vill önska lycka till med denna svåra och historiska uppgift.
Punkt ett, Algeriet. EU räcker med rätta ut en hjälpande hand, men kan det brittiska ordförandeskapet ange hur det kartlägger aktiviteterna hos grupper som härstammar från Algeriet, Bahrain, Egypten, som helt enkelt sitter bakom en fax i London och skickar ut sina aggressiva planer i världen? Och vad kommer det brittiska ordförandeskapet att göra åt detta?
Punkt två, den asiatiska krisen. I juni förra året föreslog jag i en skriftlig fråga att rådet borde överväga en speciell EU-ambassadör för den asiatiska regionen. När får jag svar? Denna person borde ha varit i den asiatiska regionen för länge sedan för att hjälpa till att lösa krisen.
I går diskuterade vi här den transatlantiska agendan. Inför ert besök i Washington uppmanar jag er att diskutera framtiden för SFOR med amerikanarna och att förorda att kulturella audiovisuella produkter från Europa får tillträde till den amerikanska marknaden. Kommer ni att påbörja den nödvändiga anpassningen av de europeiska institutionerna för att verkligen möjliggöra utvidgningen?
Punkt sex, Turkiet. Relationen med det landet får enligt min uppfattning inte göras underordnad Cypernfrågan. Vad gör ni för att upphäva den ekonomiska blockaden mot Turkiet? Vi använder Turkiet som NATO-partner, men är inte beredda att bringa klarhet i dess chans till medlemskap.
Herr Cook! Ni vill inte vara abstrakt, utan konkret. Här har ni en chans vad stabiliteten i Europa beträffar.

Titley
Herr ordförande! Jag kan inte på långa vägar uttrycka min förtjusning över att se ordförandeskapet här i dag, och att notera att kommissionär Kinnock närvarar under hela denna debatt, vilket påminner om det verksamma samarbetet mellan de två herrarna tidigare - i synnerlighet naturligtvis under en viss ledarskapskampanj 1983.
Jag är förtjust över att rådets ordförande har gjort en utfästelse om att göra utrikessäkerhetspolitiken mer effektiv. Jag vill därför uppmana rådet att nu börja arbeta med de arrangemang som förutsetts i Amsterdamfördraget för att göra den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken mer efektiv, i synnerhet planerings- och förvarningsenheten. Så att vi så snart fördraget har ratificerats kan komma igång och arbeta med en effektivare gemensam utrikes- och säkerhetspolitik.
Den omedelbara prioriteringen måste naturligtvis vara Algeriet, som tycks vara ett land som för närvarande drunknar i sitt eget blod. Men vi måste också erkänna att vi bara kan åstadkomma någonting i Algeriet med tyst diplomati, genom förtroendeskapande åtgärder och genom att utveckla en dialog.
Och det är naturligtvis exakt vad parlamentet har försökt åstadkomma med sin utfrågning om Algeriet och sin avsikt att sända en delegation för att tala med parlamentarikerna i Algeriet. Det anser jag visa att parlamentet, när det tar itu med sådana frågor som dessa, och frågor om mänskliga rättigheter i allmänhet, kan spela en ansvarstagande och effektiv roll. Jag hoppas att ordförandeskapet kan dra fördel av detta år, 50-års jubileet av FN: s deklaration om de mänskliga rättigheterna, för att genomföra en dialog eller trepartssamtal med kommissionen och parlamentet för att säkerställa att Europeiska unionens politik för mänskliga rättigheter får en bättre fokusering och koherens än den haft hittills.
Jag vill också uppmana honom att ägna uppmärksamhet åt två områden som det föreligger risk för att de kan komma att komma bort i allt ståhej i de andra debatterna. För det första så har vi i forna Jugoslavien en potentiellt explosiv situation i Kosovo, som tycks försämras dag för dag. Jag hoppas att ordförandeskapet kan ta initiativ inom det området. På motsvarande sätt hoppas jag att vi i Ukraina kommer att arbeta för att partnerskaps- och samarbetsavtalet skall komma på plats på ett verkningsfullt sätt, och göra allt vi kan för att uppmuntra till reformer i Ukraina, där situationen försämras dag för dag.
Slutligen så välkomnar jag satsningen på utvidgningen, men hoppas att vi kan uppmärksamma den Europeiska konferensen, eftersom jag tror att den erbjuder möjligheten till ett verkligt europeiskt politiskt område, som ger oss möjlighet att utveckla en dialog med länder som ännu inte är redo att gå med i Europeiska unionen, eller som förhandlar, så att vi kan få dem att känna sig som en del av vår familj så snart som möjligt.
Jag noterar åtagandena gentemot Turkiet och hoppas att vi kan få med oss Turkiet, förutsatt att landet är berett att acceptera Europeiska unionens ambitioner och kallelser när det gäller utvidgningen, i synnerhet med avseende på Cypern.

Bernard-Reymond
Herr minister! Jag har två minuter på mig för att tala till er. Jag ägnar tio sekunder åt att uttrycka mina uppriktiga välgångsönskningar inför era sex månader som ordförande och välkomna era ansträngningar för att närma ert land till Europabygget.
Det återstår hundrasex sekunder för att formulera fyra tankar utifrån uttalanden ni själv och er premiärminister har gjort i dag eller under de senaste veckorna.
Den första gäller er mycket lovvärda strävan att föra Europa närmare medborgarna. Jag tror att man fram till i dag inte tillräckligt har tänkt över de båda begreppen " närhet" och " subsidiaritet" , vilka inte är synonymer. Att välja vilka frågor som skall lösas i första hand och att agera på rätt nivå är viktigare än ett Europa som vill stå i medborgarnas tjänst och därför dagligen tar hand om allt. Jag hoppas att er pragmatiska hållning på ett klokt sätt skall föra denna fråga framåt.
Min andra iakttagelse: ni vill spela en ledande roll i Europa. Vem skulle ha något att invända? Men när ni säger nej till att gå med i euron från början, och nej även till EMS, trots att er ekonomi skulle tillåta det i samma och kanske till och med större utsträckning än i andra länder, tror ni inte att ni då väsentligt försvagar den vilja ni ger uttryck åt?
Om ni är alltför mycket europé för London och för lite för Bryssel, välj då framtidens och oräddhetens väg och vänta därför inte tills någon annan har gjort grovgörat.
Ett tredje konstaterande: er dom över den gemensamma jordbrukspolitiken är mycket hård. Likafullt efterlyser ni en tredje väg mellan liberalism och protektionism. Detta betyder att ni i mötet med en globalisering som innebär fler fördelar än nackdelar, men som till sin natur ändå leder till likriktning, är överens om att bygga ett samhällsprojekt, ett i verklig mening europeiskt projekt. Ni skall inte glömma att en av beståndsdelarna i detta projekt är en särskild uppfattning om jordbruk, landsbygdsutveckling och miljö.
Min fjärde och sista iakttagelse: i Europabygget bidrar var och en av de stora europeiska nationerna med sin historiska erfarenhet. Ofta väcker denna erfarenhet farhågor och stereotyper hos de övriga. På kontinenten har vi ofta intrycket att ni i fråga om internationell politik anser Engelska kanalen vara bredare än Atlanten. Betänk detta, eftersom ni skall leda Europa!
Herr minister! Om ni en smula beaktar dessa fyra iakttagelser så kommer fransmännen att förlåta er för att ni inledde ert ordförandeskap i Waterloo.

Ordföranden
Mina kollegor! Som jag har försökt att ge uttryck för hela förmiddagen så har vi ett allvarligt problem: vi skall nu få in 30 minuters talartid på 13 minuter. Det går naturligtvis inte. Vi har två valmöjligheter. Samtliga de återstående talarna företräder antingen PPE eller PSE. Antingen går de som har tre minuter med på att tala i två minuter, och de som har två minuter går med på att tala i en och en halv minut, eller också avslutar vi debatten nu med rådets sittande ordförande. Kan grupperna gå med på det? Jag vet att det inte är särskilt tillfredsställande men dessa är de två valmöjligheterna. Vad jag förstår så föredrar ledamöterna att få en kortare talartid i närvaro av ordföranden.

Schulz
Herr ordförande, jag talar lite snabbare och jag ber tolkarna om ursäkt för det. Herr rådsordförande, de senaste veckornas utveckling av asylpolitiken i Europeiska unionens ger oss anledning till stor oro. Vi rekommenderar att ert ordförandeskap ägnar denna fråga särskild uppmärksamhet. Jag har under de senaste dagarna haft möjlighet att kunna besöka det kurdiska flyktinglägret i Italien och kunde där konstatera att allmänhetens bild av tillströmningen av flyktingar till Europeiska unionen inte överensstämmer med verkligheten.
Det är ett bittert konstaterande, för den europeiska allmänheten har fått intryck av att vi kommer att översvämmas av människor från Turkiet, från Irak. I realiteten rör det sig om ett par hundra personer, som bevakas av den italienska polisen och som står under strikt kontroll av de italienska myndigheterna och vars asylansökningar strikt hanteras enligt lag och rätt under strängaste kontroll och utan rörelsefrihet.
Det var det första konstaterandet ur vilket jag härleder ett andra: i Europeiska unionen saknas det, samtidigt som vi allt mer fördjupar oss på det ekonomiska området och samtidigt som den inre marknaden regleras i allt större utsträckning, en analogi i regleringen av medborgerliga fri- och rättigheter och deras organisation. Det saknas en tydlig definition av de yttre gränserna och av vilken behörighet myndigheterna har att skydda de yttre gränserna.
Vi saknar också invandringsrätt i Europeiska unionen, vilket leder till, att asylrätten har blivit den permanenta nyckeln för invandring och att acceptansen för en grundläggande fri- och rättighet, nämligen rätten till asyl, försvinner. Vi behöver ingen femårsfrist för att harmonisera asyl-, invandrings- och yttre gränsrätt. Tvärtom! De senaste veckornas händelser visar, att detta måste ske mycket snabbare. Om ni under ert ordförandeskap tar hänsyn till detta, vore vi mycket tacksamma.

Chanterie
Herr ordförande, herr rådsordförande! Jag gläder mig åt det nya brittiska ordförandeskapet som ställer sig positivt vad gäller EU: s vidare utveckling. Sedan 1979 har Margaret Thatchers och John Majors regeringar gjort allt för att hindra den europeiska sociala utvecklingen. Detta har lett till en ensidig utveckling av EU och vid ett visst tillfälle också till oacceptabel diskriminering bland arbetare i Europa. Grundläggande sociala rättigheter fick inte gälla för Förenade kungariket. Lyckligtvis har labourregeringen satt stopp för detta, och det sociala protokollet kan nu fungera för de Femton och därefter uppgå i Amsterdamfördraget.
Herr rådsordförande! Ni har tydligt understrukit att ni vill se till så att EMU blir en framgång. För befolkningen kommer EMU att bli en framgång om också en social union byggs ut. En social union som upprätthåller den sociala marknadsekonomins principer, det vill säga är baserad på social rättvisa och solidaritet.
Problemet med den inre marknaden är att den sociala dimensionen inte följer med tillräckligt i utvecklingen. Jag är rädd för att inte heller det brittiska ordförandeskapets sociala program erbjuder tillräckliga perspektiv på det området. Det finns inte särskilt många lagstiftningsinitiativ för att stärka den sociala grunden med miniminormer såväl på arbetsmarknadspolitikens som på den sociala trygghetens område.
Chocken som den brutala stängningen av Renaultfabriken i Vilvoorde förorsakade för ett år sedan tycks vara förbi. Ropet efter ett mer socialt Europa tycks nu bara vara ett avlägset eko. Det skulle vara ett svårt misstag att nu underskatta nödvändigheten av ett mer socialt Europa. Social nödvändighet kommer med i bilden även när vi behandlar den tredje fasen av EMU, även när vi talar om anslutningsförhandlingar, även när vi talar om skattelagstiftning och framför allt när vi talar om sysselsättning som inte bara är utbildning och träning, utan även arbetstillfällen via transeuropeiska nätverk, " kvartersjobb" , miljöinvesteringar och liknande.

Roth-Behrendt
Herr ordförande, kära kolleger, herr rådsordförande! Tillåt mig att säga er: " Det gladde mig mycket att få höra, att de stora miljöfrågorna vatten, luft och avfall spelar en roll på er lista med prioriteringar." Om det brittiska ordförandeskapet hjälper Europaparlamentet med detta, kommer det att bli ett framstegsvänligt och framgångsrikt ordförandeskap. Jag ber er dock också att tänka på att det, som ni allmänt kallar integration i andra politiska områden, betyder att ni i reformerandet av strukturfonderna alldeles tydligt ser, att det finns miljöpolitik i alla strukturfonder, och att ni under det kommande halvåret också håller ett öga på det och att ni också säger det till alla andra. När jag ser kommissionären med ansvar för transportpolitik nicka, vill jag genast också ge uttryck för min förtjusning över att ni kopplar ihop transport- och miljöpolitik, för det är viktiga områden. Om ni kan minska utsläppen av skadliga ämnen, vore jag tacksam.
Det är naturligtvis ingen överraskning, att jag förväntar mig att konsumentskyddet kommer att stå överst på er dagordning. Ni har inte sagt något om det, men jag vet, att ert hjärta klappar för det. Ert hjärta klappar bestämt så varmt för det, att ni fredags mycket uppmärksamt följde WTO-panelens beslut i hormonfrågan, och ni kommer säkerligen att i ordförandeskapet se till att Europeiska unionen kommer att hålla fast vid sitt förbud mot hormoner och tillväxtstimulerande medel.
Jag vill säga något ytterligare om konsumentskydd och det är det som alla förväntar sig av mig: BSE. Naturligtvis måste jag såga något om det. Det är säkert en tillfällighet att kommissionen i dag, i början på det brittiska ordförandeskapet överväger att till del häva exportförbudet, och jag vet att ni, herr Kinnock, kämpat med speciell glöd för det. Jag står vid er sida, om konsumentskydd och säkerheten spelar en roll i det sammanhanget och jag ber er, herr rådsordförande, att göra det alldeles tydligt att Storbritannien - oavsett det faktum att ni innehar ordförandeskapet, eller kanske just på grund av det - helt utan egennytta kommer att se till att säkerhet och spårbarhet kommer i första rummet, att bedrägerier i samband med t.ex. handel med kött och andra saker bekämpas, och att ni inte kommer att riskera det förtroende ni åter byggt upp i Europa, hos Europaparlamentet och bland människorna.
(Applåder från PSE-gruppen)

Moorhouse
Herr ordförande! Vi välkomnar den brittiska regeringens beslut att sätta kampen mot organiserad brottslighet i centrum för sitt program för ordförandeskapet. All brottslighet är upprörande, men organiserad brottslighet är särskilt motbjudande, eftersom den infiltrerar och lever på själva samhället. Inget civiliserat land och ingen union mellan civiliserade länder kan vara tillfreds med eller tolerera organiserad brottslighet, och Europeiska unionens medborgare har, enligt vårt sätt att se på saken, rätt att förvänta sig de allra mest kraftfulla åtgärder på europeisk nivå.
Jag vill inte föregå morgondagens debatt om d'Anconabetänkandet, som man redan har hänvisat till, men jag kan inte undgå att ta upp frågan om narkotika för min grupps räkning, eftersom vi mycket starkt anser att narkotikahandeln står i centrum för den organiserade brottsligheten. Man kan inte bekämpa organiserad brottslighet om man inte bekämpar nartkotikan. Därför uttrycker vi som en grupp enhälligt och kraftfullt vårt motstånd mot förslagen i d'Anconabetänkandet, om att sörja för legalisering av cannabis och en friare tillgång till alla receptbelagda droger. Om tiden hade medgivit det så hade jag ytterligare utvecklat denna aspekt, men det gör tiden nu uppenbarligen inte.
Min grupp stöder dessutom och uppmuntrar ordförandeskapets målsättningar att främja polis- och tullsamarbete mot narkotika, att slutföra upprättandet av ett Europol med verklig makt och verkliga resurser, samt att skära av tillförselvägarna för narkotika till Europeiska unionen.
Vårt budskap till rådet är att det inte räcker med att få den rätta politiken och de rätta organisationerna på plats: politiska program och organisationer måste stödjas, samordnas och ges ordentliga resurser.
Slutligen en referens till asylpolitiken, som jag hade hoppats kunna säga mer om. Detta är ännu ett område där ordförandeskapet borde vara mer aktivt, före inkorporerandet av Schengenavtalet i Europeiska unionen. Jag måste sluta där, men vi måste göra en tydligare åtskillnad mellan politiska flyktingar och människor som flyttar av ekonomiska skäl.

Vecchi
Herr ordförande! Under det brittiska ordförandeskapet skall ett antal viktiga beslut fattas som gäller samarbetet med utvecklingsländerna.
Förutom de speciella frågor som rådet skall diskutera, så tycker jag att det verkar finnas en grundläggande fråga som det är nödvändigt att koncentrera uppmärksamheten på, och det är kommissionens förhandlingsmandat när det gäller de framtida relationerna med AVS-länderna.
Såsom Europaparlamentet redan med överväldigande majoritet slog fast i oktober förra året, så är förnyandet av Lomékonventionen av avgörande betydelse, såväl ur symbolisk som ur konkret synvinkel: symboliskt därför att, beroende på vilka beslut som fattas, så kommer man att kunna bedöma om unionens ansträngningar för våra partners i de fattigaste delarna av världen kommer att fortsätta på samma nivå eller minskas eller kanske till och med upphöra; konkret därför att det är även hur man omdefinierar målen och reglerna för det europeiska utvecklingsbiståndet, och framför allt dess viktigaste instrument, som avgör många av möjligheterna för unionen att positivt påverka situationen i världen.
Parlamentet har redan sagt att det skulle vara lämpligt att efter år 2000 få en femte Lomékonvention. Det som man emellertid måste göra, med mycket större konsekvens än vad som gjorts tidigare, är att i konventionen föra in de mål och idéer som under de senaste åren har bekräftats vid de stora konferenserna i Förenta nationerna samt i våra gemenskapsdokument, men som bara i undantagsfall har tillåtits påverka samarbetets utformning.
Målet är en utveckling som är human, demokratisk och hållbar, som stärker samhällets tillväxt och de mänskliga resurserna i alla länder i södra delarna av världen. Det är emellertid också viktigt på vilket sätt de legitima intressena från länder och folk i de fattigaste länderna tas med i beräkningen när man utformar handelspolitiska instrument och internationella ekonomiska avtal.
Det är av avgörande betydelse på vilket sätt Europeiska unionen deltar i internationella organisationer, som till exempel världshandelsorganisationen.
Fram till i dag har vissa delar av vårt samarbete fått slå till reträtt i mötet med andra starka intressen. Exemplet bananpanelen är kanske det mest typiska. Rådet borde uttala sig om den nya bananförordningen som, enligt vad vi vet, riskerar att starkt drabba vissa av AVS-länderna som av tradition är stora bananleverantörer, framför allt Somalia Denna situation måste vi undvika så att vi kan garantera länderna att stanna i gemenskapens " banangrupp" .
Vi begär att, när det gäller all lagstiftning, till exempel de icke-statliga organisationerna, det decentraliserade samarbetet, mänskliga rättigheter och liknande frågor som ordförandeskapet och rådet skall avgöra, vederbörlig hänsyn tas till Europaparlamentets åsikter.
Det som måste byggas upp igen är en förmåga, som bara Europeiska unionen kan ha, nämligen att utveckla en politisk dialog och en " strategisk allians" med våra partner i utvecklingsländerna för att tillsammans kunna möta globaliseringens utmaningar.

Soulier
Herr rådsordförande! Jag kan inte dölja min förvåning. När ni nyss berörde initiativen för Algeriet, underströk ni inte att Europaparlamentet var först med att bekymra sig om situationen i landet. Sedan 1995 har flera brådskande resolutioner röstats igenom. Det var på parlamentets initiativ som planerna föddes i september att skicka en delegation till Algeriet. Under två dygn genomförde vi en utfrågning om fientliga krafter, under hälsosamma och fridfulla former dock, och vi har i flera veckor väntat på att kunna bege oss till Algeriet.
Nu skall trojkan, för tillfället företrädd av höga tjänstemän, bege sig till Alger. I morgon bitti kommer den parlamentariska delegationen att sammanträda, och vi vill komma till Algeriet så snart som möjligt, det vill säga den 7 eller 8 februari, så att vi kan överlägga med företrädarna för de politiska grupperingarna i det algeriska parlamentet.
Vi är förvissade om att vi på denna politiska nivå, som utesluter inblandning eftersom ett parlament diskuterar med ett annat, kommer att kunna ta olika kontakter, inte enbart med politiker, utan även med det civila samhället, och att vi kommer att kunna besöka platser där befolkningen lider martyrdöden. Jag vill att ni i egenskap av ordförande för rådet skall tala om hur ni avser att bedöma detta initiativ. Mitt i den allmänna medkänslan och sympatin, när massakrerna väcker bestörtning i hela världen tror jag att det är dags att erkänna att parlamentet är den enda institution som i flera månader har uttryckt sin bestörtning, men i dag vill vi...
(Ordföranden avbröt talaren.)

Fantuzzi
Herr ordförande! Som redan ordföranden i min grupp har framhållit, så vet vi att när det gäller debatten om Agenda 2000 så når vi fram till kärnfrågorna om den gemensamma jordbrukspolitiken under andra hälften av året, bland annat därför att det är val i Tyskland. Men vi hävdar ändå att man inte kan skjuta upp en fråga som nu är högaktuell. När det gäller framtiden för den gemensamma jordbrukspolitiken höll vår grupp en konferens den 13-14 november; vi talade om ett nytt socialt kontrakt, en pakt mellan jordbruket och samhället, och vi visade att overksamheten är den farligaste fienden för en gemensam jordbrukspolitik som vill vara modernare och som vill förnya sig.
Vi är oroliga när det gäller tidsschemat, för sedan Europeiska kommissionen 1995 i Barcelona antog ett strategidokument om framtiden för den gemensamma jordbrukspolitiken, så har vi fortfarande tyvärr bara kommit fram till att göra allmänna, kanske alltför allmänna och svepande, uttalanden om en modell för det europeiska jordbruket. Utrikesministern Cook talade om bidragsgivaren, konsumenten och landsbygden. Och det är just detta som är de avgörande frågorna. Bidragsgivaren vill inte ställas inför dilemmat att öka avsättningarna för finansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken. Det handlar i stället om att bättre motivera de redan befintliga avsättningarna för den gemensamma jordbrukspolitiken, motivera dem genom bättre inriktade, öppnare insatser som bättre motsvarar kravet på att bevara och stärka kvaliteten. Detta är den fråga som även intresserar konsumenterna. Det är inte genom att avskaffa den gemensamma jordbrukspolitiken, i efterdyningarna av en impuls att genomföra en ohämmad avreglering, som konsumentens intressen bäst skyddas, utan med en kvalitetspolitik som erfarenheterna med BSE har lärt oss alla betydelsen av.
Enligt min mening är det detta som är de avgörande frågorna, herr ordförande.

Hernández Mollar
Herr rådsordförande! Algeriet är allvarligt sjukt, utan diagnos på sin sjukdom, vilket därmed djupt försvårar dess behandling. Därför är det, enligt min mening bråttom att ta itu med två grundläggande frågor:
För det första, att övertyga den algeriska regeringen om att det är en absolut prioritering att sätta in alla nödvändiga medel för att hejda det fruktansvärda blodbad på oskyldiga människor som pågår i landet. Europeiska unionen måste samarbeta och samverka för detta mål och ge all nödvändig materiell, politisk och diplomatisk hjälp som den algeriska regeringen behöver och begär.
För det andra, för att kunna engagera sig i konflikten är det nödvändigt att snarast ställa en diagnos på sjukdomen. Besöket från trojkan och det senare besök som Europaparlamentet kommer att genomföra, vilket min kollega Soulier har tagit upp, bör hjälpa européerna att förstå något av vad som sker.
Algeiet, herr rådsordförande, är inte enbart ett gas- och oljeproducerande land. Det är ett land vid Medelhavet med stor mänsklig potential, som vill ha priviligierade relationer med Europeiska unionen. Flyktingströmmen från Algeriet till Europa är konstant. Landets historia är förbunden med de europeiska medelhavsländernas. Dess kultur och religion delas av miljoner människor.
Inget av det som händer där är främmande för den europeiska kulturen, ekonomin eller samhället. Europeiska unionen och den algeriska regeringen måste tillsammans, i ömsesidig respekt, inom ramen för sina respektive institutioner och maktbefogenheter, reflektera över en lösning på en konflikt vars återverkningar för freden, stabiliteten och utvecklingen för medelhavsbefolkningen är ytterst allvarliga.
(Applåder från PPE-gruppen)

McNally
Herr ordförande! Rådets ordförande har uppmuntrat oss denna förmiddag. Nu har vi ett praktiskt bidrag som Förenade kungarikets ordförandeskap kan lämna med avseende på det mål han tillkännagav. En av Europeiska unionens ej framförda framgångshistorier är samarbetet inom forskningsområdet. Denna forskning bidrar på ett praktiskt och effektivt sätt till alla de prioriteringar han nämnt här i dag: jobb genom innovationer; brottsbekämpning med hjälp av IT, samt att hjälpa miljön med nya former av energi.
Förenade kungariket har en vansklig och svår uppgift nästa månad och de månader som följer. Rådets ordförande måste få till stånd ett gemensamt beslut om det femte ramprogrammet. Detta är en medbeslutandefråga som handlar om stora pengar - 16, 7 miljarder ecu - och olika nationella prioriteringar. Behöver vi socioekonomisk forskning? Hur mycket skall vi lägga ner på kärnteknisk fusion? Det är dessutom bråttom - detta nya program måste sättas igång 1999.
Herr rådsordförande, forskning är inte någonting som fångar allas odelade uppmärksamhet, men det är en mycket viktig sak och en mycket positiv europeisk verksamhet som tillför betydande värden. Gör var ni kan för att få ett resultat nästa månad och för att hjälpa till att uppnå de mål som har inspirerat oss denna förmiddag.
(Applåder från PSE-gruppen)

Ordföranden
Jag ger nu ordet till rådets ordförande för att svara på debatten.

Cook
Herr ordförande! Debatten denna förmiddag har varit verkligt intressant. Många värdefulla påpekanden har gjorts. Vi har fått mycket stöd, som jag anser att vi kan bygga på under de sex månader som kommer. Jag måste också erkänna en privat fascination för att försöka förstå varför en del personer fick en och en halv minut, några fick två minuter och några fick tre minuter. Jag har ännu inte lyckats klura ut principen, men jag är säker på att jag kommer att göra det under de sex månader som följer.
Om jag har räknat rätt så har 37 personer yttrat sig de senaste tre timmarna. Jag har tio minuter. Hur gärna jag än skulle vilja så kan jag inte ens försöka att återkomma till vart och ett av dessa 37 bidragen, som alla var lika intressanta. Om jag skulle försöka det så skulle det bara bli tio sekunder för vart och ett. Så jag skall försöka sammanfatta vad som sagts och mina svar på det.
Min startpunkt måste vara att mina inledande ord, som jag tolkar den diskussion jag har lyssnat till, fick godkänt. Jag hoppas att jag har rätt när jag säger det, men jag skall vara förståndig nog att inte låta frågan gå till omröstning! Det var många varma och välkomnande bidrag. Jag tolkar det också som ett godkännande att vårt ordförandeskapsprogram påminde en ledamot om rock'n roll. Till och med McMillan-Scott välkomnade det brittiska ordförandeskapet, även om han senare i sitt anförande tycktes ta tillbaka en del av sitt eget välkomnande.
(Skratt) Om jag inte här och nu besvarar alla de frågor som ställts och alla de påpekanden som gjorts, så tro inte att de inte har noterats väl och inte kommer att hållas i åtanke under de kommande månaderna. Det har rått en bred enighet mellan de närvarande ledamötena med avseende på mina anmärkningar om vårt program. För det första känner jag mig mycket uppmuntrad av det stora antal bidrag som har välkomnat den betydelse vi lägger vid ett program med direkt relevans för Europas medborgare och väljare. Om vi vill återställa det europeiska projektets legimitet hos våra medborgare så måste vi se till att vi klargör hur det projektet är relevant för människornas liv.
Under det brittiska ordförandeskapet kommer vi att göra det genom att direkt involvera människor i ordförandeskapet. Vi har exempelvis redan involverat barn runt om i Europa för att utforma vår logotyp. Vi planerar att skicka ut en del av våra brittiska ungdomar till olika platser i Europa som ambassadörer för en dag. Det gläder mig att några av mina kollegor, exempelvis Klaus Kinkel, har gått med på att ta med sig en brittisk elev under en dag som en ambassadör för en dag. Jag kommer att följa upp mycket noga hur bra de klarar sig, eftersom vi alltid är på jakt efter duktiga ambassadörer!
(Skratt) När vi beger oss till Cardiff - som, vilket Wayne David med rätta påpekade, kommer att vara en mycket viktig tilldragelse för Europa, för Storbritannien, men också för Wales - så kommer vi också att stå som värdar för en alternativ toppkonferens för icke-statliga organisationer och andra, som kommer att mötas under två dagar strax före den formella toppmötet, så att de inom sin krets kan uforska temana för ett medborgarnas Europa och sedan ställa sina rekommendationer och slutledningar tillhanda för regeringschefernas toppmöte som följer.
Allt detta kommer inte att åstadkomma det vi vill att det skall, om vi inte visar att den europeiska unionen och det brittiska ordförandeskapet i frågor med verklig substans kan arbeta för Europas medborgare. Det vanligaste påpekandet som gjorts i alla de anföranden vi hört under denna diskussion var den återkommande utsagan att Europa måste prioritera att segra i kriget mot narkotikahandeln och knarkbaronerna. Sorgligt nog så dog 6 000 personer i Europa förra året till följd av narkotikamissbruk - till allra största delen unga människor, ett enormt slöseri. Och denna tragedi begränsar sig inte heller till dessa individer. Förekomsten av narkotika i vårt samhälle hotar att korrumpera delar av det civila samhället och vi har alla ett intresse i att säkerställa att vi förhindrar detta narkotikahot. Jag försäkrar er om att detta kommer att vara en mycket hög prioritet för det brittiska ordförandeskapet.
(Applåder) En hög prioritet för oss kommer också frågan om sysselsättningen att vara, vilket många av dessa som bidragit till debatten också har understrukit. Cardiff kommer att ge oss en utmärkt möjlighet i såväl rådet som parlamentet att se över framstegen med avseende på de åtgärdsplaner vi utarbetat efter Luxemburg-riktlinjerna. Vilka framsteg gör vi i Europa när det gäller utbildning? Vilka framsteg för att få fram möjligheter för de långtidsarbetslösa? Hur väl investerar och använder vi de extra pengar som togs fram i Luxemburg för att skapa arbetstillfällen? Och hur mycket ytterligare har vi gjort för att få bort hindren för den inre marknaden, för att öppna upp för välstånd och möjligheter för våra medborgare?
Men medborgarnas Europa har också en annan dimension. En av de allra viktigaste fördelar Europa kan erbjuda sina medborgare är fördelarna med fred och säkerhet. Utvidgningen kommer att vara ett nyckelelement i den processen. Men vi måste också, som ett antal talare i denna diskussion har påpekat, vidta aktiva åtgärder för att säkerställa stabilitet i de områden vid Europas gränser där konflikter hotar. Jag delar helt de påpekanden flera talare gjort om att situationen i Kosovo är oacceptabel och ytterst instabil.
(Applåder) Det finns ingen annan plats i Europa eller på Balkan där universiteten har varit stängda i sex år, och det är inte godtagbart i vår tid. Det tragiska ligger i att i utrikespolitiken så får insatser för att förebygga konflikter aldrig samma uppmärksamhet hos allmänheten som reaktionerna på konflikter när vi har misslyckats med att förhindra dem. Detta får inte avleda oss från vikten av att vidta varje möjligt steg vi kan för att stabilisera situationen på Balkan och, i synnerhet, för att se till att Kosovo inte för vidare till mer omfattande våld.
Som en del av det allmänna programmet för att främja säkerhet och stabilitet så hoppas jag att vi i detta ordförandeskap kommer att åstadkomma den överenskommelse om en uppförandekodex och vapenlicenser för vapenexporter, som flera personer talat om, så att vi i Europa får en tydlig, fast, gemensam standard för vapenexporten och så att inga länder i Europa kommer att finna att de tar ställning i en fråga om mänskliga rättigheter för att sedan bara se någon annan gå in. Låt oss se till att vi möter denna mycket viktiga fråga tillsammans och att vi har en gemensam standard när det gäller mänskliga rättigheter och vapenexport.
(Applåder) Det vore rätt att säga att ett av de vanligaste temana i bidragen utgjordes av den oroande och ytterst bekymmersamma situationen i Algeriet. Jag accepterar det påpekande många av dem som bidrog gjorde. I sig själv kan delegationen inte lösa problemet. Men den måste utgöra startpunkten. Jag hoppas att delegationen kommer att resa iväg snart. Jag hoppas att delegationen kommer att vara där i tid för att rapportera till det allmänna rådet den 26 januari, och att vi därifrån sedan kan gå vidare med de konkreta och specifika åtgärder som Europa nu kan vidta för att få ett slut på terrorismen.
Låt mig under tiden, eftersom jag har tillrättavisats med avseende på denna punkt i mitt inledningsanförande, säga att jag helt förstår Europaparlamentets välkomna anförande i denna fråga. Den kommuniké som utfärdades efter den politiska kommitténs möte i går uppmuntrar specifikt till mer omfattande parlamentariska kontakter mellan Europa och Algeriet. Jag anser det vara en mycket viktig del av det sätt på vilket vi skall få Algeriet att bli en mer öppen och mer demokratisk stat.
Även om mycket sades som jag kan hålla med om, och lite som jag inte kan hålla med om, så vore det fel av mig att sluta mina anmärkningar utan att säga att jag inte håller med Gollnischs anmärkning om handel.
Vi måste vara helt på det klara med att det inte finns någon väg framåt in i det nästa århundradet och det nästa årtusendet utifrån en återgång till det förrra århundradets protektionism.
(Applåder) Miljontals människor i Europa har jobb som är beroende av exporten till resten av världen. Vi kan inte kräva frihandel till de platser vi exporterar till, samtidigt som vi insisterar på protektionism för oss själva hemmavid.
(Applåder) Vi skall inte heller betrakta detta som ett hot. Som ett resultat av en friare handel i världen så blir andra delar av världen mer välmående och rika. Det är tvärtom vår möjlighet. Så länge människor förblir i fattigdom så kan vi inte sälja vår export till dem. Om de själva åstadkommer en blomstrande ekonomi så finns det en större marknad för Europa och för de människor som arbetar i våra fabriker.
Jag är mycket medveten, herr ordförande, om den oerhörda effektivitet med vilken ni tystar personer som drar över tiden. Jag vill inte drabbas av samma öde. Så låt mig avsluta mina anmärkningar genom attta upp några av de observationer som gjordes om Storbritanniens ställning.
Jag är inte här i egenskap av brittisk utrikesminister. Jag är här i egenskap av ordförande i det allmänna rådet. Det är därför inte passande för mig att ta upp eller specifikt driva nationella perspektiv. Men låt mig säga en eller två saker om det som sagts angående den specifika brittiska positionen.
För det första så kommer vi att arbeta för en reformering av den gemensamma jordbrukspolitiken, inte därför att det är en brittisk politik utan därför det är en fråga som ligger i hela Europas intresse, och där kommer vi att få en rapport från kommissionen.
(Applåder) Det föreligger i sanning en uppmuntrande grad av konsensus om den reformen. När jordbruksrådet träffades i november så ville 14 av 15 medlemsstater gå vidare med kommissionens förslag. Det är en bra början som vi vill bygga vidare på.
För det andra så har vi när det gäller den gemensamma valutan, tittat mycket noga på saken. Den slutledning vi har kommit fram till från vårt eget nationella perspektiv är fast grundad på en ekonomisk analys, nämligen att vi för närvarande befinner oss i ett mycket avvikande skede av affärscykeln jämfört med de flesta länder i Europa, och att det inte föreligger rätt konvergens för att vi skall kunna gå med på ett säkert sätt. Men det är inte någon principiell invändning, och heller inte på något sätt en kritik av de länder i Europa som vill gå vidare mot en gemensam valuta. Under våra kommande sex månader i ordförandestolen kommer vi att verka för att hela tiden arbeta utifrån vår skyldighet som ordförande, och tillhandahålla opartiska, effektiva och kompetenta arrangemang för de länder som vill gå vidare med den gemensamma valutan så att de kan göra det med bästa möjliga förutsättningar för framgång.
(Applåder) Vi kommer också naturligtvis att se till att vi inte tillåter att några meningsskiljaktigheter om nötkött blir till frågor som kommer emellan oss såsom ordförandeland, och våra skyldigheter såsom ordförandeland.
Eftersom en eller två kollegor tog upp saken så vill jag svara på vad som sagts på detta vis: Vi har varit absolut öppna när det gäller situationen såväl med avseende på riskerna med BSE som de hälsovårdsmässiga följderna i Storbritannien. Jag står i själva verket här inför er såsom medlem av en regering som har tagit tillbaka den tidigare vägran att diskutera denna fråga med Europaparlamentet.
(Applåder) En av de allra första saker vår nya jordbruksminister gjorde var att ta sig till Europaparlamentet och diskutera saken med Europaparlamentets utskott. Jag kan göra ett åtagande inför er, inte bara vid detta tillfälle såsom rådets ordförande, utan också såsom Storbritanniens utrikesminister, att vi såväl såsom ordförandeland och som brittisk regering alltid kommer att försöka samarbeta med och vara öppna gentemot Europaparlamentet. Vi kommer aldrig att lyckas om vi motarbetar varandra i stället för att på ett öppet och uppriktigt sätt gemensamt ta itu med de problem som föreligger, i förhoppningen att på ett bättre sätt komma fram till en gemensam lösning.
Jag avslutar med en sista nationell tanke. Det intresserade mig att konstatera att många av dem som talade från olika länder, och olika partier inom dessa länder, ändå många gånger framställde ett gemensamt nationellt perspektiv med avseende på Europa. Britterna är ett mycket öppet och mycket ärligt folk. Vi offentliggör våra meningsskiljaktigheter, också inför alla andra i Europaparlamentet.
(Skratt) Jag hoppas att det brittiska ordförandeskapet skall kunna åstadkomma en enda nationell målsättning, som jag inte tror att någon annan nation i kammaren kommer att missunna oss: Jag hoppas att det brittiska ordförandeskapet, när det kommer till sitt slut, har gått vidare och byggt upp ett nationellt konsensus i Storbritannien om vår framtid i Europa,
(Livliga applåder) och att vi vid slutet av detta ordförandeskap skall ha en brittisk allmänhet som är mer nöjd med vår plats i Europa, känner sig mer tillfreds med vår framtid i Europa, och som inser att vi kan samarbeta i Europa för att uppnå ömsesidiga fördelar.
(Livliga och ihållande applåder)
Ordföranden
Tack så mycket, herr rådsordförande. Tack för ert samarbete här denna förmiddag, och får vi slutligen, för kammarens räkning, önska er, personligen, all framgång under de kommande sex månaderna.
Jag förklarar debatten avslutad.

Omröstning
Förslag till rådets direktiv om:

vissa sockerarter avsedda som livsmedel(KOM(95)0722 - C4-0402/96-96/0113(CNS))
(Parlamentet godkände kommissionens förslag (efter dessa ändringar) .)
Lannoye (V), föredragande. (FR) Herr ordförande! På grundval av artikel 60.2 och i egenskap av föredragande vill jag begära att omröstningen om resolutionsförslaget skjuts upp.
Bangemann uttalade sig nämligen i går å kommissionens vägnar mycket negativt om ett stort antal ändringsförslag, även om han accepterade somliga av dem, men helhetsomdömet är hur som helst tillräckligt negativt för att jag skall begära att omröstningen skjuts upp. Omröstningen kommer naturligtvis att äga rum inom kort, men först är det nödvändigt att samråda med kommissionen.
Jag vill påpeka att jag gör samma begäran vad gäller de fyra övriga ärendena, men enligt reglerna måste jag upprepa den.
(Parlamentet beslutade att uppskjuta den slutgiltiga omröstningen.) Förslag till rådets direktiv om:
honung (KOM(95)0722 - C4-0403/96-96/0114(CNS))
(Parlamentet godkände kommissionens förslag (efter dessa ändringar) .)
Lannoye
Herr ordförande! Ursäkta om jag blir tjatig, men jag gör samma begäran som för föregående omröstning, med stöd av artikel 60.2. Jag vill för tydlighetens skull tillägga att vi har röstat igenom en begäran om förändring av den rättsliga grunden, vilket ändå är ett viktigt inslag i debatten.
Beträffande följande ärenden vill jag understryka att yttrandet från utskottet för rättsliga frågor om dessa fem direktiv avgavs i september 1996, det vill säga vid en tidpunkt som politiskt sett skilde sig från dagens. Allt som har att göra med livsmedel har blivit avsevärt mycket känsligare, varför jag tror att vår begäran är motiverad.
(Parlamentet beslutade att uppskjuta den slutgiltiga omröstningen.) Förslag till rådets direktiv om:
fruktsaft och vissa liknande produkter avsedda som livsmedel(KOM(95)0722 - C4-0404/96-96/0115(CNS))
(Parlamentet godkände kommissionens försläag (med dessa ändringar) .)
Lannoye
Herr ordförande! Tredje versionen. Jag begär även nu att artikel 60.2 skall tillämpas.
(Parlamentet beslutade att uppskjuta den slutgiltiga omröstningen.) Förslag till rådets direktiv om:
vissa former av konserverad, helt eller delvis dehydratiserad mjölk avsedd som livsmedel (KOM(95)0722 - C4-0405/96-96/0116(CNS))
(Parlamentet godkände kommissionens förslag (efter dessa ändringar) .)
Lannoye
Herr ordförande! Fjärde versionen. Jag begär återigen att artikel 60.2 skall tillämpas, det vill säga att slutomröstningen skall skjutas upp.
(Parlamentet beslutade att uppskjuta den slutgiltiga omröstningen.) Förslag till rådets direktiv om:
sylt, gelé, marmelad och kastanjemos avsedda som livsmedel(KOM(95)0722 - C4-0406/96-96/0118(CNS))
(Parlamentet godkände kommissionens förslag (efter dessa ändringar.)
Lannoye
Herr ordförande! Än en gång begär jag att slutomröstningen uppskjuts.
(Parlamentet beslutade att uppskjuta den slutgiltiga omröstningen om resolutionen.)

Ojala
Herr ordförande! Jag röstade, till skillnad från min grupp, för Fayots betänkande, eftersom världen utanför parlamentet förutsätter att parlamentet i detta ärende kan fatta snabba beslut. Centralt i beslutet är att anta eller avslå dokumentet. På praktiska grunder anser jag alltså att Fayots förslag är bra. Det är ju inte fråga om ett preliminärt ställningstagande till hur man i framtiden borde handla i helt andra ärenden. Vad sedan gäller ärenden som tangerar detta ämnesområde, vilka man också skulle vilja framhålla i samband med uttalandet om den Ekonomiska och monetära unionens tredje etapp, så kommer det säkert även senare att erbjudas åtskilliga tillfällen att ta upp dem.

Fabre-Aubrespy
I likhet med mina kolleger i Gruppen Oberoende för Nationernas Europa röstade jag mot den nya artikeln 79a i arbetsordningen, såsom den förelades oss av utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet.
Det första skälet till detta nej är de många oriktigheterna vad gäller denna text, först och främst i fråga om godkännandeförfarandet, eftersom den version som lades fram vid plenarsammanträdet inte var densamma som antogs i utskottet - vilket jag påpekade när jag ställde föregående fråga - och dessutom motsvarar texten i ett ändringsförslag som avvisades av utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet. Oriktigt är även själva innehållet i den nya artikeln 79a, som har avfattats som ett samtyckesförfarande - som förskrivs i artikel 80 i arbetsordningen - och inte som den obligatoriska rådfrågning som föreskrivs i artikel 109j i EG-fördraget.
Dessutom är jämförelsen som kan göras med Europaparlamentets vanliga rådfrågning belysande. Europaparlamentets rådfrågning som föreskrivs i artikel 109j punkterna 2 och 4 i EG-fördraget är en obligatorisk rådfrågning av särskild typ, enligt vilket Europaparlamentet anmodas att avge sitt yttrande till rådet i möte med statseller regeringscheferna, om slutsatser som läggs fram i form av rådets (i det här fallet Ekofinrådets) rekommendationer. Ekofinrådet spelar i denna dubbla konstellation inom rådet gentemot Europaparlamentet kommissionens sedvanliga roll och rådet i möte med stats- eller regeringscheferna spelar rådets roll. De bestämmelser som Europaparlamentet ställer upp för att fastställa sitt rådfrågningsförfarande borde därför, såsom i parlamentets sedvanliga medverkan i lagstiftningsförfarandena i gemenskapens beslutsprocess, föreskriva en rapport innehållande en motivering samt ett förslag till lagstiftningsresolution som yrkar på att rådets " slutsatser i form av rekommendationer" antas eller förkastas, alternativt föreslå ändringar av dessa slutsatser. På samma sätt borde inte möjligheten till ändringar av detta resolutionsförslag ha tagits bort.
Denna lösning är så mycket mer logisk som - vilket är avslöjande - det är den lösning Europaparlamentet godkände när det den 28 november 1996 avgav sitt yttrande till rådet i möte med stats- eller regeringscheferna om den rekommendation Ekofinrådet formulerat i enlighet med tillämpning av artikel 109j.2 i fördraget. Det gällde då beslutet om att senarelägga datumet för inträdet i Ekonomiska och monetära unionens tredje etapp. Det behöriga utskottet hade gjort ett skriftligt betänkande, som sammanställts av Alman Metten och som innehöll ett förslag till resolution, och tolv ändringsförslag ingavs under plenarsammanträdet.
Hur skall vi kunna acceptera att vad som var tillåtet vid tidpunkten för beslutet om senareläggning av eurons ikraftträdande inte är det vid tidpunkten för det för Europeiska unionens avgörande beslutet om själva detta ikraftträdande? Häri ligger ett upprörande brott mot demokratins grundläggande regler, som begås av en majoritet i parlamentet, som ofta kritiserar bristen på demokrati i Europeiska unionen och oupphörligen kräver mer demokrati i många av världens länder.
När ett parlament rådfrågas om en text som dessutom innehåller flera rekommendationer, måste det kunna uttrycka sig, ändra, lägga till, stryka, och det är varje enskild ledamots rättighet att ändra dessa rekommendationer och rösta om var och en av dem för sig.
Jag kan redan i dag slå vad om att parlamentet när den stunden är inne kommer att ångra att den intagit en så strikt ståndpunkt som förbjuder det att diskutera Ekofinrådets rekommendationer, eftersom det kommer att bli tvunget att godta eller förkasta dem alla på en gång. Av politiska skäl kommer dessa att kraftigt kunna skilja sig från kommissionens ståndpunkter, om vilka parlamentet kommer att ha tagit sig tid att i detalj uttala sig, utan att detta föreskrivs i fördraget.
Europaparlamentet, som i vanliga fall är angeläget att försvara, och till och med utvidga sina förmånsrätter, i synnerhet gentemot rådet, har därför antagit en mycket paradoxal ståndpunkt. Vår grupp kan inte låta sig nöja därmed och kommer att göra allt den kan för att värna om parlamentsledamöternas rättigheter.

Gutiérrez Díaz
Betänkandet om införande av en ny artikel 79a, framlagd av ordföranden i utskottet för arbetsordningen, Fayot, har varit föremål för en bred och djupgående diskussion i utskottet, efter vilken en bred enhällighet uppnåddes där vår grupp Gruppen Den europeiska enade vänstern - Nordisk grön vänster inte deltog. Vi utgick ifrån en annorlunda princip, baserad på ett förfaringssätt genom vilket Europaparlamentet borde yttra sig om förteckningen över de stater som uppfyller de nödvändiga villkoren för övergången till tredje etappen av den gemensamma valutan. Ett skriftligt betänkande borde utarbetas med en därpå följande möjlighet att lägga fram ändringsförslag.
Tvärtom har den stora majoritetens inställning vilken lyckades uppnå den breda samstämmighet som krävs för ett godkännande, fastställt att församlingen skall besluta på grundval av ett förslag som ansvarigt utskott presenterat muntligt, utan att några ändringsförslag kan inges.
Vår grupp har avstått från att på nytt lägga fram för kammaren de ändringsförslag som vi förfäktade i utskottet, då vi inser att samstämmigheten har formats utifrån ett annat förfaringssätt som, även om det gör det möjligt för Europaparlamentet att uttala sig, inte gör det i den form och den ordning som vi anser nödvändig.
Vi har avstått från att på nytt lägga fram ändringsförslag för kammaren som vi på förhand vet skulle förkastas, och trots att vi förstår att Fayots förslag ger parlamentet ett förfaringssätt för att uttala sig, har vi, då vi för vår del betraktar detta som otillräckligt, därmed valt att avstå från att rösta och anser att detta är den röst som bäst uttrycker vår allmänna inställning.

Lindqvist
Det saknas anledning att frångå fördraget och ändra i arbetsordningen bara för att man har lagt upp en tidsplan som tvingar fram sådana ändringar, för att besluten om euron skall kunna fattas som planerat. Talet om parlamentets självständighet blir ihåligt om man inte kan lägga fram några ändringsförslag och ej heller föreslå delad omröstning. Om fördrag kan kringgås så enkelt i detta fall, blir det prejudikat för att göra det också i andra sammanhang.
Betänkande: Ford (A4-0400/97)
Eriksson, Sjöstedt och Svensson
Vi har röstat för Ford-betänkandet om ändringar i arbetsordningen för att underlätta arbetet för parlamentets delegation vid förlikningar med rådet. Betänkandet innebär mindre förbättringar av praktisk natur. Vi vill dock samtidigt understryka vår grundläggande kritiska hållning till förfarandet i sig. Förlikningsförfarandet innebär att en central del av den faktiska lagstiftningsprocessen sker bakom stängda dörrar i förhandlingsform. Detta strider mot grundläggande demokratiska principer, enligt vilka lagstiftning alltid bör ske i full offentlighet och av folkvalda.

Marinho
Jag röstade emot Fordbetänkandet därför att:
Frågan som väckts av parlamentets presidium hör inte på något sätt ihop med behovet att öka antalet vice ordföranden från tre till fem, så som ordföranden Gil Robles framställde det när han föreslog en förändring av artikel 75.3, ett sådant ändringsförslag betraktades som den grundläggande avsikten med ansvarsfördelningen som görs av ordföranden och vilket gäller sedan inledningen av andra delen av mandatperioden.
Genom att genomföra detaljförändringar av andra artiklar i arbetsordningen som inte framkallar ett samtycke från parlamentets ordförande, innebär betänkandet ett hyckleri eftersom det rör om och ändrar något för att allt ändå skall bli vid det gamla.
På så vis saknar det all mening att ordföranden skall utnämna mer än två vice ordföranden, vilka i praktiken inte kommer att fylla någon funktion i förlikningskommittén. Utöver den uppenbara diskrimineringen det innebär att behålla vice ordföranden för samma funktioner, några för de första och några för de andra, i detta fall oberoende av nationalitet för de nya medlemmar som ordföranden föreslår, något som aldrig tycks ha varit parlamentsordförandens ursprungliga avsikt, måste det noteras att den totala lösning som presenterats är resultatet av " korporativa" påtryckningar från vissa parlamentsledamöter som ibland deltar i förlikningen och som inte vill missa ett tillfälle att få visa upp sig. Betänkandet återspeglar också, oberoende av sin befogenhet i utövandet av ordförandeskap i förlikningskommittén, återspeglar ett försvar för den egna fästningen och av passiviteten i status quo vilka ordförandena för de viktigaste politiska grupperna inte har den politiska viljan att gå emot eller ens klargöra.
I denna mening är Fordbetänkandet ett viktigt betänkande för statistiken för utskottet för arbetsordningen och för föredraganden, men det har inte minsta betydelse för institutionens framtid.
Betänkande: Lambraki (A4-0001/98)
Ahlqvist, Andersson, Hulthén, Lööw, Theorin, Waidelich och Wibe
Den svenska socialdemokratiska gruppen har avstått i omröstningen om detta betänkande. Vår grundinställning är att den gemensamma jordbrukspolitiken måste reformeras i grunden. Detta betänkande föreslår emellertid en höjning av subventionerna, även om det rör sig om ett mycket begränsat område. Förslaget innebär en ökad belastning på EU: s budget med ca 30 miljoner ecu årligen. Vi är rädda för att en subventionsfälla byggs upp för de aktuella producenterna.
Betänkande: Filippi (A4-0002/98)
Ahlqvist, Andersson, Lööw, Theorin och Wibe
Den svenska socialdemokratiska gruppen har avstått i omröstningen om detta betänkande. Vår grundinställning är att den gemensamma jordbrukspolitiken måste reformeras i grunden. Detta betänkande berör detaljer inom risproduktionen.
Betänkande: Chesa (A4-0003/98)
Wibe
Jag anser att den gemensamma jordbrukspolitiken måste reformeras i grunden. Även detta bidrag till nedläggning av vinodlingsarealer är mycket tvivelaktigt. Att betala ut bidrag som skall leda till icke-produktion behöver inte alls innebära garantier för att produktion upphör. Den kan förflyttas, ändras, återkomma etc.
Betänkande: Cabrol (A4-0004/98)
Eriksson, Sjöstedt och Svensson
Vi har röstat emot Cabrols betänkande om ett nätverk för epidemiologisk övervakning och kontroll av överförbara sjukdomar i gemenskapen. Cabrol vill ersätta det föreslagna nätverket mellan medlemsstaterna med en permanent struktur på EU-nivå. Föredraganden vill också standardisera medlemsstaternas metoder och definitioner på området. Detta anser vi vara uttryck för en onödig centralism. Ett direkt samarbete mellan medlemsstaterna i nätverksform lär vara tillräckligt för att lösa de uppgifter som uppstår på området.

Kirsten Jensen, Blak, Sindal och Iversen
De danska socialdemokraterna har i dag röstat för betänkandet om övervakning och kontroll av överförbara sjukdomar inom gemenskapen. Vi anser att det är viktigt att man samarbetar på detta område med hänsyn till de många sjukdomar som inte respekterar formella nationsgränser.
Icke desto mindre tvivlar vi på att ett verkligt europeiskt centrum för överförbara sjukdomar är den rätta vägen förutom om ett sådant center fullständigt passar in i den internationella bilden. Ett europeiskt centrum som fungerar oberoende av t.ex. WHO, kan inte vara mycket värt.

Wibe
Det är naturligtvis ett gott syfte som här tillmötesgås, nämligen upprättandet av ett centrum för kontroll av smittsamma sjukdomar. Jag ställer mig emellertid mycket tvivlande till värdet av att ständigt inrätta nya institut på " gemenskapsnivå" . Sverige har redan utvecklade nätverk för detta syfte, bl.a. i samarbetet med WHO. Skall ett nätverk upprättas i Europa, så skall det vara en all-europeisk struktur.
Dessa ständigt nya EU-institutioner kräver resurser, och dessa resurser måste tas någonstans. Ett positivt val av en EU-institution kräver således kanske, speciellt då vi erinrar oss den negativa inställningen till skatter inom unionen, negativa beslut på den nationella eller den globala nivån.
Betänkande: Cabrol (A4-0406/97)
Bébéar
Under bortåt tjugo år har astman stadigt ökat och lett till allt fler dödsfall. Detta innebär mänskliga, ekonomiska och sociala kostnader.
De senaste medicinska rönen som har sammanställts av Världshälsoorganisationen (WHO) tyder på att astmans utbredning till stor del sammanhänger med miljö och allergiframkallande ämnen i atmosfären. Allt samverkar då till att utlösa sjukdomen, i de fall då det finns ärftliga anlag.
Som läkare är jag därför i dag benägen att säga att det har blivit ytterst angeläget att gripa sig an detta problem. Det är vad Cabrol-betänkandet gör, genom att det tar i beaktande de olika mänskliga, hälsorelaterade och ekonomiska aspekter som sammanhänger med minskade utsläpp av lösningsmedel.
De tio miljoner arbetstillfällen som berörs, i över 400 europeiska företag tillhörande ett tjugotal branscher, är praktiskt och ekonomiskt möjliga att anpassa till lägre utsläppsnormer än vad som i dag är tillåtet. Därför är det viktigt att på det här området harmonisera gränsvärdena för utsläpp i alla medlemsstater och i alla företag, oavsett storlek.
Om vi inte säkerställer en sådan stram tillämpning lämnar vi fältet fritt för illojal konkurrens, under förespegling av subsidiaritet eller stöd till små och medelstora företag.
Jag kommer alltså att rösta för Cabrol-betänkandet, eftersom tidsfristen för överföring och tillämpning i de olika nationella lagstiftningarna är flexibel och anpassningsbar, vilket medger en olika lång anpassningsperiod beroende på de ansträngningar som företagen redan har påbörjat för att skydda personal som använder ämnena och befolkningen.

Cushnahan
Som förälder till astmadrabbade barn så välkomnar jag att detta betänkande har utarbetats och många av de förslag som det innehåller.
Flyktiga organiska ämnen och andra industriella lösningsmedel bidrar till att ozon bildas på marknivån. Detta förvärrar tyvärr problemen för i synnerhet dem som lider av astma, men bidrar dessutom till huvudvärk, ögonproblem och hjärtsjukdomar.
Jag stödjer därför Cabrols förslag att ändra kommissionens förslag. Han har rätt när han avvisar kommissionens förslag att undanta de medlemsstater som har utarbetat nationella planer. Harmonisering över hela EU är en riktigare inriktning. Den säkerställer dessutom lika villkor för alla, och förhindrar illojal konkurrens.
Jag hoppas att medlemsstaterna efter dagens omröstning kommer att agera snabbt för att genomföra dess förslag, också före tidsfristen oktober 2007.

Díez de Rivera Icaza
Det femte handlingsprogrammet för miljön fastställde bland sina mål en minskning av föroreningen av atmosfären. Detta direktiv skriver in sig i denna politik.
Det är bekant att ökningen av utsläppen av vissa gaser är förbunden med jordens uppvärmning. Därför vill kommissionen likaledes minska utsläppen av flyktiga organiska föreningar förorsakade av användning av organiska lösningsmedel i viss industriell och kommersiell verksamhet, vilka är skadliga för hälsan.
Om vi är överens om detta kriterium måste vi också vara medvetna om att antagandet av dessa nya gränsvärden innebär ett arbete med väsentliga investeringar, framför allt för de små och mellanstora företagen. Därför saknar vi en studie om förhållandet mellan uppskattade kostnader och vinster genom minskningen av dessa utsläpp.
Detta är skälet till de ingivna ändringsförslagen vilka förklarar min röst.

Rübig
Att förkasta ändringsförslag 40 är helt oacceptabelt för små och medelstora företag. Därför förkastas hela betänkandet.

Sandbæk
Detta direktiv har skapats på basis av ett verkligt behov för att minska de så kallade VOC-utsläppen. Särskilt i regioner med stor industri är det ett viktigt uppdrag för folkhälsan att bekämpa luftföroreningarna, ett uppdrag som jag bara kan stödja. Att VOC-utsläppen också medverkar till att bryta ned ozonlaget och därmed utsätter oss för allvarliga klimatändringar gör bara behovet av en aktiv insats ännu större.
På den grunden är det dock oroande att man genom att genomföra föreliggande direktiv ålägger mindre företag samt regionala myndigheter en lång rad administrativa bördor vars effektivitet man inte kan vara säker på. Att man grundar kontrollen på stickprov tycker jag är ett problem på grund av att man därmed straffar de företag, som utför en grundlig kontroll och på så sätt har större möjlighet att upptäcka överskridanden av gränsvärdena. Jag anser att man borde utvärdera om den kontroll och den administration som är fastslagna i direktivet är kostnadseffektiva och om det inte fanns alternativa möjligheter.
Nedbrytningen av ozonlagret är ett gränsöverskridande problem. Därför är det positivt att vi söker gemensamma lösningar på problemet med utsläpp. Man måste dock också hålla i minnet att just utsläppen av flyktiga organiska föreningar har regionala konsekvenser. I områden med många företag som använder dessa ämnen medverkar utsläppen till att bilda smog med de hälsoproblem som följer. Mot denna bakgrund kan jag bara stödja kommissionens förslag om att medlemsstaterna får utarbeta självständiga planer för att minska denna förorening. Problemen är inte desamma överallt i Europa. Så länge vi står fast vid kravet på en minskning av utsläppen är det fördelaktigt att de myndigheter som står medborgarna nära kan finna fram till den mest effektiva metoden.
Jag stödjer varmt miljöutskottets ändringsförslag nr 2, 17 och 20, som pekar på att det också finns hälsoaspekter förbundna med VOC-utsläppen. Vi får inte glömma att de människor som dagligen arbetar med organiska lösningsmedel utsätts för en stor hälsorisk. Detta direktiv skall också förbättra dessa människors vardag. Därför skulle jag vilja uppmana till att minskningen av utsläppen skall ske genom att man finner alternativa produkter.

Titley
Herr ordförande! Jag stödjer detta betänkande här i dag. Astma är en sjukdom som håller på att få epidemiska proportioner. Den drabbar såväl unga som gamla. Jag vet, eftersom jag själv är drabbad av den. Och min 14-åriga dotter är det också.
Det föreligger alltmer belägg som visar att detta är en moderna tiders gissel, som antingen orsakas eller förvärras av de luftföroreningar vi tvingas att andas.
Kommissionens beslut att ställa upp utsläppsgränser för industriella lösningsmedel kommer att bidra till att skydda folkhälsan. Det kommer att sänka ozonhalterna på marknivån, som inte bara ökar astman, utan också huvudvärkarna, ögonproblemen och till och med hjärtsjukdomarna. Betänkandet gör också rätt när det kräver åtgärder för att skydda hälsan hos arbetare vid företag som tillverkar eller använder lösningsmedel.
Utifrån det faktum att kommissionen föreslår 2007 som den tidsfrist då företagen senast skall ha uppfyllt dess säkerhetsgränser för lösningsmedelsutsläpp, så är det inte mer än rätt att kräva det ambitiösa målet att lösningsmedelsutsläppen från hantverks- och industriverksamheter skall sänkas med nästan 70 procent.
Jag hoppas att medlemsstaterna också skall ta till sig Cabrols förslag att det står dem fritt att införa ännu striktare gränser. Åtgärder på EU-nivån skall endast utgöra grundläggande minimivärden, som kan förbättras av varje land som vill begränska lösningsmedelsutsläppen ytterligare.
Betänkande: Lannoye (A4-0401/97)
Lulling
Herr ordförande! Som svar på våra kommentarer i går till Lannoye-betänkandet och i synnerhet till förslaget om honung genmälde kommissionsledamot Bangemann, att syftet med märkningen inte är att reglera frågor som hänför sig till produkternas kvalitet, eller att vidta åtgärder för att stödja biodlarna.
Jag måste säga, att jag förvånades över detta uttalande, eftersom jag - kanske är jag naiv - alltid antagit, att syftet med märkningen egentligen är att ge konsumenten information, också om kvalitet och ursprung. Om så är fallet, får konsumenten nämligen automatiskt information om produktens kvalitet. Det blir då också implicit ett stöd för den honung av hög kvalitet som våra biodlare producerar och för den skyddade ursprungsbeteckning, som kommissionen gör reklam för t.o.m. på dyrt glanspapper. Ett bra sätt att använda europeiska skattepengar på förresten, i synnerhet som kommissionen också uppmanar oss att njuta av honung med samma respekt som St. Ambrosius. Det är implicit en åtgärd, som kan bidra till, att det hålls tillräckligt många bin, för att den viktiga polleneringen upprätthålls.
Jag är mycket nöjd med att kollegerna här så massivt stött våra förslag, så att det kan säkerställas att konsumenten kan göra skillnad mellan den högkvalitativa jordbruksprodukten honung som stammar från våra medlemsstater och den billiga importhonungen av sämre kvalitet. Jag är glad åt att Lannoye och parlamentet beslutat sig för att inte rösta om lagstiftningsresolutionen. Därigenom besparas vi det som skedde med mitt betänkande om förbättring av produktion och distribution av honung i juni. Faktum är att rådet inte brydde sig ett dugg om att vi här enhälligt antog 22 ändringsförslag och mitt betänkande. För det första antog det ett par dagar senare förordningen i en regelrätt nattlig kommandoaktion, i det skick som kommissionen föreslagit. I september fick jag under samtal med jordbruksministrarna reda på, att de flesta inte hade någon aning om att våra förslag förkastats.
(Ordföranden avbröt talaren.)

Ordföranden
Eftersom jag sätter stort värde på er närvaro här i salen har jag beviljat er dubbel talartid mot vad ni förtjänade. Så överdriv inte nu.

Lulling
Jag överdriver inte. Jag ville bara tala om för er hur ministerrådet har behandlat våra ändringsförslag. Jag ville inte säga det i går eftersom jag inte hade någon talartid.
När det gäller viktiga frågor som rör natur, miljö och produktion så har vi ingen talartid. Vi har tid att lägga på allt som händer i världen, men inte på frågor som intresserar våra medborgare.

Ordföranden
Där kan jag erkänna att ni tar upp en allvarlig fråga, men ni måste kämpa i er grupp och i de andra grupperna för att förändra detta. Själv är jag tvungen att tillämpa arbetsordningen. Tyvärr. Det var ni och inte jag som röstade fram arbetsordningen!

Souchet
För att rätt kunna förstå problemet med honungen är det nödvändigt att först och främst erinra om att bin spelar en avgörande roll för att säkra växtpollineringen, att Frankrike är den andra honungsproducenten i Europa och slutligen att honung är en traditionell produkt. Vår grupp har därför röstat för ett antal ändringsförslag som går i denna riktning och som Lannoye lägger fram i sitt betänkande.
När det gäller skyddet av den franska biodlarnäringen vet vi att vi importerar mer och mer honung från Kina, Östeuropa och Sydamerika, som säljs till mycket låga priser. Därför menar vi att honung är ett livsmedel med jordbruksursprung, som är förknippat med ett visst geografiskt område. Vi har därför velat göra uppgiften om ursprungsland obligatorisk, för att såväl respektera kvalitetskriterier och skydda den europeiska, och franska, honungsproduktionen.
Frånsett sektorns ekonomiska betydelse i termer av arbetstillfällen, såväl inom produktion som inom marknadsföring och distribution, måste vi hålla i minnet hur betydelsefull denna produktion är ur miljösynpunkt. Ett stort antal växtarter, som inte är självpollinerande, kan endast föröka sig tack vare pollenspridning från bin. Ett område utan biodling är ett område där biotopen är i fara.
Jag vill ta tillfället i akt att varna kommissionen för de skadliga effekterna av vissa insekticider som används på utsäde. De lär ha den effekten att de dödar bina. I egenskap av borgmästare i Luçon har jag personligen varskotts av yrkesverksamma biodlare i regionen. De konstaterade att användningen av vissa behandlade utsäden ledde till minskade bisvärmar och minskad honungsproduktion. Vi har på försök förbjudit användning av detta utsäde i departementet Vendée. Jag tror att detta exempel visar hur viktigt det sker en växelverkan mellan jordbrukskemiska produkter och miljön. Jag ber därför kommissionen att beakta detta faktum när den ger tillstånd för saluföring.
Slutligen är det nödvändigt att skydda själva principen om ursprungsbeteckningar, liksom den kvalitet som kännetecknar produkter som saluförs under dessa beteckningar. Jag vill påminna om att vi håller fast vid principen om att honung skall klassificeras bland kategorin jordbruksprodukter. Den skall inte i något fall jämställas med en industriprodukt, vilket föreslogs i några av föredragandens ändringsförslag, som vi är emot. Om honung på sikt jämställdes med en industriprodukt skulle vi mycket snart få se de administrativa plikterna föröka sig (innehållsdeklaration, osv.) och en förvanskning av ursprungsbeteckningarna till förmån för kommersiella märken, som skulle urholka varje form av anknytning till ett visst område för honungsproduktionen.
Resolution om UEFA och Coca-Cola cupen
Eriksson, Sjöstedt och Svensson
Vi har röstat mot resolutionen, eftersom vi anser att frågor om sport inte ligger inom, och bör förbli utom, parlamentets och EU: s kompetensområde.

Ford
Herr ordförande! Som initiativtagare i december till kravet på ett uttalande från kommissionen i frågan om indragandet av en plats i Europaturneringen för segrarna i Coca-Cola cup, och tillsammans med min kollega Tony Cunningham författare till den socialistiska gruppens resolution, är jag förtjust över att detta parlament kommer att ställa sig bakom Football League i dess dispyt med UEFA.
UEFA: s åtgärd hotar välbefinnandet hos dussintals fotbollsklubbar i Förenade kungariket, och medför risker för att Coca-Cola cup kommer att efter varandra sedan förlora intresse, åskådare, täckning i TV och sponsorer. Varför? Som en bestraffning för att Premiership inte lyder UEFA: s uppfattningar när det gäller divisionens storlek. Men Coca-Cola cup genomförs av Football League och inte av Premiership. Detta är fullständigt ologiskt och helt klart i strid med gemenskapens lagar avseende missbruk av dominerande ställning. Fotboll är en sport, men också en viktig europeisk näring. Den kan inte undgå följderna av den europeiska lagstiftningen. Ju förr UEFA inser detta faktum desto bättre kommer det att vara för dem, för fotbollen och för dess anhängare.
Betänkande: Souchet (A4-0410/97)
Blot
Det väsentliga i frågan behandlas i stycke B i ingressen och i kapitel 8, som kräver att förbindelserna med Förenta staterna skall vara mindre assymmetriska och ojämlika, vilket främst gäller handeln, men även säkerhet och försvar.
Jag reserverar mig mot stycke H i ingressen som välkomnar samarbetet mellan Europa och Förenta staterna inom ramen för kriserna i före detta Jugoslavien och Mellanöstern. Som vi ser det har Förenta staterna ingen roll att spela i före detta Jugoslavien, som i en vid bemärkelse är en europeisk angelägenhet, och inte en amerikansk. När det gäller Mellanöstern fördömer vi Förenta staternas politik i Irak, som orsakar svält bland civilbefolkningen.
Även om det är riktigt att Europa och Förenta staterna delvis har gemensamma värderingar, finns det också skillnader mellan dessa båda block. Den klassiska europeiska humanismen måste försvara sig mot ett samhälle som uteslutande baseras på pengar, vilket alltför ofta är fallet i Förenta staterna.
Dessutom förefaller det nödvändigt att nära sammanlänka Östeuropa, som bekänner sig till den ortodoxa tron, inklusive Ryssland, med Europas framtid. De stärkta banden till Förenta staterna är bara motiverade om man parallellt stärker banden till Östeuropa. Annars blir världen monopolär och uteslutande under amerikansk dominans. Jag kommer för egen del att lägga ner min röst om betänkandet.

Rovsing
De djupgående förändringar som det internationella landskapet har genomgått sedan 80-talet har också förändrat förhållandena mellan EU och USA. Den konstanta amerikanska bevakningen som kännetecknade det mesta av efterkrigstiden ledsagas inte längre av en systematisk interventionsvilja i samband med kriser i Europa. Den nya amerikanska hållningen kräver en större europeisk självständighet. Betänkandet erkänner den nya situationen, men fastslår samtidigt att det fortfarande finns ett behov av ett nära samarbete över Atlanten med syfte att garantera fred och stabilitet i världen och respekt för värderingar som demokrati och mänskliga rättigheter. De europeisk-amerikanska meningsskillnaderna gäller framför allt ekonomi- och handelsområdet. Dessa meningsskiljaktigheter måste EU och USA, som föredraganden så riktigt påpekar, arbeta på att minska ner till ett minimum.

Souchet
Jag gläder mig mycket åt att parlamentet med en mycket bred majoritet antagit det betänkande som jag har lagt fram om de framtida förbindelserna mellan Europeiska unionen, medlemsstaterna och Förenta staterna.
Den transatlantiska ekonomiska dialogen kommer fortsättningsvis att vara central för våra förbindelser med Förenta staterna, och dess framgång tycks mig vara avhängig av flera omständigheter.
För det första är det nödvändigt att européerna tydligt kan urskilja och formulera sina egna intressen. Det är likaså väsentligt att de gemensamma euro-amerikanska intressena definieras exakt, distinkt och realistiskt, att de konkret identifieras och att de frågor som skall diskuteras blir föremål för en strikt och gemensam definition. De båda parterna måste därefter visa sig i stånd att genom sin dialog tillse att dessa intressen tillgodoses i allt högre grad, främst i fråga om kvarvarande hinder och optimal hantering av de många slitningar som en sådan sammanblandning av intressen nödvändigvis innebär. Hanteringen av dessa konflikter är en fråga som måste tas upp rättframt och grundligt, och som inte får stanna vid en enkel varningsmekanism.
För att den transatlantiska dialogen skall bli framgångsrik förutsätts också att medlemsstaterna och handelsorganisationerna aktivt deltar. Om så inte sker, riskerar detta instrument att bli till större gagn för amerikanerna än för européerna, med tanke på de olika förutsättningarna i Europeiska unionen och Förenta staterna.
Vad som utmärker den transatlantiska dialogen är troligen att den är bättre lämpad än andra för att ta upp alla frågor, även de mest känsliga, vare sig det handlar om finansiella tjänster, sociala eller miljömässiga standarder, eller extraterritoriallagstiftning, som har har utgjort osäkra faktorer för utländska investerare. Noteras kan att dessa olika frågor hittills nogsamt har undvikits i de senare och mer ömtåliga dialoger som Förenta staterna har inlett, främst inom ramen för APEC och det allamerikanska toppmötet.
Den transatlantiska dialogen kommer att bli verkligt fruktbar först om européerna sammanhållet och beslutsamt kan försvara de intressen som de på förhand har identifierat som gemensamma. Våra amerikanska partners vet att stridslystet försvara sina nationella intressen. De förväntar sig att vi gör samma sak. Därför måste kommissionen i sina förhandlingar om yttre handelsförbindelser med Förenta Staterna minutiöst bevaka att eftergifterna blir strikt ömsesidiga, att fördelar beviljas på båda sidor samt att förhandlingarna behandlas i sin helhet. Det är också viktigt att Europeiska unionen får förfoga över stadigvarande instrument, för att om så krävs kunna skapa ett trovärdigt hot om repressalier gentemot våra partner.
Med tanke på den avgörande roll som den amerikanska kongressen spelar på det utrikespolitiska planet och främst beträffande yttre handelspolitik, är slutligen den interparlamentariska dialogen med Förenta Staterna av alldeles särskild vikt. Om den hanteras rätt och konsekvent tar upp alla frågor, kan den spela en mycket användbar roll för att förmedla ömsesidig och rak information och förebygga konflikter.
Om alla dessa förutsättningar kan skapas kan vi se framtiden för den nya transatlantiska dialogen an med tillförsikt.

Ordföranden
Jag förklarar omröstningen avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.25 och återupptogs kl. 15.00.)

Fortbildning
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0405/97) av Waddington för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om kommissionens rapport om tillgång till fortbildning inom unionen (KOM(97)0180 - C4-0208/97).

Waddington
Herr ordförande, kolleger! Eftersom den här dagen är en mycket speciell sådan för Förenade kungarikets ordförandeskap, så är det på sin plats att citera en rapport med rubriken " Partners i Europa: Lära och arbeta tillsammans" , som inleds med följande ord " Framgångsrikt främjande av anställningsbarhet och lyckade insatser mot arbetslösheten kommer att utgöra ett lackmustest på om EU får Europa att fungera för medborgarna. Anställningsbarhet är av allra största vikt såväl för en konkurrenskraftig arbetsmarknad, som för att ge människor trygga anställningar och ge dem den utbildning och de färdigheter de behöver för att anpassa sig till en föränderlig arbetsmarknad" .
Det är därför mycket lägligt att Europaparlamentet och kommissionen nu studerar en rapport om tillgång till kontinuerlig utbildning, som tagits fram till följd av rådets rekommendation från 1993.
Den rekommendationen lyfter fram 15 områden där den ansåg att medlemsstaterna behövde vidta åtgärder för att främja utvecklingen med avseende på tillgång till utbildning. Den rapport kommissionen tagit fram till följd av denna rekommendation förser oss emellertid inte med de data som behövs för att kunna fastställa om framsteg har gjorts, och den utvärderar heller inte den verkan de europeiska utbildningsprogrammen och strukturfondsresurserna haft när det gäller utvecklingen med avseende på tillgång till utbildning, och dess inverkan på anställningsbarheten i medlemsstaterna. Rapporten lämnar på det stora hela bara exempel på bästa praxis, som samlats in från medlemsstaterna under 1993.
De senaste statistiska data vi har om europeiska vuxna personers medverkan i fortbildning togs i själva verket fram av Eurostat 1996. Eurostat undersökte deltagandegraden i utbildning för personer över 30 år under en period på fyra veckor 1996, och kom fram till att endast 3, 6 procent av européerna hade deltagit. Det förelåg betydande ojämlikheter med avseende på tillgången, och dessa belägg på ojämlikhet bekräftas av många andra undersökningar. Personer med tillgång till utbildningsmöjligheter är i första hand sådana som har anställning, som är fackutbildade eller har chefsbefattningar, som är yngre och högre kvalificerade, som är nordeuropéer och som arbetar i större företag.
Europeiska unionen, medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter har utan tvekan insett behovet av bättre tillgång till utbildning och fortbildning för vuxna människor, för förbättring av anställningsbarheten, anställningstryggheten, flexibiliteten och konkurrenskraften. Det är därför nödvändigt att ta itu med problemen med låga och ojämlika deltagarnivåer i utbildning och att bestämma vilka åtgärder som skall vidtas för att framsteg skall göras. Här har kommissionen en mycket viktig roll att spela.
Betänkandet från utskottet för sysselsättning och socialfrågor innehåller ett antal mycket konkreta förslag, som ligger inom kommissionens befogenheter att genomföra, och jag tror att Europaparlamentet förväntar sig att kommissionen skall ta upp dem omedelbart.
Sammanfattningsvis bör kommissionen lägga fram förslag till en gemensam uppsättning kvalitets- och kvantitetsmässiga indikatorer, i syfte att upprätta ett övervakningssystem för tillgång till utbildning inom hela EU, att mäta framstegen och att tillhandahålla referenspunkter.
För det andra bör forskning genomföras för att bedöma kvaliteten på den mängd utbildning som finns tillgänglig för arbetslösa och underkvalificerade arbetstagare, inklusive äldre personer och personer med atypiska och osäkra anställningar.
För det tredje så bör en spridningsstrategi tas fram, så att framgångsrika initiativ som tas av medlemsstaterna och med EU: s resurser kan delas på ett effektivare sätt. Sysselsättningsutskottet föreslår att " skyltskåp" för god praxis skall ställas upp vid utbildnings- och yrkesutbildningsmässor runt om i EU.
För det fjärde bör pilotprojekt, för att uppmuntra enskilda personer att bedöma sina framtida utbildningsbehov, och få ledning, och för att göra det möjligt för företag att utveckla sina färdighetsprognossystem och utbildningsplaner, upprättas med hjälp av europeiska resurser.
För det femte, och det är en mycket viktig sak, så måste kommissionens arbete och program och framtidsplanering inom områdena utbildning och sysselsättning samordnas. Detta kan och bör leda till en enhetlig inriktning hos sådana arbetsmarknadsrelaterade program, som Europeiska socialfonden, och utbildningsrelaterade program, som Leonardo da Vinci. I framtiden bör utbildningen på EU-nivå inte betraktas åtskilt från sådana andra sysselsättningsrelaterade frågor som arbetsorganisation och sysselsättningsskapande.
Slutligen så är det dags för arbetsmarknadens parter att ingå ett ramavtal om tillgång till utbildning. De måste uppmuntras att göra det eftersom det föreligger en betydande samstämmighet mellan dem om behovet av framsteg, och eftersom toppmötet i Luxemburg har givit dem ett ytterligare incitament. Om arbetsmarknadens parter emellertid misslyckas med att göra framsteg, så bör kommissionen lägga fram egna förslag genast.
Det har verkligen inte funnits en bättre tidpunkt för EU att utnyttja tillfället att samarbeta med medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter för att göra livslångt lärande till en realitet för de vuxna i Europa, de anställda och de arbetslösa. Förenade kungarikets ordförandeskap har lovat att koncentrera insatser på att säkerställa framsteg mot anpassningsbara arbetsmarknader, som låter sig påverkas av ekonomiska förändringar, och på att säkerställa att enskilda personer kan förvärva de färdigheter de behöver i en modern konkurrensutsatt ekonomi.
Jag anser att utskottets för sysselsättning och socialfrågor rekommendation om tillgång till utbildning ger oss en åtgärdsplan och ett antal nya idéer för att göra framsteg till en verklighet.

Günther
Herr ordförande, kära kolleger! Man känner sig nästan som vid det nattliga sammanträde som kommer senare, men jag vill inte ur det dra några slutsatser om betydelsen i vårt ämne. Vi har i utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media yttrat oss om det betänkande kollega Waddington har utarbetat. Naturligtvis ser vi en del andra centrala punkter och kanske ser vi en eller annan aspekt på ett annat sätt.
En sak förefaller mig vara viktig: man måste i frågan om tillgång till fortbildning göra åtskillnad mellan två områden, nämligen mellan dels jobbrelaterat stöd, för att nu kalla det så, dvs. utveckling av färdigheter, som främjar karriären inom det yrke man redan har, dels andra åtgärder, som syftar till att kvalificera någon att klara sig i konkurrens på arbetsmarknaden. Vi har i vårt yttrande i detta sammanhang också pekat på kvinnorna, till följd av att deras yrkeskarriär ser annorlunda ut, inte riktigt passar in i det schema som man lägger till grund för hela denna utveckling.
Jag skulle vilja dela föredragandens kritik av det dokument som lagts fram av kommissionen. Även jag saknar en tydlig struktur i det. Med en samling enskilda exempel kan man säkerligen initiera ett eller annat, men man skapar ingen grund, som man kan bygga vidare på.
Det finns en punkt som vi i utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media vill understryka genom ett eget ändringsförslag från min grupp. Den berör det som även föredraganden nämnde, nämligen att man måste ha ett visst mått av färdigheter för att verkligen kunna utnyttja det som erbjuds. Därför anser vi i utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media att det är särskilt viktigt, att färdigheten att fortbilda sig, att lära för livet och att ta egna initiativ förmedlas redan i grundutbildningen, för att man verkligen effektivt skall kunna utnyttja det utbud som finns.
Vad gäller viktning kvalitet-kvantitet vill vi peka på att det säkerligen alltid kommer att finnas yrkesgrupper, där det krävs ett större utbud av fortbildning och sådana, där detta utbud inte behöver vara så stort, t.ex. inom uttalat praktiska verksamheter, men det betyder inte att vi enbart skall inrikta oss på intellektuella yrken, utan även på andra områden.
Vi tackar föredraganden för hennes arbete och hoppas att kommissionens initiativ kommer att falla i fruktbar jord!
(Applåder)

Larive
Herr ordförande! Som föredragande av yttrandet från utskottet för kvinnors rättigheter är jag glad över Waddingtonbetänkandet. I gott samarbete med föredraganden, och det vill jag tacka henne för, och i gott samarbete med socialutskottet har större delen av förslagen från utskottet för kvinnors rättigheter tagits över i resolutionen. Den konstruktiva kritiken från utskottet för kvinnors rättigheter mot Europeiska kommissionen berör framför allt följande punkter.
För det första, vi beklagar djupt att det i Europeiska kommissionens rapport inte har genomförts några undersökningar inom ett antal sektorer som är så oerhört viktiga för kvinnor, såsom statlig administration, sjukvårdssektorn och undervisningssektorn.
För det andra, tillgängligheten till utbildningar för arbetare som arbetar deltid eller har andra flexibla arbetsformer ägnas fortfarande för lite uppmärksamhet. Vi tycker att detta är mycket beklagligt eftersom det här till största delen handlar om kvinnor. Vi vill ha intensiv målgruppspolitik med bland annat speciella kurser som riktar sig till dessa kvinnor.
För det tredje, kvinnor i små och medelstora företag och kvinnliga företagare borde få mer uppmärksamhet i samband med yrkesutbildningar och det livslånga lärandet. Kvinnor måste genom riktad utbildning stimuleras att starta ett eget företag och därvid också utnyttja den nya teknologin optimalt.
Till sist, Europeiska kommissionen talar alltid vitt och brett om mainstreaming , och det har också lagts fram bra planer såsom integration av lika chanser i den allmänna politiken. Jag ställer mig då frågan varför jag när jag läser utvärderingsrapporten får den obehagliga känslan av att uppmärksamheten av kvinnor i samband med utbildning framför allt grundar sig på argument som förgubbning eller på demografiska faktorer. Kvinnor är inga fällstolar som man i förhållande till bristen eller överskottet på arbetsmarknaden fäller upp eller fäller ihop igen. Kvinnor är precis som män en värdefull mänsklig resurs som nu måste användas genom att ge dem bra chanser till denna utbildning och till detta livslånga lärande. Vi anser att så länge kvinnor fortfarande är i underläge bör positiva aktioner praktiseras i detta sammanhang.

Andersson
Herr ordförande! Jag vill börja med att tacka föredraganden för ett som vanligt väl genomarbetat och mycket bra betänkande.
Samhället förändras allt snabbare. I det gamla industrisamhället var det den som ägde pengar som hade makten och inflytandet. I det nya samhälle som håller på att växa fram blir det i allt större utsträckning den som sitter på kunskap som också kommer att ha makten. I det gamla samhället var makten ojämnt fördelad mellan dem som hade tillgång till pengarna och dem som inte hade det. Det finns en risk för en sådan ojämlikhet också i det nya samhället, om vi inte ser till att utbildningen kommer alla till del. Det är den viktigaste frågan.
Utbildning kommer att bli allt viktigare. Vi måste se till att alla, män och kvinnor, i dag lågutbildade, arbetslösa och andra får del av utbildningsamhället, får del av grundutbildningen och får del av det livslånga lärandet om vi i framtiden skall få ett jämlikt samhälle. Det är den ena faktorn.
Den andra faktorn är att vi måste se till att skaffa en utbildning som går att använda under lång tid när vi skaffar oss en utbildning. Det måste vara en bred grundutbildning, eftersom samhället förändras i allt snabbare takt. Det går inte att ha snabba utbildningar. Vidare måste det också vara ett livslångt lärande. Arbetsliv och utbildning måste helt integreras.
I detta arbete har både samhället och arbetsmarknadens parter ett ansvar. Samhället har ett ansvar genom att ge tillräckliga resurser, genom att skapa en aktiv arbetsmarknadspolitik, genom att skapa en skattepolitik som stimulerar utbildning och genom att skapa ett socialförsäkringssystem som också ger möjlighet till utbildning. Arbetsmarknadens parter har ett ansvar, eftersom det i framtiden inte blir så att man bara kan sätta sig ned och förhandla om löner och allmänna anställningsvillkor. Det blir allt viktigare att också bygga in utbildningen som en del av förhandlingarna.
Själv var jag ansvarig för ett betänkande för en månad sedan som handlade om förändringar i arbetsorganisationen. Det finns klara beröringspunkter. Den viktigaste frågan när man skall bygga upp nya arbetsorganisationer blir nämligen att ha en välutbildad personal, och en välutbildad personal på bredden, eftersom arbetsorganisationerna kommer att behöva förändras alltefter tidens krav. Då måste man ha en personal som också klarar av att möta den nya tidens krav.
Avslutningsvis vill jag ännu en gång tacka Waddington. Det är alldeles utmärkta förslag, konkreta förslag om best practices , om att använda strukturfonderna och om att förbättra statistiken. Jag hoppas att kommissionen lyssnar på dem.

Schiedermeier
Herr ordförande! Först vill jag tacka föredraganden å det hjärtligaste. Hon hade ingen lätt uppgift, men hon har löst den på ett mycket bra sätt. Tillgång till fortbildning är av avgörande betydelse för alla arbetstagare. Omvänt är också välutbildad personal grunden för ekonomisk framgång för varje arbetsgivare. Totalt otillräcklig information och föråldrade statistiska data kan inte ligga till grund för någon god och meningsfull analys. I så måtto har inte kommissionens rapport speciellt mycket att komma med. Å andra sidan har kommissionen alls inte utvärderat vilken roll gemenskapsprogrammen spelat i dess initiativ. Arbetsmarknadens parter är på europeisk nivå eniga om vilka faktorer som har betydelse för främjandet av yrkesfortbildning, men tyvärr föreligger ett stort hinder i det att det inte finns någon samstämmighet om vilka åtgärder som skall vidtas och på vilken nivå de skall genomföras. Här måste det alltså ske något. Detta gör det nämligen svårare att lägga fast de gemensamma förutsättningarna samt de effektindikatorer som föredraganden föreslagit.
Finansieringen av pilotprojekt måste tas med i beräkningen för respektive utbildningsprogram. I åtgärderna bör främst kvinnor och små och medelstora företag inbegripas. Informationsevenemang där arbetsmarknadens parter deltar skulle faktiskt kunna hjälpa. Projekt inom sysselsättningsområdet måste samordnas med projekt inom yrkesfortbildningen. Också en ramöverenskommelse om att företag skall öppna sig för fortbildning är säkert också det önskvärt. Men jag tillåter mig betvivla om egna bedömnings- och rådgivningstjänster, som ju leder till kostnader, verkligen är nödvändiga.
Låt mig peka på en fara. Rådets rekommendationer från år 1993 om tillgång till fortbildning har enligt arbetsmarknadens parter knappt haft någon inverkan på utvecklingen i medlemsstaterna. Enligt EFS finns det bara ett begränsat antal framgångsrika exempel. Det betyder att avsaknaden av tillförlitliga och stabila strukturer utgör ett hinder för ett framgångsrikt arbete på detta område. Arbetsmarknadens parter har än i dag inte kunnat enas om huruvida ett direktiv behövs eller inte. Detta måste övervägas nogsamt, och det är också en fråga om subsidiaritet. Denna fråga berör alltså subsidiaritetsprincipen. För att på ett framgångsrikt sätt genomföra riktlinjerna i denna kommissionens rapport måste ytterligare några hinder övervinnas. I arbetstagarnas och arbetsgivarnas intresse måste detta dock ske snarast.

Crowley
Herr ordförande! Jag vill också ansluta mig till dem som gratulerar Sue Waddington till hennes betänkande, och säga att Gruppen Unionen för Europa mer än gärna stödjer betänkandet till fullo och allt dess innehåll, eftersom det är ett mycket balanserat sådant. Jag vill i synnerhet gratulera Waddington till några av de innovativa åtgärder hon för fram, men också till att inte vara rädd för att kritisera i de fall kommissionen inte uppfyllt sina skyldigheter och sitt ansvar att motsvara det angelägna behovet av utbildning i vårt samhälle.
Det gamla talesättet " ge en man en fisk, så ger du honom mat för dagen; lär en man att fiska, så ger du honom mat för hela livet" är ett mycket klokt sådant. Det som är nödvändigt nu, med teknologins utveckling, i synnerhet informationssamhället, är att förbättra människornas färdigheter, att ge dem som har arbeten i dag nya färdigheter, att ge ytterligare färdigheter åt dem som är arbetslösa och som behöver komma in på nya typer av arbeten, samt dessutom att ha en mindre reglerad arbetsmarknad som medger en mer flexibel tillgång till utbildning. De exempel många talare här har tagit upp är mycket relevanta och det är viktigt för oss att komma ihåg att vi måste ge yrkesutbildningen en verklig innebörd, dvs. ge människorna de färdigheter de behöver för att kunna ta de nya möjligheter som uppkommer.
I Irland har under senare år det antal företag som använder sig av Adapt-programmet ökat i enorm utsträckning, och det har gett dem möjlighet att inte bara erbjuda sina nuvarande anställda nya möjligheter, utan också att expandera in på andra teknologiska områden och ta med andra människor som varit arbetslösa och långtidsarbetslösa.
Engagemang från arbetsmarknadens parter inom hela detta område är av allra största betydelse, eftersom vi, om vi inte kan få en generell samstämmighet mellan fackföreningarna, arbetsgivarna och arbetsmarknadens övriga parter, inte kommer att få de nödvändiga element som är involverade inom hela sysselsättning- och utbildningsområdet att komma samman för att hitta fram till lösningar.
Slutligen vill jag helt kort ta upp två ytterligare saker. För det första så är det en nödvändighet för att varje program skall lyckas att de personer som tillhandahåller utbildningen - experterna, vare sig det gäller utbildning eller yrkesutbildning - är med i beslutsfattandet med avseende på de typer av program det skall röra sig om. Det synes mig vara ett totalt slöseri med värdefull intelligens att många utbildningsinrättningar och -forum lämnas utanför överläggningarna om nya program. För det andra så bör man fråga de personer som har gått på kurserna - vare sig det handlar om gemenskapens sysselsättningsprogram eller olika yrkesutbildningsprogram - hur de ansåg dessa kurser motsvara deras behov och hur de långsiktiga utsikterna såg ut.
Avslutningsvis är en standardisering över hela linjen av svaren från de nationella rapporterna nödvändig för att vi skall få en klarare bild för hela Europa.

Boogerd-Quaak
Herr ordförande, fru kommissionär! Jag vill naturligtvis också tacka föredraganden för det kvalificerade arbetet och även föredragandena för de andra utskotten som har framfört bra saker. Jag skulle här dock vilja ställa en grundläggande fråga. Jag ställer mig frågan om Europeiska kommissionen verkligen kan hantera detta stora problem på rätt sätt. I själva verket har vi att göra med ett subsidiaritetsärende. Vissa högt placerade personer i somliga medlemsstater talar om politisk konkurrens. Mitt intryck är att man i viss mån tänker sig att fortfarande kunna utöva politisk konkurrens med undervisning och att omfattningen av detta spelar en roll vid tillhandahållandet av information. Rapporterna från medlemsstaterna innehåller för lite information. Europeiska kommissionen har vad det beträffar också försummat att övervaka ett antal saker som staten, sjukvård, undervisning och livslångt lärande, program som Adapt och det europeiska året för livslångt lärande. Vi har inte heller någon riktig information om detta. Om vi exempelvis tittar på siffrorna från Eurostat måste vi konstatera att det framgår av dessa att människor som arbetar vid stora företag har mycket större chans att få följa utbildningar som bekostas av arbetsmarknadsparterna än de som arbetar i det lilla eller medelstora företaget. Man skulle behöva utveckla strategierna tillsammans, Europeiska kommissionen i samarbete med medlemsstaterna. Enligt min uppfattning saknas detta i alltför hög grad för närvarande. Kanske kan som resultat av sysselsättningstoppmötet något ändå göras åt detta.
Vi talar alla vitt och brett om employability . Finns det något som ger människor chansen att återvända till arbetsmarknaden och att bli mer konkurrenskraftiga i förhållande till människor som har slutfört de adekvata utbildningarna, då är det livslångt lärande och att ägna uppmärksamhet åt detta. Det är en uppgift för kommissionen att få medlemsstaterna så långt att de verkligen ställer sina egna intressen åt sidan för det allmänna europeiska intresset. Jag uppmanar kommissionären att ge i synnerhet den punkten vidare utformning.

Ojala
Herr ordförande! Waddington har åter en gång lyckats utarbeta ett utmärkt betänkande om ett viktigt ämne. Den vuxna befolkningens möjligheter att få fortbildning kommer att bli allt viktigare ju äldre befolkningen blir och ju mera kraven i arbetslivet ökar. Man konstaterar också i betänkandet att man i utbildningen måste satsa på kvinnor, på arbetslösa, på dem som har en bristfällig grundutbildning och på äldre arbetstagare.
För min egen del skulle jag speciellt vilja påminna om de åldrande arbetstagarnas rätt till fortbildning. En 45-åring befinner sig bara ungefär halvvägs i sin karriär i arbetslivet och det är således lönsamt att satsa på hans/hennes utbildning. De som är över 45 år har i regel sämre grundutbildning än de som är yngre. Detta är bra att hålla i minnet.
En annan grupp som har svårt att gå på fortbildning är de som har atypiska anställningskontrakt, varav de flesta är kvinnor. Utbildningen för dessa människor måste särskilt ökas för att hindra att arbetstagarna permanent delas upp i två grupper: de yrkeskunniga med fast anställning och en reserv med tidsbegränsade anställningar.

Schörling
Herr ordförande! Jag vill instämma i gratulationerna till Waddingtons utmärkta betänkande. Jag vill gratulera hela sociala utskottet, dels till detta betänkande, dels till det betänkande som vi antog för någon månad sedan, och som handlade om livslångt lärande. Båda dessa betänkanden är väldigt viktiga.
Det skrivs ju mycket bra om livslångt lärande, om fortbildning och om utbildning överhuvudtaget. Det råder väl ingen större oenighet om nödvändigheten och värdet av fortbildning. Dessutom har denna fråga kommit väldigt mycket i fokus nu i samband med toppmötet i Luxemburg, där man också talade om och fokuserade på hur viktigt det är med fortbildning och arbetsmarknadsutbildning.
Verkligheten ser emellertid litet annorlunda ut. Vi kan verkligen fråga oss om utbildningen har blivit bättre. Vi vet alla att grundutbildning är en förutsättning för att man skall kunna tillgodogöra sig fortbildning. Ändå sker det dagligen nedskärningar i grundutbildningen, i grundskolan. Det finns t.ex. lärarlösa lektioner, och det är brist på skolmateriel. Man har för stora klasser så att de elever som skulle behöva hjälp med att lära sig läsa, skriva och räkna inte kan få den hjälp som de behöver. Dessa elever är alltså redan utslagna när de går ut skolan. Jag vill poängtera att vi måste ta vårt politiska ansvar allihop när det gäller att slå vakt om en bra grundutbildning som en förutsättning för att man skall kunna tillgodogöra sig ett livslångt lärande.
När det sedan gäller arbetsmarknadens parter, som tas upp i betänkandet, verkar det som om deras diskussion om på vilken nivå som man skall besluta om fortbildningen har gått i stå. Jag är litet skeptisk till formuleringen i punkt 15, nämligen att om inte arbetsmarknadens parter kan komma överens, så skall man köra över dem och bestämma i ett direktiv var denna nivå skall vara. Jag tror inte att det är en bra väg att gå, eftersom det kommer att visa sig att länder, eller samhällen, som inte satsar på fortbildning och bra utbildning är de stora förlorarna. Det tycker jag också tydligt framkommer i betänkandet.

Seillier
Herr ordförande! Denna debatt om tillgång till fortbildning inom unionen, på grundval av ett dokument från kommissionen och Waddingtons betänkande, skulle allra minst kräva granskning ur tre perspektiv: ekonomiskt, socialt och kulturellt.
Ställda inför den dramatiska arbetslöshet som vi alla prioriterar, måste vi nämligen undersöka närmare vad som menas med uttryck som " sträva efter konkurrenskraft på världsmarknaden" och " ökad konkurrens." Bakom denna debatt avtecknar sig en grundläggande debatt om själva begreppen världsmarknad, gemensam marknad, inre marknad och koppling till världsmarknaden, en debatt som måste föras. Vilken marknadsekonomi är det vi lyder under? Vilken marknadsekonomi vill vi ha? Vill vi att den skall vara bättre avpassad till kultur, enskilda och sociala intressen i våra olika länder? Men jag har inte tid att gå in på denna fråga.
För ögonblicket skulle jag vilja komplettera de intressanta iakttagelserna i Waddingtons betänkande på en särskild punkt. Jag vänder mig härför till kommissionären, som visade sig förstående för denna fråga när jag för två år sedan tog upp den i utskottet för kvinnors rättigheter. Om det är normalt att beakta den avbrutna karriären för hemmavarande mödrar som vill återvända till arbetsmarknaden - så kallade återvändare, för att använda ett inte så roligt uttryck - så måste man även beakta problemet med de unga kvinnor som gifter sig unga och får barn sedan de påbörjat en utbildning (fast de till och med ibland så gott som avslutat denna utbildning) som för sin del helt undantas från alla de förslag som har lagts fram, just för att de är gifta och har varit hemma med sina barn - det var på den punkten Cresson var förstående. Är inte detta en verklig orättvisa som måste rättas till? Även dessa kvinnor måste ha rätt till fortbildning.

Raschhofer
Herr ordförande, högt ärade kolleger! Livslångt lärande är i dagens snabba industrisamhälle ett absolut måste, för att man skall kunna möta alla nya utmaningar. Tydligast syns denna utveckling inom yrkeslivet, där genomgångna fortbildningskurser inom yrket och inhämtande av fackkompetens är förutsättningar för individens yrkeskarriär, men också för företagets bibehållna konkurrenskraft. Det är en politisk uppgift att skapa tillgång till yrkesut- och fortbildning och att utforma den jämlikt för alla. Det går inte an att de bäst och högst kvalificerade förbehålls rätten till yrkesfortbildning. Borde vi inte snarare erbjuda fortbildningsmöjligheter åt arbetskraft med lägre utbildningsnivå, för att de skall kunna få chans till en fast tjänst och karriärmöjligheter? Borde vi inte gå kvinnorna till mötes, som ju ändå ofta på grund av dubbelarbetet i hemmet måste göra avkall på sin karriär, i det att vi tar hänsyn till deras behov och integrerar dem bättre i fortbildningen?
Regeringarna uppmanas därför erkänna dessa brister och att vidta åtgärder mot dem. Endast genom bred information om fortbildningsmöjligheterna och genom att främja fortbildning genom att skapa och bygga ut stimulansåtgärder samt genom att avskaffa alla begränsningar för att få delta i dessa åtgärder kan vidare steg tas mot den stigande arbetslösheten och för att bibehålla den sociala freden.

Papakyriazis
Herr ordförande! Jag skall inte underlåta att gratulera och tacka vår föredragande Susan Waddington för ett utmärkt betänkande vilket utmärker sig - på samma sätt som allt Susans arbete utmärker sig - för fullständighet, skarpsinnighet, samt politisk och social känslighet. Vi talar om fortbildning, dess effektivitet och dess demokratiska utformning, alltså om hur den kan bli tillgänglig, som den bör, för alla medborgare, hur den kan ges till Europas medborgare.
Detta försök bör göras inte endast för att vara våra länder eller oss själva i den Europeiska unionen till gagn, som förevändning eller alibi, utan som en substantiell konstitution av det ärliga och modiga försöket att bekämpa arbetslösheten. Nya, vaga begrepp cirkulerar, såsom sysselsättningsbarhet, anpassning, arbetsflexibilitet, begrepp vilka är moderna men också behöver göras oskyldiga och ges en klar definition, ty det är naturligt att sådana begrepp och sådana sätt att närma sig problemet i det arbetslöshetklimat som råder skapar rädsla bland våra medborgare. Återinriktningen på bekämpningen av arbetslösheten, och alltså den yrkesmässiga fortbildningen, är ett krav i tiden. Detta är vad de moderna behoven kräver. Naturligtvis tillåter inte allvaret i vårt ansvar i Europaparlamentet och Europeiska unionen inför den mardröm som arbetslösheten är att man firar. Dock vill jag betona det lyckliga sammanträffandet att denna diskussion om denna fråga förs i dag efter presentationen av det brittiska ordförandeskapets arbetsprogram, där frågan är på hög nivå och ges prioritet, några dagar, några veckor efter det speciella toppmötet om sysselsättning och i väntan på tillämpningen av åtgärderna för att bemöta arbetslösheten och just i väntan på nästa toppmöte i Cardiff.
Två tankar för att sammanfatta: Jag tror att vi i försöket, till vilket det sker detaljerade omnämnanden i Susans betänkande, att finna metoder och speciella efterforskningar skulle kunna undersöka - även ni skulle kunna göra detta, fru kommissionär - den utvärdering som Cedefop i Thessaloniki gjort för utförandet av sådana efterforskningar. Som en slutgiltig tanke skulle jag vilja tillägga att vi, beträffande Östeuropa inför utvidgningen, alltså både i denna övergående fas av förstärkta föranslutningsstrategier, såväl som långsiktigt med de nya ländernas framtida perspektiv för ögonen, redan nu bör undersöka utbredningen av fortbildningen så att den kommer att vara tillgänglig för alla.

Mann, Thomas
Herr ordförande! Återigen får jag tillfälle att yttra mig om ett betänkande från Sue Waddington. Jag vill åter en gång uttrycka mitt stöd för precisionen i hennes arbete och framför allt för hennes konstruktiva kritik av de svaga punkterna i kommissionens dokument. Därför är detta initiativ välkommet, fru kommissionär, som ett första försök att analysera framstegen inom yrkesutbildningen i unionen och medlemsstaterna. Att det finns brister, när system och åtgärder i kvalitet och kvantitet är alltför olika, det är förståeligt. Men det är inte acceptabelt att det saknas en tydlig uppdelning efter industrigrenar och målgrupp - från personer i arbetsför ålder ända till äldre. Cedefop och Eurostat måste inbegripas mycket mer. Framför allt måste kvinnornas situation framhävas. På grund av att deras arbete ofta är deltids- eller säsongsbetonat blir de ofta utestängda från möjligheten att lära sig ny teknik eller inhämta ny kunskap, trots att de har den intellektuella potentialen och den höga flexibilitet som krävs.
I kommissionens rapport saknas en analys av gemenskapsprogrammen, dvs. Europaåret, LLL lifelong learning och Adapt-inititiavet. Några kolleger har redan påpekat det. Utbildningsprogrammen - som t.ex. Leonardo da Vinci - är fortfarande inte samordnade med programmen i strukturfonderna. Andra viktiga aktörer är arbetsmarknadens parter. De är eniga om det särskilda stödet till små och medelstora företag, om nya utbildningsmetoder och om bättre ömsesidigt erkännande av avslutade bildningar, men de är inte eniga om beslutsnivåerna. Högst upp på dagordningen måste en ramöverenskommelse stå, som bygger på de krav den moderna arbetsorganisationen ställer.
Yrkesfortbildning anses också inom den offentliga sektorn i kristider vara det första som man kan avvara, ett misstag som får allvarliga konsekvenser. På vilket annat sätt kan bristen på utbildad arbetskraft i företagen täckas? Hur annars kan medarbetarna stå rustade för 2000-talet med allt mindre produktcykler, ändrad produktion och högre marknadskrav? I den globala konkurrensen är ett konsekvent främjande av det viktigaste, nämligen humanresursen, genom fortbildning av väsentlig betydelse. Dessutom är den oersättlig för den mentala och fysiska rörligheten och för individens personliga utveckling!

Hermange
Herr ordförande! Det extra rådsmötet om sysselsättning som hölls i Luxemburg lyfte tydligt fram fortbildning som ett prioriterat mål i kampen mot arbetslösheten, och regeringscheferna åtog sig att förbättra tillgången till fortbildning för långtidsarbetslösa. Mot den bakgrunden analyserar vi detta första utvärderingsbetänkande som utgör ett första systematiskt försök att analysera och jämföra situationen i de olika medlemsstaterna. Som Waddington påpekar är det emellertid viktigt att fastställa gemensamma kvalitativa och kvantitativa indikatorer. Betänkandet föreslår också åtgärder för att främja spridning av bra metoder. Jag skulle även önska att kommissionären tryckte på behovet av utbildning för små och medelstora företag.
Vi vet i dag att det för att skapa allt mer konkurrenskraftiga arbetstillfällen krävs en mycket specialiserad arbetskraft som är utbildad i ny teknik, i synnerhet inom kommunikation. Det är därför viktigt att man i de små och medelstora företagen mycket snabbt inrättar särskilda arrangemang för att underlätta tillträdet till utbildning och att nationella utbildningssystem skapas som täcker behoven hos de innovativa företag som kommer att skapa framtidens arbetstillfällen.

Ryynänen
Herr ordförande, fru kommissionär! Såsom betonas i Waddingtons utmärkta betänkande, och som man även här i debatter flera gånger har konstaterat, behöver vi fakta om funktionsdugligheten hos gemenskapens utbildningsprogram och även hos strukturfonderna vad gäller utbildningen, innan vi fattar beslut om deras förnyelse och fortsättning.
Utbildning, sysselsättning och konkurrenskraft är intimt förknippade med varandra. Därför måste även gemenskapens åtgärder på dessa områden kunna samordnas bättre. Europeiska unionen bör dock inte sträva efter ett enhetligt fortbildningssystem eller -program; tvärtom tror jag att även på detta område innebär medlemsländernas olikhet och mångfalden i deras utbildningslösningar en rikedom som alla kan dra nytta av. I stället för ett enhetligt system måste vi förstärka strukturerna i samarbetet. På det sättet kan vi sprida kunskap om den bästa praxisen och utbyta erfarenheter för att lära av varandra.
Jag skulle speciellt vilja betona tre saker när det gäller tillgängligheten och kvaliteten i fortbildningen, nämligen jämställdheten, företagsamheten och informationssamhällets beredskaper. Man måste ägna mera uppmärksamhet åt kvinnornas jämställdhet vid antagning till påbyggnadsutbildning och omskolning. Naturligtvis är grundutbildningens kvalitet en nyckelfråga när det gäller nyttan av fortbildningen. Förmågan och viljan till livslångt lärande borde erhållas redan i grundutbildningen. Likaså borde grundutbildningen stödja kvinnorna även i att bredda deras yrkesval.
De som arbetar inom små och medelstora företag och de som tänker bli företagare behöver speciellt stöd för att kunna få lämplig påbyggnadsutbildning. Rätt typ av utbildning kunde uppmuntra framför allt kvinnor att starta småföretag och omsätta sina kunskaper i produktion.
De omvälvningar som informationsteknologin har fört med sig i arbetslivet innebär en central utmaning för fortbildningen. Inom det här området måste utbildningen vara speciellt flexibel och mångfasetterad med tanke på de mycket olika utgångspunkterna och individuella behoven. Den snabba tekniska utvecklingen sätter anpassningsförmågan på hårda prov, och en bra fortbildning borde förstärka förutom de rent yrkesmässiga färdigheterna även människans förmåga att behärska förändringar i sitt liv. Då ska det i den helhetsbetonade utbildningen även ingå kulturupplevelser och sådant som förbättrar färdigheterna till aktivt engagemang och växelverkan.

Alavanos
Herr ordförande! Även jag vill säga att Waddingtons betänkande är mycket positivt, speciellt om man beaktar de inaktuella data vilka presenteras i kommissionens dokument, men också det byråkratiska och både kvantitativt och kvalitativt otillräckliga tillståndet beträffande organisation i medlemsstaterna, åtminstone i Grekland.
Tillsammans med de viktiga, ömtåliga och känsliga frågorna, som t.ex. kvinnorna, skulle jag vilja dra uppmärksamheten till tre andra kategorier vilka också andra kolleger talat om.
För det första de människor som når sitt produktiva livs höst, står utan arbete, har inordningsproblem men också en väldigt kort tid att fortsätta sitt produktiva liv. Ett typiskt exempel är radiotelegrafisterna som lämnat skeppen.-För det andra, de väldigt unga som går ut universitet och högskolor, utan att ha någon sysselsättning.-För det tredje, invandrarna. Vissa åtgärder beträffande språk, kännedom om lagar och andra utbildningåtgärder vore viktiga för deras inordning på arbetsmarknaden.
Weiler
Herr ordförande, kära kolleger! Också jag skulle vilja börja med att tacka Sue Waddington för hennes betänkande, som, vilket vi ju vet, är av utmärkt kvalitet. Hon har mycket nogsamt upptäckt bristerna i kommissionens rapport och jag delar hennes kritik av kommissionen. Det är säkerligen välment, fru kommissionär, men vi anser att ert framtidskoncept är alltför defensivt. Subsidiaritet i all ära, men just sammanflätningen av ekonomin, den inre marknaden och också euron, gör att det krävs en europeisk strategi. Det är ingen invändning, snarare en vädjan om mer samarbete.
Också det otillräckliga bidraget från medlemsstaternas sida, vilket ju kommissionen också konstaterat, är ett tecken på denna brist i europeiskt tänkande. Från vissa sektorer föreligger över huvud taget inga data, intressant nog inte heller från utbildningsområdet. Intressanta är också siffrorna om deltagande i fortbildningsåtgärder. Speciellt nedslående är de siffror som hänför sig till arbetslösa. Jag tror, och vi hoppas väl alla, att detta kommer att ändras genom riktlinjerna från Amsterdam. För vi vet ju alla, och jag vill än en gång peka på just det, att över hälften av de långtidsarbetslösa i Europa fått otillräcklig eller felaktig ut- och fortbildning. Detta visar den särskilda betydelse fortbildning har i Europa, i synnerhet i samband med kampen mot arbetslösheten.
Den formella tillgången till yrkesutbildning är säkerligen garanterad i alla femton medlemsstaterna, men verkligheten, medborgarnas chanser, skiljer sig åt mycket. Jag refererar här i synnerhet till Waddingtons krav i punkt 10 och 11 i betänkandet. Också industrigrenarna skiljer sig åt; ta t.ex. byggbranschen, som är i skriande behov av en vidareutveckling av kompetensen, för också där kommer nya material och metoder in, och de utvecklas vidare hela tiden. I byggbranschen omfattas endast 15 procent av någon form av fortbildning; i försäkrings- och bankbranschen är det 57 procent.
Det finns i många länder bra initiativ och möjligheter, också i Tyskland. Jag har dock kunnat konstatera, att alla de projekt som jag sett, intressant nog har en europeisk bindning. Antingen har de varit medfinansierade av unionen genom gemenskapsinitiativ, eller så har det rört sig om europeiska metoder, som lärts ut av vidsynta lärare.
Nyligen höll den tyska förbundspresidenten Roman Herzog ett stort tal, som jag inte samtycker till i alla delar. Men hans kritik mot det provinsiella tänkandet i Tyskland och andra medlemsstater delar jag fullt ut. Europeisk konkurrenskraft uppnår vi inte genom att avskaffa sociala rättigheter, utan har genom att främja livslångt lärande.

Ghilardotti
Herr ordförande! Låt även mig gratulera föredraganden till ett utmärkt arbete. Frågan om utbildning och fortbildning är utan tvekan en av de mest fascinerande och viktiga när det gäller sammanhållningen och ansatserna i varje utvecklat samhälle. På tröskeln till det tjugonde århundradet måste de spänningar och motsättningar som vi står inför tacklas på ett nytt sätt, och endast utbildning kan hjälpa oss komma vidare.
För det första gäller det förhållandet mellan globaliseringsprocessen, som blir allt mer omfattande och oundviklig, och försvaret av de grundläggande värdena, vars och ens rötter, lokalsamhällets värderingar. Sedan måste man kunna hantera konflikten mellan tradition och modernitet, för bara med en riktig balans mellan dessa båda faktorer är det möjligt att styra även de mest globala förändringar.
Ett tredje centralt tema är förhållandet mellan behovet av konkurrenskraft och oron för jämlikheten och de möjligheter som skall garanteras alla, framför allt de svagaste och mest utsatta. En korrekt analys av dessa tre faktorer kan göra det möjligt att diskutera de centrala problemen i samband med grund- och vidareutbildning, och det bör bli ett centralt mål för Europeiska unionen och det initiativ som skall tas på alla nivåer inom Europa och nationellt.
Idén om det livslånga lärandet kan vara en av nycklarna till nästa årtusende; många talar om detta, men man gör fortfarande litet och kommissionens meddelande, som vi diskuterar i dag, visar detta. Vi måste snarast omsätta detta begrepp i operativa val, i bindande försäkringar, i investeringar.
Vid toppmötet i Luxemburg avgav rådet precisa löften i den riktningen; låt oss se i Cardiff om medlemsstaterna kan hålla samman. Jag hoppas också att kommissionen i sitt framtida arbete tar upp de viktiga synpunkter som ingår i Waddington-betänkandet.

Cresson
Herr ordförande, ärade ledamöter! Som jag betonade i mitt anförande i parlamentets utskott för sysselsättning och socialfrågor i juli, gläder sig kommissionen åt den särskilda uppmärksamhet som parlamentet ägnar detta betänkande, som har diskuterats i tre parlamentsutskott - utskottet för kvinnors rättigheter, utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media och utskottet för sysselsättning och socialfrågor, som har varit huvudansvarigt.
Jag vill tacka de föredragande, Larive för utskottet för kvinnors rättigheter, Günther för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media och naturligtvis alldeles särskilt Waddington för utskottet för sysselsättning och socialfrågor, för kvaliteten på utskottsdebatterna, yttrandena och för Waddingtons resolutionsförslag. Jag kan inte vara annat än nöjd med parlamentets stöd för den linje kommissionen valt för denna första rapport om en lägesbeskrivning av tillgången till fortbildning inom unionen.
Kommissionen är av samma uppfattning som parlamentet när det betonar att fortsatt övervakning inom området tillgång till fortbildning är av stor betydelse för fastställandet av fortbildningspolitiken och att särskild vikt i framtiden måste fästas vid att gemensamt definiera kvalitativa och kvantitativa kriterier med vars hjälp det är möjligt att jämföra resultaten i olika länder.
Kommissionen håller med parlamentet om att Eurostat och Cedefop borde ha en än mer aktiv roll i denna uppföljning. Mot den bakgrunden godkänner därför kommissionen ändringsförslag 2 och 4 från Waddington liksom ändringsförslaget till slutsats 2 i yttrandet från utskottet för kvinnors rättigheter och ändringsförslaget till slutsats 4 i yttrandet från utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media.
Kommissionen anser också att det är mycket viktigt att i gemenskapen skapa möjligheter till spridning av bra metoder i fråga om fortbildning på alla nivåer, företag, sektorer, osv., genom att aktivt införliva arbetsmarknadens parter i detta arbete. Kommissionen godkänner därför Waddingtons ändringsförslag 6.
En annan fråga där kommissionen och parlamentet är överens gäller den särskilda roll arbetsmarknadens parter spelar för att främja tillgången till fortbildning. Arbetsmarknadsparterna borde gemensamt och på lämplig nivå fastställa ett antal minimikrav för tillträde, främst med ledning av medlemsstaternas riktlinjer för sysselsättningen. Kommissionen godkänner alltså Waddingtons ändringsförslag 3.
Kommissionen anser vidare att alla framtida initiativ för att främja och följa upp tillgången till fortbildning och utvecklingen av nya former av kompetenshöjning, främst sådana som sammanhänger med en förnyelse av arbetetsorganisationen, skall fattas såväl av medlemsstaterna som inom unionen, i nära samarbete med arbetsmarknadens parter. Dessa initiativ bör samordnas med riktlinjerna för sysselsättning, varvid främst slutsaterna från det extra Europeiska rådet om sysselsättning i Luxemburg skall beaktas.
I detta sammanhang sätter jag stora förhoppningar till de brittiska och österrikiska ordförandeskapen för att göra utbildningen tillgänglig för ett större antal medborgare. Kommissionen kommer att vaka över att de olika programmen och initiativen inom detta område är förenliga. Kommissionen godkänner därför Waddingtons ändringsförslag 5, 7 och 8, liksom den muntliga ändringen till punkt D och till ändringsförslag 5. Den godkänner även ändringsförslaget från utskottet för kvinnors rättigheter till slutsats 1 i utskottets yttrande.
Kommissionen kommer dessutom att lägga särskild vikt vid jämställdhetsaspekterna när den främjar och följer upp tillgången till fortbildning. Den kan därför godkänna ändringsförslagen till slutsatserna 8, 10, 11 och 12 i yttrandet från utskottet för kvinnors rättigheter. I sina kommande initiativ inom området tillgång till forbildning och kompetenshöjning under hela arbetslivet kommer kommissionen slutligen att beakta den föreliggande resolutionen från parlamentet.
Efter stats- och regeringschefernas möte i Essen i december 1994 prioriterar Europa som ni vet investeringar i yrkesutbildning, vilket bekräftas i inledningen till Amsterdamfördraget. Arbetskraftens kompetenshöjning och kompetensutveckling betraktas i dag som avgörande faktorer för människors möjligheter att få anställning, liksom företagens flexibilitet och konkurrenskraft. Förbättrad tillgång till fortbildning och perspektivet med en livslång utbildning som möjliggör kontinuerlig inhämtning av ny kompetens är centrala delar av en aktiv sysselsättningspolitik, vilket framgår av slutsatserna från det extra rådsmötet om sysselsättning den 21 november och de riktlinjer för arbetsmarknadspolitiken som antogs av Europeiska rådet i december. Denna inriktning angavs redan tydligt i nationella rapporter från flera länder, såsom Danmark, Finland, Irland, Nederländerna, Sverige och Förenade kungariket.
Det betänkande som i dag läggs fram innehåller tre viktiga resultat. Först och främst visar det att målet om tillgång till fortbildning för alla arbetstagare i unionen ännu inte är uppnått. Som ett genomsnitt för gemenskapen har bara en av fyra arbetstagare deltagit i en fortbildningsåtgärd under ett år och mindre än två företag av tre kan anses ha en utvecklad fortbildningsstrategi. Dessa siffror utgör ett uppmuntrande men otillräckligt underlag med tanke på den tekniska och befolkningsmässiga utvecklingens snabba takt, som jag tidigare betonat.
Vidare måste Europa bemöta problemet med den ojämlika tillgången till fortbildning. Mycket stora skillnader finns både mellan situationen i olika länder och mellan olika företag och arbetstagare. Förenklat uttryckt tycks länderna med de mest framgångsrika företagen också vara de mest dynamiska. Det finns alltså en risk för ökade klyftor inom unionen.
Ett uppmuntrande förhållande är slutligen att initiativen på området är många och kommer såväl från statliga myndigheter som från arbetsmarknadens parter, och företag. Denna dynamiska situation utgör en intressant och uppmuntrande möjlighet att sprida bättre metoder och säkerställa en mer gynnsam helhetsutveckling. Det syns mig vara viktigt att ta upp hur kommissionen ämnar följa upp betänkandet, i första hand förslaget att inleda överläggningar med arbetsmarknadens parter.
Kommissionen har med stort intresse noterat den nya dynamiken i gemenskapens sociala dialog i och med ingåendet av avtalet om deltidskontrakt. Och om en ny fas inleds i den sociala dialogen på temat information och rådfrågning av arbetstagare på nationell nivå, är det möjligt att utbildningen fullt ut införlivas bland de teman som berörs av detta samråd med arbetsmarknadsparterna. Tillsammans med min kollega Padraig Flynn, som ansvarar för frågor rörande den sociala dialogen, har vi först velat få till stånd en djupgående diskussion om olika handlingsalternativ med arbetsmarknadens parter inom gemenskapen, innan varje form av nytt förslag till uppföljning av detta betänkande. Vi har också noterat att mottagandet hos gemenskapens olika institutioner för detta betänkande varit ytterst positivt.
Denna samarbetsprocess mellan kommissionen, medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter har gjort det möjligt att fastställa de nödvändiga grunderna för att gradvis upprätta ett ramverk inom gemenskapen som ger varje medlemsstat och arbetsmarknadsparterna möjlighet att bättre utvärdera de framsteg som har uppnåtts, att jämföra sin egen situation med andras och få inspiration av erfarenheter från skilda håll. Vi har därför för avsikt att på nytt analysera möjligheterna till ett förslag om gemenskapsinstrument för att upprätta ett arrangemang för fortsatt övervakning på grundval av gemensamma kriterier som fastställs på gemenskapsnivå.

Ordföranden
Tack så mycket, kommissionär Cresson.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Arbetstagares möjligheter att ta del av företagsvinster (PEPPER II)
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0292/97) av Hermange för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om främjande inom medlemsstaterna av arbetstagares möjligheter att ta del av företagsvinster och resultat (inklusive andelsägande genom aktieförvärv) 1996 - PEPPER II (KOM(96)0697 - C4-0019/97).

Hermange
Herr ordförande! Det betänkande som jag i dag lägger fram ligger i linje med rådets rekommendation från 1992 om främjande av arbetstagares möjligheter att ta del av företagsvinster, och är i sig en följd av en rapport från kommissionen, som tecknade en bild av läget 1990. I detta instrument, som inte är juridiskt bindande, ställde rådet åtta rekommendationer till medlemsstaterna för att främja andelsägande, och uppmanade kommissionen att inom fyra år utarbeta en rapport om hur systemen för andelsägande utvecklades i Europa.
Det är denna rapport om PEPPER II som är utgångspunkten för vår analys i dag. Denna utgångspunkt behöver emellertid breddas. Även om vi gläder oss åt rapporten och åt att den bidrar till att få igång en debatt om ekonomiskt andelsägande, nödgas vi nämligen konstatera att den ger upphov till en känsla av frustration, eftersom den betonar hur otillräcklig uppföljningen av rådets rekommendationer har varit i de olika medlemsstaterna och inte föreslår några konkreta åtgärder för Europeiska unionen.
Det är skälet till att vårt utskott har velat lägga fram ett antal konkreta förslag för att undersöka PEPPER-systemens tillämpningsvillkor och effekter, för att kunna främja dessa i Europa.
De mycket olika metoderna för ekonomiskt andelsägande omfattar allt från vinstdelning till aktieinnehav, via fastställda etablerade metoder och företagsplaner. Vi vet för övrigt alla att lagstiftningen skiljer sig mycket åt i de olika länderna och det förefaller som om Förenade kungariket och Frankrike ligger längst framme i lagstiftningen på detta område, medan frågan i många länder överlåts åt arbetsmarknadens parter.
Ekonomiskt andelsägande syftar till tre i sig sammanlänkade mål: att göra arbetstagarna mer delaktiga i företagets drift, att främja upprättandet av ett kollektivt sparande samt öka investeringarna. I detta sammanhang tillfredsställer andelsägandet både arbetsgivare och arbetstagare i ett intresse som rätt uppfattat är ömsesidigt och på ett annat plan staten. Varför arbetsgivarna? För att de inte sällan konstaterar att produktivitet och konkurrenskraft ökar. Varför arbetstagarna? För att de får höjd ersättning jämfört med sin lön, möjlighet att avsätta ett utvecklingskapital och känner sig mer delaktiga i sitt företags framgång. När det slutligen gäller staten kan man konstatera att andelsägandet stärker ekonomins konkurrenskraft, ökar arbetstagarnas välbefinnande och eventuellt skulle kunna vara ett svar på problemet med moderniseringen av pensionsförsäkringssystemet i Europa, genom att finansiera tilläggspensionsfonder. Denna möjlighet förtjänar åtminstone att tas upp till diskussion.
Till sist verkar PEPPER-systemen ha en positiv effekt på sysselsättningen, eftersom arbetstagares andelsägande leder till nya beteenden och styrkeförhållanden inom företaget. Frågan om sysselsättningen står i centrum för våra strävanden i dag. Därför uppmanar vi kommissionen att snabbt genomföra en undersökning om PEPPER-systemens effekter på sysselsättning, produktion och löneflexibilitet. Denna undersökning bör också ägna en del av sin analys åt ekonomiskt andelsägande inom de små och medelstora företagen. Här vill jag säga till Menrad att jag helt och hållet är för hans ändringsförslag, med reservation för några oklarheter i den franska versionen.
Som jag ser det måste frågan om andelsägande i multinationella företag bli föremål för en noggrann genomgång. Det är skälet, herr kommissionär, till att vi i utskottet för socialfrågor har föreslagit att en arbetsgrupp skall bildas med representanter för arbetsmarknadens parter, ledamöter från Europaparlamentet och experter från kommissionen. Vi skulle önska att ni gav er syn på detta förslag, och om nödvändigt, lade fram en tidsplan och praktiska regler för upprättandet av denna arbetsgrupp.
Slutligen har vi föreslagit genomförandet av ett program för att främja utbyte av och information om bra metoder. En kommentar om detta program har skrivits in i en budgetplan för 1998, avseende den sociala dialogen. Jag vill här också upplysa om att det första mötet för löntagares aktieinnehav kommer att äga rum i Bryssel den 7-8 maj, och leda till att det bildas en europeisk federation för löntagares aktieinnehav. Det är vår önskan att detta program skall kunna finansieras inom ramen för främjandet av utbyte och information.

Menrad
Herr ordförande, herr kommissionär! Hermange har för socialutskottets räkning utarbetat ett ypperligt betänkande om arbetstagares möjligheter att ta del av företagens vinst och kapital och om kommissionens rapport om PEPPER. Gratulerar! Jag skulle nu vilja föredra ekonomiutskottets yttrande om detta, för vilket jag fått ytterligare tre minuter talartid från min politiska grupp. Därför kommer jag att avslutningsvis betona de principer som härstammar från min grupp och som tagits med i yttrandet.
Rapporten om PEPPER är en översikt över de frivilliga vinst- och kapitaldelningsmodellerna inom EU och en uppmaning att ta lärdom av de samlade erfarenheterna. Som vi har hört, har man samlat många erfarenheter i Storbritannien och Frankrike. De framgångar som dessa medlemsstater haft med flera modeller hänger också samman med att idén om att i lag lägga fast ramvillkor för att främja arbetstagarnas finansiella delaktighet stöds av många olika politiska krafter där. Hermange ber kommissionen att stärka informationsutbytet om de olika systemen för delaktighet mellan medlemsstaterna och att i dessa stater inleda informationskampanjer riktade framför allt till arbetsmarknadens parter.
Socialutskottets betänkande övertar tanken om en lönepolitik, som är produktivitetsorienterad. Denna tanke har EU rekommenderat arbetsmarknadens parter allt sedan vitboken om sysselsättning. Arbetstagarna vet att detta i klartext betyder återhållsamma kontantlönelyft. En franc eller en D-mark kan ju bara betalas ut en gång, kontant eller som investering.
Betänkandet och yttrandet konstaterar att det dock inte räcker att avspisa medarbetarna med ett tack så mycket för deras insiktsfullhet. Snarare borde de just genom frivilliga modeller bli delaktiga i vinst och investeringar, som utan deras återhållsamhet alls inte hade kunnat uppstå. PEPPER-rapporten behandlar något ensidigt arbetstagarnas delaktighet i företagens kapital i värdepappersform, t.ex. aktier, andelsägarbevis, stock options , skuldebrev, växlar.
Ekonomiutskottet nämmer sådana investeringsalternativ, där arbetstagarna inte kan vara delaktiga i det företag där de är anställda. Utskottet vill vidare i diskussionen inbegripa främjande av sådana former för delaktighet, som förekommer främst i små och medelstora företag. I Österrike och Tyskland är det bolag med passiva delägare (stille Gesellschaften). Ändringsförslag 4 hänför sig också till detta. Ändringsförslag 2 från gruppen De gröna i Europaparlamentet vill stryka tanken om en kompletterande pensionsplan genom egendomsbildning ur betänkandet och därigenom utelämna detta ur den förmögenhetspolitiska debatten.
PEPPER-rapporten är ju inget lagstiftningsinitiativ, utan ett diskussionsunderlag och man borde i vilket fall som helst diskutera denna aspekt av förmögenshetspolitiken, i synnerhet som det över huvud taget inte handlar om att ersätta den lagstadgade socialförsäkringen. Herr Wolf, jag tycker i så fall mycket bättre om det som De grönas språkrör Joschka Fischer nyligen sade vid budgetdebatten i tyska förbundsdagen: " En bred delaktighet från arbetstagarnas sida i kapitalvinsterna i ett andelsägt företag är förutsättningen för säkrad pension." Tanken på egendomsbildning i arbetstagarnas händer hör till de viktigaste kraven i den kristlig-sociala rörelsen. Nell-Breuning, som gjort det huvudsakliga förarbetet för socialencyklikan Quadragesimo anno , sade en gång, att partnerskap och delaktighet från arbetstagarnas sida kan bara hanteras som en tång med två skänklar. Den ena skänkeln är information och medverkan. Här arbetar vi engagerat för de europeiska företagsrådens informations- och samrådsrätt. Vidare kräver vi möjlighet att medverka vid bildandet av de planerade Europabolagen.
Den andra skänkeln är arbetstagarnas delaktighet i den produktiva förmögenheten. Idén om delaktighet har naturligtvis inte enbart kristligt-sociala rötter, utan härstammar bl.a. också i renässansen. Den store engelske tänkaren och statsmannen Francis Bacon sade: " Egendom är som gödsel. Hopat i en hög stinker det, utspridd ger den rik skörd."
Detta 400 år gamla uttalande motsvarar i dag kravet på spridning av det produktiva kapitalet. Det rör sig inte om en bakåtblickande omfördelning av egendomen. Målsättningen är att de hittills eftersatta i framtiden skall få starkare stöd, och närmare bestämt genom subsidiära lösningar. Inom en statlig ram måste i första hand arbetsmarknadens parter utarbeta skräddarsydda delaktighetsmodeller. Det rätta svaret i vår tid är partnerskap i stället för klasskamp. Mot denna bakgrund ber jag er att rösta för Hermanges betänkande, som jag än en gång i ekonomiutskottets namn vill gratulera och tacka.

Schmidbauer
Herr ordförande, kära kolleger! För det första skulle jag vilja gratulera Hermange å det hjärtligaste för hennes utmärkta betänkande. Hon har inarbetat socialutskottets ansatser i sitt betänkande, och följaktligen är inte betänkandet som helhet omtvistat. Min grupp är därför emot de första tre ändringsförslagen, men för ändringsförslag 4, eftersom det på ett meningsfullt sätt kompletterar betänkandet.
I juli 1992 beslöt rådet om en rekommendation om främjande av arbetstagares möjligheter att ta del av företagsvinster och resultat. Det beslöt att - för att göra en lång historia kort - skapa rättsliga strukturer för att införa sådana system för delaktighet, att undersöka möjligheten att införa skattemässiga incitament, att främja systemen genom information och att ta hänsyn till erfarenheter från andra medlemsstater, att se till att rätts- och förvaltningsföreskrifter utformas så, att en bred palett av system kan stå till förfogande och diskuteras mellan arbetstagare och arbetsgivare, och i synnerhet, att hänsyn tas till detta även vid kollektivavtalsförhandlingar. Efter tre år skulle alla nationella uppgifter ha ställts till kommissionens förfogande för en ny översikt.
Dessa nationella resultat finns nu med i kommissionens rapport, och denna är, milt uttryckt, bristfällig. Förutom Frankrike och Storbritannien har praktiskt taget inget medlemsland tagit några initiativ och ett gränsöverskridande informationsutbyte saknas helt. Detta resultat visar tyvärr än en gång att rekommendationer, som inte är rättsligt bindande, endast är skådebeslut från rådets sida. Rådets ledamöter skickar, efter det att beslutet fattats, ut vidlyftiga pressmeddelanden och låter därefter rekommendationerna försvinna i nedersta byrålådan.
Men vi vill se handling! Just arbetstagarnas möjlighet att ta del av företagens vinster går hand i hand med en förbättrad produktivitet. Det stimulerar arbetstagarna att höja sin kompetens, det är åtminstone erfarenheterna från Frankrike och Storbritannien. Och i tider av hög arbetslöshet skulle införandet av sådana vinstdelningssystem i små och medelstora företag kunna leda till bättre och säkrare sysselsättning.
Därför förväntar vi oss av rådet att det håller sig till sina beslut från 1992. Men vi förväntar oss mer från kommissionen än enbart en rapport med en nulägesbeskrivning. Kommissionen skall undersöka vilka konsekvenser PEPPER-systemet kan få, initiera ett program för informationsutbyte, tillsätta en arbetsgrupp för att i synnerhet främja tillämpandet av PEPPER-systemet i gränsöverskridande företag och undersöka möjligheterna för ett gemenskapsinitiativ om förmögenhetspolitik, så att problemet med rörlig arbetskrafts rätt till delaktighet också kan lösas.
Dessutom bör modellprojekt för de central- och östeuropeiska länderna utarbetas. Men vi förväntar oss också av arbetsmarknadens parter, att de informerar sig själv och andra om PEPPER-systemen, och att de tar hänsyn till dessa vid sina förhandlingar.

Lindqvist
Herr ordförande! Detta är ju en rekommendation från 1992 som enligt utskottet och betänkandet inte har lett till särskilt många nationella åtgärder. Nu står utskottet i huvudsak bakom detta betänkande och de förslag till åtgärder som man vill införa, skattestöd via staten, bidrag och liknande för att öka företagens vinstandelar och arbetstagarinflytandet. Det är bra! Jag tror dock att man väldigt tydligt skall säga att det inte går fortare än vad medlemsstaterna själva vill. Det går inte att komma uppifrån och säga att så här skall man göra, och förvänta sig att det självklart blir på det sättet.
Jag vill särskilt framhålla några exempel som har fungerat ganska bra i mitt land, Sverige. Vi har sedan länge kooperativa företag, både producentkooperativa företag, t.ex. inom lantbrukarrörelsen, och konsumentkooperativa företag som fungerar väldigt bra. Man går där in med en andel och har en röst; det fungerar alltså inte på samma sätt som aktiesystemet, där man går in och köper hur många röster som helst genom att köpa många andelar.
Dessa kooperativa företag fungerar alltså bra. De flesta av dem är utvecklingsbara. Dessutom finns det möjligheter att använda ekonomiska föreningar som det formellt heter, alltså kooperativa företag, också för mindre företag. Jag tycker att det är viktigt att understryka detta och vill gärna framhålla att det kanske är mer av denna typ av åtgärder som man skall satsa på.
Själv tror jag också mycket på att man stöder företag som är helt och hållet arbetarägda. Det ger helt andra möjligheter att skapa samhörighet i företaget och en känsla av att detta är något som man gör gemensamt. Detta nämns knappast i betänkandet.
Betänkandet är dock i huvudsak positivt, och vi från vår grupp tycker att det är viktigt att sträva åt detta håll. Vi tror också att detta kan skapa sysselsättning i Europas medlemsländer i framtiden om det är utformat på rätt sätt. Det måste dock ske i den takt och på det sätt som varje medlemsstat själv önskar. I huvudsak kan vi också biträda ändringsförslagen med något undantag.

Eriksson
Herr ordförande! Jag vill börja med att påminna oss alla om att vänstern, både den politiska och den fackliga vänstern, aldrig på något sätt har varit emot att de människor som arbetar i företag också skall ha ett mycket, mycket stort inflytande över verksamheten, både över företagsmiljön i stort och över vinstanvändningen. Men att på detta sätt ensidigt börja betona individuella andelar, individuella aktieinnehav, som en drivkraft till en ökad produktivitet, tycker jag är oerhört ensidigt och väldigt enögt.
Vad vi önskar är i stället en dynamisk och kreativ utveckling vad gäller företagsdemokrati. Det hade varit väldigt bra, tror jag, om både kommissionen och även föredraganden hade tagit med behovet av att företagen investerar i framtidsfonder och det som vi nyligen talade om livslångt lärande, så att man inte bara satsar i enskilt ägande, utan också på korttidsutbildade för att öka kompetensen, inte bara för den enskilde, inte bara för företaget, utan också för samhället i stort.

Wolf
Herr ordförande! Vad handlar det om här egentligen? Jag tror att vi måste göra klart det för oss en gång för alla. Det handlar inte om någon allmän fråga, herr Menrad, partnerskap eller klasskamp. Jag kan inte avhålla mig från att säga att den som inte kan kämpa, tas inte heller på allvar som partner. Det handlar om hur man utvecklar vinstdelningssytem som ligger bortom Ford-fabrikernas modell, dvs. bortom storföretaget med medbestämmande eller andra former av fackligt relaterat involverande av arbetstagaren. Vi vet att folkaktien inte är något svar. Aktieägaren slits hit och dit mellan shareholder value , som förespråkar friställningar, och hans arbetstagarintressen, som förespråkar sysselsättning. Så är det på Volkswagen, så är det på Renault och så är fallet med alla andra arbetstagarägda folkaktier.
Vi måste absolut undersöka hur långt vi kan komma med att utvidga det företagsbegrepp, som är inriktat på funktionella sammanhang i stället för på enbart egendomsbildning - framför allt moderna franchise-kedjor avses. Vi måste också ägna oss åt att modifiera gränserna för företagsrelaterad och samhällelig demokratisering. I detta sammanhang har jag en något avvikande uppfattning från De grönas, för även lokal och regional samordning kräver nya former för delaktighet, och där utgångspunkten egendom verkligen meningsfull. I detalj rör det sig dock om äkta vinstdelning, inte om en i tiden utsträckt utbetald lön, och det handlar också om nödvändigheten att offentligt säkra arbetstagarnas andelar.
Vi har lagt fram ändringsförslag som motsvarar detta. Vi kan också stödja Menrads ändringsförslag, för en meningsfull privatisering som är baserad på motsvarande delaktighetsstrategier förefaller meningsfullt. En specifik inriktning mot små och medelstora företag, om det tas hänsyn till deras kontext, förefaller också meningsfullt. Men i grunden handlar det om ta itu med den fråga som redan den svenska Meidner-modellen under fordismens stora blomstringstid ställde: hur kan man inrätta en effektiv mekanism, som sätter den automatik ur spel, enligt vilken kapitalägarna ackumulerar samhällets rikedom och de i beroendeställning stående arbetande på sin höjd kan reproducera sin egen arbetskraft? Det är den fråga, som vi står inför, och i det sammanhanget är PEPPER-rapporten verkligen bara en förelöpare, så stort tack till Hermange för att man tillsammans med utskottet för sysselsättning och socialfrågor gjort någonting av det.

Musumeci
Herr ordförande, mina damer och herrar! Att erkänna de anställdas rätt att ta del av företagens vinster har alltid varit ett prioriterat mål för den politiska högern i Italien. Sedan femtio år tillbaka hävdar vi att klasskampen vinns, och att konflikten mellan kapital och arbete överbryggas, genom att arbetstagarna får en möjlighet att ta sin del av ansvaret för företagets kapital. Därför hälsar gruppen från Alleanza Nazionale med tillfredsställelse att denna fråga åter förts upp på dagordningen och gratulerar föredraganden, även om vi noterar att cirka sex år efter rekommendationen från Europeiska rådet, så har inget eller mycket litet förändrats i de olika medlemsstaterna. Vi har ett starkt intryck av att frågan om sysselsättning och företagsdemokrati i Europa, om en annorlunda och mer kvalificerad roll för de anställda, har blivit en slogan som används bara för att visa god vilja och som sedan inte motsvaras av några konkreta åtgärder.
Om man undantar Frankrike och Förenade kungariket, där man under de senaste fem åren har gjort vissa framsteg när det gäller de anställdas inflytande över företagens kapital, så fortsätter man i resten av unionen att föra en ofruktsam debatt för att förstå om ansvaret för dessa nya system för deltagande åvilar regeringen eller arbetsmarknadens parter. Europeiska unionen borde visa sig modigare, mer beslutsam i detta delikata ämne, vi måste med andra ord gå från ord till handling, kanske genom att hålla ett Europeiskt råd om de anställdas medinflytande, med uppgift att främja tillskapandet av system för medverkan på lika villkor hela gemenskapen. Arbetsmarknadens parter måste inkludera dessa system i sina förhandlingar och agera för att det skapas ett regelverk i de olika medlemsstaterna. Eftersom arbetslösheten fortfarande är det allvarligaste ekonomiska problemet i europeiska gemenskapen i slutet av detta årtusenden, så måste Europa göra allt som står i dess makt för att få medlemsstaterna att välja en säker väg, som redan har utprovats med goda resultat, men som ännu så länge bara har utnyttjats av ett fåtal. De storslagna avsikterna räcker inte längre!

Blak
Herr ordförande! Jag är mycket glad för detta initiativ från kommissionen. Det fokuserar på de fördelar som existerar med att löntagarna får ta del i företagens vinst. En fördelning av vinsten kan göra löntagarna mer tillfreds och motiverade, ge dem högre lön och skapa en bättre psykisk arbetsmiljö. Det kan få europeiska företags vinster att öka om produktiviteten ökar och det kan kanske medverka till att förbättra sysselsättningen i Europa vilket ju är välbehövligt. En fördelning av vinsten kan göras på oändligt många sätt. En ekonomisk fördelning av vinsten, ekonomisk demokrati eller löntagaraktier. Kärt barn har många namn. Den modell som väljs i medlemsstaterna kommer att vara beroende av hur arbetsmarknaden ser ut i landet i fråga. När det i kommissionens rapport står att det inte förekommer någon vinstdelning i Danmark, så är det inte riktigt, herr Flynn. Löntagarnas pensionskassor äger ju en stor del av de danska företagen. Det betyder faktiskt att löntagarna har en stor andel i kapitalet i Danmark.
Vi bör därför inte binda oss vid en fast utformad bild av vad vinstdelning betyder eller vid en snävare europeisk modell. Vi måste som utgångspunkt ta ländernas olika traditioner och lära av varandras goda och dåliga erfarenheter. Jag skulle därför vilja ställa mig bakom en undersökning av hur de olika bestämmelserna fungerar i medlemsländerna. Det är också en god idé att utse en arbetsgrupp som skall inkludera arbetsmarknadens parter. Denna arbetsgrupp skulle bl.a. kunna undersöka frågor som har en gränsöverskridande karaktär, t.ex. vinstdelning i multinationella företag. I Danmark tycker vi inte att en europeisk lagstiftning är nödvändig, men vi är glada för att vi på det sättet kan föra upp ämnet på dagordningen i EU. Detta är ett område där vi måste agera frivilligt. Det skulle vara strålande om vi kunde göra företagen uppmärksamma på de fördelar som finns med vinstdelning, genom utbyte av erfarenheter och undersökningar, men besluten om att genomföra en vinstdelning måste antingen överlåtas till det enskilda företaget eller bli föremål för avtal mellan arbetsmarknadens parter.

Flynn
Herr ordförande! Låt mig till att börja med tacka Hermange och utskottet för sysselsäning och socialfrågor för det grundliga arbete man lagt ner på PEPPER II-rapporten.
PEPPER II-rapporten lämnar en översikt över det sätt på vilka medlemsstaterna har främjat ekonomisk delaktighet från de anställdas sida i vinster och företagsresultat sedan år 1992, efter antagandet av en rådsresolution i denna fråga.
Sedan antagandet av PEPPER-rapporten i januari så har den ekonomiska delaktigheten, bland många andra sakfrågor, diskuterats i samband med en grönbok om partnerskap för en ny arbetsorganisation.
De sysselsättningsriktlinjer som antogs i december anmodar också arbetsmarknadens parter att förhandla fram avtal för att modernisera arbetets organisation, i syfte att göra företag produktiva och konkurrenskraftiga, och för att åstadkomma den balansen som behövs mellan flexibilitet och säkerhet. I detta sammanhang kan de anställdas delaktighet i vinster och företagsresultat få en större betydelse.
Som framgår av PEPPER-rapporten så har vinstdelning vid alla tillfällen samband med högre produktivitetsnivåer, oavsett vilka metoder, modellspecifikationer eller data som används. Andra positiva effekter av programmen är de som de har på löneflexibilitet, sysselsättning och engagemang från de anställdas sida.
Kommissionen håller med parlamentet om att den inverkan program för ekonomisk delaktighet har på sysselsättning, produktivitet och löneflexibilitet bör studeras ytterligare. Vi är ense med parlamentet - att mäta den exakta verkan sådana program har kan många gånger vara väldigt besvärligt, i synnerhet mot bakgrund av de olika skatteprogram och program för social trygghet som finns i medlemsstaterna. Ledamötena känner till de stora skillnaderna i detta avseende och det är mycket svårt att få fram de rätta bedömningsgrunderna och jämförande dataanalyserna.
Eftersom det synes som om bristen på jämförbar information kan utgöra ett hinder för främjandet av program för ekonomisk delaktighet, så stödjer kommissionen dessutom tanken på att lansera stimulansåtgärder för att främja informationsutbyte mellan medlemsstater, förutsatt att lämplig finansiering finns tillgänglig. Jag anser det vara en mycket viktig begäran som föredraganden och parlamentet gör här i dag.
Ansökarländerna kan också anmodas att delta i just denna överenskommelse, vad beträffar utbytet av god praxis och information.
När det gäller andra förslag från parlamentet så föredrar kommissionen att vänta på de slutliga resultaten från det samråd som inletts på basis av grönboken om arbetsorganisation, plus frågan om att bilda en arbetsgrupp, som kan övervägas i samband med en eventuell uppföljning av grönboken.

Ordföranden
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Kurdiska flyktingar
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är uttalanden från rådet och kommissionen om de kurdiska flyktingarnas situation och Europeiska unionens reaktion.

Henderson
Herr ordförande! Tack för er inledning och för möjligheten att få tala inför parlamentet denna eftermiddag. Detta är min första möjlighet och en som jag verkligen uppskattar. Det är en mycket viktig fråga som vi debatterar här i dag och det är ett privilegium att kunna få medverka i er debatt.
Ordförandeskapet delar mycket av den oro Europarlamentet uttrycker. De scener vi alla blivit vittne till de senaste veckorna, där stor mängder nödställda och sårbara personer anländer till Europa, är djupt upprörande. Några av dessa personer utgör verkliga flyktingar, med rätt till det internationella samfundets beskydd. Men många är också personer som flyttar av ekonomiska skäl, utan att det föreligger någon risk för förföljelser i deras hemländer, utan som bara söker ett bättre liv i Europeiska unionen. Bägge kategorierna tycks exploateras av skrupelfria gangsters, som tar deras pengar i utbyte mot försök att smuggla in dem illegalt i Europeiska unionen.
Som ordförandeland är vi fast beslutna att ta itu med detta svåra och komplicerade problem på ett effektivt men humant sätt, som står i överensstämmelse med våra internationella skyldigheter gentemot verkliga flyktingar. Detta är inte bara ett Schengenproblem; det är ett problem för Europeiska unionen. Det är ett problem som utmanar vår förmåga att agera tillsammans, såväl vad gäller Europeiska unionens inrikespolitik som dess utrikespolitik.
Ordförandeskapet har tagit fram förslag för att ta itu med detta svåra problem. På inrikessidan måste medlemsländernas invandrings- och asylpolitik vara rättvis och bestämd. Kontrollerna vid de yttre gränserna måste upprätthållas strikt. Vi håller inom Europeiska unionen på att titta på vilka ytterligare steg vi kan ta. Vi har föreslagit att vi skulle kunna vara strängare när vi tillämpar sanktioner emot flygbolag och andra transportörer som för in passagerare utan dokument i Europeiska unionen. Vi kan se till att våra ambassader och konsulat, där irakier ansöker om visum, har den utbildning som behövs. Vi kan utbilda flygbolagens anställda så att de kan identifiera falska dokument.
Men detta räcker inte i sig. Vi måste spåra upp och föra inför rätta de organiserade brottslingar som handlar med människor, genom att uppmuntra dessa att lämna sina länder och skiljas från sina besparingar för en illegal transport till Europa, många gånger under upprörande förhållanden. Polischefernas möte i Rom den 8 januari utgjorde ett viktigt steg i denna riktning. Många representanter för de myndigheter för lag och ordning i Europeiska unionen som påverkas som allra mest av problemen kunde där dela varandras kunskaper.
Ordförandeskapet kommer att försöka bygga vidare på detta. Vi vill fortsätta att säkerställa att myndigheterna för lag och ordning får det politiska stöd de behöver för att kunna arbeta tillsammans på ett smidigt sätt, för att motsätta sig detta slags internationella brottslighet. Som ordförandeland skall vi göra vad vi kan för att lyckas med detta. Eftersom några av de personer som smugglats in i Europa utgör verkliga flyktingar, som flyr från förföljelser i sina hemländer, så måste våra åtgärder stå i överensstämmelse med våra internationella åtaganden gentemot sådana människor. UNHCR kommer att hållas underrättat om de åtgärder vi planerar. Ordförandeskapet har i sin tur sökt - och vi kommer att fortsätta att regelmässigt söka - UNHCR: s råd om den humanitära situationen i de regioner som dessa personer kommer ifrån.
Men de åtgärder vi vidtar på inrikesplanet kommer inte att kunna hejda den mänskliga strömmen om vi inte också är effektiva på det utrikespolitiska planet. Vi måste se till de grundläggande orsakerna till dessa migrationstryck: de mänskliga rättigheterna och den humanitära situationen i regionen och den irakiska regimens förtryckarkaraktär, liksom också de strider som många civilpersoner blir inblandade i i norra Irak och sydöstra Turkiet. Vi måste verkligen tänka efter ordentligt för att se vad vi kan göra för att lösa dessa problem.
Framför allt så måste vi stödja medlarnas ansträngningar i försoningsprocessen mellan de kurdiska parterna i norra Irak. Vi måste genom humanitära insatser hjälpa till att skapa förhållanden i norra Irak som tar bort incitamentet för människor att resa därifrån. Turkiet kan spela en nyckelroll vid hanteringen av krisen. Ordförandeskapet har diskuterat frågan med den turkiska regeringen, som tar problemet på allvar och som har skärpt säkerhetsåtgärdena i hamnarna.
Ordförandeskapet har givit högsta prioritete åt arbetet med den åtgärdsplan om illegal invandring från Irak som uppdrogs vid Europeiska rådet i Luxemburg. Denna kris sätter Europeiska unionens förmåga att vidta snabba och effektiva åtgärder inom ramen för såväl den andra som den tredje pelaren, vad gäller att ta itu med ett allvarligt problem, på prov. Ordförandeskapet avser att göra vad det kan för att se till att vi tillsammans klarar det provet.

Van den Broek
Herr ordförande! Även kommissionen välkomnar möjligheten att diskutera detta viktiga ämne i parlamentet. För om vi å ena sidan vill göra rättvisa åt dem som med rätta gör anspråk på att få skydd som flyktingar, men samtidigt också vill skydda våra medborgare mot problemet med illegal invandring, då måste Europeiska unionen i ökad omfattning förstärka sitt samarbete och i synnerhet asyl-, invandrings- och visumpolitiken bör harmoniseras respektive samordnas starkare.
Herr ordförande! Begripligt nog har Europeiska unionen en dragningskraft på många utanför EU som politiskt eller ekonomiskt lever under förtryck. Om Europeiska unionen inte bemöter detta med en gemensam policy kommer trycket från illegal invandring bara att öka vilket sedan den verkliga flyktingen alltför lätt blir offer för. Det är inte acceptabelt.
Gentemot medlemsstaterna som för närvarande bär den tyngsta bördan vad beträffar mottagandet av flyktingar är vi också förpliktigade att driva en mer effektiv politik. Herr ordförande! När vi talar om den ökande tillströmning av kurder som nyligen har iakttagits, då verkar det som om det i första hand inte kan tillskrivas nya politiska eller ekonomiska orsaker. Den kurdiska frågan går, som vi alla vet, långt tillbaka i tiden och tyvärr måste man också erkänna att en lösning inom överskådlig tid inte är att förvänta. Trots detta försöker Europeiska kommissionen även från sitt håll, bland annat via Meda-programmet, exempelvis i sydöstra Turkiet, men även i norra Irak genom ECHO-humanitärt bistånd, att förbättra levnadsförhållandena på platsen vilket även syftar till att förebygga migration som första val. Särskilt när det gäller Meda-programmen känner parlamentet till att vi lägger stor vikt vid ett nära samarbete på den punkten.
Den särskilt negativa dimensionen, och även ordförandeskapet påpekade detta nyss, som vi nu iakttar är ett allt storskaligare smugglingsförfarande varvid kriminella organisationer tjänar grova pengar på det elände som gör att tusentals människor, av vilket skäl det än må vara, vill etablera sig i Västeuropa. Detta kriminella förfarande kan inte nog bekämpas. Vi välkomnar därför verkligen polisförhandlingarna om detta som nyligen ägde rum i Rom.
Herr ordförande! När det gäller de ärenden som faller under den tredje pelaren, där naturligtvis våra medlemsstaters befogenhet är överhärskande, har kommissionen tagit de nödvändiga konkreta initiativen och lagt fram förslag som jag skulle vilja nämna ett par av här.
Kommissionen har lagt fram förslaget till Odysseusprogrammet, vilket avser att främja utbyte och utbildning av tjänstemän som är verksamma inom områdena invandring, yttre gränser och asylfrågor. Detta förslag diskuteras för närvarande fortfarande i ministerrådet.
Vi hänvisar till den gemensamma åtgärden från mars förra året om att tillerkänna asylsökande temporärt skydd som parlamentet redan har gett sitt stöd åt. Den sista tidens händelser visar på behovet av en sådan möjlighet till temporärt skydd, och kommissionen hoppas att rådet snart skall kunna komma fram till ett beslut.
För samarbete mellan Europeiska unionen och Turkiet inom områdena rättsväsende och inrikespolitik antogs redan 1995 en institutionell ram, men några mekanismer för att genomföra detta har tyvärr ännu inte implementerats på grund av kända politiska orsaker.
Meddelandet från den 16 juli förra året om en fördjupning av relationerna mellan Europeiska unionen och Turkiet omfattar också förslag till vidare samarbete på polis- och tullområdet, även understött av finansiella medel.
Under Europeiska rådet i Luxemburg beaktades följderna av eventuella stora immigrantströmmar, och även då var frågan om kurder från Irak aktuell, och som bekant förbereder rådet för närvarande en aktionsplan där andra och tredje pelar-aspekter sammanfogas. Inom ramen för detta vill kommissionen peka på EU-initiativ av komplementär art å ena sidan och aktioner inom ramen för Schengen å andra sidan. Detta är viktigt eftersom Schengenavtalet är upptaget i Amsterdamfördraget och eftersom den nuvarande utvecklingen skulle kunna sätta implementeringen av en av fördragets målsättningar, avskaffandet av gränskontroller, i fara.
I går samlades för övrigt en task force för att på grundval av en lista som uppställdes den 15 december av den exekutiva Schengenkommittén diskutera en hel serie praktiska åtgärder för att kontrollera de yttre gränserna.
Herr ordförande! Till sist vill även kommissionen uttrycka sin uppskattning för Italiens ansträngningar att reagera korrekt på trycket från hundratals nya invandrare och att göra detta i överensstämmelse med förpliktelserna i de internationella konventionerna, såsom att erbjuda humanitär hjälp och ge möjlighet att lämna in en asylansökan, varvid landet också har efterlevt sina förpliktelser om att så bra som möjligt skydda de yttre gränserna.
Herr ordförande! Den gemensamma aktionsplan som nu är under utarbetande hos rådet kommer att försöka knyta samman alla politiska områden. Kommissionen kommer från sin sida att ge kraftigt stöd åt ordförandeskapets ansträngningar att få till stånd långtgående avtal mellan medlemsstaterna på detta område.

Swoboda
Herr ordförande, herr rådets ordförande, herr kommissionär, ärade kolleger! Jag tror att de bägge uttalandena har visat att det råder samstämmighet mellan Europeiska unionens institutioner på många punkter. För det första handlar det om att asylrätten i detta Europa garanteras fullt ut. Men för det andra handlar det om hindra kriminella organisationers verksamhet, som det inte finns någon pardon eller förståelse för, eftersom de gör sitt yttersta för att för snöd vinnings skull utnyttja andra människors elände.
För det tredje skulle jag helt vilja stödja det rådets ordförande nämnde: det handlar om att bekämpa orsakerna till denna utvandring, och också ni, herr kommissionär, sade det. Jag anser att vi måste göra alla ansträngningar för att lösa problemet med kurderna, det ekonomiska, det sociala, det politiska och det kulturella problemet med kurderna inte bara i Turkiet, men framför allt i Turkiet.
Men jag skulle i detta sammanhang helt tydligt vilja säga: En del anser att det inte var en tillfällighet att denna utvandring kom att äga rum endast ett par veckor efter toppmötet i Luxemburg - denna reaktion förefaller inte vara en tillfällighet. Den kan inte ha ägt rum utan att de turkiska myndigheterna var medvetna om detta. Vi måste uppmärksamt följa en del reaktioner. Vi måste vara tålmodiga. Vi måste fortsätta dialogen med Turkiet, trots alla de problem som finns här, eftersom ett problem som det med kurderna i slutänden bara kan lösas gemensamt, med ömsesidigt stöd och hjälp. Vi måste också övertyga Turkiet om att det inte enbart är ett internt problem, inte ett problem som bara kan lösas politiskt och definitivt inte militärt, utan ett ekonomisk-socialt och kulturellt problem, som kan lösas, och att Europa vill hjälpa och inte vidta åtgärder mot Turkiet, utan vill visa Turkiet vägen till hjälp.
För det fjärde: kostnaderna. Kommissionären berörde det också, och också andra har också berört det - om vi vill bekämpa den främlingsfientlighet, som tyvärr finns, och delvis också den hysteri som är förbunden med den, måste vi tänka på, hur de kostnader och det ansvar som är förbundet med flyktingväsendet, bättre kan fördelas.
I utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor gjorde vi er, herr kommissionär, också uppmärksam på detta. Jag anser, att det måste ske mer för att klarlägga att då vissa länder - Italien har i detta sammanhang vid flera tillfällen uppfört sig förebildligt - direkt berörs av flyktingströmmar, kan andra länder i Europa inte säga, att det inte angår oss, det är deras problem, eller t.o.m. uppvisa en negativ inställning.
Vi måste i Europa gemensamt ta på oss ansvaret för att gemensamt skapa en vettig asylpolitik i Europa. Så har ännu inte skett, och kolleger kommer att ta upp denna fråga ytterligare.
Den gemensamma utrikespolitiken måste säkerställa, att asylrätten garanteras i Europa, att det inte skapas en fästning Europa, utan att en förnuftig, kontrollerad invandring säkerställer att främlingsfientligheten avskaffas och att vi är ett gästfritt Europa, för dem som verkligen behöver vår hjälp och vårt stöd.

Bianco
Herr ordförande, herr kommissionär! Jag tror att kommissionär Van den Broek gjorde rätt som erkände att kurdproblemet inte bara kan ses som ett polisiärt problem och ett säkerhetsproblem som skall lösas enbart genom att man upprättar spärrar, eftersom det rör sig om ett i hög grad politiskt problem som måste angripas vid roten.
Tjugo miljoner människor, uppdelade på tre länder, ett folk utan land, en gammal söndersliten kulturell identitet, människor utan medborgarskap, utsatta för förtryck och auktoritära regimers godtycke. Allt detta kan inte det europeiska samhället bortse ifrån.
Frågan bör hanteras med den största försiktighet men man måste även ha de rätta proportionerna klara för sig. Det är bara 2 646 kurder som har landstigit på de italienska kusterna, av vilka 1 500 är turkiska kurder och 1 384 irakiska. Italien har agerat, och jag vill tacka kommissionär Van den Broek för att han erkände detta, i enlighet med internationella avtal och har respekterat Schengenavtalet, förstärkt bevakningen, utvisat illegala invandrare - 54 000 och 38 000 under 1997 - och uppfyllt alla skyldigheter som har krävts och även vidtagit alla de åtgärder som måste vidtagas för att asylrätten skall kunna respekteras, utan att lasta över de egna skyldigheterna på andra länder. Men frågan måste lösas på ett gemenskapsplan och på et politiskt plan, genom att man försöker skapa andra politiska relationer med Turkiet som fortfarande är ett centralt land när det gäller beslut som rör Mellanöstern. Europa är med andra ord inte bara det horisontella område som minister Cook målade upp i morse, från Edinburgh till Wien, utan också från Edinburgh till Barcelona, till Neapel, till Aten. Endast om vi betraktar Europa i sin helhet kan vi lösa de här problemen, med den kunskap som krävs och även med den humana inställning som dessa kräver.
(Applåder)

Viceconte
Herr ordförande, kära kolleger! När för ett par dagar sedan de kurdiska flyktingarna landsteg i Italien och den vädjan om solidaritet som mitt land sände ut om en gemensam europeisk aktion besvarades med att detta var ett internt italienskt problem, så fick våra europeiska medborgare ännu en gång bevis för att de tillhör en union utan huvud, en union som inför regler om allt som går att reglera i det dagliga livet, men som sedan springer och gömmer sig när händelser av global betydelse blir viktiga för vår kontinent.
Landstigningen av kurdiska flyktingar i Kalabrien och i Apulien är bara den sista i en lång rad och unionen blir ett allt vanligare mål för människor på flykt. Det finns två frågor som jag anser vara av grundläggande betydelse, den första politisk, den andra av juridiskt-institutionellt slag. Vi som har bidragit till att regimerna i öst upplösts, vi som har vidtagit åtgärder för att förstärka de svaga demokratierna i de länderna, vi som har öppnat för en utvidgning av unionen med andra länder och därvid valt en väg som kan leda till nya konflikter, vi kan inte dra oss tillbaka när vi nu står inför en liknande nödsituation. Det krävs med andra ord en sammanhängande och konkret politik för att främja en ekonomisk utveckling av länderna i Mellanöstern, Medelhavet och dess folk. När det gäller den juridisk-institutionella aspekten så vill jag påminna om att kapitel IV i det nya fördraget ger rådet i uppgift att inom fem år bestämma gemensamma regler för passering av de yttre gränserna, visa, asylrätt och invandring. Med tanke på att unionens södra kustlinje inte längre är nationell gräns, utan unionens gränser, begär vi att man snabbt hittar gemensamma och hållbara lösningar.
(Applåder)

Wiebenga
Herr ordförande! Den nuvarande tillströmningen av kurder till Europa manar till en gemensam europeisk reaktion. Vi kan inte låta Italien, vill jag säga i anslutning till de tidigare anförandena, stå ensamma. Herr ordförande! I detta fall är antalet emigranter visserligen ett problem, men Europeiska unionens maktlöshet är ett ännu större problem. Särskilt som det är förutsägbart att liknande fall kommer att inträffa oftare i framtiden.
Herr ordförande! Vi från den liberala gruppen anser att det borde ha funnits en europeisk aktionsplan för länge sedan, men i stället för det har vi för ögonblicket bara medlemsstaternas kivande sinsemellan. Jag hänvisar till bråket mellan Tyskland och Italien inledningsvis.
Herr ordförande! Som ett konstruktivt bidrag följer här ett tiopunktsprogram från den liberala gruppen. Jag kan naturligtvis inte utveckla det närmare, jag nämner bara punkterna.
För det första, som kommissionär Van Den Broeck också sade, är det nödvändigt att fastlägga gemensamma antagningsregler, regler för flyktingar, i europeisk lagstiftning. Därigenom förebygger man att resmönstren riktar sig mot de länder där de tror sig ha större chans att få stanna. Det är således harmonisering.
För det andra, utbytet av uppgifter genom Eurodac, kommer att tas upp här i parlamentet i morgon, måste införas snabbt.
För det tredje, det borde införas en europeisk reglering för en rättvisare fördelning av flyktingar när det handlar om masstillströmning inom EU till följd av krig och liknande. Det är ansvarsfördelningen.
För det fjärde, bevakningen av de yttre gränserna måste förbättras drastiskt. Bevakning av yttre gränser.
För det femte, stöd till flyktingar inom regionen är önskvärt vid omfattande nödlägen.
För det sjätte, människosmuggling måste bekämpas kraftigt med hjälp av Europol.
För det sjunde, även policyn i samband med återvändande borde hanteras på europeisk nivå.
För det åttonde måste åtgärder vidtas på EU-nivå när ursprungsländer inte vill samarbeta då det gäller att ta tillbaka sina egna medborgare.
För det nionde handlar det om att angripa orsakerna till migrationen.
Och slutligen måste det inrättas ett migrationsobservatorium.
Herr ordförande! Jag avrundar. Moralen i denna historia är: antingen så uppträder vi gemensamt, eller så urartar problemet.

Pettinari
Herr ordförande! Jag tror att rådets ordförande och kommissionär Van den Broek har fullständigt klart för sig att det är absurt att försöka stoppa den kurdiska flyktingvågen utan en radikal förändring av deras situation på de platser där de finns i dag. Jag tänker framför allt på Turkiet och Irak. Man måste, som sagt, försöka förstå vad som ligger bakom denna flyktingvåg. Orsakerna är enkla: man bedriver krig i Irak mot kurderna och den turkiska regeringen har bedrivit massakrer mot de byar där kurderna befinner sig. Det är detta som ligger bakom flyktingvågen: politiska orsaker, framför allt politiska, vilket innebär att kurdfrågan är en politisk fråga. Jag tror att allt detta gör det nödvändigt att snarast hålla en internationell konferens om kurdfrågan. Behovet är väl känt och Europeiska unionen kan och bör ta ansvaret för problemet. Ett engagemang från kommissionens sida skulle betyda mycket i frågan.
Låt mig bara tillägga att även jag tycker att det var ett viktigt erkännande som min regering fick av den positiva roll man spelat. Det har inte varit ett uppbyggligt skådespel att se hur andra regeringar sagt att problemet med invandringen bara är ett italienskt problem; det är dags att vi börjar diskutera en gemensam asylpolitik.

Roth
Herr ordförande, kära kolleger! Denna debatt handlar om ansvar i politiken. Den handlar om en ansvarskännande inställning till frågan " flykt" och om ett europeiskt ansvar för att hjälpa flyktingar som söker skydd. Denna debatt handlar om flyktingar, den handlar om att hjälpa flyktingar och det handlar inte om att förhindra att flyktingar över huvud taget kan fly. Vad vi upplever här, är exakt det motsatta. Flyktingar stämplas schablonmässigt som kriminella och hjälpmedlet Eurodac, herr Wiebenga, är ett sätt att schablonmässigt stämpla flyktingar som kriminella. De görs per definitionem till illegala invandrare, och nu förs ett helt nytt begrepp in i debatten, den illegala utresan. Jag känner igen denna term från DDR-vokabulären och Swoboda använder detta begrepp, när han kräver av Turkiet att det så att säga skall förhindra, att flyktingar över huvud taget skall kunna lämna Turkiet.
Genom kravet på att upphäva Schengen-avtalet, vilket bara är möjligt, om det faktiskt handlar om ett hot mot allmän ordning och inre säkerhet, blir 2 000 personer på flykt till ett hot mot 370 miljoner EU-medborgare. Det är demagogiskt och det är att missbruka den misär människor på flykt befinner sig i för partipolitiska syften, för valkampssyften och för helt andra syften än att faktiskt se till att flyktingrätten fortfarande existerar här.
(Applåder) Om nu framför allt den tyska inrikesministern, som under de senaste dagarna uppfört sig som en Europas uppfostrare, kritiserar Italien, är det en öppen uppmaning att bryta mot gällande asylrätt. Han uppmanar till att Genève-konventionen bryts! Han uppmanar till att den europeiska människorättskonventionen bryts! Ja, var har vi då hamnat, när europeiskt ansvar bara betyder att vi skall urholka flyktingrätten så mycket som möjligt. Det kurdiska problemet är inget polisärt problem.
Låt mig säga en sak till: För fyra veckor sedan sade Juncker här i denna sal, att han inte sätter sig vid samma bord som torterare, och med det avsåg han den turkiska regeringen. Fyra veckor senare samarbetar vi med just dem, med den turkiska polisen, vi förhandlar med den turkiska polisen om hur gärningsmännen kan bekämpa offren.
(Applåder) Det är dubbelbottnat och cyniskt och det visar med vilket allvar människorättspolitik bedrivs här!
(Applåder)
Dell'Alba
Herr ordförande! Många av mina kolleger har redan pekat på den kakofoni som utbröt i Europa och vissa medlemsstater inför problemet med den kurdiska flyktingvågen i Italien. Jag instämmer i kritiken, de italienska myndigheterna har skött sig bra och de har visat prov på ett stort ansvarstagande, men jag måste ändå påpeka - det må vara mig tillåtet - att om vi i tid hade tänkt på att dessa gränser och dessa asylåtgärder är åtgärder som måste tas på europeisk nivå, så kan man bara konstatera att vare sig i Amsterdamfördraget eller i åtgärderna från rådet, som sedan 1991 har blockerat ett förslag till konvention om de yttre gränserna, kommer det hoppfulla tecken.
Europa existerar, men när det behövs uteblir det och det uteblir alltför ofta! Detta är en uppgift för det brittiska ordförandeskapet som måste ordna upp ett förhållande som inte längre kan överlåtas till de nationella regeringarna.
Låt mig så säga, när det gäller den text som omröstningen gäller, herr ordförande, att vi kommer att rösta unilateralt, utan att en enda sekund uppehålla oss vid den turkiska fråga som blev hängande i luften Luxemburg, och att rösta för en text av det här slaget riskerar att bli ännu en örfil åt viljan att återuppta dialogen om Turkiets deltagande i den europeiska konferens som vi alla hoppas på och som vi arbetar med, men som, dessvärre, inte har fått någon uppmuntran från Europaparlamentet.

Striby
Herr rådsordförande! Jag vill börja med att önska det brittiska ordförandeskapet lycka till.
Herr ordförande, ärade kolleger! De hundratals kurdiska flyktingar som strömmar in i Europa ger oss anledning att ställa oss en del frågor om hur det polisiära samarbete som föreskrivs i Schengenavtalet och i dess avsnitt om totalt slopande av personkontroll vid gränserna skall fungera.
Det är bara att konstatera att denna bestämmelse är olämplig. Eftersom Italien den 26 oktober införlivades i Schengenområdet, transiteras närmare 10 000 illegala invandrare varje månad genom Syditalien och tar sig vidare till det övriga Europa genom att utnyttja de inre gränsernas öppenhet. Österrike, som gick med i Schengensamarbetet den 1 december 1997 har nyligen åberopat skyddsklausulen för att skärpa kontrollerna vid den italienska gränsen. Frankrike, som redan har använt sig av denna klausul vid sina norra gränser har helt sonika skärpt kontrollerna längs sin gräns mot Italien, utan att ens försöka åtnjuta skyddsklausulens rättsliga skydd. Med tanke på hur det står till med Schengenavtalet skall det erkännas att det ändå inte är någon som bryr sig.
Jag är folkvald i en gränsregion och vet att gränskontroller inte i något fall utgör ett hinder för den fria rörligheten. Precis som det inte är ett hinder för vår rätt att beträda parlamentets lokaler att uppvisa ett parlamentariker- eller tjänstemannakort. Jag är folkvald i en gränsregion och känner till de socioekonomiska och politiska skadeverkningarna av en okontrollerad invandring. Varje land måste fritt få avgöra vem som skall vistas på dess mark, skydda och respektera dem det tar emot och vägra dem som inte respekterar dess lagar denna rättighet.
Det är just i detta sammanhang som Amsterdamfördraget föreskriver att alla personkontroller, inom fem år efter att fördraget trätt ikraft, skall slopas vid unionens inre gränser, inbegripet för medborgare från tredje land. Har man då tänkt sig att Frankrike skall ändra sin grundlag i samma riktning? Jag hoppas bara att fransmännen, och i synnerhet folket i Alsace, kommer att kunna tala om vad de tycker om det här och säga nej till Amsterdamfördraget.
(Applåder)

Moretti
Herr ordförande! Än en gång frågar jag mig vad Europa vill och vilken roll Europa spelar i samband med den dagliga utomeuropeiska invandringen av hela folk. Å ena sidan sträcker man ut en hand åt de nykomna och uppmuntrar denna massutvandring, å andra sidan undertrycker man på ett skamligt sätt rättigheterna för vissa folk i medlemsstaterna: Padanien är ett exempel.
Turkiet och Irak delar det kurdiska territoriet mellan sig, medan Italien och medlemsstaterna delar på det kurdiska folk som berövats sitt fosterland. Jag undrar om unionen inte har den politiska kraften att reagera eller om man inte vill reagera mot den turkiska regeringen, som talar om demokrati samtidigt som man bombar och mördar kurder och tvingar medborgarna att i identitetsdokument skriva vilken religion de tillhör. Vilket Europa vill vi bygga om vi ännu en gång visar oss oförmögna eller ovilliga att effektivt bekämpa den kriminalitet som organiserar denna massflykt och tjänar pengar på fattiga och desperata människor? De kriminella organisationerna känner naturligtvis till ineffektiviteten i Europa, i denna union bättre än vad unionen känner till de kriminella organisationerna. På detta vis, kära Europa, demonstrerar vi än en gång vår oförmåga, eller ännu värre, vårt verkliga mål: att göra raka motsatsen till det vi säger.

Bontempi
Herr ordförande! Jag tror att även jag måste peka på detta faktum som har upprört oss alla: det Europa vi har upptäckt i samband med att de kurdiska flyktingarna anlände till Italien är ett nervöst Europa med dåligt samvete. Ett nervöst Europa, därför att det räckte med lite mer än 2 000 flyktingar för att vissa skulle begära att en pakt, ett avtal, ett fördrag som har kostat flera år av arbete och som har gett möjlighet till fri rörlighet, skulle rivas upp. Dåligt samvete därför att det är detta samma Europa, dessa samma krafter, som inte ville komma fram till den enda möjliga lösning som medborgarna begär, dvs. en gemensam politik i frågan om invandring och asyl och det genast, inte om fem år.
Lyckligtvis finns det vid sidan av detta Europa ett annat: ett Europa som vi har sett i en delegation från det europeiska socialistpartiet ledd av min kollega Schultz, i Pulien och i Kalabrien; Europa, dessa människor, dessa tjänstemän, dessa organisationer, katolska kyrkan, i främsta ledet, som med hög röst begär en gemensam politik i frågan om invandring och asylrätt, begär att Schengen skall tas för vad det är, som en solidaritetspakt och inte som en ursäkt för att lasta över problemen på andra, framför allt på dem som naturen råkar ha välsignat med ett vackert hav: havet, inte små interna gränser som ett land som Luxemburg. Och återigen begärs det av oss, av i första hand ärkebiskopen i Lecce, som vi har träffat, att vi skall utarbeta en politik när det gäller asylrätten. Vi står inte längre inför invandring, vi står inför migrationer som allt mer tenderar att likna dem som äger rum på andra ställen av världen.
Vi begär också något annat, det är de som begär det, men även vi begär det: kamp mot kriminaliteten. Ni skall veta att just nu, till exempel i Pulien, så väntar oss under de kommande månaderna andra ankomster, men inte längre via de stora fartyg som odödliggjorts av Amelios film; de kommer i gummibåtar, mycket snabba, som under natten lastar av ett par personer åt gången. Vill man kontrollera 120 kilometer av Europas kust bör man kanske bidra till vår regerings operationer i södra Albanien för att förhindra att kriminella personer organiserar dessa folkförflyttningar. Vi har talat med kurdiska, tamiliska, singalesiska flyktingar: fyra tusen dollar per person för att komma till Hamburg och Amsterdam. Vi har förklarat för dem att den italienska regeringen av humanitära skäl eller av praktiska skäl har beslutat att tillämpa asylrätten. Jag säger av praktiska skäl, för med den gamla lagen, även ställda inför sådant vi inte har önskat - utvisningar - skulle det vara fritt fram att nå norra Europa.
Ur denna synpunkt - tillåt mig - har den som vänt sig mot vår regering gjort fel två gånger, men framför allt gjort ett stort misstag: att genom sin attityd och sitt handlande demonstrera att detta nervösa Europa med dåligt samvete lever.

Nassauer
Herr ordförande, mina damer och herrar! Vi européer kommer, tyvärr, troligen att få fler tillfällen att tala om flykt till Europa. Därför måste vi först lägga fast, att det som nu sker i Italien inte är något italienskt problem, inte heller ett tyskt problem och definitivt inte ett tysk-italienskt problem, utan att kärnan till den kurdiska flyktingströmmen ligger i Turkiet. Därför måste det första kravet på den turkiska regeringen vara att bilägga konflikten med kurder på ett fredligt sätt och med rättsstatliga medel och att för det andra se till, att kriminella organisationer, som slår mynt av människors elände och utnyttjar Turkiet som flyktväg bekämpas resolut. Det är det första kravet.
För det andra har det sagts, att Schengen-avtalet måste upphävas. Mina damer och herrar, vi måste vänja oss av med att kräva att europeiska regler sätts ur spel, så fort det uppstår en svårighet. Schengen omfattar alla möjligheter att komma till rätta med just en sådan här situation. Det var ju därför som vi slöt detta avtal! Jag accepterar att den italienska regeringen gör sitt bästa för att fullgöra dessa skyldigheter, och man måste erkänna, att det är svårare i Italien än i andra länder. Vi måste själva också bli medvetna om att säkrandet av de yttre gränserna i allt mindre utsträckning stoppar illegal invandring. Eftersom vi - i rörlighetens tidsålder - varken kan eller vill göra Europa till en fästning, måste den illegala invandringen stoppas i andra länder. Vi måste avgöra, om flyktingar får stanna hos oss eller inte, och det måste ske snabbt och med upprätthållande av rättsstatliga principer. Om vi kommer fram till att de inte kan stanna, då måste de återbördas till sina länder. Även det hör till reglerad invandring, inte bara säkrande av yttre gränser, vilket vi diskuterar i ögonblicket.
En sista punkt. Det som vi i samband med situationen i Italien ser nu, skriker efter en europeisk reglering. Vi kan inte inbilla oss, att sådana problem bara kan lösas av länder, som just råkar vara berörda av dem. Där behövs gemenskapsåtgärder, så som lagts fast i Amsterdamfördraget. Därför bör de genomföras snarast, inte först efter femårsfristen, utan vi vill börja genast. Det är det som fallet Italien, fallet med de kurdiska flyktingarna uppmanar oss till.

Daskalaki
Herr ordförande! Det är högst beklagligt att kurdernas öde har börjat bekymra den Europeiska unionen mer markant först från och med det ögonblick då en försvinnande liten del av problemet börjat exporteras till väst. Om vi inte hade begränsat oss till ord av lyckönskan när hela byar började bombas och ett folk på gränsen mellan Irak och Turkiet och inne i Irak utrotades, hade kanske inte Europa varit tvunget att i dag bemöta ännu en invandringsvåg från öst. Antydningarna att Turkiet kan vara inblandat i de senaste vågorna av illegala invandrare som hämnd för det väl kända beslutet i Luxemburg ändrar den generella bilden väldigt litet. Kurderna fortsätter att utrotas i sitt hemland, som är uppdelat mellan fyra länder. Vi talar om 20 miljoner människor, vilket sades tidigare.
Redan innan Västeuropa började oroades i och med de nyligen inträffade händelserna, har grekerna under många år träffat på de moderna slavhandlarna som transporterar de illegala invandrarna. Men till en början oroades ingen.
I början av seklet hade och förlorade Europa möjligheten att en gång för alla lösa kurdernas problem. Nu är naturligtvis sakernas tillstånd annorlunda. Det finns fredliga sätt att intervenera i syfte att stoppa folkmordet och att hålla tillbaka strömmen av illegala invandrare. Frågan har inte bara att göra med Schengen. Europa har, förutom Schengen, en djup humanistisk kulturtradition; detta är en viktig politisk och humanitär fråga och vi får inte glömma den humanitära dimensionen.

Alavanos
Herr ordförande! Jag ser positiva tendenser i Europas politik beträffande det kurdiska problemet, ett problem som i och med detta dramatiska, detta bibliska uttåg blir till stor fråga, en fråga som förutom invandrings- och asylproblemen också har karaktären av en politisk etnisk rensning. Herr ordförande, eftersom jag har för avsikt att ställa en fråga till ministern skulle jag vilja att han följde mitt tal. Jag vet dock inte om han talar grekiska.
Jag skulle vilja att rådets sittande ordförande lyssnar på mitt anförande. Jag vet inte om ni talar grekiska och kan förstå min grekiska. Ni förstår min grekiska? OK.
(EL) Jag fortsätter alltså med frågan. Det finns en aspekt av etnisk rensning, en uttunning av den kurdiska befolkningen och på samma sätt som vi gjorde med muslimerna i före detta Jugoslavien, vilka vi accepterade men samtidigt krävde att få intervenera och kom med förslag för att lösa det jugoslaviska problemet, bör vi komma med förslag för att lösa det kurdiska problemet. Dessa förslag finns dock inte. För första gången söker vi efter rötterna till problemet. Min fråga till Henderson - och jag skulle vilja att han svarade - är om dessa rötter kommer att sökas vid allmänna rådets sammanträde den 26-27 januari och om förslaget från den italienska regeringen beträffande en internationell konferens om det kurdiska problemet kommer att diskuteras. Jag väntar på Hendersons svar.

Parigi
Herr ordförande, herr kommissionär! Vi italienare är av historiska skäl experter när det gäller migration. Under sekler har folken i Central- och Mellaneuropa, genom alperna, kommit hit och i i Italien funnit en plats som varit så behaglig att de till och med byggt imperier här. Även på det historiska planet är den pågående turkiska tragedin en konsekvens av hyckleri och falskhet i många av de så kallade civiliserade och utvecklade länderna, som har bidragit - och ofta varit medskyldiga till - att detta folk fortfarande förnekas ett säkert, enhetligt och fredligt fosterland. Jag håller med de tidigare talare som sagt att kurdproblemet inte är uteslutande italienskt, även om vi är experter när det gäller emigration och ockupation, utan det är ett rent europeiskt problem, om inte annat så för att många av de vapenfabriker som säljer vapen till dessa länder för att de fredligt skall kunna massakrera varandra är europeiska: problemet är med andra ord europeiskt även ur denna synpunkt!

Schulz
Herr ordförande, mina damer och herrar! Jag finner varken uttalandet från rådets ordförande eller det från er, herr Van den Broek, tillfredsställande. Vi talar om ödet för människor som har måst fly, eftersom de hotats till liv och lem, eftersom deras egendom utsatts för hot, eftersom de fördrivits från sitt hemland, eftersom deras anhöriga dödats, eftersom deras livsgrundvalar raserats. Det som rådets ordförande sade oss och det ni säger oss är visserligen korrekt, det kan man inte komma ifrån, så är fallet, men det räcker inte. Vi kan inte bemöta detta fenomen med enbart en teknokratisk reaktion. Ni sammanfattade mycket väl, herr Van den Broek, inställningen i kommissionen och också i rådet, när ni sade att vi måste skydda människor mot förföljelser, men vi måste också skydda Europeiska unionens medborgare mot flyktingar. Nej! Det måste vi inte! För medborgarna i Europeiska unionen hotas för tillfället av någon flyktingström.
Det handlar om 800 personer, i läger som jag personligen besökt, och av dem kommer största delen från det irakiska Kurdistan. Vad flyr då de 50 procent ifrån som nu befinner i läger i södra Italien? De flyr från t.ex. Saddam Hussein, inte från Turkiet, inte heller från turkarna. Men när Saddam Hussein ockuperar Kuwait, när denne man producerar vapen, som är fördömda och förbjudna världen över, då sluter sig det internationella samfundet samman för att bekämpa honom, vilket är rätt och riktigt.
Vi talar om offren för denne mans politik, som om vi vill hålla dem undan från oss. Denna inställning är farlig, den förgiftar klimatet i Europeiska unionen och vi bidrar med denna typ av politik och debatt till att sådana krafter inom Europeiska unionen får vatten på sin kvarn, som vill åstadkomma det som Nassauer inte vill. Vi vill inte ha någon fästning Europa, det är i överens om, men vi är inte majoriteten. Det finns många, också i detta parlament, som inte tänker som ni, herr Nassauer, och som inte tänker som jag, utan som vill ha fästning Europa och som ser denna typ av debatt, som den vi för här, som motivering och legitimering för att de har rätt.
Därför håller jag inte med er. Vi får inte begränsa oss till att säga att vi behöver harmoniserad rätt i Europeiska unionen, vi behöver också något annat. Vet ni vad det är? Till exempel ett vapenexportförbud till sådana länder. Och vi behöver också ett internationellt fördömande av sådana länder, som tillämpar en politik som strider mot internationell folkrätt, som Turkiet gör i norra Irak, och av sådana länder som hämningslöst förtrycker minoriteter på sina territorier och förvägrar dem kulturellt och etniskt självbestämmande, för det är de som är de egentliga flyktorsakerna.
Låt oss här vid sidan av den tekniska reaktionen också diskutera dessa politisk-innehållsliga reaktioner.

Oostlander
Herr ordförande! Jag tyckte det var litet pessimistiskt av Schulz att utropa: vi har ingen majoritet. Jag tror att vi nästan allihop är överens om det och i hög grad även om det som ordföranden för rådet och kommissionären har sagt. Jag måste säga att jag var mycket nöjd med det faktum att de båda tar sig an problemet på bred front och inte ger efter för frestelsen att rusa iväg i en panikreaktion föranledd av en incident, utan i stället ser till problem som utspelar sig i den andra och tredje pelaren och som egentligen är orsaken till det som händer. Det egendomliga är att medan Europaparlamentet för bara en kort tid sedan inom ramen för utvidgningen av EU betonade att vi är ett förbund av rättsstater och demokratier och att endast stater som uppfyller dessa villkor kan bli medlemmar, visade sig denna betoning på rättsstat omedelbart vara både kraftfull och korrekt i samband med att båtar med några hundra flyktingar från Turkiet och Irak anlände, länder där det för dessa flyktingar för närvarande inte är tal om rättsstat och demokrati.
Det har redan sagts att det skulle vara en sorts hämndreaktion på grund av att vi avvisat de turkiska önskemålen beträffande medlemskap av Europeiska unionen. Kanske vore det bra om rådets representant skulle kunna dementera detta. För det vore konstigt om ett land försökte bli medlem av Europeiska unionen med den typen av utpressning. Men ryktet går och det är, tror jag, värt mödan att kunna vederlägga det.
För det andra skulle jag gärna vilja betona det faktum att det naturligtvis också finns problem på utrikespolitikens område. Min kollega Nassauer har redan på ett utmärkt sätt redogjort för Schengenfrågan. Vår utrikespolitik är, tror jag, ofta en orsak till massiv migration, till massiva flyktingrörelser. Så var det i Bosnien i direkt mening. Nu kan det vara i indirekt mening eftersom vi inte har någon preventiv utrikespolitik.
Detsamma kan också inträffa beträffande Algeriet i framtiden. Jag tror att vi måste anstränga oss så att vi verkligen har en gemensam utrikespolitik gentemot de berörda länderna. Det är fortfarande alltför ofta så att medlemsstaterna inte alltid är inne på samma linje i fråga om problemområden. Jag anser att detta innebär en allvarlig fara. Det straffar sig genom ett stort antal flyktingar som anmäler sig vid våra gränser, och då handlar det det också ofta om flyktingar som med rätta kallas flyktingar, för det är naturligtvis inte alltid det som är fallet.

Ordföranden
Jag har mottagit sju resolutionsförslag i enlighet med artikel 37.2 i arbetsordningen.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl 12.00.
Så överlämnar jag ordet till Henderson, som också får lov att säga några få ord om situationen i Algeriet.

Henderson
Herr ordförande! Tack för att jag har fått möjlighet att komma med några anmärkningar som svar på debatten. Det har förekommit en viss upphetsning i debatten och det har varit ett nöje att lyssna till de olika åsikter olika ledamöter har uttryckt.
I botten på all denna upphetsning tror jag det ligger en omfattande enighet, som vi kan bygga på med sikte på framtiden. Det har erkänts att det finns behov av snabba åtgärder på EU-nivå. Detta är inte ett problem som endast rör en del av unionen; potentiellt påverkar det hela unionen. Det är också välkommet att det föreligger förståelse för att det behövs ett samarbete mellan medlemsstaterna. Vi står alla inför detta problem och en maximal solidaritet vore naturligtvis till nytta.
Det har också varit uppmuntrande att det föreligger ett fullständigt fördömande av den cyniska handel med mänsklig misär, som bedrivs av de brottslingar som står i spetsen för ligorna, och som försöker ta pengarna från oskyldiga offer genom att berätta för dem om en framtid de kan få i Europeiska unionen, vilken inte är möjlig. Det har också varit viktigt att man i debatten har insett att åtgärder också vidtas i de länder som dessa människor flyr ifrån.
Jag vill framföra min ursäkt till Alavanos för att inte ha lyssnat till hela hans bidrag. Jag försökte, såsom vi gör i det brittiska underhuset, att göra två saker på samma gång, få information om nästa fråga samtidigt som den föregående fortfarande var föremål för diskussioner. Men jag vill säga till honom att ordförandeskapet kommer att rapportera om debatten till allmänna rådet den 26 januari. Jag utesluter ingenting från diskussionen, jag har inte hört om något större stöd för att den föreslagna konferensen skulle bli mittpunkten när det gäller att ta itu med de problem vi står inför, men vi kommer den 26 januari att se på olika sätt som dessa frågor kan beaktas på.
Oostlander nämnde Algeriet, och potentiellt kan naturligtvis liknande problem uppstå utifrån de problem och svårigheter som föreligger där. Jag har blivit ombedd att kommentera utsagorna om att de algeriska myndigheterna skall ha avslagit det föreslagna trojkabesöket. Ordförandeskapet håller denna eftermiddag på att försöka få fram klarlägganden från algerierna med avseende på deras svar. Vi är förvånade över vad som rapporteras eftersom algerierna tidigare har låtit oss förstå att de skulle acceptera ett trojkabesök. Vi har brådskande kontakter med våra partners i Europeiska unionen och kommer att fortsätta de trängande ansträngningarna att hitta fram till olika sätt att få ett slut på, eller försöka bidraga till att få ett slut på, dessa motbjudande grymheter. Vi kommer också att föra en nära dialog med de algeriska myndigheterna under de närmaste timmarna och dagarna.

Ordföranden
Tack så mycket, herr Henderson.
Jag ger ordet till Aelvoet för en kort anmärkning.

Aelvoet
Herr ordförande! Jag vill bara framföra en kommentar till ordförandeskapet om att det ändå inte är helt fel att de algeriska myndigheterna reagerar över det faktum att trojkan som skickades bestod av diplomater och inte av ministrar när det rör sig om en sådan delikat och politiskt känslig angelägenhet. Det är poängen, och det är också det de har reagerat på.

Ordföranden
Tack. Önskar rådets ordförande svara på detta inlägg?

Henderson
Vi kommer att beakta olika sätt att ta itu med denna svårighet på. Vi kommer inte att utesluta någonting.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Frågestund (rådet)
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är frågestunden (B4-0001/98). Vi skall behandla frågor till rådet.
Fråga nr 1 från Freddy Blak (H-0940/97)
Angående: Vitryssland
Den diktatoriska regimen i Vitryssland, som leds av president Lukasjenko, är ansvarig för de fortsatta och systematiska kränkningarna av de mänskliga rättigheterna. Oppositionen tillintetgörs brutalt. Ledaren för den vitryska organisationen för mänskliga rättigheter, Jevgenij Novikov, har nyligen gått under jorden efter att ha blivit chikanerad utan att den vitryska polisen ingrep. Hans kontor har tagits i beslag och övertagits av en statlig organisation och hans medarbetare har misshandlats.
Känner rådet till Jevgenij Novikovs öde? Är rådet redo att ingripa och undersöka vad som har hänt i fallet? Slutligen, hur kommer Vitrysslands kränkningar av de mänskliga rättigheterna att påverka landets förhållande till EU?

Henderson
Rådet är medvetet om händelserna i samband med ockupationen av kontoret för det vitryska förbundet för mänskliga rättigheter kontor i Minsk. Det står ännu inte klart vilka som var ansvariga för ockupationen. Novikov var i utlandet när hans kontor intogs. Han återvände sedermera till Minsk och sammanträffade med den brittiske ambassadören i november och december 1997.
Novikov utfrågades av myndigheterna, men han arresterades inte. De vitryska myndigheterna har nu utfärdat ett utslag innebärande att Novikovs lokaler skall återlämnas till honom, och de som för närvarande ockuperar kontoret har uppmanats att lämna det. Rådet ser för närvarande inget behov av att kontakta de vitryska myndigheterna för Novikovs räkning. Rådet påminner den ärade ledamoten om att unionen vill se Vitryssland komma med i de demokratiska nationernas gemenskap och om att unionen är redo att stödja demokratiseringsprocessen i Vitryssland. Rådet noterade emellertid under 1997 med oro att Vitryssland inte gjort några väsentliga framsteg i denna riktning, och det blev uppenbart att flera brott mot de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna, i synnerhet pressfriheten, hade begåtts av de vitryska myndigheterna.
Allmänna rådets slutsatser den 24 februari, uttalande den 29 april och slutsatser den 15 september återspeglade denna oro. Rådet har i samarbete med OSSE och Europarådet reagerat snabbt och beslutsamt på dessa händelser, och kommer att fortsätta sina ansträngningar att få de vitryska myndigheterna att respektera mänskliga rättigheter och demokratiska principer.

Blak
Det var ett otroligt glädjande meddelande från rådet. De påtryckningar som bl.a. parlamentet har varit med att utöva på Vitryssland har alltså medverkat till att Jevgenij Novikov kanske får sina rättigheter och också sitt kontor tilbaka. Men rådets ordförande nämnde också trakasserierna mot journalister och jag skulle gärna vilja fråga om han vet hur många processer som förs mot journalister, för yttrandefriheten undertrycks verkligen på ett grovt sätt i Vitryssland.

Henderson
Det är allmänt känt att journalister har hindrats i Vitryssland när de försökt rapportera om händelser i landet. Det finns specifika företeelser som jag har meddelats. Jag kan för ögonblicket inte lämna mer detaljerade upplysningar, men jag skriver gärna till den ärade ledamoten i ett senare skede och lämnar honom information som jag har på mitt kontor.

Habsburg-Lothringen
Herr rådsordförande! Jag skulle gärna vilja ställa följande tilläggsfråga: Det är ju bara ett enskilt fall som diskuteras här. Det finns ju betydligt fler fall. Det finns organisationer, som hindrats i sin verksamhet eller som helt enkelt utestängts från Vitryssland, det må vara IRI från USA eller Pan Europa-unionen från Europa, som inte kunnat fullfölja sin verksamhet där.
Vi vet ju alla i hur hög grad Ryssland är involverat i Vitryssland och vilket inflytande det har på Vitryssland. Anser ni inte, att det vore hög tid, att vi, som ju från Europeiska unionens sida pumpar in så mycket pengar i Ryssland, försiktigt knackade på hos Ryssland och frågade dem, eftersom de ju har ett sådant inflytande i Ryssland, om de inte borde göra sitt inflytande gällande där, så att man äntligen finge någorlunda grepp om dessa människorättsfrågor, så att vi också någotsånär kunde göra vårt inflytande gällande?

Henderson
Herr ordförande! Jag anser att frågeställaren har rätt när han säger att situationen är mycket komplicerad och att ryssarna eventuellt skulle kunna ha ett visst inflytande. Tidigare har ryssarna kunnat utöva ett visst inflytande på vad som sker i Vitryssland.
Vad jag förstår så föreligger för närvarande inte någon klar överenskommelse mellan ryssarna och vitryssarna. Många av de överläggningar de haft har inte burit frukt. Detta är något som vi kommer att vilja ta upp med ryssarna i samarbetsrådet, och jag är mycket intresserad av hur de kommer att reagera på detta. Jag hoppas de kan hjälpa till. Jag är inte särskilt optimistisk på kort sikt, men kanske situationen kommer att bli bättre på medellång sikt.

Theorin
Min fråga gäller egentligen precis detsamma. Det är ju så att det förra våren bildades en union mellan Vitryssland och Ryssland. Vitryssland är ju strategiskt viktigt för Ryssland som ett gränsland till väst, och som en symbol som visar att Sovjetunionen inte bara har splittrats, utan också i någon mån geografiskt har återställts.
Jag är naturligtvis väldigt intresserad av att rådet och dess medlemmar använder alla tänkbara möjligheter i sina kontakter med president Jeltsin och andra medlemmar av den ryska duman och regeringen, för att den vägen kunna påverka Vitryssland så att landet åtminstone tar till sig en del av vår kritik mot det odemokratiska system som råder där. Vilka initiativ är rådet berett att ta i denna riktning?

Henderson
Herr ordförande! Jag är tacksam för er hjälp, men kanske inte lika tacksam som tolkarna är.
Till den ärade ledamoten skulle jag vilja säga att hon i allt väsentligt har tagit upp en sak som mycket liknar den som den föregående frågeställaren tog upp. Jag förstår att man ibland kan tycka att det verkar som om ryssarna alltid får som de vill på sådana ställen som Vitryssland. Så har det nog varit en gång i tiden. Under perioden efter 1989 har Ryssland förmodligen fortfarande kunnat utöva ett betydande inflytande där. På allra senaste tid har detta inte varit fallet, men jag försäkrade er kollega om att jag skulle ta upp den här saken vid ett framtida samarbetsmöte med ryssarna, och jag hoppas att de kommer att utöva ett visst inflytande över situationen.

Ordföranden
Fråga nr 2 från María Izquierdo Rojo (H-0941/97)
Angående: Utestängning av Spaniens arbetslösa från den nya sysselsättningspolitikens fördelar
Vid Europeiska rådet i Luxemburg (20-21 november 1997) beslutade premiärminister Aznar själv att inte delta i de huvudsakliga överenskommelserna för att bekämpa och förebygga ungdoms- och långtidsarbetslöshet. Kommer inte detta att få negativa följder för Spaniens arbetslösa, som därmed inte kan utnyttja de möjligheter till sysselsättning och yrkesutbildning som är planerade?
Hur många arbetslösa i Spanien kan inte dra fördel av åtgärderna?
Borde man inte utarbeta en lämplig tidsplan för att tillämpa dessa överenskommelser så att Spaniens arbetslösa också skulle kunna omfattas av åtgärderna? Hur kan man förhindra att de blir lidande av premiärminister Aznars negativa beslut?

Henderson
Vid Europeiska rådets särskilda sysselsättningsmöte i Luxemburg den 20-21 november 1997 enades medlemsstaterna enhälligt om en ny samordnad inriktning för att ta itu med det arbetslöshetsproblem som föreligger i hela gemenskapen, samtidigt som man beaktar subsidiaritetsprincipen och accepterar det faktum att de olika nationernas situationer kommer att innebära olika prioriteringar.
De åtgärder som överenskoms i Luxemburg, vilka formellt antogs av rådet för sociala frågor den 15 december 1997, kommer att gälla för alla medlemsstater i Europeiska unionen. Medlemsstaterna skall utarbeta politiska program för att säkerställa att varje arbetslös ung person så småningom erbjuds en ny start i form av ett jobb, utbildning, omskolning eller annan åtgärd för sysselsättningsbarhet innan han eller hon varit arbetslös i sex månader, och att alla vuxna utan arbete erbjuds en möjlighet innan de varit arbetslösa i 12 månader.
Europeiska rådet samtyckte till att dessa målsättningar skulle genomföras inom en period på högst fem år. Det är sant att denna period för genomförande får förlängas i medlemsstater med särskilt hög arbetslöshet, men slutsatser från Luxemburg kommer till slut att tillämpas till fullo inom hela Europeiska unionen. Den ärade ledamoten skall därför vara medveten om att inga uteslutningar av något slag uppkommer till följd av slutsatserna från Luxemburg.

Izquierdo Rojo
Herr rådsordförande! Som bekant har Aznars beslut om att ställa Spanien utanför, diskriminerande effekter för de arbetslösa i Spanien. Med tanke på detta och i vetskap om att Europeiska rådet inte är en gemenskapsinstitution, frågar jag er om ministerrådet kommer att stödja Aznar, eller tvärtom rekommendera honom att ompröva saken.
Det är inte säkert att det kommer att tillämpas på samma sätt. Ingen kan bättre än ni - som britt - herr rådsordförande, förstå vår väl grundade rädsla, eftersom den modell Aznar följer i detta varken mer eller mindre är Thatchers modell och den ställer följaktligen det land som behöver dem allra mest utanför fördelarna med den nya sysselsättningspolitiken.

Henderson
Jag tror att ett missförstånd föreligger. Aznar uttryckte visserligen viss oro över några av anvisningarna vid rådet i Luxemburg, med den överenskommelse man kom fram till utesluter ingen medlemsstat. Rådet har emellertid insett att det under vissa omständigheter kan finnas behov av en längre tidsperiod för genomförandet av vissa av förslagen. I detta skede har inget undantagande gjorts och Spanien och sådana spanska regioner som Andalusien, där arbetslösheten är hög, kommer därför att förväntas hantera beslutet från Luxemburg på samma sätt som andra runt om i Europeiska unionen.

Ordföranden
Jag ser att Izquierdo Rojo begär ordet. Tyvärr kan jag, enligt arbetsordningen, inte bevilja er det.
Hernández Mollar har ordet.

Hernández Mollar
Herr rådsordförande! Frågan från Izquierdo Rojo, och hennes eget uttalande, kan inte förstås som annat än ett försök att här i parlamentet bedriva den irrationella typen av demagogisk opposition som hennes parti håller på med i Spaninen. Det visar också att hon inte har besvärat sig med att läsa igenom slutsatserna från det extra toppmötet om sysselsättning. Herr rådsordförande, finns det något land som har ställt sig utanför att presentera sitt lands handlingsplan för sysselsättning nästa möte med Europeiska rådet i Cardiff och som har meddelat någon klausul om att stå utanför de rådets direktiv?
Herr ordförande, jag ber om hjälp eftersom jag blir avbruten.

Ordföranden
Fru Izquierdo, jag ber er att vara tyst. Ni har fått er minut, ni har kommit med ett inlägg. Nu ber jag er att respektera inlägget från en annan medlem i kammaren, vilket är normalt och vilket ni också brukar respektera. Det motsatta skulle förvåna mig eftersom jag är van vid er artighet i parlamentet.

Hernández Mollar
Herr ordförande! Jag minns dessutom när Felipe González socialistiska regering, som lämnade över tre miljoner arbetslösa till Aznars regering, 1996 vägrade att presentera den fleråriga planen för sysselsättning som fastställts på toppmötet i Essen, och detta finns upptaget i protokollen från detta parlament. Regeringen Aznar håller däremot på med att just i dag diskutera med de fackliga centralorganisationerna den handlingsplan som skall läggas fram under det kommande Europeiska rådet i Cardiff.

Ordföranden
Tack, herr Hernández Mollar. Herr Henderson, ni kan se att vi även här, precis som i det brittiska underhuset, kan ha livliga diskussioner.

Henderson
Herr ordförande! Jag tänkte just säga till er att det kändes som om jag var tillbaka i underhuset i London.
Till de spanska ledamöterna vill jag bara säga att det står helt klart att det inte föreligger några undantag från beslutet i Luxemburg. Man har insett att det kan finnas ett behov av en längre tidsfrist i vissa fall, som ännu inte har definierats, men att slutsatserna från Luxemburg måste gälla för hela Europeiska unionen. Det brittiska ordförandeskapet förväntar sig att varje partner i Europeiska unionen skall ta fram handlingsplaner, som kommer att möjliggöra en diskussion av dessa planer i respektive organ, vid såväl parlamentet som rådet före toppmötet i Cardiff, förhoppningsvis, så att det uppkommer en möjlighet för de olika parterna att lära sig av några av förslagen från de övriga parterna, och också av kommentarerna därtill från såväl parlamentet, som värdesätts i hög grad, samt rådets egna kommittéer.

Ordföranden
Fråga nr 3 från Birgitta Ahlqvist (H-0944/97):
Angående: Fri rörlighet mellan Sverige och Finland
Fri rörlighet är en av Europeiska unionens grundläggande principer och den är inskriven i Romfördraget inte endast i ingressen utan också i artikel 3.c och har bekräftats som sådan flera gånger sedan dess.
Trots att fri rörlighet är inskriven i gemenskapslagstiftningen avser emellertid den finländska regeringen att ålägga den svenska medborgaren Peter Enbuske att betala tull och mervärdesskatt för sin bil med motiveringen att hans frekventa resor till Finland (där hans fästmö bor) gör honom till en i Finland bosatt person och till innehavare av en importerad bil. Den bestämmelse som åberopas är paragraf 1.2 i informationsbladet om tillfällig användning av motorfordon i Finland som säger att en medborgare anses vara bosatt på det ställe där han eller hon tillbringar 185 dagar per år. Peter Enbuske är emellertid svensk medborgare, innehavare av ett svenskt pass och betalar alla sina skatter i Sverige. Det handlar alltså om ett flagrant brott mot rätten att röra sig fritt.
Vilka åtgärder ämnar rådet vidta för att lösa denna situation och hindra att den uppstår igen i framtiden?

Henderson
Den fråga den ärade ledmoten tar upp har otvivelaktigt mycket stor vikt, inte bara för den person som namnges i hennes fråga, utan också eftersom den förmodligen kommer att ha en direkt effekt för andra medborgare i unionen i liknande situationer.
Det som det emellertid handlar om här - och den ärade ledamoten har antytt det i sin fråga - är huruvida en viss medlemsstat på korrekt sätt tillämpar relevanta föreskrifter i gemenskapslagstiftningen. Jag vill påpeka att detta inte är en fråga för rådet utan snarare för kommissionen.
Enligt den första strecksatsen i artikel 155 i EG-fördraget: " Kommissionen skall säkerställa att föreskrifterna i detta fördrag och de åtgärder institutionerna vidtar till följd därav tillämpas." I sådana avseenden föreskriver artikel 169 i fördraget att kommissionen kan inleda överträdelseförfaranden i EG-domstolen mot en medlemsstat som underlåter att beakta någon av sina skyldigheter i fördraget.
Artikel 177 i fördraget står också till buds för enskilda personer som en utväg, exempelvis genom att ta upp en fråga rättsligt vid en nationell domstol, vilken sedan kan hänskjutas till EG-domstolen för ett preliminärt utslag med avseende på den korrekta tolkningen av de relevanta föreskrifterna i gemenskapslagen.

Ahlqvist
Jag vill tacka ordföranden i ministerrådet för detta svar. Detta är ju inte är en angelägenhet bara för Sverige och Finland, utan detta är, precis som ordföranden säger, ett brott mot EU: s princip om fri rörlighet. Vad jag förstår, så har EG-domstolen tidigare understrukit detta i ett liknande fall mellan Danmark och Tyskland, det så kallade Ryborgfallet. Jag är också glad över att höra att det finns vägar att gå, dvs. att kommissionen eller den enskilde kan gå till domstol med detta.
Jag skulle vilja ställa en slutfråga: Vad vill ni, herr rådsordförande, säga till dessa EU-medborgare?

Henderson
Till Ahlqvist vill jag säga att jag inte kan yttra mig om det enskilda fall den ärade ledamoten tar upp, men jag vill påpeka det utslag hon hänvisar till, som EG-domstolen avgav redan i ett fall år 1991: " Själva det faktum att en medborgare i medlemsstat B, som flyttat till medlemsstat A, där han fått anställning och bostad, efter ett visst datum och i över ett års tid tillbringat nästan varje natt och veckoslut med en kvinnlig vän i medlemsstat B, samtidigt som han behållit sin anställning och sin bostad i medlemsstat A, är inte tillräckligt för att motivera slutsatsen att han skall ha flyttat till medlemsstat B" .

Sjöstedt
Jag vill tacka rådet för det svar som jag har fått. Jag förstår också att det är kommissionens uppgift att övervaka att dessa regler följs. Samtidigt är detta ett mycket allvarligt problem. Det finns ganska många exempel nu på nästintill " trakasserier" mot svenska medborgare. Det finns ett par som har en sommarstuga i Finland, och som har fått sin bil beslagtagen av den finska tullen, eftersom de har åkt till sin sommarstuga för ofta.
Det är ju så att det är rådet som en gång har antagit det direktiv som är grunden för den finska tullens agerande. Rådet måste ändå kunna ha en uppfattning om huruvida detta var avsikten med direktivet, dvs. att man på detta sätt skulle kunna hindra pojkvänner från att träffa sina flickvänner och äldre par från att besöka sina sommarstugor. Jag undrar alltså om ni tycker att detta är andan i det direktiv som rådet har antagit?

Henderson
Jag måste återgå till själva kontentan i mitt ursprungliga svar, som innebär att detta egentligen inte är en sak för rådet att åtgärda. Möjligheter står öppna för dem som vill bestrida denna situation, om de anser att gemenskapslagen har överträtts. Om det föreligger någon tveksamhet med avseende på gemenskapslagens avsikter så kan det vara klokt att ta upp saken med kommissionen. Det vore opassande av mig att kommentera specifikt denna sak.

Thors
Detta skall inte bli någon landskamp, utan ett kombinerat försök att jobba mot samma mål som vännerna från andra sidan viken.
Jag vill berätta att jag personligen har lämnat in ett klagomål till kommissionen angående den finländska bilbeskattningen. Den fråga som jag vill ställa till ministerrådet är om det inte vore grundläggande att ministerrådet och medlemsstaterna kunde enas om gemensamma riktlinjer, för det första angående bilbeskattning, och för det andra angående vad som är en persons hemort enligt beskattningslagstiftningen, vilket är något som ofta har kommit upp i parlamentets petitionsutskott. Detta borde också harmoniseras, eftersom vi har sett många fall där personer " trakasseras" just på det sätt som Ahlqvist och Sjöstedt här har beskrivit. Är ministerrådet berett att skrida till lagstiftningsåtgärder?

Henderson
Till Thors vill jag säga att den fria rörligheten inte påverkas av skattenivåerna för fordon. Att bestämma skattenivåerna ligger inte inom gemenskapens kompetens. Jag kan därför bara upprepa att om den föreliggande situationen anses står i strid med gemenskapslagen, så är det upp till de berörda att ta upp saken i enlighet med tillämpliga förfaranden. Det är upp till dem som anser att den nuvarande situationen skall vidmakthållas att göra sin åsikt känd och att göra de nödvändiga framställningarna, vilka kan vara i strid med dem som andra gör, och det är sedan upp till domstolarna att besluta.

Ordföranden
Fråga nr 4 från Konstantinos Hatzidakis (H-0948/97):
Angående: Greklands politiska representation i Regionkommittén
Artikel 198a i EG-fördraget föreskriver upprättandet av en " Regionkommitté" som består av företrädare för regionala och lokala organ. Ledamöterna utses genom enhälligt beslut av rådet på förslag från respektive medlemsstater.
Den grekiska regeringen har för kommande fyraårsperiod till rådet föreslagit sex företrädare för lokala organ och sex för regionala organ. Ledamöterna i Regionkommittén är indelade i politiska grupper på samma sätt som i Europaparlamentet. Men den grekiska regeringen har dock till Greklands tolv ordinarie ledamöter föreslagit tio ledamöter från det egna partiet och från vänsterblocket, och endast två (en borgmästare och en landshövding) från oppositionen som enligt de senaste parlamentsvalen representerar 38 procent av det grekiska folket. Ingen annan medlemsstat har gått tillväga på det viset. Det handlar om att föra upp en maktfullkomlig partipolitik på europeisk nivå och på detta sätt undergräva Greklands mest grundläggande politiska representation i Regionkommittén.
Hur avser rådet att agera före den 22 januari 1998 för att undvika en förvanskning av den grekiska politiska representationen i det europeiska organet för lokalt och regionalt självstyre?

Henderson
Medlemmarna av Regionkommittén utses av rådet med enhällighet. Nomineringarna för nästa fyraåriga medlemsskapsperiod kommer att övervägas av rådet inom en snar framtid. Nomineringar för medlemskap är en fråga för de enskilda medlemsstaterna. Det enda kriteriet i fördraget de nominerade måste uppfylla är att de måste representera regionala och lokala organ.

Hatzidakis
Herr ordförande, herr minister! Jag känner till vad som förutses i fördraget och jag hänvisar till detta i min fråga, alltså att det inte finns några specifika kriterier. Dock förmodas den Europeiska unionen vara byggd på principerna om demokrati och representation. Dessutom bör det inte undgå vår uppmärksamhet att Regionkommittén är uppbyggd av politiska grupper, precis som Europaparlamentet. Vad händer alltså i detta specifika fall? Grekland har tolv representanter. Den socialistiska regeringen själv bestämde för fyra år sedan, på basis av resultaten av landstingsvalen, Greklands representation, enligt vilken vårt parti, oppositionspartiet, fick fyra representanter. Nu, i den nya representationen har det socialistiska partiet med 41 procent sju representanter och vi endast två. Ni inser att detta är uppenbart orättvist. Jag känner till att ni befinner er i en svår sits, men jag vill önska att det kommer att göras ett ingripande, åtminstone i kulisserna, så att denna fråga kan regleras. Slutligen skulle jag, herr ordförande, vilja fråga ministern: anser han inte att det skapas problem i och med detta beslut så att var och en gör som han vill? Han kan väl berätta för oss om han känner till att något sådant, som den fråga jag ställer, hänt någon annanstans och i så fall var.

Henderson
Herr Hatzidakis, jag måste verkligen hänvisa till mitt ursprungliga svar på frågan. Som ni själv har bekräftat i er formulering av frågan så är enligt artikel 198a i fördraget - upprättandet av Regionkommittén, bestående av representanter för regionala och lokala organ - medlemskap av regionala och lokala organ det enda kriteriet EU-fördraget fastställde för utnämnande av ledamöter till Regionkommittén. Rådet har ingen rätt att ifrågasätta de nominerades politiska hemvist. Jag anser inte att något prejudikat uppställs, och vad gäller frågan om andra ytterligare exempel så känner jag inte till någon som tillsatts tidigare. Jag tror att frågeställaren har lika mycket tillgång till det som jag har. Om han vill ha ett svar på det så kan han utan tvekan ta upp saken vid ett senare tillfälle, när jag har fått kännedom om frågan.

Ephremidis
Herr ordförande! Jag hörde ordförandens svar. Jag hör inte till dem som skulle vilja att någon blandade sig i mitt lands inre angelägenheter och speciellt inte om dessa är engelska representanter, ty vi har en bitter och smärtsam erfarenhet av deras inblandning. Problemet är dock ett annat. Europeiska unionen ber om representation i detta organ. Därför sägs det att de måste vara valda. Vad händer alltså, är vissa av de valda smutsiga och föreslås inte av regeringen och vissa andra rena, alltså partimedlemmar, och föreslås? Då befläckas representationen i detta gemenskapsorgan och ni är skyldiga att göra något då ni sysselsätter er med småfrågor och jagar småproducenter för bedrägerier. Här handlar det om fösta klassens politiska bedrägeri och ni måste göra något åt det.

Henderson
Herr ordförande! Jag har verkligen inget ytterligare att tillägga till mina två tidigare svar, som jag hoppas har klarlagt saken. Ansvaret är att de nominerade skall komma från regionala och lokala organ och det ankommer inte på oss att bedöma politiska tillhörigheter.

Papakyriazis
Herr rådsordförande! Jag förstår och delar er försiktighet i denna debatt. Ni sade vid ett annat tillfälle i dagens diskussion, herr Henderson, att ni kände er som om ni vore i gemenskapernas riksdag. Jag skulle kunna säga något liknande, alltså att jag befinner mig i grekernas riksdag. Jag tror att det är en fråga som, om den hade den betydelse som Hatzidakis tillskriver den, borde diskuteras där. Dessutom är åsikten att kommunala, lokala och regionala myndigheter uppdelas i politiska krafter och partikrafter en smula paradoxal. Jag tror att representationen i de regionala myndigheterna ser ut på ett annat sätt. Hur som helst, herr Henderson, kommer ni kanske att finna ett sätt att bemöta en liknande fråga i framtiden då ni, som ni sade, kommer att ha en större erfarenhet av dessa frågor. Jag tror dock inte att det finns någon sådan fråga som kollegan Hatzidakis försökte ta in hit, något som han inte borde ha gjort.

Henderson
Det sägs ofta att det är oklokt att ge sig in i familjegräl, men det är många gånger ganska roande att betrakta dem utifrån. Jag kan se att lokala politiska skiljaktigheter ibland tar sig in i debatten. Jag har verkligen inget att tillägga till vad jag redan har sagt med avseende på den ursprungliga frågan.

Watson
Det är inte så mycket en ordningsfråga, herr ordförande. Jag undrade om rådets ordförande skulle kunna kommentera det faktum att detta inte bara är ett problem i Grekland utan i ett antal medlemsstater, och huruvida han vill utlova att hans egen regering skall se över den politiska balansen vad gäller Förenade kungarikets representation i Regionkommittén?

Ordföranden
Fråga nr 5 från Gary Titley (H-0950/97):
Angående: SFORs mandat och fredsprocessen i Bosnien
Hur ser rådet på utvecklingen vad gäller fredsprocessen i Bosnien nu när SFORs mandat löper ut i juni 1998?

Henderson
Fredsprocessen har gjort stora framsteg sedan Daytonavtalet skrevs under för två år sedan. Särskilt gäller att många av de militära föreskrifterna i Daytonavtalet har beaktats.
Fokuseringen för det kommande året kommer i allt högre grad att ligga på det civila genomförandet, men det står klart att detta kommer att fortsätta att kräva bibehållandet av en säker och stabil miljö. Fredsimplementeringsrådet, där Europeiska unionen och medlemsstaterna medverkar aktivt, övervägde vid Bonnkonferensen den 9-10 december en fortsatt militär närvaro vara oundgänglig för denna uppgift, och välkomnade Natos planer att överväga alternativa möjligheter för en multinationell uppföljningsstyrka efter SFOR, efter juni 1998.
Europeiska unionen har klargjort sitt stöd för den höge representanten vidgenomförandet av slutledningarna från Fredsimplementeringsrådet.

Titley
Jag vill börja med att framföra ett varmt välkomnande till Henderson, i egenskap av ordförande i rådet, till fröjderna vid Europaparlamentets frågestund.
Jag skulle vilja ställa tre snabba frågor till honom. Finns det för det första någon indikation ännu på huruvida amerikanerna tänker bibehålla styrkor i Bosnien eller inte, och kommer de i så fall faktiskt att placeras i Bosnien eller avvakta i Ungern? Är det för det andra inte dags för Europaretoriken om en europeisk försvarsidentitet att få viss aktualitet, och för oss att börja ta mer ansvar själva för den bosniska fredsprocessen på lång sikt? Håller han för det tredje med om att vi, om vi inte kan få igång de civila aspekterna av Daytonavtalet, kommer att få ett nytt Cypern, där vi kommer att ha en permanent militär närvaro i ett delat land?

Henderson
Jag tackar verkligen den ärade ledamoten för hans vänliga anmärkningar och för hans fråga. Jag måste berätta för honom att den amerikanska regeringen ännu inte har fattat något beslut, men frågan är under övervägande. Framställningar har gjort från ett antal medlemsstater i denna fråga och ordförandeskapet och Förenta staternas regering kommer att träffas i Washington senare i denna vecka. Jag är säker på att detta kommer att bli en av de saker som då kommer att tas upp.
Jag håller med om att det är viktigt att mer ansvar tas, och det är någonting som ordförandeskapet hoppas kunna utveckla under de kommande sex månaderna, som en viktig prioritering i utrikespolitiken. Vad gäller den långsiktiga aspekten så har den ärade ledamoten helt rätt i att det är mycket viktigt att vi, för att uttrycka det talspråksmässigt, " har grepp om" situationen ur politisk, diplomatisk och militär synpunkt. Det är ytterst viktigt att vi fortsätter att göra framsteg, även om det ibland är långsamma framsteg, så att ett slut finns inom synhåll för de berörda i sutationen på marken, i synnerhet den civila befolkningen, och att de fortsätter att stödja fredsprocessen. Förhoppningsvis kommer det att leda till resultat om inte på kort sikt så på medellång sikt, och inte urarta till en av de internationella situationer som fortgår i många års tid, snarare än att lösas, och där det är svårt att se verkliga framsteg.

Posselt
Herr rådsordförande! SFOR-mandatets längd hänger naturligtvis också samman med den inre utvecklingen i Bosnien-Hercegovina. Här vill jag kort beröra två frågor. För det första frågan om återbördande av fördrivna. Det finns problem överallt, i alla de tre delarna, men framför allt i Republika Srpska, dit ingen hittills egentligen återvänt, och jag skulle vilja fråga, om man åtminstone inte bindande kunde överenskomma med Plavsic, att det i Banja Luka-regionen kunde skapas möjligheter till att återbörda fördrivna. Biskopen i Banja Luka var för ett par veckor sedan här i Strasbourg och uppmanade oss till just detta.
Den andra frågan rör krigsförbrytarna, framför allt Karadzic, men även andra krigsförbrytare. Även i denna fråga måste framsteg göras, för så länge dessa två frågor inte är uppklarade, kan inte heller SFOR-mandatet avslutas.

Henderson
Frågeställaren tar upp den mycket viktiga saken att en av nyckelfaktorerna i Daytonprocessen är att flyktingarna skall återvända. Varje inflytande ordförandeskapet kan utöva skall tillvaratas för att försöka uppmuntra de berörda om att detta är den väg man skall följa.

Truscott
Som en uppföljning av Titleys fråga till rådets sittande ordförande så välkomnar jag Hendersons bekräftelse att frågan om USA: s engagemang i Bosnien-Hercegovina kommer att finnas med på dagordningen vid ministermötet mellan EU och USA i Washington.
Jag vill ta upp en annan fråga. Kan rådets sittande ordförande också ange vilken prioritering han lägger vid att förbättra överlämnandet av EU-bistånd till Bosnien-Hercegovina?

Henderson
Jag tackar den ärade ledamoten för hans fråga. Jag skulle bara vilja klarlägga att det jag hänvisade till inte var en formell punkt på dagordningen vid ordförandeskapets besök. Det är emellertid någonting som har tagits upp vid ett flertal tillfällen av ett antal olika medlemsstater och något som ständigt beaktas.
Frågan om bistånd är viktig. Än en gång hoppas jag att jag också kan försäkra den ärade ledamoten om att vi kommer att göra vad vi kan under ordförandeskapet för att försöka få loss det bistånd som potentiellt finns där, och för de berörda. Det är en fråga om att få ett klarläggande så snabbt som möjligt från dem på fältet, med avseende på vad som hänt med det biståndet - att det var avsett att användas för de ändamål det var avsett för, och att det fanns strukturer på plats som kunde säkerställa att så skulle komma att bli fallet. Förhoppningsvis kan dessa försäkringar lämnas i ett tidigt skede och bekräftas. Därefter blir det hoppas jag möjligt att ge bistånd i ett tidigt skede.

Ordföranden
Fråga nr 6 från Bernd Posselt (H-0951/97):
Angående: Mänskliga rättigheter i Kuba
Hur bedömer rådet mot bakgrund av sitt kritiska ställningstagande i december 1997 den politiska situationen och framför allt läget för de mänskliga rättigheterna i Kuba, inklusive frågan om samvets- och religionsfriheten? Vilken inställning har rådet i detta sammanhang i fråga om Kubas anslutning till Lomékonventionen?

Henderson
Vid den andra utvärderingen av sin gemensamma ståndpunkt om Kuba i december 1997 konstaterade rådet att ingen väsentlig förändring hade skett med avseende på den politiska och ekonomiska situationen i Kuba under de sex månaderna sedan den föregående utvärderingen. Rådet återupprepade att Europeiska unionens målsättning gentemot Kuba förblir att uppmuntra processen för en fredlig övergång till demokrati, respekt för mänskliga rättigheter och grundläggande friheter, hållbar ekonomisk återhämtning samt förbättrad levnadsstandard för det kubanska folket.
Åsikts- och religionsfrihet garanteras inte medborgarna uttryckligen i den kubanska författningen, och tillämpningen därav från de kubanska myndigheternas sida är därför en fråga om praxis från fall till fall. Kuba har inte ansökt om medlemsskap i AVS-gruppen. Rådet har inte dikuterat möjligheten till Kubas anslutning till Lomékonventionen. Medlemsskap i AVS är primärt en fråga för AVS. Det står emellertid klart att för att Kuba skall kunna beaktas för medlemsskap så skulle man få lov att efterkomma väletablerade föreskrifter i Lomékonventionen, vilka innefattar respekt för de mänskliga rättigheterna, ett rättssamhälle och demokrati.

Posselt
Herr ordförande! Tack så mycket för er exakta information. Jag skulle bara vilja ta upp två kompletterande aspekter. Förra söndagen var det val i Kuba, där 601 av 601 möjliga kandidater till parlamentet valdes, och jag skulle vilja fråga rådet, var utvecklingen mot demokrati kan ses! Den andra frågan, som jag vill ställa är: nästa vecka, tror jag, kommer påven att besöka Kuba och vi har meddelats att den internationella pressen förvägras tillgång till Kuba, dvs. att alltså de stora tidningarna inte får någon ackreditering i Kuba för denna händelse, och jag skulle vilja göra rådet uppmärksamt på detta.

Henderson
Jag tor att de ärade parlamentsledamötena kan göra de bedömningar de tror är lämpliga med avseende på Kuba, på samma sätt som jag som enskild person kan. Som ordförande i rådet anser jag mig inte vara i besittning av någon särskild information som skulle göra det möjligt för mig att göra en annan bedömning.
En sak som är värd att nämna är att val uppenbarligen spelar en mycket viktig roll i varje definition av demokrati. Val är en viktig förutsättning för en demokrati, men det är inte en tillräcklig förutsättning. Det finns andra förutsättningar som måste uppfyllas i en demokrati: pressfrihet, mänskliga rättigheter och andra saker. Jag var inte medveten om de särskilda omständigheter jag uppmärksammats på med avseende på presstäckningen av det föreslagna besöket. Jag kan bara säga att jag kommer att undersöka vad som händer i verkligheten, till skillnad mot vad som anses kunna komma att hända, och överväga de rapporter jag kan komma att få i frågan. Dessa överväganden kommer att hjälpa ordförandeskapet att dra sina slutsatser med avseende på den nuvarande situationen i Kuba, och med avseende på hur vi bör svara upp på de olika händelserna där.

Hardstaff
Också jag vill hälsa rådets nya ordförande välkommen och fråga om han inte håller med om att Förenta staternas handelsbojkott mot Kuba i själva verket stärkte relationerna mellan Kuba och det forna Sovjetunionen? Genom att påtvinga landet ett ekonomiskt beroende hade bojkotten i själva verket motsatt effekt vad demokratin beträffar. Det finns länder som drar fördel av handelsarrangemangen i Lomékonventionen, som har regeringar som själva står långt ifrån den parlamentariska demokratin såsom vi känner den i Europa. Ändå så får de handelspreferenser. Det måste väl vara mer sannolikt att Kuba utvecklar sig i riktning mot en mer demokratisk regeringsform genom förstärkta handelsförbindelser med demokratiska länder, och genom att åter tas med i huvudfåran, snarare än att betraktas som en pariastat?

Henderson
Jag vill tacka den ärade ledamoten för tilläggsfrågan. Det är naturligtvis sant att det fanns en amerikansk bojkott, och ledamöterna får dra sina egna slutsatser med avseende på dess effekt i det långa loppet. Jag tror att det är värt att påpeka det faktum att Europeiska unionen aldrig ställde sig bakom en sådan bojkott, utan föredrog diskussioner och försök att övertyga såsom medel för att försöka få till stånd en förändring inom Europa. Jag vet i själva verket att många av de nationer som bildar Europeiska unionen besökte Kuba för att medverka i diskussioner, och försöka övertala den kubanska regeringen att inta ett annat synsätt i många såväl politiska som ekonomiska frågor.

Smith
Jag vill tacka Morris för att han ger mig denna minut. Jag undrar om rådets ordförande håller med mig om att de kubanska barnens mänskliga rättigheter påverkades av exakt samma ekonomiska embargo som det Hardstaff talade om? Barn har förvägrats mat och mediciner till följd av Förenta staternas embargo. Håller ni inte med om att ett av de viktigaste bidragen till att förbättra det kubanska folkets levnadsstandard skulle ligga i att upphäva det amerikanska embargot omedelbart? Det står i strid med alla internationella fördrag, alla internationella lagar och måste verkligen fördömas, såsom vi gjort med Helms-Burtonlagen, av Europeiska unionen. Som information till Posselt vill jag säga att han kan läsa allt om påvens besök i Kuba i Morning Star.

Henderson
Jag förstår de fattiga människornas situation i Kuba - i synnerhet barnen som kan lida i den nuvarande situationen - och det finns sannerligen bevis för det. Ansvaret därför ligger huvudsakligen hos den kubanska regeringen. Det motsäger inte att det också finns andra påverkande faktorer, men ansvaret för en inrikessituation är något som regeringen måste ta på sig.
Som jag sa i mitt svar till Hardstaff så anser jag inte att bojkotten var den rätta vägen att gå fram på, utan att övertalning är bättre, och att om den kubanska regeringen hade varit mer mottaglig mot en del av övertalningsförsöken så hade den kanske kunnat få förmånerna av bättre handelsförbindelser, kanske ytterligare hjälp, och det hade i sig kunnat utgöra en mycket viktig bidragande faktor för att hjälpa de fattigaste människorna i landet, i synnerhet barnen.

Ordföranden
Fråga nr 7 från Glenys Kinnock (H-0953/97):
Angående: Handelsförhandlingar mellan Sydafrika och Europeiska unionen
Skulle rådets sittande ordförande vilja bekräfta att det brittiska ordförandeskapet prioriterar att slutföra EU: s handelsförhandlingar med Sydafrika? Räknar han med att problemen i samband med jordbruksprodukter, vin, sprit och fiskeri kan lösas?

Henderson
Ordförandeskapet vill uttrycka sin tillfredsställelse med det genombrott i förhandlingarna med Sydafrika som ägde rum i slutet av 1997, när Sydafrika lade fram sitt detaljerade handelserbjudande till Europeiska unionen. Gemenskapen håller nu på att förbereda ett lika detaljerat handelserbjudande som skall presenteras för Sydafrika så snart som möjligt. Rådets ordförande kan bekräfta att slutförandet av handelsöverläggningarna med Sydafrika utgör en prioriterad uppgift för Förenade kungarikets ordförandeskap. Ordförandeskapet är medvetet om den vikt vissa medlemsstater lägger vid vissa produkter. Denna vikt och gemenskapens intressen inom andra områden kommer naturligtvis att behöva beaktas i överläggningarna med Sydafrika. Ordförandeskapet kommer att eftersträva ett tillfredsställande utfall i alla dessa frågor.

Kinnock, Glenys
Än en gång, välkommen till det brittiska labourpartiets rådsordförande.
Jag vill följa upp vad ni sagt om de stridbara produkter som omfattas av dessa överläggningar, och fråga om ordförandeskapet eventuellt skulle kunna tänka sig separata protokoll för dessa produkter, i avsikt att säkerställa framsteg i överläggningarna, i synnerhet med avseende på vin och sprit, och naturligtvis, möjligheten till ett fiskeavtal? Skulle det inte i detta skede kunna vara klokt, i avvaktan på det framgångsrika utfall av förhandlingarna ni väntar er, att omedelbart inbjuda president Nelson Mandela till toppmötet i Cardiff, för att personligen skriva under de överenskommelser vi hoppas kommer att ingås, och naturligtvis ge honom sin allra första möjlighet att komma och ta del av de härligheter somWales, i synnerhet, har att erbjuda?

Henderson
Jag tackar den ärade ledamoten för hennes vänliga anmärkningar och för hennes fråga. Också jag tror att det är mycket viktigt att vi gör framsteg i försöken att nå en överenskommelse med Sydafrika under det brittiska ordförandeskapet, och det är en av våra viktigaste prioriteringar inom det verksamhetsområdet.
Jag vill säga att jag inte utesluter något sätt att ta itu med de olika frågorna vid överläggningarna på. Jag utesluter inte möjligheten med separata protokoll, men det är helt klart någonting som kommissionen har att beakta, och vi väntar med stora förväntningar på kommissionens förslag, som sedan kommer att bli föremål för diskussioner i rådet. Jag hoppas jag kan inge henne tillförsikt om att vi vill göra framsteg så snabbt som möjligt.
Vad gäller den ärade ledamotens anmärkningar om toppmötet i Cardiff i Wales, så skulle det vara väldigt trevligt om president Mandela kunde komma. Det är fem månader tills dess och jag hoppas att ett svar på den frågan kan ges på ett mer officiellt sätt framöver.

Spiers
Jag välkomnar rådsordförandens försiktigt optimistiska svar. Jag måste emellertid säga att vi i denna kammare har hört oändligt mycket välvilja mot Sydafrika sedan slutet på apartheid, men att relativt lite har gjorts, i synnerhet vad gäller handels- och samarbetssamtalen. Tiden håller på sätt och vis på att löpa ut, eftersom andra händelser, efter det brittiska ordförandeskapet, - omförhandling av Lomékonventionen, utvidgningen med mera - mycket snabbt kommer att hopa sig på dagordningen. Så om vi skall nå en överenskommelse så är det absolut nödvändigt att vi gör det under det brittiska ordförandeskapet. Problemet har fram tills nu legat hos rådet, inte hos kommissionen och sannerligen inte hos parlamentet, och om Sydafrikas regering återkommer till rådet och vill omförhandla ett mandat så måste det brittiska ordförandeskapet verkligen ge detta en mycket hög prioritet, om det skall kunna få de mer motvilliga medlemsstaterna med sig. Så jag hoppas det finns en medvetenhet om att vi kan komma att få ett omförhandlat mandat, och att det brittiska ordförandeskapet, om så behövs, kommer att ge detta högsta prioritering.

Henderson
Tack för följdfrågan. Jag anser den vara inriktad på en mycket viktig sak. Det finns en viss möjlighet de närmaste fem månaderna att försöka få fram ett avtal. Efter den tiden så kommer många andra frågor att dyka upp på våra dagordningar.
Jag har själv känt ny tillförsikt efter uttalandena från förhandlarna på bägge sidor, vilka sagt att man kan komma överens om ett avtal i mitten av 1998. Det ger mig anledning till optimism och jag kan försäkra er om att vi kommer att göra allt vi kan under vårt ordförandeskap för att få med oss unionen i ett försök att nå en överenskommelse i ett tidigt skede, så att alla kan dra fördelar av den, i synnerhet de i de fattigare delarna av gemenskapen och Sydafrika som har mest behov av fördelarna.

Crampton
Jag hälsar rådets ordförande välkommen. För det sydafrikanska handelsavtalet är detta naturligtvis goda nyheter, men jag vill peka på två möjliga problem med en av de svåra eller diskuterbara saker som såväl han som Kinnock talar om.
För det första det sydafrikanska fisket. Jag har träffat ambassadören och fiskeministrarna från Sydafrika vid ett flertal tillfällen, och jag hoppas att jag kan få försäkringar om att kommissionen inte kommer att utöva påtryckningar på sydafrikanerna om att öppna upp sina vatten för Europeiska unionens flottor, innan de vill eller innan de beslutar att göra det. Jag hoppas att detta kommer att respekteras. Fiske är ett verkligt svårt ämne.
För det andra har vi problem med Sydafrikas ställning i regionen. Landet är utan tvekan den dominerande politiska och ekonomiska makten i södra Afrika och jag oroar mig för verkningarna av ett avtal - jag hoppas att man tänker på detta - för de omgivande staterna, i synnerhet Namibia och dess fiskenäring.

Henderson
Jag vill säga att jag förstår det påpekande som gjordes, men först av allt så föreligger en skillnad mellan en politik för Sydafrika och en politik för södra Afrika. Det är en aspekt med relation till de saker han tar upp.
Jag hoppas att Crampton förstår att det vid en förhandling är bäst att inte utesluta olika saker i de inledande skedena av förhandlingen. Det innebär inte nödvändigtvis att några av de saker han påpekade inte kommer att vara förenliga med det slutliga avtalet. Men jag anser att det skulle vara fel av mig att försöka föregå vad förhandlarna kan komma att komma överens om och det måste omfatta samtliga frågor. Som jag sade i mitt svar till Kinnock och på den ursprungliga frågan, så vill jag inte utesluta separata protokoll för vissa handelsaspekter. Det är något som förhandlarna måste ta med när de tar itu med frågan.

Ordföranden
Fråga nr 8 från Nikolaos Papakyriazis (H-0954/97):
Angående: Sacharovpriset i Europaparlamentet - Leyla Zana fängslad i Turkiet
Onsdagen den 17 december delar Europaparlamentet ut Sacharovpriset till den algeriska journalisten Salima Ghezali för hennes kamp för mänskliga rättigheter och för en fredlig lösning på den algeriska krisen.
Leyla Zana, turkisk parlamentsledamot av kurdiskt ursprung, fick 1995 Sacharovpriset för sin kompromisslösa kamp, som hon har straffats hårt för och som den turkiska regeringen har fängslat henne för. I dag, två år senare, sitter Leyla Zana fortfarande fängslad i Turkiet trots att hon över världen har blivit känd som symbol för en kvinna som på fredlig väg kämpar för ett folks överlevnad, ett folk som fortfarande trycks ned och utsätts för blodigt förtryck av Turkiet.
Nu när Turkiet eftersträvar ett närmande till Europeiska unionen och frågan om Europeiska unionens relation till Turkiet diskuteras, är symbolen Leyla Zana i högsta grad aktuell. En förutsättning och ett villkor för Europeiska unionen är alltid respekt för de mänskliga rättigheterna, för internationell rätt och demokrati.
Vad avser rådet att göra i syfte att kräva att den turkiska regeringen skall visa respekt för sina grundläggande plikter och omedelbart frige parlamentsledamoten Leyla Zana?

Henderson
Europeiska rådet i Luxemburg den 12-13 december 1997 underströk att det var nödvändigt för den turkiska regeringen att uppfylla sina grundläggande skyldigheter med avseende på mänskliga rättigheter och demokrati.
Rådet påminde, i enlighet med den rådsståndpunkt som uttrycktes vid associeringsrådet med Turkiet den 29 april 1997, om att en förstärkning av Turkiets förbindelser med Europeiska unionen också var beroende av det landets strävan efter politiska reformer, däribland inriktandet av människorättsstandardena och -utövandena av dem i Europeiska unionen, liksom också respekt för och skydd av minoriteter.
Rådet beklagar den ståndpunkt den turkiska regeringen intagit i fallet Leyla Zana, och kan försäkra er om att situationen med avseende på mänskliga rättigheter och demokrati, däribland rättigheterna för den kurdiska befolkningen i Turkiet, kommer att fortsätta att ha en franträdande plats på dess dagordning. Dessa frågor är alltid med i våra förbindelser med de turkiska myndigheterna.

Papakyriazis
Herr rådsordförande! Jag tar detta tillfälle i akt att gratulera er, som företrädare för den engelska regeringen, till ordförandeskapet samt till dagens presentation av det engelska ordförandeskapets arbetsplan av Cook för några timmar sedan, en plan som är konstruktiv, dynamisk och väldigt ambitiös.
Jag tackar för ert svar på frågan. Jag anser att det är tillfredsställande och fullständigt vad avser de generella principerna. Dock hade min fråga specifikt att göra med att vår kollega, Leyla Zana, som vi här i Europaparlamentet hedrat med ett stort pris, Sacharovpriset, för hennes kamp för demokrati, bör friges från fängelset.
Jag inser, herr ordförande, att 14 dagar från att ert ordförandeksap börjat inte räcker för att ni skall ha en " personlig" ställning och åsikt. Jag ställer dock frågan om behovet av att Leyla Zana direkt bör friges från fängelset i hopp om att jag i dag eller någon gång inom den närmaste framtiden kommer att få ett konkret svar från ordföranden.

Henderson
Jag tackar Papakyriazis för hans vänliga anmärkningar avseende mitt svar. Jag har verkligen mycket litet att tillägga, utöver att säga att ordförandeskapet kommer att driva saken med kraft, såsom jag skisserade i mitt första svar.

Newens
Samtidigt som jag tackar rådets ordförande för hans svar, vilket var ett mycket bra sådant, så vill jag be honom att hålla i minnet det faktum att några av oss när vi i denna kammare övervägde tullunionen med Turkiet fick den uppfattningen att om det godkändes så skulle Leyla Zana och andra fångar automatiskt komma att släppas efter ett tag. Så har inte blivit fallet. För närvarande handlar det inte bara om Leyla Zana, hur viktig hon än är, utan det finns många andra kurdiska fångar som befinner sig i en liknande situation.
Kan rådets ordförande göra det helt klart för de turkiska myndigheterna att det, innan det händer något med avseende på denna och andra frågor, kommer att vara helt omöjligt för oss att åstadkomma några verkliga förbättringar av förbindelserna mellan Turkiet och Europeiska unionen, vilka vi alla skulle vilja se förbättras i hög grad?

Henderson
Jag hoppas jag kan inge en tillförsikt hos den ärade ledamoten vad gäller att frågan om mänskliga rättigheter utgör en mycket viktig del av vår utrikespolitik såsom ordförandeland. Det finns situationer som diskuterats tidigare där åtaganden har gjorts. Vi kommer att med kraft fullfölja den inriktning jag redogjort för i mitt svar på den ursprungliga frågan. Jag hoppas, liksom han och andra, att vi kommer att kunna bli framgångsrika. En förbättring av de mänskliga rättigheterna i Turkiet utgör en mycket viktig del av den fortlöpande dialogen med den turkiska regeringen och det turkiska folket.

Lindqvist
Jag tackar för de svar som vi hittills har fått när det gäller denna fråga. Jag tror att det engelska ordförandeskapet skulle kunna göra stora saker under dessa sex månader. Dit hör frågan om mänskliga rättigheter och fängslade kurder inklusive Leyla Zana. Jag tyckte emellertid att det i inledningsanförandet av rådets utrikesminister i morse sades väldigt litet om Turkiet. Det sade dock mycket om Cypern.
Jag har en tilläggsfråga som kanske inte kan besvaras direkt, vilket jag har förståelse för. Skulle ni som representant för EU under sex månader kunna föreslå att en delegation som exempelvis EU, OSSE eller FN sändes till Turkiet, för att ta reda på vad som sker där och skapa goda relationer med landet? Det är en klar fråga som jag gärna skulle vilja ha svar på.

Henderson
Som jag har sagt till andra ärade ledamöter så utgör detta en viktig prioritering för ordförandeskapet. Den är kopplad till ett antal andra viktiga utrikespolitiska frågor, som kommer att vara föremål för diskussion under vårt ordförandeskap. Det är en prioritering för vårt ordförandeskap att försöka göra framsteg. Jag har inga illusioner beträffande de svårigheter det handlar om i vissa av dessa frågor, men jag hoppas att jag kan lugna den ärade ledamoten genom att säga att vi är vi fast beslutna att göra framsteg. Jag har personligen varit mycket nära involverad i detta. Jag besökte Turkiet ganska nyligen. Jag följer noga vad som händer och hurdan situationen är och jag har, i egenskap av britt, gjort många framställningar till den turkiska regeringen om förändringar som jag och andra skulle vilja se. Jag hoppas att under ordförandeskapet kunna fortsätta att göra liknande framställningar till den turkiska regeringen, i förhoppning om att att den skall kunna inse att förändringar måste komma till stånd och att fördelar kommer att uppkomma när förändringarna sker, inte bara för dem som lider till följd av avsaknad av mänskliga rättigheter - och som i vissa fall är fängslade - utan också för Turkiet och för det turkiska folket när det gäller att bygga upp bättre, starkare och effektivare ralationer med Europeiska unionen.

Ordföranden
Fråga nr 9 från Jonas Sjöstedt (H-0955/97):
Angående: Eurodac-konventionen
Ministerrådet ska avgöra hur EU: s gemensamma system för kontroll av fingeravtryck på asylsökande, Eurodac, ska utformas.
Hur ska en registrerad asylsökande kunna korrigera felaktiga uppgifter om sig själv i systemet?
Kommer de aktuella uppgifterna i registret att raderas automatiskt när en asylsökande beviljas uppehållstillstånd i en medlemsstat?
Innebär medlemsstaternas skyldighet att inrapportera uppgifter till registret att fingeravtryck i yttersta fall ska tas med tvång?

Henderson
Vad gäller utkastet till Eurodackonvention så vill jag först av allt understryka att rådet lade fram denna text för yttrande från Europaparlamentet den 6 oktober 1997. Diskussioner pågår för närvarande i rådet och det är svårt att för närvarande förutse i vilken riktning dessa kommer att gå. Det är ännu svårare att säga när de kan komma att ha slutförts.
I detta skede är emellertid två saker helt säkra. För det första så kommer varje gång man tar fingeravtryck detta endast att ske i fullständig överensstämmelse med Europakonventionen för skydd av mänskliga rättigheter och grundläggande friheter. För det andra avvaktar rådet med intresse Europaparlamentets yttrande över detta utkast till konvention, som överlämnades till det för något mer än två månader sedan.
Faktum är att rådet ännu inte har nått enighet om hela texten i fråga, utan avser att fortsätta sina diskussioner mot bakgrund av Europarlamentets yttrande.

Sjöstedt
Jag vill tacka ministerrådet för svaret. Jag förstår att det inte går att ge alla svar i dag. Jag tycker dock att det är viktigt att diskutera detta nu, eftersom det är för sent att diskutera det när beslutet är fattat.
I det förslag till resolution som fanns till ministerrådets möte i december finns en brittisk och tysk reservation, just vad gäller möjligheten att ta bort personuppgifter för flyktingar som erhållit uppehållstillstånd. Detta anser jag vara centralt för att inte personer som uppehåller sig helt legalt i ett land skall registreras. Jag undrar om ni kom fram till någon konklusion på den punkten vid ministerrådets möte i december.
Det andra som jag skulle vilja ta upp är erfarenheterna från Schengenavtalet som har en liknande struktur som systemet Eurodac. Man kan där se att flyktingarnas rättigheter är mycket dåligt tillvaratagna; de informeras inte när de söker asyl, och de har i praktiken mycket svårt att överklaga beslut. Hur skall man undvika att samma rättslöshet uppstår i Eurodac som i dag finns i Schengen Information System?
Vidare vill jag uttrycka min uppfattning att jag tycker att det är orimligt att man bygger på att systematiskt ta fingeravtryck av alla, även av barn i en ålder av 14 år, och att man ytterst kan använda våld för att göra det. Detta handlar inte om kriminella utan om flyktingar, dvs. människor som söker skydd.

Henderson
Jag måste hänvisa er till mitt ursprungliga svar. Vid rådet i december kom man överens om att frysa texten i ett antal artiklar. Enighet har ännu inte nåtts med avseende på de övriga. Så jag kan säga att i allt väsentligt är dessa frågor föremål för behandling.
Jag kan ge er en bestämd bekräftelse på att rådet i mycket hög grad håller flyktingars rättigheter om ryggen. Det har klargjorts vid flera tillfällen. Jag hoppas att jag klargjorde det i mitt eget bidrag tidigare i dag under debatten om kurdfrågan. Samtidigt som unionen, tillsammans med medlemsstaterna, måste vidta åtgärder för att skydda gränserna för att säkerställa en reglering av invandringen, så är det lika viktigt att unionen vidmakthåller de principer som ingår i flyktingkonventionen, och att också medlemsstaterna vidmakthåller dessa principer.
Jag hoppas det kommer att säkerställa att en person, som kommer till en stat i Europeiska unionen och säger att han sannolikt kommer att drabbas av förföljelser och har vägande skäl för politisk asyl, får alla möjligheter att göra sig hörd och, där så konstateras vara fallet, ges politisk asyl. I de fall då flyktingar anser att deras fall inte beaktats korrekt, skall det finnas instrument i samtliga medlemsstaterna som flyktingen eller hans eller hennes representant kan ta till för att åter hävda verkliga flyktingars rättigheter.
Så är fallet i alla våra medlemsstaters lagar, men det innebär inte att allting vid varje tillfälle utförs på korrekt sätt. Ibland begås fel. När fel begås hoppas jag att det är möjligt för verkliga flyktingar att söka upprättelse. Jag kan försäkra er om att ordförandeskapet kommer att göra allt det kan för att bidra till att dessa viktiga principer vidmakthålls.

Elliott
Jag tillfogar mitt välkomnande till det brittiska ordförandeskapet och vill säga hur trevligt jag tycker det är att ha en brittisk labourminister som svarar på frågor, något jag tålmodigt - eller otåligt - väntat på i 14 år.
Frågan om Eurodackonventionen framhäver hur legitima angelägenheter och nationell säkerhet ibland kan hamna i konflikt med mänskliga rättigheter och friheter. Paralmentet kommer att debattera ett betänkande om Eurodackonventionen i morgon och rösta om det längre fram.
Jag vill nämna en sak om under hur lång tid fingeravtrycken skall sparas. Jag hänvisar till information jag fått från inrikesdepartementet. Där sägs det att på inrikesplanet så raderar Förenade kungariket för närvarande fingeravtryck från personer som beviljats asyl först när de har beviljats permanent uppehållstillstånd. Får jag fråga om ordförandeskapet inte kan går med på en ytterligare förlängning, utöver den period som för närvarande gäller i Storbritannien?

Henderson
Denna fråga väcks i många medlemsstater. Jag kan till Elliot denna eftermiddag bara säga att ordförandeskapet inte har några befogenheter att göra det han föreslår skall göras. Det skulle vara en fråga för konsensus bland medlemsstaterna i rådet och i andra forum. Jag kan bara uppmuntra Elliot att föra fram den viktiga och riktiga sak han talar om vid så många tillfällen han kan, för att ständigt påminna dem som fattar beslut i dessa frågor om vikten av dessa överväganden. Det skulle specifikt avse frågan om under hur lång tid register bevaras.

Ordföranden
Fråga nr 10 från Gérard Caudron (H-0956/97):
Angående: Sena betalningar av affärsskulder
Sena betalningar av affärsskulder utgör ett mycket stort hinder för de små och medelstora företagens deltagande i den inre marknaden. Vad ämnar rådet göra på detta viktiga område?

Henderson
Som den ärade ledamoten kanske vet utfärdade kommissionen en rekommendation den 12 maj 1995 rörande sena betalningar av kommersiella fordringar, Dok. 95/198/EG, samt publicerade ett meddelande i denna fråga den 17 juli 1997. Kommissionen har också tillkännagivit att ett förslag till ett direktiv om sena betalningar kommer att föreläggas rådet inom en nära framtid. Rådet kommer att inleda granskningen av ett sådant förslag så snart man får det.

Caudron
Herr ordförande! Jag tackar rådets ordförande för hans svar, men han förstår säkert att jag kände till denna rekommendation, som kom för mer än två år sedan, precis som meddelandet för ett halvår sedan. Saken är emellertid den att ingenting i dag har förändrats och att betalningsfristerna fortfarande är ytterst olikartade, eftersom de varierar från 19 till 75 dagar, med ytterligare förseningar på 6 till 41 dagar.
Jag förväntar mig därför att ordförandeskapet lägger fram en tidsplan och fasta åtaganden, eftersom det finns konkurrenssnedvridningar och rentav nationella preferensmekanismer, som ibland strider mot den inre marknaden.

Henderson
Jag vill säga till den ärade ledamoten att jag förstår hans oro. Den uttrycks av många i hela Europeiska unionen. Det förs ofta och alltid en debatt inom medlemsstaterna om åtgärder som kan vidtas med avseende på dessa frågor, speciellt inom småföretagarsektorn. I vissa fall kan med säkerhet åtgärder vara lämpliga på medlemsstatsnivån, men när det gäller internationella avtal så är det något som bör undersökas mycket noga, så att vi kan se om vi kan komma överens om de förhållanden och de specifika föreskrifter som skulle hjälpa dessa småföretag över de internationella gränserna inom vår union. Jag håller verkligen med om den sak han tagit upp och jag ser liksom han fram emot kommissionens förslag. När det kommer kan jag försäkra honom om att vårt ordförandeskap kommer att ta itu med det omgående.

Harrison
Jag undrar om rådets ordförande är medveten om att brittiska Forum of Private Business, i Cheshire, har bedömt att småföretagen går miste om ungefär 20 000 miljoner pund till följd av problemet med sena betalningar, som de annars skulle kunna använda för att utveckla sina företag och åstadkomma arbetstillfällen. Om så är fallet för Förenade kungariket så kan man ju tänka sig situationen för Europeiska unionen i dess helhet.
Jag undrar vilka andra åtgärder han, tillsammans med sin kollega Barbara Roche och kommissionär Papoutsis, föreslår för att hjälpa till att säkerställa att den inre marknaden slutförs på ett vederbörligt sätt?

Henderson
Till den ärade ledamoten vill jag säga att jag inte var riktigt medveten om den siffran från Forum for Small Business i Cheshire, även om jag var medveten om den allmänna tendensen i den viktiga delen av Europeiska unionen. Jag kan bara säga honom att det finns personer i min egen valkrets i Newcastle-upon-Tyne - den andra viktiga delen av Europeiska gemenskapen - som känner lika mycket för denna sak. Jag vet att detta inte är en fråga som rör en enda region eller ett land, utan något som påverkar företag i hela vår union. Det är därför som jag ser fram emot att kommissionen skall lägga fram förordningar som på ett tydligt sätt visar att det är bättre att ha ett ansvar på Europeiska unionens nivå och att det kanske, i vissa frågor, är bättre att lämna ansvaret hos de nationella staterna. Det är viktigt att vi får det här rätt, så att vi kan få fram en formel som kan godtas av småföretagarna i hela Europeiska unionen i dess helhet, som en som på ett verkningsfullt sätt kan säkerställa att de kan driva sina företag på ett effektivare sätt. Det är naturligtvis av allra största vikt för skapandet av sysselsättning i hela vår union.

Ordföranden
Tack så mycket, herr Henderson.
Då tiden för frågestunden till rådet är slut kommer frågorna nr 11 till 43 att besvaras skriftligt.

Ordföranden
Jag förklarar härmed frågestunden avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 19.05 och återupptogs kl. 21.00.)

Omlokaliseringar och direktinvesteringar i tredje land
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0392/97) av Sainjon för utskottet för externa ekonomiska förbindelser om omlokaliseringar och direktinvesteringar i tredje land.

Sainjon
Herr ordförande! Som ni vet kom betänkandet om omlokaliseringar och direktinvesteringar i december tillbaka till utskottet för externa ekonomiska förbindelser, vilket återigen med bred majoritet gett sitt gillande åt betänkandets huvudfilosofi.
Detta betänkande försöker att ta hänsyn till den miljö vi lever i och avspeglar tydligt den moderna tiden. Man kan vara för eller emot, men man kan inte bortse från exempelvis Uruguayrundans avtal, globaliseringen, införandet av euron eller den tekniska revolution som vi nu upplever, när man griper sig an problemet med omlokaliseringar. Man kan inte heller undervärdera dollarns fluktuation och dess följder. Eurons införande kommer därför att få en valutastabiliserande effekt och bidra till att undvika devalveringar i konkurrenssyfte och därmed till att begränsa vissa omlokaliseringar inom unionen.
Men var och en inser också att en övervärderad euro bara skulle förstärka den nuvarande tendensen till omlokalisering till länder med undervärderad valuta. Det förefaller mig följaktligen som om europeiska politiska myndigheter inom ramen för eurorådet borde överväga vilka konsekvenser en paritet mellan euron och dollarn kan få för omlokaliseringar och direktinvesteringar i utlandet. Dessutom finns det ett frågetecken när det gäller de länder som inte går med i den gemensamma valutan redan den 1 januari 1999.
Herr ordförande! Betänkandet står i själva verket i motsatsförhållande till de protektionistiska doktrinerna och försvarar en bärkraftig idé - större lojalitet inom ramen för globaliseringen, till svar på vissa omlokaliseringar. Erövrandet av nya marknader är ett måste för företagen och det krävs investeringar för att följa upp denna strategi.
Kommissionen måste därför fortsätta att spåra upp hinder av alla slag som hindrar europeiska företag från att anta denna politik. Den databas som för ändamålet har upprättats har blivit en stor framgång. Det är alltså inte tal om att förkasta omlokaliseringarna, som jag skulle vilja beteckna som offensiva. I gengäld gäller det att se hur man kan undvika vissa defensiva omlokaliseringar, vars syfte inte är att erövra en marknad, utan snarare att utnyttja legotillverkning, vilket mycket ofta leder till hårdare exploatering av människors arbete och kraftigt minskade arbetstillfällen i Europa.
Lojalitet borde alltså vara en regel för alla, först och främst i Europeiska unionen. Denna lojalitet skall visas mot europeiska löntagare, som har rätt till bättre information - framför allt före alla beslut om omlokalisering eller nedläggning av arbetsplatser, vilket är orsaken till den begärda översynen av direktiv 94/45EG. Företag som har erhållit gemenskapsstöd eller nationella stöd måste också visa större lojalitet gentemot Europeiska unionen och skall inte kunna omlokalisera några månader senare. Våra förslag på detta område syftar till att bringa oss i linje med förordningen om strukturfonderna, avseende bedrägerier, för att införa obligatorisk återbetalning av stöd vid en för tidig utflyttning av företaget. Till sist skall lojalitet råda mellan de stora europeiska återförsäljare, tillverkare och mellanled, genom ett förtroendekontrakt som ger incitament till ett bättre informationsutbyte och därmed till en större pålitlighet. Vi hoppas på så sätt kunna begränsa vissa återförsäljares påtryckningar till förmån för omlokaliseringar.
De multinationella europeiska företag som etablerar sig i tredje land måste aktivt främja social utveckling. Vi föreslår därför att en uppförandekodex tas fram som bygger på på respekt för ILO: s konventioner om kamp mot tvångsarbete och främjande av fackföreningsfrihet. Denna kodex skall inte medföra sanktioner, men ett företag som förbinder sig att respektera kodexen skall få sitt namn publicerat antingen i Europeiska gemenskapernas officella tidning, eller på Internet. Vi vet alla att informationens makt i dag är sådan att den kan användas för att utöva tryck på multinationella företag. Och nu när Förenta staternas regering håller på att ta fram en uppförandekodex för amerikanska företag är det väl lämpligt att Europeiska unionen, där de mänskliga rättigheterna är djupast rotade, visar framfötterna på detta område?
Det är uppenbart att en europeisk arbetares lön aldrig kommer att kunna sänkas till en kinesisk arbetares nivå, inte ens om de sociala avgifterna sänks till ett minimum. De sociala avgifterna är naturligtvis för höga i våra länder, men jag upprepar att unionens fördelar inte ligger i arbetskraftskostnaden. Europas fördelar bygger framför allt på teknik och utbildning. Genom att inleda en bred europeisk politik inom två områden kan unionen inte bara undvika vissa omlokaliseringar, utan också bidra till tillbakalokaliseringar, det vill säga till att företag återvänder till Europa, vilket är än bättre. Jag litar förresten på att besluten under toppmötet om sysselsättning i Luxemburg kommer att ge nya impulser till denna politik.
Vi kräver vidare att det tas fram en uppförandekodex i skattefrågor. Om skatteparadisen försvann skulle det förvisso innebära en lösning på defensiva omlokaliseringar, men en tidskrävande och svår sådan.
Vad beträffar social harmonisering utgör socialstadgan, precis som det sociala protokollet som ingår i fördraget, en god grund för en nylansering av det sociala Europa. Men lång väg återstår innan det går att uppnå en harmonisering av pensionssystem och sociala trygghetssystem, det enda effektiva sättet att undvika vissa omlokaliseringar.
Det var, herr ordförande, allt jag hade att säga för i kväll.

Randzio-Plath
Herr ordförande! Föredraganden harmed rätta i sitt betänkande pekat på de komplicerade bindningar som kan finnas mellan direktinvesteringar i utlandet och omlokaliseringar. Han har också satt detta tema i ett större sammanhang, som vi vid ett flertal tillfällen diskuterat här i Europaparlamentet, i samband med den globala handeln med varor och tjänster. Vi kan inte å ena sidan inrikta oss på att avreglera, att globalisera, att använda av alla de möjligheter moderna transportmedel och informationsteknologier erbjuder oss, om vi å andra sidan inte arbetar för ett regelverk.
Detta gäller i lika hög grad för den europeiska inre marknaden, för den handel som är lika viktig för oss som för världsmarknaden. Jag tror att just mot bakgrund av globaliseringen blir sambandet mellan handel och direktinvesteringar allt starkare, eftersom dagens företag har möjlighet att agera globalt, oavsett om de är stora multinationella företag, eller stora, mindre eller medelstora företag. En direktinvestering - och det måste betonas här - är något helt annat än ren export eller ett uppdragslämnande, eftersom företaget då ger sig in på ett långsiktigt engagemang. Därför måste också, med rätta, direktivinvesteringarnas utveckling och de återverkningar de får följas mer noggrant än de problem, som hänger samman med handeln.
Till detta ansluter sig också frågan om investeringsutflöden, som har en tillväxthämmande och sysselsättningsfientlig effekt. Lyckligtvis måste man säga, att globaliseringen i världen i dag ännu inte kommit så långt, att vi verkligen kan konstatera en ensidigt förskjuten investeringsbalans. Just i Europeiska unionen kan vi gång efter annan konstatera att vi är attraktiva för investeringar, vilket kommer att stärkas ytterligare av införandet av euron och den fullbordade inre marknaden. Sett ur detta perspektiv är det en fråga som till en början endast kommer att beröra vissa bestämda sektorer och branscher eller vissa enskilda företag vad gäller sysselsättningsituationen eller deras ekonomiska verksamhet hos oss.
Frågan är dock hur mycket mer vi måste handla. Med rätta har föredraganden i sitt betänkande inte bara pekat på att det finns ett behov av regleringar, att social- och miljöklausuler måste införas samt en mer rättvis konkurrens skapas, utan också på att den globala integrationen av ekonomi, handel och investeringar måste fullbordas, samt arbetsplatser skapas genom en reglering för förbindelser med privata företag, vilket ju är sprängstoff.
Vi behöver inte bara en internationell konkurrensreglering, vi måste genom den ökande utlandsproduktionen och internationaliseringen och globaliseringen också ha en uppförandekodex. Vidare har det genom transnationellt agerande koncerner uppstått monopol i världen, och dessa kontrollerar inte bara en tredjedel av världens BNP, utan de hundra största koncernerna står dessutom för 16 procent av sysselsättningen. Därför anser jag det vara ytterst viktigt att vi inte låter privata konkurrensinskränkningar och monopol uppstå, utan vi måste med hjälp av en uppförandekodex, men också med hjälp av regleringar - inte enbart på OECD-nivå, utan på WTO-nivå - se till att de välfärdsvinster som är resultatet av det globalt skapade värdet inte fördelas ensidigt.
Jag anser att detta viktiga betänkande av Sainjon är ett perspektivrikt och framtidsorienterat betänkande, eftersom sysselsättnings- och anpssningsproblem i industriländerna ges en tydlig struktur, det ges lösningar på dem, i det att det här inte talas om en ny protektionism, utan det pläderas i stället för ett omfattande öppnande av marknaderna och för internationella regleringar. Därför måste detta betänkande helt enkelt få stöd så att det kan ligga till grund för de nödvändiga steg kommissionen och rådet måste vidta på europeisk och internationell nivå.

Schwaiger
Herr ordförande, fru kommissionär, högt ärade kolleger! Omlokaliseringar är instrument för företag, som inom ramen för den sociala marknadsekonomin tar hänsyn till särskilda villkor på etableringsorten, de är i sig inte klandervärda. De utgör dock ett problem, om förhållandena på den nya etableringsorten strider mot rättsliga normer, som t.ex. i extremfallen med barn- och tvångsarbete, och när kvinnor blir yrkesdiskriminerade i de omlokaliserade företagen, eller om det t.ex. handlar om penningtvätt. Men omlokaliseringar kan till del vara nödvändiga för att kunna öppna mer konsumentnära marknader på andra kontinenter eller för att producera mer konsumentnära.
Förutsättningarna för etableringar i Europa i sin helhet, och också de i de flesta medlemsländerna inom Europeiska unionen, också de i mitt land, blir hela tiden bättre, och kommer genom införandet av euron och vissa reformer inom den närmaste framtiden att bli ännu mer attraktiva. På lång och medellång sikt borde företagen överväga, i sitt eget intresse, om omlokaliseringar till utanför Europa är rätt sätt, att från ett visst geografiskt avstånd göra leveranser till Europa. Det finns många skäl - också logistiska - mot detta. En del företag har redan dragit konsekvenserna av det och börjar nu att ta tillbaka delar av sina verksamheter från Asien till Europa.
Vi är alltså för en differentierad marknadsekonomisk analys av de mycket olika faktorer, som ligger bakom omlokaliseringar av produktionen, och emot interventionistiska bestämmelser, som skulle utgöra belastningar för företagen. Därför bör alla åtgärder mot omlokaliseringar kontrolleras noga, så att interventioner, som kan vara skadliga för ekonomin, kan undvikas. Vissa ramvillkor och en viss återhållsamhet från näringslivets sida vad gäller omlokaliseringar kan dock vara önskvärda, för att de offentliga subventioner som ges i enlighet med regelverket i Europeiska unionen skall kunna användas på ett meningsfullt sätt eller för att förhindra bedrägerier. Vi borde därför definitivt stödja Europakommissionens rekommendation, att för europeiska och multinationella företag föreslå en uppförandekod, som stödjer sig på sådana marknadsekonomiska principer.
Efter det att det första betänkandet den 6 november 1997 återförvisades till utskottet för externa ekonomiska förbindelser, kunde i konstruktiva diskussioner med föredraganden ytterligare viktiga ändringar införas i betänkandet. Tack så mycket, herr Sainjon, för det öppna sinne, med vilket ni hanterade våra ändringsförslag och till största delen också infogade i betänkandet. Men jag vill dock peka på, att det rörande euro finns ett ändringsförslag från er, nämligen punkt 22a (ny), där det sägs att de europeiska politiska myndigheterna - vilka nu det är - inom ramen för eurorådet bör överväga vilka effekter ett fastläggande av en paritetisk växelkurs för dollar/euro kan få på direktinvesteringar i tredje land. Detta, anser jag, är en rekommendation som strävar i fel riktning och som i går förkastades av kommissionär de Silguy under debatten om Ruffolo-betänkandet.
Nuvarande artikel 111 - tidigare artikel 109.1 och 109.2 i Romfördraget - kan inte tolkas så, att det finns en, oavsett vilken typ, valutapolitisk styrfunktion i eurorådet vad gäller växelkursen. Den problematik som berörs i samband med den formella överenskommelsen om växelkurssystem är en helt annan sak och berör - om det skulle komma dithän - ett nytt Bretton Woods-system, men inte styrning av växelkursen euro/dollar. Här är det bara den europeiska centralbanken som har absolut behörighet, och dess oberoende får inte inskränkas. Artikel 109 understryker uttryckligen att Europeiska centralbanken inte skall följa anvisningar eller rekommendationer varken från beslutsorgan, gemenskapens organ eller institutioner, medlemsstaternas regeringar eller andra ställen. Detta gäller följaktligen också utvecklingen av växelkursen mellan euro och dollar, vars styrning - om man skall kalla det så - endast åligger Europeiska centralbanken.

Plooij-Van Gorsel
Herr ordförande, kolleger, fru kommissionär! Den 6 november förra året återförvisades betänkandet av Sainjon till utskottet för externa ekonomiska förbindelser på begäran av den liberala gruppen och detta av tre orsaker.
För det första täckte inte titeln innehållet. Betänkandet skulle ha handlat om omlokaliseringar och direktinvesteringar i tredje land. Nåväl, en stor del av resolutionen handlar om socialekonomisk politik inom EU eller rekommendationer i samband med införandet av euron. Jag är glad över att Schwaiger delar denna kritik, i synnerhet om euron. Dessa ärenden faller utanför omfattningen av detta betänkande och kompetensen hos utskottet för externa ekonomiska förbindelser.
Den andra orsaken till varför min grupp hade svårt för detta betänkande avser de innehållsmässiga utgångspunkterna. Medan vi allihop med full fart är på väg in i den digitala tidsåldern med allt som det för med sig, särskilt för företagen, baserar Sainjon sin resolution på ett industriellt samhälle som inte längre finns.
För det tredje blev majoriteten av de för min grupp så väsentliga ändringsförslag som jag lade fram inte övertagna. Till min besvikelse måste jag konstatera att Sainjon har ignorerat den liberala gruppens kritik, som klart och tydligt delades av en majoritet i parlamentet den 6 november. Han har inte ens gjort sig besväret att samråda med mig, och mina på nytt framlagda ändringsförslag har inte övertagits.
Min grupp anser då också att betänkandet, såsom det här föreligger, fortfarande inte är acceptabelt. Vi kommer att avstå från att rösta även om ett antal ledamöter kommer att rösta för.

Seppänen
Herr ordförande! I utskottet ställde jag mig bakom yrkandet att betänkandet skulle avslås och här kommer mina motiveringar:
Föredragande Sainjon talar om informationssamhället. Med hjälp av det trollar han bort det ekonomiska systemet, vilket är global kapitalism. I betänkandet talas om näringslivets lagbundenhet utan att man berättar vad det egentligen handlar om. Man glömmer att näringslivets lagbundenheter är kapitalets logik. Man måste alltid få den bästa möjliga avkastningen på kapitalet. Kapitalismen är både kapitalets värdeökningsprocess och det ordningssamhälle som byggts omkring den.
Europeiska unionen är kapitalismens nuvarande gestalt i Europa. Massarbetslösheten är en del av detta system där europeiska politiker producerar en fri verksamhetsmiljö åt kapitalet för utsugning och spekulation. Det är den kultur som vi exporterar till andra länder i form av företagsflytt och direktinvesteringar.
I betänkandet har kapitallogiken eller profitjakten mystifierats och marknaderna helgats. Föredraganden har råkat glömma att marknadernas frihet ofta står i konflikt med människovärdet och till och med förutsätter dumping av människovärdet. Det förklarar att företagen flyttar dit där avkastningen på kapitalet är bäst.
Att kapitalismen likriktar och standardiserar har man senast lärt sig i Asien, där den har varit en främmande kultur. Kapitalismen är varken civilisation eller humanism, utan rå profitjakt där ändamålet helgar medlen. Tänk efter: i världen cirkulerar i dag sextio gånger mer pengar än vad man behöver till världshandelns betalningar. Företagsflytten är en del av den elektrifierade kapitalismens moderna gång; detta världskasino där insatsen ofta består av den fattiga människans människovärde.

Kreissl-Dörfler
Herr ordförande, kära kolleger! Om arbetsgivarna kunde få sin vilja fram, sade en fackligt verksam person nyligen, skulle den idealiska textilfabriken år 2000 befinna sig ombord på ett skepp, som angör de hamnar, där lönerna för tillfället är de lägsta och där - vilket vi fått nog så många belägg för - arbetarskyddet och de fackliga rättigheterna är minst, de sociala kostnaderna och den sociala tryggheten minst, vinsterna störst, och där marknaden verkar mest lovande.
Mot det sistnämnda, marknaden, kan ingen egentligen invända något. Det är logiskt att företagen försöker finna den kortaste vägen till konsumenten, men vi kan inte på något sätt vilja, att det europeiska skeppet uppför sig som en global pirat. En mekaniker på ett europeiskt bilföretag har rätt till en ren, ej förorenad och social arbetsplats, oberoende av om fabriken befinner sig i Stuttgart eller i Campinas i Brasilien. En europeisk kollega i ett multinationellt företag får heller inte utsättas för lönetryck med motiveringen att produktionen i någon annan filial är billigare.
Därför behöver vi regler, och därför ordnade vi i utskottet för externa ekonomiska förbindelser en utfrågning och har i dag lagt fram detta andra betänkande. Det är dock beklagligt, att en rad ledamöter vid den första omröstningen lät sig fångas av det oerhörda argumentet, att det talades för mycket om det sociala i betänkandet, varför det måste omarbetas i utskottet!
Men så har skett. Vi har omarbetat det, och det har intressant nog visat sig, att omarbetningarna i ännu större grad berör det sociala området. Också det har spritt sig. I slutänden är det inte bilar som köper bilar! Men låt mig nämna två punkter. Multinationella företag behöver en uppförandekodex, som omfattar de viktigaste av ILO-konventionerna och miljödirektiven. Alla företag, som följer denna kodex, bör nämnas med namn i EGT. Vi kräver dessutom, att företag som inte följer dessa spelregler, inte längre skall få EU-bidrag, och därför ber jag er rösta för vårt ändringsförslag. Samma sak gäller egentligen också för exportkreditförsäkringarna, för bara den som faktiskt respekterar mänskliga rättigheter, bör få tjäna på sin entreprenörsanda.
Låt mig bara säga ytterligare en sak till kollegan Plooij-Van Gorsel. Jag anser det vara mycket betänkligt, att en person som lägger fram ändringsförslag för det första inte närvarade vid utfrågningen och för det andra inte heller är närvarande vid den slutliga omröstningen för att presentera dessa ändringsförslag. Så vårdslöst kan man inte behandla vårt utskott! Hon kan läsa detta i det utförliga förhandlingsreferatet, för hon förstår tyska mycket bra!
Jag anser Sainjon-betänkandet vara ypperligt. Jag kan också ansluta mig till mycket av det som också Schwaiger sade. Vi i utskottet för externa ekonomiska förbindelser står fast vid detta betänkande!

Souchet
Herr ordförande! Sainjon-betänkandets resa fram och tillbaka mellan kammaren och utskottet för externa ekonomiska förbindelser, utan några ändringar av vikt, ställer oss återigen inför ett minimalistiskt angreppssätt av företeelsen omlokaliseringar, vilket föredraganden har behållit och som vi redan beklagat.
Detta betänkande framstår för övrigt som paradoxalt, eftersom det i motiveringen försöker minimera omlokaliseringarnas sociala och territoriella konsekvenser och i resolutionsdelen stapla olika smärtstillande åtgärder, avsedda att dämpa de värsta konsekvenserna. Denna arsenal av åtgärder är alls inte ointressant - uppförandekodex, heltäckande socialmärkning, förtroendekontrakt mellan tillverkare och återförsäljare, åtgärder för att bekämpa tvångsarbete - men utgör i alla sina delar framför allt ett erkännande av hur omfattande de perversa effekterna av omlokaliseringarna är.
Otvivelaktigt är det svårt att i statistik få ett grepp om omlokaliseringarnas verklighet, men André Sainjons angreppssätt tycks märkligt restriktivt. När man räknar in de arbetstillfällen som försvinner i våra länder till följd av omlokaliseringar kan man inte bara beakta återinförseln av produkter från låglöneländer, utan även från högt utvecklade länder, som i genomsnitt innehåller 30 procent delar tillverkade i låglöneländer. Dessutom kan företeelsen med omlokaliseringar inte analyseras isolerad från lönesänkningstrycket på arbetsgivarna, orsakat av det systematiska valet av ett frihandelssystem, och som gör att företagen bemöter marknadernas utsatthet för produkter från låglöneländer med att automatisera sin produktion. Det är alla dessa kostnader sammantagna som måste tas upp i analysen över omlokaliseringarnas sociala effekter. Först då kommer vi att få en uppfattning om företeelsens omfattning.
De korrigerande åtgärder som Sainjon föreslår är inte i nivå med denna omfattning. Framför allt är det synd att han inte har velat utforska eventuella åtgärder för att göra återinförsel mindre gynnsam. Häri ligger med all säkerhet en av de framkomligaste vägarna för att minska omfattningen av omlokaliseringarnas perversa företeelse - om detta är vad man verkligen vill.

Smith
Herr ordförande! Får jag börja med att lovorda Sainjon för det arbete han utfört med detta betänkande. Det omfattar för det första på ett mycket heltäckande sätt de ämnen och de frågor som togs upp vid den allmänna utfrågning som utskottet för externa ekonomiska förbindelser anordnade förra året. Dessutom återger det ganska väl de skiftande åsikterna inom utskottet för externa ekonomiska förbindelser.
För egen del vill jag bara framhäva och gå in lite mera i detalj på några av de betydelsefulla påpekanden föredraganden gör. Jag välkomnar efterlysningen av en uppförandekodex för europeiska multinationella företag, som skulle utarbetas av kommissionen. Vi måste säkerställa att den också kommer att gälla för dotterbolag och underleverantörer. För att den skall bli verkligt effektiv måste det finnas en roll för fackföreningarna vid övervakningen av dess effektivitet. Jag måste bekänna att jag inte är helt och hållet för frivilliga kodexar. Jag tvivlar väldigt mycket på att frivilliga kodexar kan bli effektiva och jag hoppas att de berörda företagen tar det i beaktande.
Dessutom vill jag stödja föredragandens krav på att sociala och miljömässiga föreskrifter, internationella avtal och WTO: s regler tas med. Det är något som vi har stött under lång tid i utskottet för externa ekonomiska förbindelser. Eftersom vi befinner oss i en period med långsam tillväxt och ökande arbetslöshet i Europa, så är det viktigt att vi tar itu med alla aspekter av frågorna om utländska direktinvesteringar och omlokaliseringar. Sainjon tar upp några intressanta frågor om de möjliga följderna av införandet av en gemensam valuta. Jag ser fram emot att få höra kommissionens svar på det.
Det finns emellertid en annan viktig fråga som jag tror måste lösas när det gäller omlokaliseringar, och det är frågan om öppenhet. Jag vill hävda att de stora företag som bedriver lobbying hos kommissionen, som eftersträvar gynnsam lagstiftning eller till och med avreglering, eller som drar fördel av utbildningsprogram, har en plikt och en skyldighet att vara öppna och ärliga när det gäller deras långsiktiga planer för omlokalisering av investeringar. Jag tycker inte att det är för mycket att begära att de informerar oss i god tid, inte bara om var de tänker göra sina planerade utlandsinvesteringar, utan också vilken marknad de är avsedda för, och vilka följder det sannolikt kommer att få för sysselsättningen och arbetslösheten i Europeiska unionen.
Jag hoppas att kommissionen när den för diskussioner med multinationella företag, vilket vi vet är fallet, kommer att ta upp dessa saker med dem, eftersom varje plan att systematiskt ta itu med arbetslösheten i frånvaro av sådan information reduceras till enbart brandsläckningsövningar. Så snart vi tagit itu med en incident så dyker en ny upp bakom ryggen på oss.
Slutligen några ord om det föreslagna multilaterala avtalet om investeringar. Om det framkommer att detta föreslagna avtal begränsar den sociala eller miljömässiga lagstiftningen, eller hindrar utvecklingsländernas socioekonomiska framsteg, så kommer den att bekämpas våldsamt och med eftertryck, och jag vill råda kommissionen att nogsamt notera den allt större oron med avseende på MAI.

Porto
Herr ordförande! Omlokaliseringar av investeringar måste betraktas realistiskt och på ett konstruktivt sätt för att rikta in sig på att minska riskerna och att ta till vara de tillfällen som skapas, som föredraganden André Sainjon på ett riktigt sätt har understrukit, och vilken jag vill gratulera, med förbehåll för den reservation min kollega Schwaiger har anmält.
Det är bra att man börjar med att påminna sig att på internationell nivå är Europeiska unionen det mest eftertraktade målet för utländska direktinvesteringar - 45 procent av den totala volymen - vilket ger oss ett mycket positivt resultat som ekonomisk följd.
Vi måste därför acceptera som normalt att även de europeiska direktinvesteringarna i utlandet är betydande, även om vi måste vara extra känsliga när det gäller investeringar i länder med billig arbetskraft vilka leder till arbetslöshet på vår egen mark.
Men förutom att vi måste bry oss om utvecklingen i dessa länder, självfallet genom att ställa krav på dessa länder och de multinationella företagen om att de skall uppfylla de sociala och miljömässiga mininormerna, kan de genomförda investeringarna omvandlas till tillfällen för oss själva. Särskilt genom öppnandet av marknader för slutprodukter på mellanhandsnivå genom vars produktion vi kan behålla vår ledande ställning, tack vare de tekniska framstegen som kan ge oss en unik position i världen.
I de krav som ställs till oss om ett utvidgat område, är föredragandens påpekan speciellt lämplig, om att strukturfonderna mer än tidigare bör koncentreras, till stöd åt investeringar och tekniska innovationer hos de företag som är etablerade i unionens mindre gynnade regioner i syfte att öka deras konkurrenskraft och förmåga att möta konkurrensen från utvecklingsländer med tillväxtekonomier.
Faktum är att bara ett balanserat Europa, utan kostnader för stora koncentrationer och som tar tillvara de nationella och regionala potentialerna, kan möta konkurrensen från en värld mot vilken vi måste öppna oss alltmer, i vårt eget intresse. Det handlar om krav på hela unionen och för varje land, speciellt för Portugal, mitt land, där det finns så mycket att göra inom den regionala utvecklingen.

González Álvarez
Herr ordförande! Om jag börjar med att konstatera - som min kollega Esko Seppänen sade - att vi befinner oss i ett kapitalistiskt system, skulle jag i varje fall vilja betona en aspekt i betänkandet som andra kolleger har berört och som jag anser vara fundamental: det stycke där föredraganden anser att social rättvisa och hållbar utveckling måste ligga på samma nivå som effektivitet och ekonomisk stabilitet.
Jag vill också betona sådant som andra kolleger har sagt: uppförandekodexen måste också tillämpas på de multinationella företagen. Denna uppförandekodex innefattas i gemenskapslagstiftningen: kampen mot tvångsarbete, mot barnarbete, mot diskriminering i anställningsförhållanden mellan män och kvinnor, och för en hållbar utveckling. Allt detta, som vi finner i grunden för den europeiska politiken är ren teori, det är oumbärligt att det också måste finnas en uppförandekodex för multinationella företag. Nyligen fick vi information om att nära 200 miljoner barn arbetar från och med femårsåldern. Europeiska unionen kan inte tillåta att detta sker hos de multionationella företag vi har förbindelser med.
Det är också nödvändigt med en omarbetning av direktiv 94/45/EG, därför att vi anser att det inte betonar tillräckligt, vilket föredraganden tar upp mycket bra, att man måste höra arbetstagarna vid en omlokalisering av ett multinationellt företag.
Vi har just nu, i Spanien, exempel på framtidssektorer såsom telekommunikationssektorn. Men det finns ett svenskt företag, Ericsson, och andra företag följer deras exempel, som säljer delar av sin produktion till småföretag, utan att garantera arbetstagarnas rättigheter och utan att garantera framtiden för arbetstagarna i dessa småföretag. Vi anser att vi måste undvika att de multinationella företagen gör som de vill med arbetstagarnas rättigheter, och Europeiska unionen har tillräckliga metoder för att förhindra detta.

Van Dam
Herr ordförande! Redan vid behandlingen av det första Sainjonbetänkandet om detta ämne klargjorde vi vår uppskattning och kritik. De flesta av dessa randanmärkningar gäller fortfarande, men resolutionen är förbättrad på vissa punkter. Vid efterbehandlingen i REX-kommissionen slopades med rätta yttrandena om harmonisering av beskattningsvillkor och en uppförandekodex inom skattelagstiftningen. Det är också positivt att formuleringen om att multinationella företag är skyldiga att sprida den sociala utvecklingen har tonats ner.
Ändå kännetecknas resolutionen fortfarande av dirigism. Europeiska kommissionen måste utarbeta en uppförandekodex för europeiska multinationella företag. Vi måste få ett europeiskt socialt kvalitetskännemärke och en kontakt mellan distributörer, tillverkare och underleverantörer som bygger på förtroende.
Dessutom drar vi gränsen mellan den offentliga och den privata sfären på ett helt annat sätt än kollega Sainjon. Han ser uppenbarligen staten som en sorts förlösare av alla problem. Genom att blanda ihop den sfär som rör offentlig rätt med den civilrättsliga sfären förnekar han den egenart och det ansvar som å ena sidan den offentliga förvaltningen och å andra sidan näringslivet har.
Ett företag är primärt en ekonomisk organisation, även om det bär ansvar på många områden som miljö och social policy. Företag får ändå inte tillerkännas några befogenheter på den offentliga rättens område och får då inte heller uppföra sig som en myndighet.
Möjligheterna till styrning är för offentliga institutioner begränsad till deras område. Myndigheterna bör skapa förutsättningar för att de sociala sambanden skall fungera. Föredraganden begär, som om det vore självklart, att Europeiska kommissionen skall vidta allehanda åtgärder utan att överväga om det verkligen är en uppgift för Europeiska unionen.
Sett utifrån subsidiaritetsprincipen diskuterar vi framför allt medlemsstaternas uppgifter. De europeiska institutionerna är ju inga statliga organ utan överstatliga makthavare som har tilldelats ett begränsat antal befogenheter. Föredraganden har tyvärr tappat bort detta. Därför kan vi inte heller stödja detta betänkande.

Lukas
Fru ordförande! Jag håller med föredraganden, när han i stycke C i ingressen anför, att omlokaliseringar är ett fenomen, som följer den ekonomiska logiken och som inte får ideologiseras.
Men det måste av humanitära och social- och arbetsmarknadspolitiska skäl sättas gränser för den ekonomiska logiken. En uppförandekodex för multinationella företag vore välkommen. Men vad gäller barn- och tvångsarbete, dvs. modernt slaveri, räcker det inte med en uppförandekodex. Inget europeiskt företag borde få konkurrensfördelar genom att missbruka barn.
Europa borde vid sidan av bekämpandet av brott mot mänskliga rättigheter, vilket har högsta prioritet, göra allt för att genom massivt ökade forskningsinsatser göra etableringsorten mer attraktiv.
Genom protektionism och isolationstänkande kan Europa inte bemöta problemet med arbetslösheten. Strukturfonder måste i högre grad än hittills ägnas åt teknisk forskning och innovation. Målet måste vara att i Europa uppnå konkurrenskraftiga produktionskostnader, trots högre lönekostnader.

Caudron
Herr ordförande, fru kommissionär, ärade kolleger! Problemet med omlokaliseringarna är för den europeiska allmänheten synnerligen brännande. Vi har redan ingående diskuterat detta i kammaren en kväll under sammanträdesperioden i november. Vi borde redan då ha fastställt vår ståndpunkt vid omröstningen och det var bara en liten och för övrigt skäligen enkel manöver som i sista minuten gjorde att frågan återförvisades till utskottet.
Jag uttalade mig redan vid det tillfället, och vill i kväll för det första bara ge mitt gillande till föredragandens förslag om forskning och tekniska innovationer i synnerhet, eftersom detta som han säger är faktorer som främjar tillbakalokalisering av våra industrier till Europa. Jag gör detta som föredragande för ett betänkande om europeisk industriell konkurrenskraft som jag för närvarande arbetar med. Jag vill också upprepa mitt gillande av kravet på en social klausul i den internationella handeln, för att kämpa mot alla former av exploatering och rentav slaveri i tredje världens länder. För det tredje vill även jag instämma i förnekandet av det ofta framförda påståendet att arbetskraftskostnaderna är den främsta orsaken till omlokaliseringarna.
Till sist vill jag erinra om vad jag sade redan i november om omlokaliseringar inom unionen. De kan inte förbjudas, men vi måste göra allt för att påskynda skattemässig och social harmonisering, en harmonisering ovanifrån. Det är omöjligt att acceptera en gemensam marknad där spelregler och följaktligen kostnader väsentligen skiljer sig åt.
Slutligen sade jag och säger igen att det är oacceptabelt att företag som erhåller gemenskapsbidrag därefter omlokaliserar och än mer oacceptabelt att gemenskapsbidrag i sig förorsakar omlokaliseringar inom unionen. Detta har ofta förekommit. Jag tror att det även inom detta område är hög tid att vi får en reell, europeisk politisk vilja. Då skulle vi mycket konkret kunna visa den allmänna opinionen att vi bekämpar defensiva omlokaliseringar, som ur ekonomisk och social synpunkt är olidliga.

Burenstam Linder
Herr ordförande! Detta betänkande tar upp ett intressant fenomen som belyser Europas svårigheter att skapa en expansiv ekonomi och full sysselsättning. Betänkandet skulle emellertid ha vunnit på att i högre grad påminna om hur de totala investeringarna inom EU kan öka. Det är det som är det viktiga. Omlokaliseringar är bara en liten del av det hela. Betänkandets inriktning är defensiv: att försöka bevara något i stället för att nyskapa mycket. Det bidrar inte till bilden av ett dynamiskt Europa, utan bekräftar ett stagnerat perspektiv. Detta intryck förstärks av de förslag som presenteras för att hindra omlokaliseringar. Dessa utgår inte så mycket från hur man skall göra Europa mer attraktivt, utan hur man kan göra andra länder mindre konkurrenskraftiga.
En rad regleringar och koder skall utsträckas till att gälla i andra länder. Man kan fråga sig hur effektivt detta angreppssätt är. Med all respekt för förhandlingar inom ILO, koder inom OECD, biståndsregler, regler om orättvis konkurrens, strukturfonder, forskningssubventioner och socialklausuler blir till sist den långa raden en förteckning över alla sådana insatser som många politiker radar upp för att verka handlingskraftiga och engagerade, men som ändå inte ger önskat resultat. Det kommer knappast att minska omlokaliseringar och kommer i varje fall inte att öka investeringarna totalt sett i Europa. Det går inte att kommendera fram företagande och sysselsättning; det är faktiskt bra att inse det i Europaparlamentet.
För att man skall nå målet fordras generella åtgärder som underlättar för företagsamhet och nyföretagande, ökar lönsamheten i nysatsningar, förbättrar utbildnings- och forskningsprogram, ger Europa konkurrenskraft.
Låt mig som exempel ta punkt 15 i betänkandet. Där sägs att strukturfonderna i större utsträckning skall inriktas på att skapa en innovations- och forskningsvänlig miljö för stora och små företag inom informationsteknik, och att Adapt-programmet skall påskynda utbildningen av arbetstagare för att bättre kunna reagera på tekniska förändringar. Det är alldeles utmärkt och mycket välmenande, men det är ändå riskabelt om man förväxlar sådana politikerstyrda subventionsprogram med verkliga åtgärder för att skapa grunden för ett investeringsvänligt och investeringsinriktat näringsliv.
Detta betänkande innehåller punkt för punkt mycket av intresse, men sammantaget förmedlas ett ofullständigt perspektiv. De 25 punkterna kan till sin numerär ge intryck av något stort, men det saknas grundläggande punkter om hur europeisk konkurrenskraft kan utvecklas, och därmed den bas som behövs för att motverka omlokaliseringar och än viktigare befrämja nyinvesteringar.

Howitt
Herr ordförande! Jag vill koncentrera mig på följderna av europeiska beslut om omlokaliseringar, i den utsträckning i vilken de inverkar på utvecklingsländer.
Som betänkandet med rätta hävdar, har europeiska investeringar haft en mycket betydande inverkan på de länder i Latinamerika och Asien som utvecklas snabbt. Men den internationella kapitalflykten på bägge dessa kontinenter har utgjort en betydande källa till instabilitet, samtidigt som tankarna på beskattning av sådana kapitalrörelser ligger kvar på planeringsstadiet. Samtidigt får de fattigaste afrikanska länderna inga som helst investeringar, utan de multinationella företagen har de senaste 20 åren tagit ut 380 miljoner pund mer från Afrika än vad de satsat där.
Totalt sett så vet vi alla att utländska direktinvesteringar, såväl vad gäller deras nivåer som deras potential, kan ha en betydligt ökad positiv betydelse i världen jämfört med utvecklingsbistånd. Ändå förvärrar i dag globaliseringsprocesserna alltför ofta den sociala ojämlikheten.
Det är därför som vi, som föredraganden med rätta hävdar, bör stödja den etiska affärsrörelsen. Men i vårt beaktande av dessa principer får vi inte vara rädda för att namnge dem som inte agerar med rättvisa medel. Såsom de inhemska folkgrupper som tvingade British gas att avbryta oljeprospekteringen i regnskogen i Ecuador, eller de bananarbetare i Costa Rica som stämde Shell för sterilitet orsakad av osäkra bekämpningsmedel. Eller det kanske allra mest beryktade exemplet på en global konsumentbojkott var den mot Nestlé för deras oansvariga marknadsföring av modersmjölksersättning.
Föredraganden efterlyser med rätta en europeisk uppförandekodex för multinationella företag, och en som tagits fram i samarbete med internationella institutioner. Jag är stolt över att den nya regeringens vitbok om internationell utveckling i mitt eget medlemsland, Förenade kungariket, upprepade dessa krav. Men i kväll bör vi uppmana parlamentet att överväga denna fråga betydligt mer ingående, och framför allt att göra det med betydligt större tonvikt lagd vid inverkan på partnerskapet med befolkningarna i utvecklingsländerna.

Bonino
Vid plenarsammanträdet i Bryssel i november kommenterade sir Leon Brittan det första betänkandet i detalj. Det ger mig möjlighet att vara mycket kortfattad, eftersom betänkandets kärnelement inte ändrats särskilt mycket.
Jag skulle vilja ta upp två saker som kommissionen hälsar med tillfredsställelse. För det första så pekar betänkandet ut de fördelar som utåtriktade investeringar medför, såväl för Europeiska unionen som för de länder som är mottagare av utländska direktinvesteringar. Det framhåller som jag sade fördelarna, och understryker dessutom de mer begränsade kostnaderna. Det avfärdar emellertid inte bara dessa kostnader - och detta är viktigt - utan tar också upp den oro en stor del av den allmänna opinionen och industrisektorn hyser när det gäller omlokaliseringar.
För kommissionen synes det som att betänkandet rekommenderar en praktisk lösning, som kommer att förbättra fördelarna med omlokalisering ytterligare, samtidigt som eventuella negativa effekter bekämpas. Jag vill ta upp två saker. För det första uppförandekodexen. Kommissionen välkomnar den pragmatiska tanken på en uppförandekodex, framför allt i tredje länder, med avseende på social standard. Kommissionen anser emellertid inte att dess roll bör vara att utarbeta eller att förelägga företagen en sådan uppförandekodex. Detta är något näringslivet självt ska göra. Det är en pragmatisk och frivillig uppförandekodex, där information utgör det viktigaste verktyget snarare än sanktioner, vilka vanligen inte fungerar. Så tanken på att publicera en lista i Europeiska Gemenskapernas Officiella tidning, eller ännu bättre, på Internet, anser kommissionen vara en bra idé.
För det andra så vill jag påminna er om att kommissionen har försökt förbättra de internationella marknads- och miljöstandardena. Som ni vet så föreslog kommissionen det specifika initiativet om handels- och arbetsmarknadstandarder före WTO: s ministerkonferens i Singapore. Detta initiativ antogs tyvärr inte, men kommissionen kommer att fortsätta att stödja ILO: s arbete och att söka efter andra medel, exempelvis åtgärder med samband med det allmänna tullpreferenssystemet, för att förbättra dessa standarder ytterligare.
Jag vill göra två ytterligare påpekanden. Det ena rör växelkursen. Vad jag förstår fördes en betydande debatt i utskottet. Kommissionen noterar att parlamentet antog Ruffolobetänkandet i går. Vi anser det vara i denna typ av text som denna fråga skall tas upp och eventuellt lösas.
Med hänvisning till en anmärkning från Smith så kan kommissionen försäkra honom om att vi förespråkar MAI-bestämmelsen, som uttryckligen säger att länder inte ska sänka sina miljömässiga eller sociala standarder i syfte att dra till sig investeringar. Chanserna för att en sådan paragraf kan komma att tas med är goda. Med det sagt så välkomnar kommissionen detta betänkande. Vi ser fram emot ett fortsatt samarbete med Europaparlamentet.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Fiskeriprodukter från Azorerna, Madeira, Kanarieöarna och Guyana
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0385/97) av Medina Ortega för fiskeriutskottet om förslag till rådets förordning om upprättande av ett kompensationssystem för de merkostnader i samband med avsättningen av vissa fiskeriprodukter från Azorerna, Madeira, Kanarieöarna och det franska departementet Guyana som är en följd av dessa områdens läge i gemenskapens yttersta periferi (KOM(97)0389 - C4-0451/97-97/0200(CNS)).

Medina Ortega
Herr ordförande! Det verkar som om vi redan håller på att vänja oss vid att diskutera betänkanden om fiske sent på kvällarna. Som ni vet föredrar många fiskare just denna tid för att få goda fångster, även om jag inte vet om de passar ihop med de striktare bestämmelserna för skydd av arter. Konkret anser jag att den inte är särskilt bra för skyddet av den parlamentariska arten och arten kommissionärer.
I vart fall handlar det om ett betänkande, herr ordförande, som jag inte tror erbjuder några större svårigheter för kammaren. Det är ett förslag till förordning som kommer från kommissionen och som eftersträvar att permanenta vissa stöd, som redan existerar med tillfällig karaktär, för regioner i gemenskapens yttersta periferi. Jag tror att ledamöterna har hört talas om detta. Under Maastrichtkonferensen 1992 bifogades ett uttalande angående gemenskapens ytterst perifera regioner, och i det nya Amsterdamfördraget, i artikel 299.2, påpekas att dessa regioner har speciella egenskaper i form av avsides läge, ökaraktär, brist på energiresurser etc. vilka rättfärdigar en rad stödåtgärder.
I detta sammanhang med stödåtgärder finns specialprogram för dessa regioner. Det är specifikt Kanarieöarna, de portugisiska öarna Azorerna och Madeira, de franska öarna Guadeloupe, Martinique och Réunion och det franska departementet Guyana. Bland stöden till dessa regioner finns fiskestöden, som fastställdes för första gången i en förordning 1992, förlängdes 1994 och 1995 och skulle ha upphört den 31 december 1997.
Jag anser att parlamentet har varit omsorgsfullt i sina studier av frågan. I utskottet godkände vi i november förslagen till förordning, med ändringsförslag, och jag tror att vi i morgon här i kammaren kan godkänna dem utan svårigheter.
I fiskeriutskottet godkändes Europeiska kommissionens förslag utan bekymmer eller svårigheter. Det föredraganden och fiskeriutskottets medlemmars var oroliga för var flexibiliteten. Det vill säga, när en förordning av tillfällig karaktär omvandlas till en med definitiv karaktär, skulle det inte vara särskilt meningsfullt att bibehålla siffrorna som slogs fast initialt, på grundval av en given situation, som kunde vara giltig 1992. Utvecklingen av såväl produktion och fångst av fisk som försäljning, konsumtionsförändringar etc., rättfärdigar vissa anpassningar.
Detta är avsikten med de ändringsförslag som fiskeriutskottet har godkänt. Ändringsförslagen 1 till 9, som kan delas in i tre grupper:
Den första gruppen ändringsförslag - 1, 2, 4 och 9 - tar upp införlivandet av vissa produkter på ön Réunion. Réunion är också en ö i de yttersta randområdena och det finns ingen anledning att utesluta den.
Ändringsförslagen 5, 6, 7 och 8 är ett försök att anpass stöden till Kanarieöarna till de produkter som faktiskt säljs just nu.
Och slutligen, ändringsförslag 3, ett blygsamt ändringsförslag till ett av styckena i ingressen, vilket återupprepar något som redan existerar, nämligen skyldigheten att respektera minimigränsen på 30 meters djup för fiske på kontinentalsockeln.
Som ledamöterna kan observera, har fiskeriutskottet agerat med yttersta hänsyn till den strama budgeten, i syfte att inte överskrida gränserna för finansieringsöversikterna. Det är möjligt att vårt utskott har varit för småaktigt och ganska respektfullt med återförvisningarna till budgetutskottets och gemenskapens budgetprognos. Man kanske kan säga att de godkända ändringsförslagen som gäller Kanarieöarna - 5 till 8 - är formulerade med sådan stränghet att de kanske inte lämnar något utrymme för en senare utveckling. Ändringsförslag 9, som innebär att man för att kunna ge tilläggsstöd till ön Réunion måste frigöra beloppet från stöden till en annan fransk ytterst perifer region, det skulle skapa svårigheter för den regionen.
Troligen var den mest intressanta anmärkningen, och det var synd att den kom så sent, den som Europeiska kommissionens representant gjorde i vårt parlamentsutskott den 25 november 1997. Han pekade på att förordningen kanske skulle ha kunnat antagit en mycket mer flexibel formulering, med bestämd ekonomisk kontroll, men utan att precisera för varje sort och för varje stund, den kvantiteten som är föremål för reglering.
Denna angelägenhet att kombinera flexibiliteten med den strama budgeten tycks dominera ändringsförslagen 12 av Souchet, för Gruppen De oberoende för nationernas Europa; ändringsförslag 13 av Baldarelli, för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp; och mitt eget ändringsförslag 14, även det för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp, vilka strävar efter att ersätta och ändra det ändringsförslag 9 som skapade irritation i det franska departementet Guyana.
Föredraganden anser att dessa ändringsförslag är riktiga. Särskilt det egna ändringsförslaget 14, men vilket som helst av dem förbättrar situationen för att inte framkalla en konflikt mellan ön Réunion och det franska departementet Guyana.
Ändringsförslagen 15 och 16, ingivna av Baldarelli för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp, försöker kombinera flexibiliteten med den strama budgeten och även jag tror att de är acceptabla. Jag tror att de hjälper till att göra flexibiliteten möjlig i en förordning som kommer att vara av permanent natur.
Däremot anser föredraganden att varken ändringsförslag 10 av d'Aboville och Aldo för Gruppen Union för Europa eller ändringsförslag 11 av Souchet för Gruppen De oberoende för nationernas Europa, om arter, fiskars och räkors storlek etc., hör hemma i en förordning om stöd till försäljningen. Deras plats skulle vara i en förordning om stöd till skyddet av fiskarter och därför anser föredraganden att de inte bör godkännas.
Slutligen, herr ordförande, vet jag inte vad som kommer att ske med denna förordning efter dess godkännande, men med tanke på anmärkningen från Europeiska kommissionens representant och att rådet i en senare fas måste godkänna förordningen definitivt, hoppas jag att varken kommissionen eller rådet ser de ändringsförslag som fiskeriutskottet har ingivit, och som med lätthet skulle kunna godkännas i morgon, som en tvångströja. Tvärtom, i formuleringen till förordningens definitiva text borde man infoga en klausul som gjorde en verklig flexibilitet möjlig. Det handlar alltså inte om att vi varje gång vi vill överföra stöd från en post till en annan, från ett koncept till ett annat, måste göra en ändring i bestämmelserna. Detta var givetvis inte kommissionens tanke från början. Jag vet inte vilken formulering man skulle kunna välja. Det är möjligt att kommissionären kan klargöra detta för oss, om hon har någon idé, eller om man helt enkelt kommer att begränsa sig till att godkänna ändringsförslagen så som de kommer att godkännas i morgon av plenarförsamlingen. Jag anser att ändringsförslagen är positiva och konstruktiva och självklart vill jag tacka kommissionen för att den lägger fram denna typ av förordning, som utan tvivel kommer att vara fördelaktig för regioner i gemenskapens yttersta periferi.

Correia
Herr ordförande, fru kommissionär, kära kolleger! Först av allt skulle jag vilja rikta ett ord av erkännande och uppskattning för den målmedvetenhet vår kollega Medina har lagt ned på att försvara de yttre randområdenas intressen och som betänkandet vi diskuterar är exempel på.
Herr ordförande, fru kommissionär, kära kolleger. Europeiska unionens erkännande av behovet att skapa likvärdiga villkor för saluföring av vissa fiskeriprodukter, genom att kompensera de nackdelar som uppstår för de yttersta randområdena, har förstärkts från 1992 genom ett stödsystem som systematiskt har förlängts fram till 1997.
De yttersta randområdena i Europeiska unionen uppvisar gemensamma egenskaper på en strukturell nivå, vilket placerar dem i gruppen för regioner som omfattas av mål 1. De karaktäriseras, som ni vet, av att ha en BNI per capita som är lägre än 75 procent av genomsnittet i gemenskapen. De oerhörda avstånden till marknaden för saluföring av fiskeriprodukter, den lilla omfattningen av marknaden för saluföring av dessa produkter och de ökade kostnaderna för produktion i samband med höga transportkostnader, till vilka man associerar fenomen som illojal konkurrens vilka är resultatet av handelsavtal som Europeiska unionen har genomfört med tredje länder, vilka har fått handelsfördelar i förhållande till dessa regioner, gör att överlevnaden för beredningsindustrin och en hel kedja arbetstagare är direkt eller indirekt avhängig av kompensationssystemet.
Vad beträffar Madeira och Azorerna har det varit möjligt, på grund av stödsystemet, inte bara att konsolidera, utan i några fall att i en balanserad form sätt öka industrin som tar hand om det lokala produktionsöverskottet, huvudsakligen tonfisk, makrill och svart svärdfisk, vilket ger beredningsindustrin utsikter till en försvarbar utveckling.
Således välkomnar vi kommissionens förslag liksom de ändringsförslag som föredraganden har ingivit och vi insisterar på godkännande i parlamentet och i rådet, så att stabiliteten bibehålls i denna fiskesektor och att vi genom detta också stödjer skapandet av nya arbetstillfällen.

Cunha
Herr ordförande, fru kommissionär, kolleger! Vi i Europeiska folkpartiets grupp anser att de åtgärder som nu har presenterats är rättvisa och berättigade. I grunden syftar de till att bibehålla redan existerande åtgärder i tidigare förordningar vars giltighet löpte ut i december förra året.
Dess mål är, som vi alla vet, att kompensera de yttersta randområdena för extra produktionskostnader, liksom för beredningskostnader och framför allt för kostnader för saluföring av fiskarter vars marknad befinner sig utanför de egna regionerna, vilka normalt är mycket små marknader, mycket begränsade. Således måste de exportera, normalt sett till den europeiska kontinenten och den gemensamma marknaden.
Vi talar, som vi alla vet, om ganska fattiga regioner som ligger ytterst perifert och med mycket låga avkastningsnivåer. Alla bör klassificeras som regioner i mål 1 - vilket Correia redan har sagt. Vi talar också om permanenta strukturella situationer, det vill säga, att de är mycket missgynnade och att detta tyvärr inte upphör eller elimineras på kort sikt.
Därför måste dessa stöd, enligt vår mening, behandlas som permanenta stöd och inte bara konjunkturstöd. Det måste vara stöd som är underkastade en regelbunden utvärdering som alltid tar hänsyn både till fångstutvecklingen, existerande bestånd och naturligtvis också till utvecklingen av de egna marknaderna, och göra det möjligt att i varje ögonblick kunna öka de möjliga stödnivåerna, om en gynnsam utveckling av produktionen och fångsterna och av marknaderna skulle ske.
Det har kommit förslag från flera kolleger om att utvidga stöden till fisket på ön Réunion. Vi anser att detta är rimligt och stöder kraven, men vi anser att en lämplig finansiering till denna ö och dess situation inte får ske på bekostnad av andra bidragstagare, det vill säga, Guyana, Azorerna, Madeira och Kanarieöarna.
Europeiska folkpartiets grupp vill tacka Medina Ortega för det fantastiska arbete han har gjort, ett mycket positivit och effektivt arbete med mycket dialog. Vi instämmer i de ändringsförslag som fiskeriutskottet godkänt, men röstar emot några ändringsförslag som har ingivits efteråt i kammaren, framför allt ändringsförslagen nr. 10 och 12.
Jag hoppas att den närvarande kommissionären i framtiden uppmärksamt kommer att följa, såsom hon för övrigt alltid brukar göra, situationen i dessa perifera regioner och föreslå särskilda åtgärder för dem, eftersom fisket i dessa randområden och öar, är den strategiska och inhemska resursen för deras utveckling.

D´Aboville
Herr ordförande! För områdena i gemenskapens yttersta periferi är de långa avstånden ett handikapp. Eftersom transporten av deras produkter till den europeiska marknaden innebär merkostnader är det lämpligt att bevilja dem särskilda kompensationsåtgärder för att göra dessa produkter konkurrenskraftiga jämfört med konkurrerande produkter från tredje land, vilket Medina Ortega påmint oss om.
Just för att producenterna på Réunion brottas med problem av exakt denna typ, har vi föreslagit att regionen skall införlivas i kompensationssystemets tillämpningsområde. Réunion är det mest avlägsna området i gemenskapens yttersta periferi. Det ligger mitt ute i Indiska oceanen i ett område där bestånden inte har överfiskats och har rikliga resurser av tonfisk och svärdfisk, som är tillgängliga för det lokala långrevsfisket och möjliga att avsätta på den internationella marknaden, och som i termer av arbetstillfällen är viktiga, för att inte säga livsviktiga, i detta av arbetslöshet hårt drabbade område.
Men saluföringen av färska produkter till i första hand Europa försvåras av frakt- och paketeringskostnader. Denna situation gör att de inhemska långrevsfiskarna nöjer sig med den lokala marknaden, vilket leder till direkt konkurrens mellan långrevsfisket och det traditionella fisket. För att trygga dessa båda inriktningars samexistens är det lämpligt att främja export av produkter från långrevsfisket. Det är skälet till att jag gärna vill tacka Medina Ortega för ändringsförslag 14 som beaktar denna situation.
Inom ramen för diskussionerna i fiskeriutskottet om detta betänkande besöktes vi för övrigt av en delegation traditionella fiskare från Guyana, som kom för att särskilt uppmärksamma oss på de problem de brottas med i detta område. Vissa industriella fiskefartyg tvekar där inte att fiska räkor i närheten av kusten, på mindre än 30 meters djup. Därmed äventyrar de räkbeståndet genom att skövla bestånden av ungräkor, som återfinns just på denna kuststräcka. En annan katastrofal konsekvens är att detta fiske leder till sidofångster, vars försäljning destabiliserar den lokala marknaden.
Detta är skälen till att jag tillsammans med min kollega Blaise Aldo föreslår att beviljandet av stöd för räkfiske till Guyana skall villkoras så att det omfattar produkter av rimlig storlek, det vill säga fullvuxna exemplar, för att fisket inte skall äventyra beståndet som helhet.

Novo
Herr ordförande, fru kommissionär, kära kolleger! Kommissionens förslag till att förnya kompensationssystemet för fiskeriprodukter i ytterst perifera regioner förtjänar vårt naturliga stöd, liksom betänkandet och ändringsförslagen som lagts fram i fiskeriutskottet.
Kommissionens förslag visar dock, i dag 1998, att vi hade rätt när vi för tre år sedan diskuterade ett likadant förslag till förnyelse för perioden fram till 31 december 1997. Det visar sig nu att det hade varit möjligt, att det hade utgjort en elementär rättviseakt att redan 1995 upprätta ett kompensationssystem för dem som utvecklade sin fiskeriverksamhet för bottenlevande arter på Azorerna och i svärdfiske- och makrillsektorn på Madeira, förutom den naturliga förnyelsen som föreslogs för kompensation till tonfisksektorn.
De sektorer på dessa perifera portugisiska öar som nu kommer att få stöd, begärde redan för tre år sedan kompensationsåtgärder vilket vann gehör, då ändringsförslag som tog upp dessa önskningar godkändes. Därför skall vi inte nu, 1998, när vi alla är överens, glömma bort de regionala myndigheternas ansvar vilka, inför kommissionen, för tre år sedan glömde fiskarna av bottenlevande arter på Azorerna och svärdfisk och makrill på Madeira, något som har betytt en brist på nödvändig kontinuitet för dessa lokala ekonomiska sektorer.
Vi skall inte heller glömma bort en viss okänslighet hos själva kommissionen, vilken då inte accepterade att ändra sitt förslag, fastän de hade kunnat och bort göra det, enligt min mening. Vi skall slutligen inte glömma vissa försummelser och förhalanden eller avledningsmanövrar som dök upp eller som genomfördes här under den debatt som då hölls i detta parlament.
Rättvisan, herr ordförande, fru kommissionär, kära kolleger, kommer nu att återställas, om än med tre års försening. Vi kan naturligtvis inte låta bli att gratulera till detta faktum.

Taubira-Delannon
Herr ordförande, fru kommissionär, kära kolleger! Denna förordning grundar sig i själva verket på en ytterst solid legitimitet.
Denna legitimitet står inskriven i lagtexten alltsedan Romfördraget, upprepades i anslutningsfördraget för Spanien och Portugal, förnyades än en gång i slutsatserna från regeringskonferensen i Maastricht och återkom slutligen i Amsterdamfördraget, även om detta ännu inte har ratificerats. Med andra ord finns det en kontinuitet i själva grundtanken i denna text och i detta stödsystem.
Europeiska unionen, och alldeles särskilt Europaparlamentet, har vidare erkänt behovet av att beakta de särskilda problem som kännetecknar dessa ytterst avlägsna områden och antog redan 1989 och 1991 Posei-programmen. Till sist kan man notera att det inte finns någon särskild misstanke gentemot detta instrument, vilket skänker det ytterligare legitimitet.
Europeiska unionen, och i synnerhet Europaparlamentet, kan därför känna sig stolta över den viktiga hjälp de har skänkt dessa områden, och en näring som ibland utgör den främsta exportinkomsten. När man begrundar detta angreppssätt, som präglas av generositet men också av ekonomisk rationalism och rättviseiver syftande till att korrigera de realiteter som vi alla är underkastade - främst geografiska sådana - är det svårt att förstå att man i och med att ett område helt legitimt införlivas överväger att ta den hjälp man ger till detta område från andra. Tidigare insatser har tydligt visat att det inte kan vara försvarbart att ta nödvändiga finansiella medel för att hjälpa fiskarna på Réunion att kompensera sitt handikapp från de franska utomeuropeiska departementen som helhet, eller från områdena i gemenskapens yttersta periferi som helhet.
I synnerhet när det gäller Guyana skulle jag vilja fästa er uppmärksamhet på behovet av att tänka igenom olika angreppssätt - och jag vet att fiskeriutskottet utmärkt väl kommer att förstå, eftersom det är ett både dynamiskt och öppet utskott. Om vi skall permanenta detta system, är det också viktigt att ge de olika ekonomiska aktörerna incitament att arbeta gemensamt, komma överens och tillsammans organisera sig för att i allas gemensamma intresse förvalta de resurser som förvisso inte är outtömliga, utan även de lyder under ekologiska lagar.
Vi måste tänka igenom forskningsresultaten, vår kunskap om fiskebestånden, hur de ekonomiska intressena uppfattas, inte bara för en resurs - i första hand räkan - utan också för andra resurser, och se i vilka situationer motsättningar och till och med stridigheter kan uppstå när fiskezoner för räka och fisk överlappar varandra.
Detta är alltså ett långsiktigt arbete som utskottet kommer att kunna svara för, och kommer att svara för med den äran. Medina Ortegas måttfulla, exakta och övertygande betänkande kan inte annat än övertyga oss om att detta arbete kommer att ske i allas intresse. För närvarande är det förvisso så att detta system måste upprätthållas och rättvisa skapas - och att man givetvis inte får utarma några för att skapa rättvisa för andra - samt att vi i framtiden måste säkerställa en gemensam förvaltning av fiskeresurserna, till en början av de yrkesverksamma inom fisket.

Apolinário
Herr ordförande, fru kommissionär, kära kolleger! Med det aktuella förslaget från kommissionen och det aktuella betänkandet som utarbetats med Medina Ortegas kunnande och överväganden, öppnar sig dörren för ett ekonomiskt stöd till saluföring av fiskeriprodukter för Azorernas bottenfiske samtidigt som stöden till tonfiskindustrin bibehålls.
Det finns anledning att citera ett populärt portugisiskt ordstäv om att droppen urholkar stenen. " água mole em pedra dura tanto dá áte que fura." Vi argumenterade för en tilldelning av stöd till bottenfisket i februari och mars 1995, mot den dåvarande föredragandens åsikt och den dåvarande regionala regeringen på Azorerna. Vid det tillfället lade Azorernas regionala regering ansvaret för att bottenfisket inte inkluderades, på kommissionen, och påstod offentligt att kommissionen inte samtyckte till ett beviljande av stöd till bottenfisket.
Nu, med nya regeringar i regionen och i Portugal, genomförs det vi argumenterade för 1995. Vi gratulerar regionens nuvarande regering för dess strategi inriktad på dialog och ansvarsfyllda krav tillsammans med kommissionen, vars förslag vi nu diskuterar. Förslaget bibehåller stödet till 10 000 ton tonfisk och utökar för första gången stödet till 3 500 ton för bottenlevande arter. Det går alltid att kräva mer, men detta är ett steg framåt.
De ekonomiska och sociala effekterna av fisket, huvudsakligen för sysselsättningen, och de särskilda villkoren i Azorernas perifera läge, berättigar till detta. Det anser även ministerrådet, en instans som nu definitivt har kompetens att slutgiltigt godkänna dessa stöd, förstärkta stöd med inkluderandet av begreppet ytterst perifert läge, i Europeiska unionens fördrag i enlighet med vad som definierades i Amsterdam.

Fraga Estévez
Herr ordförande, fru kommissionär! Den detaljerade och klargörande analys av de ekonomiska villkor som bär upp de yttersta randområdena, som Medina Ortega har tagit upp i sitt betänkande, gör att vi kan undvika att breda ut oss om det lämpliga med kommissionens förslag. Vem som helst som läser motiveringen i detta betänkande kan intyga det berättigade i stöden och det nödvändiga i att de bibehålls.
Öläget i sig, och i ännu högre grad de avsevärda avstånden från de viktigaste ekonomiska centrumen, bidrar till att, i mer eller mindre extrema former, skapa vissa speciella egenskaper i öarnas produktion och i deras handelsutbyte med övriga världen. Detta har utan tvivel lett till viss specialisering beträffande de viktigaste produkterna för ekonomin på dessa öar, där fiskeriprodukterna givetvis utgör en oerhört viktig del. Azorernas tonfisk, Kanarieöarnas bläckfisk och Guyanas skaldjur är några exempel på industrier som invånarna på respektive ö har vänt sina blickar mot för att garantera sin framtid.
Som traditionell bas för dessa befolkningars ekonomi måste specialiceringen respekteras och konsolideras. Det kan inte ske utan särskilda finansiella instrument som gör det möjligt för öarna att röra sig på marknaderna på jämlik fot, där skillnaderna i kostnader som förorsakas av exempelvis transporterna av dessa produkter till distributionscentrum och till konsumtion kompenseras.
Å andra sidan har stöden i Poseican-, Poseima- och Poseidom-programmen möjliggjort utvecklingen av en industri med uttag för ren export, i form av halv- och helförädlade produkter, vilket har skapat nya förhoppningar om utveckling och rikedom.
Det skulle emellertid vara önskvärt om kommissionen var mer uppmärksam på speciella egenheter i dessa regioner, vars extrema avstånd i många fall kan göra deras röst svår att höra. Så var fallet med stöden till Guyana, vilka inte tog nödvändig hänsyn till ett verkligt skydd av det småskaliga fisket. Närvaron av representerna från Guyana i fiskeriutskottet visade angelägenheten från denna region att uppnå ett stödsystem som garanterar den biologiska respekten för fiskeresurserna, något som kommissionen borde försvara av princip.
Låt oss hoppas att ändringsförslagen som ingivits av olika grupper för att lösa frågan, och som vi stöder, bidrar till att lindra situationen, vilken inte bör uppstå i framtiden.

Sierra González
Herr ordförande, fru kommissionär! De föreslagna åtgärderna i denna förordning är helt enkelt en aktualisering och fortsättning på de åtgärder som antogs under 1994 och 1995 inom ramen för Poseima-, Poseidom- och Poseican-programmen.
Åtgärderna strävade enbart efter att reparera skadorna på fiskerisektorn från de merkostnader som de särskilt begränsande omständigheterna i de yttersta randområdena förorsakat. Och det är åtgärder som med tiden har visat en viss effektivitet. Det verkar som om det är förnuftiga åtgärder.
Det finns länder som åtnjuter fördelaktiga avtal med Europeiska unionen och det skulle vara svårt att inte ge gemenskapens fiskerisektor ett stabilt stöd när man ger det till tredje land utanför gemenskapen. Konkret skulle den allt mindre kanariska fiskerisektorn utan dessa åtgärder vara nära att försvinna.
Det bästa jag kan komma på att säga för att försvara åtgärderna är att utan dem skulle större delen av fiskerisektorn i de yttersta randområdena vara nära slutet, och att i dessa så bräckliga ekonomier är ingen sektor oväsentlig.

Langenhagen
Herr ordförande! Denna förordning berör, som vi har hört, regioner i den yttersta periferin, som t.ex. Azorerna., Madeira, Kanarieöarna, Guyana etc. Vid saluföringen av vissa fiskeriprodukter uppstår till följd av läget i den yttersta periferin merkostnader. Ett redan existerande stödsystem skall uppdateras och utvecklas. Målet är att de faktiska merkostnaderna som uppstår vid saluföringen av fiskeriprodukter skall kompenseras i förhållande till andra områden inom unionen. Förslaget har godkänts i fiskeriutskottet. Vissa ändringsförslag berör en intressant omfördelning av stöd i syfte att skapa flexibilitet, men betänkandet som helhet berörs inte.
Betänkandet är högaktuellt i det att det tar upp strukturpolitik på fiskeriområdet. Näringsgrenen fiske är, vilket vi flera gånger beklagat, knappt ens omnämnt i Agenda 2000 och endast omnämnt i förbigående i kommissionens arbetsprogram för år 1998. Detta ger oss anledning att nu koncentrera oss på strukturproblemen inom fiskerinäringen. Det fleråriga utvecklingsprogrammet och de tekniska åtgärderna - beslutade 1997 - kan få en positiv inverkan på människorna och deras arbetsplatser och livssituation om man tar tag i de strukturella problemen på fiskeriområdet och finner en lösning på dem. Och till behövs det förstås pengar.
Vårt, dvs. parlamentets, bidrag gavs redan 1997 genom framtidsbetänkandet om den europeiska fiskeripolitiken efter år 2002. Två ytterligare initiativbetänkanden kommer att följa 1998. Den om industriellt fiske kommer återigen att framkalla häftiga debatter, men resultatet kommer att visa att vi är kompetenta i sakfrågan fiske och att vi är beredda, och har förmågan, att lösa konflikter, också vad gäller genomslagskraften i denna kammare. Vad gäller de internationella avtalen ligger nu omstridda medel i reserven. Låt oss alltså följa förfarandet med viss ro, och låt oss använda all vår gemensamma kraft, i synnerhet budgetutskottets och alla andra ledamöters för att uppnå det inte bara önskade, utan också ur lagstiftningssynpunkt nödvändiga medbeslutande som krävs för att stärka detta parlament.
Ett öbetänkande håller på att utarbetas. Ett kustbetänkande kommer att följa. Målsättningen är att peka på de olika infrastrukturerna och att korrigera dessa, för att i dessa labila regioner bibehålla och bygga upp de nödvändiga fiskerirelaterade arbetsplatserna och produktionsfaciliteterna. Vi kommer att arbeta vidare med detta lika koncentrerat som hittills, om inte mer, helt i vår föredragande Medina Ortegas anda.

Fernández Martín
Ni ser, fru kommissionär, att vi, från alla politiska grupper och från alla länder stöder ert förslag. Således vill jag börja med att gratulera föredraganden, Medina Ortega, och er själv, fru Bonino, för framgången och den goda avpassningen i ert förslag till förordning.
Jag instämmer särskilt i förslagen angående bläckfisk och vattenbruk och jag förstår den oro ni, fru Bonino, uttrycker inför Kanarieöarnas regering om genomförandet av ett stopp i fisket av biologiska orsaker i de marockanska vatten i er skrivelse av den 27 december.
Själva ingressen i betänkandet är lyckad i sig. Den talar om kompensation för merkostnader. Med åren har vi förordat behovet av att de yttersta randområdena skulle få sina underskott och naturliga nackdelar erkända, för att kunna integreras och dra nytta av sitt deltagande i den inre marknaden. Vi har gått en lång väg, inte utan hinder, men till slut har vi nått framgång.
Jag vill fästa uppmärksamheten på det faktum att dessa merkostnader som kommissionen vill kompensera inte är konjunkturbetingade utan strukturellt betingade. Därav den vikt jag lägger, och som kommissionen erkänner, vid att bibehålla denna typ av stödåtgärder även i framtiden.
För några perifera randområden, som ön Pico på Azorerna, eller Lanzarote på Kanarieöarna är inte fisket bara ytterligare en inkomstkälla utan det utgör en del av dess liv, kultur och tradition.
På grund av den ekonomiska betydelsen, de arbetstillfällen det skapar, är det inte bara en siffra utan utgör en del av en strategisk resurs som är oumbärlig för att dessa stödåtgärder skall kunna bidra till att sektorn överlever i de yttersta randområdena, vilka har de högsta arbetslöshetsnivåerna i unionen, och alla hör till mål 1-området på grund av sina låga inkomstnivåer. Därav behovet att bibehålla den nuvarande politiken, vilket kort sagt är vad förordningen vi debatterar eftesträvar.

Mendonça
Herr ordförande, fru kommissionär, kära kolleger! Det utmärkta betänkande som vi nu debatterar handlar om stödåtgärder som skall beviljas till en av sektorerna inom den ekonomiska verksamheten i de yttersta randområdena i Europeiska unionen, vilken kanske inte är den mest märkbara i vissa av dessa regioner. Den är likväl inte i mindre behov av stöd, med hänsyn till den sociala och miljömässiga strategiska betydelse som fiskesektorn, dess produktion, förädling och saluföring har.
Det handlar om ett speciellt ekonomiskt kompensationssystem, för merkostnader som uppstår på grund av det perifera läget, upprättat inom ramen för Poseima-programmet. Det är dags att framhäva de framgångar som uppnåddes vid den senaste revideringen av fördraget om Europeiska unionen, vilken ledde till införlivandet i fördraget av åtagandena för de yttersta randområdena, det samma gäller erkännandet av de speciella egenskaper som utmärker öregionerna, långt från kontinenten och långt från europeiska gemenskapen dit de exporterar den största delen av sina produkter, och där artikel 229.2 i fördraget förutser vidtagande av lämpliga åtgärder för fiskeripolitiken.
Några av de framlagda skälen och ytterligare några man skulle kunna formulera, gör det helt berättigat att inte se de nu vidtagna åtgärderna som något övergående eller tillfälligt utan tvärtom som en logisk följd av de konstanta geografiska villkoren, och inte enbart dem, vilka innebär mycket nackdelar och därigenom förtjänar permanenta och definitiva åtgärder.
Det är rättvist att stöden utsträcks till andra perifera regioner vilka kanske ännu inte har tagits i beaktande, men det är fundamentalt och lämpligt att påpeka att dessa stöd aldrig får ske på bekostnad av de yttersta randområden som redan får stöd i någon form.
I den autonoma regionen Madeira är tonfisk, svart svärdfisk och makrill de arter som har rätt till det beviljade stödet, vilket i dag inte överskrider 1, 6 miljoner ecu. Denna stödpolitik gör det möjligt att konsolidera och implementera en balanserad industri som tar hand om det lokala produktionsöverskottet. En adekvat granskning av arterna och stödkvoterna i förhållande till produktionsutveckling och till kostnader för produktion, förädling och saluföring skall genomföras. Betänkandet och de flesta ändringsförslag som debatteras förtjänar vår uppskattning och samtycke.

Costa Neves
Herr ordförande! Jag skulle vilja börja med att gratulera vår kollega Medina Ortega och kommissionären till deras arbetsinsatser som verkligen är excellenta.
Om vi nämner Amsterdam, måste ni förstå att för mig är en av de mest betydande nyheterna införlivandet av artikeln om de yttersta randområdena i fördraget om Europeiska unionen, vilket därmed erkänner att det bör kopplas vissa specifika åtgärder till deras mycket speciella egenheter.
Det är ett rättvist beslut som Europaparlamentet varit med om från början. När några nu frågar sig hur man skall kunna uttrycka fördragets nya öppna möjligheter är svaret lätt. Framgångsrika erfarenheter har gjorts vilka utgör en bra utgångspunkt. Exempel på detta är gemenskapsinitiativen Regis och Poseima, precis det instrument som gör antagandet av de analyserade åtgärderna möjliga.
Poseima har på ett positivt men otillräckligt sätt bidragit till att vi från Azorerna känner oss mer delaktiga i Europeiska unionen. Det är i denna ram som den nu diskuterade åtgärden integreras, vilken inte får vara av tillfällig karaktär då de strukturella villkoren som missgynnar dessa regioner beror på långa avstånd i förhållande till den europeiska marknaden dit de exporterar sina produkter. Åtgärderna bör därför bli definitiva eftersom geografin inte förändrar sig.
Beträffande José Apolinários inlägg, skulle jag vilja säga till honom att han har ett kort minne, vid den tidpunkten godkände nämligen Europaparlamentet hans ändringsförslag, till vilka jag inte samtyckte, och det var kommissionen som inte tog med dem i sin rapport. Å andra sidan var inte hans förslag det som vi nu har här. Det vi nu har är mycket mer av vad jag argumenterade för än det som var hans förslag. Jag talade för att man skulle bibehålla tonfisken intakt och att man skulle öka bottenfisket och ledamoten insisterade på att man skulle dra ner på stödet till tonfisket för att kunna ge till bottenfisket. Därför är det han sade en halvsanning.
En sista anmärkning: med en tydlig hänvisning till de yttersta randområdena i själva fördraget om Europeiska unionen, står det klart att lösningar som denna som vi diskuterar och andra, av vilka jag vill betona de inom jordbrukssektorn, måste utvecklas eftersom de har nått utmärkta resultat. Det är en riktig väg. Det är därför svårt att förstå varför hänvisningar till Regis och Poseima saknas i Agenda 2000, en situation som det brådskar att rätta till och som José Apolinário kan hjälpa till med att genomföra.

Bonino
Herr ordförande, kära kolleger! Som föredraganden redan har påpekat, så riskerar de ofta förekommande frågorna rörande fiskeriärenden på föredragningslistan att förena oss alla i ett slags klubb av typen " fiskens vänner" , en klubb som kanske är en aning restriktiv och i vilken alltid samma personer ingår men som även har sina positiva sidor, i det avseendet att man hela tiden talar med kolleger, som känner till denna fråga mycket väl. Detta ger mig bland annat anledning att återvända till förordningens motiv och innehåll, som ni egentligen redan har redogjort för i minsta detalj; men jag tycker ändå att det skulle vara lämpligt om jag ett ögonblick uppehåller mig vid vissa ändringsförslag.
Den allmänna filosofin bakom denna förordning har redan understrukits av er alla, såväl när det gäller den rättvisa behandlingen som när det gäller förslagen till lösningar. Dessutom återspeglar förslaget även den utveckling som ägt rum under de senaste åren, varför man har tagit med nya arter; det är med andra ord ett förslag som blickar framåt och som inte begränsas till att vara en ren upprepning.
Låt mig så gå in mer i detalj på de olika ändringsförslagen: kommissionen kan acceptera ändringsförslagen nr 1, 2, 4, medan det måste göras redaktionella ändringar i förslagen 3, 5, 6, 7 och 8. När det sedan gäller Réunion så accepterar kommissionen ändringsförslagen i princip, men vi kan ännu inte rent tekniskt bestämma fångstmetoder och kvantiteter eftersom den franska begäran kom för sent; kommissionen har emellertid skickat en delegation till Réunion, men vi väntar fortfarande på den ytterligare information vi begärde av de franska myndigheterna. Dessa era ändringsförslag kommer med andra ord att tas med i det ändrade förslag som kommissionen skall presentera. Låt mig emellertid stryka under att kommissionen i princip accepterar dessa tillägg. Eftersom kommissionen kommer att presentera ett ändrat förslag, baserat på ändringsförslagen och nytillkommen information, verkar däremot ändringsförslagen 13 och 15 överflödiga.
När det sedan gäller ändringsförslagen 10 och 11 kan inte kommissionen göra annat än instämma i målsättningen, eftersom syftet är att bevara resurserna, men jag tycker det skulle vara bättre att behandla denna fråga i samband med tillämpningsförordningen. Detta verkar inte vara rätt sammanhang för att införa denna typ av överväganden, framför allt om det rör sig om tekniska metoder för att få till stånd ett bevarande av resurserna.
Artikel 6 verkar vara tillräckligt preciserad när det gäller vilka rapporter som kommissionen skall lägga fram, medan ändringsförslag nr 16, som endast rör de ekonomiska aspekterna, skulle kunna leda till en ensidig bedömning av de aktuella åtgärderna.
En sista punkt, framför allt riktad till Langenhagen: jag är fullständigt medveten om - det säger vi varje gång - Europaparlamentets begäran att komma fram till ett gemensam beslut av avtalen en bonne et due forme . För ögonblicket måste vi emellertid göra en dygd av nödvändigheten och leva med de regler vi har.
Kära kolleger, herr ordförande! I en situation som utmärks av tillfälliga regler som har blivit permanenta, hoppas kommissionen att denna förordning, som ni har mottagit positivt, även skall kunna skänka sektorn den stabilitet när det gäller framtidsutsikterna som är en av de centrala punkterna i en framtidsvision för hela fiskerisektorn som även omfattar de ekonomiska aspekterna.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Mervärdersskatt på teletjänster
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0376/97) av Cox för utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik om förslag till rådets direktiv om ändring av direktiv 77/388/EEG vad gäller systemet för mervärdesskatt på teletjänster (KOM(97)0004 - C4-0100/97-97/0030(CNS)).

Cox
Herr ordförande! Detta är ett kort förslag från Europeiska kommissionen. Med avseende på de betänkanden jag har varit föredragande för i flera års tid så är det kanske det kortaste. Det är också ett av de mest komplicerade.
Utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik anser kommissionens förslag vara ett lägligt sådant och välkomnar det ur den synpunkten. Det är ett praktiskt gensvar på en global telekommunikationsrevolution, som i allt väsentligt har kringgått en del av relevansen av och arten hos det befintliga mervärdesskattesystemet, såsom det tillämpas för denna sektor. Teknologin har förvisso sprungit ifrån utformningen av mervärdesskatten. Förslaget syftar till att ta itu med mycket grundläggande problem, nämligen att Europeiska unionens teleoperatörer betalar mervärdesskatt för sina EU-kunder, men att operatörer i tredje land inte betalar sådan skatt för sina EU-kunder. Så var åtminstone fallet vid den tidpunkt då förslaget lades fram.
Det innebar att det förelåg en orättvis förvrängning av marknaden, som var till nackdel för EU: s teleoperatörer, och att medlemsstaterna gick miste om intäkter. Det var en dynamisk förlust eftersom detta är en växande sektor, och eftersom problemen skulle komma att fördjupas över tiden, i synnerhet i samband med den liberaliserade marknad vi har från och med nu.
Den omedelbara angelägenheten bakom kommissionens förslag har till en del åtgärdats av 15 parallella, identiska partiella avvikelser vilka rådet godkände den 17 mars förra året. Utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik var därför av uppfattningen att detta ger oss ett visst andrum, en möjlighet att klarlägga olika frågor och problem, och sedan se hur vi kan fördjupa och kanske tillföra värde till kommissionens grundförslag, som vi har beaktat.
Fördelen med kommissionens förslag låg i att det skulle bli en enda mervärdesregistrering för leverantörer. Men detta uppvägs i praktiken - och betänkandet tar upp exempel i ganska stor utsträckning - av de besvärliga och dyrbara förfarandena för återbetalning av mervärdesskatt i det åttonde mervärdesskattedirektivet. Kommissionen har motsatt sig en mekanism med omvänd utdebitering, och följden blir därför, om man tittar på frågan mer i detalj, att klienter, om de köper från EU-leverantörer i en annan medlemsstat, skulle få lov att betala mervärdesskattfakturor i förväg och sedan vänta ett antal månader för att få tillbaka sina pengar.
Eftersom rådet delvis har tagit itu med denna fråga - fast jag vet att kommissionen inför vårt utskott har argumenterat att de inte gjort det på ett sätt som är tillfredsställande i det långa loppet - så anser vi att kommissionen nu borde ha utrymme för att överväga och kanske göra ett eller två tillägg till detta förslag. För det första vill vi förespråka att kommissionen reviderar det åttonde mervärdesskattedirektivet, med avseende på det besvärliga och dyra återbetalningsförfarandet. Det är ett passande tillfälle att ta itu med detta specifika problem, som sannerligen utgjorde ett mycket stort bekymmer för de teleoperatörer som talade med mig som föredragande, och som hade kontakt med kolleger i utskottet.
För det andra, därför att vi nu har liberalisering av marknaden, eftersom kommissionen är av den uppfattningen att rådets avvikelser inte kan få gälla på längre sikt och att de, faktiskt, kan komma att ge upphov till vissa problem med avseende på WTO: s villkor. Jag tror det kan vara värt att försöka identifiera exakt var svagheterna ligger och var de måste åtgärdas.
Slutligen har vi undersökt huruvida det inte kunde vara lämpligt att för telekommunikationssektorn överväga den epokgörande tanken på en enda mervärdeskattesats. Vi har bett kommissionen att överväga dessa element och sedan komma med ett reviderat förslag, som skulle förbättra det föreliggande grundförslaget. I allt väsentligt anser utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik att det som föreslagits av kommissionen är positivt, anser att det rådet har gjort ger oss rådrum och skulle vilja att denna tid ägnas åt att förbättra förslagets värde och göra det mer heltäckande och mer godtagbart. Jag rekommenderar kommissionen att anta ändringsförslagen.

Read
Herr ordförande! Jag vill gratulera Cox såväl till hans betänkande som till hans redogörelse för det här i denna kammare. Jag anser det vara ett mycket komplicerat ämne som är svårt att förklara. Jag anser att det vore mycket intressant, herr kommissionär, att få höra er reaktion på de förslag Cox kommit med. Det tycks mig som om såväl kommissionens förslag som rådets förslag innehåller vissa nackdelar på kort och medellång sikt. Cox har mycket tydligt förklarat att teknologin har sprungit förbi mervärdesskattesystemen. Europeiska unionens teleoperatörer har handikappats i mycket stor utsträckning, och vi har sett en allvarlig och ofördelaktig konkurrensförvrängning. Vi förstår till fullo varför rådet har infört de undantag som Cox redogjort för.
Enligt kommissionens förslag - ändringen av det sjätte mervärdesskattedirektivet - kommer skatteuttagspunkten att flyttas till tjänstemottagarens verksamhetsplats, kundens bas, och bort från leverantörens, telekommunikationsföretagets bas.
De problem Cox har redovisat med avseende på de besvärliga och dyrbara återbetalningsförfarandena för mervärdesskatt, som jag och många ledamöter får många brev om, utgör utan tvekan ett mycket betydande hinder. Jag anser Cox inställning vara den rätta, men vore intresserad av att få höra kommissionärens reaktion vad gäller frågan om hur framsteg ska göras mot ett definitivt mervärdesskattesystem, och hur mervärdesskatt skall återbetalas utan oskäliga kostnader och oskälig byråkrati och på frågan om telekommunikationsliberaliseringens inverkan på skatteintäkter - eftersom detta är en marknad med enorm tillväxt och de skattemässiga följderna för finansministrarna verkligen är av mycket stor betydelse. Jag skulle också vilja att kommissionären kommenterade effekterna av rådets undantag.
Cox har nämnt möjliga konfliketer, som jag anser vara mer än sannolika, med GATT: s föreskrifter och det specifika WTO avtalet. Även om rådets förslag helt visst kan hålla på kort sikt - vilket på ett sätt avlastar något av trycket på såväl detta parlament som på kommissionen - så kommer problemet ändå att snarare öka än minska. Tydliga förslag från kommissionen skulle betraktas med stort intresse av ledamöter av utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik.

Porto
Herr ordförande! Min grupp stödjer Cox betänkande och även de ingivna ändringsförslagen. Vi stod här inför ett oroande fall: nackdelarna för Europa i förhållande till yttre konkurrenter. Så förstår man de av rådet fastställda undantagen. Lustigt nog löste det sig genom " ödesprincipen" . Bara så kunde störningar på marknaden undvikas, förutom att man på detta sätt också undviker de problem som uppkommer på grund av bristande skatteharmonisering och frånvaro av en kompensationsmekanism för intäkter, oumbärlig i en beskattning som syftar till att komma åt konsumtionen.
Man kan slutligen fråga sig om det inte handlar om möjligheter som det är viktigt att fortsätta att använda allmänt i mervärdesskattesystemet, och att uppskjuta godkännandet av ett slutgiltigt system i enlighet med " ursprungsprincipen" tills det finns en komplett skatteharmonisering och kompensationssystemet är säkrat.
I det konkreta fall vi här behandlar berättigas det godkännande som kommissionen föreslagit genom tillägget av det nya stycke s i artikel 9.2 i direktivet 7788/EEC, men dess tillämpning, som vi samtycker till, bör åtföljas av ett betänkande som läggs fram inför rådet och Europaparlamentet i vilket kommissionen detaljerat förklarar alla framsteg som gjorts i riktning mot ett slutgiltigt system, effekten på skatteintäkterna genom telekomsektorns liberalisering, liksom de granskade effekterna av undantagen som samtidigt införts.

Boogerd-Quaak
Herr ordförande! Fram till för en kort tid sedan hade vi ett mervärdeskattesystem som var ofördelaktigt för den europeiska konkurrenspositionen och teleoperatörerna där. Parlamentet har tidigare vid upprepade tillfällen påpekat den framtida problematiken beträffande skatteuppbörden i denna sektor och vi kommer, tror jag, att återigen behöva utbyta tankar på detta område.
Coxbetänkandet omfattar en tydlig analys av kommissionsförslagets för- och nackdelar och den temporära åtgärd som rådet har vidtagit. För närvarande finns femton identiska dispenser för alla medlemsstater vilket fungerar någorlunda på kort sikt.
Det nuvarande kommissionsförslaget omfattar också ett antal fallgropar som dyra procedurer för att återbetala mervärdeskatt. Därför är det särskilt förståndigt att genomföra ändringsförslag 5 i Coxbetänkandet där kommissionen uppmanas att än en gång grundligt se över återbetalningsproblematiken med avseende på en definitiv mervärdeskatteåtgärd utan onödig byråkrati, effekten av liberaliseringen och effekten av de femton bestämmelserna och på grundval av den analys som detta resulterar i förelägga parlamentet och rådet ett nytt direktiv.
Herr ordförande! Jag tror att vi kan tillåta oss denna tid och utnyttja den till att tillsammans komma fram till en bra och balanserad åtgärd som också kan bestå provet under de kommande WTO-förhandlingarna.
Min grupp har full förståelse för den svåra situation som kommissionen befinner sig i därför att ingen egentligen har kommit på något fullständigt sätt att lösa denna problematik. Coxbetänkandet anger dock hur vi skulle kunna komma fram till en bättre lösning än den som nu föreligger, och jag tror att det är viktigt att följa Coxbetänkandet vad det beträffar.

Wolf
Herr ordförande! Kommissionen sitter så att säga mellan två stolar: å ena sidan problemet att vi fortfarande inte har lyckats utarbeta ett slutgiltigt mervärdeskattesystem i unionen, som också fungerar. Faktum är att detta vore till stor fördel för den inre marknadens och unionens utveckling. En del av nackdelarna med avsaknaden av ett sådant system har Cox illustrerat här. Det kan leda till helt paradoxala resultat, så att t.ex. en utländsk tjänsteleverantör plötsligt inte längre är momsskyldig, medan en inhemsk tjänsteleverantör är skyldig att erlägga moms, vilket naturligtvis är ytterst oönskat och paradoxalt.
Det andra problemet är den tekniska revolutionen på området, som i praktiken gör tillhandahållandet av sådana telekommunikationstjänster geografiskt obundet, så att det i princip är möjligt att tillhandahålla dessa tjänster över hela planeten. Jag anser att Cox förslag i detta sammanhang syftar till att vinna tid, vilket nog är klokt. Men jag tror att vi trots allt energiskt borde försöka finna en lösning som är inriktad på en definitiv momspolitik och också med avseende på en stärkt geografisk koppling, åtminstone vad gäller användandet av telekommunkationstjänster, för i det sammanhanget är den geografiska kopplingen fortfarande möjlig. Det vore i så fall också något så när i linje med kommissionens förslag till direktiv.

Martinez
Herr ordförande, herr kommissionär! Vad som är av intresse i Cox-betänkandet om systemet för mervärdeskatt på teletjänster är att dryfta en mer långtgående fråga, som engagerar världens samlade expertis på skatteområdet, vilket bevisas av OECD: s undersökningar. Jag är själv handledare åt en ung fransk forskare, Huet, som skriver en avhandling om problemet med den internationella handeln och beskattningen av denna, det vill säga hela problemet med riskerna för " cyberevasion" , med den beskattning av cyberspace som måste konstrueras, internet-tjänsterna, call back, teleavgifter för programvara, immateriella tjänster och hela svårigheten med dessa digitala flöden som inte går att reglera eller kontrollera, och en handel som påstås kunna uppgå till 70 miljarder dollar runt år 2000.
Vi känner till frågorna: vem skall beskatta? Hur skall man beskatta? Och var? Skall total skattebefrielse gälla? Skall man införa en särskild beskattning? Behövs det en världskonferens, med hela spektrat av skatter: tullar, acciser, bolagsskatt och moms? Och alla olika varianter av bolagsskatt? Det finns en variant enligt vilken servern skulle kunna vara en fast inrättning. När det gäller moms finns varianten med distansförsäljning, eller artikel 9.1 i sjätte direktivet, alternativt artikel 9.2, fortfarande sjätte direktivet, som handlar om kulturella tjänsteprestationer. Vi känner till problemet: att undvika snedvridning av konkurrensen.
I det ursprungliga systemet var det den som tillhandahöll tjänsten som fastställde beskattningsorten. Härtill kom konkurrenssnedvridningen utanför gemenskapen eller inom gemenskapen och man ville slå samman det med kommissionens system, som var relativt samanhängande och enligt vilket kunden fastställde beskattningsorten. Därpå kom detta förslag, eller snarare dessa lösningar i mars 1997, som vann allmän spridning i alla länder. Frankrike och Tyskland började tillämpa dem i januari 1997 - i Frankrike har vi en utredning från maj 1997 om frågan. En svårighet uppstår dock eftersom man blandar ihop orten för den som tillhandahåller tjänsten och den som utnyttjar tjänsten och detta beroende på om man är momspliktig eller ej.
Jag nöjer mig därför med att sondera terrängen. Jag har inget emot de övergångslösningar som skisseras. Jag frågar mig - det är ju brukligt att upprepa sig - om det inte här krävs en världsomspännande och doktrinär granskning av frågan, och om kanske total skattebefrielse, med alla risker detta medför mellan traditionell och virtuell handel, eller särskild beskattning vore vägar värda att undersöka. Jag tror att det kanske vore en bra lösning med en stor konferens för att tänka igenom denna helt nya fråga, men under tiden erkänner jag att de lösningar av övergångskaraktär som Cox utvecklar är acceptabla.

Paasilinna
Herr ordförande, ärade kolleger! Ett snedvridet och konkurrensbegränsande momssystem på teletjänsterna ställer de europeiska teleföretagen i ett sämre läge än konkurrenterna i tredje land. Teletjänsterna beskattas enligt den nuvarande lagstiftningen där betalaren finns. Detta betyder att teleoperatörer som är verksamma inom unionen betalar moms, medan de som har sin verksamhet utanför Europeiska unionen inte gör det. Momsdjungeln är även inom unionen mycket skiftande, vilket också snedvrider konkurrensen.
Fungerande inre marknad kräver även fungerande strukturer. Harmonieringen av skattesystemen innebär därför ett steg i den riktningen. Man måste därför satsa på beskattningens tyngdpunkter och på ett gemensamt momssystem på en europeisk och inte enbart på en nationell nivå. Under den tredje etappen av EMU och när den gemensamma valutan införs, är den offentliga ekonomin i alla medlemsstater i vilket fall som helst under en noggrann gemenskaplig kontroll. Varför skulle inte samma kontroll duga även när det gäller beskattning?
Det största problemet globalt sett i den nuvarande europeiska beskattningen är det att den riktar sig alltmer på så kallade orörliga faktorer, det vill säga arbetskraften. Av någon anledning inbillar man sig att företag som skapar arbetstillfällen har större förmögenhet, ty deras beskattning i jämförelse med till exempel automatiserade företag är orimlig. Sysselsättningen bestraffas när den borde belönas. När man utvecklar skattesystem måste man börja räta ut den snedvridna beskattningen. Minimikravet är förstås att företag som skapar sysselsättning åtminstone skall få samma status som de automatiserade företagen.
Rådet har godkänt ett tillfälligt undantagssystem enligt vilket teleoperatörerna i alla medlemsländer betalar momsen direkt till den nationella skatteförvaltningen i kundens medlemsstat. Men om kunden ändå har sin verksamhet utanför Europeiska unionen ska skatten inte drivas in alls. Ett sådant missförhållande manar rentav stora teleföretag att söka sig till marknader i tredje land och skatteparadis. Här har vi någonting att tillsammans förbättra.

Monti
Sedan den 10 januari 1998 är avregleringen av teletjänster en realitet i Europeiska unionen. Det är dags att komplettera regelramverket som åtföljer denna avreglering med frågorna som gäller mervärdesskatten. Såväl våra telekommunikationsbolag som företagen i andra länder har behov av att veta vilka skattemässiga skyldigheter de skall uppfylla under de kommande åren. Detta är det allmänna målet med förslaget.
Sedan finns det två mer specifika mål med detta direktiv. Det första avser ändringen av det territoriella kriteriet för gemenskapens mervärdesskatt och preciserar att mervärdesskatt alltid skall utgå om en telekommunikationstjänst har utförts för någon inom gemenskapen; tjänsten konsumeras inom gemenskapen. Det andra specifika målet syftar till att bekräfta de nuvarande reglerna i det sjätte direktivet, enligt vilka en operatör inom telekommunikationsområdet inom gemenskapen har skattemässiga skyldigheter endast gentemot den medlemsstat där vederbörande bedriver sin verksamhet. Att tvinga operatören att registrera sig i varje medlemsstat där man har en kund skulle av uppenbara skäl upphäva största delen av de fördelar som är knutna till avregleringen, eftersom företaget i fråga skulle behöva föra en särskild bokföring eller anlita en skatteexpert i var och en av medlemsstaterna. En logisk följd av detta är att vi inte kan diskriminera operatörer från tredje land genom att begära av dem att registrera sig i samtliga medlemsstater; även dessa måste kunna dra nytta av att endast registrera sig på ett enda ställe i gemenskapen.
Er föredragande Cox har gjort en grundlig analys av denna strategi och föreslår i sitt betänkande, antaget av ekonomiutskottet, olika ändringar. Jag kan säga att kommissionen inte har några problem med att godkänna ändringsförslagen 1, 3 och 4. Däremot är ändringsförslagen 5, 6 och 7 inte acceptabla enligt kommissionen, eftersom de är av den arten att de kan skjuta upp ikraftträdandet av förslaget till direktiv tills man har utarbetat ett betänkande om sådant som i verkligheten inte är knutet till detta förslag. Framstegen i riktning mot ett nytt gemensamt system för mervärdesskatt är oberoende av ansträngningarna att skapa ett skattesystem för telekommunikationstjänsterna. Avregleringen av dessa tjänster kommer utan tvekan att få mindre betydelse för intäkterna från mervärdeskatten än vad frånvaron av ett system för mervärdesskatt skulle få för om avregleringen blir en framgång eller inte.
Effekterna av de undantag som för närvarande tillämpas av medlemsstaterna kommer utan tvekan att tas med i beräkningen när förhandlingarna skall ske i rådet, men vi vet också att dessa regler inte kan förlängas eller generaliseras med tanke på deras otympligheter och brister, vilket även Cox underströk med stor tydlighet. Å andra sidan blir det i slutändan meningslöst att tillämpa en enda skattesats för telekommunikationstjänsterna, eftersom jag förstår att parlamentet inte begär att man inför en sådan. Med tanke på att kommissionens strategi som sådan inte är ifrågasatt och i avsaknad av konkreta förslag till förbättringar anser kommissionen det vara särskilt olämpligt att den signal som sänds ut till operatörerna verkar beröva dem möjligheten att på kort sikt få en skattemässig ram som möjliggör för dem att fullt ut dra nytta av avregleringen när det gäller telekommunikationstjänsterna, med de fördelar detta kan innebära för våra företag och för samtliga konsumenter.
Slutligen är ändringsförslag nr 2, som jag ännu inte har nämnt, oacceptabelt, eftersom det faktiskt inte är korrekt. Men i allt väsentligt ingår det i ändringsförslag nr 4 som jag redan har sagt att kommissionen kommer att uppta.
Man har bland annat begärt av kommissionen att klargöra motiven för varför det inte är möjligt att bibehålla de principer som anges i undantaget, faktisk de 15 undantagen, och införa dem direkt i det sjätte direktivet. I grunden är svaret redan uppenbart i betänkandet från Cox. De är olämpliga av tre skäl: det system som anges i undantaget kan inte tillämpas i verkligheten, kontrollen innebär konkreta problem och här ingår också det viktiga element, som uppmärksammats av några av er, och som rör skillnaden mellan undantagsmekanismen och de villkor och bestämmelser som anges i GATS.
Låt mig slutligen göra ett påpekande, herr ordförande, kära ledamöter, att när det gäller frågan " varför skall vi skynda oss, vi har ju gott om tid" . I själva verket har vi inte så gott om tid, eftersom undantagen löper ut i slutet av 1999 och den nya planen bör vara antagen åtminstone före utgången av 1998, för att tillåta att den upptas i den nationella lagstiftningen. Med andra ord kommer kanske denna skillnad att bestå mellan oss, när det gäller hur brådskande frågan är, hur mycket tid vi har till vårt förfogande.

Cox
Herr ordförande! Med tanke på att det är så sent vill jag inte på nytt ta upp någon av sakfrågorna i debatten. Jag förbryllas emellertid av en av kommissionärens anmärkningar, som ger mig anledning att fundera över hur vi bör gå tillväga vid omröstningen i morgon. Om jag förstod honom rätt så sade han med avseende på att undersöka möjligheterna till en enda mervärdeskattesats för telekommunikationssektorn, att det kanske är meningslöst när allt kommer omkring, men att Europaparlamentet under alla förhållanden inte begär det och, eftersom det inte finns något förslag från kommissionen, på sätt och vis inte tar upp möjligheten. Låt mig ställa en direkt fråga: det är en hypotes, jag är föredragande och inte parlamentet, men om parlamentet skulle gå till kommissionären och säga: vi vill i ett förslag inte bara ha en revidering av det åttonde mervärdesskattedirektivet, utan vi vill också ha en enda taxa för telekommunikation, kan jag då utgå ifrån, som görs gällande i kommissionärens svar, att hans svar skulle bli positivt?

Monti
Herr ordförande! Som svar till Cox, om harmonisering av skattesatserna, så är det sant att beskattning i varje skattesystem vid leverantörens verksamhetsplats, eller vid den enda registreringsplatsen i EU, kan medföra viss konkurrensförvrängning till följd av medlemsstaternas olika skattesatser. Kommissionen är beredd att föreslå en tillämpning av en enhetlig skattesats för telekommunikationstjänster, som inte finns med i det aktuella förslaget, och kan ingående beakta, och sannolikt med en gynnsam inställning, varje indikation från Europaparlamentet som pekar i den riktningen.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 23.07.)

