Datorproblem i samband med år 2000
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0014/99) av A.J. Donnelly för utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik om meddelande från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén om datorproblem som kan uppstå i samband med år 2000 (KOM(98)0102 - C4-0233/98).

Donnelly, Alan
Herr ordförande! Detta är en mycket viktig fråga för näringslivet och medborgarna inom Europeiska unionen. Enskilda medborgare äger många produkter. De reser med olika transportmedel. De använder offentliga inrättningar. Allt detta kommer att påverkas av det datorproblem som kan uppstå i samband med år 2000. Trots att delar av allmänheten för några månader sedan trodde att detta var ett problem enbart för dataföretagen, står det nu mycket klart att frågan om millenniebuggen kommer att påverka alla medborgare i samtliga aspekter av deras liv. Det viktigaste som Europeiska unionen bör göra under detta år är att säkerställa att alla samhällsgrupper och alla grupper inom näringslivet görs fullt medvetna om de möjliga komplikationer som orsakas av millenniebuggen.
Jag är mindre oroad över det sätt på vilket stora multinationella företag förbereder sig för att handskas med denna fråga. Det står ganska klart att om man är ett stort multinationellt företag har man råd och troligen experter som arbetat med denna fråga i flera år. Men vi vet att det inom Europeiska unionen finns cirka 18 miljoner små företag. Hur många av dessa har undersökt om de kommer att få problem efter den 1 januari år 2000 på grund av de system som de använder inom detta lilla företag?
I vissa länder - inklusive mitt eget - har flera tusen experter engagerats för att gå runt och hjälpa småföretagen att identifiera om ett litet företag kommer att påverkas. Men över hela Europeiska unionen måste vi, med tanke på småföretagssektorns betydelse för EU, säkerställa att så stora påtryckningar som möjligt görs på medlemsstaterna för att tillhandahålla samma hjälp i samtliga 15 medlemsländer. Jag skulle vara mycket tacksam om kommissionären kunde förklara för oss denna morgon om det finns något övervakningsprogram för att identifiera om samtliga 15 medlemsstater tillhandahåller expertis för rådgivning till de småföretagssektorn om hur millenniebuggen kan påverka dem.
Vad gäller allmänna serviceanläggningar - elektricitet, gas, vatten och så vidare - är det ytterst viktigt att även dessa sköter sina egna åligganden med avseende på millenniebuggen. Det skulle vara förödande för medborgarna i Europeiska unionen om den offentliga sektorn och de allmänna serviceanläggningarna, på grund av otillräckliga förberedelser, fann att de har problem efter den 1 januari 2000. Vilka åtgärder vidtas runt om i Europeiska unionen för ett samordnat förfarande och en garanti för att riktig information ges till den offentliga sektorn inom detta område?
Vad gäller Europeiska unionens lagstiftning beträffar, finns det ett lagstiftande organ som ansvarar för lagstiftningen i fråga om bristfälliga tjänster, produktsäkerhet och andra ansvarsbestämmelser. Vad jag inte är klart för mig är om vi kommer att tillämpa dessa direktiv om produktansvar på problem som kan komma att uppstå som en följd av millenniebuggen. I Förenta staterna till exempel, har man övervägt att avfärda ansvarsbestämmelser så att företag inte påverkas av funktionsfel på deras produkter och tjänster. Kommer Europas medborgare att kunna åberopa produktansvar och ansvarsbestämmelser för bristfälliga tjänster inom Europeiska unionen i de fall då varor eller tjänster inte fungerar på grund av millenniebuggen? Detta är en fråga som människorna i Europeiska unionen vill ha svar på. Kan de lagen till hjälp om de finner att de har problem?
Det finns två avslutande punkter som jag vill ta upp. Vilka beredskapsplaner har medlemsstaterna och vilka kollektiva initiativ äger rum inom Europeiska unionen vid händelse av - Gud förbjude - ett allvarligt problem kopplat till en stor industri inom EU? Vilka åtgärder vidtas av de civila myndigheterna för att förbereda sig för en potentiell katastrof i någon del av EU? Diskuterar inrikesministrarna till exempel om det finns behov av en beredskapsplan för den 1 januari 2000? Vissa människor kan tycka att detta är en Kassandra som försöker måla upp en mycket svart bild, men faktum är att vi inte vet om potentiellt mycket förödande problem väntar runt hörnet.
Slutligen, gällande våra yttre förbindelser. Längs våra gränser har vi förbindelser med östeuropeiska länder och vid länder i före detta Sovjetunionen. De har omfattande kärnkraftsanläggningar som vi vet redan är i ett allvarligt tillstånd av förfall. Vad görs av Europeiska unionen för att säkerställa dessa kärnkraftsanläggningar och andra stora anläggningar kring våra gränser mot potentiella katastrofer på grund av dessa länder avsaknad av förberedelser? Detta är inte endast ett problem för Europeiska unionen utan kan få mycket allvarliga följder, i synnerhet inom mycket känsliga sektorer såsom energisektorn, om vi inte vidtar nödvändiga förberedelser.
Detta är av avgörande betydelse för oss. Det är inte bara dataentusiaster som bör känna sig berörda. Varje medborgare bör inse faran för sitt eget uppehälle och riskerna för vår säkerhet. Kommissionen och parlamentet måste mycket tydligt klargöra att vi kommer att anstränga oss under detta år för att garantera våra medborgares säkerhet, garantera våra medborgares lagliga rättigheter samt garantera möjligheterna för vårt näringsliv, tillsammans med säkerheten för våra grannar i denna mycket riksfyllda tid, som ett resultat av förändringarna inom tekniken.

Hendrick
Herr ordförande! Jag vill inleda med att tacka min gode vän och kollega Donnelly för ett förträffligt betänkande som tar upp de flesta aspekter på de problemen som är förknippade med millenniebuggen. Detta betänkande har inte kommit för tidigt - ryktena om att det skulle finnas i föredragningslistan för december månads plenarsammanträde är ogrundade!
I mitt eget land, gör uppskattningar gällande att problem med millenniebuggen kan kosta upp till 2 procent av BNP. Mot bakgrund av att tillväxten i många länder uppskattats till under 2 procent, är detta en mycket otillfredsställande situation och allt bör göras för att försöka minimera problemets följder, i synnerhet i fråga om offentliga tjänster, näringsliv, transporter, inhemska problem och, vilket Donnelly nämnde, hotet mot säkerheten. Det mest oroande är kärnsäkerheten och vi vet att det finns problem i Central- och Östeuropa och möjligen på andra håll.
Jag vill ta upp tre områden som ger upphov till oro. Dessa är allmänhetens medvetenhet, ansvaret i händelse av funktionsfel och, för det tredje, det område vi har berört, nämligen säkerheten. Vad gäller allmänhetens medvetenhet, vet jag att det finns vissa program i de enskilda medlemsstaterna för tillhandahållande av information till konsumenterna i synnerhet, men också företag. Jag vill uppmana kommissionen att använda sig av europeiska informationscentra för distribution av information för att garantera att allmänheten och företagen är medvetna om sina skyldigheter och de risker det innebär att underlåta att förbereda sig inför år 2000. Medvetenhet inom företagen är ett problem, av de orsaker som jag har nämnt, och även dess effekter för de ekonomiska prestationerna, Den vänta-och-se-attityd som vissa företag tillämpar är otillfredsställande. Situationen kan bli långt allvarligare än de någonsin kan föreställa sig.
Vad gäller ansvaret vid funktionsfel, bör konsumenterna skyddas. Den nuvarande inställningen om huruvida det är oundvikliga funktionsfel eller oförutsedda är inte felaktig. Många försäkringsbolag försöker krympa sina skyldigheter. Konsumenter bör vara försäkrade enligt villkoret att det är rimligt för konsumenten att förvänta sig kompensation, beroende på en speciell produkts ålder.
Slutligen, i fråga om säkerhet. Kärnkraftsindustrin är helt klart ett bekymmersamt område - och Donnelly berörde detta. Transport är ett annat. Alla försök bör göras för att bygga in felsäkrande åtgärder, där det finns tvivel om att en utrustning kommer att fungera på ett riktigt sätt efter år 2000.
Jag rekommenderar parlamentet att stödja detta betänkande och tackar herr Donnelly än en gång.

Van Velzen
Herr ordförande, herr kommissionär, bästa kolleger! Först och främst skulle jag vilja tacka Alan Donnelly så hjärtligt för detta utmärkta betänkande. Jag tror att han ger ett utmärkt svar på alla de punkter som är av intresse för Europeiska unionen, när det handlar om detta ämne. Att betänkandet kommer sent är inte hans fel, utan det är ett faktum som vi bara har att konstatera. Det förefaller egentligen som om Europeiska unionen på den punkten tvekar att ta sitt ansvar på detta område. Jag skulle egentligen vilja ställa följande fråga till kommissionär Bangemann. Under ett av ekonomiutskottets möten sade han: ja, det där problemet med år 2000, det är egentligen inte så viktigt. År 2000 kommer det att visa sig att det är någonting som haussats upp av framför allt mjukvarufabrikanterna. Det som jag egentligen skulle vilja fråga honom om är hur pass seriöst han anser att problemet med år 2000 måste hanteras från Europeiska unionens sida? Jag kommer att koncentrera mig till fyra punkter.
Den första är kedjeproblematiken. Alla vet att man inte kan lösa problemet med år 2000 enbart på lokal, regional eller nationell nivå; man måste naturligtvis också se på EU-sammanhanget. Men det är naturligtvis klart att alla dessa saker hänger nära samman med varandra. Ju bättre vi är i stånd att kartlägga och lösa kedjeproblematiken på ett bra sätt, desto mer framgångsrikt kommer vi att kunna hantera problemet med år 2000. Utifrån de överväganden som har ett samband med den inre marknaden, tror jag att det är mycket viktigt att vi på det området och från Europeiska unionens sida ägnar särskild uppmärksamhet åt det som sker kring kedjeproblematiken. Exemplet med elektriciteten är välkänt. Om man i ett land någonstans inte är i stånd att lösa frågan på ett bra sätt, då kommer det att få stora följder för andra länder inom Europeiska unionen, och utanför den på grund av alla länkningar av elektricitetsnätverket.
Den andra punkten är ansvaret. Det står klart att man i olika medlemsstater redan nu försöker att föra en diskussion i frågan om vem som är ansvarig för vad i det ögonblick då problemet med år 2000 verkligen slår till. Vissa försäkringsbolag har reserverat pengar, andra har inte gjort det. Jag skulle vilja fråga kommissionären hur han nu hanterar denna företeelse på den inre marknaden? För om ansvarsfrågan är ordentligt reglerad i en av Europeiska unionens medlemsstater och inte i en annan, tänk på kedjeproblematiken, hur kommer vi då att slutgiltigt hantera det? Jag anser att man som europeisk union inte kan inta en passiv attityd på den punkten.
Min tredje punkt är medvetandegörandet. Att öka medvetenheten om problemet med år 2000 innebär för det första att planer måste utarbetas, framför allt att tester måste genomföras, och för det tredje att man måste låta allmänheten se vad man håller på med när allt kommer omkring, och vilken effekt det har. Jag tror att ju mer vi på den punkten kan klargöra för medborgarna att vi har allt under kontroll, men framför allt att vi arbetar med det och att problemet naturligtvis är möjligt att lösa, desto mer kommer enligt vad jag också tror medborgarnas förtroende att öka. Jag anser att detta är mycket viktigt.
Den sista punkten är kärnenergisektorn. Vi har ingen insikt på detta område. Således anser jag att det är mycket viktigt att detta uppmärksammas mycket mer, eftersom just detta kan förstärka medborgarnas ångestkänslor. Jag ber eftertryckligen kommissionären att på den punkten tillsammans med sina kolleger klargöra vad vi gör i Central- och Östeuropa. Vad gör vi med Ryssland, eftersom det naturligtvis finns ett stort frågetecken där, och på den punkten måste också tydlig information ges till medborgarna.
Slutligen, herr ordförande, en fråga till er själv. Vad gör Europaparlamentet för att se till att Europaparlamentet klarar av problemet med år 2000? Kanske kan ni nu genast ge ett svar på vad parlamentet gör. Jag är mycket nyfiken.

Boogerd-Quaak
Herr ordförande! Jag vill också gratulera Donnelly till hans utmärkta betänkande. Jag skulle vilja utveckla en punkt som också har tagits upp av föregående talare. Den 1 januari 2000 kommer många datorer att tro att tiden hoppar tillbaka om de inte är förberedda för år 2000. Detta medför ju stora risker med avseende på ekonomisk, ekologisk och humanitär skada. Jag anser att situationen framför allt i Ryssland och i ett antal östeuropeiska länder är oroväckande. På grund av den ekonomiska krisen där har hanteringen av problemet med år 2000, som ändå inte hade någon högre prioritet, nästan stannat av. Jag är nu medveten om att man där säger att ett antal datorer inte har de problem som man har i väst. Men det är inte säkert. För att vara på den säkra sidan gjorde jag nyligen ett arbetsbesök vid det enda kärnkraftverket som mitt land är begåvat med. Där fick jag klart för mig att man sedan ungefär ett år arbetar med att göra verket redo för år 2000. Jag tog där också upp frågan om de östeuropeiska länderna, vilket man hade kunskap om, men var orolig för det som sker där. Jag vill då också tacka herr Donnelly för att han har övertagit det ändringsförslag i detta ämne som har författats av mig.
Van Velzen tog upp ansvarsfrågan, och jag vill i det sammanhanget peka på att alla katastrofer när det gäller kärnkrafts- eller andra nukleära katastrofer är uteslutna i alla försäkringsbrev. Så det finns extra anledning att uppmärksamma detta problem.
Jag anser fortfarande att Europeiska unionen måste ta initiativet till och hitta en lösning på detta tillsammans med Östeuropa och Ryssland. Det är hög tid att vi tar vårt ansvar. Jag anser också att detta måste uppmärksammas i biståndsprogrammen. Av olika undersökningar framgår att detta är möjligt med en relativt måttlig ekonomisk insats. Exempelvis har de totala kostnaderna för att lösa det ryska problemet med år 2000 uppskattats till 100 miljoner dollar. Jag håller detta för en meningsfull investering. Om vi vill garantera ett säkert årsskifte för Europeiska unionens medborgare, då måste vi lätta på kassakistan också för detta ändamål. Tiden blir allt knappare. Vi har inte tid längre, och ansvaret ligger precis lika mycket på väst som på öst. Jag vill då rikta en angelägen uppmaning till kommissionär Bangemann att placera detta ämne högt på dagordningen, inte bara på grund av de risker man löper som man inte är försäkrade för, utan framför allt på grund av den ekologiska skadan om något som inte är möjligt att reparera går snett.

Kerr
Herr ordförande! Jag vill inleda med ett erkännande. Jag är en fullständig teknofob och detta är helt uppenbart anledningen till att min grupp har valt mig till att tala om detta komplicerade ämne. Jag har läst Donnellys utmärkta betänkande och lovordar honom för detta. En tanke slog mig. Har han kontrollerat att labourpartiets datorer i Millbank Tower har programmerats för ta hänsyn till förändringen så att samtliga ledamöter kommer att förbli uppkopplade år 2000 såsom under 1999?
Detta är helt klart en viktig fråga. En grundläggande fråga som slog mig när jag läste betänkandet är hur det kommer sig att datorkonstruktörer och mjukvarukonstruktörer tilläts tillverka och programmera maskiner på ett sådant sätt? Alla visste att år 2000 närmade sig, men det tycks inte ha slagit dem att åtgärda detta ganska fundamentala fel under konstruktionsarbetet. Sedan uppstår frågan: hur är det med ansvaret för sådana skador som kan uppstå om dessa maskiner slutar fungera? Kan vi stämma herr Gates på hans många miljarder dollar för hans ansvar i denna process? Eller kanske kunde vi nationalisera honom som en ekonom i Förenta staterna föreslog nyligen.
Jag har läst att den brittiska regeringen har gjort vissa seriösa förberedelser för detta, men jag blev en aning oroad över att läsa i tidningarna härom dagen att den italienska regeringen - jag vill inte kritisera mina italienska vänner - just har upprättat en arbetsgrupp, utan kontor, utan budget och utan resurser, för att undersöka detta problem endast nio månader före händelsen. Det tycks mig en aning sent påtänkt. Parlamentet är också en aning sent ute med sitt betänkande. Men jag är förvissad om att kommissionär Bangemann kommer att berätta för oss att kommissionen är långt framskriden med sin planering.
Slutligen, vill jag föreslå att i syfte att återupprätta förtroendet för Europa, kunde kommissionär Kinnock ge sig upp i luften och flyga på nyårsaftonen år 2000 och att kommissionär Bangemann borde återuppta sin välkända bedrifter på motorcykel med Barton och färdas genom Bryssels trafiksystem där bak på Bartons motorcykel. Detta skulle övertyga Europas medborgare om att kommissionen har situationen väl under kontroll.

Blokland
Herr ordförande! När datorerna den 1 januari nästa år hoppar från " 99" till " 00" vet ingen exakt vad följderna av detta kommer att bli. De kan vara långtgående. Men det kan också vara så att problemet med år 2000 framför allt finns i huvudet hos folk som blivit uppjagade av mjukvarufabrikanter som vill slå mynt av det.
Problemet med år 2000 gör att vi otvetydigt konfronteras med begränsningen hos det mänskliga kunnandet och vetandet. För alla som hyser fullt förtroende för tekniken måste problemet med år 2000 vara en första klassens besvikelse. Bara på grund av en sådan oväsentlighet som att utelämna siffrorna " 19" i årtalet uppstår en livshotande situation. Alltför ofta glömmer vi bort att all teknik är människors verk. Vi kan tro att vi är så duktiga och tala om " teknikens triumf" , likväl utgör samma teknik ett enormt hot.
Med rätta sätter resolutionen i beaktande C fingret på de ekonomiska överväganden som ledde till att årtalet reducerades till två siffror. På sätt och vis ville man således alltför snabbt uppnå ekonomiska resultat med den nya datortekniken. Är det inte här som roten till väldigt många samhälleliga och kulturella problem ligger? Vi är förslavade under strävan efter vinst och ekonomisk nytta. Allting måste ge vika för detta, inklusive den naturliga boendemiljön och själva vår mänskliga existens.
Av den anledningen är det särskilt beklagligt att kollega Donnellys betänkande enligt gängse mönster broderar ut på talesättet om det mänskliga förnuftets problemlösningsförmåga. Naturligtvis måste vi engagera oss för att undvika eventuella katastrofer. Men att begrunda mer djupliggande kulturella och religiösa orsaker förefaller mig likaså vara högst nödvändigt.

Paasilinna
Herr ordförande! Jag ställer mig också bland gratulanterna och beklagar att Donnelly inte längre deltar i vårt utskotts arbete så kraftfullt som jag skulle önskat.
Han är en bra typ för dessa jobb. Det är märkligt att detta datorproblem i samband med år 2000 existerar. Det är ju ett tecken på hur pass känsliga för störningar moderna samhällen är. När maskinerna alltså inte förstår att två nollor betyder år 2000 är vi illa ute, somliga grips av panik. De bästa arbetstagarna har i åratal varit sysselsatta med ändringsarbeten, och nu är det några månader kvar. Anfallet och hotet mot vår idylliska miljö kommer alltså inte från rymden eller från Ryssland utan från två nollors håll och på grund av maskinens missförstånd.
Kommissionen säger att ansvaret för datorproblemen i samband med år 2000 ligger hos leverantörer och användare av ADB-system. Jag frågar således kommissionen, vilka är det då månne som bär detta ansvar i fallet Ryssland? Jag var i måndags på besök i Ryssland i närheten av just dessa kärnkraftverk, och jag skulle vilja fråga, vilken säkerhet har kommissionen att detta ryska problem, som även föredraganden berörde, kommer att skötas på vederbörligt sätt? Kommer anläggningarna att stängas eller skall de hållas i drift, och vad kommer att hända med kärnvapensystemen? Min andra fråga är: På vilket sätt kommer störningsverksamheten och regelrätta brott i detta skede, då det åtminstone i vissa fall råder förvirring i systemen, att skapa problem, och vad ämnar kommissionen göra för att den här typen av problem skall undvikas? För det tredje är jag nöjd med föredragandens omnämnande att man måste sörja för konsumenterna och de små och medelstora företagen som i sådana här situationer hamnar i de största svårigheterna.

Ilaskivi
Herr ordförande! Det är bara drygt tio månader kvar till sekelskiftet. Trots detta släpar testning av datorsystemen inom många områden efter, om det nu överallt ens har påbörjats. Dessutom finns det en mängd människor som inte vet någonting alls om hela problemet.
Europaparlamentet fäster mycket riktigt i dag uppmärksamheten på de problem som år 2000 eventuellt kommer att orsaka, dvs. den så kallade " 00-problematiken" . Det betonar dock i första hand samarbetet mellan sina medlemsländer samt inom västvärlden. Problemen begränsas dock inte till detta. Vi vet, som man även här redan har konstaterat, att det i synnerhet i Ryssland, men också i dess närområden, råder brist på såväl intellektuella som materiella resurser för att lösa problemet. Flygtrafiken, som speciellt när det gäller den datoriserade flygledningen samt i moderna datoriserade flygplan behöver uppgraderade ADB-system, samt kärnkraftverken är globala och gemensamma problem. Misslyckas uppdateringen av dessa kan det för allmänheten på olika håll av världen orsaka allvarliga såväl hälso- som andra risker.
Frågan är varken politisk eller ideologisk. När man närmar sig den får inte gränserna utgöra hinder. För att hitta en lösning måste EU göra en bred satsning som vid behov till och med överskrider de egna gränserna med hänsyn tagen till de mänskliga synpunkterna. Man skall hellre satsa i förväg än senare, ty eftersläpningen kan vara dyrbar. De skräckscenarier som några så kallade science fiction-författare i sina fantasifulla fiktioner målat, när de framkallat ragnaröksstämningar, får inte förverkligas. Ansvaret är globalt.

Lukas
Herr ordförande, jag kan i huvudsak bara instämma i Donnellys utmärkta betänkande. Redogörelsen i anslutning till punkt D angående små och medelstora företag behöver emellertid kommenteras. Det är långtifrån riktigt att inte finns några tekniska specialkunskaper i småföretagen. På många områden är det faktiskt de små och medelstora företagen som står för innovationerna och forskningen. De kan, tack vare sin speciella uppbyggnad och sina tekniska specialkunskaper, snabbt ta itu med de eventuella programvaruproblem som uppkommer. Det kan å andra sidan befaras att ADB-problemen i storföretagen och den offentliga sektorn kan komma att få efterverkningar på de små och medelstora företagens verksamhet. Vad som däremot är högst betydelsefullt är föredragandens redogörelse om kärnkraften i Östeuropa och Ryssland. Denna kärnkraft får ett massivt finansiellt stöd från Europeiska unionen. Hittills har man dock tyvärr inte kunnat konstatera några väsentliga förbättringar i reaktorsäkerheten.
Vad som nu måste göras är att se till att man sätter in alla tillgängliga resurser för att förbättra säkerheten i kärnkraftverken. Då man kan förmoda att förhoppningen att kärnkraftverken skulle stängas av redan före år 2000 är orealistisk, måste man åtminstone försäkra sig om att inga driftsstörningar inträffar till följd av år-2000-problemet. Varje risk för den europeiska befolkningen måste absolut undanröjas; ty de europeiska skattebetalarna har när allt kommer omkring redan lagt ned mycket pengar på den nukleära säkerheten i Östeuropa och Ryssland.

Pinel
Herr ordförande! För de flesta av våra medborgare är det ämne vi skall behandla i dag - " 2000-årsbuggen" - extremt svårgenomträngligt. Om jag skall gå raskt fram skulle jag vilja säga att det handlar om det sandkorn som kan stoppa den mest sofistikerade mekanik. Men vi måste gå längre. Jag för min del ser här en riktig konkretisering av begränsningarna i vårt påstått moderna samhälle, som är ett kortsiktigt samhälle där man bygger på sand och ofta inte ser längre än näsan räcker. Två generationer programmerare har medvetet ignorerat millenieskiftet för att tjäna några löjliga byte i programvaran. Vi vet ännu inte i dag exakt hur stor omfattningen kommer att bli av konsekvenserna av denna tanklöshet.
Att styra är att vara förutseende, säger ett ordspråk. Visst är detta ett bevis på att ingen längre styr världen. Mitterand, Fabius och Clinton - för dem handlar det om samma kamp. De tillhör den generation som föredrar att arbeta inom politiken för att tjäna sig själva snarare än för att tjäna folket. Detta är en generation av ansvariga som är oansvariga och som avsiktligt förgiftar folk med smittat blod, bygger kärnkraftverk samtidigt som de mycket väl vet att dessa en dag kommer att gå sönder mitt framför näsan på oss samt slutligen föredrar att skicka bombplan på oskyldiga folkmassor i syfte att avleda uppmärksamheten och få folk att glömma deras sexuella eskapader.
Detta med datoranomalin är mycket farligare än det först verkade. Den är ett tecken bland andra på en atmosfär av förfall och allmän oansvarighet, där ingen längre behöver förklara någonting för någon. Tyvärr hindrar den komiska sidan av denna fråga troligtvis våra styrande ännu en gång från att ta detta nya råd på allvar, och det är synd.

Bangemann
Herr ordförande, det stämmer inte att det är för sent för parlamentet att diskutera den här frågan; vid flera tillfällen under senare år har vi ju talat om den, och kommissionen har kontinuerligt rapporterat om sina förehavanden med anledning av den. I mer än fyra år har vi arbetat med det här problemet och därvidlag försökt att åstadkomma så mycket som det är möjligt för kommissionen att göra. Jag vill tacka Alan Donnelly för att han i sitt betänkande ännu en gång har understrukit vårt ansvar, samt på vilka ställen man säkert kan åstadkomma en del under kommande månader.
Han är ingen Kassandra, det kan jag säga direkt, ty Kassandra hade alltid rätt i sina förutsägelser. Kassandras problem var just att allt hon sade alltid stämde. Det kan man inte säga om Alan Donnelly. Jag är säker på att vissa av de farhågor som uttalats här i debatten aldrig kommer att inträffa.
Men först till vad kommissionen har gjort. Den första svårigheten bestod i att göra samtliga parter uppmärksamma på själva problemet. Jag tror att det har åstadkommits genom de något överdrivna undergångsbudskapen. Det som är bra med sådana skräckvisioner är ju att även om de är väldigt överdrivna, så leder de till att människors uppmärksamhet väcks. Alla dessa skräckhistorier om att flygplan störtar, elektriciteten stängs av och att labourpartiet inte längre kan räkna sina medlemmar, har ändå medfört att människorna blivit så skärrade - särskilt över den sistnämnda omständigheten - att alla numera vet att vi snart kommer att få ett problem på halsen. Det är det första, och det är egentligen inte så dumt.
Också kommissionen har lämnat vissa bidrag till det. Vi har särskilt ägnat oss åt de små och medelstora företagen. Ända från början har vi engagerat medlemsländerna i överläggningarna, liksom givetvis vissa internationella organ såsom Atomenergikommissionen i Wien. Det är självklart att man skall sträva efter att lokalisera de olika verksamheterna till den plats som är mest lämplig för respektive verksamhet. Kommissionen har således inte försökt göra allting själv, i stället har den sökt utrusta de respektive ansvariga med så kvalificerad expertkunskap som möjligt, och till viss del även med ekonomiska resurser. Ett exempel på det är att vi tilldelat Atomenergikommissionen pengar för att den skall kunna bedriva sin verksamhet i Östeuropa. Vi har således försökt mobilisera en hel rad organisationer och ansvariga, däribland förstås även de omedelbart berörda parterna - den privata industrin.
Resultaten har redan börjat visa sig. Men visst stämmer det att småföretagen har större problem; de saknar personal och i många fall pengar, för det finns naturligtvis programvara numera som undanröjer huvuddelen av problemen, men den är relativt dyr. Med andra ord har vi här ett problem vad gäller finansieringen.
Allt det som räknades upp i vårt meddelande har vi aktivt följt upp. Vi har regelbundna sammankomster med medlemsstaterna, och på områdena finansiering och telekommunikation samt energi och transport har vi samarbetat, och gör det fortfarande, med ansvariga internationella organisationer. Det sätt på vilket dessa områden förtecknas är för övrigt inte godtyckligt; här finns nämligen en skillnad beroende på hur man använder datorer. När det t.ex. gäller datorer med periodicitet, dvs. som oundgängligen följer vissa tidsperioder, så uppträder förstås sådana problem snarare än när det är fråga om datorer som inte har något att göra med periodicitet utan endast samlar data. Dessa data är ej bundna till bestämda tidsliga intervaller, och därför kan the millennium bug inte åstadkomma någon verkan. Det måste man faktiskt se.
Men vi försöker ändå att med alla inblandade fastställa vad de kan göra, och vad de måste göra för att man skall kunna garantera att infrastruktursektorerna fungerar utan störningar. Kommissionen skulle - om man så ville - kunna vidta ytterligare åtgärder, särskilt i samband med frågan om ekonomiskt stöd. De belopp som skulle krävas för alla de berörda privata aktörerna är dock av sådan storlek att det är otänkbart att låta dem belasta statens budget. Vi har givetvis gjort vad som kan göras för den omedelbara säkerheten. Många parter företar många åtgärder med egna medel - och inte minst i eget intresse. Jag kan inte tänka mig att det finns en enda flygplats i världen utrustad med datorsystem som inte har funnit en lösning på det aktuella problemet. Det vore minst sagt äventyrligt om det fanns flygbolag vilka inte vidtagit lämpliga föranstaltningar i sina flygplan tills dess.
Vad kan man då mer göra för att anpassa de rättsliga bestämmelserna, om så skulle krävas? En intressant fråga, för här kan vi ju omedelbart påbörja våra aktiviteter. Det har vi också granskat. Det finns gott om befintliga rättsregler som kan tillämpas också på ett sådant problem; enligt rättsliga kategorier är det ju inget nytt. Den som levererar felaktiga varor eller presterar bristfälliga tjänster ansvarar naturligtvis för dem, så länge felen beror på denne eller ansvaret är fulltäckande för alla sorters orsakande av fel. De företag som i hög grad är beroende av sina leverantörer och arbetar med sådana system, har i stor utsträckning redan meddelat leverantörerna att de, om leveranserna skulle vara behäftade med några störningar, kommer att göra leverantörerna ansvariga för det. Det vill säga de har på egen hand sörjt för att leverantören är medveten om sitt oaktsamma beteende ifall han inte hörsammar deras begäran.
Vi tror av den anledningen inte att det vore bättre att föreslå en ny rättslig reglering. Alan Donnelly nämnde the Good Samaritan Legislation - den nya amerikanska lagen - tänkt att underlätta informationslämnande genom att ansvaret för förklaringar om uppfyllande av år-2000-kraven inskränks. Detta leder naturligtvis inte till att människorna bryr sig mer om the millenium bug - tvärtom är det dåligt i det avseendet. Med andra ord tror vi att de bestående rättsreglerna kommer att vara tillräckliga för att, tillsammans med informationen till leverantörerna, komma till rätta med problemet när det gäller den juridiska aspekten. I alla avseenden kommer detta förstås inte att gälla. Man har t.ex. ställt frågan om parlamentet över huvud taget kommer att fungera efter år 2000. Detta är inte en fråga om det rättsliga ansvaret, utan en fråga om politisk opportunitet som kommissionen för närvarande inte önskar kommentera.
Vidare har vi blivit tillfrågade om våra åtgärder för våra egna datorsystem. Det vore väl inte särskilt smickrande för kommissionen om vi under fem år drog länderna runt och predikade för alla att de måste göra något åt problemet, samtidigt som vi själva inte gjorde något. Naturligtvis har vi säkerställt att våra egna system fungerar. Vi har initierat ett projekt för år-2000-anpassningen i våra system, som snart skall slutföras. Så fort vi har genomfört testerna kan vi meddela er att åtminstone kommissionen kommer att vara verksamt också efter år 2000, om det nu är till någon tröst för parlamentet.

Van Velzen
Herr ordförande! Jag frågade er om ni möjligen är beredd att meddela ledamöterna hur Europaparlamentet förbereder sig inför problemet med år 2000. Vi vet nu vad kommissionen gör, men skulle ni också kunna låta parlamentsledamöterna få reda på hur långt parlamentet har kommit?

Ordföranden
Jag kommer att vidarebefordra er förfrågan till parlamentets ordförande och be honom att ta kontakt med er i vederbörlig ordning.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 11.00.

Arbetarskyddsfrågor
Ordföranden
Nästa punkt är betänkande (A4-0050/99) av Ojala för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om tjugoförsta rapporten från Rådgivande kommittén för arbetarskyddsfrågor (KOM(97)0728 - C4-0189/98)om verksamhetsberättelse för Ständiga kommittén för driftsäkerhet och hälsoskydd i stenkolsgruvor och andra mineralutvinnande industrier - verksamhetsperioden 1996 (KOM(97)0729 - C4-0190/98)ochhalvtidsrapport om ett gemenskapens program för att förbättra säkerhet, hygien och hälsa i arbetet - (1996-2000) (KOM(98)0511 - C4-0041/99).

Ojala
Herr ordförande! Först behandlar jag kort arbetarskyddskommittéernas årsrapporter. Både Rådgivande kommittén för arbetarskyddsfrågor och Ständiga kommittén för driftsäkerhet och hälsoskydd i stenkolsgruvor och andra mineralutvinnande industrier fungerar enligt trepartsprincipen som jag önskar att man även skulle tillämpa i större utsträckning inom gemenskapen. Båda kommittéernas problem är de knappa resurserna. Med tanke på detta har de lyckats utföra ett mycket bra arbete. Dock borde man för båda kommittéernas del fundera på möjligheter att effektivisera arbetet till exempel med hjälp av omorganisering av verksamheten samt att utnyttja deras sakkunskap på ett bättre sätt än hittills.
Den viktigaste delen i gemenskapens verksamhet för hälsa och säkerhet i arbetet är lagstiftning och dess tillämpning. Härvidlag har man gjort betydande framsteg. När medlemsstaterna år 1996 hade införlivat 74 procent av arbetarskyddsdirektiven i den nationella lagstiftningen har den siffran i dag stigit till 95 procent. Att godkänna direktiven betyder dock inte i sig att de tolkas och tillämpas rätt och att de har en konkret betydelse på arbetsplatserna. Detta är emellertid den fråga som trovärdigheten i Europeiska unionens arbetarskyddsverksamhet vilar på, dvs. tillämpningen. I betänkandet ställer man konkreta krav angående totalförbudet mot asbest, utvidgning av cancerdirektivet samt främjande av direktiven om fysikaliska faktorer, byggnadsställningar och minimibestämmelser inom transportområdet samt förslaget om hur personer som arbetar utomhus skall skyddas.
I sin halvtidsrapport föreslår kommissionen en prioritering av fyra områden för åren 1998-2000: för det första effektivisering av lagstiftningen, för det andra förberedelser till utvidgningen, för det tredje förstärkning av sambanden med anställbarhet och för det fjärde risker som förändrade arbetsförhållanden medför. Dessa är viktiga prioriteringar. Av kommissionens prioriteringar innebär utvidgningen en verklig utmaning för arbetarskyddet. Arbetarskyddet i ansökarländerna ligger inte tillnärmelsevis på den nivå som i de nuvarande medlemsländerna. Om ansökarländerna skall uppnå gemenskapens nivå behöver de allt stöd som är möjligt att ge.
Att upprätthålla åldrande människors arbetsförmåga tillhör de närmaste årens största utmaningar. Jag vill i detta sammanhang berätta om Finlands exempel. Hos oss arbetar arbetsgivaren, arbetstagaren och samarbetsorganisationerna tillsammans för att bibehålla arbetsförmågan. De goda erfarenheterna från den här verksamheten i Finland skulle kunna infogas den goda praxis som presenteras för andra medlemsländer. Detta är på ett väsentligt sätt förknippat med anställbarheten.
Den bedömning av hälso- och säkerhetsrisker i arbetet som görs på arbetsplatserna begränsas alltför ofta till fysikaliska, kemiska och biologiska risker. Sjukdomar i stöd- och rörelseorganen samt psykosociala faktorer utgör emellertid i dag de största hoten mot arbetstagarnas hälsa. Av dessa hot har vårt utskott redan tidigare speciellt lyft fram stressen. Jag vill även fästa uppmärksamhet på våldet som är ett växande problem inom tjänstesektorn.
Kommissionen konstaterar också i sin halvtidsrapport att kvinnornas ökande andel i arbetslivet för med sig några specifika arbetarskyddsproblem. Enligt min mening borde man även inom det här området föra genusspecificerad statistik. Typiska kvinnoarbeten är behäftade med alldeles egna arbetarskyddsrisker som orsakas bland annat av bristande autonomi, enformiga rörelsemönster och dylikt.
Till slut om ändringsförslagen: jag är beredd att godkänna alla av dem utom ändringsförslag 1. Ändringsförslag 2 godkänner jag som ett tillägg till betänkandets punkt 15. Ändringsförslag 1 kan jag inte godkänna eftersom det skulle stympa betänkandets punkt 3 till enbart ett beklagande av att bara en bråkdel av kommittémedlemmarna är kvinnor och skulle utelämna detta viktiga förslag till förbättring. Som motivering vill jag tillägga att utskottet för kvinnors rättigheter i sitt eget yttrande uppmärksammat problemet att endast 10 procent av arbetsgivarnas och 20 procent av arbetstagarnas företrädare i de rådgivande kommittéerna är kvinnor och uppmanat till en utökning av kvinnornas andel. Det är fullt möjligt att uppnå en jämnare representation av båda könen utan att kränka parternas självständiga rätt till utnämning. Vi i Norden har goda exempel på detta och därför rekommenderar jag att ändringsförslag 1 skall förkastas.

Soltwedel-Schäfer
Herr ordförande! Det gäller yttrandet om säkerhet, hygien och hälsoskydd på arbetsplatsen. Jag upprepar ännu en gång, ur Gruppen De Grönas i Europaparlamentet perspektiv som också är yttrandets, att cancerdirektivet har en särskild betydelse och att vi faktiskt räknar med ett ökat engagemang för att omsätta det i lagstiftningen; detta gäller också kommissionen och rådet. I det ändringsförslag som jag har lagt fram spelar dessutom asbest på arbetsplatsen en viss roll. Jag vill också be om ett förtydligande från föregående talare; jag vet inte om det godtas eller inte - jag uppfattade inte det.
Asbestfrågan handlar inte bara om saneringen och den nuvarande situationen utan självfallet också om att bannlysa asbesten i stort, dvs. att förbjuda asbest på arbetsplatser, i bostäder och i byggnader. Ytterligare en viktig sak i samband med östutvidgningen är arbetstagarens skydd. Jag välkomnar mycket starkt att Bjerregaard på miljöområdet redan har hunnit ta ett flertal kontakter och har inlett samtal beträffande östutvidgningen och åtgärder för miljön; på liknande sätt skulle jag önska att man går vidare och preciserar sig när det gäller skyddet för arbetstagaren.
Också på nästa punkt vill jag instämma i vad föregående talare framfört: Det stämmer att i takt med att säkerhets-, hygien-och hälsoskyddet byggs ut måste man i allt högre grad beakta det psykiska området och inte bara det fysiska; med tanke på detta har naturligtvis arbetsplatsvillkoren ur vålds- och maktperspektiv samt avseende deras psykiska återverkningar kommit alltmer i centrum för uppmärksamheten. I samband med det vill jag ta upp en arbetsplats som blir allt vanligare i Europeiska unionen - det så kallade Call Center - vilket innebär telefonarbete på arbetsplatser som mer liknar hönsfarmar än arbetsplatser för människor; människorna på dessa låglönearbeten måste utstå en mycket stor fysisk och psykisk belastning. Dessa arbetsplatser är billiga och blir allt vanligare; på det området behövs en markant förändring och förbättring av direktiven.

Skinner
Herr ordförande! Ojala har varit mycket effektiv i utskottet för att driva igenom ett mycket viktigt betänkande. Jag vill hylla hennes tålamod och förståelse i denna fråga. Ett så stort antal människor dör varje år eller insjuknar och skadas att vi måste göra allt vi kan för att garantera att Europeiska unionens åtgärder är fokuserade på ett sådant sätt så att en minskning av antalet är en prioriterad fråga.
Runt om i Europa finns många organ som spelar en roll i skyddet av människors liv. Trender och arbetsmönster säger oss att förutsättningarna för detta arbete förändras och vi behöver anpassa nya strategier, nya tekniker och nya tillvägagångssätt där man tar hänsyn till och förutser effekterna av denna förändring. Jag kan därför stödja både angreppssättet och innehållet i Ojalas betänkande eftersom det går i den riktningen. Vi bör välkomna detta. En fråga som jag i synnerhet lovordar är erkännandet av den typ av arbete som byråer som Europeiska arbetsmiljöbyrån i Bilbao uträttar. Det bör glädja oss alla att små och medelstora företag, där vissa av de värsta olyckorna har inträffat, ges särskild uppmärksamhet. Trots att Safe Action in Europe inte längre finns som organ är det fortfarande med oss andligen. Miljöbyrån i Bilbao har lyckats uppmuntra processen för att sprida bästa praxis på ett effektivt sätt.
I år, då hälsa och säkerhet kommer att definieras genom arbetstider, byggnadsställningar, kemiska agenser, cancerframkallande ämnen och, i synnerhet, asbest - och jag är glad över att Gruppen De Gröna tog upp denna sista fråga -bör parlamentet känna sig mycket stolt över den roll som det har spelat i att främja den förändring som kommer att bli nödvändig för att åstadkomma ett förbud mot asbest. Utskottet för sysselsättning och socialfrågor har spelat en nyckelroll i att garantera att den vetenskapliga bevisningen finns där för att främja detta förbud och vi kan hoppas på att före de europeiska valet kunna fira en dramatisk minskning av dödsfallen orsakade av detta.
Mest av allt måste vi emellertid fira parlamentets vaksamhet. Det är endast genom denna vaksamhet som vi kan främja de bästa strategierna som kommer att åstadkomma bästa praxis. För att uppnå detta betraktar jag detta betänkande såsom en betydande del av maskineriet för god praxis och effektiva förordningar inom detta område. Föredraganden bör tackas för att ha fått detta till stånd .

Pronk
Herr ordförande! Jag vill också rikta ett hjärtligt tack till föredraganden för hennes betänkande. Jag tror att det är ett bra betänkande som det står mycket värdefullt i, och som påminner oss om vikten av säkerhet och hälsa i arbetet. Detta är ett ämne inom socialpolitiken som den mesta lagstiftningen egentligen handlar om. Det är också en del av den inre marknaden. Det glöms ofta bort. Om det förekommer stora skillnader på lagstiftningsområdet i fråga om säkerhet och hälsa, då leder det omedelbart till allehanda konkurrensstörningar. Det är således en av anledningarna till att lagstiftning tillämpas i en så bred skala på det området.
Enligt min uppfattning har det under den gånga tiden varit ett problem att kommissionen inte i tillräcklig utsträckning har övervakat att lagstiftningen också verkligen genomförs. Det är först under det senaste halvåret som man har tagit sig an detta på ett verkligt kraftfullt sätt. Det är, enligt vad jag tror, en av huvuduppgifterna. Jag tror att man då kan särskilja två etapper. För det första gäller det om direktiven verkligen har övertagits och för det andra om de också verkligen genomförs, med andra ord om tillräckliga inspektioner sker. Det är också en mycket viktig del. Detta ligger egentligen helt och hållet på kommissionen.
Den andra punkten som jag skulle vilja ta upp är mycket riktigt Östeuropafrågan. Jag ser att van den Broek sitter här. Det är kanske på sin plats att nu återigen betona detta. Det är mycket viktigt att man inser att detta direktiv och allt som hör samman med det är en del av gemenskapens regelverk. Ibland får man i Östeuropa intryck av att så inte är fallet, vilket jag av egen erfarenhet varit med om, för man säger då att vi vill många andra saker, men här handlar det om sociala direktiv och så, och det är litet svårt. Så får det naturligtvis inte vara. Det är en permanent del av regelverket, men för att också tillämpa detta i Östeuropa är det verkligen mycket viktigt att redan nu starta program som syftar till att anpassa såväl tekniken som lagstiftningen på den punkten. Jag tror att detta är en mycket viktig punkt.
Den tredje punkten är frågan från kommittén själv. Ojala har i ett av sina ändringsförslag gått till direkt angrepp mot arbetsmarknadsparternas självbestämmande. Arbetsmarknadsparterna spelar en viktig roll i den kommittén, och hon vill lägga band på deras utnämningsrätt. Jag anser att det är oacceptabelt. Därför har vi lagt fram ett ändringsförslag. Jag tror att alla som förespråkar att arbetsmarknadsparterna själva skall få bestämma vem de skall utnämna måste rösta för detta, och alla som har en sorts förmyndaraktig syn på arbetsmarknadsparterna måste naturligtvis rösta mot, de måste göra detta inom ramen för det politiskt korrekta tänkandet som ibland härskar i andra änden av kammaren, och de måste då mycket riktigt säga: Vi kommer att föreskriva exakt vilka arbetsmarknadsparterna får utnämna. Men då tror jag att det på sikt kommer att leda till slutet för kommittén, för då kan arbetsmarknadsparterna inte längre ge uttryck för sin egen åsikt. Då blir de tvungna att börja uttrycka andras åsikter.
Det var de punkter som jag skulle vilja understryka, och ett hjärtligt tack för betänkandet.

Boogerd-Quaak
Herr ordförande! I likhet med andra talare anser jag att Ojala här har lagt fram ett förträffligt betänkande, och därför är det bara några få punkter som jag skulle vilja be om närmare uppmärksamhet för.
Allra först vill jag understryka det som hon sagt om frågan angående asbest, en fråga som helt klart förtjänar att uppmärksammas mer på europeisk nivå. Vidare vill jag be om uppmärksamhet för ett område där den europeiska lagstiftningen fortfarande inte är helt optimal, nämligen ett samordnat tillvägagångssätt beträffande organiskt psykosyndrom, även kallat målarsjuka, inom Europeiska unionen. Organiskt psykosyndrom (OPS) angriper nervsystemet och kan leda till allvarliga former av hjärnskador. Sjukdomen orsakas av exponering för kemiska lösningsmedel i yrkeslivet, som toulen och xylen, exempelvis hos målare och tapetserare.
Förra året antog vi i parlamentet det ändrade direktivet angående skydd av arbetstagare mot exponering för kemiska agenser på arbetet, och i detta står ett antal bestämmelser som är mycket viktiga för kampen mot OPS. I det ändrade direktivet föreslås en lagstadgad ersättningsplikt, där vissa skadliga kemiska ämnen, bland annat lösningsmedel, i företagen måste ersättas med mindre skadliga ämnen. Att ersätta produkter rika på lösningsmedel med sådana som innehåller mindre lösningsmedel är enligt min åsikt ett kraftfullt instrument för industrin att skrida till verket på ett innovativt sätt. Nu nämns ofta minskad konkurrenskraft som en orsak att inte använda de dyrare produkter som innehåller mindre lösningsmedel.
Tekniskt fullvärdiga alternativ som är mindre skadliga har redan funnits en längre tid - det har jag redan tidigare påpekat - och är redan obligatoriska i Förenta staterna och de skandinaviska länderna. Det gäller nu också att medlemsstaterna så fort som möjligt genomför ändringarna i direktivet i den nationella lagstiftningen. I mitt eget land beslöt man redan förra året att införa en ersättningsplikt för ett stort antal kemiska agenser från och med ingången av år 2000. Jag uppmanar kommissionen att tillse att de andra länderna också gör framsteg i detta sammanhang.
Det kan också vara en lösning att stimulera användningen av reaktiva lösningsmedel där överdraget genom en kemisk reaktion blir en beståndsdel av bindemedlet och därigenom inte kan inandas. Jag vill här peka på framgångsrika experiment beträffande lösningsmedel som utvinns ur ringblomma, märk väl ett experiment som finansieras av Europeiska unionen och som således skulle kunna genomföras litet närmare.
Slutligen skulle jag vilja ha ytterligare ett antal svar av kommissionären på frågor som jag väckte för ett bra tag sedan i utskottet för sysselsättning och socialfrågor. Jag skulle gärna vilja veta i vilken utsträckning kommissionen utför ytterligare närmare studier av ämnen som förmodas orsaka OPS. Dessutom är jag nyfiken på om kommissionen fortfarande är beredd att skärpa rekommendationen från 1990 i fråga om ersättning till människor som har exponerats för kemiska ämnen. EG-domstolen har redan tidigare uttalat att medlemsstaterna måste ta hänsyn till OPS och utveckla ersättningsbestämmelser.

Ribeiro
Herr ordförande! Först och främst vill vi tacka vår kollega Ojala för ett väl genomfört arbete. Man kan inte särskilja små politiska frågor från stora politiska frågor. Att på arbetet diskutera arbetstagarens rätt till en säker och inte hälsovådlig arbetsplats kan vara, och jag upprepar, kan vara en viktig politisk fråga så länge man inte enbart hemfaller till teknikaliteter och så länge hänsyn tas till sociala förhållanden. Ojalabetänkandet ger oss en möjligt att ta oss an frågan på det här sättet, precis i linje med vår grupps finländska kollegor och deras anföranden, vilket vi vill påminna om. I de motiv som lagts fram av Soltwedel-Schäfer från utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik understryks mycket riktigt att 8 miljoner arbetstagare inom Europeiska unionen årligen avlider av olycksfall i arbetet och att 10 miljoner lider av någon yrkessjukdom.
Vi måste ta oss an frågan på ett seriöst och ansvarsfullt sätt. Inför den tjugoförsta årsberättelsen för Rådgivande kommittén för arbetarskyddsfrågor har man med detta betänkande verkligen satt fingret på en öm punkt. Vi skulle hellre ha sett att man vid utvärderingen av den rådgivande kommitténs årsberättelse hade lagt större vikt vid direktiv 92/57. Det oaktat menar vi att det inte är tillräckligt med en ren överflyttning av direktiv, det bör åtföljas av verkställighet och tillbörlig praktisk tillämpning. Något som vi däremot borde eftersträva är enligt vår mening en överflyttning till den interna rättsordningen av de direktiv som anses betydelsefulla, samt en kontroll av den praktiska tillämpningen.
När det gäller det här direktivet så har vi försökt åstadkomma detta genom att ställa frågor, tyvärr mycket passande frågor eftersom de baserades på allvarliga olyckor inträffade inom den civila varvsindustrin i Portugal mellan oktober 1994 och mars 1995. Direktivet överflyttades av regeringen i juli 1995. Men inte nog med detta, efter incidenterna på Ford Electrónica Portuguesa i Setúbal, så fortsatte vi till exempel under november 1995 och januari 1997 att ställa frågor till kommissionen. Vi kommer inte att låta bli att insistera!
Det är emellertid inte bara en svår situation vi ställs inför. Det är en utveckling vi måste motarbeta, eftersom allt visar på att inga framsteg görs i rådande förhållanden, vad gäller arbetssätt och rättigheter för arbetstagare till en säker och ej hälsovådlig arbetsplats. Ojala poängterar detta mycket bra i punkt 25 i sitt betänkande - " några atypiska villkor och underavtal har bidragit till ett ökat antal arbetsskador" . Han uppmanar därför kommissionen att förmå medlemsstaterna att åtlyda direktiven och rigoröst kontrollera deras tillämpning.
I det här perspektivet borde vi också insistera på - eller framför allt borde vi insistera på - en granskning av de allmänna villkoren för en omorganisering av arbetet. Som Junker sade i egenskap av rådets ordförande, " den försvagningspolitik och den rådande osäkerheten vid arbetsavtal tar sig uttryck i ett ökat antal arbetsskador; osäkerhet är det arbetsvillkor som mest hotar arbetstagarnas hälsa och säkerhet" . Det är här, i de sociala relationerna, som problemet måste bemötas.
Vad gäller grönboken och den del som behandlar omorganisering av arbete, så inväntar parlamentet ett meddelande från kommissionen. Det rör sig om en större fråga, men tyvärr kommer det betänkande som jag är ansvarig för inte att komma till plenum eftersom varken tid eller processrättsliga omständigheter föreligger. Jag vill därför ta tillfället i akt och understryka att obestridliga frågor av största vikt tas upp i betänkandet, frågor som har att göra med villkor, varaktighet, arbetsåligganden och där säkerhet och hälsa i arbetet särskilt beaktas. Jag vill också framhålla vikten av att inte hemfalla till detaljer så att vi inte får tillräckligt med tid att debattera de här frågorna. Något som både är nödvändigt och brådskande!

Lataillade
Herr ordförande! Mina kära kollegor! I vår kollega Ojalas betänkande undersöks två slags dokument från en kritisk synvinkel. De första dokumenten är två verksamhetsbetänkanden - en kommer från Rådgivande kommittén för arbetarskyddsfrågor, och den andra från Ständiga kommittén för driftsäkerhet och hälsoskydd i stenkolsgruvor och andra mineralutvinnande industrier - och den andra delen, som med råge är den intressantaste, och jag skulle vilja säga den mest politiska, är en granskning av interimsrapporten från kommissionen beträffande gemenskapsprogrammet på området för arbetarskyddsfrågor. Min grupp är redan nu angelägen om att gratulera Ojala till detta betänkande, vars kvalitet vår grupp erkänner helt och hållet.
Vad gäller de två första betänkandena instämmer vi helt med de förebråelser föredraganden kan göra angående en viss brist på öppenhet i uppgifter från den rådgivande kommittén och även till den rädsla som föredraganden hyser gentemot bristen på finansiella medel, som för närvarande håller på att minska när det gäller konkreta förslag som syftar till att förbättra informationsutbyten och situationen på arbetsplatserna, såsom det kan framgå av betänkandet från den ständiga kommittén.
Interimsrapporten är mer politisk, eftersom den gäller gemenskapsprogrammet under två perioder, det vill säga 1996-1998 och 1998-2000. Angående det första kapitlet ansluter vi oss till det föredraganden konstaterar i fråga om de fyra områdena med det utmärkta arbetet från Europeiska arbetsmiljöbyrån - som ligger i Bilbao - om den omotiverade minskningen av resurser till Europeiska fonden för förbättring av levnads- och arbetsvillkor, Dublinfonden, om den beklagliga attityden hos rådet som inte har godkänt programmet Safe vilket syftar till att uppmuntra konkreta projekt på hälso- och säkerhetsområdet, samt slutligen den positiva utvecklingen i lagstiftningshänseende, i synnerhet om införlivande i medlemsstaternas nationella lagstiftning.
Vad gäller perioden 1998-2000 instämmer vi även med den oro som föredraganden uttrycker och som särskilt för oss gäller två områden, dels en mycket uppmärksam analys av den nya arbetsmarknaden, eftersom man i vårt samhälle konstaterar att arbetsvillkoren förändras, att servicesektorn blir större, att antalet kvinnor i arbetslivet ökar, att arbetskraften blivit äldre och också att vi fått nya organisationsformer för arbetet - vi kommer inte att gå in på några detaljer -, dels uppkomsten av nya risker, det vill säga fysiska risker, ja, kemiska och biologiska risker samt också risker som beror på psykosociala faktorer och på sjukdomar som är relaterade till benvävnadsmuskulaturen; detta har påpekats före mig och jag skall inte återkomma till det.
Våra bekymmer i detta betänkande rör tre aspekter, nämligen sociala åtgärder som är nödvändiga för samtliga länder i unionen, den ekonomiska insats som arbetslivet står för i unionens inhemska arbete och i länder utanför unionen samt också en skyldighet när det gäller politiskt ansvar. Det är därför som det är lämpligt att detta betänkande följs upp och att slagkraftiga förslag konkretiserar vårt gemensamma bekymmer.
Vi gratulerar Ojala ännu en gång och jag försäkrar henne samtidigt att vår grupp kommer att rösta ja till betänkandet.

Wolf
Herr ordförande! Jag vill börja med att instämma i lyckönskningarna till Ojala som återigen visar hur en vänsterpolitiker med seriöst engagemang kan bidra till hög kvalitet på arbetet i hela kammaren. Vad handlar det om här? Det handlar om omvandlingen av arbetslivet. För närvarande är arbetslivet inne i en djupgående förändring. Fabrikens - det löpande bandets - klassiska utformning och det därtill kopplade skyddet är inne i en period av tillbakagång. På den stora europeiska inre marknaden är det vår uppgift att se till att de nya formerna för arbetets organisation inte leder till att svåra villkor och stress blir vanligare och till en ökad upplösning av de socialt och arbetsrättsligt skyddade arbetsvillkoren till förmån för handelsrättsliga strukturer; likaså är det vår uppgift att se till att det som har uppnåtts under de gamla strukturerna beträffande arbetsvillkoren på framför allt det nationalstatliga planet kan omvandlas på europeisk nivå till nya former som är mer lämpade till situationen.
Vi har å ena sidan mekanismerna för balansering av olika intressen och för kommunikation och å andra sidan hela gemenskapsprogrammet. Jag tror att det här står klart att den utnämningsrätt som parterna på arbetsmarknaden åtnjuter är en del av deras självständighet, men att det samtidigt är vår uppgift att sörja för representativitet och effektivitet. Såtillvida tror jag att Ojala har rätt gentemot Europeiska folkpartiet.
Vad beträffar den andra punkten, gemenskapsprogrammet, tror jag att vissa tyngdpunkter redan har tagits upp, gällande asbest och psykisk belastning. Här har parlamentet redan presterat ett betydande arbete. Men ännu mer kan göras. Sammantaget vill jag säga att vi måste fördjupa acquis communautaire , vi måste se till att vi är förberedda på den utvidgningsprocess österut och delvis söderut som pågår; genom denna kommer nya generationer sysselsatta att tas upp i den inre marknadens strukturer. Det kommer då att bli en central uppgift att garantera rättvisa, hälsosamma och humana arbetsvillkor för varje sysselsatt i beroendeställning; det är i slutändan detta som vi förhandlar om här. Den stora uppgift vi står inför på den stora europeiska inre marknaden är humaniseringen av arbetslivet.

Maes
Herr ordförande! För det första vill jag också framföra mina gratulationer till Ojala. För det andra skulle jag vilja gå in på strukturerna. I Ojalas betänkande hittar ni kritik mot det faktum att den rådgivande kommittén och den ständiga kommittén omfattar för få kvinnor. Å andra sidan hör jag här att vi inte får lägga oss i detta, för det skulle vara ett bevis på förmyndarmentalitet gentemot arbetsmarknadens parter. Jag vill protestera kraftigt mot en sådan inställning, för jag kan ändå inte tro att arbetsmarknadens parter inte skulle vilja inse det faktum att närvaron av kvinnor på alla områden i det ekonomiska livet medför att de också måste vara representerade på alla områden där beslutsprocesser förekommer. Kanske måste vi ibland knuffa till arbetsmarknadens parter litet så att de verkligen ger de kvinnor som har förmåga till det en chans att få sitta i dessa organ.
Den kritik som jag kan läsa i detta dokument mot de organ som kommissionen har bildat är ganska livskraftig. Det hävdas framför allt att det från alla håll saknas öppenhet och insyn i fråga om den rådgivande kommitténs verksamheter vad innehållet och resultaten beträffar, bland annat med alla dessa nya arbetsgrupper som bildats, omkring åtta under 1996. Jag skulle då framför allt vilja be om uppmärksamhet, inte bara från parlamentet utan från kommissionen och från de organ som den bildat, för den kritik som har framförts av utskottet för kvinnors rättigheter, nämligen att för litet uppmärksamhet ägnas i rapporterna åt de typiska genusrelaterade effekterna. Genusrelaterade frågor, och jag citerar: " får inte begränsas till graviditet och amning, utan bör inbegripa alla hälso- och säkerhetsfrågor och deras konsekvenser för kvinnor" . Jag skulle vilja hävda att det möjligen även för män finns typiska åkommor som har samband med arbetsförhållandena i yrkeslivet, och vi skulle vilja att detta uppmärksammades mer. Det handlar inte bara om fortplantningen.
En del ledamöter här i parlamentet har med rätta pekat på de psykiska aspekter som i ökande omfattning utgör en belastning för arbetstagarna. Jag vill här peka på gårdagens busstrejk i denna stad med anledning av det faktum att bussförarna protesterar mot otryggheten i sitt arbete, där överfall inträffar regelbundet. Jag vill peka på vissa omständigheter som gör det mycket svårt för lärare i olika medlemsstater. Jag vill peka på att nästan all sjukvårdspersonal börjar visa tecken på ryggskador och liknande när det gått ett par år.
Jag skulle vilja betona en andra aspekt - vilket även andra talare här har gjort - nämligen avlägsnandet av asbest. Kommissionen har naturligtvis gett sig själv en tilltalande framtoning genom de kostnader som har lagts ned på att låta avlägsna asbesten från Berlaymontbyggnaden. Men har då aldrig kommissionen lagt märke till på vilket oansvarigt sätt detta görs av de arbetare som måste avlägsna just denna asbest, på vilket sätt detta asbestavfall från byggnaden fraktas bort genom Bryssels gator? Det skulle ni behöva rikta er uppmärksamhet mot i stället för att sitta och bläddra i papper och vara nöjd med att alltsammans ser ganska förträffligt ut på papperet. Jag vill också peka på att de offentliga förvaltningarna i ökande omfattning blivit medvetna om problemet med asbest, men i samma stad där ett litet museum måste avlägsna asbestplattorna i taket tillverkas fortfarande asbest, och det måste kommissionen också göra något åt så fort som möjligt.

Bonde
Herr ordförande! Junirörelsen kan stödja Ojalas betänkande, eftersom det innehåller många bra punkter vad gäller vår arbetsmiljö, samt hälso- och säkerhetsaspekter rörande arbetsplatsen. Men man tar inte itu med det viktigaste, nämligen de tillfällen när EU: s totalharmoniseringar kommer i konflikt med medlemsstaternas vilja att ha bättre bestämmelser än de man antar i gemenskapen. När EU antar rena bestämmelser om miljö och arbetsmiljö, så sker det som minimibestämmelser där vi alla har rätt att gå längre. Dessa stöder vi alltid i Junirörelsen. Men problemen uppstår när bestämmelserna i stället antas enligt de bestämmelser som styr den inre marknaden, därför då kan ett majoritetsbeslut i en hemlig kommitté eller under ett icke-offentligt ministerrådssammanträde ställa Folketinget i skamvrån och avskaffa en lag, även om den blivit enhälligt antagen i Folketinget. Tag t.ex. cancerlistan. I dag måste danska arbetare befatta sig med ämnen som både Världshälsoorganisationen och de danska myndigheterna anser vara cancerframkallande, eftersom kommissionen inte vill lägga fram ett förslag, och eftersom man inte kan få 62 av 87 röster i Europeiska unionen för att förbjuda dem. När det gäller kreosot har Danmark använt miljögarantin och förbjudit ämnet, och kommissionen har ännu inte godkänt den danska användningen av miljögarantin. När Amsterdamfördraget träder i kraft, kan vi väl förvänta oss att det kommer ett brev från kommissionen som säger att vi nu skall ta bort det danska förbudet mot kreosot, eftersom Amsterdamfördraget inte tillåter enskilda länder att gå längre än majoriteten, när grunden är folkhälsan. Fri rörlighet för cancerframkallande ämnen kommer före folkhälsan! Låt mig i stället uppmana kommissionären till - som avslutning på denna debatt - att meddela att man har för avsikt att föreslå ett förbud för kreosot i hela Europeiska unionen.

Amadeo
Herr ordförande, dagens arbetsliv behöver speciella styrmedel som kan anpassa standard för säkerhet och skydd till utmaningarna från ett samhälle som nu sedan länge överskridit gränsen för att kallas post- industriellt.
När vi talar om säkerhet på arbetsplatsen tänker vi automatiskt på de strukturer som finns i dag. Ett första påpekande gäller asbest, dess användning och alla dess tillämpningsområden, kända eller ännu okända eller inte beaktade i ett gemenskapsdirektiv som inte har någon större skärpa. Detta faller direkt i ögonen och kräver således speciell uppmärksamhet.
Det andra påpekandet: Till följd av att det måste anpassa sig till ett accelererande samhälles behov får arbetslivet känna av en problematik som har skapat nya psykoser och nya sannskyldiga yrkessjukdomar som fortfarande håller på att utforskas men som framför allt behöver regleras. Jag tänker här på de ständigt ökande antal fallen av stress på arbetsplatsen, uttröttning till följd av stillasittande eller monotona arbetsuppgifter, men även på yttre faktorer som våldet och de motbjudande trakasserierna med sexuell bakgrund.
Helt klart har vi strukturella behov av att förse oss med en europeisk byrå, och här hoppas vi att kontoret i Bilbao som redan finns kan komma i gång med sin verksamhet, men framför allt behöver vi skyndsamt anta den andra delen av specialprogrammet Safe.
Bokslutet över införlivandet av direktiven till nationell lagstiftning i de olika gemenskapsländerna är mycket positivt för närvarande, om man betänker att vi har gått från 70 procent 1996 till 96 procent förra året. Visst finns det mycket kvar att göra men - med en eloge till föredraganden - vi tror, eller snarare vet att vi är på rätt väg.

Blak
Herr ordförande! Jag blev oerhört glad när jag såg att min gode vän, Jens-Peter Bonde från Junirörelsen till sist skulle delta i denna debatt. Jag tänkte att nu skall vi få se på något konstruktivt och positivt. Men det blev ett av de vanliga propagandistiska talen, där " flugerotiken" tog överhanden.
Detta betänkande är ett bra och viktigt initiativ. Det är viktigt att EU och Europaparlamentet för en aktiv och progressiv politik på detta område. EU skall vara en garant för bättre säkerhet och hälsa på arbetsplatserna i gemenskapen. Arbetsskador och -olyckor kostar miljarder euro varje år, men först och främst är det tal om personliga tragedier och kostnader. Ofta är det för sent när skadan redan har skett. Det är därför det är så viktigt att vi säkerställer tillräckligt med resurser till forskning och förebyggande åtgärder. Det är inte bara en bra investering ekonomiskt sett. Det är en investering som inte kan värderas i pengar.
Jag är glad för att parlamentet i detta betänkande uppmanar kommissionen att på allvar ta itu med asbestproblemet. Det är på tiden att asbest blir fullständigt förbjudet. Många arbetare har genom tiderna utsatts för detta farliga ämne med katastrofala konsekvenser som följd. Efterverkningarna är något som man skall leva med under resten av sitt liv, och ofta utvecklar man cancer - en sjukdom som alla vet kan vara dödlig och smärtsam. Vi skall därför kräva ett totalförbud.
Jag vill till sist gärna betona att det är viktigt att Europeiska unionen alltid finns i täten för utvecklingen. Vi skall inte bara sitta med händerna i kors och vänta på att nya olyckor sker. Vi skall aktivt gå in och pressa medlemsstaterna så att något sker innan skadan uppkommer. Vi skall fokusera på nya former av arbetsskador. Det kan vara skador på muskel- och skelettdelar. Det finns t.ex. många som arbetar på kontor som får så kallade " musskador" , eftersom de sitter vid datorn hela dagarna. Även den psykiska arbetsmiljön är ett problem som allt för länge inte har tagits på allvar. Dessutom skall vi naturligtvis kämpa för att gränsvärdena för farliga ämnen sänks. Medborgarna i Europeiska unionen kan med rätta förvänta sig och kräva, att Europaparlamentet ständigt kontrollerar och utvecklar en säker och sund arbetsmarknadspolitik.

Van den Broek
Herr ordförande! Får jag börja med att framföra en ursäkt från kommissionär Flynn som tyvärr är förhindrad att utbyta tankar med er i dag, men som ser denna fråga om hälsa och säkerhet i arbetet som ett ytterst viktigt ämne. Jag skall med hjälp av hans förträffliga tjänstemän göra mitt bästa för att ersätta honom här i dag så bra som möjligt.
Får jag särskilt uttrycka min uppskattning för utskottets arbete i allmänhet, men litet mer speciellt för det utomordentliga arbete som utskottets föredragande, Ojala, har gjort. För hennes betänkande omfattar många saker som kommissionen önskar att ta med i sina överväganden. Vi är överens om att det är av grundläggande intresse att främja hälsa och säkerhet i arbetet i EU-länderna. Och på gemenskapsnivå har också mycket redan uppnåtts, och på grundval av detta måste vi nu bygga vidare inför framtiden.
Kommissionen har delat upp sina prioriteringar för framtida agerande i fyra kapitel. Den första prioriteringen består av att göra gemenskapslagstiftningen på området hälsa och säkerhet effektivare. Medlemsstaterna har i det sammanhanget gjort avsevärda ansträngningar, vilket innebär att 95 procent av instrumenten på gemenskapsnivå nu är fullständigt införda. Nu måste vår uppmärksamhet riktas mot att konkret verkställa den nationella lagstiftningen och göra den effektivare. Vi måste också kontinuerligt granska befintliga direktiv och modernisera och rationalisera dem om det visar sig vara nödvändigt. Kommissionen tar del av era konstruktiva förslag om hur vi skall kunna slå in på den bästa vägen för att göra lagstiftningen så effektiv som möjligt. Det slutgiltiga målet måste vara att förebygga och minska antalet arbetsolyckor. Kommissionen kommer helhjärtat att stödja medlemsstaternas initiativ i fråga om att skapa den nödvändiga säkerhetskulturen bland arbetsgivare och arbetstagare. Arbetsmiljöbyrån i Bilbao och Dublinfonden spelar en nyckelroll som informationsspridare i denna politik. Att förbättra informationen till små- och medelstora företag är naturligtvis av avgörande betydelse.
En andra prioritet, det är förberedelsen inför utvidgningen av Europeiska unionen. Även på detta område, hälsa och säkerhet i arbetet, kommer avsevärda ansträngningar att krävas av kandidatländerna för att uppnå EU: s skyddsnivå. Kommissionen bedömer i vilken grad kandidatländerna uppfyller gemenskapens regelverk. Resultaten av denna utvärdering kommer att göra det möjligt för oss att fastställa vilken hjälp som är nödvändig från vår sida. Det finns behov av utbildning, information och teknisk kunskap, vilket ni också säger i ert resolutionsförslag, och det ligger inte i någons intresse att dåliga arbetsförhållanden används som konkurrensmedel på den inre marknaden. Detta också sagt som svar på en kommentar från Pronk.
Den tredje prioriteringen är förstärkandet av sambandet med anställbarheten. Ökningen av varaktig sysselsättning och främjandet av anställbarheten är två av de viktigaste delarna i den europeiska sysselsättningsstrategin. Åtgärder för att förbättra hälsa och säkerhet i arbetet kan utgöra ett viktigt bidrag till dessa verksamheter. Vi vet att förebyggande av olyckor är av avgörande betydelse för individuella arbetstagare och deras familjer. Men vi underskattar ofta den ekonomiska betydelsen av detta. Mindre olyckor betyder mer arbete, bättre konkurrenskraft och lägre kostnader för den sociala tryggheten. Det kanske de politiska strategerna inte har förstått tillräckligt, och det kommer egentligen inte med tillräckligt i det politiska beslutsförfarandet.
Den fjärde prioriteten är den uppmärksamhet som ägnas de nya riskerna. Arbetsmarknaden, vilket också flera av de ärande ledamöterna har påpekat i dag, utvecklas för fullt. Omvandlingen av ekonomin till en tjänsteekonomi, den stadiga ökningen av antalet arbetande kvinnor, den ökande medelåldern hos arbetskraften, den storskaliga tillämpningen av ny teknik och även nya former av arbetsorganisation, allt detta har följder för säkerheten. Europeiska kommissionen kommer att lägga större tonvikt vid att fastställa följderna av dessa förändringar och kommer att sörja för att dessa frågor tas upp i den framtida hälso-och säkerhetspolitiken. Er analys kommer i detta sammanhang också mycket väl till pass.
I ert betänkande betonar ni med rätta att Amsterdamfördragets ikraftträdande kommer att förstärka Europaparlamentets och arbetsmarknadens parters roll. Kommissionen är redan engagerad i att utarbeta de nödvändiga åtgärderna. Kommissionen anser att det relevanta forumet för att föra en dialog om hälsa och säkerhet i arbetet är Rådgivande kommittén för arbetarskyddsfrågor. Det är kommissionens avsikt att förstärka denna kommitté genom att slå ihop den med Ständiga kommittén för driftsäkerhet och hälsoskydd i stenkolsgruvor och andra mineralutvinnande industrier.
Det har ställts ett antal frågor, och med anledning av detta skulle jag också vilja påpeka att parlamentets resolution på nytt understryker vikten av forskning på detta område. Kommissionen kan inget annat än att fullständigt instämma i detta, och vill också hänvisa till att detta område även får nödvändig uppmärksamhet i det femte ramprogrammet för forskning och utveckling och att det forskningsprogrammet i realiteten måste följas av stöd för gemenskapsaktiviteterna på det området.
I synnerhet Boogerd talade om nya sjukdomar, inklusive organiskt psykosyndrom, som resultat av bruket av vissa kemikalier; nu uppmärksammas också det området i synnerhet inom detta femte ramprogram, där exempelvis också ett sådant ämne förekommer som förebyggande eller bekämpande av följderna av stress.
Som svar på frågan om möjlig ersättning skulle jag vilja säga att det är bättre att diskutera detta vid den tidpunkt då det med ledning av den nyss nämnda undersökningen finns mer insikt i den problematiken.
Slutligen, förbudet mot asbest har tagits upp upprepade gånger av olika talare. Det är riktigt att ett antal sorter asbest ännu inte är förbjudna för närvarande. Detta är också ett ämne som fortfarande är föremål för forskning hos vårt generaldirektorat III, vilket kommissionär Bangemann är ansvarig för, och som ni kommer att få närmare upplysningar om så snart fler resultat har framkommit ur den undersökningen. Det är således något som kommissionen verkligen uppmärksammar.
Med detta skulle jag vilja avsluta och än en gång tacka de ärade ledamöterna för de mycket värdefulla förslagen och idéerna. De kommer att leda oss in på rätt spår och vara av mycket stor nytta för arbetstagarna och även för den ekonomiska välfärden inom Europeiska unionen.

Ordföranden
Tack, kommissionär van den Broek.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 11.00.
Sammanträdet avbröts kl. 10.35 och återupptogs kl. 11.00.

Ephremidis
Herr ordförande! Närvarolistorna för gårdagens sammanträde har delats ut två gånger i dag. På båda listorna anges jag som frånvarande, trots att jag skrivit mitt namn på listan och även gjort ett inlägg i Öcalan-frågan. Kanske är det för att jag på något sätt uttalat mig för Öcalan, för kurderna, som jag drabbats av antiterroristsanktioner och uppgetts vara frånvarande två gånger på listorna? Jag får be om att listorna kompletteras.

Ordföranden
Av någon anledning hade vi problem med närvarolistan, men vi vet att ni var närvarande och er närvaro kommer att registreras.

Robles Piquer
Herr ordförande! Samma sak gäller för mig som för Ephremidis. Jag vill betona det eftersom jag också befann mig här och skrev in mig.

Ordföranden
Vi kommer att garantera att er närvaro registreras. Jag ber om ursäkt för detta.

Lukas
Herr ordförande! I går och i dag på morgonen har jag försökt att få ordet, och jag tackar för att ni nu givit mig tillfälle att säga något. Stenzel tog i går upp lavinkatastrofen i Tyrolen. Jag vill tacka för hennes ord, som vi helt och fullt stöder. Stenzel talade uttryckligen tyvärr endast för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp och sin egen delegation och därmed uteslöts en tredjedel av österrikarna. Det var synd, ty inför de förskräckliga dimensionerna på katastrofen hade vi gärna sett att hon talat också för oss. I sådana ögonblick finns det inget utrymme för internpolitiskt groll. Jag vill därför för de liberala ledamöternas räkning uttrycka en djupt känd medkänsla och solidaritet med offrens familjer.

Ordföranden
Tack. Hela parlamentet uttryckte sina kondoleanser till offren i går eftermiddag.

Omröstning
Fassa
Herr ordförande, som talesman för den liberala gruppen skulle jag vilja återförvisa detta betänkande Heinisch till kommissionen med hänvisning till det ömtåliga politiska klimat som för närvarande råder vad gäller vårt förhållande till Republiken Turkiet. Vi tycker inte att det är rätt att vi ägnar oss åt fallet Öcalan med en bestämd inriktning och samtidigt etablerar samarbete med Republiken Turkiet. Inte för att den liberala gruppen har en annan åsikt i sakfrågan - tvärt om håller vi helt med om nödvändigheten att samarbeta vad beträffar programmen Sokrates och Ungdom för Europa - utan för att vi inte tycker det är lämpligt att rösta bifall. Genom att göra det skulle man de facto ge Republiken Turkiet och dess regering en stark politisk legitimitet just i det ögonblick när fallet Öcalan är på allas läppar.
Jag tror att en paus för eftertanke är ytterst viktig mot denna bakgrund.

Aelvoet
Herr ordförande! Jag tror att det är ett dåligt tillvägagångssätt att använda detta betänkande som en politisk reaktion i Öcalan-ärendet. Min grupp anser att om någon linje över huvud taget skall förbli öppen mellan Europeiska unionen och Turkiet, då är det att unga turkiska studenter och människor skall ha tillträde till Europeiska unionen. I förra veckan kunde vi i Turkiet konstatera att det på just den nivån är en mycket stor fråga även för de mest progressiva och öppna grupperna i Turkiet att inte ta till just det området som det område där man utkämpar kriget med Turkiet, att man inte hade modet inom EU att använda ett politiskt tillvägagångssätt. Detta skulle vara en felaktig signal från Europaparlamentet.
Parlamentet förkastade förslaget om återförvisning.
(Parlamentet godkände i efterföljande omröstningar båda lagstiftningsresolutionerna.)

Andersson, Hulthén, Palm och Theorin
Under den senaste tiden har kriget mot kurderna i de sydöstra delarna av Turkiet intensifierats. Företrädare för människorättsorganisationer uppger att kurdernas situation har förvärrats avsevärt sedan gripandet av Abdullah Öcalan.
EU, enskilda medlemsstater, andra demokratiska stater och internationella samfund har gett Turkiet tillträde till olika samarbeten. Syftena har ofta varit att främja mänskliga rättigheter och demokrati. Vissa samarbeten har till och med villkorats med krav om att landet skall respektera de mänskliga rättigheterna. Dessa krav har dock tyvärr inte uppfyllts.
Det är väsentligt att upprätthålla kontakter och en fortsatt dialog med Turkiet. Generellt sett är det ingen bra lösning att helt isolera odemokratiska länder.
Genom ungdomsutbytesprogram kan man ge ungdomar en chans att studera hur demokratin fungerar och på så sätt skapa en vilja till förändring. Det är dock av yttersta vikt att urvalskriterierna är sådana att alla ungdomar, oavsett t.ex. etnisk tillhörighet, får tillträde till programmen. Ett annat krav är att de deltagande ungdomarna inte skall råka ut för repressioner vid hemkomsten.
Under den rådande situationen anser vi det vara olämpligt att Europaparlamentet godkänner det föreslagna samarbetet. Europaparlamentet bör vänta med sitt godkännande tills man fått tydliga signaler om att de mänskliga rättigheterna kommer att respekteras.

Bonde och Sandbæk
Vi har i dag avstått från att rösta för Turkiets deltagande i programmen Sokrates och Ungdom för Europa . Så länge som Turkiet inte följer de mänskliga rättigheterna och garanterar acceptabla villkor för minoriteterna i landet, har vi svårt att stödja landets deltagande i dessa program. Vårt röstningsbeslut i dag ligger helt i linje med vår ståndpunkt i andra frågor rörande Turkiet, som t.ex. tullunionen och Öcalan-affären.

Buffetaut
I dag föreslår Europaparlamentet angående betänkandet från utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media att vi skall låta Turkiet finnas bland mottagarländerna av programmen Socrates och Ungdom för Europa III . Medan Europeiska unionen med rätta har ställt tydliga och exakta villkor för anslutningen av Öst-och Centraleuropas länder, verkar det naturligt för denna kammare att låta Turkiet, som föga motsvarar dessa kriterier, deltaga i gemenskapsprogram vars finansiering redan nu är svår att garantera.
Det internationella samfundet misstänker i nuläget att Turkiet förbereder en politisk rättegång för Abdullah Öcalan med en på förhand bestämd dom; Europeiska rådet har varit tvunget att precisera att det hoppas på " en opartisk och korrekt behandling samt en öppen rättegång i enlighet med rättsreglerna framför en oberoende domstol som de juridiska rådgivare han (Öcalan) valt kommer att få tillträde till" , något som är en förutsättning för " att de euro-turkiska förbindelserna skall förbättras med hänsyn till dessa kriterier" , och på så sätt markerar rådet sin oro för att detta inte skall följas.
Ännu en gång i fråga om detta ämne, liksom i fråga om så många andra ämnen, är Europaparlamentet orealistiskt och vill inte se sina samtalspartner som de är utan som de vill att de skall vara. Man kan inte vara tvetydig när meningsskiljaktigheterna når en sådan nivå. Att Central- och Östeuropas länder deltar i dessa program är normalt, eftersom de redan uppfyller de definierade kriterierna och förbereder sig för att på sikt införlivas i Europeiska unionen.
Då det handlar om Turkiet är vägen lång om det skall uppnå en nivå som baseras på dessa kriterier, om det nu är behörigt att införlivas i unionen. Faktum är att Turkiet som endast har en ytterst liten del av sitt territorium på den europeiska kontinenten, varken genom sin historia eller sin civilisation är en europeisk nation. Det skulle vara nyttigare och mer logiskt att en gång för alla göra detta gällande, och att med detta stora land utveckla partnerskapskonventioner och nära förbindelser grundade på något annat än ett löfte om en eventuell anslutning, som alltid skjuts upp. Det är därför vi har röstat nej till detta betänkande.

Darras
Denna andra behandling av Heinisch betänkande enligt medbeslutandeprincipen har många gånger skjutits upp med hänsyn till den tvist som hänger samman med ämnet. Det handlar här om att göra det möjligt för Turkiet att få tillträde till de europeiska programmen i fråga om utbildning och ungdomsfrågor. Dessa program, " Socrates" och " Ungdom för Europa III" kommer naturligtvis att försvinna vid utgången av år 1999. Det är alltså inte alls säkert att ett deltagande av turkiska ungdomar skulle vara effektivt, men att rösta ja går åtminstone ut på att handla på principiell nivå och att släppa förbindelserna fria inom sådana sektorer som är nödvändiga för Turkiets framtid (utbildning och ungdomsfrågor). För övrigt har vårt parlament redan uttalat sig som välvilligt inställt till detta ämne i en resolution från september 1998, och Europeiska rådet i Luxemburg bekräftade i december 1997 detta lands valbarhet vid en anslutning till Europeiska unionen.
Att rösta ja handlar också om att hjälpa till att öka medvetandet hos de turkiska ungdomarna i kontakten med europeiska kollegor; det handlar även om att uppmuntra utvecklingen av tolerans, och på så sätt kan man hoppas att den turkiska befolkningen i allmänhet blir medveten om att behovet av en demokratisering är oumbärligt och nödvändigt.
Att rösta ja är en utmaning inför framtiden och även en utmaning när det gäller att respektera de mänskliga rättigheterna, som för att vara effektiv fordrar speciell utbildning och yrkesutbildning som kan erhållas genom att man deltar i dessa program och i utbytet.

Lindqvist (ELDR)
Alla möjligheter måste utnyttjas för att integrera Turkiets medborgare i grundläggande programarbete för demokrati, yttrandefrihet och mänskliga rättigheter. En dialog med medborgarna, särskilt de unga i Turkiet, är en viktig möjlighet att diskutera viktiga samhällsfrågor för en demokratisk utveckling. Tidpunkten för att låta Turkiet omfattas av programmen " Sokrates" och " Ungdom för Europa" är dock mycket illa vald.
Turkiets tillfångatagande av PKK-ledaren Abdullah Öcalan och den process som nu har inletts mot honom under ur rättssynpunkt tvivelaktiga former måste mötas med motstånd och avståndstagande. Turkiet kan och vill inte garantera en rättvis behandling av Abdullah Öcalan i en fristående rättsprocess med juridiskt stöd under hela processen och under internationell övervakning. Turkiet vägrar att diskutera frågan om ett erkännande av den kurdiska identiteten, språket och kulturen, liksom frågan om att skapa regionalt självstyre för kurdiska områden inom Turkiets erkända gränser. Turkiet accepterar inte heller demokratiska rättigheter som yttrandefrihet och rätten att bilda demokratiska partier för kurder på samma sätt som för turkar. Det kurddominerande partiet HADEP, som avser att delta i de turkiska valen den 18 april, är nu föremål för beslut om förbud i författningsdomstolen att delta i valet.
EU borde sända en delegation till Turkiet för att följa utvecklingen i Turkiet under den tid processen mot Abdullah Öcalan pågår. En internationell konferens bör hållas för att inleda en dialog för fred i Turkiet.
Innan det står klart hur den kurdiska frågan hanteras av Turkiet är det fel signal från EU att bevilja Turkiet medel och deltagande i olika EU-program. Detta bland annat därför att Turkiet har lovat att följa kraven på demokrati, mänskliga rättigheter, stopp av tortyr m.m. i tullunionsavtalet med EU.
Andrabehandlingsrekommendation (A4-0033/99) av Bazin

Rovsing
Försäkringsstatistiken visar att bilstölder är ett stort problem i EU: s medlemsstater. Många stulna bilar förs ut ur EU, där de omlackeras, omregistreras och säljs vidare. För att kunna bekämpa bilstölderna är det nödvändigt att kunna kontrollera registreringsattesterna, men medlemsstaternas olika bestämmelser gör kontrollen svår. Förslaget till direktiv är därför ett lovvärt och nödvändigt initiativ från kommissionen, som kommer att innebära att en mängd minimiinformation och uppgiftskoder kommer att vara enhetliga på bilregistreringsbevisen i EU. Parlamentets ändringsförslag till kommissionens text från första behandlingen har till stor del lyckligtvis godkänts av rådet, vilket gör att man kan hoppas på ett snabbt antagande och genomförande av direktivet, så att man kan förebygga bland annat organiserade bilstölder i Europeiska unionen.
Andrabehandlingsrekommendation (A4-0062/99) av Pack

Bébéar
Alltsedan 1994 kämpar Europaparlamentet för att Socrates-programmet skall få en rimlig och enhetlig finansiering. Den senaste kompromissen som man röstade om 1998 gjorde oss besvikna på grund av Europeiska kommissionens ängslighet. I dag ser jag däremot att våra ansträngningar belönas med en ökning av budgetanslaget för perioden 2000-2006. Jag godkänner alltså Packs betänkande.
Europeiska unionens 119 miljoner studenter och 4 miljoner lärare vill se att det program fortsätter som har gjort det möjligt för en halv miljon studenter att studera i ett annat land, för 60 000 lärare att utföra undervisningsuppdrag och för 110 000 unga att göra utbildningsutbyten.
Samarbetet bör uppmuntras, rörligheten intensifieras och den europeiska dimensionen på ett allmänt sätt utvecklas i alla utbildningsskeden. 87 procent av deltagarna anser att deras bidrag till Socrates är gynnsamt, i synnerhet då det handlar om europeisk integration och bättre kunskap om våra närmaste grannar.
" Socrates" II: s nya filosofi inriktas ännu mer på behov som inte uppfyllts under de fem senaste åren, nämligen att man skall satsa mer på unga vuxna utan utbildning och på kandidatländerna.
Man kunde alltså inte fortsätta med detta program då armodet oupphörligen växte, något som Socrates lidit av sedan början. En ökning av dagens budget får här fullt ut sin betydelse och sitt sammanhang.

Darras
Denna andra behandling av Packs betänkande enligt medbeslutandeprincipen läggs fram för oss på ett " fördelaktigt" sätt. Kommissionen har stött oss genom att helt eller delvis ta upp 34 av våra 54 ändringsförslag som lämnades in vid den första behandlingen. Under det senaste mötet i vårt utskott för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media har vår föredragande kunnat finna en bas för kompromiss tillsammans med vår kollega Elchlepp, och vi förfogar nu över ett mycket bra betänkande.
Vi vill att principen för studenters rörlighet stärks, i synnerhet för dem som redan håller på att utbilda sig och dessutom hävdar vi att studenternas socioekonomiska situation verkligen måste undersökas och beaktas när man delar ut stipendier. Dessutom uppmuntrar vi medlemsstaterna att tillhandahålla den återstod som är nödvändig för denna rörlighet genom att å deras sida erbjuda nödvändig finansiering. I klartext ber vi dem att inte sluta hjälpa unga ekonomiskt under förevändning att de deltar i ett " Socrates-program" .
Det återstår alltså bara för oss att genom vår röst i dag bekräfta våra budgetförslag, det vill säga 2, 5 miljarder euro under en sjuårsperiod i stället för 1, 55 miljarder euro för samma period som ministerrådet vill. Vi måste ena oss för att försvara vår ståndpunkt, vilket är desto mer berättigat som programmet är öppet för Cypern, Malta och Turkiet samt de associerade länderna i Central- och Östeuropa.
Betänkande (A4-0037/99) av Rothley

Andersson, Hulthén, Lööw, Palm och Theorin
Vi anser inte att det är parlamentets uppgift att lägga fram förslag på detta område. Som vi ser det finns det fördelar med de europeiska reglerna: att patent endast meddelas på en uppfinning som är ny i förhållande till vad som har varit känt före dagen för ansökningen. Det är en enkel och tydlig regel. En " grace period" skulle förmodligen leda till flera tvister om vem som har rätt till en redan känd uppfinning.
Om reglerna skall ändras, måste först en omfattande analys av rättsläget och konsekvenserna av en förändring därav göras. En sådan arbetsuppgift ligger dock inte på parlamentet.

Rovsing
Initiativbetänkandet från utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt om införande av en nyhetsfrist behandlar en oerhört viktig aspekt av patentlagstiftningen. Som grundregel måste naturligtvis all patentlagstiftning förhindra att det utfärdas patent på uppfinningar som redan är offentligt kända. Men den nyhetsfrist som bland annat finns i amerikansk och japansk patentlagstiftning, ger en fördel för dessa länder i förhållande till Europeiska unionen på ett område som har stor betydelse för utveckling av företag och skapande av nya arbetstillfällen. Det är därför helt nödvändigt att en sådan snedvridning utjämnas, genom att EU också inför en begränsad nyhetsfrist, då det kan ges patent på offentligt kända uppfinningar.

Sjöstedt och Svensson
Vi sympatiserar med det sakliga syftet hos föredraganden. Vi anser dock att patenträttsliga frågor skall behandlas och lösas inom det internationella organet WIPO och inom det europeiska patentverket. Att införa Europeiska unionen som en särskild part komplicerar frågorna. Kommissionens deklaration om unionens behörighet är dessutom ytterst svagt grundad.
Av nämnda skäl har vi i slutomröstningen röstat nej till betänkandet.
Betänkande (A4-0053/99) av Grossetête

des Places
Som min kollega Souchet har framhållit i sitt ingripande har vår grupp röstat ja till samtliga ändringsförslag som har lagts fram om detta betänkande med undantag av ändringsförslag 12, 13 och 15 från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd.
Faktum är att det är nödvändigt att gynna samtliga tillvägagångssätt som möjliggör en kontroll över avfallet från förpackningsmaterial och inte reservera denna avfallshantering åt en enda typ av återanvändning och en enda typ av återvinning. Det finns också ett värmevärde, något som man inte får glömma. Förpackningar som kartonger eller trälådor är användbara i förbränningsprocessen av hushållsavfall.
Beträffande certifieringsförfarandet för överensstämmelse mellan förpackningar måste förpackningstillverkarna ta på sig ansvaret, och inte de förädlande näringsidkarna, och detta genom att tillämpa principen förorenaren betalar och en administrativ förenkling beroende på antalet aktörer.
Slutligen, skulle jag vilja precisera vår grupps ståndpunkt angående miljöskatter på förpackningar. I vissa medlemsstater har besvärliga och hämmande system införts för miljöskatter, vilket begränsar tillträdet för andra medlemsstaters produkter till deras marknad. På denna punkt är det nödvändigt att kommissionen har en tydlig hållning och stöder sig lika mycket på det miljöskattesystem som tillämpas i Tyskland och Frankrike. Faktum är att dessa system stöds på ett gemensamt märkningssystem som är giltigt för hela tillvägagångssättet för " återanvändning av avfall" , på ett administrativt system som är enkelt och rättvist lika mycket i förhållande till inhemska aktörer i medlemsstaten som i förhållande till aktörer i andra medlemsstater, samt på ett system som möjliggör en optimalt anpassad tillämpning av hanteringen av förpackningar och dess avfall.
Skattesystemet måste också vara rättvist med hänsyn till det material som används i förpackningstillverkningen, något som jag är angelägen att påminna om. I till exempel Frankrike vill vissa myndigheter införa ett reducerat mervärdesskattesystem som främjar synsättet " multimaterial" i syfte att gynna miljöförpackningsföretag på bekostnad av andra företag som tar emot miljöbidrag. Om denna skatteändring antas skulle återvinningssätt, till exempel det för glas bestraffas till förmån för andra mer förorenande material.
Betänkande (A4-0003/99) av Schnellhardt

von Habsburg
Herr ordförande! Jag vill förklara mitt beteende vid omröstningen, då man förebrått mig att jag har röstat för vinet och på något sätt negligerat ölet som tillverkas i mitt valdistrikt. Ja, jag röstade medvetet för vinet, eftersom jag anser att vin är ett av de väsentligaste inslagen i vår civilisation. Det började redan på Jesus Kristi tid, som ju gjorde sina första under med hjälp av vin. Om han hade levt i dag skulle han förmodligen ha förvandlat vin till vatten, men då förvandlade han vatten till vin och därför måste vi hålla fast vid vinet som en del av den europeiska traditionen; och det oavsett det förhållandet att vi måste räkna med en stor attack mot det europeiska vinet, och vi måste göra allt som är möjligt för att bygga upp fästningen kring det europeiska vinet så mycket som möjligt.

Lulling
Jag har röstat nej till detta betänkande, eftersom jag vill att fördraget skall respekteras, det vill säga att allt det som rör vin och spritdrycker skall regleras inom ramen för de bestämmelser som gäller den gemensamma organisationen av marknaden för vin.
Parlamentet har röstat ja till en text som innehåller helt oförenliga åtgärder. Om denna omröstning hade varit en slutomröstning, vilket lyckligtvis inte är fallet, skulle ett sådant direktiv bli fullkomligt otillämpligt.
Betänkandet borde under dessa omständigheter ha återförvisats till utskottet. Tyvärr har föredraganden själv rört till det genom att dela ut en röstningslista som strider mot den officiella listan från den grupp jag och även han tillhör.
Detta är ytterligare ett bevis på den brist på schysst spel som han visat under hela diskussionen och omröstningen i utskottet.
Kommissionen har samma åsikt som de 206 ledamöter som röstat emot betänkandet, och det lugnar mig.

Souchet
Vår grupp har röstat nej till lagstiftningsresolutionen och nej till ändrat förslag till bestämmelse. Faktum är att logiken med detta direktiv var att införa ett förfarande om märkning av alkoholhaltiga drycker.
Omröstningen i plenum visar två stora svagheter. En gäller det man kallar " alkoläsk" , det vill säga alkoholhaltiga drycker som innehåller kolsyrat vatten, socker och aromatiska ingredienser avsedda för en ung befolkning. Alkoläsk skulle efter en omröstning i plenum få en märkningsstatus som är mycket fördelaktigare än vinerna och spritdryckerna. Vin är emellertid en kulturprodukt avsedd för en äldre befolkning och man dricker den i de flesta fall till måltiderna. Effekterna av alkoholen är alltså helt olika för vin och denna alkoläsk som dricks på fastande mage på fester.
Den andra svagheten rör den lista över produkter som införlivats i bilagor. Faktum är att Hallams ändringsförslag 14 inbegriper öl, äppelcider och päroncider i det föreliggande direktivet. Dessa drycker är dock inte jordbruksprodukter, det vill säga de lyder inte under en speciell gemensam organisation av marknaden som styrs av jordbruksbestämmelser som är underkastade förfarandet för artikel 43. Den blandning som görs av bryggarna och cidernäringsidkarna kan skada hela vinsektorn.
På grund av dessa två svagheter har vi alltså blivit mer kritiska till ett antagande av direktivet. Vi hoppas att dessa två ändringsförslag kommer att förkastas av plenum under medbeslutandeförfarandet, det vill säga i andra och tredje behandlingen.
Betänkande (A4-0021/99) av Langen

Andersson, Hulthén, Palm och Theorin
Skatten på tobak bör av folkhälsoskäl vara hög, eftersom ett högt pris verkar efterfrågedämpande. Genom att kombinera ett högt pris med åldersgränser, strikt kontroll av försäljningsställen samt folkhälsoinformation, har man en god chans att begränsa användningen av tobaksvaror.
I vissa fall kan en hög totalbeskattning av tobaksvaror i förhållande till omvärlden leda till att den illegala importen ökar och en svart marknad bildas. Sverige är ett av de länder som har drabbats. Med anledning av detta har man tillfälligt nödsakats att sänka skatten på cigaretter för att minska incitamenten för illegal handel och pressa tillbaka den svarta marknaden.

Blot
Vi kommer att rösta nej till Langens betänkande. Inte för att han föreslår oacceptabla ändringsförslag i kommissionens text, utan för att Nationella frontens ledamöter alltid varit emot en skatteharmonisering, och för ett försvar av en av de viktigaste aspekterna på suveränitet, det vill säga staternas möjlighet att höja skatterna.
Vi kommer även att rösta nej till detta betänkande av en annan anledning, nämligen det allmänna hyckleriet om tobaksfrågan, som alla slags myndigheter håller vid liv. Alla vet att det inte är bra för hälsan att röka. Det står till och med en text på varje cigarettpaket, som ingen längre läser. Beslutsfattarna yvas periodvis över den oro de upplever vad beträffar insatserna för folkhälsan, något som kampen mot tobaksmissbruket utgör. Men i mitt land är staten fordringsägare när det gäller cigarettillverkningen och inkasserar samtidigt 75 procent i skatt på varje sålt paket. Man har rätt att ställa frågan om det hälsointresse som visas inte bara är en enkel ridå som döljer ett verkligt skattemål, nämligen att upprätthålla en budgetinkomst som inte handlar om något marginellt. I Frankrike är rökarna en mjölkko såsom bilisten, och låt oss inte tvivla på att de är det i unionens andra länder.
Dessutom finns det ekonomiska realiteter som man inte får glömma. Vi måste vara vaksamma då det gäller tobaksektorns beständighet i Europeiska unionen, framför allt när man vet att våra nationella tillverkare endast täcker 20 procent av industriidkarnas behov. Vi måste se till att stödja denna verksamhet som spelar en inte försumbar roll för landsbygdsstrukturens överlevnad i ett stort antal regioner, som i Alsace. Vi måste uppmuntra tillverkning av kvalitetstobak som är mindre rik på tjära. Det är därför vi i ganska stor utsträckning godkänner - det är ett undantag - reformen av den gemensamma organisationen av marknaden för tobak. Och vi kan bara beklaga att inget gjorts för att minska Europeiska unionens beroende av andra länder på detta område.

Nicholson
Det största problem som tobaksindustrin står inför i Förenade kungariket är smugglingen, i synnerhet av rulltobak från Belgien och Frankrike. Jag är därför nöjd med att föredraganden tar upp denna fråga i detta betänkande. Det är intressant därför att kommissionen, på grund av principen om den inre marknaden, inte bryr sig ett dyft om de människor som kommer att förlora sina arbeten genom avskaffandet av skattefriförsäljningen, och hittills har den varit lika likgiltig vad gäller smuggling. Jag själv skulle vilja se att min nationella regering sänker skatten för rulltobak i Förenade kungariket. Eftersom detta är osannolikt, är alternativet att skatten för rulltobak höjs på denna sida av Engelska kanalen.
Enbart under 1998 uppskattades tull och punktskatter i Förenade kungariket en inkomstförlust på 1 miljarder pund som ett resultat av smuggling över kanalen. Då tog man inte hänsyn till de inkomster som förlorats genom smuggling i stora fraktförsändelser eller med flyg. Det finns helt uppenbart ett stort problem som påverkar arbetstillfällena i Förenade kungariket. Kommissionen bör ta hänsyn till kraven från valda politiker på åtgärder inom detta område.
Gripandet av Abdullah Öcalan (B4-0223/99)

von Habsburg
Herr ordförande! Helt medvetet röstade jag emot allting i denna resolution; jag ansåg att den var dålig, av följande skäl: Här höjer man en terrorist med många tusen döda på sitt samvete så att säga till skyarna, man ärar honom, medan ordföranden i parlamentet - inte ni, en annan - avslår en diskussion om albanerna i Kosovo, vilka mördas i tusental av serberna, man skjuter upp den på obestämd framtid. Jag tycker att det är en skandal - vår primära förpliktelse är inte gentemot terrorister, utan gentemot oskyldiga civila, kvinnor, barn och åldringar som mördas! Därför säger jag bara: Jag röstade medvetet mot det hela, för det var på fel plats. Det är inte vår sak att engagera oss för terrorister, utan i stället för dem som fredligt och verkligt aktivt engagerar sig för folkens frihet!
Förslag till avtal med Sydafrika (B4-0222/99)

Barros Moura, Marinho e Torres Marques
Jag vill här klargöra att ett stöd till Nelson Mandela och det sydafrikanska folkets kamp för en konsolidering av en antirasistisk demokrati, ett stöd vi alltid har gett, även när några av de mer högröstade försvararna ännu inte hade ändrat åsikt och attackerade Mandela och ANC, inte rättfärdigar en oansvarig eftergift i en så grundläggande fråga som inte kan förväxlas med protektionism.
Det tog lång tid att få Europeiska unionen, och från och med år 2000 Världshandelsorganisationen, att bevilja skydd för ursprungsbeteckningarna portvin och sherry.
Därför kan vi inte acceptera att man lägger händerna på en sådan garanti, särskilt när inga garantier har givits i det föravtal som kommissionär Deus Pinheiro slöt om att Sydafrika skulle sluta att använda sig av beteckningarna PORTVIN och SHERRY så snart som den redan långa övergångsperioden var slut, en övergångstid under vilken man till exempel har kunnat fortsätta sin export till en så viktig marknad som Amerikas förenta stater.
För övrigt gäller frågan inte enbart de bilaterala förbindelserna EU-Sydafrika, utan risken finns att det blir ett precedensfall som, till förfång för portvin och sherry, kan komma att utnyttjas av andra vinproducerande länder, exempelvis Amerikas förenta stater (Kalifornien), Australien, Chile m.fl.
Tvärt emot de som så ansvarslöst undertecknade föravtalet i Davos, kommer vi som företrädare för våra väljare och vår befolkning att rösta mot resolutionen samtidigt som vi, efter en korrigering av nämnda synpunkter, ber rådet om ett snabbt godkännande av avtalen EU-Sydafrika.

Collins, Gerard
Det är mycket nedslående att få höra talas om de senaste svårigheterna som har uppstått i förhandlingarna mellan Europeiska unionen och Sydafrika.
Samtalen med Sydafrika har pågått i över tre år nu och jag vill påminna om det åtagande som vi har gjort för ett slutförande av avtalet mellan EU och Sydafrika senast i mars.
Det slutliga paketet som framförhandlas av kommissionär Pinheiro och stöds av hela kommissionen utgör grunden för ett grundmurat partnerskap gällande handel, utveckling och tekniskt samarbete.
I detta sammanhang vill jag uppmana regeringarna i Frankrike, Italien, Spanien och Portugal att noggrant överväga följderna av att fördröja ett avtal.
Låt oss inte glömma att detta avtal inte bara handlar om handel och kommers. Det har en mycket politisk betydelse. Sydafrika är ett land som kämpar för att bygga upp en ny demokratisk identitet och försona sig med sitt förgångna. Det är ett land där det finns både politiska och sociala problem. Detta avtal är nödvändigt för att uppmuntra de processer som har inletts. Att stoppa det nu vore ett allvarligt slag mot våra sydafrikanska partner.
Jag vädjar till de berörda regeringarna att omvärdera sin ståndpunkt och att avlägsna sådana hinder för avtalet som avspeglar en kortsiktig syn på situationen. Jag uppmanar dem att inta en mera långsiktig ståndpunkt - att samtycka till kommissionens förslag som också återspeglar önskan hos detta parlament och förvisso den hos Europeiska rådet i Wien.
Varje ansträngning måste göras för att genomföra den kompromiss som uppnåddes i Davos och som tillåter ett befästande av förbindelserna mellan EU och Sydamerika. Detta är som jag har nämnt ett nödvändigt avtal för den nya sydafrikanska demokratin, men den utgör också grunden för ett jämlikt partnerskap, ett partnerskap som kommer att gynna båda sidor ekonomiskt såväl som strategiskt.

Cunha
Avtalet om handelstillväxt och samarbete med Republiken Sydafrika förtjänar allt vårt stöd eftersom det kommer att bidra tillförbättrade relationer mellan Europeiska unionen och det stora sociala och ekonomiska området i södra Afrika, en av mänsklighetens stora framtida förhoppningar. Avtalet får dock inget värde så länge inte hänsyn tas till alla parter.
Nu är det emellertid så att man fram till nu inte har tillgodosett alla parters intressen. Detta gäller i synnerhet i fallet med portvin, där det måste stå fullkomligt klart att Sydafrika efter övergångsperiodens slut varken får producera eller marknadsföra vin under detta namn. Det är en fråga som måste klargöras i avtalstexten eller i medföljande bilaga. I det här sammanhanget tjänar stödet på 15 miljoner euro som Europeiska unionen har beviljat intet till så länge som vinet inte ändras till bordsvin eller aktiviteterna upphör. Görs inte detta så är också de avgiftseftergifter som givits en andel på 32 miljoner liter bordsvin lönlöst.
Av nämnda skäl menar vi att rådet gjorde rätt i uppskjuta beslutet tills allt är klargjort. Därför röstar vi också emot den resolution som i dag har godkänts av parlamentet.

Novo
Vi förstår mycket väl vilken politisk betydelse ett samarbetsavtal mellan Sydafrika och Europeiska unionen har för såväl Sydafrika som för den sydafrikanska demokratiska regimen. Vi har nämligen inte glömt hur viktigt och nödvändigt det är att bidra till en konsolidering av den regim som återgav landet dess nationella dignitet och som för en ständig kamp mot rasismen. Några av dem som i dag säger sig försvara demokratin i Sydafrika, men som i går blundade inför apartheidregimens förföljelser och brott och som betraktade president Nelson Mandela som terrorist, har med anledning av detta avtal varken moralisk eller politisk auktoritet att åberopa sig på demokratiska värderingar.
När detta väl är sagt så är det viktigt att framhålla att vi inte är speciellt oroade inför det faktum att man ytterligare försöker skjuta upp beslutet i fråga, och detta trots att man vid mötet i Wien tydligt angav att beslutet om ett avtalsprojekt skulle antas innan mars i år. De konkreta förpliktelser kommissionen åtagit sig via kommissionär Deus Pinheiro är i själva verket inte helt korrekta eftersom åtminstone fyra medlemsstater (Portugal, Frankrike, Spanien och Italien) motsatte sig det hela. De måste därför gås igenom igen så att de avtal man vill och försöker ingå inte visar sig vara skadliga för stora delar av gemenskapssektorn. Dessutom får man inte sätta en så pass relevant sektor i den nationella ekonomin som portvinet på spel, vilket man befarar i mitt land. Det gäller bara att fastställa godtagbara tidsfrister för att få ett definitivt slut på produktion och marknadsföring av en produkt som bara produceras i Dourodalen i Portugal och vars ursprungsbeteckning inte kan används av andra, vilken förevändning det än vara månde.
Därför menar vi att det är klokt att inte vara egensinnig, tvärtom är det bättre att ge sig till tåls och verkligen se till att man i denna och i övriga frågor snabbt kommer fram till en lösning som helt och fullt tillfredsställer berörda parter. Vi samtycker därför inte till det i dag godkända förslaget där vissa viktiga frågor som rör det framtida avtalet mellan Europeiska unionen och Sydafrika glömts bort och som vid ett utlämnande fullständigt kan komma att kompromettera avtalets politiska och ekonomiska effektivitet.
Betänkande (A4-0032/99) av Grosch

Caudron
Det är med viss tillfredsställelse som jag tar emot arbetet från vår kollega Mathieu Grosch, eftersom han träffsäkert beskriver sin fruktan när det gäller den sociala frågan på transportområdet, och i synnerhet den centrala frågan om arbetstid.
Jag delar föredragandens synsätt som kopplar ihop arbetstid och säkerhet. Emellertid kommer jag för min del att även lägga till livskvaliteten för de anställda. Dessutom lägger jag märke till att man i texten som en princip fastslår att en minskning av arbetstiden inte kan följas av en minskning av begynnelselön. Detta är nödvändigt.
Det kan däremot vara farligt att koppla samman en minskning av arbetstiden med ett begrepp om flexibilitet då man vet att de anställda i transportsektorn i allmänhet redan är underkastade ett sådant tvång, vilket medför en stark direkt eller indirekt osäkerhet när man känner till den aktuella omfattningen av " arbetsperioderna" .
För övrigt vill jag även hylla kommissionen och särskilt Neil Kinnock, som mycket tidigt blivit medveten om dessa risker, men också om de sociala konsekvenserna av den sociala dumpning som tillämpas av vissa företag och av deras återverkningar i fråga om konkurrens inom gemenskapen.
Inför den växande internationaliseringen när det gäller transporter måste vi slutligen försvara vår lagstiftning i de internationella organisationerna och utverka minimiregler, i synnerhet för sjö- och flygtransport.
Jag vågar hoppas att detta viktiga steg mot en harmonisering av de sociala bestämmelserna för transportsektorn kommer att kunna få efterföljare på andra områden.
Jag fortsätter att tro att byggandet av en stark europeisk union inte kan göras utan att de nationella sociala reglerna överensstämmer.

Gahrton, Holm, Lindholm och Schörling
Utgångspunkten för detta betänkande är naturligtvis positiv. Det finns många punkter som vi naturligtvis håller med om, bland annat vad gäller arbetstider inom transportsektorn och hänsyn till rörelsehindrade personer. Vi frågar oss dock om EU är rätt instans för att fatta beslut i många av dessa frågor. Visst kan EU vara ett organ för att samordna vissa beslutsfrågor, men att beslut skall överlämnas och att EU skall fatta överstatliga beslut inom hela sociallagstiftningen, anser vi vara felaktigt.

Lindqvist (ELDR)
Detta betänkande hör till avdelningen löjligt, klåfingrigt samt detaljreglering. Arbetstider och sociallagstiftning inom transportsektorn bör hanteras genom avtal av arbetsmarknadens parter, och om sådana inte kan åstadkommas, genom lagstiftning på nationell nivå. Det finns ingen anledning för EU att reglera körtider, körscheman, vilotider och andra detaljfrågor genom direktiv.

Palm och Theorin
Vi tycker i grunden att detta är ett bra betänkande. Det tar itu med problem som löntagare i gränsöverskridande yrken kan ha vad gäller sociallagstiftning, vilket vi i Sverige innefattar i de arbetsrättsliga lagarna.
Vi ser behovet av de lagar som föredraganden föreslår. Vi anser dock inte att det är kommissionen som skall utforma och lägga fram lagförslagen.

Theonas
Ingen tvivlar längre på att åtgärderna för att avreglera marknaden har lett till en drastisk minskning av antalet arbetstillfällen, till en ökning av deltidsarbetet och det oreglerade arbetet på bekostnad av full och varaktig sysselsättning, till ett kringgående av arbets- och försäkringslagstiftningen genom avtalen om tillhandahållande av tjänster, till upphävande av kollektivavtalen, till minskning av arbetslönerna. Trots detta håller både kommissionen och medlemsstaterna fast vid denna politik och förespråkar nya åtgärder, med udden riktad mot järnvägarna och persontrafiken på landsvägarna, och de vidhåller att man måste följa tidsplanen för en fullständig avreglering också av cabotage till havs.
I detta sammanhang är det särskilt viktigt att man räknar med ett starkt socialt skyddsnät för arbetstagarna inom denna bransch, om detta nu medför en förbättring av arbetsvillkoren, ett strikt iakttagande av säkerhetsföreskrifterna, stöd till kollektivavtalen och en minskning av arbetstiden utan minskning av lönerna. Med anledning av diskussionen om en utvidgning av direktivet om arbetstiderna inom transportsektorn skulle kommissionen, i just denna fråga, kunna överväga en minskning av veckoarbetstiden. Vi motsätter oss varje försök att ytterligare öka flexibiliteten och medge dispenser från bestämmelserna om veckoarbetstid, genom förslagen om utökad arbetstid för löntagare i gränsöverskridande yrken. För övrigt måste man tydligt slå fast begreppet arbetstid, eftersom det inom transportsektorn är ett särskilt känsligt begrepp, som inom denna sektor måste innefatta inte bara tiden för körning och tiden för i- och urlastning utan också den tid under vilken arbetstagaren står till arbetsgivarens förfogande.
Vi ogillar särskilt att kommissionen inte föreslår några åtgärder för att förhindra att den nationella lagstiftningen försämrar arbets- och lönevillkoren i syfte att öka företagens vinster inför den hårdnande konkurrensen. Man måste t.ex. genast ta itu med fenomenet utflaggning av fartyg. Kommissionen vidtar inga åtgärder för att förbättra medlemsstaternas lagstiftning. I stället föreslår den förändringar i förordningen om cabotage, varigenom den frånhänder mottagande stat rätten att fastställa villkor för bemanning.
Vi anser att den internationella konkurrensen och marknadskrafterna över huvud taget inte får tjäna som alibi för minskad säkerhet. Tvärtom krävs det en bättre samordning av sociallagstiftningen, som kommer att förbättra den sociala tryggheten i länder med ett sämre socialt skyddsnät. Det krävs en sociallagstiftning som skyddar arbetstagarna, vilket innebär större trygghet både för dem själva och för uppdragsgivarna. Detta mål kan förverkligas, endast om man respekterar de offentliga myndigheterna och hejdar utvecklingen mot en ohämmad avreglering, som hittills bara har fått negativa följder.
Att skydda arbetstagarna inom transportsektorn är en särskilt angelägen uppgift i dag, eftersom den tilltagande avregleringen av denna sektor har skapat ytterst allvarliga problem och lett till en dramatisk försämring av arbetstagarnas säkerhet och arbetsförhållanden. Utifrån denna utgångspunkt vill jag framhålla att åtskilliga av förslagen är positiva och att de därför bör godkännas och genomföras.
Betänkande (A4-0018/99) av Gallagher

Lindqvist (ELDR)
Jag har röstat ja till ändringsförslagen 6 och 20, dvs. en uppmaning till kommissionen att i det förslag som den har ålagts att anta senast den 31 december år 2001 föreslå att gränsen på 12 sjömil utvidgas till 24 sjömil. Det handlar om decentralisering och möjligheter för kuststaterna att själva styra över det kustnära fisket på nationell nivå.

Nicholson
Det finns ingen gemensam fiskeripolitik inom EU eftersom regionerna alltid ignoreras. Det finns ett växande behov för en ökad förståelse för behoven och kraven från dessa små men mycket viktiga områden där fiskeriindustrin, både till havs och på land, är nödvändig för lokalsamhället och ekonomin.
Vi behöver en fiskeripolitik som har förmågan att återspegla industrins behov. Den nuvarande politiken, i synnerhet Haagförmånsrätten, arbetar helt emot Nordirland och bör förändras för att tillåta rent spel för alla inblandade i fiskeriverksamhet. Vi behöver också öka de nuvarande gränserna för våra kuster. Jag uppmanar parlamentet att rösta för en tjugofyramilagräns för att skydda våra små fiskeflottor.

Novo
I betänkandet tas vissa viktiga frågor upp som här bör framhållas. Givetvis upprätthållandet av principen om relativ stabilitet. Sedan, och kanske framför allt, det som efter våra föreslagna ändringar inkluderades och som efter godkännandet inte bara åskådliggör kammarens vilja att inom området för den exklusiva nationella suveräniteten bevara rätten till tolv sjömils territorialvatten för de länder som gränsar till vatten utan också viljan att utöka den gränsen till tjugofyra sjömil.
Den här typen av frågor är både viktiga och avgörande för förverkligandet av en regionalpolitik så som vi förstår den, det vill säga en anpassning av subsidiaritetsprincipen till den gemensamma fiskeripolitiken genom en fördjupad decentralisering som ger medlemsstaterna en möjlighet att i större grad inrikta sig på att bevara såväl stocks som kontroll över den gemensamma fiskeripolitiken. Dessutom har man möjlighet att tillsammans med sektorn och Europeiska gemenskapen fastställa vilka konkreta åtgärder som man i den regionala och/eller nationella planen kan anknyta till mera generella ändamål.
Så ser inte regionalismens framtidsutsikter ut i betänkandet. Här är regionalism ett mycket oklart och föga väldefinierat koncept, där mer tid ägnas åt att dela in haven i olika över- och underzoner än att se till att den gemensamma förvaltningen överlämnas till skilda grupper i de olika länderna allt efter deras geografiska lokalisering. Den inriktning som väljs skulle vid en sådan förvaltning vara helt oberoende förda diskussioner och i stort sett hela den gemensamma fiskeripolitiken skulle omfattas av detta. Sådana framtidsutsikter kommer onekligen att leda till obalans och diskriminering.
Som initiativtagare till tidigare nämnda förslag om resurser kommer vi att ge vårt bifall, däremot avvisar vi den regionalism som kommer till uttryck i betänkandet.

Souchet
Vår grupp har röstat nej till ett antagande av vår kollega Gallaghers betänkande fastän ändringsförslagen om en decentraliseringspolitik för den gemensamma fiskeripolitiken har antagits på bekostnad av den regionaliseringsprocess som föredraganden hade föreslagit i början.
I mitt inlägg i går kväll under plenarsammanträdet preciserade jag att jag förkastade samtliga ändringsförslag som skulle syfta till att ändra den gemensamma fiskeripolitiken på djupet. Men de ändringsförslag 6 och 7 som har lagts fram å gruppen PPE: s vägnar av Provan syftar till att utöka gränsen från 12 till 24 sjömil. Denna utökning av nationella vatten som är reserverade för fisket kommer att ställa till stora problem för våra bretonska och normandiska fiskare som inte längre kommer att få tillträde till de traditionella fiskeområdena, särskilt i närheten av Förenade kungariket.
Jag är förvånad över att dessa bestämmelser antagits under denna omröstning - även av franska ledamöter -, eftersom de strider mot våra fiskares intressen.
Det är denna anledning som varit avgörande i vårt beslut om att rösta nej till denna lagstiftningsresolution som följer på initiativbetänkandet från Europaparlamentet.
Den gemensamma fiskeripolitiken kommer att vara reformerad år 2002 och jag hoppas i de franska fiskarnas intresse att denna resolution inte kommer att påverka kommissionen eller rådet. Status quo i området med 12 sjömil är den bästa tänkbara kompromissen för hela den franska fiskerisektorn.

Teverson
jag har röstat för detta betänkande, eftersom det är ett av de viktigaste inom fiskeriområdet som skall övervägas av parlamentet. Nyckelproblemet för fisket i Europas hav är bevarandet av friska bestånd. Detta innebär en god förvaltning i form av kontrollordningar och vetenskapliga data. Det är omöjligt att ha en god förvaltning under den bristfälligt centraliserade ordningen i dagens gemensamma fiskeripolitik. Det enda svaret är regionalisering, och fullt deltagande av samtliga andelsägare. Kommissionen måste beakta detta betänkande, och detta är anledningen till att jag har efterlyst praktisk handling för inrättandet av ett maskineri för att föra fram en regionaliserad gemensam fiskeripolitik enligt ett strikt tidsschema.
Betänkande (A4-0027/99) av de Lassus Saint Geniès

Caudron
Jag var föredragande för några månader sedan för en text om Europeiska unionens industriella konkurrenskraft och det är också med uppmärksamhet som jag följt vår kollega de Lassus arbete som har att göra med konkurrenskraften och regionerna.
Jag måste säga att denna text stärker den analys jag själv gjorde om riktlinjer för att öka vår konkurrenskraft, men framför allt kan man säga att de aktuella förslagen är på denna sida om insatserna, då unionen debatterar framtiden för strukturfonderna inom ramen för Agenda 2000.
Faktum är att man sedan några år har konstaterat att de regionala skillnaderna på nytt har en benägenhet att öka, och i synnerhet på det område som berör oss i dag.
Också för att försöka uppnå en regional återbalansering anser jag i likhet med föredraganden att vi måste fördjupa banden mellan forskningsprogram och strukturfonder. Vi måste emellertid vara realistiska och för att förverkliga denna önskan måste vi även fullfölja våra funderingar för att förbättra transportvägarna i " missgynnade" regioner. Jag kan inte tänka mig att nyskapande företag kommer att slå sig ner i regioner som ofta är dåligt trafikerade och där man faktiskt har svårt för att bryta denna onda cirkeln.
Slutligen får vi inte dölja ett annat tvång som hänger samman med medlemsstaterna, eftersom man kan förbise att den europeiska regionalpolitiken fortfarande är mycket beroende av olika regeringars nationella regionalpolitik.
Det är alltså nödvändigt att man utvecklar synergieffekter mellan de regionala myndigheterna, staterna och Europeiska unionen, som visserligen är komplexa men oumbärliga, och också främjar framväxten av gränsöverskridande beslutsramar.

des Places
I sitt betänkande påbörjar de Lassus intressanta funderingar om en förstärkning av sammanhållningen och konkurrenskraften med hjälp av teknisk forskning och utveckling.
Föredraganden beklagar med rätta den obetydliga del som tilldelats forskningen inom strukturfonderna (5, 37procent för mål 1 och 2, 06 procent för mål 5b). Europeiska unionen skulle kunna utveckla ett mervärde genom att uppmuntra projekt med hög vetenskaplig kvalitet och genom att knyta ekonomiska och sociala partner (små och medelstora företag, konsultföretag och universitet) till det.
I betänkandet framhåller man i denna anda små och medelstora företags roll i den tekniska utvecklingen. Gång på gång har vi haft tillfälle att betona hur viktiga de små och medelstora företagen är i skapandet av arbetstillfällen och även för jordbrukets livskraft. De små och medelstora företagen måste kunna dra nytta av de forskningsarbeten som gjorts. Det är nödvändigt att tillhandahålla finansiella instrument som är anpassade och effektiva.
Genom att man gynnar de små och medelstora företagens konkurrenskraft kommer den tekniska forsknings- och utvecklingspolitiken att främja den sociala sammanhållningen och livskraften i de mest missgynnande regionerna. De Lassus påminner gärna om fallet med de yttersta randområdena och öregioner. Vi anser att det är absolut nödvändigt att även framhålla landsbygdsområdena och de områden där man är beroende av fisket.
I detta avseende ger de nya informationsteknikerna tillfälle att bilda eller utlokalisera forsknings- och utvecklingslag i landsbygdsmiljö. De kommer att göra det möjligt för företag som slagit sig ner i perifera regioner att få tillträde till de nya tekniker som de behöver för att fortsätta att vara konkurrenskraftiga och innovativa. Under det att vi aktar oss för att vara alltför optimistiska, måste vi på ett realistiskt sätt ta vara på de nya möjligheter som läggs fram för oss.
Visserligen beklagar vi att de Lassus tagit tillfället i akt och krävt en europeisk regionalpolitik. Kvaliteten på hans arbete och hans förslags relevans har dock uppmuntrat Gruppen De oberoende för Nationernas Europa att stödja hans betänkande.
Betänkande (A4-0014/99) av Allan J. Donnelly

Caudron
Jag välkomnar med tillfredställelse vår kollega Alan Donnellys betänkande.
I huvudsak delar jag föredragandens oro såväl på transportområdet och bankområdet som på kärnkraftsområdet. I detta avseende stöder jag det tillvägagångssätt som föreslås i texten för att hjälpa Ryssland att komma över detta problem. Vi skall inte hemfalla åt någon domedagsstämning, men faror kan dyka upp. Det är alltså vår skyldighet att förekomma riskerna på detta område, men också inom andra ekonomiska sektorer.
Dessutom undrar jag över vilket ansvar de huvudsakliga aktörerna i datorindustrin har när det handlar om denna milstolpe som man har kunnat förutse i många år. Jag är ändå förvånad över att de kan tro att de är fritagna från allt ansvar när en produkt väl har införts på marknaden.
Detta är sant när det gäller övergångsproblemet till år 2000, men det är även ett konstaterande som gjorts för andra produkter som kräver att man regelbundet uppdaterar dem i syfte att rätta till vissa dolda fel som drabbar den " olycklige" köparen.
I detta avseende kommer jag att rösta ja till ledamot McCartins resolution för att kommissionen skall förhandla med denna industri, så att privatpersoner och små företag kan råda bot på detta " fel" utan att ännu en gång bli tvungna att betala för ett problem som varit känt sedan länge och som de inte är ansvariga för.
Slutligen, anser jag att vi redan i dag måste granska våra funderingar grundligt för att vi skall kunna vidta åtgärder som gör det möjligt att garantera konsumentens grundläggande rättigheter gentemot företag som erbjuder maskin- och programvara.

Rovsing
Medborgarna är i dag beroende av en rad datorstyrda tjänster, t.ex. pension, familjeersättningar, sjukförsäkring, försäkringar, energitillförsel och transport. Många av dessa viktiga tjänster riskerar att påverkas av " år 2000-problemet" . Ansvaret för att lösa datorproblem i samband med år 2000 ligger naturligtvis i första hand hos leverantörerna och användarna av datorprogrammen, men eftersom problemen är så omfattande, måste också de offentliga myndigheterna få stöd. Jag stöder därför kommissionens många initiativ på år 2000-området, inklusive samarbetsåtgärder över nationsgränserna och diskussioner om problemet i rådet med alla relevanta kontakter i industrin och medlemsstaterna. Kommissionens rapporter om hur långt man har kommit med att lösa problemet, kommer att få stor betydelse för samordningen av insatsen. Det är naturligtvis helt nödvändigt att vara uppmärksam på särskilt känsliga sektorer, inklusive de gränsöverskridande problem som kan uppstå vid t.ex. de östeuropeiska kärnkraftverken, och vidta nödvändiga åtgärder.

Titley
Herr ordförande! Jag röstar i dag för detta betänkande. Trots att det till förstone kan tyckas vara en obetydlig teknisk detalj, besitter milleniebuggen i själva verket potentialen att få vardagslivet för miljoner människor att göra tvärstopp - om inte värre. Det är lätt att glömma hur mycket vi i dessa dagar förlitar oss på mikrochips för driften av allt möjligt från diskmaskiner till dialysapparater. Nödvändiga tjänster kan komma att avbrytas, transporter kan komma att göra tvärstopp och företag tvingas att stänga. Ändå kan vi med lämpliga förberedelser garantera att våra baksmällor den 1 januari 2000 bara beror på champagne och inte på buggen.
Storbritannien under labourregeringen leder kampen för att bekämpa millenniebuggen i Europa med sin banbrytande kampanj Action 2000. Under dess beskydd har brittiska tjänsteföretag (inklusive vatten-, gas-, el- och teleföretag) redan rapporterat att de förväntar sig kunna erbjuda " business as usual" vid sekelskiftet. Andra viktiga offentliga tjänster, såsom NHS (National Health Service), räddningstjänster, DSS (Digital Satellite system), posttjänster och järnvägar ligger inte långt efter.
Storbritannien har inte råd att förlita sig enbart på sina egna resurser. I en alltmer globaliserad värld kommer andra länders förberedelser (eller brist på sådana) att påverka även Storbritannien. Jag vill garantera att mina väljare är fria att fira sekelskiftet utan oro för morgonen efter. Jag stöder därför EU: s ansträngningar för att garantera att Europa - och världen som helhet - är redo att kväsa millenniebuggen.

Ordföranden
Jag förklarar omröstningen avslutad.

Avbrytande av sessionen
Ordföranden
Eftersom vi har slutbehandlat våra ärenden, förklarar jag härmed Europaparlamentets session avbruten.
Sammanträdet avslutades kl. 12.30.

