3. Mänskliga rättigheter i Vietnam
Talmannen
Nästa punkt är en debatt om sex resolutionsförslag om de mänskliga rättigheterna i Vietnam.
Marios Matsakis 
författare. - (EN) Herr talman! Vietnam, ett namn synonymt med katastrof, är som vi alla vet ett land med ett ytterst traumatiskt förflutet, ett förflutet med en lång och svår kamp mot kolonialismen, ett förödande inbördeskrig och ett katastrofalt krig mot de amerikanska styrkorna, vilket ledde till ett oerhört lidande för det vietnamesiska folket. Sedan följde det totalitära kommuniststyret som dock faktiskt gjort en del verkliga insatser för att läka såren från det förgångna och få landet på fötter igen. Följaktligen belönades Socialistiska republiken Vietnam på olika sätt av det internationella samfundet, bl a genom att man lät landet bli medlem i Världshandelsorganisationen, men tyvärr är det mycket kvar att göra innan man uppnår en acceptabel demokratinivå för Vietnams folk.
Vi är särskilt oroade över att man återigen förföljer oliktänkande och avskaffar den grundläggande rättigheten yttrandefrihet. Vi är också bekymrade över brister i reformerna som rör religionsfrihet och de olika bakslag som inträffat under reformen av rättsväsendet. Rättsväsendet bör vara rättvist och demokratiskt och reformen bör leda till att man avskaffar alla former av frihetsberövanden som saknar lämpliga rättsliga skyddsmekanismer.
Trots de bakslag vi nyligen sett prov på hoppas vi att dialogen om mänskliga rättigheter mellan EU och Vietnam kommer att leda till konkreta förbättringar för Vietnams folk och vi uppmanar Vietnams myndigheter att allvarligt beakta den oro vi uttrycker över kränkningar av mänskliga rättigheter i landet. Samtidigt uppmanar vi kommissionen och rådet att omvärdera samarbetspolicyn gentemot Vietnam och ha i åtanke att samarbetet bör villkoras mot respekt för demokratins principer och grundläggande rättigheter samt reformer. Detta resolutionsförslag bör inte ses som ett hot utan mer som en varning till Vietnams regering.
Esko Seppänen 
författare. - (FI) Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag var ordförande i den vietnamesiska vänskapsföreningen i mitt land på 1980-talet. Jag ser att det har skett en snabb ekonomisk utveckling i landet, inte minst de senaste tio åren. De nya generationerna talar om den: de som inte har några personliga erfarenheter av USA:s aggression i Vietnam.
Som gammal Vietnamvän vill jag, tillsammans med övriga grupper i Europaparlamentet, uppmärksamma att det är nödvändigt att i FN-deklarationernas och FN-konventionernas anda respektera de mänskliga rättigheterna och organisations-, yttrande- och religionsfriheten.
Vår grupp kräver i sin resolution att buddistledarna Thich Huyen Quang och Thich Quang Don släpps fria från vad vi anser vara grundlösa fängelsestraff. Vi anser att Vietnam måste liberalisera sin minoritetspolitik. EU bör också verka för samarbete med Vietnam.
Även om det har upptäckts olja i Vietnam är det inte en västerländsk olje- och gasreserv, vilket innebär att frågor om politiska och mänskliga rättigheter kan tas upp på ett annat sätt än när det t.ex. gäller Azerbajdzjan och Kazakstan.
Eija-Riitta Korhola 
författare. - (FI) Herr talman! Situationen i Vietnam förtjänar världssamfundets uppmärksamhet. EU måste sända ett tydligt budskap: diskriminering av religiösa samfund som Vietnams förenade buddistkyrka, den protestantiska församlingen och grupper av oliktänkande måste upphöra. Medlemmar av dessa samfund, som utövar sin tro på ett fredligt sätt har fängslats och satts i husarrest.
Detta var ett utdrag ur ett anförande som jag höll här i parlamentet för fyra år sedan om de mänskliga rättigheterna i Vietnam. Det är sorgligt att inse att jag kan hålla samma anförande i dag, eftersom situationen när det gäller religionsfrihet inte har blivit bättre. Detta kan få en att ifrågasätta nyttan av dessa diskussioner, men det finns inget annat alternativ. Vi måste fortsätta att utöva påtryckningar och göra allt vi kan för att fånga världens uppmärksamhet.
Det finns dessutom visst hopp, eftersom det har skett några mindre konstitutionella reformer i Vietnam, åtminstone på lagstiftningsnivå. Vi måste ge dessa åtgärder ett erkännande och jag hoppas att vi om fyra år har mer att säga.
Marc Tarabella 
författare. - (FR) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Innan jag kommer in på själva huvudfrågan och talar om den resolution om Vietnam som vi behandlar i dag, skulle jag vilja ta upp något som jag tycker är viktigt. Jag undrar hur de brådskande ärenden som vi behandlar här i parlamentet egentligen väljs ut. Jag ifrågasätter visserligen inte att de olika problemen i de länder som vi talar om är allvarliga, men det verkar som om vissa länder helt glöms bort jämfört med andra som vi får chansen att tala om flera gånger under en mandatperiod. Låt mig bara nämna ett exempel - Colombia, med sina många mord på fackföreningsrepresentanter och gisslan som lever under allt svårare omständigheter. Enligt mina efterforskningar har Colombia, även om landet har varit föremål för särskilda resolutioner, inte varit ett brådskande ärende en enda gång sedan 2002, vilket jag tycker är mycket märkligt.
I dag har jag emellertid tagit till orda för att tala om situationen i Vietnam. Även om 2006 verkar ha varit ett år av politisk öppenhet som möjliggjorde flexibilitet, tycks religionsfriheten vara ett av de problem som icke-statliga organisationer rapporterar om till oss. Det är viktigt att Vietnam har plats för alla religioner som utövas inom dess territorium och låter hela sin befolkning välja religion. Tanke- och yttrandefriheten får under inga omständigheter nonchaleras och oavsett vilka de är måste alla vietnameser få uttrycka sig med alla till buds stående medel, inklusive genom omfattande spridningsmetoder som Internet.
Trots situationen vill jag också påpeka - kanske i strid med vad min kollega Eija-Riitta Korhola just sa - att det trots allt har gjorts ansträngningar i Vietnam. Detta land har redan gjort en del insatser som vi har noterat, inte minst när vi reste dit med Aseandelegationen 2006. Vi måste fortsätta att stödja detta land så att rättigheterna för alla dess medborgare respekteras fullt ut. Låt oss hoppas att denna resolution bidrar till detta.
Ryszard Czarnecki 
författare. - (PL) Herr talman! Detta är ännu en debatt om religiös förföljelse och människorättskränkningar i länder som Vietnam, Kambodja och Laos. Vietnam har en särskilt viktig roll i denna region. Landet har en stark tillväxt och håller på att överbrygga den sociala och ekonomiska avgrund som fanns efter kommunisttiden. Tyvärr går ökat välstånd inte hand i hand med respekt för de mänskliga rättigheterna, yttrandefriheten och religionsfriheten.
Hittills har vi alla - inklusive jag själv - i våra anföranden i Europaparlamentet inriktat oss på förföljelsen av buddister, eftersom det är den största religiösa gruppen i Vietnam. Nu hör vi emellertid att katoliker, däribland den katolske prästen Nguyen Van Ly, förföljs. Trots att jag redan för ett och ett halvt år sedan talade om detta i parlamentet, precis som Eija-Riitta Korhola cirka arton månader senare, finner jag sorgligt nog att jag måste upprepa i stort sett samma ord.
Vi bör förvänta oss att länder som är medlemmar i asiatiska internationella organisationer som Asean eller ASEM, men även FN och FN:s människorättskommissarier, bestämt uppmanar Socialistiska republiken Vietnams regering att respektera de mänskliga rättigheterna och religionsfriheten i detta land. En gång i tiden, när Vietnam var kommunistiskt och fattigt, kränkte man de mänskliga rättigheterna och undertryckte religionsfriheten. Nu gör man samma sak, även om det kanske är i mindre skala, trots att landet är rikare och antas fjärma sig från kommunistideologin. Vi får inte fortsätta att vara tysta!
Bogusław Sonik
för PPE-DE-gruppen. - (PL) Herr talman! I mars i år dömdes femton vietnamesiska dissidenter till långa fängelsestraff och husarrest. Denna händelse, som har passerat utan kommentarer i de globala medierna, bekräftar den dåliga människorättssituationen i landet.
Grundläggande medborgerliga rättigheter, som religions-, press- och föreningsfrihet, kränks i Vietnam. Rätten till en korrekt och rättvis rättegång respekteras inte. Dissidenter placeras på psykiatriska avdelningar på samma sätt som brukade ske i det gamla Sovjetunionen. Etniska minoriteter förföljs, präster förtrycks, liksom representanter för olika trosriktningar.
Europeiska unionen kan inte och får inte längre tolerera dessa överträdelser. Vad som är viktigare är att vi är Vietnams främsta handelspartner. Vietnam omfattas av EU:s system med förmånstullar. Vi har vad som krävs för att se till att regeringen i Socialistiska republiken Vietnam blir mer benägen att garantera sina medborgares grundläggande medborgerliga rättigheter. Det är vår plikt att göra detta.
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg
för PSE-gruppen. - (PL) Herr talman! Efter det att Vietnam 2006 tillfälligt upphörde med att undertrycka och inskränka politiska och medborgerliga rättigheter bevittnar vi än en gång en våg av gripanden av medborgare som av myndigheterna betraktas som ”obekväma”.
USA erkände nyligen Vietnam som en partner för stabila, normala handelsförbindelser. Landet har också gått med i Världshandelsorganisationen (WTO). Även om landet har öppnats ekonomiskt har det inte gett upp sitt monopol på makten till förmån för ett demokratiskt system.
Vi måste sätta stopp för alla former av förtryck som drabbar medlemmar av Vietnams förenade buddistkyrka och dess existens måste erkännas officiellt. Vi måste kräva frigivning av vietnamesiska politiska fångar som har fängslats på grund av att de lagligt och fredligt har utövat sin åsikts-, press- och religionsfrihet. De vietnamesiska myndigheterna måste följa FN:s människorättsråds rekommendation om att utveckla ett rättssystem i landet och respektera grundläggande rättigheter.
Med tanke på att Europeiska unionen är Vietnams största handelspartner och att vårt bistånd till landet kommer att uppgå till 304 miljoner euro under åren 2007-2013 bör vi överväga att revidera det samarbetsavtal som vi redan har undertecknat, eftersom bara ekonomiska sanktioner kan tvinga Vietnam att genomföra de politiska och institutionella reformer som leder till demokrati och en stat baserad på rättssäkerhet.
Urszula Krupa
för IND/DEM-gruppen. - (PL) Herr talman! Dagens debatt gäller Vietnam, ett av de sista kvarvarande kommunistländerna, där människorättskränkningar har ägt rum i åratal. I Vietnam fängslas förespråkare av mänskliga rättigheter och demokrati, religiösa ledare anklagas för spioneri och propaganda mot socialistrepubliken eller ses som hot mot rikets säkerhet.
Efter en period av minskat förtryck, som var kopplat till Vietnams ansökan om WTO-medlemskap, har oppositionspartier förbjudits, liksom oberoende medier och fackföreningar. Vietnam tillämpar preventiv censur och alla medier står under partiets kontroll. Många personer som betraktas som politiska dissidenter placeras i husarrest och övervakas. Barn och unga människor indoktrineras brutalt och hänsynslöst.
Tyvärr har internationella organisationers och människorättsförespråkares insatser och resolutioner inte lett till någon förändring av situationen. Vi stöder resolutionen och vädjar till de vietnamesiska myndigheterna att respektera de mänskliga rättigheterna, frige fångar och genomföra reformer. Men det verkar som om det kommer att behövas mer radikala åtgärder.
Janez Potočnik
ledamot av kommissionen. (EN) Herr talman! Kommissionen delar Europaparlamentets oro över kränkningar av mänskliga rättigheter i Vietnam. Detta påverkar särskilt yttrandefriheten, föreningsfriheten och religionsfriheten. Men vi måste se detta i ett större sammanhang. Vietnam har gjort avsevärda framsteg med ekonomiska och sociala rättigheter. Under det senaste decenniet har man lyckats lyfta en stor del av befolkningen ur fullständig fattigdom och få in landet på en fast kurs mot ekonomisk tillväxt och samtidigt begränsar man uppkomsten av socioekonomiska klyftor bland befolkningen.
Under de senaste åren har man även förbättrat situationen på området medborgerliga och politiska rättigheter. Till exempel har ny lagstiftning om religionsfrihet antagits under de senaste tre åren. Den har delvis dämpat de medel som staten använde för att kontrollera religiösa organisationer och gör det möjligt för icke-organiserade grupper att bli officiellt erkända.
Detta har i praktiken redan fått positiva effekter. Bland annat har en del protestantiska samfund som tidigare inte erkändes, som baptister och mennoniter, kunnat registrera församlingar på gräsrotsnivå.
Men genomförandet av den nya lagstiftningen är ojämnt och särskilt på de norra högplatåerna har framstegen skett avsevärt långsammare än i högländerna i de centrala delarna och i de låglänta områdena. Dessutom är vissa grupper som regimen betraktar som oliktänkande, t.ex. Vietnams förenade buddistiska kyrka och vissa Hoa Hao- och Cao Dai-grupper, ännu olagliga och utsätts fortfarande för trakasserier.
Klimatet för politiskt oliktänkande har också förbättrats under de senaste två åren. Ett stort antal välkända aktivister frigavs under 2005 och 2006. Förra året kunde man också se att en del nya partier och andra aktivistgrupper bildades i landet, vilket inte tidigare förekommit varken när det gäller antalet grupper eller antalet gruppmedlemmar. Den officiella reaktionen på denna utveckling var till en början ganska återhållsam. Men det förändrades i början av 2007, och särskilt sedan mitten av februari. Oliktänkande tycks trakasseras med ökad intensitet och många aktivister har arresterats. En del av dem har sedan dess ställts inför rätta och dömts till långa fängelsestraff. Bland dem finns vissa välkända personer som Fader Nguyen Van Ly och advokaterna Nguyen Van Dai och Le Thi Cong Nhan. Vi vet inte om detta är en övergående reaktion eller något mer djuprotat, men det bekymrar kommissionen djupt.
EU:s relationer med Vietnam har utvecklats på ett dynamiskt sätt under senare år och kommissionen har tagit varje tillfälle i akt att påverka för fortsatta förbättringar på området mänskliga rättigheter, i synnerhet för samvetsfångar. Kommissionen och EU-medlemsstaternas representanter i Hanoi har särskilt uppmärksamt följt situationen för de aktivister som nyligen häktades och ställdes inför rätta. EU-diplomater var närvarande som observatörer vid vissa av rättegångarna och de reagerade starkt mot domarna. I förklaringen från den 15 maj upprepade EU sin vädjan till Vietnams regering om att frige alla icke-våldsamma politiska aktivister som utövar sina yttrande- och föreningsfriheter. EU:s representation i Hanoi har också begärt att den vietnamesiska regeringen ska tillåta representanterna att besöka de fängslade för att kunna bedöma deras situation i fängelset.
Kommissionsledamot Benita Ferrero-Waldner har även med kraft tagit upp de rättegångar som nyligen ägt rum under det bilaterala sammanträdet med Vietnams vice premiärminister Pham Gia Khiem den 28 maj 2007 i samband med ASEM-ministermötet i Hamburg. Förutom de politiska kontakterna på hög nivå har EU och Vietnam även enats om mekanismer för en dialog om mänskliga rättigheter. Ett viktigt redskap i det avseendet är den ordinarie dialogen om mänskliga rättigheter mellan EU:s representation i Hanoi och den vietnamesiska regeringen. Undergruppen för samarbete inom institutionsuppbyggande verksamhet, förvaltningsreform, styrelseskick och mänskliga rättigheter utgör ännu en möjlighet för kommissionen att ta upp dessa spörsmål.
Vid varje möjligt tillfälle har vi uttryckt åsikten att det inte ligger i linje med Vietnams skyldigheter enligt de internationella människorättsbestämmelser man har anslutit sig till att frihetsberöva icke-våldsamma politiska aktivister. Ni kan vara säkra på att kommissionen kommer att fortsätta att använda alla tillgängliga medel för att driva denna fråga och att vi även mer allmänt uppmuntrar och stödjer Vietnams framsteg på området mänskliga rättigheter och religionsfrihet. Vi förlitar oss också på att Europaparlamentet fortsätter att utöva påtryckningar för att mänskliga rättigheter ska förbättras i Vietnam.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i slutet av debatten.
Marios Matsakis
(EN) Herr talman! Det gäller en ordningsfråga. När jag under de senaste tre åren har deltagit i dessa eftermiddagsdebatter om kränkningar av mänskliga rättigheter har kommissionen alltid varit representerad här, oftast med en kommissionsledamot, trots den besvärliga tidpunkten. Vi är väldigt tacksamma för det. Samtidigt vill jag påpeka att jag aldrig har sett en representant från rådet. Jag undrar om det beror på att rådet inte inbjudits eller om det beror på att rådet inte anser att det är viktigt att vara med? Kanske kan ni ta reda på hur det förhåller sig och låta oss få veta det.
(Applåder)
Talmannen
Jag lovar att förtydliga denna fråga.
Bernd Posselt
(DE) Herr talman! Jag vill bara påpeka att ledamoten har rätt, men att förbundsregeringens människorättskommissionär, Günter Nooke, under det tyska ordförandeskapet i rådet var här två gånger på torsdagseftermiddagar. Det är ett exempel som framtida ordförandeländer i rådet bör följa.
(Applåder)
Talmannen
Jag vill informera om ett förslag som jag har fått från ALDE-gruppen om att utse Bill Newton Dunn till budgetkontrollutskottet.
Ingen tycks motsätta sig detta förslag. Förslaget bifalls.
