
Watson
Herr talman! Kollegerna har nog läst i vissa av morgontidningarna i dag, att Frankrike vägrar att erkänna Europaparlamentets extraterritoriella status. Uppenbarligen har den franska regeringen vägrat att utfärda en visering till Republiken Kinas president för att låta honom besöka parlamentet för att delta i ett sammanträde. Detta är ett förnekande av vår status som övernationellt parlament, och jag hoppas att ni kommer att skicka en protest till den franska regeringen om det faktum att president Chen inte fått en visering...
(Applåder) ...och insistera på att vi i Europeiska unionen bör erkänna ett land som har existerat som blomstrande demokrati i ungefär 14 år, och den status det måste få i en värld där demokratier måste samarbeta.
(Applåder)

Talmannen
Jag har noterat ert inlägg. Naturligtvis kommer ordförandeskapet att informeras om detta i vederbörlig ordning.

Beslut om brådskande förfarande
(KOM(2001) 551 - C5-0477/2001 - 2001/0223(CNS))

Lagendijk (Verts/ALE). (NL) Herr talman! Denna fråga diskuterades förra veckan i utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik. Vi anser inte att det är bra att bevilja denna begäran om brådskande debatt. Detta av flera skäl: det förefaller vara en teknisk fråga, men det är som vi ser det helt och hållet ett politiskt beslut som måste förberedas väl i parlamentet.
Det handlar om två saker. För det första om framtiden för Europeiska unionens hjälpinsatser på Balkan. Kommer de nu att ske via en byrå eller via delegationer? Det finns många oklarheter om detta. Därför har utskottet begärt att den kommissionär som är ansvarig för detta, Patten, skall komma till utskottet nästa vecka för att diskutera denna fråga med utskottet.
En annan punkt är att detta förslag har väckt en hel del oro i Makedonien. Vi anser att det skulle vara på sin plats att avsätta tid för att diskutera denna fråga ordentligt med de makedoniska myndigheterna innan rådet fattar ett beslut.
Och slutligen har utskottet möjlighet att redan nästa vecka godkänna ett betänkande så att omröstningen om det kan äga rum under nästa sammanträdesperiod i november. Det finns alltså all anledning att inte bevilja denna begäran om brådskande debatt.
(Parlamentet avslog begäran om brådskande förfarande.)
Förslaget till rådets beslut om fastställande av gemenskapens ståndpunkt inom den ministerkonferens som inrättats genom avtalet om upprättandet av Världshandelsorganisationen i fråga om Folkrepubliken Kinas anslutning till Världshandelsorganisationen
(C5-0487/2001 - 2001/0218(CNS))

Gahrton
. Herr talman! Jag rekommenderar att man tillämpar brådskande förfarande för detta dokument, eftersom det också skulle underlätta för Kina att delta vid det kommande mötet i Doha.
(Parlamentet biföll begäran om brådskande förfarande.)
Förslaget till rådets beslut om fastställande av gemenskapens ståndpunkt inom ministerkonferensen, upprättad i enlighet med avtalen om upprättande av Världshandelsorganisationen, i fråga om anslutning av det särskilda tullområdet Taiwan, Penghu, Kinmen och Matsu (Taiwan) till Världshandelsorganisationen
(KOM(2001) 518 - C5-0488/2001 - 2001/0216(CNS))

Gahrton
. Herr talman! Samma argument för ett brådskande förfarande som i föregående ärende gäller i detta fall, nämligen att också Taiwan skulle kunna delta i mötet i Doha.
(Parlamentet biföll begäran om brådskande förfarande.)

Gemenskapens stödåtgärder inom sysselsättningsområdet
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendation (A5-0319/2001) från utskottet för sysselsättning och socialfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt (8432/1/2001 - C5-0294/2001 - 2000/0195(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets beslut om gemenskapens stödåtgärder inom sysselsättningsområdet (föredragande: Jensen).

Jensen
. (DA) Fru komissionär! EU:s sysselsättningspolitik är föremål för ett öppet samarbete där medlemsländerna fastställer gemensamma mål, utbyter erfarenheter och värderar varandras resultat och sysselsättningspolitik. Det är en öppen process där de enskilda länderna själva väljer vilka medel de vill använda sig av för att uppnå de gemensamma målen, och vi här i parlamentet ser också väldigt gärna att processen blir mer öppen genom att allmänheten involveras i högre grad. Det betänkande vi behandlar i dag handlar om genomförandet av artikel 129 i Amsterdamfördraget om incitament i sysselsättningspolitiken. Det handlar om anslagen till arbetet med sysselsättningspolitiken under de kommande fem åren, pengar till analyser, statistik, konferenser, rapporter o.s.v. Sysselsättningspolitiken skall utvärderas år 2003. Det blir den första öppna samordning som skall utvärderas och pengarna till sysselsättningspolitiken skall också användas till denna utvärdering.
Vid första behandlingen i parlamentet antog vi 17 ändringsförslag till kommissionens förslag, och dessa gällde följande frågor. Vi vill gärna se ett ökat deltagande från arbetsmarknadens parter och de lokala och regionala myndigheterna i processen och öka allmänhetens fokusering på resultaten inom informations- och sysselsättningspolitiken. Vi vill öka fokuseringen på jämlikheten inom sysselsättningspolitiken, få fram andra förslag beträffande parlamentets deltagande och gärna titta på överensstämmelsen med annan gemenskapsverksamhet. Sist, men inte minst, vill vi gärna införa pilotprojekt som skulle kunna stärka informationen och utvecklingen av metoder inom sysselsättningspolitiken på både lokal och regional nivå. Parlamentet föreslog med anledning av detta en höjning av budgeten.
Rådet har härefter godkänt en del av parlamentets ändringsförslag, bl.a. de som gäller ett ökat deltagande av arbetsmarknadens parter, samt ett ökat deltagande på lokal och regional nivå. Här ingår även en del av förslagen om ökad fokusering på jämlikhet. Men det finns mycket centrala förslag från parlamentet som rådet inte velat godkänna. Inom utskottet för sysselsättning och socialfrågor fanns mot denna bakgrund stort stöd för att vi i parlamentet åter skall lägga fram de ändringsförslag från första behandlingen som rådet inte har godkänt. En majoritet inom parlamentet har länge kämpat för att de lokala och regionala insatserna skall involveras i sysselsättningspolitiken, och vi har påpekat att utbyte av erfarenheter och metoder vad gäller den lokala nivån och frivilligarbetet skulle kunna finansieras via artikel 129. Om man tittar på arbetslösheten inom EU så koncentreras den karakteristiskt till lokala och regionala områden, s.k. fattigdomsfickor och arbetslöshetsöar, och den lokala insatsen är av central betydelse när det gäller att få in folk på arbetsmarknaden. Det verkar därför vettigt att tala om lokala handlingsplaner och utbyte av erfarenheter och information vad gäller detta arbete.
Jag är ganska övertygad om att en ökad fokusering på de lokala insatserna skulle ge oss alla betydligt fler idéer om vilka nya grepp man kan använda inom sysselsättningspolitiken. Vi har givit vårt stöd åt lokala sysselsättningsinitiativ genom en förberedande satsning med en budgetpost med namnet B5-503, och det är parlamentets önskan att detta initiativ skall följas upp och fullföljas via pilotprojekt under artikel 129. Benämningen "projekt" kanske är missvisande med tanke på att vi önskar en utveckling av det metodiska arbetet, alltså analyser och studier, och utveckling av statistik och metoder. Vi önskar inte under artikel 129 finansiera projekt av projektinriktad och experimentell karaktär, som de projekt som finansieras enligt artikel 6 i rättsakten för Europeiska socialfonden. Det är alltså inte tal om ett försök att kopiera saker som redan försiggår i socialfondens regi, tvärtom. Vi är många som är glada över sysselsättningspolitikens öppna samordning, eftersom det både ger medlemsländerna möjlighet att förbättra sina resultat beträffande sysselsättningspolitiken och att lära av varandras erfarenheter, samt tillåter en resultatbaserad konkurrens. En sådan sund konkurrens blir det dock inte så mycket av med så länge sysselsättningspolitiken och den så kallade Luxemburgprocessen är så okända begrepp som faktiskt är fallet.
I många länder förekommer i de nationella parlamenten ingen diskussion om de nationella sysselsättningsplanerna, och det finns ingen annan verksamhet som skulle kunna göra processen och resultaten mer kända och skaffa ökat folkligt stöd. En politisk samordning grundad på analyser och statistik som dryftas av samma politiker, ämbetsmän och experter på konferenser på olika håll inom EU, är det verkligen tillräckligt förpliktande? Nej, låt oss rikta betydligt större uppmärksamhet mot resultaten och målen, så att regeringarna möts av ett mycket större engagemang och en önskan om att alla skall nå de resultat som har uppnåtts i de länder som har störst framgångar inom sysselsättningspolitiken.

Pérez Álvarez
Herr talman! Jag vill först gratulera Jensen till det utmärkta arbete hon har genomfört och tacka henne för det. Låt mig sedan börja mitt inlägg med att erinra om att i Galicien, mitt land, vann en före detta kollega i Europaparlamentet, Manuel Fraga Iribarne, som grundade Partido Popular (spanska folkpartiet) i Spanien, valen till det galiciska parlamentet med absolut majoritet för fjärde gången i följd.
Jag nämner detta eftersom Fragas regering har engagerat sig i olika problem när det gäller bristen på arbetstillfällen i Galicien under de tolv år den har varit vid makten, och under den nyligen genomförda valkampanjen åtog den sig att skapa arbetstillfällen för de arbetslösa ungdomarna, nämligen ett kontrakt på ett år för ungdomar under 30 år som har varit arbetslösa i sex månader.
Skapandet av arbetstillfällen - vilket i enlighet med artikel 3 i fördraget skall göras genom åtgärder från Europeiska gemenskapen för att främja samordningen av medlemsstaternas sysselsättningspolitik, en strategi som har befästs vid Europeiska rådets extra möten om sysselsättning i Luxemburg och Lissabon där man enades om att beslutsamt satsa på en övergripande strategi för sysselsättningen - kräver en systematisk mobilisering av gemenskapens samtliga politikområden till fördel för sysselsättningen, såväl rampolitik som stödpolitik.
Om vi vill nå vårt mål att bli världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomi, med möjlighet till hållbar ekonomisk tillväxt med fler och bättre arbetstillfällen och en högre grad av social sammanhållning för att på så vis åter nå de förhållanden som är nödvändiga för att uppnå full sysselsättning, måste vi främja samarbetet mellan medlemsstaterna när det gäller sysselsättningspolitik - men vi måste naturligtvis samtidigt behålla rätten att fatta beslut i frågor som berör särskilda omständigheter eller förhållanden i medlemsstaterna - utbyte av god praxis, inklusive metoder för former för deltagande av arbetsmarknadens parter och även lokala och regionala myndigheter, utan att förglömma behovet av att samordna politik för att skapa nya arbetstillfällen.
Jag anser därför att det åtagande som den vinnande kandidaten i Galicien har gjort är en god praxis som går att exportera och utbyta med varandra. Detta åtagande kommer att ge de galiciska ungdomarna möjlighet att komma in på arbetsmarknaden, det gör det lättare för dem att skaffa sig nödvändig erfarenhet och yrkesutbildning, såväl för att få det första arbetet som för att stanna kvar på den arbetsplatsen eller få nya arbeten. Det är därför det är en god praxis, precis som den om att förena familje- och yrkesliv, som även den är ett verk av Galiciens regering.
(Applåder)

Thorning-Schmidt
Herr talman! Även jag skulle vilja tacka Jensen för ett strålande betänkande. Detta kan bli en bra dag, för dagens omröstning bör visa att vi nu alla håller med om att sysselsättningspolitik inte enbart är någonting som försiggår bakom skrivbord och på ministerrådsmöten, utan att det är någonting som måste föras ut till befolkningen. Detta skall vi nu få se, och de lokala myndigheter som skall vara med om att sätta i gång det hela skall också engageras. Det är detta vi röstar om i dag. Jensens betänkande uppvisar många bra aspekter. Jag vill framhäva det vi enats om vad gäller den lokala dimensionen av sysselsättningspolitiken. Successivt har vi fått kommissionen och rådet att inse att de lokala och regionala myndigheterna, samt arbetsmarknadens parter och frivilligorganisationer är viktiga för insatsen på sysselsättningsområdet.
Det praktiska arbetet med att få in folk på arbetsmarknaden utförs på lokal nivå, och därför skall man ta hänsyn till de lokala aktörerna. Men den lokala insatsen kräver stöd, bl.a. i form av bättre information om hur den gemensamma europeiska sysselsättningspolitiken ser ut och vilka målen är. Därför är det viktigt att vi inleder stimulansåtgärder och avsätter pengar så att vi kan lära av varandras metoder och erfarenheter, vilket är vad vi försöker göra här i dag. Det är därför en besvikelse att det har varit så svårt att få kommissionen att gå med på en utökning av budgeten så att vi skulle kunna avsätta dessa pengar, och därför har vi inom Europeiska socialdemokratiska partiets grupp naturligtvis givit vårt stöd till att beloppet skall höjas till 55 miljoner euro i stället för 50 miljoner. Jag hoppas att vi får ett brett stöd här i dag och att kommissionen och rådet hörsammar parlamentets budskap.

Pronk
Herr talman! Jag skulle också gärna vilja tacka föredraganden för det arbete som hon har lagt ned på detta betänkande. Jag tror att hon verkligen har lyckats att få med sig hela utskottet, och jag antar att det även gäller hela parlamentet, för sina förslag. Jag vill naturligtvis också lyckönska Pérez till segern i Galicien.
Herr talman! Jag ansluter mig till allt det som har sagts, att detta är ett bra betänkande och att det finns ett antal ändringsförslag som skulle kunna förbättra förslaget avsevärt. Men jag är ändå en smula pessimistisk. Varken hos rådet eller hos kommissionen kan jag se någon större benägenhet att vilja hörsamma våra förslag. Jag uppfattar att de egentligen är mer benägna att sätta klackarna i marken och säga: ja, sysselsättningspolitiken som vi har utformat den är en framgång, så därför vill vi inte ändra den på något sätt. Vi vill göra parlamentet en smula delaktigt i sammanhanget, men helst så lite som möjligt.
Det är egentligen lite grand den atmosfären som är på väg att uppstå, i synnerhet hos rådet men delvis också hos kommissionen.
I samband med ett annat betänkande om social trygghet lyckades vi att bryta detta, för övrigt under ert ordförandeskap. Jag hoppas att det kommer att ske här också, men här är jag mycket mer pessimistisk. Vi har här att göra med ett råd som söker ännu mindre direktkontakt med parlamentet; vi konfronteras med ännu fler svårigheter, så jag är pessimistisk.
Jag är mycket glad över att föredraganden har åstadkommit detta betänkande. Jag tror att det mycket väl återger det som vi är överens om inom parlamentet, men jag är pessimistisk vad resultatet beträffar. Kanske kan min pessimism förvandlas till optimism. Men när alla signaler visar rött - och det gör de i den här frågan -, då måste det sägas här i kammaren.
Herr talman! Det är den viktigaste anledningen till att jag i dag för ordet. Jag hoppas att jag har en alltför dyster syn på sakerna. Vi skulle vilja höra av kommissionären och framför allt också av rådet om de äntligen kommer att lämna sina gamla hjulspår och kanske är beredda att verkligen inleda en dialog med parlamentet.

Talmannen
Ledamot Pronk! Låt oss vänta till efter kommissionsledamotens anförande för att se om er pessimism är befogad eller inte.

Kratsa-Tsagaropoulou
Herr talman! Vi stöder kollegan Jensens betänkande, eftersom det grundar sig på begrepp och principer som vi instämmer i fullständigt.
Till att börja med måste unionens medborgare bli bekanta med den europeiska sysselsättningsstrategin. Bara därigenom kan de bli medvetna om de gemensamma målen och berika Luxemburgprocessen med sina idéer, men det är också det enda sättet för de behöriga aktörerna - nationella, regionala och lokala - att ta till sig de metoder som visat sig vara effektiva i andra regioner i unionen, såsom de som kollegan Perez Álvarez nyss nämnde för oss.
Jensens andra förslag rör det lokala samhällets roll i såväl utformningen som förverkligandet av sysselsättningspolitiken. Man måste inse i alla medlemsstater att arbetsmarknadsparternas och det civila samhällets deltagande är nödvändigt för att denna strävan att öka sysselsättningen skall bli effektiv. Medlemsstaterna måste förändra sin organisation och vidta åtgärder för att inrätta institutioner och få fram medel som gör det möjligt att genomföra lokala sysselsättningspakter, men även Europeiska unionen måste, å andra sidan, med sin politik, sina råd och medel stödja upprättandet av dessa strukturer. Vi har redan erfarenheter från många stater, till exempel mitt hemland, Grekland, där de lokala sysselsättningspakterna inte har kunnat fungera. I några fall har centralförvaltningen genomfört olika slags stödstrategier med olika slags ytterligare åtgärder i områden med problem, men dessa har inte aktiverat det lokala samhället eller lett till erforderliga resultat.
Den sortens dåliga erfarenheter finns med säkerhet även i andra regioner i unionen, och vi anser därför att de åtgärder som kollegan föreslår - jämte Europeiska unionens övriga politik på detta område - måste genomföras samordnat på europeisk och nationell nivå för att sysselsättningen på lokal nivå skall få en annan dynamik i fråga om utformning och förverkligande.

Diamantopoulou
. (EN) Herr talman! Jag skall enligt er begäran försöka att förvandla Pronks pessimism till optimism!
Genom detta program genomförs artikel 129 i fördraget, i vilken föreskrivs att rådet får besluta om stödåtgärder för att främja samarbete mellan medlemsstaterna och stödja deras insatser på sysselsättningsområdet. Jag instämmer här väldigt mycket i vad Thorning-Schmidt redan har sagt: Det handlar inte om sysselsättning eller om rådets sammanträden, utan det handlar om faktiskt samarbete mellan medlemsstaterna.
Programmet stöder den europeiska sysselsättningsstrategin och tillhandahåller verksamhet för att se till att den fortsätter att vara effektiv. Det är viktigt att den snart antas, och jag har gott hopp om att de kvarvarande farhågorna som uttrycks i de 14 framlagda ändringsförslagen kan lösas på ett tillfredsställande sätt.
I sitt ändrade förslag godtog kommissionen, efter första behandlingen, fullständigt eller delvis tolv av de 17 ändringsförslag som lagts fram av parlamentet. Den gemensamma ståndpunkten som ni har tagit del av, har tagit intryck av de tio ändringsförslagen, samtidigt som den avviker betydligt från det ändrade förslaget vad gäller format och upplägg.
När det gäller de ändringsförslag som man nu är i färd med att granska, kan kommissionen godta nio av dem fullständigt eller delvis. Dessa är ändringsförslagen 1-8 och 14.
Jag skulle vilja specificera exakt vad jag godtar. Jag godtar ändringsförslagen 1-3 i sin helhet. I samband med ändringsförslag 4 välkomnar jag i hög grad hänvisningen till att särskilt uppmärksamma grupper som utsätts för diskriminering på flera grunder när det gäller tillträdet till arbetsmarknaden, och jag delar era tankar om att vi måste kunna förstå, följa och analysera utvecklingen genom att utarbeta indikatorer. Jag bedömer det emellertid inte vara lämpligt att gå in på detaljer om specifika undersökningar, och kan inte godta denna del av ändringsförslaget.
I samband med ändringsförslag 5, är jag mycket nöjd med den betoning ni lägger på främjandet av allmänhetens kännedom om den europeiska sysselsättningsstrategin, och att ytterligare uppmuntra enskilda personer och organisationer på alla nivåer att bidra till att förbättra dess resultat och effektivitet. Detta program bör och kommer att bidra till förverkligandet av dessa mål. Att tilldela medel till "projekten" i detta sammanhang är emellertid inte lämpligt, och jag måste förkasta denna del av ändringsförslag 5. Våra skilda uppfattningar om ändringsförslag 5 kan mer ha att göra med ordalydelsen, än med någon skild uppfattning i sak.
Lokala projekt där lokala aktörer deltar finansieras genom artikel 6 och förordningen om Europeiska socialfonden, såväl som genom en annan budgetpost - B5-503. Den senare är endast tillgänglig för finansiering av lokala utvecklingsprojekt. Den analys, den forskning och det utvärderingsarbete som budgetposten omfattar, inbegriper åtgärder - som informeras genom resultaten av de projekt som företas enligt andra budgetposter - för utvärdering av hur kännedomen om europeiska sysselsättningsstrategin, och deltagande på lokal nivå i detta sammanhang, kan ökas ytterligare. Jag hoppas att detta förhållningssätt motsvarar era strävanden.
När det gäller ändringsförslag 8, kan jag återigen helt och fullt stödja principen om överensstämmelse, och godtar denna del, men jag kan inte godta ett specificerande av respektive program på området.
Andemeningen i ändringsförslagen 6 och 7 godtas genom inbegripandet av ändringsförslag 1, och jag kan stödja ändringsförslag 14 fullständigt.
Tyvärr har jag inte möjlighet att godta ändringsförslagen 9-13. Låt mig kort förklara varför: Ändringsförslagen 9 och 10 rör kommittén. Samtidigt som jag är tacksam för ert stöd till kommissionens roll och återinrättandet av en rådgivande kommitté, kommer detta inte att godtas av rådet. Om man betraktar den rättsliga ramen och färska prejudikat, är en blandad kommitté en skälig kompromiss. Vi skulle kunna granska mandatet under framtida diskussioner för att se om detta kan antas för att uppfylla våra intressen som en del av en heltäckande kompromiss.
När det rör de årliga arbetsplanerna i ändringsförslag 11, är detta en intern fråga för kommissionen som inte skall tas upp i beslut av parlamentet eller rådet. Ändringsförslag 12 måste också förkastas på institutionella grunder, och mer specifikt med hänvisning till ramavtalet om interinstitutionella förbindelser.
Till sist: När det gäller ändringsförslag 13 står vi fast vid de 55 miljoner euro som vi föreslog från början. Vi har utfört en grundlig analys, och detta är en lämplig siffra för den verksamhet som planeras.
För att sammanfatta: Kommissionen kan fullständigt godta, eller godta andemeningen i, ändringsförslagen 1, 2, 3, 6, 7 och 14; den kan delvis godta ändringsförslagen 4, 5 och 8; den förkastar ändringsförslagen 9, 10, 11, 12 och 13.
Det är tydligt att man måste lösa vissa frågor; en del är känsligare än andra. Jag har emellertid betraktat era ändringsförslag i största möjliga positiva anda. Jag har alltså gott hopp om att vi, med ert och rådets samarbete, snart skall kunna fastställa en kompromiss som alla kan godta. Jag upprepar återigen frågans brådskande karaktär och kommissionens beslutsamhet när det gäller att komma fram till fungerande kompromisser.

Talmannen
Tack, fru kommissionär!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00.

Information till och samråd med arbetstagare
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendation (A5-0325/2001) från utskottet för sysselsättning och socialfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt (9919/1/2001 - C5-0388/2001 - 1998/0315(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om inrättande av en allmän ram för information till och samråd med arbetstagare i Europeiska gemenskapen (föredragande: Ghilardotti)

Ghilardotti
. (IT) Herr talman! Information till och samråd med arbetstagarna blev en huvudfråga i den europeiska debatten redan i och med det första socialpolitiska åtgärdsprogrammet, som rådet antog 1974. Sedan dess har frågan tagits upp i många av våra debatter i denna kammare och kommissionen har tagit flera initiativ, som har stött på motstånd. I nästan alla medlemsstater finns en rättslig ram som bygger på lagar eller på avtal och som syftar till att garantera att arbetstagarna informeras och rådfrågas. I detta direktiv redogörs för de miniminivåer för information och samråd som är avsedda att tillämpas i alla unionens medlemsstater. Efter stadgan om europeiska bolag, direktivet om europeiska företagsråd och stadgan om de grundläggande rättigheterna är avsikten med det direktiv som vi i dag ägnar oss åt att komplettera den befintliga europeiska och nationella lagstiftningen för att därigenom bidra till att uppfylla slutmålen för den aktuella lagstiftningen, dvs. att förbereda en övergång, garantera att omstruktureringen genomförs på ett godtagbart sätt och att sysselsättningsmålet får den framstående ställning som krävs under nuvarande omständigheter.
Kommissionen lade fram sitt förslag - ett bra förslag - i november 1998 och Europaparlamentet genomförde sin första behandling i april 1999 och godkände därvid en serie förslag till förbättring. Först i juni 2001 antog rådet en gemensam ståndpunkt. I stort återspeglar den gemensamma ståndpunkten den ståndpunkt som intogs av kommissionen efter parlamentets första behandling, men om man jämför Europaparlamentets första behandling med den gemensamma ståndpunkten, så ser man att ett trettiotal av parlamentets ändringsförslag inte tagits upp.
I egenskap av föredragande föreslog jag utskottet för sysselsättning och socialfrågor att inte ta upp samtliga ändringsförslag från första behandlingen, utan att vi skulle koncentrera vår uppmärksamhet på de viktiga punkter som verkligen skulle kunna förbättra den gemensamma ståndpunkten. Mina kollegor - som jag tackar för deras samarbete - lade fram 15 ändringsförslag till mitt förslag, nästan samtliga förbättringar. Efter en grundlig diskussion kom vi så fram till den text som i dag läggs fram i parlamentet för omröstning. Ändringsförslagen är 16 till antalet och de gäller: metoderna för samråd, och dessa ändringsförslag går i samma riktning som den gemensamma ståndpunkten, men de är precisare när det gäller att peka ut problemen; definitionen av ekonomisk och finansiell information; en exakt definition av arbetsmarknadens parter, för att man skall undvika missförstånd; skydd av arbetstagarnas representanter, ett skydd som måste preciseras bättre när det gäller eventuella negativa effekter för karriär, löner och utbildning; vetorätt, om genomförandet av ett beslut skulle kunna medföra betydande nackdelar för de anställda, så att det slutliga beslutet skall kunna skjutas upp under en lämplig period på begäran av arbetstagarnas representanter för att tillåta vidare förhandlingar och en möjlighet att komma fram till en gemensam lösning.
Övergångsperioder: detta är en mycket känslig punkt. Vi tror inte att det skall behövas särskilda övergångsperioder. Direktivet bör i stället införas samtidigt för alla europeiska anställda - just därför att vi talar om minimirättigheter.
Påföljder: detta är den allra känsligaste punkten och här har samtliga lobbygrupper kastat sig över oss ledamöter. I vårt förslag överger vi den inledande hypotesen om en europeisk påföljd med rättslig verkan, men vi förstärker den gemensamma ståndpunkten och begär, i respekt för subsidiaritetsprincipen, att det skall vara medlemsstaterna som beslutar om strängare påföljder vid allvarliga överträdelser som kan få återverkningar för de anställda. Det handlar här om en tolkning av den gemensamma ståndpunkten som bekräftar att medlemsstaterna bör definiera effektiva, proportionella och avskräckande påföljder.
Jag hoppas verkligen att kammaren bekräftar den stora majoritet som skapats i utskottet och att den snabbt, redan under det belgiska ordförandeskapet, ser till att unionen och medlemsstaterna får tillgång till detta viktiga rättsliga instrument.

Menrad
Herr talman! Till att börja med vill jag tacka föredraganden Ghilardotti. För det första: Ni har vid samråden i utskottet visat stor flexibilitet, också genom att ta med en rad av våra PPE-förslag. För det andra: Därigenom går ert mycket bra betänkande om den gemensamma ståndpunkten gällande ramdirektivet om miniminormer för information till och samråd med arbetstagarna i rätt riktning.
På samma sätt som när det gällde direktivet om inrättande av ett europeiskt företagsråd, handlar det inte om medbeslutande, utan om information och samråd om viktig ekonomisk, sysselsättningspolitisk och ekonomisk utveckling i företaget. Omstruktureringsprocesser kan och bör inte förhindras. Men de får inte längre ske i form av överfall, som så ofta sker - tänk exempelvis på chocken när det gällde Renaultfabriken i Vilvoorde - utan först efter att de berörda arbetstagarna underrättats.
För övrigt finns det många paralleller till direktivet om ett företagsråd. Föreskrifterna beträffande det europeiska företagsrådet gäller bara för sammanslagningar över gränserna; ofta sker dock även omstruktureringar på nationell nivå. Europeiska folkpartiet är för flexibilitet. Arbetsmarknadens parter inom företaget kan exempelvis komma överens om särskilda skräddarsydda bestämmelser om information och samråd för företaget. Det är subsidiaritet. Det som står i den gemensamma ståndpunkten är riktigt: Överenskommelser bör kunna vara mer eller mindre fördelaktiga än miniminormerna. Emellertid får de lokala företagsrådens rättigheter enligt nationell rätt inte ifrågasättas.
I artikel 1 föreskrivs det att förfarandet skall genomföras i en anda av samarbete. Det betyder partnerskap. Partnerskap innebär å ena sidan att man klart företräder intressen, å andra sidan också att intressena balanseras genom information och samråd vid gemensamma samtal. Detta innebär utan tvivel också en ekonomisk fördel. Brist på information orsakar osäkerhet, misstroende och slutligen bara rädsla, vilket leder till blockad. Information i rätt tid betyder öppenhet, varigenom förtroende skapas och man undviker problem för företagen. Arbetsgivare och arbetstagare drar nytta av detta på samma sätt.
(Applåder)

Van den Burg
Herr talman! Föredraganden, Ghilardotti, har just berättat om hur svårt det har varit att få upp detta ärende nu i andra behandlingen. Min grupps högsta prioritet är därför att nu äntligen slutföra detta ärende och få in det i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Vi hoppas således att vi snabbt kan nå en överenskommelse med rådet.
Det kan ni också se på vår grupps hållning, vilket Ghilardotti också sade. Vi har gett upp ett stort antal ändringsförslag från första behandlingen och nu koncentrerat oss på ett antal kompromisstexter i utskottet, vilka det enligt vår uppfattning är möjligt att nå en överenskommelse om. Vi har till exempel också gett upp den dyrbara punkten om Tendenzschutz, som vi gärna hade sett struken. Vi kommer därför inte att stödja De gröna och GUE-gruppen på den punkten inom ramen för kompromissen. Men vi hoppas att PPE-DE-gruppen kommer att fortsätta att stödja de kompromissförslag som vi har uppnått i utskottet.
Meningsskiljaktigheterna med rådet kretsar kring två viktiga punkter: bestämmelserna om sanktioner och de onödigt långa övergångsperioderna. Jag vill påpeka att det inte är vi som har lagt till dessa punkter, utan att det är rådet som har lagt dem till kommissionens ståndpunkt. Parlamentet begär inte någonting extra. I det här fallet är det rådet som avviker från kommissionens förslag.
Jag skall säga något mycket kort om dessa två punkter. Om sanktionsbestämmelserna sade Menrad också hur viktiga de är för att direktivet verkligen skall tas på allvar. Jag vill då hänvisa till erfarenheten i mitt land. I Nederländerna finns den typen av sanktioner i lagen om företagsråden. Just dessa bestämmelser har en mycket god preventiv verkan. Det är inte ofta som rättsliga steg krävs, och det är just möjligheten att vidta dessa steg som sörjer för att seriösa överläggningar ofta äger rum. För nedläggningar och förflyttningar som måste genomföras skapas ett brett stöd, och överläggningar genomförs på ett väl fungerande sätt. Det tycker jag är mycket viktigt för arbetsförhållandena.
Den andra punkten gäller övergångsperioderna. Förra veckan sade jag på ett möte som Bushill-Matthews hade sammankallat med en grupp engelsmän som just propagerar för delaktighet för arbetstagare att jag anser det vara mycket bisarrt att de förespråkar en mycket längre övergångsperiod. För om man hävdar - vilket de också gjorde - att information och samråd är mycket viktigt, inte bara för arbetstagare utan också för arbetsgivare och för ett företags prestation, då måste man också se till att det införs mycket snabbt. Man får inte börja tigga om längre övergångsperioder, för det ger helt fel signal till det brittiska näringslivet. Jag skulle alltså vilja be om att detta omprövas och om stöd för de vanliga övergångsperioderna enligt kommissionens förslag.
Hur som helst, med den erfarenhet vi har i Nederländerna av en lag som funnits i över 50 år visar det sig att arbetsförhållandena därigenom har förbättrats.

Jensen
Herr talman! Även jag vill tacka Ghilardotti för det fina och kompetenta arbete hon har lagt ned på detta betänkande. Jag vill särskilt tacka henne för hennes förståelse för den ståndpunkt man som dansk medlem kan ha i denna situation, för vi har ett speciellt system för samråd, rådfrågning och samarbete på arbetsmarknaden, som ibland kan ge oss problem. Vi är ju alla eniga om att det är viktigt med information och samråd och med en bra social dialog. Det har blivit en del av modern verksamhetsledning att lägga vikt vid dessa saker, att involvera medarbetarna, att tala om en lärande organisation och på så sätt få till stånd en bättre utveckling av verksamheterna.
Jag tror att det är viktigt att när man talar om dessa saker inte bara se information och samråd som någonting som hör ihop med omstrukturering och nedskärning av arbetsstyrkan, utan som någonting som också hör ihop med det dagliga arbetet där det tar lång tid att bygga upp en ömsesidig tillit och den ömsesidiga dialog som kan vara värdefull både för medarbetare och verksamheter i en krissituation. Och som kanske även kan hjälpa till att förhindra att man hamnar i en verksamhetskris. Vi har haft en lång period då det varit svårt att nå fram till en gemensam förståelse för en omarbetning av detta direktiv, och det har funnits en blockerande majoritet i rådet. Danmark har ingått i denna blockerande majoritet. Inte för att vi är rädda för regler beträffande information och samråd, vi har nämligen haft starka regler för detta ända sedan 1960. Utan för att vi är rädda för att gemensamma regler skulle kunna skapa problem för det system vi i praktiken anser vara välfungerande. Det skulle verkligen vara ödets ironi om man genom gemensamma regler förstörde saker och ting på ett ställe där de tidigare fungerade bra.
Flexibilitet är ett nyckelord vid skapandet av de gemensamma reglerna, men naturligtvis skall det inte finnas så mycket flexibilitet att vi inte får den information och det samråd som behövs på de ställen där det inte finns en fokusering på dessa saker. Jag får därför säga att min grupp på det stora hela kan stödja Ghilardotti i hennes förslag. Det finns en del problem kring sanktionerna och jag måste säga att den lösning som rådet har kommit fram till innebär en hårfin balansgång som är mycket svår att rucka på. Det finns alltså en enskild punkt där vi inte helt kan stödja de stränga regler som Ghilardottis betänkande förordar, utan hellre stöder rådets lösning. Vad gäller övergångsordningar skulle jag dock vilja säga att det helt enkelt handlar om att komma i gång. Låt oss nu se till att genomföra dessa saker och inte stanna vid att prata om dem. Information och samråd utgör inte ett straff för näringslivet, utan främjar tvärtemot affärerna och konkurrensförmågan.

Flautre
Herr talman! Min grupp stöder andrabehandlingsrekommendationen som till mycket stor del dessutom godkänts av utskottet för sysselsättning och socialfrågor. Vi skulle också vilja att rådet gör samma sak och på ett positivt sätt avslutar de tre långa år som gått sedan kommissionen, efter att ha konstaterat att den sociala dialogen blockerats, mycket lägligt utnyttjat sin initiativrätt.
Det har varit tre år för mycket som kantats av sociala katastrofer, raska avvecklingar av företag och arbetstillfällen, vilket berott på brister och verklig snedvridning av den sociala gemenskapsrätten när det gäller information och samråd med arbetstagarna.
Även om man inte kan förvänta sig mirakel, eftersom direktivet som bäst bara kommer att omfatta företag med mer än femtio anställda och inte ensamt kan lösa grundproblemet med att det är konkurrensrätten som dominerar, kan det ändå innebära ett avgörande steg i riktning mot en harmonisering av de anställdas rättigheter i unionen, självfallet under förutsättning att direktivet inte blir fullständigt innehållslöst, eller reduceras till minsta gemensamma nämnare. Det är därför viktigt att se till att rådet tar hänsyn till rekommendationerna från vår föredragande, särskilt ändringsförslag 2 och 12 om sanktioner, om direktivet inte följs.
Trots att rådet motsätter sig europeiska sanktioner är enligt min uppfattning det minsta man kan begära att man inom rådet accepterar denna kompromisståndpunkt. Vi vill också ha ändringsförslag där man preciserar och utvidgar informationsområdet för de anställdas företrädare, och det ändringsförslag där man föreslår att de skall kunna kräva att tillämpningen av ett beslut skjuts upp i avvaktan på resultaten av en ny förhandling, om den får allvarliga konsekvenser för sysselsättningen.
Förutsättningen för att direktivet skall bli trovärdigt bland medborgarna är att det tillämpas samtidigt och överallt i unionen. Vår grupp ber därför rådet att instämma i den ståndpunkt som föreslås och undanröja alla möjligheter för vissa medlemsstater att skjuta upp tillämpningen av direktivet ytterligare några år. Vår grupp föreslår att förslaget till rekommendation skall kompletteras med att man antar ett ändringsförslag som innebär att man inte kan undanhålla de anställdas företrädare information som kan vara känslig för företagets överlevnad, för vi är övertygade om att man inte skall, att det till och med är diskriminerande, vara särskilt misstänksam mot anställda som per definition inte har mindre känsla för företaget än vad cheferna eller aktieägarna har.

Figueiredo
Herr talman, kära kolleger, fru kommissionär! Trots att rådet har antagit vissa av Europaparlamentets ståndpunkter är det beklagligt att man fortfarande behåller ett förslag till direktiv som sviker förväntningarna hos Europeiska unionens arbetstagare. När man känner till arbetsgivares uppförande, särskilt de multinationella företagen, vid beslut om omstruktureringar, omlokaliseringar och även nedläggningar helt eller delvis, vilka kastar ut hundratals eller tusentals arbetstagare i arbetslöshet, bara för att minska kostnaderna eller öka vinsterna, är det oacceptabelt att rådet inte har godkänt de förslag vi här har godkänt. Några exempel på dessa är:
när det gäller planeringsfasen inom ramen för definitionen av samråd, dess utsträckning till företagets ekonomiska och finansiella utveckling och skyldighet att försöka uppnå avtal om de frågor som är föremål för information till och samråd med arbetstagare,
en förlängning av samrådet i särskilt allvarliga fall, en utökad uppfattning om grovt åsidosättande av allvarliga överträdelser mot informations- och samrådsskyldigheten, tillämpningen av direktivet i den offentliga förvaltningen,
avskaffandet av företagens rätt att undanhålla särskilt känslig information, och skyldigheten för medlemsstaterna att främja en social dialog i de små och medelstora företagen.
Därför stöder vi föredragandens, vår kollega Ghilardotti, förslag som återtar delar av de ståndpunkter som antogs i första behandlingen, med särskild tyngdpunkt på de ändringsförslag som syftar till att förstärka sanktioner och specifika rättsliga förfaranden som gäller överträdelser av direktivet, upphäva beslut på begäran av arbetstagarnas företrädare när tillämpningen av dem leder till allvarliga konsekvenser för arbetstagarna i syfte att få bort eller minska dessa allvarliga konsekvenser, avskaffa övergångsperioderna för tillämpning av direktivet i de medlemsstater där det inte finns ett samrådsförfarande med arbetstagarna, minska införlivningsperioden till två år och dess tillämpning i den offentliga förvaltningen. Det är positiva förslag och vi stöder dem som sagt.
Men jag måste också beklaga att föredraganden har låtit sina två förslag falla vilka handlade om att avskaffa den möjlighet rådet vill ge arbetsgivaren att i vissa fall inte informera eller samråda med arbetstagarna, även om föredraganden i sina förslag förutser sanktioner mot dem som bryter mot reglerna. Men rådets ståndpunkt öppnar sprickor som kan vara farliga för arbetstagarna, och därför är det viktigt att avskaffa den möjligheten. Detta är det främsta motivet till de två förslag vi har ingivit tillsammans med Gruppen De gröna. Vi hoppas att parlamentets majoritet röstar för dem och att rådet tar hänsyn till de ståndpunkter som förespråkas här angående ett av de känsligaste områdena när det gäller försvaret för arbetstagarnas rättigheter.

Nobilia
Herr talman! Den fråga som Ghilardotti på ett så utmärkt sätt har belyst i sitt betänkande är, som vi alla vet, inte ny, men vid de tillfällen i det förflutna när den har berörts har den aldrig formulerats riktigt klart. Jag tänker framför allt på reglerna om europeiska företagsråd, som inte har införts av samtliga medlemsstater. När de har införts, så har det dessutom inte alltid skett via lagstiftningen utan genom frivilliga avtal mellan arbetsmarknadens parter, avtal som ofta nonchaleras från båda håll, något som har visats genom flera händelser som diskuterats i detta parlament. Och ändå har parlamentet, som sedan länge är medvetet om arbetslöshetsproblemen och som klart sagt sig vilja upprätta och garantera arbetets värdighet och även dess kvalitet, och som dessutom är berett att föreslå påföljder för de fall som angetts ovan och som till och med utarbetat föreskrifter för användningen av europeiska fonder för att hålla uppe sysselsättningen, ändå har alltså parlamentet visat prov på olika grad av tveksamhet.
Det är naturligtvis förståeligt att åsikterna går isär med tanke på hur känsliga en del av frågorna är. Detta gäller till exempel utdömandet av påföljder, något som faktiskt krävs om man vill att föreskrifter skall följas, eller upphävandet av sekretessen, ett krav som framkom under samrådsförfarandet, men som trots det har övergetts, eller införandet av en övergångsperiod när det gäller att överföra direktivet till den nationella lagstiftningen, vilket för övrigt är onödigt med tanke på hur lång tid det tar innan direktivet träder i kraft.
Faktum är att såväl när det gäller gemenskapsrättens tillämpning som förhoppningen om en ständigt förbättrad sammanhållning och den faktiska förekomsten, inom kort, av europeiska företagsformer som jämfört med andra juridiska och bolagstekniska former kommer att garantera ett bättre skydd för de anställda när det gäller deltagande, så borde vi nu sätta punkt för denna fråga. I samband med det borde vi också lösa ett antal viktiga och näraliggande frågor som sträcker sig från en definition av informationens innehåll till klausulen om upphävande, från tidsfristen för att inleda förfarandet till definitionen av vilka personer som berörs och vilka tillämpningsområden som är aktuella, och detta utan att hamna i konflikt med, å ena sidan, kravet på tillåten konkurrens, som även i detta fall skulle rymmas inom ramen för medlemsstaternas olika sätt att uppträda och, å den andra, den inneboende logiken i en metod som bygger på ett öppet samarbete som äntligen har tagit konkret form, även inom socialpolitiken.
Detta är naturligtvis en fråga som det är lämpligt att hantera inom ramen för subsidiaritetsprincipen, ett begrepp som fortfarande i dag inte är klart definierat, trots att det utgör en hörnsten i själva unionen. Men det skall sägas att dess definition och tillämpning inte har och inte kan få en enda innebörd, den att vissa frågor enbart skall höra till medlemsstaternas behörighet, för även dess motsats är naturlig och korrekt, dvs. att unionen, när den står inför kraftiga skillnader eller nationellt ointresse, skall få en fast grund att stå på när det gäller dessa frågor så att de fylls av ett gemensamt värde.

Sandbæk
Herr talman! Låt mig inledningsvis slå fast att jag finner det mycket viktigt att vi fastställer minimistandarder för information och samråd för arbetstagare, men att det är lika viktigt att det görs på ett sådant sätt att det inte stör redan befintliga och välfungerande nationella ordningar. Det har tyvärr visat sig att inte alla medlemsländer varit i stånd att utarbeta riktlinjer för information och samråd för arbetstagare på det nationella planet. Detta skulle annars ha varit den bästa lösningen vad gäller verksamheter i de enskilda länderna, för det är ju här de verkliga problemen uppstår.
I rådet har nu nåtts politisk enighet om det omarbetade förslaget från det svenska ordförandeskapet och om den anpassade övergångsordning som föreslagits av kommissionen. I Danmark har vi inte någon direkt lag vad gäller information och samråd för arbetstagare. Detta innebär dock inte att arbetstagarna inte rådfrågas och informeras i Danmark. Detta regleras via samarbetsavtalen mellan arbetsmarknadens parter i enlighet med den danska traditionen som ger stor frihet i förhållandet mellan parterna. Regeringen ingriper endast när det är absolut nödvändigt. Den danska regeringen har därför i rådet sagt att den förutsätter att de gällande samarbetsavtalen på den danska arbetsmarknaden lever upp till direktivets krav. Den danska regeringen kommer i rådet att avge ett uttalande om att genomförandet av direktivet inte skall beröra befintliga avtal på detta område i Danmark, utan ske med full respekt för dessa. Men att det naturligtvis kommer att bli nödvändigt att genomföra lagstiftning för de verksamheter som inte omfattas av de befintliga samarbetsavtalen.
Jag skulle vilja fråga kommissionen om den är av samma uppfattning som den danska regeringen. Jag undrar med andra ord om kommissionen kan garantera att arbetsmarknadens parter får frihet att själva ingå och upprätthålla befintliga avtal och förfaranden angående information och samråd för arbetstagare, precis som Danmark fick försäkran om detta i och med den kompromiss som i juli nåddes i rådet. Jag vill också tacka Ghilardotti för att hon godkänt att sanktioner skall fastställas på nationell nivå. Det är mycket viktigt att medlemsländerna själva fastställer lämpliga sanktioner, att det sker genom avtal mellan arbetsmarknadens parter, och att vi tar hänsyn till medlemsländernas olika system. Om parlamentet hade hållit fast vid den hårda linjen kunde förslaget ha förkastats i rådet, vilket hade inneburit ett stort nederlag för de fackföreningsrörelser som i åratal har kämpat för arbetstagarnas rätt till information och samråd.

Della Vedova
Herr talman, fru kommissionär, fru föredragande! Jag tror de flesta kan hålla med om att det i allmänhet kan vara lämpligt och även nödvändigt att garantera ett bra informationsflöde mellan företag och samtliga stakeholders, i första hand de anställda som tar aktiv del i företagets verksamhet. Däremot skulle det bli betydligt svårare att hålla med om man skall försöka tvinga på staterna, de enskilda medlemsstaterna, lösningar som innebär att anställda skulle vara delaktiga i företagens strategiska beslut, något som i vissa avseenden påminner om kollektiva ledningsmodeller som är främmande för den rättsliga traditionen, förutom den ekonomiska, i många europeiska länder, vilket också påpekades för ett tag sedan. Därför är det nödvändigt att det direktiv som vi behandlar, i likhet med kommissionens ursprungliga förslag och rådets gemensamma ståndpunkt, ger medlemsstaterna tillräckligt manöverutrymme för att komma fram till den bästa lösningen när det gäller att uppfylla kravet att informera de anställda.
Många av de ändringsförslag som godkänts av kommissionen och som förekommer i den gemensamma ståndpunkt som vi skall rösta om går i stället i rakt motsatt riktning Detta gäller framför allt ändringsförslagen 2 och 12, som har för avsikt att ge arbetstagarrepresentanterna en reell - jag upprepar, reell - vetorätt när det gäller beslut som fattas i företaget. Därför hoppas jag att parlamentet inte skall rösta för ändringsförslagen utan hålla fast vid rådets gemensamma ståndpunkt.
Låt mig slutligen göra ett påpekande: artikel 3.2 innehåller specifika föreskrifter för organisationer som har politiska syften, fackförbund, konfessionella organisationer etc. Innebär detta kanske att politiska partier, fackföreningar och kyrkor kan omstrukturera sin verksamhet utan att informera sina anställda, medan vanliga företag måste göra det? Detta frågar jag mig.

Pronk
Herr talman! Vi har att göra med en lång historia och ett tämligen komplicerat direktiv. Lyckligtvis har vi emellertid hjälp av rådets gemensamma ståndpunkt, som är en bra utgångspunkt för vår fortsatta debatt. En del personer anser till och med att det inte skall vara något mer över huvud taget utöver den gemensamma ståndpunkten, bland annat ett stort antal socialistiska ministrar. Jag vet inte om det är helhjärtat eller om de tror att de då blir av med tjatet. I varje fall är det likafullt den faktiska situationen.
Vår grupps hållning har formulerats mycket väl av det som Winfried Menrad sade, men han tar stark hänsyn till den gemensamma ståndpunkten liksom till de ändringsförslag som antogs i första behandlingen, där - det måste jag säga - det var några som vi då inte kunde stödja. Vi röstade emot ett antal ändringsförslag, men de är inte heller med i det aktuella paketet. Så det är inte något större problem.
Det ligger nu ett bra kompromissförslag från parlamentet, och även från rådets sida, på bordet. Det finns ett par ändringsförslag som vår grupp har svårt med; det är känt. Det finns också ett antal ändringsförslag som ett par delegationer i vår grupp fortfarande har svårt med. Men i det stora hela tror jag att vi kan framföra våra hjärtliga gratulationer till föredraganden för hennes arbete. Jag tror också att vi kommer att ha gett ett viktigt bidrag till information och samråd för arbetstagarna i Europa när vi mot slutet av förmiddagen har röstat om detta ärende. Vi får inte glömma bort att det har uppstått otroligt många problem. Vi har här under de gångna åren haft många resolutioner om bristen på samråd. Om det nu kan utformas på ett bra sätt, då tror jag att vi har kommit en bit längre i jämförelse med tidigare.

Moraes
Herr talman! Jag uttalar mig inte på min grupps vägnar i denna fråga, men jag vill gratulera Ghilardotti till hennes hårda arbete i samband med förverkligandet av detta direktiv. Vi hoppas att detta direktiv kommer att föra utvecklingen mot ett nytt partnerskap mellan arbetstagare och företagsledning och ett stärkande av dialogen. Detta kommer i sin tur att förbättra flexibiliteten och produktiviteten.
Vi har ett direktiv som i huvudsak är dubbelriktat. Det måste låta vettigt för arbetstagare inom detalj-, tjänste- och tillverkningsindustrierna att inte behöva höra om sin framtid i media, utan att i stället arbeta inom ramen för en praktisk samrådsmekanism, som gör dem medvetna om vad som kommer att hända dem och deras familjer.
Frågan är om den befintliga lagstiftningen fungerar på ett bra sätt. Det finns gott om bevis för att den inte gör det. Arbetstagare i mitt hemland på Rover/BMW och Marks & Spencers i Longbridge, på Corus och Vauxhall - listan kan göras hur lång som helst - skulle alla tjäna på detta direktiv.
Direktivet handlar i huvudsak om arbete i framtiden, inte i det förgångna. När en stängning är oundviklig för företag med fler än 50 anställda, vill vi se information och samråd, så att de anställda hålls informerade, vilket resulterar i ett bättre förtroende inom företagen. Vi behöver realistiska trösklar för att se till att direktivet fungerar bra. Vid diskussioner med fackföreningar och andra företag, är det tydligt att företagen måste vara medvetna om sitt ansvar. Ansvaret åligger båda parter.
Kolleger! Direktivet om information till och samråd med arbetstagare har varit mycket komplicerat. Det har lagts fram en rad kompromissändringsförslag. Vi är mycket nöjda med det sätt på vilket dessa diskussioner har utvecklats. Det är tydligt att vissa medlemsstater kommer att få problem även framöver när det gäller vissa aspekter i detta direktiv. Vi måste samarbeta för att se till att vi genom förlikningen når det stadium där information och samråd godtas av båda sidor inom näringslivet.
(Applåder)

Evans, Jillian
Jag vill gratulera föredraganden till hennes arbete i samband med detta betänkande. Jag är en av de ledamöter som tidigare talat i kammaren och beklagat det faktum att vi inte har den typ av lagstiftning som vi diskuterar i dag. Jag har själv, tillsammans med åtskilliga andra kolleger, hamnat i det olyckliga läget att jag företrätt en valkrets som drabbats av de absolut sämsta exemplen på brist på samråd och information. Arbetstagare som fått höra om nedskärningar genom tidningar och övrig media, när det spekulerats och rått osäkerhet på arbetsplatsen. Jag behöver bara nämna vad som hände vid Corus i Wales tidigare i år, för att ni skall förstå varför jag tillmäter denna specifika lagstiftning en sådan vikt.
Jag är därför särskilt glad över att få möjlighet att välkomna detta förslag, som kommer att förändra saker och ting. Det kommer att innebära att anställda kommer att delta i diskussioner när det faktiskt finns möjlighet att påverka diskussionen och resultatet, inte när beslutet mer eller mindre är ett fait accompli. De anställda måste få ta del av alla relevanta uppgifter. Samtidigt som det behövs vissa åtgärder för att skydda ett företags affärsintressen, anser min grupp att dessa tillgodoses på ett lämpligt sätt.
Möjligheten att få införa sanktioner är en av de viktigaste aspekterna av detta betänkande, inbegripet uppskjutandet av beslut som leder fram till att anställningsförhållanden upphör, om riktlinjerna för samrådsskyldigheten inte har följts. Det är inte tillräckligt med frivilliga överenskommelser. Vi får ofta höra om goda exempel på frivilliga överenskommelser. Jag applåderar de företag som följer en god praxis, men många gör inte det. Vi har fått se detta i upprepade fall, särskilt i Wales och Förenade kungariket där vi hittills inte har haft någon lagstiftning om information och samråd. Jag är mycket glad över att det äntligen gjorts framsteg i denna viktiga fråga. Jag anser, som andra redan har sagt, att vi inte kan vänta för länge på att detta skall börja tillämpas, vilket är skälet till varför jag stöder den kortare övergångsperioden.
Detta förslag förhindrar naturligtvis inga förluster av arbetstillfällen, men det ger tillräckligt med tid för att man skall kunna se till att planer för omfördelning och fortbildning av arbetskraften kan vara långt framskridna innan det sker någon nedläggning eller nedskärning. Detta är en fråga som handlar om effektivitet inom företagen. Det bör vara en del av det vardagliga arbetet inom företagen.
Det handlar också om värdighet på arbetsplatsen. De anställda är en integrerad del av partnerskapet med ledningen, och måste hållas underrättade om beslut som inte bara påverkar deras liv, utan också deras familjers och hela samhällens tillvaro.

Ainardi
Herr talman, fru kommissionär! Ghilardottis betänkande om direktivet om information till och samråd med arbetstagare är i högsta grad aktuellt.
I ett stort antal av unionens länder pågår tyvärr en våg av sammanslagningar och omstruktureringar och ett stort antal arbetstagare avskedas. Se på Danone, Marks & Spencer och Moulinex, för att bara nämna några.
Hittills medger inte direktivet effektiva åtgärder för att de anställda verkligen skall kunna ingripa när det gäller deras och företagets framtid. I många fall tillämpas det för övrigt inte.
Jag stöder därför förslagen i Ghilardottis betänkande eftersom bestämmelserna förstärks och det blir möjligt att se till att de verkligen tillämpas.
Rådet införde i sin gemensamma ståndpunkt ändringsförslag från parlamentet: hänvisning till den mest gynnsamma bestämmelsen för de anställda, skyldighet att följa minimiföreskrifter, klausul om icke tillbakagång. Även om det innebär framsteg måste vi gå längre, något som också föreslås i min kollegas betänkande. Viktiga ändringsförslag som förbättrar betänkandet har lämnats på nytt. Exempelvis samråd med och information till arbetstagarna i samband med utarbetandet av förslagen, innan beslut fattas. Om besluten exempelvis har en negativ inverkan, såsom kollektiva avskedanden eller nedläggning av ett företag, skall det slutliga beslutet skjutas upp medan samrådet pågår, för att undvika eller mildra konsekvenserna.
I och med detta direktiv kan vi börja främja ett angreppssätt när det gäller de ekonomiska och sociala frågor som gör att arbetsvillkoren och den ekonomiska effektiviteten förbättras. Och för att det skall bli effektivt behöver de anställda vara delaktiga. Vi lämnar därför två ändringsförslag som innebär att man är skyldig att informera om det föreligger risk eller skada för företaget. Att kräva diskretion är en sak, men att låta företagets ledning ännu en gång ensidigt besluta om typen av information är något annat. Beslutsamheten att se till att direktivet verkligen följs är naturligtvis grundläggande, och jag hoppas att rådet denna gång lyssnar till parlamentets vilja.

Pérez Álvarez
Herr talman! Det är uppenbart att ett företag står för mångfald. Enligt Max Weber är ett företag en organisation vars mål är att producera varor och tjänster för en marknad, vilket uppnås genom att kontrollera dessa varor och tjänster. Det är likaså självklart att de personer som arbetar i ett företag inte alltid har möjligheter till direkt och personlig kontakt med arbetsgivaren, särskilt inte när antalet anställda överskrider en viss nivå. Därför behövs en mekanism som möjliggör en varaktig, smidig och samtidigt enkel och operativ kontakt för att ta itu med de många frågor som företaget ställs inför i sin dagliga drift. Den dagliga driften av företaget sker nuförtiden i en global värld, och globaliseringen styr atmosfären i företaget. Globaliseringen påverkar inte enbart de stora eller mycket stora företagen, utan även de små och medelstora företagen, eftersom även dessa rör sig i den miljön.
Vad är problemet? På detta konkreta område måste rätten till information och samråd regleras på ett sådant sätt att den får ett innehåll. Det vill säga, det handlar inte om att komma med tomma avsiktsförklaringar, och inte heller om att vi går så långt att företagsledningens befogenheter urholkas. Jag tror att det är detta som Ghilardotti har försökt uppnå med sitt ansträngande och effektiva arbete: hennes avsikt har varit att försöka finna en jämvikt, och även om det är mycket svårt - jag skulle säga nästan omöjligt - för en delegation som till exempel den spanska att rösta om ändringsförslag 12, vill jag ändå betona att jag anser att hon har gjort ett mycket gott arbete och gratulera henne till detta. Naturligtvis är det i dag viktigare än någonsin att företaget har förmåga att anpassa sig och denna förmåga kommer att förstärkas om företaget lyckas förmedla sina behov, problem och perspektiv till de anställda. Det handlar snarare om en avancerad kommunikationskultur inom företaget än om en uttömmande reglering.

Gillig
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Jag tror att vi är på väg att passera, alla är medvetna om det, en avgörande etapp på vägen mot att anta en allmän ram när det gäller information till och samråd med arbetstagare. Det gläder oss naturligtvis och vi lyckönskar vår föredragande Ghilardotti, som inte sparat på ansträngningarna för att vi i dag skulle nå en ståndpunkt som vi försvarar.
Nära tre år har gått sedan förslaget till direktiv offentliggjordes och under den tiden har vi haft tillfälle att beklaga ett antal situationer. Företag har lagts ned, personal har avskedats, verksamhet har utlokaliserats - ibland utan att någon som helst information lämnats i förväg från företagen till den personal som berörs. Direktivet är självfallet inget universalmedel, det är inte ett förbud mot att avskeda personal, men det visar på viljan att åtgärda brister, till att börja med i den nationella rätten, men även att åtgärda den ibland fragmentariska gemenskapsrätten som redan godkänts, och den är även ett komplement till den.
Dessa tre år har kännetecknats av debatt för att åstadkomma en text som i dag är balanserad och realistisk. Betänkandet är vare sig oförsonligt eller fanatiskt, och jag tycker man måste framhäva de ansträngningar som gjorts gentemot rådet i utskottet för sysselsättning och socialfrågor, liksom inom olika grupper, för att plana ut vissa motsättningar.
Parlamentet och rådet stiftar lagar tillsammans och vi skall inte, herr Pronk, blint följa eventuella direktiv, vi skall i stället bekräfta parlamentets ståndpunkter.
Tre saker: den första gäller sekretess för viss information. Vi har faktiskt återkommit till rådets gemensamma ståndpunkt och erkänner att det finns objektiva situationer, motsättningar, exempelvis när det gäller reglerna för börsen, som måste beaktas och att sekretessen i vissa bestämda fall måste upprätthållas. Den andra punkten gäller sanktionerna: det finns ingen sanktionsrätt, och jag tror att det man avser vid uppenbar överträdelse, och jag skall sluta här herr talman, är ett minimum. När det gäller övergångsperioderna handlar det helt enkelt om att tillämpa grundläggande sociala rättigheter, och där kan vi inte skjuta upp tillämpningen ytterligare.
(Applåder från vänster)

Bouwman
Herr talman, fru kommissionär! Information och samråd med arbetstagare är en grundläggande rättighet. Den är inbyggd i vår europeiska sociala modell. Den skiljer oss från andra sociala modeller.
Jag tackar först och främst föredraganden för det goda arbetet och därefter rådet som i varje fall drog fartyget flott i Nice. Det var också på tiden. Det var också nödvändigt. Om vi ser på det här ramdirektivet och jämför detta med direktivet om övertagandebud som nyligen godkändes här och det som vi förkastade, då ser vi att det senaste inte passade i ett ramdirektiv. Stadgan för Europabolag gör det däremot; med andra ord behövs ett ramdirektiv. Det behövs också - vilket flera andra redan har nämnt - om vi ser till vad som hänt med Renault-Vilvoorde, med Michelin, med Chorus och så vidare. I fallet med Chorus till exempel ser man de skriande skillnaderna mellan information och samråd i till exempel Nederländerna å ena sidan och England å andra sidan.
Således är även detta direktiv absolut beroende av kvaliteten hos informationen och samrådet. Jag tror att vi någon gång måste få en utvärdering av detta till stånd igen, men detta är en första början. Det är absolut nödvändigt att ta itu med det på det sättet.
En av de saker som jag har svårt för är undantaget från att tillämpa detta direktiv då ett företag så att säga är hotat. Vi har goda erfarenheter i länder där det finns företagsråd, och det gäller för Nederländerna, Tyskland, Österrike. Det uppstår inga problem. Det finns redan en sekretess, och jag skulle vilja plädera för ett godkännande av det ändringsförslag som vi har lagt fram om detta.

Mann, Thomas
Herr talman! Arbetstagarnas rätt till samråd och information finns sedan flera år tillbaka inskriven i stadgan om de sociala grundläggande rättigheterna. Men vad tjänar en nationell eller gemenskapsövergripande rättslig ram till, när arbetstagarna alltför ofta ställs inför fullbordat faktum, när de får höra talas om omstruktureringsprocesser först i efterhand eller genom medierna? Jag stöder ändringsförslag 5 från kollegan Ghilardotti, som kräver samråd redan under planeringsfasen, så att det blir möjligt att utöva ett kvalificerat inflytande.
Det har förts en lång diskussion om ändringsförslag 7, där innehållet i informationen från arbetsgivarna fastslagits. Hit hör det ekonomiska läget - utvecklingen på marknaden, organisationsstrukturen, företagsstrategin - men även den ekonomiska situationen med omsättnings- och produktionssiffror. Här handlar det om företagsintern information och inte alls om någon förmodad investeringskontroll. I en tid då allt fler arbetstagare är ekonomiskt delaktiga i olika företag, är de också i stånd att tänka som företagare, lokalt och globalt. De är beredda att vara med och ansvara för meningsfulla strategier, som gör deras företag mer konkurrenskraftiga. En dialog mellan välinformerade parter på arbetsmarknaden är ett väsentligt krav. Vi behöver också utbildning och vidareutbildning för kvalificerade arbetstagare. Människor som vet besked i detalj, är en tillgång för produktiviteten. Dessa anställda är beredda att även vara med och ansvara för riskfyllda beslut. Det är ytterligare en beståndsdel i en modern organisationsstruktur.
Dialogen mellan arbetsmarknadens parter är viktig just i små och medelstora företag. Herr talman, ni arbetar med all rätt intensivt för de små och medelstora företagen. Denna dialog bör drivas på i medlemsstaterna, i enlighet med de nationella bestämmelser som råder där.
Med tanke på konkurrensen, med tanke på de utmaningar som globaliseringen medför, finns det inte något alternativ till ett samarbete inom företagen, om det är grundat på hederlighet, öppenhet och information i god tid.
(Applåder)

Cercas
Herr talman! Jag börjar med att gratulera såväl min kollega Ghilardotti som rådet och kommissionen till att ha röjt undan blockeringen av detta betänkande. Vi har kommit längre under dessa veckor än vi gjort under flera år, precis som med förordningen om det europeiska aktiebolaget för några veckor sedan och bilagan om deltagande.
Jag anser att detta är ett utmärkt tillfälle att tydligt markera för den allmänna opinionen att vi har ett företagskoncept på europeisk nivå som inbegriper de anställda i företaget. Dessa principer för information och samråd utgör en demokratisk rättighet för de anställda, men är även den rätta vägen att gå för att företagen skall bli effektivare, att de inte är auktoritära, utan att arbetstagarna deltar. Vid denna tidpunkt i globaliseringsprocessen är livslångt lärande och arbetstagarnas deltagande i företagets dynamik av avgörande betydelse.
Fru kommissionär, ärade rådsföreträdare! Vi vill att detta direktiv verkligen skall fungera, vilket Ghilardotti har uttryckt mycket väl med sina ändringsförslag. För att det skall fungera detta är två självklara och grundläggande faktorer nödvändiga: för det första att samråd sker med arbetstagarna innan besluten fattas, eftersom de annars kommer att fortsätta få reda på vad som pågår genom tidningarna, vilket kommer leda till att de anser att det arbete som parlamentet, rådet och kommissionen har genomfört är ett skämt. Arbetstagarna måste inbegripas innan besluten fattas, resten tar pressen hand om. För det andra måste samråd även vara ett juridiskt krav. Skillnaden mellan en norm och en rekommendation är nämligen just att man kan införa sanktioner när normen överträds. Om inga sanktioner införs har normen ett symboliskt värde, men inte ett juridiskt.
Ärade rådsledamöter, detta är andra behandlingen. Jag avslutar med att säga att jag hoppas att inte samma sak händer nu som så många tidigare gånger, att ni glömmer bort att även parlamentet har lagstiftande befogenheter, och på samma nivå som ni. Jag hoppas alltså att ni tar Ghilardottis betänkande i beaktande, ett betänkande som inte bara är hennes, utan talar för Europas miljoner medborgare och arbetstagare.

Bushill-Matthews
I likhet med mina brittiska konservativa kolleger, har jag hela tiden stött principen med och tillämpningen av information till och samråd med arbetstagarna. Under mitt tidigare arbete som verkställande direktör för ett stort brittiskt företag i livsmedelsbranschen, var jag mycket stolt över att vara i ledningen för det första företaget av denna typ i hela West Midlands-regionen som fick den eftertraktade "Investors People Award". Som redan har nämnts, arrangerade jag en lunchdebatt i Bryssel tillsammans med "the Involvement and Participation Association" för mina kolleger i utskottet för sysselsättning och socialfrågor, så att de skulle få ta del av Förenade kungarikets bästa metoder och vinsterna med flexibilitet, eftersom denna fråga är aktuell. Den gemensamma ståndpunkten i sin nuvarande lydelse är bra, vilket är skälet till varför jag personligen inte lade fram några ändringsförslag till den, men i ändringsförslagen från utskottet föreslår man ytterligare en tvångsjacka "som passar alla", som skulle vara mycket skadlig för företagsledningens förmåga att leda företaget, och särskilt för deras förmåga att hantera snabba förändringar. Om företag hejdas från att fatta de viktiga beslut som kanske är nödvändiga för företagets själva överlevnad, kommer deras problem att förvärras, vilket innebär att fler anställda kan drabbas. Den brittiska regeringen har uppmanat alla brittiska Europaparlamentariker från alla politiska partier att rösta emot alla dessa ändringsförslag, och att stödja den gemensamma ståndpunkten. De konservativa Europaparlamentarikerna kommer att göra det, så jag uppmanar nu de brittiska Europaparlamentarikerna från Labourpartiet att ändra den ståndpunkt man kom fram till i utskottet, när de stödde dessa ändringsförslag, och rösta med oss i sysselsättningens intresse och i nationens intresse.

Diamantopoulou
. (EN) Herr talman! Låt mig först be om ursäkt: I min inledning nämnde jag inte Jensen, och jag skulle verkligen vilja gratulera henne till ett utmärkt arbete. När det gäller Ghilardotti, vet vi alla vilken svår uppgift hon hade och fortfarande har. Hon var tvungen att hitta en balans mellan fullständigt olika politiska, nationella, sociala och ekonomiska ståndpunkter, och jag vill gratulera henne och tacka alla parlamentsledamöter som har deltagit i debatten och stött kommissionens förslag under förfarandets gång.
Detta är ett viktigt förslag, och när det väl har antagits kommer det att utgöra en oundgänglig del av arbetstagarnas rättigheter. Händelser under den senaste tiden, med massuppsägningar över hela Europa, har bara understrukit det akuta behovet av olika typer av instrument och detta förslag - detta direktiv - om information och samråd är ett mycket viktigt instrument. När det väl har antagits kommer direktivet att garantera att det går lättare att förutsäga kriser, och det kommer att bidra till utvecklingen av en positiv inställning till förändringar, både hos företagsledning och arbetstagare.
Låt mig säga till er att jag har full förståelse för alla era önskemål. De flesta, om inte alla, av de frågor man tar upp har varit ämnen för en intensiv debatt inom alla institutioner. I texten som ligger på våra bord har man hittat den ömtåliga balansen mellan olika åsikter och motstridiga intressen när det rör dessa känsliga frågor. Samtidigt som jag förstår er önskan om att förbättra texten, anser jag att det skulle vara oklokt att avvika från denna balans och riskera det faktiska antagandet av förslaget. Jag avser särskilt ändringsförslagen 1, 4, 5, 7, 9, 10, 11, 16, 18 och 19. Kommissionen är därför inte beredd att godta dessa ändringsförslag.
En rad av ändringsförslagen kan emellertid godtas, i sin helhet eller delvis, av kommissionen, eftersom de skulle förbättra texten. Dessa ändringsförslag är 3, 6, 8, 13 och 14. Kommissionen kommer därför att aktivt stödja dessa ändringsförslag och göra sitt yttersta för att få till stånd ett samförstånd mellan parlamentet och rådet när det gäller dem.
Tillåt mig, innan vi går vidare till de två viktigaste sakfrågorna - sanktioner och övergångsperioder - att svara på Sandbæks fråga rörande den danska modellen. Jag vill betona det faktum att man genom den befintliga texten har hittat en balans mellan det nödvändiga arbetstagarskyddet och självständigheten för arbetsmarknadens parter, i egenskap av kontraktsslutande parter. De kan fritt sluta avtal som inte är helt förenliga med bestämmelserna i artikel 4, men de måste ta hänsyn till de principer som anges i artikel 1 och i nationell lagstiftning.
Vi vet alltså att de svåraste och mest kontroversiella frågorna är de två som jag redan angett: sanktioner och övergångsperioder. Med hänsyn till den första av dessa frågor, föreslår man i ändringsförslag 2 och i synnerhet i ändringsförslag 12, strängare sanktioner, inbegripet rättsliga förfaranden för uppskjutande, i fall då det begåtts allvarliga överträdelser i samband med informations- och samrådsskyldigheten.
Genom detta ändringsförslag, samtidigt som man stärker den gemensamma ståndpunkten, erbjuder man en kompromiss i förhållande till kommissionens ursprungliga förslag. Det är därför tveklöst så att parlamentet gör ett närmande till rådet, i ett allvarligt försök att nå en slutlig kompromiss.
Jag vill tacka er för ert stöd till kommissionens ståndpunkt i denna mycket viktiga del av direktivet. Om man tar hänsyn till frågans känslighet i rådet, skulle den bästa grunden för en slutlig kompromiss i denna fråga emellertid vara att begränsa begäran till den första meningen i det framlagda ändringsförslaget. Under dessa förhållanden kan kommissionen godta ändringsförslag 2 och den första punkten i ändringsförslag 12. Vi kan godta ändringsförslag 2 med en mindre ändring.
Till sist har vi ändringsförslag 15, genom vilket man försöker att avlägsna artikel 10 om övergångsperioder - vilket också gör det till en viktig fråga. Kommissionen har tidigare alltid motsatt sig denna typ av bestämmelser, genom vilka man försöker att behandla olika medlemsstater på olika sätt. Denna gång kan vi se ett visst berättigande i detta handlande. Det är tydligt att vissa medlemsstater måste genomföra stora förändringar i sina system för arbetsmarknadsrelationer. Kommissionen anser att artikel 10 i den gemensamma ståndpunkten utgör en skälig kompromiss och kan därför inte godta detta ändringsförslag.
För att sammanfatta, kan kommissionen godta ändringsförslagen 3 och 8, antingen helt eller andemeningen i dem; den kan godta ändringsförslagen 2, 6, 12, 13 och 14. Den förkastar ändringsförslagen 1, 4, 5, 7, 9, 10, 11, 15, 16, 18 och 19.
Jag vet att ni är fullständigt medvetna om de utmaningar vi står inför: Vi måste göra allt vi kan för att komma fram till en godtagbar kompromiss mellan medlagstiftarna. Jag tror att vår stora utmaning är att hitta balansen mellan vad vi tycker är önskvärt och vad som är uppnåbart eller möjligt.

Talmannen
Tack så mycket, kommissionär Diamantopoulou!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00.

Sysselsättning: riktlinjer för 2002/Gemensam rapport 2001
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0360/2001) av Weiler för utskottet för sysselsättning och socialfrågor
1. om förslaget till rådets beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik 2002 (KOM(2001) 511 - C5-0498/2001 - 2001/0208(CNS))
och
2. om kommissionens meddelande om utkast till gemensam rapport om sysselsättningen 2001 (KOM(2001) 438 - C5-0423/2001 - 2001/2168(COS))

Weiler
Herr talman, kära kolleger! Sysselsättningspolitiken inom Europeiska unionen var framgångsrik förra året, även om inte alla våra ambitiösa mål uppnåddes. Men vi har berett marken. Det finns få områden där man måste tänka så långsiktigt som inom sysselsättningspolitiken. Jag har fått intrycket att medlemsstaterna inte bara har förstått detta, utan också handlar i enlighet med det.
Mitt betänkande går på samma linje som den som utskottet följt under de senaste åren. Vi har alltid iakttagit sysselsättningsprocessen i medlemsstaterna på ett kritiskt konstruktivt sätt. I år har jag därför koncentrerat mig på några nya tyngdpunkter. För det första är det den nya frågan om arbetets kvalitet. På denna punkt är vi i parlamentet ense med det som står i initiativet från kommissionen och det belgiska ordförandeskapet, där man också satt upp arbetets kvalitet som en prioriterad punkt på dagordningen. Vi skulle gärna vilja att denna fråga tas med på alla politiska områden som en sorts mainstreaming.
Den andra punkten är jämställdhet för kvinnor och män på arbetsmarknaden. Även här har vi enligt kommissionens siffror uppnått en förbättring: Sysselsättningssiffrorna för kvinnor har ändå ökat med 2 procent. Det räcker naturligtvis inte för oss, men man är på rätt väg, och det visar också att medlemsstaterna tänkt om. Att de har tänkt om betyder - inte heller detta var så enkelt - åtminstone att det i några medlemsstater som Tyskland, Grekland och Irland skett en förändring i medvetenheten.
En tredje punkt, som jag är mycket angelägen om, är integrationen, inlemmandet av missgynnade grupper på arbetsmarknaden. Det har i många år varit en viktig fråga för parlamentet. Jag har i mitt betänkande vädjat om att man även skall inkludera invandrarna i de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna. Jag tror att detta, just med tanke på att vi annars skapar nya sociala skärningspunkter, är en viktig aspekt för framtiden.
Ett sista område vill jag också nämna: Vidareutbildningen. Vi har i vårt utskott haft några diskussioner om huruvida det är meningsfullt att kräva rätt till vidareutbildning och ge de nationella regeringarna i uppdrag att genomföra detta. Jag tror att dagsläget just nu, när vi inom vissa branscher redan har flaskhalsar, som beror på att man utbildat och vidareutbildat för få personer, kräver en sådan nationell rätt till vidareutbildning. Jag är för övrigt övertygad om att vi kommer att ha den om fyra eller fem år. Varför skulle parlamentet inte för en gångs skull gå före?
För att genomföra dessa politiska mål krävs det nationella och europeiska målsättningar. Dessutom, tror jag, krävs det ett starkare samarbete mellan företag och högskolor än som hittills varit fallet, för att möjliggöra en effektiv kunskapsöverföring och initiera företagsinnovationer snabbare än hittills.
Jag vädjar också till medlemsstaterna, rådet och det belgiska ordförandeskapet att visa modet att sätta i gång en offentlig debatt om sysselsättningspolitiken i Europa. Vi konstaterar nämligen att det fortfarande är på det viset att i de nationella parlamenten i Europa - kanske med undantag av Danmark - och även i regionala fullmäktige och delstatsparlament diskuteras sysselsättningspolitiken föga och delvis inte alls. Inte heller känner arbetsmarknadens parter på regional nivå till vilka meningsfulla debatter vi för och vilka meningsfulla beslut som vi fattar i Europaparlamentet.
Till en effektiv sysselsättningspolitik hör naturligtvis också en samordnad och långsiktig ekonomisk politik och finanspolitik. Jag vill inte dölja att vi som parlament på denna punkt ännu inte är tillfreds med målen och med diskussionerna i rådet. Jag tror att det här kommer att krävas lite mer mod från finansministrarnas sida i Ekofin, för att garantera det balanserade målet för en meningsfull europeisk sysselsättningspolitik, ty bara då kan man genomföra en offensiv för tillväxt och sysselsättning i Europa.
(Applåder)

von Wogau
Herr talman, mina damer och herrar! Som vi ser det är det nationalstaterna som i första hand har till uppgift att skapa en lämplig ram för ökad sysselsättning. Naturligtvis kan Europeiska unionen bidra till det. Men jag tror att dialogen mellan ministrarna från de olika medlemsstaterna här är särskilt viktig.
Om man nämligen tittar närmare på frågan så kan man konstatera att vi i vissa länder i Europeiska unionen nästan har full sysselsättning, i andra länder däremot en arbetslöshet - och särskilt en ungdomsarbetslöshet - som är oroande. Jag tror att det är utomordentligt viktigt att länderna lär av varandra och inte begår de fel som andra begått. Man kan konstatera att de länder som lyckas bäst är de som har skapat arbetstillfällen på grundval av en solid finanspolitik, och som tidigare än de andra har tagit itu med de nödvändiga strukturreformerna.
Vi måste också ställa oss frågan: Vem är det egentligen som skapar arbetstillfällen? Det är inte staten, det är ofta inte heller de stora företagen; de minskar snarare antalet arbetstillfällen. Det är i stället de små och medelstora företagen som skapar flest arbetstillfällen. Om vi vill vara framgångsrika, är det särskilt viktigt att starta nya företag. Det gäller att skapa en lämplig ram för detta. Vi måste se till att Europeiska unionen inte är den institution som bidrar till att göra livet ännu svårare för små och medelstora företag eller som försvårar startandet av företag. Här måste tyngdpunkten för Europeiska unionens verksamhet snarare ligga på att skapa ramvillkor, som ger dessa företag bättre chanser.

Theorin
. Herr talman! Jämställdhet är en förutsättning för ekonomisk tillväxt. 25 miljoner färre kvinnor än män deltar på Europas arbetsmarknad. Detta är en enormt stor outnyttjad resurs som måste utnyttjas för att Lissabons sysselsättningsmål skall kunna uppnås och för att ekonomisk tillväxt skall kunna säkerställas.
Samtidigt minskar barnafödandet dramatiskt. Demografer förutspår att Europas arbetskraft kommer att bestå av avsevärt färre personer i framtiden. Kvinnor måste alltså i framtiden förvärvsarbeta i högre grad och samtidigt föda fler barn. Hur skall vi få ekvationen att gå ihop? En grundförutsättning är ett jämställdhetsperspektiv i alla fyra pelarna av sysselsättningsriktlinjerna, och jag är därför mycket glad över att Barbara Weiler varit så lyhörd för de förslag utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor har fört fram.
Viktigast är kanske att säkerställa att europeiska kvinnor och män kan förena yrkesliv med barn och familj. Medlemsstaterna måste tillhandahålla barnomsorg och erbjuda föräldraledighet. Europas kvinnor skall inte tvingas välja mellan yrkesarbete och familj. Kommissionens fokus på bättre jobb är mycket uppmuntrande. En förutsättning för fler yrkesarbetande kvinnor är nämligen just bättre arbeten och bättre arbetsvillkor för kvinnor. Osäkra, lågt betalda och lågt kvalificerade arbeten, där kvinnor idag är överrepresenterade, är ingenting att locka med.
Kvalitet, som är det genomgående temat i riktlinjerna för år 2000, måste gälla även för kvinnors arbete. Att få bukt med könsdiskrimineringen i arbetslivet och socialförsäkringssystemen är en enorm utmaning. Diskriminering på arbetsmarknaden av kvinnor är inte bara improduktiv, den förstör också möjligheterna för enskilda kvinnor, för kvinnor som grupp och för hela samhället. Rätt och slätt: tillväxt och mänsklig utveckling förutsätter att vi utplånar könsdiskrimineringen. Jämställdhet är en investering.

Cocilovo
Herr talman! År 1997, när vi inledde försöken med Luxemburgprocessen, dvs. att införa riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik, så gjorde vi detta i övertygelsen att enbart en positiv miljö präglad av ekonomisk tillväxt kanske inte skulle vara tillräckligt för att automatiskt garantera positiva resultat på sysselsättningsområdet. I dag bekräftar vi denna strategi, dessa åtaganden och riktlinjer, mot bakgrund av en konjunktur som är betydligt sämre, ja, fylld av risker, och detta gör vi samtidigt som vi lyfter fram behovet, som redan påpekades i samband med toppmötet i Lissabon, att skapa sammanhängande riktlinjer för den ekonomiska politiken, riktlinjer som kan antas på gemenskapsnivå och av medlemsstaterna, vari ingår indikatorer och riktlinjer för sysselsättningspolitiken. Detta förminskar på intet vis Luxemburgprocessens specifika betydelse och vikten av riktlinjer för den ekonomiska politiken inom ramen för det som kallats en samordningsprocess, en öppen samordning. Vi är medvetna om att detta inte räcker. Men dessa riktlinjer är av avgörande betydelse, eller de skulle kunna vara det, när det gäller att optimera effekterna på sysselsättningen eller minska riskerna för sysselsättningen, risker som även är knutna till den ekonomiska konjunkturens utveckling.
Allt detta skall ske på vissa villkor som såväl kommissionens förslag, som vi ser positivt på, som parlamentets ståndpunkt uppehåller sig vid. Låt mig alltså, helt kort, i rubrikform, påminna om dem. Vi anser att detta är en process som måste följas, kontrolleras och övervakas noga. Det räcker inte att ställa upp mål som i enlighet med subsidiaritetsprincipen sedan inryms i de nationella planerna för sysselsättningen.
Det krävs en samsyn även när det gäller effektivitet och tillämpning: därför kräver jag att vi antar gemensamma kontrollerbara och pålitliga indikatorer, men indikatorer som även kan tillämpas på medlemsstatsnivå när det gäller att uppnå nationella mål, utan vilka det skulle vara svårt att uppnå de europeiska, gemensamma målen, som är mål på medellång sikt.
Samordning med budgetpolitiken, även på medlemsstatsnivå och på lokal och regional nivå. Kvalitetsmålen, som gäller inte bara arbetslivet, för att skapa flexibilitet, social dialog, skydd, rättigheter och säkerhet, men som även går längre än så, dvs. i riktning mot livslångt lärande, integrationspolitik, arbete, för att öka sysselsättningsgraden bland de yngre arbetstagarna. Slutligen och framför allt: lika rättigheter och en aktiv arbetsmarknadspolitik.
På dessa villkor blir bidraget från Luxemburgprocessen inte en engångsföreteelse, utan får avgörande betydelse.

Van Lancker
Herr talman! Jag skulle vilja ta tillfället i akt för att gratulera kollega Weiler till hennes betänkande och för att tacka kommissionen för det ihärdiga arbetet med den europeiska sysselsättningsstrategin.
Ingen kan förneka att den europeiska sysselsättningsstrategin har förorsakat en viss "konvergensstress" i medlemsstaterna sedan vi startade 1997, vilket har lett till att vi har uppnått allt större enighet om vad aktiv arbetsmarknadspolitik i Europa skulle kunna vara.
Det framgår av den kontinuerliga förbättringen av riktlinjerna för sysselsättningen, även om jag skulle vilja tillägga att detta framgår relativt ensidigt av första pelaren, nämligen anställbarhet, och att resultaten på området företagens anpassningsförmåga fortfarande lämnar mycket övrigt att önska.
Jag tror å andra sidan att nu har sanningens ögonblick kommit. Nu när det går mindre bra ekonomiskt måste medlemsstaterna kunna bevisa att målsättningarna från Lissabon inte har kommit till för perioder med högkonjunktur utan att de måste fortsätta att gälla nu, nämligen i fråga om hållbar tillväxt, full sysselsättning och arbetskvalitet. Det förutsätter att medlemsstaterna måste bjuda till, för samtidigt slår det mig att det finns en del svagheter i sysselsättningsstrategin som sticker upp sitt huvud.
För det första, ogrundad rädsla för att fastställa konkreta, ännu mindre europeiska, målsättningar och riktmärken. Jag anser till exempel att det är fantastiskt att rådet har erkänt att jämställdhet för män och kvinnor är en fråga om såväl social rättvisa som ekonomisk effektivitet. Men då skulle jag också gärna vilja se "en kontant betalning", nämligen i form av tydliga, kvantitativa och konkreta målsättningar för att minska löneklyftan och för att öka antalet barnomsorgsplatser.
Jag hoppas, fru kommissionär, att ni kommer att övervaka detta strängt.
För det andra i fråga om policy-mixen. Metoden med öppen samordning är ett intressant politiskt instrument på områden där Europa tidigare inte hade någonting att säga till om, och det är mycket bra att det belgiska ordförandeskapet har lagt till aspekten sysselsättningskvalitet i sammanhanget. För mig är det självklart, fru kommissionär, att kollektivavtal behövs på olika områden eller sociallagstiftning där den sociala dialogen misslyckas. Därför är det till exempel för min grupp mycket viktigt att veta om Europeiska kommissionen nu sedan den sociala dialogen misslyckats kommer att lägga fram ett förslag till ett direktiv om tillfälliga anställningar.
Tillfälliga anställningar kan mycket riktigt skapa nya chanser. Men om detta skall bli ett kvalitetsarbete med sociala rättigheter, med fackföreningsrättigheter, med rätt till fortbildning och samtidigt med garantier för arbetstagarna med ordinarie anställning i företag som använder tillfällig arbetskraft, då måste det nu komma ett europeiskt direktiv som ger ett antal garantier, garantier som bland annat föreslagits i den gemensamma förklaring som Euro-CIETT och UNI-Europa nyligen avgav, och det är bland annat likabehandling såväl på personaluthyrningsfirmans nivå som i fråga om företaget som använder tillfällig arbetskraft.
Och med anledning av denna debatt skulle jag, fru kommissionär, gärna vilja veta när ni kommer att lägga fram detta förslag till direktiv för parlamentet, och på vilket sätt dessa viktiga grundläggande villkor kommer att uppfyllas.

Jensen
Herr talman! Jag vill också gratulera Weiler till hennes betänkande. Jag är helt enig med henne vad gäller betydelsen av utbildning och vikten av att man gör en särskild insats för de äldre på arbetsmarknaden. Jag håller dock inte med om att det från EU:s sida skall finnas ett direktiv som beviljar rättigheter, men jag förstår att många här i kammaren önskar att särskild vikt och betoning skall läggas vid att man ser till att säkra en rätt till utbildning. Men detta skall de enskilda länderna ansvara för. Riktlinjerna för sysselsättningen anger både en del politiska prioriteringar och politiska mål, men även en ram för vilka medel som skall användas för att dessa mål skall kunna uppnås.
Medlen regleras i enlighet med fyra pelare. De arbetslösas kvalifikationer och möjligheter att få anställning skall utvecklas, och de skall i högre grad uppmuntras att komma in på arbetsmarknaden. Detta är den första pelaren. För det andra skall man främja entreprenörsanda så att fler verksamheter och fler arbetstillfällen skapas, bl.a. genom avskaffandet av restriktioner och byråkratiska system. För det tredje skall anpassningsförmåga och flexibilitet främjas så att verksamheternas konkurrensförmåga kan förbättras. För det fjärde skall möjligheten att förena arbetsliv med familjeliv främjas, så att kvinnor får en realistisk möjlighet att uppnå en likvärdig ställning på arbetsmarknaden, och därmed en förbättring av sin sysselsättningssituation.
Många punkter har skrivits in under de fyra pelarna och jag tror att vi håller på att nå ett stadium där vi borde överväga om vi förlitar oss för mycket på denna process. För ju fler syften vi infogar desto större blir risken att samarbetet urvattnas och att vi kanske också förlorar det egentliga målet ur sikte, vilket består i att skapa fler arbetstillfällen och få i gång de arbetslösa. När nu detta är sagt vill jag nämna att jag är mycket glad över att vi denna gång har fått en ändring i riktlinjerna för år 2000, vilken består i att man involverar en lokal och regional insats och utvecklar lokala och regionala sysselsättningsstrategier. Jag anser även att detta understryker att kommissionen kommer att få behov av resurser för att genomföra analyser och studier på området.

Flautre
En stor fransk tidning skrev för några dagar sedan om den allmänna mobiliseringen mot ökad arbetslöshet och uttryckte därmed den nästan panikartade vind som blåser genom aviseringarna av dåliga siffror för arbetslösheten. Vid sådana tillfällen, när det finns risk för recession, beklagar man ännu mer att sysselsättningen inte är en prioritering för de ekonomiska och monetära riktlinjerna.
För De gröna, det påminner jag er om, kan sysselsättningspolitiken inte på detta sätt begränsas till att åtfölja och dämpa effekterna av den globaliserade ekonomins språng genom att inrätta säkerhetsnät, hjälpa de utslagna att på nytt finna vägen mot att bli anställbara, det är gränsen för Luxemburgprocessen, det är självfallet gränsen för de riktlinjer som föreslagits av kommissionen för 2002, och det är slutligen också gränsen för betänkandet från Weiler som går i samma riktning.
Kommissionen och rådet beklagade att medlemsstaterna till så liten del besvarade uppmaningen att fastställa målsättningar när det gäller sysselsättningsgraden och de betonade mycket lägligt att den kvalitativa effekten av den politik som genomförs skulle kontrolleras. För att precisera denna inriktning har vi två ändringsförslag: det första innebär att jämförbar statistik om olika former av sysselsättning skall upprättas, dvs. även bristande sysselsättning och deltidsarbetslöshet, och att konsekvenserna av s.k. åtgärder för att främja sysselsättningen skall bedömas när det gäller ökad social utslagning eller införlivande.
I vårt andra ändringsförslag föreslår vi att de åtgärder som genomförs av enheterna för arbetskontroll skall förstärkas, så att inte tidsbegränsade flexibla kontrakt skall kunna missbrukas.
Vi måste snarast stoppa utvecklingen av fattigdom, osäkerhet och lidande på arbetet. Vad som återstår är att uppfinna en politik som skapar verksamhet och sysselsättning. Snarare än att förtvivla över dåliga prognoser för tillväxten, ungefär som när man klagar över en dålig väderleksprognos, borde vi försöka inrikta den utifrån våra målsättningar med social och territoriell sammanhållning, och exempelvis besluta om nödvändiga kollektiva investeringar, även offentliga, utarbeta en europeisk politik för att skapa sysselsättning, och inte bara placera personer som är anställbara.

Schmid, Herman
Herr talman! Jag vill också tacka Barbara Weiler för ett bra betänkande. De rapporter från kommissionen som ligger till grund för denna debatt utgår ifrån att det inte skall ske några större förändringar i år, eftersom en stor utvärdering av den första femårsperioden skall göras under det kommande året. Vi vill därför inte börja göra ändringar redan nu. Detta förhållande har naturligtvis också kommit att prägla det aktuella betänkandet, som handlar om det vi har diskuterat under tidigare år.
Jag tycker att föredraganden tillför viktiga aspekter: kvalitet i arbetet, utbildning, yrkesutbildning, livslångt lärande, jämställdhet m.m. Utskottet för ekonomi och valutafrågor lämnade in en rad ändringsförslag till betänkandet, varav en del blev antagna och införda i betänkandet. Dessa ändringsförslag bekymrar mig eftersom några av dem så starkt betonar prisstabilitetspolitiken, budgetrestriktionspolitiken och dylikt. Det bekymrar mig därför att vi är på väg in i en ekonomi som inte är lika stark längre. Luxemburgprocessen har varit mycket fokuserad på att förbättra utbudet av arbetskraft, men detta förutsätter att det finns arbetstillfällen, och att den förda ekonomiska politiken skapar arbetstillfällen och motverkar tendensen till ekonomisk recession. Därför anser jag att ändringsförslagen i fråga i dagens läge motverkar en europeisk sysselsättningsstrategi.
Jag skulle även vilja säga några ord om framtiden. Ett antal utvärderingar pågår nu. Jag har haft kontakt med personer som arbetar med en del av de pågående forskningsprojekten, och jag tror att man bl.a. kommer att understryka att det brister i genomförandet av politiken i medlemsländerna. Det existerar ett relativt brett samförstånd mellan dem som bedriver arbetsmarknadspolitik i medlemsländerna, men trots detta genomförs inte denna politik i medlemsländerna själva.
Arbetsmarknadsförvaltningarna har egentligen inte mycket med själva processen att göra. De för sin egen politik. Parlamenten har inte något inflytande alls, men det är ändå de som skall finansiera de nationella insatser som vi kräver. Därför är det oerhört viktigt att särskilt parlamenten, men även hela den politiska processen i medlemsstaterna, beaktas mer om resultatet skall bli effektivt. Jag tror att det kommer att bli den stora uppgiften i den kommande utvärderingen. Det räcker inte att bara betona indikatorer och dylikt. De instanser som skaffar fram finansiering och som sedan administrerar åtgärderna måste också spela en aktiv roll i processen.

Gallagher
Herr talman! Det gläder mig att få möjlighet att ta upp Weilers betänkande. Hon har kommit fram till att arbetslösheten är ett av de allvarligaste ekonomiska och sociala problem som Europeiska unionen kan drabbas av. Detta var sant före den 11 september. Det har nu blivit en ännu mer påträngande verklighet i efterdyningarna, och mot bakgrund av den fortsatta ekonomiska osäkerheten på grund av kriget.
En av tolv EU-medborgare är arbetslös i dagsläget. Detta är en oacceptabel situation som berör oss alla i mycket hög grad. Arbetslösheten är till och med mycket högre i en del medlemsstater. Att lösa arbetslöshetsproblemet kräver aktiva arbetsmarknadsåtgärder. Arbetsmarknader fungerar inte alltid effektivt, och medlemsstaterna måste vara beredda att ta sitt ansvar när behovet uppkommer. Den samordnade sysselsättningsstrategin (Luxemburgprocessen) syftar till att ge medlemsstaterna kraftig stimulans när de utformar sina egna sysselsättningsstrategier.
Under den korta tid jag har till mitt förfogande vill jag koncentrera mig på den senaste tidens händelser, men för det första vill jag nämna att en rad viktiga europeiska branscher står inför aldrig tidigare skådade svårigheter. Man måste göra allt för att säkra största möjliga antal arbetstillfällen. Den bransch som drabbats hårdast hittills är flygbranschen, men vi får inte glömma bort turistnäringen som redan drabbats hårt i år av mul- och klövsjukan. När det rör det irländska nationella flygbolaget, Aer Lingus, genereras 40 procent av deras omsättning och 60 procent av deras vinst genom flygningar över Atlanten. Irlands läge som ö-stat i unionens nordvästra utkant, skapar särskilda omständigheter som jag uppmanar kommissionen att ta fullständig hänsyn till. Man kan helt enkelt inte tillåta att Aer Lingus går under. De ekonomiska och sociala konsekvenserna skulle bli mycket värre än i någon annan medlemsstat i unionen, och bieffekterna på andra branscher inom området skulle bli oerhörda. Det faktum att vi är en ö-stat utan någon fysisk sammankoppling med resten av Europa betyder att vi kräver detta. Kommissionen måste bedöma detta ur ett välvilligt och gynnsamt perspektiv.

Krarup
Herr talman! Jag tänker inte avlägga någon politisk trohetsbekännelse vad gäller alla de detaljerade förslagen i betänkandet och i kommissionens förslag till rådets beslut. De allra flesta är sympatiska och politiskt korrekta och många avspeglar angelägna behov, inte minst slutsatserna från utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor vilka Maj Britt Theorin har redogjort för. Men jag har en del generella anmärkningar vad gäller sysselsättningspolitiken och EU:s arbetsmarknadspolitik, som har utgjort det dominerande ämnet för en rad betänkanden och förslag här under förmiddagen.
Jag har för det första en anmärkning vad gäller verklighetsuppfattningen. Det är mycket långt mellan orden i betänkandena och rapporterna och den sociala verkligheten. Skrivbordsabstraktionernas budskap är i stor utsträckning en absurd beskrivning av den sociala verkligheten, en beskrivning som kommer att vara omöjlig att känna igen för Europas enorma grupper av arbetslösa och socialt utslagna. En motsvarande distans till verkligheten avspeglar sig på flera ställen i detta betänkande. Vi ser det t.ex. under skäl F där det framhävs att man vänder sig mot att "arbetsmarknadsfrågor underordnas riktlinjerna för den ekonomiska politiken". Om man tittar på fördragets konvergenskriterier och liknande kan man konstatera att det måhända utgör en vacker tanke, problemet är bara att denna saknar verklighetsanknytning.
Härefter skulle jag vilja göra anmärkningen att sysselsättnings- och arbetsmarknadspolitik i allmänhet till stor del består av just politiska trosbekännelser. Å ena sidan innebär detta att vi rör oss på ett område där det som beslutas icke är rättsligt bindande, vilket ger fritt utlopp för många vackra ord och goda föresatser. Å andra sidan rör vi oss till stor del inom områden där fördraget inte tillåter en verklig rättslig reglering, men detta skulle kanske kunna förändras. Jag tänker t.ex. på åberopandet av en harmonisering av de sociala systemen, skattepolitiken o.s.v. Jag vill dock här påminna om att man i Danmark brukar säga att "vägen till helvetet är kantad med goda föresatser".

Ilgenfritz
Herr talman! Vi arbetar alla för en högre sysselsättningsnivå, alltså för full sysselsättning. Men på vilket vis? När det gäller frågan hur vi skall uppnå detta mål, finns det dock beaktansvärda skillnader. Många arbetar uteslutande för att vi skall vidta ytterligare åtgärder för arbetstagarna. Men detta allena kan inte leda till målet. Säkert måste vi genomföra åtgärder som rör både arbetstagare och arbetsgivare. Men det betyder också att vi gemensamt måste arbeta för att de ekonomiska ramvillkoren för våra små och medelstora företag förbättras på ett hållbart sätt. I de företagen är två tredjedelar av alla europeiska arbetstagare anställda. Deras prestationsförmåga måste ökas, och detta genom att man också underlättar tillgången till extra och mer fördelaktiga ekonomiska medel och tydligt minskar skattebördan.

Mann, Thomas
Herr talman! Arbetslösheten är det allvarligaste problemet i våra europeiska ekonomier. Särskilt svårt är det för ungdomar, kvinnor, äldre personer och människor med funktionshinder. Det saknas tillgång till utbildning, yrkes- och vidareutbildning, omskolning och naturligtvis tillgång till arbetstillfällen. Men vi måste ge de svagare ett solidariskt stöd. Weiler har rätt, när hon framhäver toppmötet i Luxemburg 1997. Efter de sysselsättningspolitiska riktlinjerna har medlemsstaterna bekänt färg. Det har gjorts framsteg när det gäller livslångt lärande, tillämpning av praxis som visat sig fungera bra, inbegripande av arbetsmarknadens parter och åtgärdsplaner för lokal och regional sysselsättning. Men det som fortfarande saknas är framför allt impulser till ett aktivt arbetssökande och impulser till investeringar i forskning och utveckling, minskning av skattebördan för arbete samt strukturreformer.
Det jag saknar i betänkandet är långsiktiga strategier, inte hektiska åtgärder för att hantera tillväxtsvackor. Allting kan inte hänföras till de tragiska händelserna den 11 september. Tillväxtprognoserna måste korrigeras ordentligt, i Tyskland till exempel från 3 procent i januari till 0,75 procent denna vecka. Förbundskansler Schröder kommer inte att uppnå sitt mål att under valåret komma fram till 3,5 miljoner arbetslösa, eftersom siffran troligen kommer att rusa upp till 3,8 miljoner. Då darrar den s.k. lugna handen.
För arbetslöshetsstöd och Bundesanstalt für Arbeit (ung. AMS) i Tyskland kommer det att behövas ytterligare 2,5 miljarder euro. Om tillväxtmotorn Tyskland hackar, så får det effekter på hela Europeiska unionen. Det är hög tid att bevilja ekonomiska lättnader åt de små och medelstora företagen. Just under en lågkonjunktur får man inte också höja skatterna. Man måste i stället komma med skattereformer, och medlemsstaterna måste bli mer aktiva i kampen mot svartarbete och skattebedrägerier. Jag uppmanar arbetsmarknadens parter att utforma arbetsfördragen mer flexibelt, och att fortsätta att modernisera arbetsorganisationerna. Där räknar jag med sakkunskap och engagemang från de ansvarsfulla ledarnas och arbetstagarnas sida.

Andersson
Herr talman! Jag skulle också vilja börja med att tacka föredraganden för ett utmärkt betänkande. När vi tittar tillbaka på den rätt korta tid vi har arbetat med sysselsättningspolitiken inom EU, så måste vi konstatera att den har varit förhållandevis framgångsrik. Sysselsättningsnivån har ökat, arbetslösheten har gått ned, och det är en framgång.
Nu när den ekonomiska konjunkturen går ner kommer dock sanningens minut, och då anser jag att behovet av samordnad sysselsättningspolitik är ännu större än tidigare. Även om läget nu är positivt, så ser vi fortfarande brister. En brist är andelen kvinnor på arbetsmarknaden. Det är inte bara så att andelen kvinnor är mycket lägre än andelen män, utan kvinnorna är överrepresenterade när det gäller atypiska arbeten och arbeten med otrygghet på arbetsmarknaden, också i länder som har en mycket hög kvinnlig förvärvsfrekvens.
Det finns också brister, vilket har uppmärksammats under senare år, när det gäller den äldre arbetskraften. Det är egentligen en skam att en så liten del av befolkningen mellan 55 och 65 år arbetar. På detta område behövs en mängd åtgärder när det gäller arbetsmiljö, kompetensutveckling m.m. för att vi skall kunna lyfta dessa siffror. Det existerar också mycket stora regionala skillnader, och för grupper som invandrare och funktionshindrade är sysselsättningsnivån fortfarande mycket låg.
Jag välkomnar diskussionen om kvalitet i arbetet, att förutom att skapa fler arbetstillfällen också höja kvaliteten på arbetena. På detta område krävs dock en lång rad åtgärder. Det gäller naturligtvis arbetsmiljön, inte minst de nya arbetsmiljöproblemen rörande stress, utanförskap, utbrändhet och liknande, men det gäller också det livslånga lärandet. Jag tror att det kanske är den mest centrala frågan för att vi skall kunna få ekonomisk tillväxt och skapa fler sysselsättningstillfällen i framtiden, och därför ställer jag mig bakom denna allmänna rätt.
Jag önskar egentligen ett avtal, ett ramavtal, på europeisk nivå, där arbetsmarknadens parter kommer överens om denna rätt. Jag vet inte om det är möjligt, i annat fall får kommissionen agera, men det vore den bästa lösningen. Sedan får man anpassa denna rätt till kompetensutveckling på nationell nivå inom olika sektorer.
Till sist en synpunkt på den öppna samordningsmetoden. Den öppna samordningsmetoden existerar parallellt med lagstiftning på arbetsrättsområdet och arbetsmiljöområdet. Den öppna samordningsmetoden är bra, men brister i den demokratiska kontrollen och öppenheten. Vi måste lösa Europaparlamentets inflytande i denna process. Dess betydelse har växt under lång tid, den har fungerat relativt bra, men den demokratiska kontrollen är bristfällig.

Brie
Herr talman! Fru Weiler, jag delar många av era bedömningar och slutsatser. Jag tror också att mycket av det som kommissionen lagt fram utgör verkliga framsteg. Jag vill också uttryckligen gratulera er, fru Weiler, till detta arbete, men också visa på tre stora problem som jag faktiskt ser, och som inte är fullt så vackra som i vissa av kommissionens bedömningar eller i betänkandet.
Det första är strategin att basera den fulla sysselsättningen fram till år 2010 på en tillväxt om 3 procent. Det ansåg jag redan från början vara en illusion. Men problemet är att man slutat att överväga andra former för att bekämpa arbetslösheten. Tyvärr är man ju till och med isolerad från socialdemokratin, om man i dag arbetar för en arbetstidsförkortning. Delar av en tredje ekonomisk sektor för sociala, ekologiska och kulturella tjänster, eller en ekologisk omorganisation, överväger man här ytterst lite.
Det andra problemet är - Andersson har just påpekat detta - klyftan i den sysselsättningspolitiska utvecklingen. Naturligtvis finns det vissa positiva tendenser. Sysselsättningen för tekniker och anställda i ledande ställning har ökat. Det finns verkligen vinnare i samband med moderniseringen. Men medaljens baksida är en tydligt ökad andel deltidssysselsatta - framför allt bland kvinnor uppgår den i Europeiska unionen nu till 45,7 procent.
Det tredje problemet: Ni tog upp arbetets kvalitet, men jag anser att det sociala innehållet i arbetet i stor utsträckning har ignorerats. Anställningstryggheten "flexibiliseras", i själva verket luckras den upp. Låglönesektorn gynnas. För långtidsarbetslösa inskränks rent av rätten till ett fritt yrkesval. Just därför att dessa saker är av långsiktig natur, anser jag att vi här måste hindra detta med all försiktighet, så att det här inte uppstår någon ny social klyfta.

Bastos
Herr talman! Jag börjar med att gratulera föredraganden, Weiler, till hennes förtjänstfulla betänkande. Parlamentet har gett ett kraftfullt stöd åt de kvantitativa mål som fastställts av de Europeiska råden i Lissabon och Stockholm när det gäller den allmänna sysselsättningsnivån, kvinnors sysselsättningsnivå och äldres sysselsättningsnivå. Arbetslösheten är, som redan nämnts, ett av de allvarligaste ekonomiska och sociala problemen i Europeiska unionen, och just nu är en av tolv medborgare utan arbete och de mest drabbade är kvinnor, ungdomar, äldre, funktionshindrade och etniska minoriteter.
Riktlinjerna för sysselsättningen för 2002 måste i alla aspekter följas av kvalitativa mål. Därför är det viktigt att anta specifika stimulansåtgärder för den ekonomiska och sociala sammanhållningen när det gäller de minst utvecklade regionerna med strukturella brister. En av pelarna i sysselsättningsstrategin, företagsandan, kräver att man främjar skapandet och tillväxten av små och medelstora företag, som utgör en stor potential i skapandet av sysselsättning, det räcker att uppmärksamma de färska uppgifterna från Eurostat, som visar att mikroföretag med en till nio anställda är de som visar störst ökning av sysselsättningen i Europeiska unionen.
Minskningen av de byråkratiska och skattemässiga pålagorna har på ett bra sätt angivits som ett medel för att stimulera företagsskapande och -tillväxt. Vi måste dock betona att det bör finnas en aktiv hjälp för att skapa infrastruktur för forsknings- och utvecklingsstöd, yrkesutbildningsstöd och stöd till livslångt lärande för att garantera kvalitet och kontinuitet i sysselsättningen. Vi är alla medvetna om att Europeiska unionen bara kan bli en kunskapsbaserad ekonomi om alla medlemsstater gör en grundläggande prioritering av investeringar i mänskliga resurser.

Laguiller
Under det att Europaparlamentet fattar beslut om ett betänkande om sysselsättningspolitiken, där konkurrensen prisas, och påstår att den sociala marknadsekonomin visat sig fungera, har denna marknadsekonomi just skördat ytterligare 4 000 offer, nämligen 4 000 arbetare hos Moulinex som kastats ut på gatan.
Jag tar Moulinex som exempel eftersom beslutet just fattats. Men jag skulle kunna nämna tiotals andra företag i Europas alla länder, från Philips till Siemens, och även flera flygföretag. Det är dramatiskt för tiotusentals anställda och en katastrof för de regioner som drabbas. Jag vill uttrycka min solidaritet med de företag som drabbas och min indignation över attityden hos deras arbetsgivare, som låter de arbetare som skapat deras rikedom betala den ekonomiska tillbakagången. Dessa arbetare blir utan arbete och lön, ibland efter tiotals år av arbete.
Dessa arbetstagare har inte på något sett fått ta del av företagens blomstrande perioder, och de är absolut inte ansvariga för svårigheterna. De europeiska institutionerna skyddar liksom regeringarna denna upprörande situation, där man ger sig på arbetarna för att ägarna skall kunna behålla sitt kapital. De pengar som behövs för att finansiera en bevarad sysselsättning måste tas från de tillgångar som nuvarande eller tidigare aktieägare samlat på sig, men även från banktillgångarna.
Utan denna politiska vilja reduceras de stora orden om sysselsättningspolitiken till tomt prat. Men det skall jag säga er, att arbetarna kommer inte att låta sig behandlas så här hur länge som helst, och både arbetsgivarnas girighet och politikens inställsamhet mot dem kommer till slut att leda till en social explosion. Och det är detta som kommer att kräva en verklig sysselsättningspolitik eftersom den kan förhindra att de som skott sig på andras arbete smiter från sitt ansvar.

Smet
Herr talman! Jag skulle med anledning av den aktuella utvärderingen av sysselsättningsprocessen vilja rikta kommissionens och naturligtvis även parlamentets uppmärksamhet på två punkter.
För det första, själva samordningsmetoden. Det har blivit en eftertraktad metod inom den sociala sektorn, och detta för en rad olika frågor som faller under den nationella befogenheten men som skapar gemensamma problem i alla europeiska länder. Man kan alltså sätta gemensamma målsättningar i första rummet.
Men hur pass framgångsrik metoden skall bli, fru kommissionär, med tanke på det faktum att det inte handlar om något tvingande system, beror på det moraliska och politiska tryck som kan utövas. I det sammanhanget spelar uppmärksamheten från medierna en väsentlig roll. Sysselsättningsprocessen via den öppna samordningsmetoden har redan funnits i bortåt fem år nu, och man märker att uppmärksamheten har urholkats kraftigt. Mediernas uppmärksamhet mattas, och till följd av detta minskar trycket på de nationella regeringarna att seriöst beakta målsättningarna och rådets och kommissionens årliga kritik av deras nationella handlingsplan.
För att den öppna samordningsmetoden skall vara framgångsrik krävs att "konvergensstressen" finns kvar, och det krävs ansträngningar för att den skall kunna finnas kvar. Frågan är alltså hur man skall kunna behålla trycket, och jag anser att detta måste vara en av de avgörande punkterna i utvärderingen.
Och sedan ytterligare en punkt, bästa metoder. Man har räknat upp bästa metoder för medlemsstaterna i de olika betänkandena. Frågan är: i vilken utsträckning förs en politik för att verkligen lära något av dessa bästa metoder? Hur många medlemsstater har besökt projekt i andra medlemsstater? Hur många bästa metoder har diskuterats i de olika medlemsstaterna? Det är en av de metoder som kan få sysselsättningspolitiken att ändå gå framåt, även om trycket minskar.
Jag skulle således vilja uppmana till att undersöka dessa båda punkter i utvärderingen.

Diamantopoulou
. (EL) Herr talman! Det är fjärde gången som sysselsättningsstrategin debatteras i Europaparlamentet. Sysselsättningsstrategin utgör vid det här laget en del av den europeiska debatten, men det är första gången som det allmänna ekonomiska läget är ogynnsamt, det finns farhågor, och det är tydligt - fastän vi inte vill orsaka rädsla eller panik - att situationen kommer att förvärras i år och att det i början av nästa år även kommer att dyka upp problem när det gäller sysselsättning och ekonomisk tillväxt.
Flera ledamöter har frågat om målet från Lissabon, det vill säga om det är inom räckhåll eller inte, och även undrat om det föreliggande förslaget är tillräckligt, nu när inramningen har förändrats. Det är ett faktum att de analyser som ligger till grund för våra förslag till riktlinjer bygger på mycket positiva siffror för år 2000 - på den kanske positivaste bilden av sysselsättning och skapande av arbetstillfällen i Europa under den senaste tjugoårsperioden.
Nu är situationen annorlunda. Kan vi fortsätta inom samma ram? Kan vi fortsätta med samma synsätt när det gäller sysselsättningsstrategin? Schmid ställde denna fråga med stor tydlighet. Jag anser att vi bör utgå från följande konstateranden: Tack vare de senaste årens reformer på arbetsmarknaden och tack vare den gemensamma sunda finansiella grunden i medlemsstaterna, som är en följd av ansträngningarna att uppfylla kraven för deltagande i den monetära unionen, är Europeiska unionen mycket bättre rustad än tidigare att bemöta kriser. Jag skulle bara vilja påminna om tidigare kriser, när skillnaderna och rörelserna mellan de europeiska ländernas valutor fördjupade kriserna enormt. Vi har i dag alltså bättre - mycket bättre - förutsättningar att bemöta krisen.
Det andra är att det uppenbarligen, om det uppstår betydande problem i framtiden, finns instrument inom ramen för penningpolitiken, i form av räntorna, och instrument inom ramen för den ekonomiska politiken, i form av de marginaler som stabilitets- och tillväxtpakten medger. Men det som är viktigt är att vi behåller sysselsättningsstrategin i oförändrad form. Det är viktigt att vi inte driver igenom kortsiktiga förändringar, utan att vi behåller både vårt mål och intensiteten i verkställandet av sysselsättningsstrategin. Det skulle vara ett stort steg tillbaka i detta skede om medlemsstaterna inte inriktar sina ansträngningar på att genomföra sysselsättningsstrategin i den form som vi har enats om.
Det finns mycket konkreta strategier som måste utvecklas av medlemsstaterna. De rör målen om sysselsättningsgrad, behovet av att införliva strategier för kvalitet i arbetet, en bättre hantering av förändringarna, särskilt av företagens omstruktureringar, investeringen i personalresurser, jämställdhetspolitiken - och jag bör här betona att resultaten av vår utvärdering i den gemensamma rapporten om sysselsättningen var ganska nedslående. Medlemsländerna har inte fäst vederbörlig vikt vid jämställdhetspolitiken.
De föreslagna riktlinjerna inbegriper inga stora förändringar, främst på grund av att vi genomförde ändringar förra året, med beaktande av budskapet från Lissabon, men även på grund av att vi är mitt uppe i en mer allmän utvärderingsprocess. De ändringar som vi föreslår har tre grundläggande inslag. Det första gäller behovet av nationella mål. Medlemsstaterna bör fastställa nationella sysselsättningsmål. Det andra gäller behovet av strategier för arbetets kvalitet, och det tredje handlar om att angripa löneklyftan mellan könen. Det finns tyvärr fortfarande en stor löneskillnad - som uppgår till 15 procent - för lika arbete mellan män och kvinnor.
När det gäller Europaparlamentets resolution skulle jag särskilt vilja tacka Weiler för hennes mycket seriösa tillvägagångssätt och understryka att vi instämmer fullständigt när det gäller er hänvisning till frågan om rationalisering av förfarandena, om integrering av de olika förfaranden som finns i Europeiska unionen, och att vi avser att utarbeta en ny ram för paketet nästa år, men jag vill även instämma fullständigt med er i fråga om behovet av sammanhang mellan de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken och sysselsättningsriktlinjerna. Här understryker jag återigen parlamentets och kommissionens överenskommelse samt den åsikt som tog form i rådet, att sysselsättningsfrågor bör behandlas inom ramen för sysselsättningsriktlinjerna och att sysselsättningsriktlinjerna bör motsvara strategier som skiljer sig fullständigt från de ekonomiska riktlinjerna.
Det råder samsyn och enighet på många punkter. Det gäller frågan om arbetsmarknadens parter och deras roll, det gäller frågan om flexibilitet och trygghet på arbetsmarknaden, och för att svara Van Lancker bör jag säga att kommissionen har förbundit sig att lägga fram ett förslag till direktiv före årets slut, på grund av arbetsmarknadsparternas misslyckande. Förslaget är just nu under utarbetande. Det råder enighet om behovet av samarbete med kandidatländerna, så att de kan införliva sysselsättningsstrategierna, och om att det finns ett behov av att stärka jämställdhetspolitiken.
I er text finns det förslag som avser ändringarna i riktlinjerna. Europeiska kommissionen kommer att granska flera av dessa. Det finns några särskilt viktiga punkter som jag skulle vilja nämna. Det gäller bristen på tillräcklig information om de finansiella medel som medlemsstaterna avsätter för strategins genomförande, behovet av en ram mellan arbetsmarknadens parter och medlemsstaterna om genomförandet av livslångt lärande på företagen, behovet av att kombinera målet på ökad rörlighet med minskade regionala skillnader, en utökad kamp mot svartjobb - och här berörs även frågan om invandring, som Weiler särskilt nämnde i sitt anförande - samt behovet av att angripa de särskilda hinder för kvinnors deltagande som finns på arbetsmarknaden.
Mina damer och herrar ledamöter! Vi avser att lägga fram ett reviderat förslag till rådet under de kommande veckorna, i vilket hänsyn kommer att tas till dessa frågor. Jag skulle vilja tacka er varmt, eftersom den öppna och mycket intressanta debatten om riktlinjerna i parlamentet ökar sysselsättningsstrategins betydelse och roll i den allmänna europeiska politiken.
(Applåder)

Talmannen
Tack så mycket, kommissionär Diamantopoulou!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30.

Arbetstagares exponering för risker som har samband med fysikaliska agenser (vibration)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendation (A5-0320/2001) av Thorning-Schmidt för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om minimikrav för arbetstagares hälsa och säkerhet vid exponering för risker som har samband med fysikaliska agenser (vibration) i arbetet (sextonde särdirektivet enligt artikel 16.1 i direktiv 89/391/EEG) (7914/1/2001 ändr.1 - C5-0293/2001 - 1992/0449(COD))

Thorning-Schmidt
. (DA) Herr talman! Ministerrådet har lagt fram ett gemensamt ställningstagande om mekaniska vibrationer. Detta gemensamma ställningstagande uppvisar verkligt många bra aspekter. Den bästa är att man lyckats enas om en kompromiss i rådet. Det innebär att det nu finns ett brett erkännande av att såväl hand-/armvibrationer som helkroppsvibrationer utgör en hälsorisk. Det är också bra att alla tre institutionerna tycks ha enats om en metod för att begränsa dessa vibrationer. Denna metod består huvudsakligen i att man parallellt skall införa insatsvärden och gränsvärden som aldrig bör överskridas. Vi har under utskottsbehandlingen talat mycket om gränsvärdena, vilket egentligen är lite synd eftersom det faktiskt är insatsvärdena som är viktigast. För när insatsvärdena överskrids är arbetsgivaren skyldig att göra någonting, att handla och förebygga genom att förändra organisationen av arbetet. En sådan metod ger flexibilitet och lägger tonvikten på förebyggande åtgärder i stället för påbud. Jag anser att det är mycket beklagligt att just flexibiliteten och betoningen av förebyggande verksamhet överhuvudtaget inte erkänts av motståndarna till förslaget här i parlamentet. Det är väldigt synd med tanke på att de själva ofta talar om flexibilitet och förebyggande åtgärder framför påbud.
Detta förslag från ministerrådet uppvisar dock även en del mindre lyckade aspekter. Här finns en rad försämringar i förhållande till kommissionens ursprungliga förslag, varför det har varit nödvändigt att utarbeta en del ändringsförslag. Jag tänker gå igenom ett par av dessa. I ändringsförslag 1 erinras om att direktiv om de resterande fysikaliska agenserna fortfarande saknas. Vi vet att direktivet om buller är på väg, men väntar nu otåligt på det sista, och det hade varit passande om kommissionen i dag genom att godkänna vårt ändringsförslag skulle vilja tala om för oss att de är lika intresserade av upprättandet av dessa direktiv som vi är. Vi har väntat i flera år.
Ändringsförslag 2 är av central betydelse. Det är som sagt bra att rådet kunnat enas om att fastställa ett gränsvärde, men när man tittar på hur högt detta är förstår man också bättre hur det kan komma sig. Förslaget på 1,15 m/s2 innebär en kraftig försämring. I betänkandet föreslås därför ett gränsvärde på 0,8 m/s2. Vi vet genom de internationellt erkända ISO-standarderna att man med säkerhet kan säga att hälsorisker föreligger vid påverkan på över 0,8 m/s2. Det är mer rimligt att sätta upp ett gränsvärde som faktiskt skyddar arbetstagarna. Det handlar inte om en åtstramning utan endast om en återgång till den nivå som kommissionen själv har föreslagit under den första behandlingen. Ingen ny information som kan motivera valet av ett annat gränsvärde föreligger.
En del i parlamentet har vid upprepade tillfällen hävdat att det inte föreligger slutgiltiga bevis för att helkroppsvibrationer förorsakar skador. Men detta stämmer helt enkelt inte. Det finns ganska tydliga bevis för att starka vibrationer förorsakar skador, vilket det inom vetenskapen råder enighet om. Det stämmer att vi inte kan sätta tydliga siffror på hur många människor som kommer att komma till skada vid ett visst gränsvärde. Men så kommer det alltid att vara när det är fråga om människor och deras arbetsmiljö. I sådana fall skall man tillämpa försiktighetsprincipen, vilket fördraget också föreskriver.
I ändringsförslag 5 föreslås kortare övergångsperioder än vad som föreslås i den gemensamma ståndpunkten. Det är klart att det i praktiken skulle kunna fungera ute i verkliga livet, men enligt den gemensamma ståndpunkten skulle vi få övergångsperioder på upp till 12 år, och så lång tid är det nästan ingen mening att lagstifta för. Slutligen har jag å min egen grupp, samt Europeiska socialdemokratiska partiets grupp och Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupps vägnar utarbetat ett ändringsförslag som ger möjlighet att undanta jord- och skogsbruk från gränsvärdena för helkroppsvibrationer. Vi har kommit fram till en kompromiss där det ges möjlighet att i likhet med vad gäller luftfart och sjöfart undanta jordbruk och skogsbruk från gränsvärdena för helkroppsvibrationer. Detta har vi gjort eftersom vi börjat tvivla på att man inom jordbruket faktiskt klarar av att uppfylla dessa krav.
Låt mig i detta sammanhang understryka två saker. För det första anser jag att konsekvensberäkningarna från jordbrukets sida har varit kraftigt överdrivna och därmed inte seriösa. Det har hävdats att jordbrukarna endast skulle kunna arbeta två timmar om dagen. Detta anser jag är felaktigt. Jag tror faktiskt att man vid dessa beräkningar glömt bort att direktivet endast gäller för anställda och inte för egenföretagare. För det andra är det viktigt att få sagt att detta kompromissförslag inte betyder att vi upphör med att bekämpa de skadliga vibrationerna inom jordbruket. Det betyder bara att vi väljer en annan metod, och här bör understrykas att insatsvärdena fortfarande skall respekteras. Jag hoppas att kommissionen och rådet kommer att ta emot vårt förslag i en positiv anda. Jag hoppas också att förslagen skall få stort stöd här i kammaren. Den föreliggande texten är sansad och väl avvägd samtidigt som den uppfyller huvudsyftet med detta direktiv, nämligen att garantera flexibilitet på arbetsplatserna samtidigt som arbetstagarna ges det nödvändiga skyddet mot hälsofarliga vibrationer på sin arbetsplats.

Hermange
Herr talman! Förslaget till direktiv som vi behandlar för andra gången hör till de åtgärder som syftar till att främja ökad säkerhet och hälsa för arbetstagarna, en målsättning som vårt parlament med rätta är mycket uppmärksam på, det vet ni ju.
Det handlar emellertid om att finna en rättvis balans mellan å ena sidan kravet på att skydda arbetstagarnas hälsa och säkerhet och å andra sidan behovet av att undvika att tillämpningen av direktivet leder till orimliga kostnader för företagen, särskilt för de små och medelstora företagen. Alltför restriktiva gränsvärden för exponering, som rent tekniskt skulle kunna vara mycket svåra att följa, skulle i verkligheten kunna gå ut över arbetstagarna, antingen för att det skulle leda till att de begränsar sin arbetstid till två timmar per dag, eller för att deras verkliga skydd avsevärt skulle minska om gränsvärdena inte respekterades.
Eftersom det bara handlar om en inriktning - vibrationer - måste man också ta hänsyn till det sköra avtal som med svårighet uppnåddes mellan de olika nationella kraven och som inte innebär några nya överdrivna krav på berörda sektorer och industrier.
Och i det sammanhanget skulle jag vilja säga att vårt utskott inte har kunnat arbeta ordentligt, på grund av en alltför rörig tidsplan. Vi har inte i tid kunnat tala med alla personer som är behöriga i frågan, och det beklagar jag.
Av alla dessa anledningar anser vår grupp att de ändringsförslag som antagits i utskottet för sysselsättning och socialfrågor utgör en relativt godtagbar kompromiss mellan kraven på skydd av arbetstagarna och den europeiska industrins konkurrenskraft. Vi är emellertid av den uppfattningen att en möjlighet till undantag för jordbruks- och skogssektorn krävs, eftersom det inte med nuvarande teknik och den periodiska förnyelse som gäller för maskiner i dessa sektorer skulle vara möjligt att på ett effektivt sätt tillämpa gränsvärden.
Personligen, och särskilt när det gäller vårt arbete förra veckan, skulle jag avslutningsvis vilja tacka föredraganden för det konstruktiva samarbetet. Fru kommissionär! Jag hoppas att denna öppna attityd i samband med förlikningen med rådet kan göra det möjligt att finna ett mellanläge där vi kan komma överens, så att direktivet kan antas inom rimlig tid.

Hughes
Herr talman! Jag vill gratulera föredraganden, Thorning-Schmidt, till den väldiga förståelse hon har visat för detta mycket tekniska ämne, både i utskottet och i kammaren.
Min far och hans bröder och, faktiskt, alla manliga medlemmar av min familj arbetade i kolgruvorna i nordöstra England, och de flesta har fått ersättning för både "vita fingrar", som orsakas av hand-armvibration, och industriellt orsakad dövhet. Detta förslag som handlar om fysikaliska agenser är ett mycket verkligt och påtagligt förslag i mina ögon.
Vibration har tidigare varit ett stort problem. Men så är fortfarande fallet, och detta demonstreras genom den mycket ihärdiga lobbyverksamhet som alla ledamöter i detta parlament fått ta del av från olika delar av industrin, i förhållande till detta förslag. Jag vill upprepa vad föredraganden har sagt om de övriga delarna av det ursprungliga direktivet om fysikaliska agenser. Bullerdirektivet skulle ses över 1991; detta var det ursprungliga direktivet från 1986. Det har nu gått tio år och ännu har det inte skett någon översyn av den befintliga lagstiftningen om buller.
När det gäller optisk strålning, var laserutrustningen inom industrin outvecklad när det ursprungliga förslaget lades fram. Denna utrustning används numera inom många områden och vi måste modernisera eller införa lagstiftning på gemenskapsnivå om detta ämne när det gäller elektromagnetiska fält och vågor. Vi bombarderas i allt högre grad av elektromagnetiska fält och vågor av alla typer och alla styrkor i våra hem och på våra arbetsplatser. Detta kommer att öka radikalt som ett resultat av utvecklingen, t.ex. genom användning av den nya blåtandsstandarden. Alla dessa resterande delar håller på att bli allt mer akuta, och jag hoppas att kommissionen kommer att fortsätta sitt goda arbete med att bryta dödläget som hittills varit ett faktum i rådet.
Föredraganden har infört en rad viktiga ändringsförslag i sitt betänkande, men ett av de viktigaste är förmodligen ändringsförslag 2, som handlar om helkroppsvibration. Ändringsförslag 2 utgör en kompromiss; det ligger mellan kommissionens ursprungliga förslag och den gemensamma ståndpunkten, och jag hoppas det får stöd från kammaren.
Vi har fått besök av ihärdiga lobbyister, särskilt när det gäller helkroppsvibration. Det finns ett allmänt samförstånd om behovet av att handla i fråga om hand-armvibration, men lobbyister från industrin har arbetat hårt för att övertyga ledamöterna om att det inte finns någon koppling mellan helkroppsvibration och skador. Jag råkar känna till att kommissionen har minst 17 lådor med material som tyder på ett samband mellan exponering för helkroppsvibration och skador. Svårigheten är att reda ut vilken del av skadan som direkt har att göra med helkroppsvibration och vilken del som har att göra med andra faktorer, som t.ex. dålig ergonomi eller dålig arbetsställning. Det finns ett samband och det finns ett behov av att agera. Jag hoppas att vi kommer att få se ett stöd till föredraganden i denna fråga.
Föredraganden har också nämnt en kompromiss som innebär en uteslutning av jordbruksområdet. Det visade sig vara nödvändigt att införa en sådan kompromiss; om det skulle bli aktuellt, är det tänkt att uteslutningen skulle gälla i fem år. Jag skulle ha fördragit att detta inte hade hänt, men det måste ske för att säkra det politiska samförståndet i kammaren inför dagens omröstning. Om den antas, får kommissionen inte göra sitt vanliga trick och vänta i fem år innan man utvärderar det vetenskapliga materialet och lägger fram ett förslag. Man måste vara förberedd och klar för att kunna agera snabbt när de fem åren har gått.
Det vi då har som mål och kommer att fortsätta att försöka nå under förlikningen, utöver debatten och omröstningen i dag, är en balans mellan insats- och gränsvärden som är möjlig att godta och genomföra för industrin, men som på samma gång driver på den tekniska utvecklingen för att eliminera vibrationer från ny utrustning och förbättra det sätt på vilket ergonomiska överväganden tas med i bilden. Jag hoppas att man stöder betänkandet i dag.

Lynne
Jag kommer specifikt att ta upp helkroppsvibration. Som redan har nämnts finns det bevis för att "vita fingrar" kan orsakas av hand-armvibration, men jag anser inte att det finns tillräckliga bevis för att helkroppsvibration utgör mycket stora hälsorisker för arbetstagarna. Det finns en viss risk, men inte ens ISO-standarderna visar att det finns någon kvantitativ hälsorisk, så utan några ytterligare vetenskapliga bevis anser jag att det skulle vara vansinne om vi lade ytterligare bördor på industrin.
Det gläder mig att föredraganden till sist gått med på att vi behöver en kompromiss när det rör jordbruksområdet, så jag uppmanar er alla att rösta för ändringsförslag 11. Detta skulle utesluta jord- och skogsbruk i fem år, och sedan skulle frågan återkomma till parlamentet efter det att ytterligare forskning och vetenskapligt material har lagts fram. Om vi inte röstar för kompromissen i ändringsförslag 11, tror jag att det inte kommer att gå att ta in skörden i EU. Om vi inte röstar för den, kommer t.ex. traktorförare att få köra sin traktor mellan 2 till 4 timmar inom en period på åtta timmar, om vi skall få de 0,8 m/s2 som föredraganden föreslår. Även om jord- och skogsbruk utesluts, måste vi gå tillbaka till den gemensamma ståndpunktens 1,15 m/s2 i stället för de 0,8 som föredraganden föreslår, därför att om vi inte gör det, kommer andra delar av industrin, såsom verkstadsindustrin, gruvindustrin och byggbranschen att få väldiga problem, så jag uppmanar er att se till att ni inte röstar för ett införande av ännu fler restriktioner i industrin, när vi inte fått bevis för en kvantitativ hälsorisk. Jag ber er härmed att inte rösta för föredragandens ståndpunkt i detta sammanhang, och att vi går tillbaka till den gemensamma ståndpunkten och röstar för ändringsförslag 11 och emot ändringsförslagen 2, 4, 12 och 9.

Bouwman
Herr talman! Jag anser att föredraganden har utfört ett utmärkt arbete. Jag har varit aktiv på området rådgivning till företagsråd, fackföreningar och näringslivet, bland annat på området arbetsförhållanden. Jag har kunnat dra slutsatsen att vi i Nederländerna sedan bortåt femton år tillbaka - men det gäller även för andra medlemsstater, tänk på bästa metoder - har arbetat med ISO-standarden 2631 på det sätt som Thorning-Schmidt har rekommenderat och följt. Det är först i sista hand som vi slutligen beslutat att ansluta oss till Hermanges ändringsförslag.
Jag håller egentligen med om att man inte bara skall se till det som näringslivet säger. Det finns också andra sidor. Fackföreningsrörelsen till exempel har sagt att det inte bara handlar om exponering ur ett hälsoperspektiv, utan exempelvis även om trötthetstecken. Då borde standarden från otrygghetssynpunkt egentligen vara striktare än vad som nu är fallet. Den aspekten har jag ännu inte hört här. Egentligen skulle den leda till medelvägen.

Pérez Álvarez
Herr talman! Jag börjar med att gratulera föredraganden till hennes utmärkta arbete. Låt mig sedan erinra om att det i artikel 31.1 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna förklaras att alla arbetstagare har rätt till hälsosamma, säkra och värdiga arbetsförhållanden. Denna förklaring, som ingår i det kapitel som handlar om solidaritet, omfattar ett stort område i vilket åtgärder mot påtagliga och uppenbara risker ingår (risk för fall, risker med frätande ämnen), utan även förebyggande åtgärder mot de risker som går de flesta, utom experter på den här frågan, obemärkt förbi. Personal inom till exempel gruv- och transportindustrin och byggbranschen utsätts för sådana risker. Enligt de undersökningar som nämns utsätts totalt upp till 24 procent av alla arbetstagare i Europa för sådana risker, vilket kan ta sig uttryck i både hand- och armvibration, som kan ge upphov till så kallade vita fingrar, nedsatt gripkraft och så vidare, och i helkroppsvibration (smärtor i länder och rygg, diskbrock, och så vidare).
Fru kommissionär, jag vill även erinra om att dessa åtgärder inte bör begränsas till vibration. Även fysikaliska agenser som buller, elektromagnetiska fält och vågor, optisk strålning, och så vidare bör beaktas sammantaget med den övergångsperiod som krävs för att de berörda branscherna skall anpassa sig till kraven i detta beslut. Jag är övertygad om att alla arbetsgivare och arbetstagare har samma mål: att förbättra arbetsmiljön och skapa lämpliga arbetsförhållanden. Det kommer att bli nödvändigt med en övergångsperiod för att byta ut verktyg och maskiner och förbättra och anpassa arbetsmetoder och skillnader i teknisk utveckling i de olika branscherna, till exempel jordbrukssektorn. Vi måste ha klart för oss att nollrisken inte existerar och att kampen för säkerhet är alla berörda parters ansvar: arbetstagare (egenföretagare eller anställda), arbetsgivare och lokala, regionala och nationella förvaltningar.

Bushill-Matthews
Herr talman! Under mina två år i detta parlament har jag aldrig fått ta emot en sådan störtflod av klagomålsskrivelser som i samband med detta betänkande. Jag avser då särskilt aspekterna rörande helkroppsvibration, snarare än hand- och armvibration. Dessa kommentarer görs inte bara av arbetsgivare, stora och små, inom jordbruk, stenbrytning, gruvdrift, verkstadsindustri och olika delar av byggbranschen - för att nämna ett fåtal - som med all rätt oroar sig för om deras företag har möjlighet att överleva till följd av dessa förslag. De görs också av vanliga anställda som fruktar för sina jobb, om föredragandens ändringsförslag antas.
Nyligen publicerade och högt respekterade vetenskapliga arbeten från Tyskland, Italien och Förenade kungariket, såväl som från föredragandens hemland, Danmark, visar inte att det finns någon direkt, kvantifierbar koppling mellan helkroppsvibration och ryggsmärtor. Jag noterar att Hughes hävdar motsatsen; det är inte första gången hans egen regering inte håller med honom. De ovan nämnda kommentarerna från väljare har två saker gemensamt: Deras ilska över att socialdemokratiska Europaparlamentariker över huvud taget lägger fram dylika ändringsförslag, och deras rena betvivlande att dessa Europaparlamentariker kan befinna sig så långt från verkligheten.
Låt mig tala klarspråk. De ovanstående kommentarerna har ingenting att göra med hälsa och säkerhet, frågor som vi alla anser som viktiga. De handlar däremot om att föredraganden drar förhastade slutsatser som inte understöds av något specifikt vetenskapligt material. Den brittiska regeringen invänder kraftfullt mot föredragandens ändringsförslag, vilka, hävdar man, skulle skada industrin och jordbruket till ingen nytta. De brittiska konservativa ledamöterna i Europaparlamentet instämmer, och vi uppmanar de brittiska labourledamöterna i Europaparlamentet, som stödde detta betänkande så bestämt i utskottet, att nu stödja den gemensamma ståndpunkten, och stödja vår kompromiss så länge, vilken lagts fram gemensamt av en rad politiska grupper. Jag uppmanar er alla ställa er på vår sida och rösta för sund vetenskap och sunt förnuft.

Helmer
Herr talman! Detta är verkligen ett av de värsta exemplen på lagstiftning som jag har skådat i detta parlament. Nyttan med den är vag och spekulativ - obevisad och okvantifierad, men kostnaderna är verkliga, omedelbara och väldiga. Trovärdiga beräkningar visar att kostnaderna för genomförandet bara i Förenade kungariket kan ligga mellan 15 och 30 miljarder euro. Det kommer att påverka en stor mängd olika branscher - inte bara jordbruket, utan vägtransporter, byggbranschen och många andra områden.
Jag har kontaktats av exceptionellt många olika näringslivsorganisationer, och de kritiserar allmänt åtgärden, och särskilt de ändringsförslag som skulle göra den ännu mer betungande. Dessa organisationer omfattar: Confederation of British Industry (Brittiska industriförbundet), the National Farmers' Union (Jordbrukarnas riksförbund), the Road Haulage Association (Vägtransportförbundet), the Quarrying Association (Stenbrytningsförbundet), kolindustrin och JCB, tillverkare av tung utrustning. Det verkar som om den gräns som anges i direktivet skulle begränsa en lastbilschaufförs arbete till sex timmar, en traktorförares till två eller tre timmar och en röjsågsarbetares till 15 minuter. Detta kommer att orsaka enorma skador på de nationella ekonomierna i Europa. Det kommer att kosta arbetstillfällen. Man har påpekat att den genomsnittlige joggaren överskrider gränsen sju eller åtta gånger, och t.o.m. en promenad skulle kunna bryta mot bestämmelserna. Jag misstänker att jag överskred gränsen i går på bussen från Basels flygplats till Strasbourg!
Direktivet orsakar också mycket stora nya kostnader och administrativa bördor för industrin, när det gäller mätning av vibrationsnivåerna och dokumentering av exponering. Herr talman! Det finns ett skriande behov av att lämpliga reglerande konsekvensbedömningar tillämpas på lagförslag på gemenskapsnivå. Om så hade skett i detta fall, hade det aldrig gått så här långt. Kostnaderna är mycket större än den möjliga nyttan. Det verkar som om vi inte kan förkasta hela förslaget, men jag vädjar till kollegerna att stödja ändringsförslagen som skulle mildra effekterna och förkasta ändringsförslagen som skulle göra saken än mer katastrofal än vad som redan är fallet.

Diamantopoulou
. (EN) Herr talman! Jag vill på kommissionens vägnar gratulera fru Thorning-Schmidt till hennes utmärkta betänkande, i synnerhet därför att det handlar om en sådan svår, teknisk fråga: Det är inte bara så att det är ett svår fråga, utan att den behandlats i rådet sedan 1994, och att det först nu börjat hända saker.
Jag anser att denna lagstiftning om vibration kommer att utgöra ett grundläggande steg i riktning mot bättre skydd av hälsan och säkerheten för arbetstagare som exponeras för risker som har samband med fysikaliska agenser, men vi måste naturligtvis ta hänsyn till de ekonomiska konsekvenserna och konsekvenserna för företagen - små, medelstora och stora. Detta är skälet till varför vi förespråkar ett stegvist genomförande.
Vi får inte glömma bort att ett avsevärt antal arbetstagare lider av effekterna av deras exponering för vibration, i synnerhet av skador på nerv- och kärlsystemen och på muskler och skelett. Detta är ett särskilt problem som är kostsamt för näringsliv och samhälle, och som - vilket är ännu viktigare - orsakar lidande för dem som blivit direkt drabbade, såväl som för deras familjer, och när vi diskuterar kostnader måste vi ta hänsyn till de kostnader som företagen får p.g.a. de hälsoproblem som deras anställda drabbas av.
När det gäller era ändringsförslag, har kommissionen arbetat mycket hårt för att behålla en hög skyddsnivå, samtidigt som den försökt att se till att det gått att få till stånd en kompromiss. Även om vi bedömer att lägre värden som ligger mer i linje med det ändrade förslaget skulle vara lämpligare, har vi godtagit rådets gemensamma ståndpunkt i syfte att uppnå en heltäckande kompromiss. Den gemensamma ståndpunkten höjer gränsvärdena och insatsvärdena för exponering för helkroppsvibration, och inför nya bestämmelser om övergångsperioder för befintlig arbetsutrustning i allmänhet och för utrustning som används inom jord- och skogsbruk i synnerhet.
Av skäl som har att göra med följdriktighet, kan kommissionen därför inte godta ändringsförslag 2, som skulle sänka exponeringsvärdena för helkroppsvibration enligt den gemensamma ståndpunkten, och inte heller den del av ändringsförslag 5 som skulle minska längden på övergångsperioderna. Sista delen av ändringsförslag 5 skulle emellertid vara godtagbart, om man gjorde en mindre omformulering.
På samma sätt kan kommissionen inte godta ändringsförslagen 8 och 12, eftersom de mer eller mindre bara skulle återinföra principerna rörande arbetsgivarens ansvar, som redan finns i ramdirektivet, utan något ytterligare mervärde, och inte heller ändringsförslagen 9 och 13, eftersom de antingen skulle avlägsna medlemsstaternas möjlighet att bevilja undantag för helkroppsvibration i samband med säsongsarbete, eller möjlighet att helt enkelt tillåta en genomsnittlig beräkning av exponering som ISO-standarderna - som hänvisas till i direktivet - redan tar hänsyn till.
Kommissionen kan inte godta ändringsförslag 11, av både tekniska och politiska skäl. Även om kommissionen instämmer i principerna bakom de ändringar som formuleras i ändringsförslag 1, kan vi bara godta den första delen, men vi kan inte godta den andra delen, i vilken man planerar att både Europaparlamentet och rådet skall åta sig att fortsätta antagandet av andra delar av det ursprungliga förslaget om fysikaliska agenser. Detta handlar inte om politiska meningsskiljaktigheter. Denna del av skälen strider mot bestämmelsen att skälen "inte skall innehålla några bestämmelser av normativ karaktär eller några politiska uppmaningar". Jag godtar ändringsförslagen 3, 4 och 7. Dessa ändringsförslag förbättrar texten och gör den tydligare.
Jag beklagar att jag måste förkasta ändringsförslag 6 i sin nuvarande lydelse. Jag kan emellertid godta idén med att medlemsstaterna skall utarbeta en utförligt motiverad förteckning över de övergångsbestämmelser och undantag som de har fastställt. Detta bör emellertid integreras i artikel 14.1.
Till sist: Låt mig påminna er om att den stegvisa metod vi har använt, som inleds med vibrationer, innebär att vi nu bör gå vidare med de återstående tre fysikaliska agenserna i kommissionens ursprungliga förslag, dvs. buller, elektromagnetiska fält och optisk strålning.
Sammanfattningsvis kan kommissionen fullständigt godta ändringsförslagen 3, 4 och 7. Den kan delvis godta ändringsförslagen 1, 5 och 6, och den förkastar ändringsförslagen 2, 8, 9, 11, 12 och 13.

Talmannen
Tack så mycket, kommissionär Diamantopoulou!
Kära kolleger! När jag hör det här, tror jag att vi inom kort också behöver ett direktiv om oväsen i kammaren under debatten!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00.

Morgan
Herr talman! Jag vill fråga er om beslutet som presidiet fattade i går kväll om frågan som handlade om tjänsteföreskrifterna. Jag vill veta på vilken grund man fattade detta beslut. Jag anser att kammaren bör påminnas om att när den nuvarande kommissionen godkändes, så godkändes den på grundval av behovet av genomgripande reformer. Ett beslut fattades av presidiet i går kväll att anta ett något försiktigare förhållningssätt än det som antogs i plenum, men vi ville inte att det skulle vara som förr, vi ville se en genomgripande översyn. Jag vill veta varför presidiet gått emot andemeningen i det som godkändes i plenum, både när det gäller van Hulten-betänkandet och Harbour-betänkandet och varför, med tanke på frågans stora betydelse och interinstitutionella karaktär, vice ordföranden och den ansvarige för reformen, kommissionär Kinnock, inte blivit inbjuden att tala under detta sammanträde.
Herr talman! Kan ni garantera att presidiet kommer att ta upp detta igen, och att presidiet också bjuder in kommissionens vice ordförande att tala, för att ändra den skrivelse som man antog i går kväll?
(Applåder)

Talmannen
Jag var närvarande vid presidiets sammanträde i går kväll, och jag känner inte till att presidiet faktiskt fattade några definitiva beslut. Man beslutade att skriva ett brev till Prodi, och det pågår därför fortfarande diskussioner om denna fråga.

Harbour
Vid den förra sammanträdesperioden tog jag upp hela denna fråga som ordningsfråga, och uppmanade ordförandeskapet att så snart som möjligt ge denna kammare en heltäckande rapport om läget i samband med reformdiskussionerna. Vi har ännu inte fått denna rapport, och jag betonar härmed min kollegas, dvs. Morgan, oro. I mitt betänkande, som antogs med en mycket stor majoritet i kammaren, fastställde vi den linjära karriärstrukturen på grundval av meriter som en central del i reformen. Men av kommentarerna från en av parlamentets vice talmän att döma, som gjordes i tidningarna och inte i denna kammare, verkar det som om presidiet nu inte anser att frågan är viktig.
Jag hoppas att jag får stöd från alla kolleger i kammaren, när jag säger att vi fortfarande anser detta vara det centrala hos reformerna, och att vi inte ser något skäl till varför parlamentet inte skulle följa en linje som liknar den som kommissionen antagit på detta avgörande område.
(Applåder)

Talmannen
Den punkt som ni och Morgan tagit upp, kommer återigen att diskuteras i presidiet. Jag kan försäkra er att den kommer att få vederbörlig uppmärksamhet.

Elles
Herr talman! Kan vi se det som en försäkran på att man inte kommer att skicka något brev förrän presidiet har sammanträtt igen på torsdag, därför att jag tror att det är det som kammaren vill höra?

Talmannen
Jag kan inte beskriva brevets status. Jag kan tänka mig att det redan har skickats, så jag kan inte säga att det inte kommer att skickas. Men frågan kommer att diskuteras på ett uttömmande sätt när presidiet sammanträder igen i morgon.

Lynne
Herr talman! Kan jag bara göra en invändning mot att omröstningen om Thorning-Schmidt- och Ghilardotti-betänkandena kommer att äga rum direkt efter debatten? Vissa grupper har inte fått möjlighet att läsa Ghilardotti-betänkandet i synnerhet, och diskutera betänkandena. Kan vi åtminstone, om detta händer igen, få en rimlig förvarning? Vi fick höra först i går kväll att detta skulle ske, när det var för sent för oss att göra någonting åt saken.
(Applåder)

Talmannen
Detta betänkande hade planerats till i dag, alltsedan föredragningslistan offentliggjordes. Vi får många klagomål från pressen, som säger att vi inte röstar tillräckligt snabbt efter våra debatter. Man måste därför hitta en balans.

OMRÖSTNING
- Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 93/42/EEG, ändrat genom direktiv 2000/70/EG när det gäller medicintekniska produkter som innehåller stabila derivat av blod eller plasma från människa (KOM(2001) 480 - C5-0382/2001 - 2001/0186(COD)) (utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor)

(Parlamentet godkände kommissionens förslag.) - Utkastet till rådets beslut om skydd av euron mot förfalskning (10616/2001 - C5-0362/2001 - 2001/0804(CNS)) (utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor)
(Parlamentet godkände kommissionens förslag.)- Förslag till rådets förordning om ändring av förordning (EEG) nr 2262/84 om särskilda bestämmelser för olivolja (KOM(2001) 455 - C5-0437/2001 - 2001/0181(CNS)) (utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling)
(Parlamentet godkände kommissionens förslag.)
Betänkanden utan debatt:
Betänkande (A5-0317/2001) av Jackson för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om ett åtgärdsprogram för gemenskapen för att främja icke-statliga organisationer som är aktiva främst inom miljöområdet (KOM(2001) 337 - C5-0281/2001 - 2001/0139(COD))
(Parlamentet godkände kommissionens förslag.)
- Betänkande (A5-0346/2001) av Theato för budgetkontrollutskottet om nomineringen av nio ledamöter av revisionsrätten
((C5-0282/2001 - 2001/0808(CNS)
C5-0283/2001 - 2001/0809(CNS)
C5-0284/2001 - 2001/0810(CNS)
C5-0285/2001 - 2001/0811(CNS)
C5-0286/2001 - 2001/0813(CNS)
C5-0287/2001 - 2001/0814(CNS)
C5-0288/2001 - 2001/0815(CNS)
C5-0290/2001 - 2001/0812(CNS)
C5-0291/2001 - 2001/0816(CNS))
Theato (PPE-DE), föredragande. (DE) Herr talman! Jag vill göra ett par korta påpekanden om förfarandet. Enligt artikel 247 i fördraget skall denna gång nio ledamöter av revisionsrätten utnämnas av rådet efter samråd med parlamentet. Fyra av ledamöterna skall nomineras på nytt, det gäller länderna Frankrike, Luxemburg, Nederländerna och Österrike. De skall nomineras för ytterligare sex år. Tre ledamöter utnämns för första gången, nämligen från Tyskland, Grekland och Förenade Kungariket. Två skall överta ett mandat för resterande fyra år av sina respektive föregångare, som avgår i förtid. Det gäller länderna Danmark och Sverige. Detta möjliggörs av artikel 247.6.
Budgetkontrollutskottet anförtroddes av parlamentets talman uppgiften att enligt artikel 35 i arbetsordningen vara ansvarigt utskott för samrådet beträffande de föreslagna ledamöterna i revisionsrätten. Den 10 september respektive den 8-9 oktober genomfördes dessa samråd vid ett offentligt sammanträde. Därpå följde en kort in camera-diskussion och i anslutning till denna en hemlig omröstning om varje enskild kandidat. Naturligtvis genomfördes även samråden enskilt för varje kandidat. Samråden och de därpå följande avgivna rösterna i hemliga val gav till resultat att alla nominerade ledamöter erhöll en positiv röst och att detta även rekommenderades till kammaren.

Seppänen
Herr talman! Jag läser artikel 114 i arbetsordningen, enligt vilken förfarandet utan diskussion tillämpas när för ärendet ansvarigt utskott inte har lämnat något ändringsförslag till behandling eller när alla ändringsförslag lämnade till behandling har godkänts så, att högst tre ledamöter har röstat emot dem. Nu har detta betänkande kommit till behandling utan diskussion; trots det röstade man i utskottet om Sveriges kandidat Tobisson, och fler än tre ledamöter röstade mot honom av den orsaken att han inte hade någon som helst erfarenhet som revisor. Därför vill jag att ni tolkar om det är rätt att man kan rösta i detta ärende utan diskussion - utan möjlighet att framföra dessa synpunkter offentligt, när över tre ledamöter faktiskt har röstat emot en kandidat som skall utses. Jag kräver att detta ärende hänskjuts till parlamentets plenarsammanträde.

Talmannen
Naturligtvis får varje enskild ledamot rösta som denne vill. Ni anger helt korrekt artikel 114. Utskottet har begärt att denna fråga skall läggas fram för parlamentet. Vi befinner oss nu i ett läge där talmanskonferensen har godkänt att detta tas med på föredragningslistan på begäran av utskottet. Omröstningen kommer därför att fortsätta.
(Parlamentet antog i tur och ordning de nio resolutionerna som gick till omröstning.)
Betänkande (A5-0318/2001) av Rod för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till rådets rekommendation om återhållsam användning av antimikrobiella medel inom humanmedicin (KOM(2001) 333 - C5-0411/2001 - 2001/2164(COS))

Rod
. (FR) Herr talman, kära kolleger! Resistens mot antimikrobiella medel orsakar för närvarande hundratusentals dödsfall i världen. Sjukdomar som man trodde var under kontroll, såsom tuberkulos eller pest, återuppstår och utgör allvarliga hot mot människans hälsa, särskilt i utvecklingsländerna. Genom att rösta för Khanbhais betänkande erkände man att resistensen mot malariamedel var en av orsakerna till dödlighet i anslutning till malaria. Men vi vet också att en av de verkliga orsakerna till den nuvarande situationen i Europa är den felaktiga användningen av denna antibiotika och överkonsumtionen, inte bara inom humanmedicinen utan även när det gäller djurfoder. Det är också vad som framgår av rapporterna om genetiskt modifierade organismer...

Talmannen
Jag är ledsen att avbryta er, i er egenskap av föredragande, men det är inte ett korrekt förfarande att en föredragande börjar att tala innan vi avslutat omröstningen. Om ni har något att säga som hänför sig till omröstningen, skall vi lyssna på er. Men om så inte är fallet anser jag att ni, i egenskap av föredragande, redan har haft möjlighet att tala under huvuddebatten.

Rod
Det är just något som har med omröstningen att göra, herr talman, och jag fick uppgift om att jag hade rätt till en minut. Den har inte gått än. När det gäller omröstningsförfarandet var det bara för att, genom ett enda exempel, förklara varför jag inte instämde i ändringsförslagen från PPE, bara ett enda exempel, alltså:
I dag använder man i Midwest i Förenta staterna antibiotika vid kycklinguppfödning, något som orsakat resistens hos människan. Det är denna antibiotika som nu används för att bekämpa mjältbrand och det tror jag är mycket viktigt.
(Parlamentet antog resolutionen.)
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0324/2001) från utskottet för ekonomi och valutafrågor
1. om rådets gemensamma ståndpunkt (7551/2001 - C5-0296/2001 - 1998/0243(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 85/611/EEG om samordning av lagar och andra författningar som avser företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper (fondföretag), vad gäller fondföretags investeringar
och
om rådets gemensamma ståndpunkt (7550/2001 - C5-0295/2001 - 1998/0242(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 85/611/EEG om samordning av lagar och andra författningar som avser företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper (fondföretag) i syfte att införa regler för förvaltningsbolag och förenklade prospekt (föredragande: Schmidt)
(Talmannen förklarade de två gemensamma ståndpunkterna godkända (efter dessa ändringar).)
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0319/2001) från utskottet för sysselsättning och socialfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt (8432/1/01 - C5-0294/2001 - 2000/0195(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets beslut om gemenskapens stödåtgärder inom sysselsättningsområdet (föredragande: Jensen)
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd (efter dessa ändringar).)
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0325/2001) från utskottet för sysselsättning och socialfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt (9919/1/01 - C5-0388/2001 - 1998/0315(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om inrättande av en allmän ram för information till och samråd med arbetstagare i Europeiska gemenskapen (föredragande: Ghilardotti)
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd (efter dessa ändringar).)
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0320/2001) från utskottet för sysselsättning och socialfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt (7914/1/2001 ändr. 1 - C5-0293/2001 - 1992/0449(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om minimikrav för arbetstagares hälsa och säkerhet vid exponering för risker som har samband med fysikaliska agenser (vibration) i arbetet (sextonde särdirektivet enligt artikel 16.1 i direktiv 89/391/EEG) (föredragande: Thorning-Schmidt)
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd (efter dessa ändringar).)
Betänkande (A5-0321/2001) av Korhola för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om åtgärder för allmänhetens deltagande i utarbetandet av vissa planer och program avseende miljön och om ändring av rådets direktiv 85/337/EEG och 96/61/EG (KOM(2000) 839 - C5-0027/2001 - 2000/0331(COD))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0339/2001) av von Boetticher för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om förslaget till rådets förordning om ett övergripande ramverk för gemenskapens insatser för att underlätta genomförandet av ett europeiskt civilrättsligt område (KOM(2001) 221 - C5-0254/2001 - 2001/0109(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0333/2001) av von Boetticher för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor
1. om initiativet från Konungariket Belgien och Konungariket Sverige inför antagandet av rådets förordning om utvecklingen av andra generationen av Schengens informationssystem (SIS II) (9844/2001 - C5-0315/2001 - 2001/0818(CNS))
och
2. om initiativet från Konungariket Belgien och Konungariket Sverige inför antagandet av rådets beslut om utvecklingen av andra generationen av Schengens informationssystem (SIS II) (9845/2001 - C5-0316/2001 - 2001/0819(CNS))
(Parlamentet antog de två resolutionerna vid omröstning i tur och ordning.)
Betänkande (A5-0302/2001) av Goebbels för utskottet för ekonomi och valutafrågor om det internationella monetära systemet - hur det skall förbättras för att undvika framtida kriser (2000/2017(INI))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Talmannen
Jag förklarar omröstningen avslutad.

Betänkande (A5-0346/2001) av Theato

Van Dam
. (NL) Vi har med blandade känslor avgett vår röst i fråga om dessa nio återutnämnda respektive nya ledamöter av revisionsrätten. Europaparlamentets funktion är här marginell med tanke på att rådet är den institution som ansvarar för utnämningarna. Denna fördelning av uppgifter enligt fördraget stöder vi. I Europaparlamentets uttalande bör emellertid kandidaternas kvalitet vara tydligt avgörande. I det avseendet är vi väldigt besvikna såväl i fråga om vissa medlemsstater som vad gäller majoriteten i budgetkontrollutskottet.
Vissa kandidater är enligt vår uppfattning klart undermåliga och uppfyller i ett visst fall inte ens kraven i fördraget. En medlemsstat som nominerar en kandidat uteslutande på grundval av en lång politisk insats, utan att vederbörande har några kvalifikationer på området räkenskaper, borde skämmas. Men även i övrigt var kandidaternas nivå mycket varierande. Till en sådan post med stort ansvar och som är mycket viktig för gemenskapsmedlen bör uteslutande tungviktare på den ekonomiska politikens område få nomineras.
Nu när detta inte har skett har vi i vissa fall valt att hellre fria än fälla, men de allra svagaste kandidaterna har vi inte kunnat ge vår röst.
Betänkande (A5-0318/2001) av Rod

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Vi tänker inte diskutera de medicinska argument som tagits upp för att begränsa användningen av antibiotika och andra antimikrobiella medel. I betänkandet tar man emellertid upp att vårdkostnaderna måste sänkas. Även om det kan vara motiverat rent allmänt säger vi nej till alla argument i den riktningen.
Vi vet bara alltför väl att när det handlar om att spara på medicinska kostnader är det alltid de lägre klasserna, och särskilt den fattigaste befolkningen, som drabbas. "Tillsynsrekommendationer" av detta slag, som i allmänhet används av regeringsmyndigheter för att vidta restriktionsåtgärder, leder till att man inte rör den medicinska överkonsumtionen bland dem som har pengar, samtidigt som man fråntar dem som inga pengar har nödvändig vård.
Vi har därför avstått från att rösta om betänkandet.
Betänkande (A5-0324/2001) av Schmidt

Fatuzzo
Herr talman! Jag har yttrat mig så ofta att jag har tappat rösten. Kanske har jag avgivit för många röstförklaringar!
Jag röstade för direktivet om företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper eftersom pensionärerna blir rikare - så att säga - även genom besparingar som ger frukt. På så sätt, om dessa besparingar verkligen blir fruktbara, vilket föreslås i direktivet, så skulle de kunna imitera den store sjöfararen Chichester - fadern till vår uppskattade kollega Giles Chichester - som fyllde 65 år när han ensam seglade jorden runt.
Betänkande (A5-0319/2001) av Jensen

Fatuzzo
Herr talman! Jensens betänkande fick ett positivt mottagande av Pensionärspartiet. Men jag vill ändå säga till kommissionär Diamantopoulou, som så starkt engagerar sig i arbetstagarnas villkor och för att skapa fler arbetsplatser i Europa, att jag, som företrädare för Pensionärspartiet, tror att för att kunna skapa fler arbetstillfällen så måste vi sänka priset på arbete: vi måste med andra ord minska kostnaderna för att förvalta pensionssystemen och sänka de sociala avgifterna, samtidigt som vi höjer pensionerna. Sänkta avgifter och höjda pensioner: detta kan vi enbart klara genom en noggrann och korrekt förvaltning av skattebetalarnas pengar.

Bastos
. (PT) Vi kunde redan i första behandlingen av detta betänkande i februari 2001 ge det vårt stöd. Dess betydelse kräver än en gång att vi ger det vårt stöd och därför röstar vi för det.
Utveckla, planera, följa upp och utvärdera den europeiska sysselsättningsstrategin med arbetsmarknadens parter och de lokala och regionala myndigheterna är viktiga och oumbärliga mål för att få ett fullständigt och effektivt förverkligande av de strategiska ambitionerna från Europeiska rådet i Lissabon. Fler och bättre arbetstillfällen ger en större ekonomisk och social sammanhållning. Därför är det nödvändigt med ett förstärkt samarbete mellan medlemsstaterna när det gäller utbyte av erfarenheter, information och att fastställa bästa lösningar, samtidigt som arbetsmarknadens parter och de lokala och regionala myndigheterna involveras utan att förlora tillämpningen av en aktiv och öppen informationspolitik för medborgarna ur siktet som tar hänsyn till kraven på öppenhet.
Vi vill särskilt lovorda den uppmärksamhet som i betänkandet ges främjandet av lika möjligheter mellan kvinnor och män på sysselsättnings- och arbetsmarknaden.
Genomförandet av studier om utbudet av barnomsorg och vård- och omsorgstjänster i hemmet är ett viktigt instrument för att i en första fas analysera bristerna på denna nivå, och i en följande fas sätta i en gång en handlingsplan för att göra det lättare att förena familje- och yrkeslivet.
När det gäller budgeten och de årliga medlen instämmer vi i och stöder föredragandens ståndpunkt.
Betänkande (A5-0325/2001) av Ghilardotti

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för Ghilardottis betänkande. Det är bra att man informerar de anställda, herr talman, men jag har försökt ersätta ordet "anställda" med "pensionärer". Resultatet blev ett vackert betänkande: Europeiska unionen kräver bättre information till pensionärerna; Europeiska unionen vill samråda mer med pensionärerna. Pensionärerna skulle vara glada om de visste att ett betänkande handlar om bättre information till och samråd med pensionärerna, för än i dag vet de europeiska pensionärerna, en dag innan de skall ta ut sin pension, många gånger inte ens hur stort pensionsbeloppet är; de vet inte vid vilken ålder de får gå i pension; de förstår ingenting av de handlingar som skickas till dem.
Jag hoppas med andra ord att jag snart skall få rösta för samråd med och information till pensionärerna, förutom med och till arbetstagarna.

Crowley
. (EN) Detta specifika förslag lades fram för över 20 år sedan, och i dag bör vi kunna skörda vinsterna av slutsatserna av intensiva förhandlingar och kompromisser, inte bara här i parlamentet, utan även i rådet och hos arbetsmarknadens parter.
Den gemensamma ståndpunkten erbjuder de lämpligaste medlen när det gäller att se till att vi kan nå målet med att garantera att anställda får faktisk tillgång till information och samråd, och att de även får någonting att säga till om i företagets löpande verksamhet.
Tyvärr är det så att föredragandens ändringsförslag som godkänts av utskottet för sysselsättning och socialfrågor, strider fullständigt mot den anda av samarbete som funnits fram till nu. I synnerhet sanktionerna som skall införas på EU-nivå går fullständigt emot subsidiaritetsprincipen och medlemsstaternas behörighet.
Allt som skett är att frågan tas upp enligt förlikningsförfarandet, vilket inte för oss närmare det verkliga målet med att säkra information till och samråd med arbetstagarna i Europeiska unionen i samband med den löpande verksamheten i företagen.

Lambert
. (EN) Jag välkomnar rent allmänt resultatet av denna omröstning, även om jag önskar att fler ledamöter hade varit beredda att stödja de ändringsförslag som handlar om sanktioner mot företag som misslyckas med att genomföra kraven enligt direktivet.
Det råder emellertid ingen tvekan om att de åtgärder som parlamentet godkänt kommer att spela en viktig roll för många arbetstagare i EU. Tack vare de strängare definitionerna av den information som krävs och förslaget till fördröjning för fullständigt samråd i samband med föreslagna massuppsägningar och andra förändringar som kan vara skadliga, skall vi förhoppningsvis kunna undvika situationer där vi ser arbetstagare som vädjar till detta parlament att det skall skydda deras rättigheter och intressen.
Jag välkomnar också det faktum att parlamentet vill se ett snabbt genomförande av direktivet i alla medlemsstater, utan hänsyn till den rådande situationen vad gäller arbetstagarrepresentation.
Jag är säker på att rådet nu kommer att följa parlamentets rekommendationer.

Titley
. (EN) Jag stöder helhjärtat detta betänkande av Jensen. Uppmaningen att öka EU:s fond för arbetsskapande åtgärder, kommer vid en tidpunkt när EU försöker att samordna sina sysselsättningsstrategier genom den så kallade öppna samordningsmetoden. Denna fond kan göra mycket för att främja dess initiativ och konsolidera det arbete som pågått sedan "dot.com"sammanträdet i Lissabon. I betänkandet uppmärksammas dessutom den välgrundade och värdefulla roll som lokala och regionala myndigheter kan spela i samband med skapandet av arbetstillfällen. Det är bara när vi samarbetar med sådana myndigheter, som har viktig och ingående kunskap om regionala arbetsmarknadsbehov och -egenheter, som vi kan skörda de möjliga vinster som nämns i detta betänkande.
Betänkande (A5-0320/2001) av Thorning-Schmidt

Fatuzzo
Herr talman! Bland de pensionärer som har skickat mig, Carlo Fatuzzo, som Europaparlamentets företrädare för Pensionärspartiet så finns det också många som skadats av de mekaniska vibrationer som de fått utstå under sitt arbetsliv. Jag röstade därför för betänkandet från Thorning-Schmidt, även om hon försökte se till att jag inte yttrar mig mer i denna kammare med ett ändringsförslag riktat mot Fatuzzo som lyckligtvis förkastades av utskottet för sysselsättning och socialfrågor. Jag föreslår med andra ord att arbetstiderna begränsas på arbetsplatser där det förekommer vibrationer som är nödvändiga för den verksamhet som bedrivs, men av högre frekvens än de gränsvärden som tillåts.

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Enligt föredraganden utsätts 24 procent av arbetarna i Europeiska unionen för mekanisk vibration. Det är framför allt de som arbetar i gruvorna, byggbranschen, produktionen, skogen och inom transporterna som drabbas.
Vibrationer som överförs till händerna orsakar allvarliga och i stort sett ständiga problem, såsom fenomenet med "vita fingrar" hos skogshuggare och skogsodlare: karpaltunnelsyndrom, dålig cirkulation och bristande känsel i nerverna. Vibrationer som överförs till kroppen orsakar ryggsmärtor och diskbråck liksom skador på ryggraden.
Trots dessa konstaterade skador på arbetstagarnas hälsa har ett europeiskt direktiv varit under utarbetande i tio år!
Att det tagit så lång tid beror på att arbetsgivarna inom dessa sektorer och tillverkarna av utrustning gör motstånd, de vill inte ha tvingande normer som skulle leda till att den tekniska utvecklingen omedelbart skulle slå tillbaka på den utrustning som används. Företagen använder inte alltid utrustning som är godkänd. Och när de gör det kontrollerar de inte alltid den regelbundet, vilket leder till att vibrationerna ökar.
Men framför allt är det arbetsvillkoren som avsevärt förvärrar situationen. Utrustningen handhas ofta av arbetare som får betalt efter intäkter under intensiva och svåra arbetsförhållanden. Företagen måste åläggas att betala för regelbundna pauser under hela arbetsdagen.
Det är skandalöst att arbetstagare fortfarande förlorar sin hälsa när de förtjänar sitt levebröd.
Betänkande (A5-0321/2001) av Korhola

Fatuzzo
När man respekterar miljön som den respekteras i detta betänkande från Korhola, herr talman, så är vi alla nöjda och glada. Jag har just återvänt från ett besök med utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor i Slovakien, där vi fick se de framsteg som detta land gjort på miljöområdet, och jag måste säga att vi alla var glada och lyckliga, herr ordförande. Tänk er att en kväll när jag steg in i hissen för att ta mig upp till andra våningen, så skyndade sig Bushill-Matthews in i hissen tillsammans med den annars så orubbliga Blokland, även de mycket lyckliga, och Bushill-Matthews utropade med hög röst: "Men Fatuzzo, vi kan inte lämna dig ensam med Malliori!", som, som vi alla vet, är mycket tilldragande i likhet med alla grekiska kvinnor. Till och med De Roo, som är en mycket diskret person, hörde detta!

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Vi är naturligtvis för "allmänhetens delaktighet" i "planer för miljön". Men betänkandet är, ännu en gång, en viljesvag text där de goda avsikterna inte döljer hur ineffektiva de föreslagna åtgärderna är. Titta bara på de aktuella händelserna i Frankrike där man tvärtemot den närliggande befolkningens önskemål på nytt öppnat Mont Blanc-tunneln och struntat i protesterna från de boende i Rhônedalen mot bullret från lastbilarna på motorvägen. TGV-linjens sträckning visar också hur lite myndigheterna bryr sig om den allmänna opinionen.
Och för att gå ännu längre: vilken kontroll kan allmänheten i dag utöva för att förhindra att en katastrof som den med Erika smutsar ned hundratals kilometer kust?
Vad kan allmänheten göra för att förhindra att en katastrof som explosionen i AZF-fabriken i Toulouse, som tyvärr inte bara drabbar miljön, sker igen?
Så länge allmänheten inte har rätten eller medlen att kontrollera verksamheten i företag som TotalFinaElf, eller möjligheten att förbjuda dem all besparingspolitik på bekostnad av samhället och de egna arbetarna, är uttryck som "allmänhetens delaktighet" bara ett tomt skal.
Vi har avstått från att rösta.

Figueiredo
. (PT) Detta förslag till direktiv utgör, även om det inför positiva ändringar i någon gemenskapsbestämmelse, ett förminskat och olämpligt perspektiv på tillämpningen av Århuskonventionen som redan har ratificerats av alla Europeiska unionens medlemsstater. Bidraget till tillämpningen av Århuskonventionen i medlemsstaterna är dock liten, liksom det är för tillämpningen av konventionen när det gäller förfaranden och beslut inom gemenskapens behörighetsområde.
Förslagen i Korholas betänkande är i stort sett en förbättring av dokumentet, även om det är otillräckligt för att lösa alla brister i förslaget till direktiv, varför vi också röstade för andra förslag som fördjupade betänkandets förslag för att på det sättet inte gå miste om en möjlighet i den svåra tillämpningsprocessen av Århuskonventionen.
Vad som också stått klart i denna debatt är att det viktiga innehållet i denna konvention och dess ratificering av alla medlemsstater motiverar en fördjupad reflektion, en bredare och mer aktiv diskussion och ett mer adekvat och engagerat svar från kommissionen, och inte den minimalistiska syn som präglade det förslag man lämnade till Europaparlamentet.

Fitzsimons
. (EN) Detta förslag syftar till att se till att allmänheten får möjlighet att delta på ett tidigt och avgörande stadium i beslut avseende miljön. Detta omfattar allmänhetens deltagande i utarbetandet av vissa planer och program, mer omfattande deltagande i förfarandet avseende genomförandet av miljökonsekvensbedömningar, såväl som i samband med tillämpningen av samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar.
I bilaga 1 i direktivet förtecknas instrumenten i förhållande till vilka allmänheten för första gången får tillfälle att delta i utarbetandet av planer och program. Dylika bestämmelser skall införas i direktiven om avfall och skydd av vattenresurser mot förorening av nitrat, såväl som inbegripas i direktiven om farligt avfall, förpackningar av koppar, luftkvalitet och deponering av avfall.
Direktivet går i huvudsak ut på att se till att information görs tillgänglig för allmänheten inom en skälig tidsperiod. Allmänheten måste få tillfälle att göra kommentarer och yttranden innan besluten fattas.
Det är viktigt att Europas medborgare får delta i beslut som fattas på gemenskapsnivå. Europeiska unionen och medlemsstaterna stöder subsidiaritetsprincipen, som garanterar att beslutsfattandet vid varje tillfälle tar hänsyn till lokala intressen. Vi känner alla också till den hänsyn till miljön som man numera ständigt tar vid utarbetandet av EU:s förordningar och direktiv.
Jag stöder framsteg. Jag stöder ekonomisk utveckling. Vi måste se till att det vid varje tillfälle finns en balans mellan skyddet av vår miljö och den ekonomiska utvecklingen. Direktivet på våra bord är en balanserad lagstiftning som jag är säker på kommer att stödjas av alla ledamöter i kammaren.

Lambert
. (EN) Jag välkomnar detta initiativ och var mycket glad att kunna stödja många av ändringsförslagen och själva betänkandet vid den slutliga omröstningen.
Jag beklagar djupt parlamentets ovilja att se till att så många personer som möjligt verkligen får tillgång till denna typ av beslut. De största gruppernas beredvillighet att bevara restriktionerna för " den berörda allmänheten" , som kommer att definieras av medlemsstaterna, är ett bombsäkert sätt att göra så att vissa personer även i fortsättningen känner sig djupt missnöjda och åsidosatta. Vi lyckades åtminstone att stödja föredragandens förslag om att få en definition av vad " den berörda allmänheten" kan tänkas vara.
Vi lyckades också att få igenom att de behöriga myndigheterna skall ge ett gensvar för att visa att man tagit hänsyn till de berördas intressen. Ett vanligt klagomål är emellertid att invändningar har uttryckts, men att ingenting hände.
Parlamentet har gjort så att det fått ett litet handlingsutrymme under de framtida förhandlingarna med rådet, så jag hoppas att vi åtminstone kan behålla de små framsteg som gjordes i dag.

Titley
. (EN) Jag stöder helhjärtat detta betänkande av Korhola. I en tid då många medborgare, från alla samhällsgrupper, känner sig ofria och marginaliserade, behövs förvisso uppmaningen till allmänhetens deltagande i utarbetandet av vissa planer och program för miljön. Detta förslag - det första i sitt slag - kan bidra till att vanliga medborgare får delta i beslut och säga sin mening i frågor som rör allt från luftkvalitet till skydd av vattenresurser.
I betänkandet görs konkreta och praktiska rekommendationer om hur allmänhetens deltagande på detta område kan förverkligas; till exempel att information måste göras tillgänglig inom en skälig tidsperiod. Medborgarna skulle dessutom få rätt att uttrycka sin mening antingen muntligt eller skriftligt.
I betänkandet tar man upp många av de komplicerade frågor som beslutsfattarna stått inför sedan demonstrationerna i Seattle, Stockholm och Genua: Det skulle kunna resultera i en större öppenhet och ansvarighet, eftersom medborgarna både skulle kunna kontrollera beslutsfattarnas fullständiga oberoende och hålla sig mer informerade om beslut som fattas i deras namn.

Vairinhos
. (PT) Det är mycket viktigt att få ett aktivt deltagande från allmänheten i utarbetande av planer och program för miljön, och därför är det nödvändigt att sprida informationen till allmänheten, särskilt via Internet.
Det finns andra områden som är direkt knutna till miljöfrågorna och där det också krävs ett deltagande från allmänheten - strukturfonderna, Sammanhållningsfonden och den gemensamma jordbrukspolitiken -, och därför måste kommissionen se över sitt beslut att behandla de allmänpolitiska alternativen som icke-bindande och se till att dess förslag blir ett resultat av kraven i Århuskonventionen avseende ett faktiskt deltagande från allmänheten.
Vi måste ha en så öppen definition av allmänheten som möjligt.
De små lokala frivilligorganisationernas tillgång till resurser, jämfört med den ojämlika fördelningen av lämpliga undersökningsmedel i förhållande till de stora företagens eller offentliga myndigheters resurser, är viktig och måste beaktas.
Betänkande (A5-0339/2001) av von Boetticher

Fatuzzo
Herr talman! När jag, i det flygplan som förde mig till Slovakien, ett ögonblick slöt ögonen som jag ofta gör när jag har de intressanta drömmar som jag brukar återge i mina röstförklaringar, såg jag min dotter Cristina - som, vilket vi alla känner till, studerar juridik - och hon hade äntligen fått ut sin examen. Hon hade fått sin examen med en specialisering i gemenskapsrätt och hon hade fått ett extra bidrag på 1 000 euro för att ha fördjupat sig i gemenskapsrätten, precis som man önskar uppnå med von Boettichers betänkande. Jag röstade därför för detta betänkande. Men, herr talman, var det en dröm att min dotter Cristina verkligen utexaminerats i juridik eller var det en dröm att vi äntligen skall få en europeisk advokat, med ett bidrag på 2 000 euro, som man skulle få i Europa?

Blak, Lund och Thorning-Schmidt
De danska socialdemokraterna i Europaparlamentet har i dag röstat för detta betänkande eftersom vi håller med om att EU bör utveckla det civilrättsliga samarbetet till förmån för EU:s medborgare. Vi är dock medvetna om att förordningen inte gäller för Danmark, se protokoll till Fördraget om Europeiska unionen angående Danmarks ställning.
Betänkande (A5-0333/2001) av von Boetticher

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för detta andra betänkande från von Boetticher. Hur skulle man kunna rösta emot ett betänkande som har till syfte att tillåta oss att förflytta oss snabbare i Europeiska unionen med en effektivare kontroll av identiteten för de personer som vi inte önskar se i vår union? Apropå detta betänkande, under resan som jag gjorde i länderna i östra Europa - Slovenien, Slovakien, Bulgarien och Ungern - så kontaktades jag av många pensionärer, och de sade till mig: "Fatuzzo, vi är glada över att Europeiska unionen gör vad den kan för att vi skall kunna röra oss fritt inom unionen, men i dag begär man att få se våra handlingar tio gånger, vi kontrolleras hela tiden, vi måste fylla i en mängd olika handlingar för att kunna förflytta oss från en del av Europa till en annan. Du skall veta att vi väntar otåligt på den dag när vi äntligen kan röra oss fritt!"

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Vi har röstat emot betänkandet eftersom det innebär en enkel tillämpning av Schengenavtalen som vi varken direkt eller indirekt vill främja. Man påstår att Schengenavtalen organiserar den fria rörligheten för personer inom Europeiska unionen, men de reser i stället hinder mot denna frihet, i alla fall när det gäller personer som kommer från länder utanför Europeiska unionen.
Vi är för en totalt fri rörlighet för personer, oavsett om de kommer från ett land inom unionen eller ej.
I fördragen garanteras förvisso fri rörlighet för kapital utan att man bryr sig om varifrån det kommer, så till den grad att man låter pengar från vapenhandel, narkotikahandel eller till och med från terrorism, tvättas på europeiskt territorium för att inte röra den heliga banksekretessen eller affärssekretessen.
Vår röst är ett uttryck för vårt motstånd mot ett Europa som är till för kapitalet och inte för människorna.
Betänkande (A5-0302/2001) av Goebbels

Fatuzzo
Detta betänkande från Goebbels syftar till att lyfta fram betydelsen av det internationella monetära systemet för dem som försöker utnyttja valutor för att förbättra sin ekonomi. Jag röstade för, men drabbades av osäkerhet: jag kom att tänka på den där skoputsaren från Neapel, den där fattige pojken som, när han på Ischia träffade en rik gammal industrimagnat, fick höra: "I din ålder putsade jag skor i stället för att bara sitta här och sola mig. Sedan köpte jag en taxi, sedan ett offentligt transportföretag, sedan ett flygbolag och sedan blev jag ägare till ett helt nät av satelliter. "Och vad gör du nu?" frågade pojken. "Nu är jag här på Ischia och njuter av den italienska solen." "Och jag då", svarade pojken, "gör inte jag det?!"

Berthu
. (FR) Goebbels betänkande om hur vi skall undvika framtida internationella monetära kriser är i sin helhet exakt, seriöst och rimligt. Därför är det så förvånande att det inte står ett ord om euron och att det inte finns en enda hänvisning till det (så seriösa) argumentet man tidigare försökte slå i oss, nämligen att euron som snabbt skulle bli en stor internationell valuta också skulle styra dollarn genom att tvinga de amerikanska valutamyndigheterna att överge sin "benign neglect". Oliktänkande analytiker ansåg tvärtom att ett internationellt valutasystem med de två polerna dollar/euro (eller tre om man räknar yenen) riskerade att bli mer instabilt än det tidigare systemet med bara en (eller två) poler. I vilket fall som helst var det en intressant debatt som i sin helhet borde ha ingått i Goebells betänkande, bl. a. med tanke på fördelen med erfarenheten, eftersom euron gäller sedan snart tre år, åtminstone på de internationella marknaderna.
Men föredraganden undviker klokt denna fråga. Varför? Helt enkelt för att tesen med en euro som stabiliserar, precis som euron som destabiliserar, bygger på samma grundhypotes, nämligen att euron snabbt skulle bli en andra internationell valuta vid sidan av dollarn - eller till och med på samma villkor som dollarn. Det är långtifrån fallet.
Inte nog med att euron inte är en stor valuta - den är också deprecierad, hela tiden på gränsen till en förtroendekris och dess internationella roll utvecklas inte. Vi kommer också att få uppleva krångliga problem mellan medlemsstaterna! Om Europeiska unionen inte hade lytt de dogmatiska, om vi successivt hade utvecklat ecun och samtidigt respekterat de nationella valutorna, skulle processen ha varit säkrare och enklare.
Avslutningsvis bekräftar de tre senaste årens erfarenheter det vi alltid trott: den felaktiga manövern med en gemensam europeisk valuta kommer snarare att göra livet enklare för dollarn. Att dollarn fortfarande är vid god hälsa trots attentaten nyligen verkar vara ett nytt bevis för detta. Man förstår att föredraganden inte har lust att fördjupa sig i frågan.

Dehousse
. (FR) Efter det utmärkta betänkandet från vår kollega Goebbels har parlamentet fått en begäran som redan från början är alltför inskränkt.
Kommissionens företrädare har dessutom i kommissionens namn uttryckt en ståndpunkt som var både felaktig och oacceptabel eftersom, bortsett från terrorismen, allt missbruk som i dag äger rum när det gäller internationell finansiering, till att börja med narkotikahandeln och korruptionen, förbigås med tystnad.
En ouppmärksam eller en mot parlamentet tillmötesgående majoritet har slutligen avvisat samtliga konstruktiva ändringsförslag, däribland inrättandet av ett råd för ekonomisk och social säkerhet, behovet av att samtliga kontinenter företräds bättre inom världens finansinstitutioner och behovet av att begränsa de finansiella transaktionerna med de stater och off-shore-centrum som inte efterlever internationella minimiregler.
Parlamentet har till och med vägrat att instämma i att "finansspekulationen är en av de stora orsakerna till den internationella finansiella instabiliteten".
När demokratiska parlamentariska institutioner vägrar att erkänna det uppenbara tjänar de inte längre det allmännas intressen. Jag har avstått från att rösta för att betona detta, eftersom jag inte ville sätta stopp för det fåtal positiva effekter som fortfarande kan finnas i resolutionen efter att betänkandet havererat.

Figueiredo
. (PT) Så som påpekas i betänkandet inträffade nära 120 valutakriser i världen mellan 1975 till 2000, vilket IMF definierar som en depreciering med över 25 procent av en valuta under ett år. Men tyvärr, även om vi vet att varje kris har mycket höga kostnader för de berörda länderna, så som med Asienkrisen sommaren 1998, lägger man inte fram några djupare åtgärder i betänkandet som på ett effektivt sätt skulle kunna förebygga nya kriser.
Uppgifter från Internationella regleringsbanken visar på en enorm acceleration av den internationella finansiella verksamheten, vilken nästan fördubblades under 90-talet då börsspekulationen skilde sig alltmer från den verkliga ekonomin, vilket tillsammans med den accelererande finansiella rörligheten, förvärrade instabiliteten och bidrog till att förvärra klyftan mellan de rikaste länderna och utvecklingsländerna.
Betänkandet för inte fram särskilt mycket när det gäller alternativen, trots de beaktanden som görs och den kritik som riktas mot främst bristen på demokrati i och USA:s och G7:s utnyttjande av IMF. Tvärtom anser man inledningsvis att det är illusoriskt att inom överskådlig tid hoppas på ett skapande av ett FN-organ med fullständiga övergripande behörigheter för reglering och övervakning, när just detta borde vara den främsta vägen att uppmuntra och följa för att uppnå rättvisa, solidariska och demokratiska internationella förbindelser som tar hänsyn till utvecklingen och kampen mot fattigdomen.
Även om det är positivt att föredraganden erkänner att en nystart i riktning mot tillväxt och kampen mot fattigdom går via avskrivning av de fattigaste ländernas skulder, är det beklagligt att man inte för fram andra konkreta förslag, främst om en beskattning typ Tobinskatten, eller om att bekämpa skatteparadis, och att kammaren har avvisat allt som går i denna riktning.

Krivine
. (FR) I Goebbels betänkande är den ambitiösa målsättningen att det internationella monetära systemet skall fungera bättre. Men till förmån för vem? Frågan är berättigad när föredraganden anser att "IMF är den enda institutionen som ägnar sig åt att få världsekonomin att fungera tillfredsställande". Offren för dessa planer på strukturanpassning kommer att bli lyckliga när de får veta det, och de kommer inte nödvändigtvis att bli övertygade av begäran till IMF att hädanefter ta hänsyn till "sociala aspekter". I betänkandet görs det betydande valet att bortse från varje form av skatt på spekulativa kapitalrörelser (av typen Tobinskatt) liksom behovet av att avskaffa skatteparadisen.
Och ändå har jag inte röstat emot betänkandet utan i stället stöttat två konkreta krav som förefaller oss grundläggande. Vi är anhängare av idén att tredje världens skuld skall skrivas av, och vi vill därför att de fattigaste ländernas skuld skall "suddas ut" och att ett "anstånd" skall införas för övriga. Vi tror inte att den bör utmynna i en plan för omfördelning utan att göra det möjligt att kritisera en orättmätig skuld. Trots dessa förbehåll går förslagen ändå i rätt riktning och jag vill inte hindra dem.

Talmannen
Jag förklarar röstförklaringen avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.12 och återupptogs kl. 15.00.)

Budgetförfarandet
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande betänkanden från budgetutskottet:
A5-0330/2001 av Costa Neves
om förslaget till Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 2002 (C5-0300/2001 - 2000/2324(BUD)) och ändringsskrivelse 1/2002 (2733/2001 - C5-0495/2001) till förslaget till Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 2002
Avsnitt III - kommissionen
A5-0329/2001 av Buitenweg
om förslaget till Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 2002 (C5-0300/2001 - 2000/2325(BUD)) och ändringsskrivelse nr 1/2002 (12733/2001 - C5-0495/2001) till förslaget till Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 2002
Avsnitt I - Europaparlamentet
Avsnitt II - Rådet
Avsnitt IV - Domstolen
Avsnitt V - Revisionsrätten
Avsnitt VI - Ekonomiska och sociala kommittén
Avsnitt VII - Regionkommittén
Avsnitt VIII (A) - Ombudsmannen
Avsnitt VIII (B) - Europeiska tillsynsmannen för dataskydd
A5-0342/2001 av Seppänen
om förslaget till driftsbudget för EKSG för år 2002 (SEC(2001)0827 - C5-0233/2001 - 2001/2100(BUD)).

Costa Neves
Herr talman, herr rådsordförande, fru kommissionär, kära kolleger! Vägledd av "riktlinjerna för 2002 års budgetförfarande" som antogs den 3 april, har parlamentet lagt särskild vikt vid att förstärka de europeiska institutionernas effektivitet och där betonat den pågående reformen av kommissionen och kvaliteten i genomförande av budgeten.
I detta sammanhang bekräftas återigen det klara stöd kommissionens reform har, och de mekanismer som syftar till en effektiv uppföljning, som samtidigt är en strävan efter att tydliggöra de bekräftade förseningarna, fastställs, exempelvis de som gäller tjänsteföreskrifterna där vi vill att den ståndpunkt som vid läglig tidpunkt tagits av Europaparlamentet i en resolution skall respekteras - de mekanismer i den tidigarelagda reformen vars tillämpning i alla europeiska institutioner är viktig, och även förstärkandet av de externa delegationerna, för en bättre förbindelse mellan lagstiftnings- och budgetförfarandena bland annat. Detta är välkända mål och vi kommer att fortsätta arbeta för dem.
Samtidigt väntar vi från kommissionen, för att få en förbättring av kontrollen av budgetgenomförandet, en definition av tydliga mål för genomförandet och deras respektive tidsplanering, vars uppfyllande vi kommer att kontrollera under året utifrån den information vi får. Det är faktiskt inte möjligt att kontrollera budgetgenomförandet om vi inte samtidigt har fastställda mål och information för att kontrollera och uppfylla dessa mål. Det är bekant att Europaparlamentet klart prioriterar att få till ett djupare arbete avseende budgetgenomförandet. För oss är det viktigt att vi kan förutsäga budgeten för följande år. Genom själva sin definition är budgeten en beräkning. Men lika viktigt som det är att göra en beräkning för följande år är det att kontrollera i vilken grad denna genomförs, och där detta inte sker, ta reda på skälen till detta.
Det kommer också att bidra till att komma ikapp försenade betalningsbemyndiganden och för att snabbare betala ut nya åtaganden. Vi vill i så hög grad som möjligt få bort det som är kvar att betala, och vi vill dessutom bidra till att det inte dyker upp nya rester att betala, nya RAL, anslag som ännu inte har utnyttjats, för att använda den terminologi som vanligtvis används på detta område.
Det kommer också att främja en förstärkning av de verksamhetsutgifterna utifrån motsvarande minskningar i administrativa utgifter. Detta hör som bekant också ihop med en rad horisontella ändringar, det vill säga att budgetutskottets förslag skär igenom hela budgeten och syftar till att just garantera en minskning av RAL, så fort som möjligt att uppfylla betalningsbemyndigandena och även stärka verksamhetsutgifterna på bekostnad av de administrativa utgifterna.
Fortsättningsvis upprepas intentionen att bara besluta utifrån fullständig information, och därför räknar vi med att inom kort kunna förse kommissionen med följande element: för det första den studie som granskar effekterna av olika åtgärder som redan har beslutats på jordbruksområdet när det gäller reformer fastställda i Agenda 2000, liksom budgetkonsekvenserna av dessa och konsekvenserna från BSE-krisen och mul- och klövsjukekrisen, jämsides med visionen av en utveckling av jordbruksbudgeten. Europaparlamentet får inte bara vara budgetmyndigheten rent formellt. För att fatta beslut om budgetposter och än mer om utgiftskategorier behöver vi fullständig och uppdaterad information. Och nu är det så att vi, när det gäller den senaste reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken och effekterna av mul- och klövsjukan och BSE, behöver fler uppgifter. Därför har vi sedan åtminstone i mars i år begärt dessa uppgifter så att vi därefter kan besluta i konsekvens med dem, dels för budgeten 2002, dels för ändringsskrivelsen.
Med samma angelägenhet om att få information, väntar vi på att de nya åtgärderna för att möta situationen efter terroristattackerna den 11 september skall fastställas, åtgärder som främst handlar om Europol och Eurojust på det inrikes och rättsliga området, och även avseende utrikesfrågor genom ett förstärkt humanitärt stöd och en diversifiering av utvecklingssamarbetet, givetvis utan men för de tidigare gjorda åtagandena.
Situationen efter den 11 september har som alla inser förändrat det världspolitiska läget mycket och eftersom budgeten är en spegel av denna politik och skall svara på denna politik, får denna nya verklighet givetvis budgetkonsekvenser. Denna nya verklighet får konsekvenser dels för år 2001, dels för 2002 och även för framtiden. Och konsekvenserna är förstås bekanta när det gäller flyktingar och de dramatiska problem som de skapar, men också när det gäller att agera på ett bra sätt när det gäller Europeiska unionens utrikespolitik. Vi vill inte ständigt tvingas konfronteras med fullbordat faktum. Det är just nu möjligt att säkert förutse utvecklingen av dessa situationer. Denna nya verklighet måste synas i budgeten, den måste föras in i budgeten, utan att minska andra åtaganden som Europeiska unionen har gjort.
Vi respekterar i hög grad vad som fastställdes i 1999 års budgetplan, men vi respekterar också de sociala och politiska förutsättningarna och vi måste dra nödvändiga slutsatser utifrån de politiska förutsättningarna. Och vi har flera gånger upprepat att vi inte kommer att acceptera att de nya behoven, att de nya utmaningarna hanteras på bekostnad av de gamla behoven, lika aktuella i dag som i går.
Vi har också stora förväntningar på rapporten från institutionernas generalsekreterare angående den fleråriga analysen av de administrativa utgifterna för utvidgningsförberedelserna. Och vi anser att som en naturlig konsekvens av detta arbete som har bedrivits på teknisk nivå sedan kommer att fortsätta på politisk nivå, med ett samarbete mellan de två budgetmyndigheterna. På denna nivå kan vi alltså ta de politiska konsekvenserna av den information vi får, vilket är på gång.
Om vi fortsätter med andra frågor, men som också är beroende av kommissionens förslag, väntar vi på mycket kort sikt på förslaget om användningen av flexibilitetsinstrumentet som skall garantera nödvändiga medel för omvandlingen av de fiskeflottor som är avhängiga av det gamla fiskeavtalet med Marocko. Detta flexibilitetsinstrument är en mekanism som fastställts i det institutionella avtalet har använts år efter år och vi väntar nu på förslaget om det för år 2002.
Som sektoriella mål skulle jag vilja urskilja några som vi lägger särskild vikt vid, som Europeiska unionens förstärkta konkurrenskraft, till vilken hör en prioritering av fler och bättre anställningar. Det räcker inte med förklaringar i europeiska råd eller under europeiska toppmöten; det är nödvändigt att därefter genomföra dem i praktiken, och fler och bättre arbeten betyder också mer och bättre stöd, fler och bättre stödmekanismer till de små och medelstora företagen, liksom utvecklingen av initiativet e-learning, som vi skulle vilja se med sin motsvarande rättsliga grund, och även befästandet av en gemensam politik i asyl- och invandringsfrågor.
Det är också lämpligt att här särskilt stödja medlemsstaternas gränsregioners konkurrenskraft när det gäller den kommande utvidgningen, liksom fördelarna i Leader-programmet bör utsträckas till de framtida medlemsstaterna. Alla dessa aspekter är beaktade, dels i de nya riktlinjerna, dels i de förslag vi inger som ändringsförslag till budgetförslagen, samt i de anmärkningar vi har med i budgetförslagen. Vi kommer naturligtvis också att slåss för en förstärkning av betalningsbemyndigandena. Jag vet att det är något medlemsstaterna ofta försöker undvika, men faktum är att om vi vill ha mer effektiva europeiska institutioner och om vi också vill ha större förtroende för deras agerande, om vi vill ha större effektivitet i respektive resultat, måste nödvändiga medel skjutas till. Jag påminner om att enligt det interinstitutionella avtalet när det gäller budgetplanen, skall nivån betalningsbemyndiganden för år 2002 i förhållande till medlemsstaternas bruttonationalprodukt, 2002, ligga på 1,08 procent och rådets förslag når inte upp till den nivån.
Jag avslutar med att uttrycka en fullständig beredskap att under perioden mellan denna första behandling av budgeten för 2002 och omröstningen om den i december, få fram ståndpunkter med rådet och kommissionen i ett systematiskt sökande efter den mest korrekta tilldelning av disponibla medel, efter adekvata svar på nutidens utmaningar. Från och med torsdag kommer Europaparlamentet förhoppningsvis, efter omröstningen, att ha lagt fram tydliga förslag. Och vi skulle önska att allt arbete med avtalet fram till i december också kommer att beakta våra prioriteringar, och ta hänsyn till det jag nu har sagt, det vill säga att Europaparlamentets och rådets ståndpunkt båda får sådan respekt att det till slut är möjligt att godkänna det bästa i förslagen. Det vi helt klart inte kan acceptera i det nuvarande förslaget, och inte accepterade i det tidigare, är att det finns en slags dialog mellan döva där några säger vad de vill och andra accepterar det några har sagt att de vill. I detta konkreta fall, och för att det skall bli en effektiv förhandling, är det nödvändigt med respekt för varandras positioner, att man tar hänsyn till varandras prioriteringar och att man verkligen uppmärksammar varandras prioriteringar. Bara genom att följa denna väg kan budgetförfarandet bli ett genomförande som är värt mödan, bara genom att följa denna väg kan vi få en slutlig garanti för framgång, bara genom att följa denna väg kan vi hoppas på att budgeten i december röstas igenom och godkänns. För vår del har vi klara ståndpunkter, för vår del är vi beredda att förhandla, för vår del vill vi att förslagen från båda sidor skall behandlas grundligt så att det resultat vi uppnår blir ett balanserat resultat.

Talmannen
Tack så mycket, herr föredragande.
Nu när vi har en liten stund över av den tid som var avsatt för denna punkt vill jag utnyttja tillfället för att nämna en uppgift som jag tror kammaren kommer att finna intressant: varje sekund i plenum kostar oss 9,73 euro. Jag säger detta för att ni skall förstå att jag måste vara orubblig när jag tilldelar talartider.
Föredragande Buitenweg har ordet.

Buitenweg
. (NL) Herr talman! Ni har återigen kostat en hel del pengar med denna långa avslutning, men kanske skulle jag också kunna fatta mig kortare än dessa tio minuter, och då blir allting bra igen.
Herr talman! Denna vecka hoppas vi kunna ta ett viktigt steg mot att fastställa budgeten för 2002. Jag har här som föredragande arbetat i den riktningen under de gångna månaderna, och jag har fått mycket gott stöd därvidlag av kollegerna i de andra grupperna, Gill, Ferber, Virrankoski och de andra kollegerna och även föredraganden för den allmänna budgeten, Costa Neves, som jag här allesammans uttryckligen vill tacka för det trevliga och även mycket fruktbara samarbetet.
Inte heller trepartsförhandlingarna med rådet blev helt resultatlösa, och låt mig därför räkna upp vad vi har välsignats med en gång för alla. Från och med i år innehåller rådets budget ett speciellt kapitel för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Nu när rådet tar upp operativa kostnader i sin budget - som tyvärr inte tillhör kommissionens befogenheter - som för den militära planeringskapaciteten, är det nödvändigt att det finns möjlighet till demokratisk kontroll. Det är också viktigt att få tydlig insikt i de administrativa strukturer som upprättas för att förebygga överlappning med parlamentets avdelningar. Det går inte i en allmän budget från rådet om det inte tydligt framgår vad som anslås till vad och om inte parlamentet uttalar sig om de administrativa utgifterna i allmänhet. Vi är därför nöjda med ett separat kapitel eftersom parlamentet på detta sätt kan försöka att utöva kontroll på något ställe.
När vi då har slagit in på denna väg, då hoppas jag att rådet även inför andra behandlingen kommer att godkänna ett par rationella och mycket logiska yrkanden från parlamentet. Så har vi frågan om de långa och vilda nätterna under Europeiska rådets möten. Håller regeringscheferna under tricksandet ett öga på vilka de ekonomiska konsekvenserna kommer att bli av det? Det frågar jag mig.
Den nederländska regeringen är under Europeiska rådets möten alltid utrustad med en speciell räknemaskin som registrerar exakt vilka konsekvenserna kommer att bli för den nederländska inbetalningen. Men vem står till svars för konsekvenserna för den europeiska budgeten?
Ett bra och stötande exempel på det är toppmötet i Nice. För att nå ett avtal om att underlätta röstviktningen i rådet strödde man frikostigt ut kompenserande platser i Europaparlamentet. Vem kommer att betala det?
I Amsterdamfördraget talades om högst 700 platser; nu är vi dömda till 732 platser, och byggnaderna är inte beräknade för detta. Tillfälligt kan antalet parlamentsledamöter stiga till uppemot 800, och jag vill inte höra något från rådet när man konfronteras med räkningen för detta.
Ett exempel av helt annan karaktär gäller Balkan. Medan man framför surrande kameror utlovade miljarder till återuppbyggnaden smög rådet ut pengarna bakvägen till utvecklingsbistånd. För att förebygga upprepningar är det förnuftigt att låta de politiska slutsatserna vid viktiga toppmöten åtföljas av en ekonomisk skiss. Ungefär hur mycket kommer det att kosta, och handlar det om nya pengar? Det skulle vara renhårigt att även presentera det när politiska slutsatser också kommer på bordet.
Den situation som gäller utgiftskategori 5 har förändrats drastiskt sedan Berlinavtalet eftersom man då inte beaktade utvecklingen till exempel inom andra pelaren, den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, tredje pelaren, Eurojust, Europol, utgifter för den europeiska tillsynsmyndigheten för dataskydd. Det är bra att denna utveckling sker, men det är också bra att det då tydliggörs varifrån pengarna kommer och vad de sedan skall bekosta.
Ett annat ämne där jag skulle vilja be rådet att inta en positiv hållning är vår begäran om att utöver den årliga budgetbehandlingen fundera över på vilket sätt vi vill ge skattebetalaren mer valuta för pengarna. I det sammanhanget talade parlamentet också under den trepartsförhandlingen om att upprätta en politisk arbetsgrupp för att vi gemensamt skall kunna se på vilket sätt vi kan ge mer valuta för pengarna, för varje år diskuterar vi detaljer och små förändringar i budgeten, men de institutioner som en gång för alla sitter vid rodret blir aldrig föremål för någon grundlig granskning vad deras målsättningar och arbetsmetoder beträffar.
Och ändå måste vi våga oss på att frigöra oss från det sätt som saker och ting har vuxit på och på nytt fråga oss om alla institutioner, till exempel alla byråer, skall fortsätta att existera på detta sätt. Vi börjar i år med att på mikronivå be alla institutioner att fastställa en lista över negativa prioriteringar. Vi måste nämligen inte bara lägga till saker till den europeiska budgeten utan också någon gång lära oss att göra strykningar.
Det går också att göra stora besparingar via interinstitutionellt samarbete. Jag vill här i detta avseende komma med ett konkret förslag. Sedan Nicefördraget hänger det i luften att rådet skulle behöva en ny sammanträdesplats för de toppmöten som äger rum varje halvår. Men för skattebetalaren och även för förhållandena i Leopoldswijk får det stora konsekvenser om man återigen skall smälla upp en enormt stor byggnad. Låt oss därför tillsammans undersöka om några rådssammanträden skulle kunna äga rum här i parlamentets kammare, i Bryssel eller i Strasbourg.
Se er omkring, det gör ni, det är en praktfull byggnad, och som ni förstår tar vi inte illa upp om samarbetet skulle resultera i att parlamentet enbart sammanträder i Bryssel. Vi unnar er helhjärtat denna omgivning. Fram till dess, tills frågan om sätet har lösts på annat sätt, har vi faktiskt två byggnader som måste anpassas till ett större antal parlamentsledamöter.
Presidiet har utarbetat en treårsplan som fungerar som vägledande ram för de kostnader som är förbundna med utvidgningen. Även de andra institutionerna ägnar sig intensivt åt att styra in konsekvenserna av utvidgningen på rätt spår, och vi kan inte vänta med dessa anpassningar till 2004. Det får inte bli så att vi befinner oss mitt i verksamheterna när de första nya medlemmarna dyker upp. Detta innebär således att det behövs större ekonomiskt utrymme innan kandidatländerna har blivit anslutna.
Budgetutskottet har fastställt att det genom strikt budgetförvaltning är möjligt att för nästa år hålla sig inom det tak på 20 procent vi har ålagt oss inom kategorin administrativa utgifter, även om vi alltid har sagt att utvidgningen och byggnaderna inte faller under detta tak.
För de härpå följande åren är jag emellertid inte så säker på att detta kommer att lyckas. Även om de andra institutionerna kommer att genomföra sina planer för att förbereda sig inför utvidgningen, och även om parlamentet kommer att stå för större kostnader eftersom förberedelsen då verkligen har kommit i gång, då kommer det i mina ögon att bli svårt att hålla sig inom det fastställda taket.
Berlin i sig förtjänar inte heller att helgonförklaras, men föresatsen att utvidga och att göra det på ett rationellt, effektivt och önskvärt sätt i fråga om fördelningen av skattepengar, det förtjänar däremot att helgonförklaras, och låt det också fungera som rättesnöre under de budgetförfaranden som kommer att följa efter detta.
Herr talman! Ni förstår nu att rådets hållning har varit ytterst påfrestande för mig, men jag skall ändå försöka att nämna ytterligare ett par andra delar i mitt betänkande. Först och främst vad som inte står i det. Betänkandet innehåller inte någon som helst åsikt från parlamentet i fråga om vad som skall ligga till grund för ersättning av omkostnader så snart en ny ledamotsstadga har godkänts, och det tycker jag är ytterst beklagligt. Det är just på grund av att parlamentet vill behålla befogenheten att självt fatta beslut om de egna bestämmelserna och således inte vill att omkostnadsbestämmelsen skall bli en del av ett paket med rådet som det är viktigt att vi redan nu klargör vad vi vill.
Jag skulle därför i synnerhet vilja be PSE- och PPE-DE-gruppen att acceptera det ställningstagande som ursprungligen stod i mitt betänkande, nämligen att endast de faktiska kostnaderna skall ersättas när stadgan har trätt i kraft.
Sedan något som står i det. Jag är mycket glad över att institutionerna har reagerat försiktigt positivt på budgetutskottets begäran om att delta i EMAS, Europeiska unionens miljöstyrnings- och miljörevisionsordning. Europeiska kommissionen - och den vill jag gratulera hjärtligt till detta - har till och med redan förbundit sig till detta, och jag hoppas att detta exempel leder till efterföljd, bland annat från Europaparlamentet självt.
Det finns också mycket att förbättra, även i vårt parlament, till exempel i fråga om differentierad avfallshantering och användning av miljövänliga material, besparing av elektricitet, upprättandet av en rörlighetsplan såväl för personalen som för ledamöterna. Här skall parlamentet föregå med gott exempel, även då det gäller att konkretisera vackra miljömålsättningar, och jag skulle vara tacksam om vi kunde påbörja detta under nästa år, 2002.

Seppänen
. (FI) Herr talman! Avtalet om Europeiska stål- och kolgemenskapen (EKSG) ingicks år 1952 för en period på femtio år. Nästa sommar upphör avtalet och man har inte för avsikt att förlänga det. Sålunda behandlas nu EKSG:s sista budget, med vilken man täcker EKSG:s utgifter fram till den 23 juli nästa år. Därefter övergår EKSG:s nettotillgångar, vilka uppskattas till 1,1 miljard euro, till EU:s allmänna budget för att investeras på ett tryggt och vinstbringande sätt. Det är meningen att avkastningen på medlen skall användas för finansiering av forskningsverksamhet inom kol- och stålbranschen. Det är beräknat att man av avkastningen kan använda ca 45 miljoner euro per år för dessa ändamål.
EKSG har inte drivit in några nya avgifter på många år. Dess utgifter har huvudsakligen finansierats ur den reservering som är avsedd för finansiering av verksamhetsbudgeten. Den största utgiftsposten under EKSG:s sista halvårsperiod nästa år utgörs enligt kommissionens förslag av socialt stöd. Av det är det meningen att största delen skall användas till särskilt anpassningsstöd i de länder där produktionen inom kol- och stålindustrin har lagts ner. I många länder präglas branschen av sociala problem och därför har budgetutskottet beslutat att föreslå 16 miljoner euro mer i anpassningsstöd åt Storbritannien, Irland och Belgien för särskilda problem inom stålindustrin än vad kommissionen ursprungligen föreslog. När EKSG:s verksamhet upphör, upphör det sociala stödet till förmån för de anställda inom kol- och stålindustrin. Kommissionen har inte lovat att ur EU:s allmänna budget dela ut särskilt stöd för dessa branschers sociala ändamål. När EKSG:s verksamhet upphör fortsätter inte den sociala dimension som EKSG omfattar i någon annan form.
Med EKSG:s medel har man finansierat en väsentlig forskningsverksamhet. Fastän avkastningen från EKSG:s fond efter verksamhetens upphörande styrs enbart till forskningsverksamhet, minskar finansieringen jämfört med i dag. Exempelvis styrs ännu under början av nästa år 72 miljoner euro till forskning. Det är en avsevärt stor summa jämfört med de 45 miljoner euro som avkastningen av EKSG:s nettotillgångar ger till förmån för forskning. Således kan man säga att kol- och stålgemenskapsavtalets upphörande är negativt såväl ut social synpunkt som för forskningsverksamheten.
Förvaltningen av investeringen av EKSG:s återstående tillgångar samt styrningen av forskningsmedlen ger kommissionen en förevändning att av avkastningen på EKSG:s tillgångar ta ut en ansenlig ersättning: 3,5 miljoner euro om året. Med det anställs över 30 tjänstemän för att sköta EKSG:s återstående verksamhet. Verksamheten är så begränsad att det ser ut att finnas en grupp som inte lider av upphörandet av EKSG:s verksamhet såsom arbetarna och forskarna inom kol- och stålbranschen lider. Livet för de tjänstemän som skött EKSG:s bankverksamhet och dess kvarlåtenskap påverkas förvånansvärt lite av att avtalet upphör. Det säger något om ineffektiviteten i omorganiseringen av kommissionens verksamheter.
Det finns ett problem som jag vill fästa uppmärksamhet vid, fastän det egentligen inte gäller detta betänkande. I och med Nicefördraget skapades en rättslig grund för inrättandet av Kol- och stålforskningsfonden. Om Nicefördraget inte är giltigt i juli nästa år har efterföljande förvaltning under avvecklingen ingen rättslig grund. Kommissionen måste snabbt ta ställning till detta problem.
Till slut finns det skäl att uttrycka positiva minnesord om allt som EKSG har åstadkommit. Det obetydligaste lär väl inte ha varit det att Europeiska kol- och stålgemenskapen har varit en av de institutioner som har förstärkt det fredliga och internationella samarbetet i Europa efter andra världskriget. Under den tid som Europeiska kol- och stålgemenskapen har varit verksam har dess medlemsstater inte krigat mot varandra.

Vande Lanotte
. (NL) Herr talman, mina damer och herrar parlamentsledamöter! Om några dagar kommer ni i första behandlingen att rösta om ändringarna till det budgetförslag som rådet utarbetade i juli. Jag hade redan under sammanträdesperioden i september tillfälle att ge er en motivering till detta budgetförslag. I dag kommer jag därför att avstå från en utförlig motivering. I stället skulle jag kort vilja gå in på de aspekter som otvivelaktigt kommer att bli aktuella inom ramen för vår dialog under den kommande perioden. Jag hoppas att denna dialog kommer att bli givande så att vi kan få ett avtal till stånd som är tillfredsställande för alla, naturligtvis framför allt för de europeiska medborgarna.
Jag vill eftertryckligen upprepa att ordförandeskapet redan under rådets andra behandling i november vill nå en överenskommelse i fråga om budgeten för budgetåret 2002. Om några dagar efter er första behandling kommer huvuddragen att ligga fast, och de olika ståndpunkterna kommer att vara kända. I november måste vi därför kunna lägga sista handen vid de aktiviteter som skall utmynna i en gedigen budget för 2002.
I detta sammanhang förefaller det mig vara meningsfullt att kort påminna om de riktlinjer som har väglett rådet vid utarbetandet av det budgetförslag som ni i dagarna skall föreslå ändringar till. Detta budgetförslag ger utrymme åt Europeiska unionens alla politikområden och prioriteringar utan att det för med sig alltför stora kostnader för de medlemsstater som arbetar för att få en mer stringent hantering av statsfinanserna. Samtidigt skapar de emellertid, i synnerhet under taket för utgiftskategori 3 i budgetplanerna och för utgiftskategori 4, en marginal för att kunna klara nya prioriteringar. Därvid har rådet försäkrat sig om att Europeiska unionens olika åtgärder skall finansieras på lämpligt sätt inom de tillgängliga ekonomiska medlen under taket för budgetplanerna. Det viktigaste härvidlag är att ingen ändring har gjorts i fråga om de medel som anvisats för program där ett beslut har fattats under medbeslutandeförfarandet, medan omfattningen av åtagandebemyndigandena har fastställts på grundval av genomförandemöjligheterna.
Dessutom har rådet ägnat särskild uppmärksamhet åt utvecklingen av betalningsbemyndigandena genom att begränsa och hålla ökningen under kontroll jämfört med 2001, varvid framför allt genomförandemöjligheterna och det förväntade tempot för betalningarna i samband med de icke utbetalda åtagandebemyndigandena och de nationella budgetkraven har beaktats.
Efter dessa allmänna reflexioner vill jag ta upp ett par punkter som kommer att vara aktuella under de kommande veckorna, och de avser naturligtvis jordbruksutgifterna. Som ni vet övertog rådet i sin första behandling inte kommissionens förslag, och rådet har av kommissionen begärt en detaljerad analys av behoven. Parlamentet gav rådet sitt stöd under samrådsmötet den 20 juli, och jag har fullt förtroende för att vi mot slutet av diskussionen om den ändringsskrivelse som kommissionen skall tillställa oss inom kort kommer att nå en överenskommelse, varvid vi kommer att kunna bemöta konsekvenserna av de olika kriserna. Jag tror att jag redan här vågar säga att det för närvarande står alltmer klart att det säkert skall finnas möjligheter till en lösning i detta sammanhang.
Vad de övriga jordbruksutgifterna beträffar: vid höjningen av anslagen i rådets budgetförslag, som håller sig strax under det som kommissionen ursprungligen hade föreslagit i sitt preliminära förslag, har konsekvenserna av de beslut som Europeiska rådet i Berlin fattade i fråga om reformeringen av den gemensamma jordbrukspolitiken beaktats. När vi analyserar de definitiva anslag som skall tas upp i budgeten 2002 måste vi naturligtvis ta hänsyn till de allra senaste uppgifterna i ändringsskrivelsen beträffande jordbruksutgifter.
Då kommer jag till den andra punkt som i enlighet med det interinstitutionella avtalet också är aktuell inom ramen för den ändringsskrivelse som kommissionen kommer att tillställa oss inom kort, nämligen de ekonomiska konsekvenserna av det uteblivna fiskeavtalet med Marocko och finansieringen av omstruktureringen av den berörda fiskeflottan.
I juli följde rådet kommissionens preliminära budgetförslag i fråga om det internationella fiskeavtalet och begärde att kommissionen uteslutande skulle använda dessa anslag till andra fiskeavtal. Det är synd att denna ståndpunkt som rådet intog i juni inte ledde till ett avtal. Rådet har i fråga om strukturåtgärderna, utgiftskategori 2 i budgetplanerna, hållit sig till att ta upp hela denna utgiftskategori i budgeten som åtagandebemyndiganden i enlighet med slutsatserna från Europeiska rådet i Berlin i mars 1999.
Jag vill i detta sammanhang peka på att rådet i samband med utarbetandet av budgetförslaget inte kunde ha någon totalbild som var tillräckligt tydlig, och därför har rådet förklarat att vi kommer att se över situationen igen inom ramen för höstens ändringsskrivelse som skall komma enligt det interinstitutionella avtalet. Det kommer rådet också att göra så snart vi har mottagit skrivelsen. Jag vill påminna om att anslagen för internationella fiskeavtal i enlighet med det interinstitutionella avtalet har inordnats under obligatoriska utgifter, oavsett hur de har angivits i budgetposten eller i reserven.
Vad ändringsskrivelsen beträffar, som en del av våra diskussioner under de kommande veckorna kommer att handla om, vill jag påpeka att rådet förväntar sig att en uppskattning av kostnaderna för budgetåret 2001 finns med. Denna begäran utgör en illustration av principen för god förvaltningssed, vilket innebär att belastningen av budgeten för de individuella europeiska skattebetalarna inte blir tyngre där det är möjligt.
Jag vet hur stor vikt Europaparlamentet fäster vid utgifterna i utgiftskategori 3 i budgetplanerna. Rådet har därför försäkrat sig om att dess budgetförslag i tillräcklig utsträckning täcker prioriteringarna inom Europeiska unionens inre politik, i synnerhet att uppfylla förpliktelserna beträffande finansieringen av flerårsprogrammen, vilket våra båda institutioner gemensamt har fattat ett beslut om.
Jag påpekar också att rådet i sin första behandling har höjt anslagen för starten av Eurojust och SIS II-systemet för Schengen. Kommissionen hade utsett budgetposterna för detta i sitt preliminära förslag. I den situation som råder för närvarande är dessa målsättningar ännu mer aktuella än när vi utarbetade budgetförslaget i juli. På så sätt har rådet skapat en marginal på 110 miljoner euro som är större än marginalen i utkastet till kommissionens budget. Denna marginal måste vara tillräcklig för att täcka prioriteringar, varav vissa, som e-lärande och invandring, otvivelaktigt kommer att nämnas av er föredragande eller i varje fall kommer att föreslås under vår kommande dialog.
Jag kommer nu till finansieringen av Europeiska unionens externa åtgärder som tas upp i utgiftskategori 4 i budgetplanerna. Rådet har i mycket stor utsträckning följt kommissionens preliminära budgetförslag. Rådet har också ansträngt sig för att tilldela medel till de olika prioriteringarna på området externa åtgärder. Rådet har till exempel skapat en marginal på 100 miljoner euro under taket för utgiftskategori 4 i budgetplanerna, vilket skall göra det möjligt för oss att bekräfta prioriteringarna inom denna sektor.
När det gäller denna utgiftskategori 4 i budgetplanerna vill jag ändå peka på en särskild punkt. Det gäller anslagen till den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Jag kan inte annat än att beklaga att det under samrådsmötet den 20 juli inte gick att nå fram till något avtal mellan Europaparlamentet och rådet om vilket belopp som skall avsättas till anslag. Rådet har därför i sitt budgetförslag övertagit de belopp som kommissionen hade ställt upp i sitt preliminära förslag. Jag måste erkänna att jag inte riktigt förstår yrkandena på en sänkning av dessa belopp. Ni måste hålla med mig om att dessa belopp, som är lägre än för 2001, under alla omständigheter är ganska beskedliga och verkligen är det minimum som behövs för att se till att Europa kan närvara på världsscenen på ett framstående sätt. Önskan om att sänka dessa belopp vid en så avgörande tidpunkt som under den nuvarande internationella krisen skulle framför allt kunna leda till att Europeiska unionens trovärdighet skadas. Jag tror inte att det är avsikten.
Jag övergår nu till institutionernas administrativa utgifter. Vid utarbetandet av sitt budgetförslag har rådet låtit sig ledas av önskan om att så långt det är möjligt tillmötesgå institutionernas behov med deras specifika kännetecken i åtanke. I budgetförslaget återstår en marginal på 53 miljoner euro under taket för utgiftskategori 5 i budgetplanerna, vilket skall kunna användas för att klara nya behov på området administrativa utgifter, i synnerhet i fråga om budgeten för den europeiska tillsynsmyndigheten för uppgiftsskydd. I detta sammanhang har rådet nyligen tillställt er sin ändringsskrivelse nr 1 för 2002.
Ändå anser jag att var och en av de här representerade institutionerna är väl medveten om det tryck som råder i fråga om taket för utgiftskategori 5 i budgetplanerna. Ett första steg i det sammanhanget var den överenskommelse mellan Europaparlamentet och rådet som nåddes under samrådsmötet den 20 juli om en begäran till institutionernas generalsekreterare om att för budgetmyndighetens räkning utarbeta en rapport före rådet (budget) i november, med en flerårsanalys av utgiftskategori 5, om förslagen beträffande nödvändiga besparingar för att inte överskrida taket för denna utgiftskategori, inte heller inom ramen för utvidgningen. Mot bakgrund av denna rapport skall man sedan avgöra vilka konsekvenser detta skall få på olika områden. Jag vill också redan nu understryka att ett antal förslag som nyligen framkommit i fråga om denna rapport säkert kommer att ge intressanta diskussionsuppslag.
Jag vill också ta upp en annan punkt som gäller de administrativa utgifterna, nämligen kommissionens yrkanden om personal. Rådet fortsätter att stödja de reformer som kommissionen arbetar med och har under första behandlingen samtyckt till att skapa de 78 nya tjänster som hade begärts av de externa delegationerna inom ramen för decentraliseringen. I fråga om de övriga 239 tjänsterna hade rådet ännu inte intagit någon ståndpunkt den 20 juli, å ena sidan eftersom vi önskade större klarhet om beslutet beträffande förordningen för kommissionens tjänstemän om definitivt avslutande av tjänst, å andra sidan eftersom vi hyser en förhoppning om att era diskussioner i denna fråga skall resultera i en lösning som tillmötesgår våra respektive önskemål.
Jag vill avsluta denna översikt över de olika punkter som kommer att hålla oss sysselsatta under de kommande veckorna med att nu återvända till en fråga som ni är alltför väl förtrogna med, och det är problemet med omfattningen av betalningsbemyndigandena. Först och främst gläder det mig att Europaparlamentet och kommissionen delar rådets oro över de utestående åtagandena (i vår gemenskapsjargong även kända som "RAL"). Den framstegsrapport från den 30 juni 2001 som kommissionen fick en begäran om inom ramen för det föregående budgetförfarandet är i detta sammanhang säkert nyttig. Jag vill dock påpeka att den storskaliga höjningen av betalningsbemyndigandena inte är något universalmedel för att RAL skall kunna absorberas. Vi ser det på storleken av den behållning som under de föregående budgetåren återbetalats till medlemsstaterna. Å ena sidan kommer det alltid att finnas utestående åtaganden som en logisk konsekvens av de differentierade anslagen, medan å andra sidan den bättre uppföljningen av åtagandebemyndigandena, framför allt genom en indragningspolitik, likaledes är ett ändamålsenligt medel för att absorbera onormala RAL.
Vad beträffar omfattningen av betalningsbemyndigandena i budgetförslaget har rådet föredragit en begränsad och behärskad tillväxt. Rådet eftersträvar nämligen att ta upp betalningsbemyndiganden som överensstämmer med de verkliga genomförandemöjligheterna. På det sättet förebygger vi att de individuella europeiska skattebetalarna konfronteras med alltför betungande skatter.
Jag har härmed gett er en kort översikt av de punkter som vi otvivelaktigt kommer att diskutera de kommande veckorna. Jag har blivit starkt övertygad om att budgetmyndighetens två grenar och kommissionen sedan början av detta nya budgetförfarande arbetat under stort allvar, och jag kan inte annat än glädjas åt detta. Det är min önskan att budgetdiskussionerna, efter det att ni om några dagar har avgett er röst, kommer att fortsätta i samma anda och att en överenskommelse kommer att nås redan i november, om så är möjligt, i fråga om en budget för Europeiska gemenskaperna för budgetåret 2002 som ger oss medlen för att möta de prioriteringar och utmaningar som inom kort väntar Europeiska unionen.

Schreyer
Herr talman, ärade ledamöter, herr rådsordförande! För nästa års budgetplanering krävs att man är flexibel och beredd på oförutsedda saker. Flexibilitet och försiktighetsåtgärder, för att snabbt och på lämpligt sätt kunna reagera på nya ekonomiska krav som ställs på Europeiska unionen och en gemensam europeisk politik. Under innevarande år har det ju visat sig vilka krav som kan ställas på budgeten, och vilka man ju inte kunnat planera för i förväg eller kunnat förutse. Vi hade BSE-krisen, mul- och klövsjukan, vi har det nya projektet med Global Health Fund som har kommit till i år, vi har de ökade kraven på humanitär hjälp, inte bara i Afghanistan, utan också på grund av den eskalerande situationen i Mellanöstern; Palestinas beroende av hjälp utifrån och även av europeisk hjälp har ökat alltmer.
EU:s budget - det är helt klart - behöver förses med en potential som gör det möjligt att reagera på kriser, och klara av kriser, och vi har under de senaste två åren - tror jag - klarat av att utforma budgeten så att den uppfyllt dessa krav. Jag är optimistisk och tror att vi också kommer att klara det för nästa år.
Här vill jag från kommissionens sida tacka föredragandena för budgeten 2002, framför allt er, herr Costa Neves, men också Buitenweg och Seppänen och naturligtvis hela budgetutskottet för det arbete de lagt ned. Den som vet vilka berg av ändringsförslag budgetutskottet i år återigen fått ta itu med, han vet vad hårt utskottsarbete vill säga.
Men en stor del av arbetet, av vägen, har vi fortfarande framför oss. Det krävs flexibilitet och kompromissvilja från oss alla. Jag vet naturligtvis att det belgiska ordförandeskapet i rådet bemödar sig om att slutbehandla en bra budget, där alla krav har beaktats. Jag tackar er, herr Vande Lanotte, för era redogörelser, där ni också än en gång har påpekat denna aspekt -förhandlingsviljan - ty jag tror att man måste rikta detta krav också just till rådet, att det är nödvändigt med flexibilitet i förhandlingarna, och att man vid de olika sammanträdena inte bara upprepar det som har fastslagits i huvudstäderna. Just när rådet (budget) inte vill bemöta växande ansvar och växande krav med en ökad budget, behöver man flexibilitet i förhandlingarna.
Jag vill nu gå in på enskilda delar av den europeiska budgeten, till att börja med på jordbruksområdet. Kommissionen hade här i sitt preliminära budgetförslag - vi lade fram det i slutet av maj - planerat in en reserv om en miljard euro, för att kunna reagera på kraven i samband med BSE-krisen och mul- och klövsjukan. Nu har vi kommit lite längre, och nästa vecka kommer kommissionen att slutbehandla tilläggsskrivelsen. Det har visat sig att utvecklingen inom nötköttssektorn lyckligtvis ser mindre dramatisk ut än man till att börja med befarat. Vi lyckades ju avsätta 400 miljoner i budgeten för kostnaderna för mul- och klövsjukan redan detta år. Det får till följd att man för tilläggsbudgeten nästa år ju inte måste planera för en så stor höjning när det gäller mul- och klövsjukan som vi först befarade. Det betyder att den nuvarande utvecklingen gör det möjligt att nu avskaffa den reserv som vi föreslog i maj.
På några områden inom jordbrukssektorn har vi dock en utveckling som ur budgetsynpunkt också ger anledning till oro. Jag vill nämna stickordet "vin". Här har vi en överskottsproduktion, som ökar kontinuerligt, vilket får motsvarande ekonomiska effekter. Under två års tid har utgifterna för detta område fördubblats. Och det betyder naturligtvis att vi här noga måste ge akt på vilka åtgärder som kan vidtas, för att dämpa denna överproduktion och bromsa ökningen av jordbruksbudgeten.
Den tilläggsskrivelse som vi har lagt fram för er avslutas med att vi kan upphäva reserven och att vi får färre utgifter på jordbruksområdet än vad vi först räknade med i kalkylen, så att det återstår en relativt hög marginal. Men jag måste här också mycket tydligt påpeka att jordbruksministrarna inte bör missförstå denna marginal - just inom jordbrukssektorn - och tro att det finns ett stort spelrum för alla möjliga trevliga nya utgiftspaket; det har ju i år visat sig hur snabbt en sådan marginal sedan behövs för oförutsedda saker. Därför anser jag att vi av försiktighetsskäl måste bibehålla marginalen på detta område.
För övrigt är jag positiv till att budgetutskottet genom olika ändringar och beslut har förklarat att man i högre utsträckning vill titta på jordbruksområdet, även med tanke på den midterm review som skall göras nästa år. För kandidatländerna har vi ju också inom jordbruksområdet ett stödprogram, som jag här helt kort vill nämna, nämligen stödet inför anslutningen, Sapard. Liksom er är jag mycket missnöjd med att programmet så att säga ännu inte har kommit så långt att stödbetalningarna till jordbruket kan betalas ut från det, utan vi befinner oss fortfarande i förstadiet när vi inrättar de lämpliga administrativa strukturerna.
Det är naturligtvis viktigt att ha absolut kontroll och säkerhet, så att ingenting går snett här. Men om det å andra sidan leder till att programmet inte alls fungerar, är det naturligtvis inte heller något som upphovsmannen tänkt sig. Ni har nu i parlamentet dragit konsekvenser av detta och sagt att ett nytt programavsnitt skall läggas till, ur vilket särskilt information om EU:s kommande jordbrukspolitik skall finansieras för jordbruksområdet. Här måste jag ändå be er att tänka över detta förslag än en gång, eftersom det skulle betyda att vi måste skapa en ny rättslig grund för programmet. Samtliga program inom Sapard-programmet skulle behöva omprogrammeras, vilket skulle få ännu större förseningar till följd. Det är ju inte heller något som ni önskar. Därför vädjar jag alltså om att ni än en gång mycket noga överväger detta med att lägga till ert krav i Sapard-programmet om att ställa mer information till förfogande för jordbruksområdet, i likhet med vad som är fallet med Leader-programmet.
Beträffande denna punkt måste jag också än en gång rikta ett par ord till rådet: Ni har gjort stora nedskärningar av medlen som rör stödet inför anslutningen i er första behandling av det preliminära budgetförslaget. Det är naturligtvis motsägelsefullt att å ena sidan säga att vi här vill ha ett bättre genomförande och minska på eftersläpningen när det gäller betalningar, och å andra sidan skära ned medlen i denna utsträckning. Jag måste därför be om att ni också är öppna för kommissionens argument. Naturligtvis måste vi bevisa att vi nästa år kommer att behöva de anslag som vi föreslår. Men vi kommer att göra detta.
När det gäller utvidgningen bör naturligtvis också frågan om "gränsregionerna" tas upp. Föredraganden, Costa Neves, har redan gjort detta. Vi vet naturligtvis alla att gränsregionerna, de regioner som nu ligger vid Europeiska unionens gränser, på lång sikt kommer att dra nytta av unionens utvidgning, eftersom de i slutändan inte längre kommer att vara några gränsregioner. Men å andra sidan vet vi också att det finns anpassningsproblem. För att dämpa anpassningsproblemen, eller tvärtom, för att se till att man kan ta till vara de möjligheter som står till buds, har kommissionen föreslagit detta program för gränsregionerna. I budgeten har man anslagit ytterligare 150 miljoner till åtgärder som rör transportinfrastrukturerna i gränsregionerna, vidare 15 miljoner till samarbetet mellan de små och medelstora företagen, ytterligare 20 miljoner från Interreg-programmet och ytterligare 10 miljoner ur programmet Ungdom, för att främja detta program med utbytesstudenter osv. just med tanke på utvidgningen.
Europaparlamentet hade ju förra året, alltså för budget 2001, beslutat om ett nytt pilotprojekt, nämligen samarbete mellan små och medelstora företag i gränsregionerna med tanke på utvidgningen. Jag måste i efterskott säga att det var en utmärkt idé från parlamentets sida, eftersom man kan åstadkomma väldigt mycket med detta program. Jag är positiv till att parlamentet också säger att detta projekt skall fortsätta, och jag följer naturligtvis med intresse Europaparlamentets ansträngningar att få fram ytterligare medel för hela detta område.
Ökande krav på den europeiska politiken innebär naturligtvis också ökande krav på personalen, även på kommissionens personal. Kommissionen har i många år råkat ut för att man måste klara allt fler uppgifter, utan att personalen utökas. Förra året drog vi konsekvenserna av detta och gjorde en inventering för att syna uppgifterna. Detta ledde till att vi lade fram en begäran om 717 nya tjänster. Budgetmyndigheten godkände förra året 400 nya tjänster för kommissionen. För detta vill jag i kommissionens namn också tacka er än en gång.
Men vi ber er nu att också godkänna den andra delen med 317 tjänster. Jag hänvisar också än en gång till att det inte finns särskilt många olika tjänster. Som exempel kan jag bara nämna Generaldirektoratet för rättsliga och inrikes frågor, Vitorinos generaldirektorat. Man förfogar där över 189 fasta tjänster. Tillsammans med de tillfälliga tjänsterna är det totalt 215. The scoreboard för ökat samarbete på det rättsliga området, som beslutades om i Tammerfors, är verkligen inte så illa. Det är naturligtvis också berättigat. Situationen efter den 11 september har visat att det just i fråga om ökat rättsligt samarbete krävs gemensamma åtgärder på det rättsliga området. Här har det ännu inte gjorts tillräckligt på europeisk nivå. Alltså måste vi se till att driva på denna sektor. Det betyder naturligtvis också att det krävs personal för detta område.
Jag tackar för det stöd som man här än en gång uttalat när det gäller hela reformen av kommissionen. Ni har nu framför er olika ändringsförslag, som ni förmodligen kommer att anta på torsdag, och som får till följd att det kommer att begäras ytterligare rapporter från kommissionen, till exempel om dröjsmålet med budgeten. Vi kommer naturligtvis att göra allt som står i vår makt för att efterkomma detta krav på rapporter. Jag måste också påpeka att kommissionen är den som har det verkställande ansvaret. Därför gäller det naturligtvis också att här göra en avvägning. Men jag vill tacka herr Costa Neves så mycket för att han än en gång har upprepat ert anbud om förhandlingar.
Mina damer och herrar, det krävs naturligtvis att man har potential i budgetpolitiken för att kunna reagera på kriser, för att kunna fånga upp oförutsedda saker, särskilt inom utrikespolitiken. Det hände redan i fråga om budget 2000, när vi gemensamt fick bemöda oss för att finna budgetmedel för återuppbyggnaden i Kosovo och utnyttja dem. Det lyckades vi med gemensamt. Det hände förra året, när vi måste anslå extra medel för Serbien i budget 2001. Vi befinner oss nu - jag har redan nämnt det - i den situationen att vi ur den europeiska budgeten också skall ge ett bidrag till Global Health Fund. 60 miljoner euro talas det här om. Vi kommer att för parlamentet lägga fram ett förslag om överföring, för att aktivera den fiskerireserv, som fortfarande finns i budgeten, bland annat för detta. Vi sammanträdde inom ramen för trepartssamtalet förra veckan, och ni gav ert stöd till att 25 miljoner för Afghanistan, 7,5 miljoner för Palestina och 7,5 miljoner för Kaukasusregionen skall ställas till förfogande ur reserven för humanitärt bistånd. Detta visar på de krav som finns.
Jag vill än en gång särskilt gå in på en punkt, som nämndes av er, herr rådsordförande, nämligen medlen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Detta missförstås ibland en aning av allmänheten, som om det vore den enda posten för utrikespolitiken. Nej, naturligtvis innebär också andra åtgärder utrikespolitiska åtgärder, det är helt klart. Men vi har denna specifika post, GUSP-posten, för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Kommissionen har föreslagit 35 miljoner för detta. Parlamentet föreslår en minskning om 14 miljoner. Nu måste vi nog gå närmare in på varför. Parlamentet anser ju inte att detta område skulle vara oviktigt, utan det handlar om beslutsförfarandet, om huruvida det egentligen är rätt att rådet ensamt beslutar om användningen av medlen. Vi konstaterar - och det fastslår jag nu som kommissionär med ansvar för budgeten - att denna princip, att rådet beslutar om användningen av medlen och att kommissionen sedan ställer ut checkerna, inte fungerar bra, ty här har medlen hittills inte utnyttjats till fullo, trots att alla vet att det finns krav inom detta område.
Jag tror att vi oberoende av budget 2002 måste diskutera principerna för hur en solid finansiering av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken skall se ut i framtiden. Enligt min åsikt går det inte an att rådet här försöker ta till sig allt fler operativa uppgifter, utan vi behöver en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik, med erforderliga ekonomiska garantier. Det finns då en hel rad med frågor som skall klaras ut. Vi måste också, med tanke på de förväntningar som befolkningen har på detta område, nu verkligen grundligt diskutera och undersöka detta och sedan också definiera vad vi i framtiden vill göra på detta område. Det krävs ju då ett gemensamt och - anser jag - ett tydligare svar från gemenskapen på många områden.
För att än en gång komma tillbaka till budget 2002: Kommissionen hade i denna budget hittills räknat med en reserv för fiskeavtalet med Marocko på omkring 125 miljoner. Fiskeavtalet har nu slutgiltigt misslyckats. I tilläggsskrivelsen, som vi kommer att diskutera i kommissionen nästa vecka och som vi sedan punktligt kommer att lägga fram för er, upphävs denna reserv. En del av medlen tas i anspråk för andra fiskeavtal, som utvidgats. En stor del frigörs dock.
Jag anser att det vore fel att redan nu fullständigt boka upp dessa extra medel, som frigörs från reserven. Jag vet att vi kommer att behöva dessa pengar. Det handlar inte om att spara dessa pengar, utan om - det vädjar jag om - att inte redan nu fullständigt boka upp dem. Varför vädjar jag om detta? Jag vill bara påpeka en sak: I Afghanistan förs det nu en kamp mot den internationella terrorismen, och Europeiska unionen håller humanitära medel beredda för civilbefolkningen, och det är inte några små belopp. Totalt sett kommer Europeiska unionen att ställa över 310 miljoner euro till förfogande. Men jag vill för övrigt också påpeka att USA redan före den 11 september gav stora bidrag till humanitär hjälp i Afghanistan.
Men vi bör redan tänka på tiden efteråt, för regionen, för landet Afghanistan, och det innebär för mig då också helt klart tiden efter talibanerna i Afghanistan. Jag tror att vi alla är överens om att Europeiska unionen då också kommer att ha ett åtagande och ett ansvar för att bygga upp ett demokratiskt samhälle, ett samhälle där de mänskliga rättigheterna respekteras och där det blir möjligt med ett liv i mänsklig värdighet. Vi bör i budgeten se till att vi då också kan fullgöra detta åtagande ekonomiskt.
När jag ser tillbaka på två år som kommissionsledamot med ansvar för budgeten och på två år av budgetdiskussioner med Europaparlamentet och rådet kan jag verkligen konstatera att Europaparlamentet, rådet och kommissionen gemensamt har klarat av att väl motsvara de krav som ställts på den europeiska budgeten, och jag är mycket optimistisk och tror att vi också kommer att lyckas med det för år 2002.
(Applåder)

Salafranca Sánchez-Neyra
. (ES) Herr talman! För det första vill jag tacka föredraganden, Costa Neves, för hans ansträngningar att jämka samman de olika prioriterade frågorna inom kammaren.
Herr talman! Vi ledamöter i utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik vill erinra om att detta är första behandlingen, och att den jämvikt och de överenskommelser som vi måste nå kommer att vara av allmän karaktär, vilket är självklart, och att dessa kommer att inverka på den slutliga tilldelningen av bemyndiganden för detta avsnitt.
Därför vill jag ge ett förtroendevotum till den allmänna föredraganden från budgetutskottet, eftersom han har försökt närma sig de prioriteringar som fastställts av utskottet för utrikesfrågor i den mån han har kunnat. Dessa prioriteringar är balanserade, eftersom syftet med dem är att söka en balanserad fördelning mellan de olika geografiska områdena, och att försöka bemöta de olika åtaganden som Europeiska unionen har på den internationella scenen.
Fru kommissionären nämnde de senaste budgetåren när vi varit tvungna att gå på slak lina: fru kommissionär, vi kan inte fortsätta planlöst, vi kan inte försöka finansiera nya prioriteringar med samma resurser. Jag är medveten om att detta inte handlar om en översyn av budgetförslaget, men vi kan inte fortsätta påta oss nya prioriteringar till men för de åtaganden Europeiska unionen redan har för närvarande. Vi måste finna mer fantasifulla och kreativa lösningar på det här området.
Herr talman! Utskottet för utrikesfrågor har gett uttryck för sin åsikt: vi vill förstärka politiken för den administrativa reformer av kommissionen, särskilt när det gäller decentraliserad förvaltning av det externa stödet. När det gäller de förslag som kommissionär Patten gjorde, har utskottet för utrikesfrågor gett uttryck för sitt beslutsamma stöd.
Avslutningsvis stöder vårt utskott den allmänna föredraganden för budgeten, Costa Neves, och vi ger honom vårt förtroendevotum med en enträgen vädjan om att han nära övervakar de mål som utskottet för utrikesfrågor har fastställt i sitt yttrande om budgetåret 2002.

Heaton-Harris
. (EN) På budgetkontrollutskottets vägnar vill jag också gratulera Costa Neves till att ha väglett oss så här långt, och till det utmärkta arbete han utfört.
Mitt utskott har uppmanat mig att ta upp ett antal punkter, varav den viktigaste handlar om det ändringsförslag om revisionsrätten som vi återigen lägger fram. Som kammaren känner till, önskar revisionsrätten anställa nya medarbetare.
Rådet rekommenderade att anställning av endast fem nya medarbetare skulle beviljas, och man har tagit olika ståndpunkter om de ytterligare medarbetare som revisionsrätten önskar, och pengarna till dem. Budgetkontrollutskottet beslutade förnuftigt nog - enligt min mening - att vi skulle se på saken ur en opolitisk synvinkel. Vi bör uppmana revisionsrätten att utvärdera resultatet av ekonomikontrollsystemen i ansökarländerna; förbättra revisionsrättens samarbete med de nationella revisionsmyndigheterna - som krävs enligt Nicefördraget - och upprätta mer detaljerade och specifika revisionsförklaringar - återigen ett krav enligt Nicefördraget. Vi kommer därför att vara opolitiska i vederbörlig grad, och när dessa frågor väl har klargjorts kommer vi att uppmana till att pengarna kan användas till de övriga tjänsterna.
I budgetutskottet lades emellertid ett helt annat ändringsförslag fram. Det är mycket mer politiskt, och vi är mycket oroliga när det gäller revisionsrättens oberoende i förhållande till de krav som anges av budgetutskottet, så jag hoppas verkligen att man kommer att ta hänsyn till detta.
Jag har också uppmanats att säga något om genomförandet. Vi har tittat på genomförandesiffrorna och vi kommer att fortsätta med det i framtiden, och använda dem i samband med framtida budgetändringar. Ni har vårt fulla stöd för allt ni har gjort hittills när det gäller att få tag i bättre information om genomförandet.
Vi har också beaktat frågan att lägga fram ändringsförslag. Vi har ett ändringsförslag som kommit in, i vilket man uppmanar till att pengar skall bindas upp och att kommissionen skall meddela oss om en utvärderingsenhet har inrättats i GD V.
Till sist: Vi är mycket oroliga när det rör A-30-budgetposternas framtid, eller snarare hur man kommer att använda dem. Dessa punkter vill budgetkontrollutskottet ta upp.

Kuckelkorn
Herr talman! Jag vill från mitt utskotts sida framhäva en punkt, nämligen Prince-programmet. Det är mycket viktigt för oss att informationskampanjen om euron fortsätter ännu ett halvår. Trots stora kampanjer har vi nämligen kunnat konstatera bristande information, i synnerhet hos de små och medelstora företagen, och detta skall undanröjas med hjälp av detta program.
Som ständig föredragande för de decentraliserade gemenskapsorganen kan jag för närvarande meddela att de akuta större problemen har lösts med hjälp av kollegerna i budgetutskottet, men även med hjälp av huvudföredraganden. Vi har de facto fattat beslutet att betrakta de decentraliserade gemenskapsorganen individuellt. Jag vill därför här ta tillfället i akt att säga ett par saker för framtiden:
De decentraliserade gemenskapsorganen växer och växer, och det har de gjort i flera år. Alla som arbetar där tycks ha ett intresse av att de skall växa. Ett exempel: Mellan 1995 och 2001 ökade personaltätheten i de decentraliserade gemenskapsorganen med 366 procent. Enbart detta år skapar vi 99 nya tjänster. Jag har det intrycket att många av de europeiska decentraliserade gemenskapsorganen på visst sätt lever sitt eget liv. I budgetförfarandet krävs det alltid bara en sak: Mer pengar! Konsekvenserna av denna utveckling är tydliga. De decentraliserade gemenskapsorganen tar allt spelrum för andra program, och någon gång måste gemenskapen sedan också bära pensionskostnaderna för detta.
Här måste vi ändra på en hel del. Budgeten får i framtiden inte längre anpassas till de program, som styrelsen beslutar om, utan programmen måste anpassas till budgetmedlen. Vi behöver en fungerande kontroll av de decentraliserade gemenskapsorganen, under medverkan av alla aktörer som deltar på permanent basis, dvs. parlamentets specialutskott måste också göra en bedömning. Det vi absolut behöver göra är att granska om de prestationer som de decentraliserade gemenskapsorganen åstadkommer också behövs, och sedan kommer till användning. Vi måste få grepp om helheten, och där måste budgetkontrollen, revisionsrätten och alla andra aktörer inbegripas. Jag kommer under de närmaste veckorna att försöka skapa en struktur för detta, som man kan använda sig av vid nästa budgetförfarande.

Gill
. (EN) Herr talman! Jag kommer att kombinera min tid som föredragande för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi och talesman för den socialdemokratiska gruppen om de övriga institutionerna. Låt mig för det första gratulera båda föredragandena till att framgångsrikt ha slutfört denna gigantiska budgetuppgift, och också utskottets ordförande, Wynn, till att ha genomfört omröstningarna på rekordtid.
När jag nu uttalar mig på utskottets för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi vägnar, är jag besviken över resultaten i denna budget, eftersom många av prioriteringarna som vi betonade har blivit fullständigt ignorerade. Låt mig välja ut tre sakfrågor. Initiativet e-Europa, som sjösattes med stora gester vid toppmötet i Lissabon, belyste hur det skulle öka den europeiska industrins konkurrenskraft, öka sysselsättningen, och erkänna att kunskapssamhället otvivelaktigt är ett grundläggande villkor för ett framtida ekonomiskt välstånd. Utvidgningen av initiativet e-Europa till att omfatta ansökarländerna förkunnades återigen med stora gester vid toppmötet i Stockholm, men vi föreslår att vi inte utvidgar programmet. Jag vill påminna alla om att rådet och parlamentet bekräftade att initiativet e-Europa skulle prioriteras. Genom att inte stödja det, undergräver vi ett av Europeiska unionens prioriterade program, och detta skulle vara till skada för ansökarländerna.
Vi måste se till, som föredraganden nämner, att retoriken följs upp av åtgärder, så att inte EU:s medborgare undrar vad som pågår. Vi har alla dessa program; de hyllas - och sedan verkar de upplösas i tomma intet! Detta är tillämpligt på samma sätt på min andra punkt om Save-programmet. Detta har prioriterats av parlamentet under ett antal år. Här har vi ett förslag till att minska medlen till det under nästa år. En miljövänlig europeisk energipolitik finns högst upp på de flestas dagordning, och det är viktigt att Europeiska unionen visar vägen när det gäller våra åtaganden i samband med Kyotoprotokollet. Att skära ned inom program som främjar en hållbar energikonsumtion och påverkan på klimatskyddet, är därför oerhört kortsiktigt.
Det tredje området inom vilket utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi återigen kommer att lägga fram ändringsförslag, är avveckling av massförstörelsevapen och avfallsförvaltning. Utvecklingen inom dessa områden är avgörande när det gäller att få en tryggare och säkrare värld. Den är ännu viktigare mot bakgrund av de ohyggligheter som inträffade den 11 september, och för att se till att stater för en lämplig strategi för nedmontering av kemiska vapen, så att det inte uppstår någon möjlighet att dessa vapen kommer i orätta händer. Jag uppmanar föredraganden att omformulera och stödja dessa ändringsförslag.
För att gå vidare till de övriga institutionerna, vill jag tacka föredraganden, Buitenweg, för det öppna och fullständiga förhållningssätt hon antog för att komma fram till budgeten för de övriga institutionerna. I år, som hon sade, drabbades utgiftskategori 5 av ett oerhört hårt tryck av en rad olika skäl, inbegripet förberedelserna för den kommande utvidgningen. Min grupp har arbetat med att fortsätta att förbättra effektiviteten, verkningsgraden och öppenheten. När det rör parlamentet är detta inte bara tomma ord, utan ord med innehåll. Vi har visat att vi menar allvar med att förbättra effektiviteten, genom att hålla oss under parlamentets frivilliga tak på 20 procent, samtidigt som vi absorberar förberedelsekostnaderna för utvidgningen på ca 18 miljoner euro. Detta kommer emellertid att bli oerhört svårt under de kommande åren. Jag uppmanar rådet att ta itu med detta, så att vi får en klar bild av kostnaderna som har att göra med den föreslagna utvidgningen, innan vi inleder budgetförfarandet nästa år.
Jag välkomnar dessutom den treåriga utvidgningsplanen som presidiet har godkänt. På detta stadium är den ganska skissartad och kanske något konservativ - med ett litet "k" - och inte särskilt genomgripande. Detta är tråkigt, eftersom utvidgningen erbjuder en verklig möjlighet att göra parlamentet mer dynamiskt i sitt funktionssätt. Vissa av idéerna i denna plan måste utvecklas ytterligare, och vi måste få ett bredare synsätt när det gäller hur saker och ting utförs.
I går hörde vi i plenum att parlamentet inte kunde studera förslagen om penningtvätt, som rådet hade antagit, förrän om ytterligare tre veckor, på grund av att de måste översättas och finnas tillgängliga på elva språk. Detta är väldigt frustrerande för alla som har ett intresse av saken, men vad kommer detta att innebära när vi får ytterligare tio språk? Vi måste ta itu med denna fråga, eftersom den skapar grundläggande problem för oss när det gäller bilden av parlamentet. Det skapar negativa idéer hos de europeiska medborgarna, genom att Europaparlamentet ses som en icke dynamisk och stel institution.
När vi nu ändå diskuterar frågan om ett genomgripande tänkande, vill jag nämna några förslag till rådet om hur det kan förbättra sin egen effektivitet. Vi har till exempel underutnyttjandet av parlamentets byggnader. Vi har byggnader i Bryssel som nästan står tomma i en vecka varje månad, och en byggnad i Strasbourg som knappast används och som står tom i tre veckor varje månad. Eftersom rådet hela tiden talar om slöseri, så har jag ett erbjudande som det inte kan förkasta. Det kan dela och fylla ut våra lokaler genom att hålla sina sammanträden där. Jag hoppas också att detta kan främja öppenheten i deras arbetssätt.

Bowe
 föredragande av yttrandet från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. (EN) Herr talman! Vi som sitter i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor i år, kan rent allmänt välkomna de framsteg som gjorts hittills i samband med antagandet av budgeten för nästa år. Om vi ser tillbaka på vårt tidigare arbete, visar det sig att vi gör ett bättre arbete för varje år som går, och detta har förvisso delvis att göra med det arbete som utförs av föredragandena. Saker och ting sköts mycket smidigare numera, trots det faktum att vi i hög grad har ont om pengar, på grund av yttre krav som belastar vår budget. Jag är i vilket fall glad att kunna konstatera att budgetutskottet har stött utskottets för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor ståndpunkt om att återinföra en del budgetposter som vi är särskilt måna om, åtminstone upp till det preliminära budgetförslaget.
Det är också värt att nämna att vi ser med blida ögon på det arbete som gjordes i samband med ändringsförslagen som lades fram av budgetutskottet om bidragen till tobaksodlarna. De uppmanar rådet att granska denna fråga ingående. Vi uppmanar kommissionen att granska denna fråga ingående. Vi vet att någonting måste göras. Det gläder mig att budgetutskottet inser detta. Dess förslag om en gradvis minskning av detta bidrag under en viss tidsperiod är förnuftiga, och det är dags att rådet och kommissionen börjar diskutera denna fråga.
Ett särskilt framsteg har att göra med budgetposten med anknytning till läkemedelsbyråns godkännande av särläkemedel. Det gläder mig mycket att budgetutskottet har godtagit vår ståndpunkt, och jag hoppas att kommissionen också gör det. Denna budgetpost har varit mycket framgångsrik, sedan den skapades i fjol i samband med förfarandet för ändrings- och tilläggsbudgeten. Vi oroade oss över vad rådet ville göra med tanke på de väldiga nedskärningar man krävde inom denna budgetpost, som var helt oberättigade. Det gläder oss att man återgått till en lämplig nivå för denna budgetpost, och vi hoppas att kommissionen också kommer att försvara denna ståndpunkt gentemot rådet. Detta är en budgetpost i samband med vilken det sker ett faktiskt gott arbete för Europas folk, och en budgetpost som skapar verklig och äkta nytta, och den måste försvaras.
Jag vill slutligen säga att vi hyser vissa betänkligheter när det gäller det sätt på vilket man har hanterat byråerna. Jag kan helt och hållet förstå varför det måste in pengar i reserven, och varför det finns en ökande oro när det gäller det sätt på vilket byråerna drivs, men vi måste ge dem de resurser som behövs för att de skall kunna utföra sina uppgifter, och detta gäller i synnerhet utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor.

Görlach
Herr talman, kära kolleger! Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling riktar sig till rådet och uttalar sig principiellt mot dessa linjära nedskärningar, som rådet ju alltid företar. Vi anser att det är ett politiskt ganska fantasilöst sätt att hantera budgetposterna. Vi utgår från att tilläggsskrivelsen kommer att utgöra rätt grundval för anpassningar på de enskilda områdena även med tanke på den andra behandlingen.
För övrigt håller vi fast vid vårt krav att en ökad flexibilisering av jordbruksutgifterna möjliggörs i framtiden när medel överförs från det obligatoriska till det icke-obligatoriska området. Vi vet hur komplicerat det är och hur mycket som då måste ändras, men vi kommer att upprepa vårt krav för alla budgetar som läggs fram för oss, tills vi har genomdrivit detta krav.
Vi stöder uttryckligen kommissionens förslag om att införa en reserv. Det är nödvändigt. Vi är säkra på att vi inte måste motivera behovet av den. Vi utgår också från att kommissionen kommer att hantera den på ett ansvarsfullt sätt, om det blir nödvändigt att utnyttja den.
Tobaken har just berörts av kollegerna i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. Även utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling har återigen ägnat sig åt tobaken. Vi är mycket missnöjda med att medlen i forskningsfonden för tobak inte har utnyttjats till fullo. Även vi inom utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling beklagar att vi alltid river oss blodiga när det gäller tobaksfrågan. Å ena sidan har vi kraven på information i förebyggande syfte när det gäller hälsan, å andra sidan nödvändigheten att stödja tobaksodlingen. Men man måste inse realiteterna. Så länge som vi har jordbrukare som odlar tobak - och det är inte de rikaste jordbrukarna - och så länge vi inte kan erbjuda någon alternativ odling, kan vi inte heller hjälpa dem. Därför måste möjligheten till alternativ i denna sektor inte bara undersökas, utan också erbjudas i högre utsträckning.
Jag vill framför allt säga ännu en sak om Sapard: Det gläder oss att ansatserna har ökat, men liksom kommissionären kritiserar vi att rådet skurit ned betalningsbemyndigandena för Sapard med 100 miljoner. Det är inte i sin ordning! Det är absolut inte i sin ordning! Fru kommissionär, var inte rädd för ett nytt genomförande liknande det för Leader. Det gäller att inte skrämmas!
Jag vill tacka huvudföredraganden så hjärtligt för det goda samarbetet med kollegerna i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling.

Maat
Herr talman! Till att börja med vill jag tacka föredraganden, Costa Neves, så hjärtligt för det nära och goda samarbetet. Det innebär inte att han kunde instämma med oss på alla punkter vad fiskebudgeten beträffar, men han lyssnade verkligen på oss, och det har i varje fall gett oss en grund för att arbeta vidare, vilket har varit positivt för oss.
Herr talman! Fiskebudgeten kännetecknas av de stora problemen inom fisket och av att den gemensamma fiskeripolitiken delvis har misslyckats. Det står klart att det fleråriga utvecklingsprogrammet och att ensidigt stänga områden inte visat sig vara framgångsrikt.
Det faktum att det inte gått att sluta ett nytt fiskeavtal med Marocko har lett till en explosiv situation vid de spanska och portugisiska kusterna, där de redan har stora samhällsproblem kring den illegala invandringen att kämpa med.
Det är av den anledningen som fiskeriutskottet har begärt knappt 200 miljoner euro för att kunna klara av dessa problem. Föredraganden föreslår att för detta ändamål först ta upp en PM-post och att uppmana rådet att uppfylla de löften som gavs i Nice. Fiskeriutskottet kan finna sig i detta.
Fiskeriutskottet är emellertid besviket över att det budgetförslag om mer pengar till kvotkontroll, som det fanns ett stort behov av, försvagades genom ett liberalt ändringsförslag i budgetutskottet medan det ursprungliga ändringsförslaget med detta förslag fick brett stöd från alla grupper i fiskeriutskottet.
Herr talman! Som skuggföredragande för PPE-DE-gruppen för jordbruksbudgeten konstaterar jag att av den ursprungliga begäran om en miljard euro extra till livsmedelssäkerhet och bekämpning av djursjukdomar återstår till sist 580 miljoner, men vi säger: små smulor är också bröd.
I själva verket beklagar vi också i någon mån att kommissionen inte har hållit fast vid den ursprungliga begäran på en miljard euro extra. PPE-DE-gruppens ståndpunkt, nämligen att mer pengar skall reserveras för bekämpning av djursjukdomar, har lyckligtvis vunnit bifall. I största allmänhet anser vi att det är av största vikt att få tillbaka de europeiska marknaderna, även för nötkött, till en normal nivå för att återställa konsumentens förtroende.
Som sista punkt, herr talman, måste jag säga att jag verkligen gläder mig åt det faktum att PPE-DE-gruppen i fråga om utrikespolitiken kommer att lägga fram ett ändringsförslag om mer uppmärksamhet för Kirgizistan, Uzbekistan, Tadzjikistan, och detta ändringsförslag vill jag också helhjärtat rekommendera inför de fortsatta diskussionerna.

Ortuondo Larrea
. (ES) Herr talman! Som företrädare för utskottet för regionalpolitik, transport och turism lägger jag fram ett dussin ändringsförslag till budgetförslaget för de fyra gemenskapsinitiativen (Urban, Interreg, Equal och Leader) för säkerhet och hållbarhet inom transport och turism.
Om man bortser från de omständigheter som nu råder på grund av de tragiska händelserna den 11 september, kommer turismen snart att bli den viktigaste tjänsteindustrin i Europeiska unionen. Världsturismorganisationen beräknar att antalet ankommande turister kommer att fördubblas till en nivå på cirka 720 miljoner årligen år 2020. De 9 miljoner personer som är sysselsatta inom turismen kommer att öka med mellan 2 och 3,5 miljoner från och med nu till år 2010 till 12,5 miljoner sysselsättningstillfällen. Emellertid förkastade budgetutskottet det anslag vi föreslog. Lyckligtvis kunde Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen åter lägga fram ett ändringsförslag i plenum för att tilldela resurser för att ge drivkraft åt främjande, uppföljning och utvärdering av en politik för miljövänlig turism som är socialt hållbar på europeisk nivå. Jag litar på att majoriteten av mina kolleger ledamöterna har den förståelse som krävs för att rösta för detta förslag, som vi alltså än en gång upprepar.

Iivari
Herr talman! Budgeten för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott innehåller tre viktiga öppningar:
För det första föreslås ett särskilt anslag om 12,6 miljoner euro för genomförandet av e-Learning-initiativet. Det är motiverat, eftersom IT-kunskaper innehar en central position i unionens strategi. En avsevärd ökning av anslagen för IT-undervisning är vettigt även därför att om undervisningen enbart finansieras med hjälp av Sokrates-, Ungdoms- och Kultur 2000-programmen finns det risk för att genomdrivandet av programmens främsta målsättningar drabbas. Man måste komma ihåg att IT är ett redskap, inte ett värde i sig.
Den andra öppningen hänför sig till idrotten, vilken ännu inte har någon rättslig grund inom unionen. Idrotten nämns dock i Amsterdamfördraget och i slutsatserna från toppmötet i Nice betonar man dess samhälleliga betydelse. Budgetutskottet har godkänt förslaget om ett anslag om 5 miljoner euro att användas bland annat i idrottsföreningarnas arbete för att förhindra utslagningen av ungdomar.
Den tredje nya punkten i kulturbudgeten är anslaget om en miljon euro för grundandet av ett uppföljningscenter för kultursamarbetet. Jag anser att samordningen av kultursamarbetet kunde ske tillsammans med Europarådet som har gedigen erfarenhet på området.
Kapitel A-30 föranledde återigen problem. Jag är mycket besviken över budgetutskottets agerande beträffande punkt A-3042 som gäller finansieringen av europeiska kulturorganisationer. I utskottet för kultur hade vi arbetat mycket med denna punkt. Vi tog hänsyn till kommissionens utredning om finansieringen av organisationerna samt rekommendationerna från budgetutskottets arbetsgrupp. Framför allt försökte vi avgöra hur pengarna skulle kunna användas på bästa möjliga sätt med tanke på den europeiska kulturen. Jag kan inte acceptera att budgetutskottet blandar sig i ett specialutskotts expertiskrävande förslag på det sätt som nu skedde. Därför stöder jag varmt förslaget i allmänna föredraganden, Costa Neves, betänkande om att ge kapitel A-30 rättslig grund och ordentliga spelregler. Parlamentet kan inte agera som i en brottningsmatch med principen "grip tag där det går", där den mest hänsynslösa avgår med segern.

Berès
Herr talman, fru kommissionär, herr rådsföreträdare! Jag vill fästa er uppmärksamhet på tre ändringsförslag från parlamentets utskott för konstitutionella frågor. Målsättningen med dessa ändringsförslag är att stödja information till medborgarna och stimulera debatten om de frågor som rör unionens framtid, i enlighet med förklaring 23 i Nicefördraget.
Syftet med ändringsförslag 223 är att återupprätta åtagandebemyndiganden för Prince-programmet på det sätt som föreslagits av kommissionen i det preliminära förslaget till budget.
Ökningen av dessa anslag minskades av rådet. Vi tycker det är obegripligt att inte stödja en stark investering till förmån för ökad information till våra medborgare om euron, utvidgningen, stadgan om de grundläggande rättigheterna och naturligtvis åtgärder på området rättsliga och inrikes frågor. Alla dessa frågor är i högsta grad aktuella. Och jag erinrar om att vi nu inlett en period av diskussion och samråd om unionens framtid.
Vi anser också att det skulle vara kontraproduktivt att såsom budgetutskottet föreslår placera en del av anslagen i en reserv. Vi vet att utnyttjandet av anslag som placerats i reserven omfattas av ett tyngre förfarande och vi ser ingen som helst anledning att blockera kommissionens handlingsfrihet på detta område.
Jag vill tillägga att kontrollen av parlamentet i samtliga fall säkerställs av att man deltar i den interinstitutionella arbetsgruppen om allmän och specifik informationskontroll.
Utskottet för konstitutionella frågor har avslutningsvis också uttalat sig till förmån för att det ekonomiska stödet till Europarörelsen skall bibehållas eller ökas. Vi vet hur effektiva de åtgärder som vidtagits av rörelsen varit, och det skulle verka underligt om unionen drog bort sitt stöd i en tid när man mer än någonsin behöver uppmuntra till dialog mellan medborgarna.
Europadagen som firas den 9 maj är också en symbol som behöver stödjas i samtliga medlemsstater, eftersom en sådan åtgärd i stor utsträckning bidrar till att inrätta detta offentliga utrymme som vi verkligen saknar.

Avilés Perea
. (ES) Herr talman! Sedan Amsterdamfördraget trädde i kraft har anslagen till utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor förstärkts, framför allt för Europeiska unionens politik för jämställdhet mellan kvinnor och män. Vi fäster därför särskild vikt vid gemenskapsprogrammet för likabehandling av kvinnor och män, eftersom det är ett mycket viktigt instrument för att nå jämställdhet och detta gäller även Daphne-programmet för bekämpning av våld i hemmet, för att hjälpa kvinnor att komma in på arbetsmarknaden och för att sysselsättningsmålen från toppmötet i Lissabon, bland andra, skall infrias.
Social uteslutning är en annan fråga som engagerar utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor, eftersom vi nu tyvärr närmar oss vad som kallas "feminisering av fattigdomen". För att uppnå dessa prioriterade målsättningar har vi lagt fram en rad ändringsförslag till budgeten. Dessa har blivit väl mottagna och jag vill särskilt tacka föredraganden, Costa Neves, för hans stöd för att nå majoritet i budgetutskottet.
En liten del har av ändringsförslagen har förkastats, eftersom den redan fanns med i andra budgetposter: informationsåtgärder inom den gemensamma jordbrukspolitiken, som är åtgärder för att bekämpa uteslutning, informationssamhället, bekämpning av fattigdom och de sjukdomar som uppkommer av fattigdom: malaria, tuberkulos, hiv/aids, vårdåtgärder på området för hälsa och välstånd, att befästa demokratin och de mänskliga rättigheterna, och så vidare.
Stöden till de kvinnoorganisationer som arbetar för att främja kvinnan i Europeiska unionen är även värt att nämnas, inte bara för att idka lobbyverksamhet för kvinnorna, utan även för andra organisationer som värnar om respekten för mångfald i vårt samhälle. Vi kan inte påstå att en enda organisation företräder alla europeiska kvinnor. Därför är det inte mer än rätt att de många andra europeiska institutioner som sedan lång tid tillbaka arbetar för jämställdhet mellan kvinnor och män får det erkännande de förtjänar och att även de får finansiellt stöd från Europeiska unionen.
Följaktligen är utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor relativt nöjt med hur föredraganden har tagit upp våra ändringsförslag och även de från budgetutskottet.

Perry
Herr talman! Jag vill be föredragandena om ursäkt att jag inte hade möjlighet att närvara i början av debatten, men jag kan slå vad om en euro att ingen ännu har berört det ämne som jag vill ta upp på utskottets för framställningar vägnar.
Långt ned i Buitenwegs betänkande finns ändringsförslag 2 022 om budgetpost 250, och genom detta läggs ett nytt förslag fram om att under vissa omständigheter tillåta att parlamentet ersätter kostnaderna för vissa framställare, om de anser det lämpligt att komma till parlamentet och lägga fram sin sak. Jag vill tacka föredraganden för att ha godtagit detta, och utskottet för att antagit ändringsförslaget.
Ni vet att parlament har olika typer av ansvar. De beslutar om vilka som skall få bilda regering, men detta är naturligtvis inte ett ansvar för detta parlament. De beslutar om budgetar, men ni vet att vi bara har budgetbefogenheter upp till en viss nivå. Vi har inga befogenheter när det rör skatter, vi har inga befogenheter när det rör över 50 procent av utgifterna som, mer eller mindre, uppkommer inom jordbruksområdet. Parlament antar lagstiftning: Detta är en befogenhet vi måste dela med ministerrådet, och vi har inga befogenheter när det gäller initiativrätt i samband med förslag till lagstiftning. Men parlament har också ett ansvar att skydda de enskilda medborgarnas rättigheter i deras kontakter med byråkratin, och detta är ett ansvar som vi i detta parlament utövar genom arbetet i utskottet för framställningar och i ombudsmannens kansli.
Jag vill säga till parlamentet denna eftermiddag, att de pengar som går till framställningar och de 3 miljoner euro som vi tilldelar Europeiska ombudsmannens verksamhet, är pengar som används på ett oerhört bra sätt. Det uppgår till mindre än 0,1 euro per person och år, så man kan inte säga att det handlar om mycket pengar, utan om pengar som går till den faktiska europeiska demokratin, och vi vill se till att denna linje följs och att vi gör ännu mer i framtiden.

Rovsing
. (DA) Herr talman! Jag skall särskilt koncentrera mig på kommentarerna kring EKSG:s driftsbudget och tala om det betänkande Seppänen utarbetat å budgetutskottets vägnar. Vi gläder oss åt den roll EKSG har spelat som pionjärer i den europeiska integrationsprocessen, genom vilken EKSG på ett positivt sätt har bidragit till freden i Europa. Vi noterar att EKSG finansierades med avgiftsgrundade inkomster, vilket gjorde det möjligt att utveckla ekonomiska och sociala interventionsåtgärder som var knutna till en sektorinriktad industripolitik. I dag sysselsätter kol- och stålsektorn 357 000 arbetstagare och efterhand som EU utvidgas till att omfatta även ansökarländerna kommer kolproduktionen inom EU att fördubblas och stålproduktionen att öka med en tredjedel. Vi kan med stolthet konstatera att det tack vare EKSG skett en uppbyggnad och vidareutveckling som lett fram till den europeiska union vi har i dag. Utskottet har godkänt kommissionens förslag till en driftsbudget på 151,8 milj. euro för 2002, och EKSG-fördraget löper ju ut den 23 juli 2002. Vi hade kunnat önska oss lite mer pengar till framtida energibehov vad gäller rena koltekniker, både vad gäller drift och forskning, och vi uppmanar kommissionen att ta med detta i övriga program.

Deprez
Herr talman! Jag tillåter mig att ställa en fråga.
Jag förstår inte varför, när jag nu officiellt är föredragande av yttrandet från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, när jag förberett utskottets ändringsförslag, när jag fått mitt utskott att rösta för dem, när jag försvarat dem (i vissa fall på ett ganska bestämt sätt) i budgetutskottet -, där jag för övrigt oftast erhållit mina kollegers samtycke, varför jag alltså inte finns med på listan över föredragande av yttranden. Jag ber er därför att ge mig tillstånd att yttra mig nu, för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor.

Talmannen
Herr ledamot! Ert namn är inte upptaget på den officiella listan över ledamöter som skall lägga fram utskottsyttranden, och jag kan därför inte ge er ordet i detta ögonblick.

Deprez
Jag ber alltså om tillstånd, herr talman, att nu få ta till orda.

Talmannen
Herr ledamot! Talarlistan är upprättad i enlighet med vad de olika utskotten har begärt och i dessa frågor kan man göra inlägg. Eftersom ni inte är upptagen på den officiella listan och jag inte anser att den skall ändras, kommer jag att ge er ordet senare, när ni har rätt att komma med inlägg.

Elles
Herr talman! Vår talesman kommer att uttala sig på vår grupps vägnar senare, men jag har också några kommentarer som jag vill göra på detta stadium. I likhet med andra talare, vill jag gratulera våra två huvudföredragande, Costa Neves och Buitenweg. Det är aldrig någon lätt uppgift att lotsa något genom denna kammare, som jag känner till, och jag tycker att de skall få en varm applåd.
I och med kommissionens budget i år, har vi fått ett förslag som ligger på 1,06 procent av BNP, vilket är ett av de lägsta budgetförslagen som utarbetats av kammaren, och som därför med god marginal ligger under taket som nämns i budgetplanen, men jag antar att budgetplanen, i och med utvidgningen, kommer att prövas hårt innan vi sett slutet på 2006.
I samband med Costa Neves-betänkandet, skulle jag - först och främst - vilja gratulera föredraganden till att han koncentrerat sig på lägesrapporten om vad som gjorts med avseende på uppföljningen av den gemensamma förklaringen som rådet och parlamentet antog i slutet av förra året - en uppföljning som visat sig vara värdefull i samband med vårt budgetförfarande. Det kan vara en god idé att fortsätta med detta på årsbasis, eftersom vi haft nytta av att granska verkningsgraden och effektiviteten hos verksamheten vid Europeiska unionens institutioner, och för oss i parlamentet är detta en mycket viktig punkt som jag återkommer till i slutet av mitt tal.
Jag vill ta upp några punkter om de specifika frågor som rör kommissionens budget, där vi - som grupp - bör se till att vi får valuta för pengarna; en hårt prövad ståndpunkt i kammaren.
När det, för det första, gäller jordbruket: Vi tror inte på att ha en reserv - vi har redan en del pengar som gjorts tillgängliga, och en ändringsskrivelse håller på att utarbetas, och jag anser att detta är fullt tillräckligt. Men vi anser att det bör ske en undersökning av den förvaltning av mul- och klövsjukan som skett genom kommissionen och de brittiska myndigheterna, och vi kommer att gå vidare med detta.
För det andra anser vi att det finns ett fortsatt problem med informationspolitiken: Varje gång vi ser förslag från kommissionen som kommit in utan att ha behandlats i de interinstitutionella arbetsgrupperna, måste vi som parlament skicka tillbaka förslagen till dem som har hand om informationspolitiken. Jag uppmanar kommissionen att se till att en gång för alla bli en del av våra förslag - detta skulle bespara oss en del arbete med att se till att det interinstitutionella arbetet fortgår.
För det tredje, med tanke på byrån för livsmedelssäkerhet - jag noterade att frågan togs upp vid Europeiska rådets sammanträde i Gent - vill jag påminna ordförandeskapet om (i stället för att skratta, kan han kanske lyssna på parlamentarikernas tal) att parlamentets ståndpunkt innebär att pengarna stannar i reserven fram till dess vi är nöjda med verksamheten inom och lokaliseringen av denna byrå. Jag antar därför att ni kommer att samråda med parlamentet innan ni fattar något slutgiltigt beslut.
För det fjärde, vad gäller Afghanistan - och jag vänder mig här återigen till kommissionen - finns det ett ändringsförslag om att skapa en "pour memoire"post för bistånd till Afghanistan, och vi kommer att uppmana rådet, tillsammans med parlamentet, att införa denna i budgeten vid andra behandlingen, eftersom vi i vår grupp vill se att det bildas en internationell allians för att hjälpa till med att återuppbygga landet när väl konflikten är över, och de första idéerna om detta håller redan på att få en mer fast form inom Förenta nationerna.
Till sist vill jag hänvisa till frågan om de poster vi har lagt i reserv, och vi vill se till att reservens villkor uppfylls innan posterna släpps fria - inbegripet det faktum att kommissionen har möjlighet att använda posterna under nästa år med tanke på nya tjänster.
Det finns emellertid ytterligare en mycket avgörande punkt, och jag vänder mig här återigen till ministerrådet. Ryktet säger, herr talman, att paketet om förtidspension, som rådet förhandlar om just nu, inte gäller parlamentet. Jag vill att ni i alla framtida kommentarer bekräftar att det gäller oss - det är en avgörande punkt för vår grupp, eftersom vi vill att paketet tillämpas inom alla institutioner.
Herr talman! Jag avslutar med en punkt som rör vår institution. I går kväll beslutade presidiet, i strid mot Harbours resolution, att gå emot idén om att tillämpa en linjär karriärgång - jag citerar ur punkt 38 i resolutionen som vi röstade om i kammaren i november i fjol - "uppmanar parlamentets förvaltning att införa en linjär karriärgång, parallell till den inom kommissionen, för att möjliggöra en enkel överflyttning mellan institutionerna". Det är oacceptabelt att parlamentets presidium verkar tillämpa "frånvaro utan giltigt förfall", och självt fattat beslut: Under påtryckningar från parlamentets förvaltning, har parlamentets presidium valt att ignorera vad detta parlament röstat igenom.
Ni måste därför svara på tre frågor, och jag avslutar i och med detta.
Varför skulle parlamentets organisation och funktionssätt vara så annorlunda i jämförelse med kommissionens, att det kräver en annan karriärgång?
För det andra: Hur kan en karriärgång som omfattar fyra olika kategorier uppfylla målen hos en linjär karriärgång baserad på meriter, som stöds kraftfullt av parlamentet?
Till sist: Hur kan personalrörlighet mellan institutionerna främjas om parlamentet och kommissionen har olika karriärgångar? Presidiet måste komma och förklara sina beslut för detta parlament, eftersom de inte är i linje med våra resolutioner.
(Applåder)

Wynn
Herr talman! Jag vill inte upprepa saker och ting, så jag tar bara upp ett par punkter - även om James Elles tog ordet ur munnen på mig genom sina sista två punkter. Jag gratulerar föredragandena. Deras arbete är aldrig lätt. I år har de gjort ett särdeles gott arbete under svåra förhållanden.
Jag välkomnar ordförandeskapets uttalande om att han hoppas att vi under nästa förlikningsförfarande kan få till stånd en överenskommelse med rådet. Det hoppas jag också, eftersom vi vid den senaste förlikningen den 20 juli i princip inte kom överens om någonting. Det finns ingen anledning att ha förlikningssammanträden om man inte åstadkommer något. Förhoppningsvis får vi någon form av positivt resultat i november.
När det gäller situationen avseende marginalerna, som ordförandeskapet också nämnde, kommer det inte att finnas så mycket marginal kvar vid tidpunkten för omröstningen på torsdag. Ett av skälen till detta är att vi, återigen, inte kunde diskutera saken med rådet; vi kunde inte komma överens med rådet. Jag tog upp frågan vid ett flertal tillfällen i juli, att de tre institutionerna allvarligt måste diskutera problemen i samband med att försöka finansiera kategorierna 3, 4 och 5 framöver.
Rådet kan inte ignorera dessa kategorier som om det inte fanns några problem. I bland verkar det som om rådet är som en struts som sticker huvudet i sanden, för att därigenom komma undan alla problem. När rådet uppför sig på detta sätt, återstår det bara att tala med baken, även om vi i bland får klokare svar från baken på en struts, än från vissa av de personer som vi måste tala med! Detta är ingen hänvisning till er, herr rådsordförande! Det finns tillfällen då det är så frustrerande att försöka att få fram budskapet, att vi slösar bort tiden med att hålla förlikningssammanträden. I november kommer vi förhoppningsvis att få något mer konkret.
När det gäller reformfrågan, berörde James Elles alldeles nyss en mycket viktig punkt. Jag hade tänkt hänvisa till den oro vi känner över att det inte sker några framsteg, men parlamentet har inte hjälpt sig självt i och med presidiets beslut häromkvällen. Man måste hoppas att detta snabbt kan ändras. I praktiken ligger det nu hos rådet: Det har nu nästan gått tre år sedan kommissionen avgick, och vi har fortfarande inte sett den reform som alla vill ha. Allmänheten, Europas skattebetalare, vill ha reformen som vi utlovade för nästan tre år sedan. Var befinner vi oss? Den har fastnat i rådet.
Herr rådsordförande! Ni är medveten om - eftersom jag har diskuterat denna fråga med er - att budskapet om att vi behöver en lösning så snart som möjligt måste nå fram. I annat fall kommer hela processen att köra fast i träsket. Förhoppningsvis kan parlamentet spela sin roll och riva upp beslutet som togs i går kväll och fortsätta ansträngningarna att få till stånd en snabb process, så att vi kan klara ut frågan - inte bara för kommissionen, utan för alla institutionerna.
Jag vill nu ta upp den globala hälsofonden, som har en budgetpost och till vilken vi tilldelat ett ganska litet belopp för nästa års verksamhet. Som vi alla känner till, kommer kommissionen att lägga fram förslag till att finansiera denna ur innevarande års budget, genom att ta 60 miljoner euro från den allmänna budgeten och 60 miljoner euro från Europeiska utvecklingsfonden. Jag måste ställa en fråga till kommissionen: När det rör pengarna från Europeiska utvecklingsfonden, när denna budget väl godtagits, har man kommit överens med AVS-staterna, så kan vi vara säkra på att AVS-staterna har gått med på användningen av 60 miljoner euro till den globala hälsofonden? Åtskilliga av mina kolleger har ställt denna fråga till mig, och uppriktigt sagt känner jag inte till svaret. Jag skulle alltså vara tacksam om kommissionär Schreyer kunde svara på detta.
Låt mig gå vidare med den omtvistade frågan om A-30-posterna. Det verkar som att närhelst vi röstar om dessa poster, så blir väldigt få personer nöjda, men många blir missnöjda. Jag hoppas att det läge vi befinner oss i denna gång, ger oss modet att lägga fram förslag till nästa år som innehåller ett öppnare system. Vi oroar oss över att om vi överlämnar hela förfarandet till kommissionen, så kommer det inte att bli bättre. Kommissionen kommer att fatta besluten i stället för parlamentet. Jag hoppas att vi kan få till stånd någon form av överenskommelse inom parlamentet om hur vi skall behandla A-30-posterna framöver.
Jag vill slutligen vädja till rådet och upprepa vad jag sade under förlikningen och vid det senaste trepartsmötet. Det som behövs är att en gemensam arbetsgrupp på politisk nivå från rådet och parlamentet börjar att granska "valuta för pengarna" inom Europeiska unionen, och även granskar institutionerna och verksamheten, och ser till att vi kan övertyga skattebetalarna om att de verkligen får valuta för pengarna. Jag hoppas att ni kommer att ta till er detta.
(Applåder)

Virrankoski
Herr talman! För det första vill jag framföra ett stort tack och lyckönskningar till föredragandena Costa Neves, Buitenweg och Seppänen för ett väl utfört arbete Samtidigt vill jag tacka budgetutskottets ordförande Terence Wynn som på ett utmärkt sätt har lett även detta års arbete. Arbetet som allmän föredragande är tungt och krävande, men Costa Neves har klarat det bra och min grupp stöder de riktlinjer som han dragit upp för kommissionens budget.
Till de allmänna riktlinjerna i budgeten hör att upphöra med nedskärningarna i jordbruksutgifterna, betala försenade fakturor och reformera kommissionen. Positivt är även att politiken för en nordlig dimension fått en starkare ställning i grunderna för budgeten. Bakom behandlingen av budgeten står fjolårets bokslut, vilket har ett överskott om 11 miljarder euro. Utgifterna var 8,5 miljarder euro mindre än beräknat och av strukturfonderna förblev 6,5 miljarder euro oanvända. Därför måste man nu fästa särskild uppmärksamhet vid utvecklingen av förvaltningen och vid det att utgifterna inte beräknas för högt. Annars förtas all verkan av budgetpolitiken.
En av tyngdpunkterna i budgeten är minskningen räkningar som förfallit. De uppgår för tillfället till över 60 miljoner euro. Min grupp stöder denna målsättning. Min grupp stöder även reformeringen av kommissionen, vilken hör till parlamentets viktigaste prioriteringar. Det ökar effektiviteten och det personliga ansvaret. Ett förslag är att en del av anslagen läggs i en reservering för att kommissionen snabbt skall lägga fram de omarbetade tjänsteföreskrifterna, samt klargöra sin ståndpunkt beträffande systemet för förtidspensionering.
Rubrik 4 är svår. Kommissionen och rådet föreslår 125 miljoner till fiskeriavtalet med Marocko, trots att det inte blir av. Det är fråga om en klar smygreservering som till och med strider mot budgetförordningen. Den måste upphävas. Som motvikt föreslås att man tillämpar ett flexibelt redskap för att modernisera Spaniens och Portugals fiskeflotta. Detta kan delvis accepteras. Å andra sidan godkänner vår grupp inte att Cards-programmet minskas med 84 miljoner euro. Som liberaler deltar vi gärna i gemensamma avtal för att genomdriva budgeten i parlamentet, men denna idé ställer vi inte upp på. Cards-programmet har varit en av parlamentets absoluta prioriteringar, och därför hoppas vi på motsvarande minskningar i de övriga programmen i budgeten, där användningen av anslagen inte har varit fullständig.
Av de små programmen utgör A-30-anslagen det största, öronmärkt stöd till organisationer. I förhållande till deras betydelse kräver ifrågavarande anslag orimligt mycket av parlamentets tid. Därför borde hela systemet göras klarare. Dessutom baserar sig valet av ifrågavarande organisationer ytterst sällan på objektiva kriterier.
I Buitenwegs betänkande stöder vi speciellt hennes disciplin när det gäller parlamentets budget. Den stannar under det tak vi själva satt, 20 procent av alla administrativa utgifter, fastän kostnaderna för utvidgningen redan är medräknade. Själva utvidgningen österut är en fråga som måste skötas så, att parlamentets verksamhet inte försvåras och att vi även i fortsättningen kan samlas i vårt eget gemensamma rum.

Rühle
Herr talman! Även jag vill än en gång uttrycka mitt tack till föredragandena. Mitt tack gäller också utskottsordföranden. När man tittar på konflikterna i samband med godkännandet av budgetarna under de senaste åren, så verkar det som om det råder ett större lugn i år, och som om konflikterna inte skulle märkas lika väl av allmänheten. Men man måste konstatera att rådet inte heller i år faktiskt tar sitt ansvar på allvar. Som en del av budgetmyndigheten skulle rådet ha till uppgift att verkligen arbeta konsekvent och på ett politiskt begripligt sätt för en budget.
Medan parlamentet mycket noga i långa debatter, i utdragna överenskommelser och förhandlingar med de flesta berörda parter arbetat för en balanserad budget, och avvägt behovet gentemot uppgiften att, i skattebetalarnas anda, vara sparsam med budgetmedlen, har rådet än en gång bara skurit ned medlen schablonmässigt utan något politiskt koncept. Åtminstone är detta politiska koncept inte skönjbart för oss, och frågan inställer sig om det någonsin funnits något.
Sättet som rådet agerar på skärper utan vidare problemen, ty även i år ligger budgeten trots särskilda uppgifter, förberedelser inför utvidgningen och många andra problem under marginalen, långt under 1,27 procent av bruttonationalprodukten.
Rådet har i år schablonmässigt minskat betalningsbemyndigandena med 10 procent. Detta är desto mer oförståeligt som vi på många områden har en eftersläpning med genomförandet av programmen. Parlamentet återinsätter nu dessa belopp. Vi kan inte å ena sidan väcka förväntningar exempelvis när det gäller strukturfonden eller externt stöd, men sedan ha stora förseningar när det gäller att uppfylla dem. Detta undergräver förtroendet för EU:s institutioner. Rådet får bära sin del av ansvaret för detta, om det lyckas få igenom sina krav.
Särskilt problematiskt är detta agerande i rubrik 4, externa åtgärder. Medan utrikesministrarna och regeringscheferna håller stora tal om den gemensamma utrikespolitiken, skär finansministrarna småaktigt ned medlen, utan att bekymra sig om att EU:s institutioner förlorar i anseende. Vi förstår inte varför instrumentet med den flexibla reserven inte skall stå helt till förfogande för detta område i år. Vi har fortfarande stora problem på Balkan, nya uppgifter väntar i Afghanistan och dess grannländer, nya uppgifter väntar också i Mellanöstern.
EU förlorar sina möjligheter att reagera flexibelt, och även här behöver vi ett svar från rådet. Rådet måste förklara hur EU i fortsättningen skall förbli politiskt handlingskraftigt och flexibelt. Vi som grupp är mer kritiska mot förfarandet när det gäller A30-posterna. På grund av de många enskilda förslagen - även från parlamentet - har de båda stora grupperna försökt att i ett blockförfarande lösa detta. Men därmed kunde vårt utskott inte längre göra någon detaljreglering på detta område, och därför fullgör vi inte vår kontrolluppgift i tillräcklig mån. Nu har ju Wynn i dag uttryckligen nämnt att detta skall ändras i budgetförfarandet nästa år. Jag hoppas att vi då kan arbeta tillsammans för att åstadkomma ett klokt förfarande, som också gör det möjligt för parlamentet att utföra sin uppgift att kontrollera A30-posterna. Vi får inte utsätta oss för anklagelsen att särskilt gynna vissa grupper. Det bör vi verkligen inte göra i budgeten.
Nej, jag tror att det också måste finnas en viss självkritik. Jag är fullt medveten om att det råder stor tidspress, men man måste trots detta också kunna ta det politiska ansvaret utåt för varje enskild post just på detta område. Totalt sett vill jag i slutet av mitt inlägg än en gång uppmana parlamentet, och jag anknyter här till det som föregående talare redan har sagt, att driva på de egna reformerna. Vi kommer bara att på ett trovärdigt sätt kunna kräva reformer av rådet och kommissionen om vi också är trovärdiga i våra reformansträngningar. I presidiets beslut i går kväll togs det inte tillräcklig hänsyn till detta, anser jag.

Seppänen
Herr talman! I beredningen av nästa års budget har man tillämpat en ytterst stram budgetlinje. Då EU-ländernas bruttonationalprodukt har stigit snabbare än ökningen av anslagen i EU-budgeten, har EU-budgetens andel av den sammanlagda bruttonationalprodukten krympt till 1,03 procent. Det påvisar att nästa års budgetproposition inte innehåller särskilda prioriterade områden. Den tillåtna övre gränsen för EU:s budget är 1,27 procent av medlemsstaternas BNP. Det finns alltså utrymme för prioriterade områden i budgeten, men rådet och kommissionen verkar inte ha politisk vilja eller förmåga att bereda prioriteringar. Sådana kunde till exempel vara sysselsättning eller hälsosam föda.
Den politiska eliten i EU diskuterar inte ens längre bekämpandet av arbetslösheten, än mindre kämpar man mot den med ändamålsenlig politik. Vår grupp har traditionellt sett betonat bekämpandet av arbetslösheten. Oftast är arbetslösheten inte den arbetslösas eget fel, utan han eller hon är helt och hållet utlämnad åt de rådande konjunkturerna. Man måste eftersträva en politik mot arbetslösheten. Den politiska eliten och EU:s tjänstemän sköter nog sina egna intressen. Förestående är ett förtidspensioneringssystem som frikostigt belönar dem som inte ens efter omskolning kan bli funktionsdugliga hjul på EU:s kärra. Om det finns hundratals tjänstemän som inte behövs i sina arbeten, är det ett bevis på att det är illa ställt med EU:s personalpolitik.
Kommissionen har en usel förmåga att verkställa parlamentets politiska beslut. Det uppstår jämt och ständigt en alltför stor skillnad mellan den fastställda budgeten och den budget som kommissionen verkställt. I de ärenden som är viktiga för kommissionen förekommer inga betalningsförseningar, i de ärenden som är viktiga för parlamentet förekommer de ofta. EU:s budget är ett politiskt dokument, med vilket pengar styrs till EU-eliterna, nu även till Europapartierna samt EU-propaganda. Med dem åstadkommer man inget medborgarnas Europa.
Om man har fört ett olagligt krig på det sättet som Jugoslavien bombades, får bidragen för återuppbyggandet av landet inte vara föremål för nedskärningar. Låt oss hoppas att omröstningen om Cards inte överrumplar de stora grupperna.

Caullery
Herr talman! Kommissionens preliminära budgetförslag överskrider för första gången det symboliska beloppet 100 miljarder euro och kännetecknas definitivt av utgifter för ett jordbruk i kris samt yttre åtaganden. När det gäller denna första behandling instämmer vår grupp i många av föredragandens val, till att börja med de principiella övergripande ändringsförslagen och särskilt när det handlar om att systematiskt sänka RAL och strävan efter att förhindra att det sker på nytt.
För jordbruket har i stort sett alla anslag återupprättats och det borde lugna våra jordbrukare som verkligen behöver detta. De 180 miljoner euro som antagits av budgetutskottet till förmån för övriga jordbruksåtgärder går i samma riktning, även om man måste beklaga att det uppenbart saknas anslag till fonden för nödfallsåtgärder på veterinärområdet, till fördelning av jordbruksprodukter bland de mindre gynnade i gemenskapen samt till etablering av unga jordbrukare.
När det gäller gränsöverskridande regioner kan man gott påminna om att de redan får stort ekonomiskt stöd och man kan verkligen undra, när man ser hur många de är, om ett enda instrument verkligen är den rätta lösningen.
Inom den interna politiken bevaras de små och medelstora företagens intressen, och vår kammare kan glädjas åt att anslagen ökat för att bekämpa våld mot kvinnor och barn, såsom pedofili och de sämsta sidorna av Internet.
Rådets minskning av reklamen för euron, vilken ökats av parlamentet, förefaller oss emellertid inte tillräcklig. Denna reklam som betalas dyrt av medborgarna i våra länder liknar ren propaganda.
Den franska delegationen inom Gruppen Unionen för nationernas Europa vänder sig också mot de anslag som förts upp på de många posterna i kapitel A 30, vilka enbart gynnar de så kallade federalisterna, utan att andra inriktningar erkänns, och trots de val väljarna gjort.
När det gäller Europol, och även Eurojust, måste självfallet all vår energi mobiliseras i kampen mot terrorismen i alla dess former, vilket vår ordförande Charles Pasqua hela tiden påpekat, men den nödvändiga förstärkningen av solidariteten och det rättsliga och polisiära samarbetet mellan våra nationer kan inte fungera som förevändning för att politik och åtgärder, som helt faller under nationell suveränitet, sakta men säkert skall överföras till gemenskapsnivå.
Europol finansieras dessutom genom nationella bidrag och har enligt vår uppfattning ingen plats i den här budgeten.
När det gäller de yttre åtgärderna uppskattar vår grupp fördubblingen av betalningsbemyndigandena till förmån för programmet Meda 2002, men vi fördömer den drastiska minskningen av anslagen till fiskeavtalet med Marocko: en rent redovisningsmässig bild har aldrig inneburit någon bra politik och detta beslut från budgetutskottet är det sämsta budskap vi kan framföra till våra marockanska vänner, särskilt i dessa svåra tider av internationell kris.
Herr talman! Även om föredragandens metod kan välkomnas måste man ändå tillstå att den alltför höga nivån på betalningsbemyndigandena som budgetutskottet valt definitivt inte går i riktning mot att kontrollera de offentliga utgifterna, även om de enbart för Frankrike skulle utgöra en extra kostnad om ca 27 miljarder francs.

Van Dam
Herr talman, fru kommissionär! Det främsta medlet för att välja Europeiska unionens politiska prioriteringar är budgeten. Och dessa val, det vill jag återigen betona, måste tjäna alla europeiska medborgares intressen.
Den debatt som rullar på om unionens målsättning visar att det finns många olika uppfattningar om detta. Med oro konstaterar jag att jag inte träffar på dessa mångfaldiga synsätt inom många europeiska projekt. Att en ensidig propagandamegafon klingar genom unionen från Bryssel, målmedvetet och på medborgarens bekostnad, gör mig mycket orolig. Denna oro förstärktes nyligen när budgetutskottet förkastade ett ändringsförslag från våra konservativa engelska kolleger om att fastställa opartiskhet i kommissionens informationspolitik.
Det är mer än så på gång. Kommissionen, och till största delen även parlamentet, vill fortsätta att trycka på. Driven av den ihärdiga önskan att så snabbt som möjligt få en politisk union till stånd har Europeiska kommissionen lagt fram ett förslag om bidrag från gemenskapsmedel till "de europeiska" politiska partierna.
Märkligt, för dessa europeiska partier existerar knappast. Medborgarna känner inte till dem, och ändå skall vi behöva sponsra dem? Här förbigås återigen den politiska mångfalden i Europeiska unionen. Det är bara de stora europeiska organiserade åsiktsriktningarna som på detta sätt kommer i fråga för europeiska bidrag, medan de nationella politiska partierna, som verkar nära medborgaren, inte kommer i fråga för detta. Gång på gång visar analyser att medborgarna i medlemsstaterna absolut inte sitter och väntar på vad man bemödar sig om i Bryssel. Att stimulera europeiska politiska partier kommer bara att fjärma medborgaren ännu mer från den europeiska politiken. Därför rekommenderar vi helhjärtat vårt ändringsförslag om slopning av dessa bidrag.
Herr talman! Kommissionens och parlamentets politiska profileringsiver upphör inte ens vid unionens gränser. En fråga för att illustrera detta: drygt 180 miljoner euro går årligen till den palestinska myndigheten. När de skolor som får betalt den vägen bedriver undervisning med provocerande skolböcker som är fulla med rasistiskt och antisemitiskt språk tvår kommissionen sina händer. Varför fortsätter kommissionen att förneka detta onda och undgå sitt politiska ansvar?
Jag måste konstatera att den kostym som unionen försöker mäta upp åt sig är för stor för den. Unionen måste begränsa sig till de politikområden där europeiskt agerande har ett tydligt mervärde. Det grundläggande val som jag utöver alla bra saker saknar i denna budget är att prioritera Europeiska unionens huvuduppgifter och att lämna resten där det hör hemma: hos medlemsstaterna.

Ilgenfritz
Herr talman! I budgeten har man återigen satsat avsevärda medel på den planerade utvidgningen. Men vi får inte glömma de 23 gränsregionerna, som blir särskilt påverkade av dessa länders anslutning - även negativt. Som ledamot från en av dessa regioner, nämligen Kärnten, är jag besviken. Jag beklagar att kommissionen, rådet och även budgetutskottet inte ger tillräckligt stöd till dessa regioner, genom att i budgeten avsätta tillräckliga medel. Det är ett farligt spel med befolkningens känslor, om medlen för just dessa regioner skärs ned. Man kan inte utesluta att befolkningen i dessa regioner, för den händelse att nackdelarna överväger, vilket man också kan befara, uttalar sig mot utvidgningen och därigenom äventyrar hela förfarandet.

Ferber
Herr talman, herr rådsordförande, fru kommissionär, kära kolleger! När vi i dag i första behandlingen diskuterar gemenskapens budget för kommande år, då talar vi naturligtvis om en politik som är omsatt i siffror. Så kan också många av Europaparlamentets initiativ betraktas. Vi vill utöva press på rådet, vilket är absolut nödvändigt - föregående talare har ju redan påpekat detta - men också på kommissionen, eftersom man ännu inte i lämplig utsträckning tagit hänsyn till många punkter.
Jag vill fortsätta direkt med den fråga som kollegan Ilgenfritz slutade med, nämligen gränsregionerna. Det är ju inte så att vi har skurit ned på något vad det vara må, utan vi väntar naturligtvis på att kommissionen inte bara lägger fram ett torftigt meddelande utan lägger fram något mer för gränsregionerna, ärade fru kommissionär, eftersom kommissionen ju har initiativmonopolet. Ni klarade ju verkligen av att mycket snabbt föreslå rättsliga grunder när det gällde andra saker. I fråga om gränsregionerna är ni mycket anspråkslös. Men då räcker det inte att ni här säger att ni med stort intresse iakttar det som parlamentet gör. Här krävs det att kommissionen lägger fram ett initiativ. Det är er ärofulla uppgift, och där kan ni inte dra er undan ert ansvar. Därför hoppas jag att vi kommer att lyckas att i parlamentet på torsdag besluta om att avsätta 10,8 miljoner euro till reserven för Prince-programmet. Jag tror att det kommer att göra kommissionen mer motiverad att sedan också lägga fram ett förslag när det gäller gränsregionerna.
Samma sak gäller för frågan om de nya 317 tjänster som kommissionen har begärt. Jag tror att det är dags att synkronisera kommissionens lagstiftningsförfarande med budgetförfarandet. Det får inte vara så att vi i korthet diskuterar årsrapporterna om lagstiftningsförfarandena, när budgeten i princip redan är godkänd. Också här gäller det att sörja för en lämplig synkronisering mellan dessa båda aktiviteter. Därför är det riktigt att dessa tjänster respektive medlen för dessa står kvar i reserven.
Det gäller för övrigt också, herr rådsordförande, för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Jag får tårar i ögonen när jag hör era utläggningar om att vi här skulle spara på ett viktigt område. Ni kan notera att vi har intresse av att genomföra dessa saker inom gemenskapens budget. Dit hör de nämligen också i stor utsträckning. På samma vis måste det naturligtvis också göras minskningar av ifrågavarande budgetpost. Det får inte vara så att rådet via denna post på sikt anlägger en sparbössa och på så vis, oberoende av kommissionen och parlamentet, utvecklar aktiviteter. Det finns ju dokument om det i rådet. Ni kan lita på att parlamentet inte kommer att godkänna det. Samma sak gäller för Europol och Eurojust. Jag vill inte fördjupa mig i detta.
Jag vill tacka föredragandena så hjärtligt, i synnerhet Carlos Costa Neves och naturligtvis också kollegan Buitenweg, för det angenäma samarbetet. När det gäller parlamentets budget har vi kommit lite längre i fråga om sanning och klarhet. Det är ingen större mening med att avsätta pengar i reserven för en stadga, om de sedan i slutändan ges ut på byggnader. Därför är det riktigare att genast sätta in dem i budgetposten för byggnader, för vilket de i slutet av året hur som helst kommer att användas. Men vi kommer - och det har vi lärt oss av årets budgetförfarande - att tvingas se till att vi redan i maj får alla förslag på bordet som rör vår parlamentsbudget. Det förfarande som vi haft i år, då nämligen många viktiga beslut fattades först i september, omedelbart före samråden i budgetutskottet, kan vi inte acceptera.
Jag är fortfarande mycket oroad över hälsotillståndet för våra medarbetare i de olika institutionerna. Vi hade ju i år begärt en rapport om sjukfrånvaron. Det är i själva verket mycket farligt att arbeta i vissa institutioner, eftersom man där har en mycket hög sjukfrånvaro. Vi måste ta tag i det, för att här vidta åtgärder, så att hälsoläget för våra medarbetare i de olika institutionerna förbättras något.
Slutligen vill jag verkligen be om - och Terry Wynn har ju redan berört det på ett mycket imponerande sätt - att vi nu i november gör framsteg när det gäller samarbetet, så att vi i december kan slutbehandla en ordentlig budget för år 2002.

Walter
Herr talman, mina damer och herrar, herr rådsordförande, fru kommissionär! Även jag vill till att börja med tacka de tre föredragandena så hjärtligt, fru Buitenweg, herr Costa Neves och herr Seppänen, för det arbete som de har lagt ned. Den som följer förfarandet så intensivt som samordnarna ibland gör, kan bedöma vilket arbete som detta faktiskt innebär. Därför vill jag uttala mitt särskilt hjärtliga tack även från hela min grupp.
Det gläder mig att rådets ordförande fortfarande är här, eftersom jag tror att vi i budgetförfarandet varje år måste få tillfälle att påpeka en sak: Detta budgetförfarande är inte komplett. Detta parlament har trots sina möjligheter till medverkan ännu inte hela den makt, som medborgarnas parlamentariska företrädare måste ha när det handlar om budgeten för nästkommande år. Jag har antytt att jag alltid kommer att upprepa detta. Jag kommer att uppträda som Cato den äldre hos romarna, som ville att Kartago skulle förstöras - så långt går jag visserligen inte. Jag vill bara att ett odemokratiskt förfarande skall förstöras, och jag kommer alltid att erinra er om det. Detta budgetförfarande är nämligen, även när det gäller jordbruksbudgeten, komplett först när vi är fullständigt med i båten, och när vi är helt ansvariga för intäkts- och utgiftssidan. Jag vet att ni inte sätter er till så stort motvärn här, men vi måste naturligtvis vidareutveckla det i diskussionen, i dispyten. Först då kan medborgarna i Europeiska unionen med sina röster avgöra om vi - detta parlament - har gjort bra ifrån oss eller inte.
(Applåder)
Naturligtvis skall rådet och kommissionen även i framtiden vara med i detta förfarande. Vi kommer verkligen att uppskatta det. Men jag tror att parlamentet med dess valda företrädare är den första kontaktpersonen. Vi kommer även i framtiden att påpeka att detta måste vidareutvecklas. När det gäller budgeten arbetar vi inom en mycket snäv ram. Denna snäva ram är fastställd i den budgetplan som vi följer. Vi följer den, trots att vi konstaterar att vi kommer att råka ut för ytterligare utmaningar, som ännu inte var märkbara när finansplanen beslutades. Vi måste ställa in oss på detta och möjliggöra lämplig vidareutveckling inom vår budgetram.
Det är för närvarande med säkerhet fortfarande möjligt, ty vi ser ju av det som kommer tillbaka vid slutet av varje år att det forfarande finns tillräckligt med spelrum. Antingen genomförs det inte ordentligt - det är ett fel som man måste ta tag i - eller också sattes faktiskt målen något för högt. Även då är det fortfarande möjligt att släppa ut luft. Men jag vill mycket klart säga er, herr rådsordförande och fru kommissionär: Vi kommer inom överskådlig tid, senast när denna budgetplan löper ut, att tvingas diskutera en vidareutveckling. Då måste vi i fråga om vidareutvecklingen av budgetplanen fundera över hur vi på ett mycket mer intensivt och konkret sätt skall ta itu med nya utmaningar. Till dess kommer vi nämligen att ha släppt ut luften överallt. Då kommer vi att vara nere vid grunden. Då måste vi tala om hur en budget för denna kammare och hur den totala budgeten lämpligen kan se ut. Vi är beredda att strida rejält med er när det gäller vidareutvecklingen.
Vi kommer att ge kommissionen lämpligt stöd på vägen dit, när det gäller att modernisera dess förvaltning. Vi kommer att stå till förfogande när det handlar om att anställa nödvändig personal. Men omvänt kommer vi också att ställa mycket massiva krav. Vi kommer absolut att kräva att våra program, som omsätts i siffror i budgeten, faktiskt också genomförs under årets lopp. Vi kommer inte i fortsättningen att se på hur det blir allt större eftersläpning när det gäller betalningarna. Det sker framsteg. Jag vill här på stället erkänna det; jag vill alls inte påstå att vi fortfarande befinner oss i den situation där vi var för två, tre år sedan. Trots dessa framsteg måste vi intensivt arbeta vidare. Vi kommer - som sagt - att stödja er, men vi kommer också med krav!
Också när det gäller de enskilda budgetposterna och de enskilda rubrikerna kommer vi att bevara det som visat sig vara bra. De människor som litar på att vi skall lämna lämpligt stöd, kommer även i framtiden att kunna lita på oss. Det börjar i rubrik 1, där det finns jordbrukare som inte från ena dagen till den andra kan ställa om allting, utan som behöver en viss inkörningstid. Men dessa människor måste också veta att det sker en förändring i Europeiska unionen. Vi som parlament kommer att vara med att utforma den. Vi kommer i framtiden att mycket intensivt titta på rubrik 1 och göra moderniseringar. Vi kommer att lägga till innovationer. Om det inom de områden, som visserligen inte faller under rubrik 1, utan under rubrik 7, men som också gäller jordbruk, inte kan konstateras någon vidareutveckling, om Sapard inte genomförs, då säger vi: Var vänliga och använd de innovativa medel som var framgångsrika när det gällde Leader, så att det kan lämnas kortfristig och snabb hjälp. Detta kommer vi att införa, och vi kommer också att se till att jordbrukarna ges all trygghet, men att även konsumenterna i fråga om livsmedelssäkerheten skall kunna lita på att resultatet är bra för dem och inte är hälsovådligt. Vi kommer under första behandlingen att rösta för att de medel sätts in i reserven, som hittills förefallit nödvändiga för att ordentligt behandla mul- och klövsjuka och BSE. Vi vet att det under de senaste dagarna har skett en utveckling bl.a. när det gäller får. Jag vet inte om det där kommer att ske ytterligare utveckling. Vi kommer till att börja med att agera på lämpligt sätt, tills tilläggsskrivelsen föreligger och vi har en fullständig överblick.
När det gäller rubrik 2 kommer vi att se till att vi klarar av de båda stora utmaningarna. Det som är helt avgörande och viktigt är ombyggnaden av fiskeflottan i Spanien och Portugal. Här har människor förlitat sig på att de under vissa förutsättningar kan försörja sig. Detta kommer inte längre att bli möjligt, eftersom avtalet med Marocko misslyckades. Här vill jag säga både till kommissionen och rådet att vi inte ansåg att det var seriöst att anslå dessa 125 miljoner, när det vid årets början redan stod klart att dessa pengar inte kan komma till användning. Trots detta eller just därför har yrkesfiskarna rätt till vårt stöd. Vi kommer i förfarandet att se till att det här ageras på lämpligt sätt.
Det gäller också för gränsregionerna, där det inte alltid handlar om rika regioner, som kan hjälpa sig själva. Här tänker jag t.ex. på Bayern; dessa regioner har det lite bättre förspänt. Det finns också andra regioner som verkligen behöver mer stöd, vilket vi kommer att ta hänsyn till. När det gäller rubrik 3 kommer vi också att satsa på en framtidsorienterad process. Vi vet just i samband med det som hänt efter den 11 september att det krävs framsteg här. Europol och Eurojust måste vidareutvecklas. Här måste man övervinna nationell känslighet. Om man vill bekämpa terrorism, måste man avlägsna allt som underlättar den. Man får inte pocka på gamla rättigheter. Här måste en vidareutveckling ske. Det vi vill är att fortsätta med det man började på under förra året, nämligen att socialt inlemma människor i samhället genom att göra det möjligt för dem att komma in på arbetsmarknaden. Vi får inte efter ett år, när detta var en huvudpunkt i Haugs betänkande om budgeten, helt enkelt glömma bort detta när vi nu möter nya problem. Människorna har rätt till social integrering också genom att de lär sig hantera den moderna informations- och kommunikationstekniken. Det gäller inte bara för högutvecklade, välutbildade människor, utan också för människor som utför mycket enkelt arbete. Jag tackar så hjärtligt för er uppmärksamhet. Jag tackar än en gång föredragandena och hoppas att vi tillsammans med de båda andra institutionerna kommer att slutföra förfarandet på ett bra sätt.
(Applåder)

Mulder
Herr talman! Jag vill också börja med att tacka föredragandena, framför allt Costa Neves. Det är enligt min erfarenhet första gången som föredraganden inte knorrar över budgetplanerna. Det anser jag vara någonting positivt, i synnerhet eftersom vi hade omkring 11 miljarder euro kvar av budgeten förra året.
Någon kommentar till de olika utgiftsområdena. Till att börja med utgiftsområde 1: jag är för reserven för mul- och klövsjuka. Jag vet inte vilka katastrofer som skulle kunna drabba oss i framtiden, men jag tror att slutet ännu inte är i sikte. Jag upprepar än en gång, men jag har redan sagt det så ofta: jag tror inte att kommissionen skall sluta att fundera över möjliga alternativ för att finansiera kriser av det här slaget. Vi kan tänka på försäkringssystemen. Vi kan begränsa alla möjliga saker, men jag tror inte att vi kan lita på att det under de kommande åren kommer att bli ett överskott på en till två miljarder i jordbruksbudgeten.
Till ministerrådet skulle jag i synnerhet vilja rekommendera ändringsförslagen från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om fortsatt forskning beträffande mul- och klövsjuka. Kan vi utveckla spårvaccin? Kan vi utveckla nya testmetoder? Kan vi undersöka om ett vaccinerat djur fortfarande smittar?
I fråga om utgiftsområde 2 stöder jag rent allmänt föredragandens politik om att få en bättre utgifts- och åtagandepolitik till stånd. Jag är således för de ändringsförslag som han har lagt fram i det avseendet med endast ett undantag: jag anser att höjningen av betalningsbemyndigandena är ganska extrem. Jag kan, i likhet med kommissionen, inte se hur det rimligtvis skall kunna utnyttjas. Jag kommer därför att rösta annorlunda på den punkten än vad många av er förmodligen kommer att göra.
Vad beträffar förslagen om att använda mekanismen för flexibilitet för omstruktureringen av fiskeflottan i Spanien och Portugal inväntar jag med intresse förslagen från kommissionen.
En sista punkt: jag tror att vi måste hålla fast vid Östeuropa. Betalningsterminerna för Sapard måste förlängas till 2003. Det faktum att de organ som kan ta emot betalningar ännu inte har godkänts får inte gå ut över dessa länder.

Staes
Herr talman, kolleger, herr rådsordförande! Som ordförande för Europaparlamentets delegation för förbindelserna med Centralasien begränsar jag mig till någon kommentar till dessa budgetposter.
Vad handlar det om? I första hand om stödet till partnerländerna i Östeuropa och Centralasien. Centralasien är en instabil region och ligger sedan krigsutbrottet i Afghanistan verkligen i centrum för världspolitiken. Vi vet alla att enbart ett militärt ingripande inte kommer att innebära någon hållbar lösning i det området och att vi kommer att behöva investera i demokratiska institutioner, i ett civilt samhälle, i socialekonomiska och ekologiska reformer, i bekämpning av narkotika, i bekämpning av fattigdom och i ordentlig undervisning. Det, herr rådsordförande, är huvudfrågan för våra ansträngningar i Centralasien. Det är anledningen till vår begäran om att höja denna budgetpost med 5 procent för åtagandebemyndigandena och med 20 procent för betalningsbemyndigandena.
För det andra ber jag om er uppmärksamhet för hjälpen till offren för strålning, framför allt i regionen Semipalatinsk i Kazakstan. Där utförde den sovjetiska armén 607 kärnvapenprov mellan 49 och 99, av vilka en stor del ovanjordiska. Sovjeterna tvingade befolkningen att komma ut ur husen och betrakta den stora nukleära svampen. Konsekvenserna är katastrofala; incidensen för cancer ligger fem gånger högre än det nationella genomsnittet, rubbningar vid födseln uppträder tre gånger oftare än riksgenomsnittet, många unga män är impotenta, tolvåriga flickor lider av bröstcancer. Psykiska störningar och självmord förekommer ofta, och den förväntade medellivslängden ligger omkring och nära 52 år. Därför, herr rådsordförande, vill vi höja betalningsbemyndigandena i budgetpost B7-524 från 45 till 60 miljoner euro.
Herr Vande Lanotte! Ni kommer hit, ni närvarar vid sammanträdet, ni kommer hit och lyssnar, ni avhåller er från att kommentera har ni sagt, och jag förstår det. Men ändå vill jag att ni engagerar er och starkt uppmärksammar dessa två viktiga ändringsförslag, och kanske kan vi efter det att detta budgetförfarande 2002 har avslutats någon gång åka till Semipalatinsk tillsammans för att beskåda de fruktansvärda konsekvenserna av det nukleära vansinnet och för att se hur europeiska medel verkligen kan användas på ett bra och nyttigt sätt. Det skulle jag vara tacksam för.

Miranda
Herr talman! Förslagen för 2002 bekräftar de senaste årens tendenser att minska den relativa betydelsen för gemenskapsbudgeten, vilket är ett tydligt resultat genom decenniets lägsta värde, på bara 1,03 procent av BNP. Genom stabilitetspaktens tvingande restriktiva inriktning och även genom svårigheterna i den kraftig försvagning av ekonomin, fortsätter rådet att föreslå nedskärningar, vilket skapar svårigheter för att genomföra budgetmålen.
Årets förfarande visar återigen på ett verkligt budgetkaos, med nya behov som dyker upp och ett ökat antal prioriteringar och allt färre medel, vilket leder till nedskärningar och minskningar, som bara kan övervinnas med en revidering av budgetplanen, vilket vi alltid har sagt. Därför gör inte Europaparlamentet, då det följer rådets logik, mer än att med en kort filt försöka täcka de odiskutabla behoven. Därför är också avsaknaden tydlig av klara prioriteringar och en konsekvent strategi för att garantera en fullständig finansiering av gemenskapspolitiken på olika områden, främst på samarbetsområdet, jordbruket eller sysselsättningen. Det är en oro som ökar ännu mer genom skapandet av betydelsefulla reserver som i nuläget väcker allt större tvivel.
När det gäller utgiftsområde 4, det enda budgetkapitel där man fortfarande kan se en absolut minskning av beloppen, är bristen på medel flagrant, framför allt om vi tar hänsyn till de behov och åtaganden vi har gjort när det gäller Balkan, Palestina, Afghanistan, Globala hälsofonden eller omvandlingen av de flottor som fiskar i Marockos vatten.
Föredragandens tanke, som inte är en ny tanke, är att skära ner på utgifterna, särskilt till Balkan, för att kunna öka de övriga samarbetsstöden och forcera rådet att förhandla. Vi hoppas att det inte leder till ytterligare nedskärningar i samarbetet som förra året. Vi får se i december vad som händer.
Detta är några av de viktigaste skälen till att vi inte stöder denna budget.

Dell'Alba
Herr talman! Tillåt mig till att börja med att tacka föredraganden liksom de övriga institutionernas föredragande. Jag tycker att de båda gjort ett utmärkt arbete. De har i kammaren lagt fram ett förslag som totalt sett är godtagbart och som åtminstone de radikala ledamöterna kommer att stödja. Jag betonar också att rådets tjänstgörande ordförande deltagit i hela debatten, och jag tackar honom för det eftersom det visar på en vilja till dialog. Jag hoppas att den kommer att ge resultat vid den andra behandlingen och även beträffande andra mycket viktiga aspekter när det gäller budgeten, bl. a. budgetförordningen.
Jag skulle huvudsakligen vilja lämna två kommentarer om föredragandens totala strategi. Den första gäller RAL. Jag stöder fullständigt den inrättade strategin för att försöka minska deras betydelse som börjar bli ohållbar, och för att ge ett starkt budskap till kommissionen så att den anstränger sig för detta. Jag frågar mig, och jag frågar föredraganden, om det är lämpligt att tillämpa denna strategi på en specifik situation, nämligen när det gäller Afghanistan. RAL är naturligtvis knutna till frågan om stöd till rotlös befolkning, till humanitärt stöd. Jag undrar därför om det inte är dags att eventuellt (här vänder jag mig till föredraganden, samtidigt som jag förstår att det kanske är svårt på ett så här långt framskridet stadium) i reserven avsätta pengar för de afghanska flyktingarna, och därmed lämna ett politiskt budskap. Det borde självfallet ingå i den totala strategin, som är fullständigt motiverad, men jag undrar när det gäller just detta budskap om man eventuellt inte skulle kunna få strategin att ändra riktning, åtminstone vid den andra behandlingen.
Den andra kommentaren gäller reformen av kommissionen. Jag invänder här mot det som James Elles sagt. Det förefaller mig som om presidiet i går, liksom talmanskonferensen, enhälligt stött förslagen från den grupp i parlamentet som arbetar med frågan. Gruppen föreslog, jag upprepar det, - eller angav åtminstone - för kommissionen, och särskilt till vice ordföranden med ansvar för reformen, att den föreslagna vägen inte var den rätta och att det inte heller var den som parlamentet förespråkade. När man ser missförstånden om betydelsen av de poster som inte anvisats undrar jag till och med om det gamla systemet, där en enda kommissionär tog hand om både budgeten och personalen, inte var bättre eftersom man då hade en helhetssyn. Jag upprepar därför att parlamentet stöder det förslag som vänder sig emot det som vice ordförande Kinnock lagt fram.

Garriga Polledo
Herr talman! Jag vill å min grupps vägnar och även personligen gratulera den allmänna föredraganden, Costa Neves, och de andra två föredragandena, Buitenweg och Seppänen.
Genomföranderytmen av bemyndiganden bör budgetmässigt ha nått marschfart till år 2002: ingenting hänger kvar från den förra programperioden och det kan därför inte uppstå några förseningar i genomförandet av programmen. Detta år kan beräkningarna i budgetförslagen utnyttjas fullständigt. För att de två ansvariga instanserna för genomförandet (kommissionen och medlemsstaterna), skall kunna nå fullt utnyttjande kommer föredraganden med en strategi för att minska de betalningar som återstår, det vill säga de som finns kvar från tidigare år. För att underbygga sin strategi använder föredraganden sig av de "performant targets" som kommissionen har identifierat på begäran från Europeiska folkpartiets grupp som lade fram ett initiativ inför budgetåret 2001. Det är viktigt att kammaren stöder Costa Neves strategi när det gäller betalningsbemyndiganden. Om inte Europaparlamentet agerar beslutsamt i den här frågan kommer det att bli svårt att nå ett politiskt och interinstitutionellt åtagande för att förbättra kvaliteten på utgifterna, vilket alltid har varit vårt prioriterade mål.
Vi stöder även den allmänna föredragandens strategi i fråga om de nya kraven, kommissionens ändringsskrivelse, där användning av flexibilitetsmekanismen för de nya strukturella behoven tas upp, omställningsprogrammet för de spanska och portugisiska flottorna som fiskade i Marockos vatten, vilka väntar på det finansieringsförslag som kommissionen har utlovat, men som den ännu inte har lagt fram.
Föredraganden har även lagt fram ett förslag om att inrätta en budgetpost försedd med ett symboliskt anslag, ett "p.m", för denna omstrukturering av flottorna, och även för ett program för att förstärka gränsregionernas konkurrenskraft inför utvidgningen av unionen. Vi hoppas att kommissionen klargör situationen för detta program mellan första och andra behandlingen och även lägger fram eventuella finansieringsförslag.
Problemet med bristen på finansiella resurser i utgiftskategori 4 för externa åtgärder är dock omöjligt att lösa. Detta problem hotar att förgifta budgetförfarande efter budgetförfarande. Unionen tar på sig allt fler externa åtaganden, ofta utan att rådfråga parlamentet. Sedan fattas beslut om unilaterala nedskärningar av de traditionella budgetposterna för externa åtgärder under förevändning att genomförandet är bristande. Man skyller alltid på externa faktorer och aldrig på kommissionens eller medlemsstaternas funktionssätt. Därför måste parlamentet år efter år ge sig in i en meningslös kamp för att ersätta de nedskärningar som antingen genomförs av kommissionen i det förberedande förslaget, eller genomförs av rådet i rådets första behandling. Detta skadar den roll som så viktiga parlamentsutskott som utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik, utskottet för utveckling och samarbete eller själva budgetutskottet bör spela. Ett mycket tydligt exempel på detta i år är de 125 miljonerna från det avtal som aldrig undertecknades med Marocko. Det har aldrig klargjorts varför kommissionen valde att behålla detta bemyndigande i reserven, men en tydlig konsekvens av detta är att föredraganden har tvingats använda sig av en nedskärningsstrategi (vilket stöds av de politiska grupperna) för att dessa oanvända bemyndiganden för fisket utnyttjas.
För att man skall kunna ha ett lojalt interinstitutionellt samarbete måste var och en av institutionerna respektera budgetprerogativen. Att vänta på förlikningsförfarandet i november för att lösa frågor om medel försvagar det parlamentariska förfarandet och den roll som trepartsdialogerna spelar under hela året. Europeiska folkpartiets grupp anser att faktorer som harmonisering av lagstiftningsförfarandena och budgetförfarandena, ett verkligt deltagande av Europaparlamentet i utarbetandet av spelreglerna, det vill säga budgetförordningen, att i förväg få kännedom om kommissionens arbetsprogram, aktivare agerande av parlamentet när det gäller budgetposten för reformeringen av kommissionen och så vidare, är av central betydelse för att budgetförfarandet skall fungera bra. Alla dessa förhoppningar finns med i våra ändringsförslag som vi kommer att lägga fram för omröstning nu på torsdag och som vi hoppas att majoriteten av kammaren kommer att stödja.

Färm
Herr talman, kolleger! Liksom flera andra så vill jag börja med att tacka föredraganden, Costa Neves. Samarbetet har verkligen varit gott. Som socialistgruppens "skuggföredragande" har jag alltid blivit bemött med en väldigt konstruktiv attityd, och det är jag tacksam för.
Vid det här laget har nästan alla konkreta förslag från parlamentet avhandlats, och jag skall därför ägna mig åt några mer principiella synpunkter. Budgeten är det yttersta uttrycket för demokratin och samhällsutvecklingen. Det är genom budgeten vi bestämmer att vår offentliga institution behöver gå in med skattemedel för att på något sätt påverka samhället, och när det gäller europeiska gränsöverskridande frågor handlar det om EU:s budget.
Det är ständigt en svår balansgång mellan å ena sidan ambitionen att uträtta viktiga saker och å andra sidan nödvändigheten att respektera budgetdisciplin och att se till att skattebetalarna verkligen får "valuta för pengarna". I EU är denna balansgång ovanligt komplicerad i och med att den måste utföras dels mellan två budgetmyndigheter, dels inom respektive myndighet. I rådets fall måste den till och med utföras inom var och en av de femton regeringarna.
Problemet blir tyvärr ofta att rådets ena hand, t.ex. jordbruksministrar och utrikesministrar, utlovar en hel del pengar t. ex. till jordbruket: BSE och mul- och klövsjuka, till omställning av fattiga regioner, till fiskeflottor, till Balkan, till afghanska flyktingar osv., medan den andra handen, finansministrarna, säger nej till ökade utgifter. Problemet blir inte bättre av att de som utlovar stöd mer sällan ser till att kommissionen, som skall genomföra alla dessa åtgärder, har de resurser som krävs för att förverkliga löftena. Åtagandena är ofta stora, men genomförandegraden är låg och finansieringen otillräcklig.
Trots denna kritik menar jag att skattebetalarna i huvudsak får valuta för pengarna. Jag är parlamentsledamot för Sverige, unionens mest EU-skeptiska land, och samtidigt det land där den enskilde skattebetalaren bidrar med mest medel till EU. Denna situation gör att det inte alltid är så lätt när man skall få medborgarna att tro på att pengarna faktiskt används väl. Myten om EU som en hopplös koloss är så stark att jag knappt blir trodd hemma när jag berättar att även för Sverige motsvarar nettokostnaden för EU bara 1 procent av statsbudgeten, att budgeten i reala termer inte ökar och att genomförandet innebär att den svenska statskassan får tillbaka en stor del av sitt bidrag varje år. En tiondel av hela budgeten betalas ju i praktiken tillbaka till medlemsstaterna.
Jag tror, som sagt, att vi får valuta för pengarna, men det finns fortfarande en hel del brister. Vi måste göra relativt mycket i framtiden för att kunna övertyga medborgarna om att medlen används väl. För det första tror jag att vi måste förenkla själva budgetförfarandet och se till att det blir mer transparent. Den nya budgetförordningen och den verksamhetsbaserade budgeteringen bör bidra till detta. För det andra måste vi få fart på den inre reformen. Vi har visserligen nu lagt en del tjänster i reserven, men syftet med det är inte att bromsa utan att driva på reformen.
Jag är dessutom övertygad om att vi, som kommissionär Schreyer nämnde i sitt anförande, kommer att behöva öka flexibiliteten i budgeten och öka vår förmåga att reagera på nya händelser. För att klara detta tror jag också att det behövs en ny samarbetsanda mellan budgetmyndighetens två grenar. Mest påtagliga blir kanske dessa brister i kategori 4, de externa utgifterna, där rådet år efter år tillfört nya utgifter: stödet till Kosovo, stödet till Serbien, nya fiskeriavtal osv. I år har vi haft en omfattande diskussion om såväl flyktingstöd, Global Health Fund, som andra insatser mot aids m.m.
Både 2000 och 2001 löste vi detta problem med flexibilitetsinstrumentet, vilket gav oss 200 nya miljoner per år. Problemet i år är att de program för Kosovo och Serbien som tvingade fram detta flexibilitetsinstrumentet fortfarande skall genomföras på en hög nivå, men utan att vi i år kan använda flexibilitetsinstrumentets 200 miljoner. Trots detta vill rådet förhindra oss från att använda de medel som inte behövs i fiskeriavtalen, och det förstår jag inte. Varför får vi inte använda dem när vi faktiskt har stora kostnader för de program vi har kommit överens om? Det här håller inte! Med denna politik tvingar rådet oss att göra någonting som jag helst skulle vilja undvika, nämligen att säga nej till en del av de stora utgifterna för Balkan, även om vi självfallet skyddar de mest känsliga områdena: Serbien och Kosovo.
Låt oss föra en öppen och förtroendefull dialog på detta område! Vi har förståelse för rådets prioriteringar när det gäller Balkan och aids osv., men då begär vi också viss förståelse för att vi inte kan prioritera bort alla våra hjärtefrågor. Vi vill rädda stödet till Balkan! Låt oss komma till förhandlingsbordet!

Fiebiger
Herr talman! Vid första anblicken tycks EU:s budget 2002, som omfattar 51 miljarder euro, vara balanserad och okomplicerad. Den 5-procentiga tillväxten i förhållande till utgifterna under budgetåret 2001 motsvarar jordbruksriktlinjerna från Berlin. Det är inte bara bra, utan också nödvändigt, ty ingen annan politik är så fullständigt genomförd i gemenskapen som jordbrukspolitiken. Ändå ser jag med särskild oro att denna stora bit med jordbruksutgifter i ökande utsträckning väcker begär, och att inte så få politiker betraktar den som en sorts disponibel massa, som man godtyckligt kan flytta på.
För att bemöta detta önskemål är det nödvändigt att kommissionen ser till att budgetplanen blir så bra att varje slags spekulation förhindras och att man inte tvingas genomföra det ständiga önskemålet att skära ned jordbruksbudgeten linjärt. Efter det att mul- och klövsjukan bröt ut för elva månader sedan är situationen inom djursektorn mycket obalanserad, framför allt när det gäller livsmedelssäkerheten, djurskyddet och den inre marknaden. Snedvridningar av konkurrensen på marknaderna leder till förluster av arbetstillfällen och inkomster. Kostnaderna varierar mycket, och ingen kan förklara det. Därför uttalar jag mig för att man tillfälligt också höjer anslaget till organisationen av marknaden för djurhållning. Jag uttalar mig för att man inte skall skjuta på den så kallade översynen efter halva tiden i Agenda 2000, bara för att här göra ett land en tjänst. Jag uttalar mig vidare för att reserven bibehålls, tills man har förklarat motsägelsen att det för ett år sedan handlade om 1 miljard, och nu bara om 400 miljoner.

Berthu
Herr talman! Vid denna första behandling av budget 2002 reserverar vi oss mot ett antal av ändringsförslagen från Europaparlamentet som gör att utgifterna ökar för att, såsom förklaras i resolutionsförslaget, motsvara "de rättmätiga förväntningarna på unionen från dess medborgare, regioner och regeringar".
Medborgarna får bära hundhuvudet! Jag skall under den korta talartid jag tilldelats bara ta ett enda exempel, nämligen budgetpost B3-500 som Europaparlamentet skulle vilja tilldela 7 miljoner euro för att finansiera de så kallade europeiska politiska partierna. Detta anslag skulle varken ha rättslig grund eller moraliskt berättigande. Medborgarna har självfallet aldrig framfört sin åsikt om detta, men om man skulle fråga dem om de är beredda att betala ytterligare skatt för att finansiera politiska partier i Bryssel skulle de självfallet svara nej. Parlamentsledamöterna skulle däremot svara ja, eftersom de är mycket intresserade av detta. Dessa europeiska politiska partier är strukturer som spänner mellan partier utan någon egen aktiv grund, och vars finansiering - som hittills skötts av kammarens parlamentariska grupper ur deras driftsanslag - nyligen har omprövats i en rapport från revisionsrätten. De så kallade europeiska partierna behöver därför nya finansieringskällor. Och eftersom medborgarna inte verkar vilja betala frivilligt skall man tvinga dem att betala genom obligatoriska uttag.
Av de anledningar jag nämnde redan under vår debatt om Schleichers betänkande den 17 maj i år, liksom i min röstförklaring samma dag, skulle budgetposten B3-500 inte ha någon rättslig grund, lika lite som förslaget till förordning om stadgan och finansieringen av de europeiska politiska partierna, som hittills inte varit föremål för någon överenskommelse i rådet. Nicefördraget innehåller förvisso möjligheten med en rättslig grund genom att man lägger till ett andra stycke i artikel 191, men jag behöver inte påminna er om att fördraget är långtifrån ratificerat - särskilt efter irländarnas nej. I förslaget till förordning utan rättslig grund som för närvarande granskas av rådet skulle man avslutningsvis också vilja införa ett system med illojal finansiering som strider mot friheterna. Som kronan på verket har just ordförandena i de fem europeiska partierna skriftligen bett rådet och kommissionen om att detta europeiska anslag inte skulle vara på 7 miljoner euro utan 15. Inflationen har redan börjat!
Vi anser för vår del att partierna på europeisk nivå skall finansieras fritt av medborgarna och av de nationella politiska partierna, som i sin tur finansieras enligt nationella regler som överensstämmer med respektive rättssystem och konstitution.
Herr talman! MPF:s ledamöter kommer därför att, tillsammans med ledamöterna från SOS Démocratie, rösta emot budgetpost B3-500.

Böge
Herr talman, kära kolleger! Detta är ett budgetförfarande med flera gamla välkända problem och med nya utmaningar, som vi inom loppet av den första behandlingen egentligen inte alls hinner fullfölja bedömningen och behandlingen av. Jag vill här än en gång uttryckligen påpeka ett faktum, eftersom man även här i kammaren ibland har något oklara föreställningar om detta: Sedan 1992 har vi haft en grundläggande systemförändring inom den gemensamma jordbrukspolitiken.
Fru kommissionär, ni har förvarnat om en tilläggsskrivelse. Jag kommer att tänka på uttrycket same procedure as every year, ty först frambesvärjer man en budgetkris, och sedan konstaterar vi spelrum i jordbruksbudgeten. Här vill jag uttryckligen säga "ja" till en reserv för oförutsedda händelser, men när krisen inträffar måste denna reserv också verkligen komma till användning, för nu för tiden är det så att många områden verkligen befinner sig i en existentiell kris.
Jag vill gärna ta upp diskussionen om östutvidgningen, för att klargöra en sak: Jag ser överhuvud taget inga problem med att kandidatländernas jordbruksekonomi integreras helt och fullt i den gemensamma marknaden redan år 2004, om samtidigt den fria rörligheten för personer, kapital, tjänster och varor förverkligas på samma sätt, så att vi äntligen får en rättvis debatt om denna fråga i ett helhetssammanhang!
I slutsatserna som drogs av stats- och regeringscheferna i Nice framhävdes å ena sidan nödvändigheten av att påbörja omstruktureringen av den spanska och portugisiska fiskeflottan. Jag stöder detta, men vill samtidigt påpeka att det inte får vara så att man å andra sidan genom ett mycket restriktivt agerande under de kommande två åren så att säga låter den övriga europeiska fiskeflottan svälta trots antydda löften. Detta måste vi diskutera med kommissionen.
Jag vill uttryckligen påpeka att kommissionens meddelande av den 25 juli om gränsregionerna enligt parlamentets uppfattning, som uttrycktes i parlamentets resolution av den 5 september, inte uppfyller de krav som fastslagits av rådet. Därför, fru kommissionär, uppmanar vi även här kommissionen att komma med ett konkret förslag till förordning för gränsregionerna.
Jag vill ta upp ytterligare en punkt. För budgeten 2001 ställde vi 400 tjänster till förfogande. Nu diskuterar vi 317 tjänster, som fortfarande finns i reserven. Fru kommissionär, titta också på de lediga tjänsterna, som ännu inte tillsatts inom kommissionen. Jag vill uttryckligen, vid sidan av de andra punkter som vi tar upp i samband med frigörande från reserven, erinra om att vi förra året upprepade gånger påpekade att det till reformen också hör att man förenklar acquis communautaire, utan att man därvid rör vid substansen i gemenskapens regelverk. Här finns det enligt min uppfattning ytterligare behov av handling.
En sista punkt, herr talman: Före den andra behandlingen förväntar vi oss av kommissionen en omfattande rapport om granskningen av det utrikespolitiska konceptet, så att vi med tanke på de aktuella kraven har ett logiskt koncept för att binda samman konfliktförebyggande, bestämd humanitär hjälp och alliansen mot terrorismen till ett förnuftigt gemenskapspaket, och kunna godkänna det på det viset i andra behandlingen.

Pittella
Herr talman! Jag tänker inledningsvis uppehålla mig vid Seppänens betänkande. Det handlar om ett utförligt betänkande, grundligt när det gäller alla problem som hänger samman med EKSG:s sista dagar i livet, men där det också finns ett medvetande om problemen i samband med att, om det nu är sant - och det verkar det vara - EKSG dör, men kol- och stålindustrin måste fortsätta utvecklas i Europa. De intäkter som beräknas för de tio år som återstår av EKSG:s budget är tillräckliga och de ökande avsättningarna till forskning ligger i linje med framtidsutsikterna sedan fördraget har löpt ut. Parlamentet känner sitt ansvar när det gäller de insatser vi skall göra för att kunna ge ett lugnande besked till de 357 000 anställda i denna sektor och för att kunna garantera en framtida tillväxt och omstrukturering av branschen.
Låt mig så ägna sista delen av mitt inlägg åt unionens allmänna budget. Som redan har sagts av kollegerna i min grupp, till att börja med samordnaren Ralf Walter, så ser vi positivt på det arbete som utförts av Costa Neves och Buitenweg. Det finns många olika faktorer som förtjänar att lyftas fram i detta sammanhang: ansträngningarna att förbättra utbetalningarnas kvalitet och snabbhet, och här tänker jag på strukturfonderna där det krävs en extraordinär insats från de europeiska institutionerna för att motivera, samordna och utvärdera, såväl i förväg som i efterhand, för att undvika att detta storslagna exempel på europeisk federalism misslyckas; uppmärksamheten när det gäller gränsregionerna, som vi påmindes om av kommissionär Schreyer - även jag håller med Böge om att det är nödvändigt att klarlägga begreppet gränsregion - även i samband med utvidgningsprocessen, regioner som inte skall vara de enda som drar nytta av detta, fru kommissionär, något som jag vill understryka, för pilotprojektet som godkändes förra året gäller inte enbart, och kan i fortsättningen inte enbart gälla, gränsregionerna.
Detta är en bra inledning: det kommer att bli förhandlingar och jag tror att i slutändan så kan vi få en bra budget, men när jag tänker på den stora tillgång som Europeiska unionen utgör, en tillgång som vi har och som andra inte har, dvs. en överstatlig politisk enhet som andra funderar på och som de borde fundera på i samband med de nya utmaningarna, så frågar jag mig: men borde vi verkligen inte överväga att revidera mekanismerna för att finansiera den europeiska budgeten om vi vill förstärka denna stora överstatliga institution som andra avundas oss och som trots detta har behov av mer resurser och bättre definierade uppgifter?

Patakis
Herr talman! Europeiska unionens budget för 2002 är en spegel av dess impopulära och egenmäktiga politik. Det är en budget som bevakar intressen och som inte uppvisar - ens i propagandasyfte - några centrala mål för att lösa de problem som krisen skapar.
I budgetförslaget görs inget seriöst och konkret försök att omfördela inkomster till de mindre utvecklade regionerna eller att bistå de folklager som lider av arbetslöshet, undersysselsättning och fattigdom. Inom ramen för den budgetdisciplin som tillämpas i medlemsstaterna och i själva Europeiska unionen skär man till och med ned på de anslag som hittills har ställts till förfogande. Jordbruksutgifterna minskas ständigt, med tragiska följder för jordbrukarna, i ett försök att låta de nationella budgetarna betala den jordbruksfientliga politik som fastställs i Bryssel.
I motsats till detta uppmanas Europeiska unionen, efter terrorattacken den 11 september, att finansiera det mellanstatliga samarbetet på det så kallade rättsliga området, som går ut på att registrera och förfölja de medborgare som överskrider de av systemet tillåtna gränserna för motstånd och opposition.
Europaparlamentsledamöterna från Greklands kommunistiska parti (KKE) kommer, slutligen, att rösta emot denna budget, eftersom den i stället för att lösa de befintliga problemen, kommer att skapa nya problem för arbetarna, jordbrukarna och småföretagen, i stället för att bidra till fred i världen främjar krig och det imperialistiska herraväldet och i stället för att skydda de kollektiva och personliga demokratiska och politiska rättigheterna samt de kollektiva och personliga arbetsrättigheterna avskaffar dem.

Stenmarck
Herr talman! Låt mig få börja med att tacka Carlos Costa Neves för hans mycket goda arbete när det gäller nästa års budget. Det är med tillfredsställelse som åtminstone jag konstaterar att det för första gången på flera år inte varit något allvarligt tal om att revidera budgettaket. Detta är för mig ett tecken på en föredragande som i verklig bemärkelse väljer att respektera och tillämpa budgetplanen som ett utgiftstak och inte som ett utgiftsmål. Detta tycker jag bådar gott för kommande förhandlingar.
Trots detta finns det dock anledning att varna för en alltför expansiv budget, framför allt när det gäller kategori 3 och kategori 4. Den begränsade marginalen i dessa båda kategorier ger upphov till bekymmer, speciellt då vi i farvattnet av terrorattackerna den 11 september ser ett annalkande behov av stödåtgärder för humanitärt bistånd till Afghanistan, och behov av åtgärder på området för rättsliga och inrikes frågor.
Redan nu är Europeiska unionen dyr för skattebetalarna. Jag anser att det är uppenbart att vi måste se till att den inte blir ännu dyrare. Att parlamentet i detta skede skapar förhandlingsutrymme i förhållande till rådet ser jag som en självklarhet. Det finns dock anledning att mana till en gemensam åtstramning inför andra behandlingen, både från råd och parlament, för att de rent budgetmässigt skall kunna hantera den situation som uppstått i farvattnet av terroristattackerna i Förenta staterna.
Låt mig till sist bara fatta mig kort om Buitenwegs betänkande. Föredraganden har gjort framsteg i förberedelsearbetet inför utvidgningen 2004. Detta är bra, och det finns anledning att tacka henne för detta. Jag måste dock konstatera att väldigt mycket återstår att göra för att förbereda och anpassa administration och förvaltning inför en utvidgning som snart bara ligger två år framför oss i tiden.

Colom i Naval
Herr talman! När vi har kommit så här långt i litanian av talare, är det dags att vi koncentrerar oss och förklarar ett par punkter i budgeten.
Jag vill för det första ta upp en fråga som jag inte hade skrivit upp i mitt manus: rådet är nöjt med att parlamentet delar dess oro över de utestående åtagandena, RAL. Om jag inte hade 17 budgetar på nacken skulle jag bli bestört. Faktum är att det är regeringarna som bär det största ansvaret för att RAL inrättades och rådet skulle kunna vara till stor hjälp för att minska RAL genom att ge vika när det gäller den systematiska underbudgeteringen av betalningsbemyndiganden, som är det som mest tynger skatteministrarnas fickor.
Det som verkligen oroar mig när det gäller den här budgeten är att stödet till tredjeländer har minskat i reella termer, i fasta euro sedan år 1999. Om något står klart efter den 11 september är det att det kommer att bli nödvändigt att behålla och utveckla den humanitära hjälpen och vårt bidrag till utvecklingsstödet. Detta garanteras inte på något sätt av gemenskapens budget, trots föredragandens ansträngningar, som jag välkomnar.
Detta budgetförslag är - helt klart - inte tillräckligt, och vi har ett ministerråd som sitter som klistrat framför TV-apparaterna, det vill säga, som styr sina externa prioriteringar efter den senaste huvudnyheten på TV. Vi har Kosovo: Kosovo måste få hjälp. Vi har Serbien: Serbien måste få hjälp. Vi har Afghanistan: Afghanistan måste få hjälp. Nästa huvudnyhet kommer att bli nästa prioritering. Men till priset av vad? Till priset av att göra nedskärningar i den politik vi redan hade? Problemen i Balkan finns kvar. Vi har fortfarande ett allvarligt problem i Afrika. Vi har fortfarande problem med underutveckling i Latinamerika och Asien. Men vi måste skära ned.
Den andra fråga som jag vill betona har anknytning till det jag just sade. Jag frågar mig nämligen om det finns första och andra klassens Europeiska råd. Varför är Berlin viktigare än Nice när det gäller utgifter? Varför? I Berlin fastställdes ett budgetförslag som man var tvungen att enas om med parlamentet, men i Nice, i samma Europeiska råd, med nästan samma sammansättning, sades det att man måste utarbeta ett särskilt program för omställning av de flottor som fiskade i Marockos vatten. Varför har den inte budgeterats? Varför har rådet inte budgeterat denna omställning när kommissionen redan har kommit med ett förslag som värderas till 197 miljoner euro? Rådet borde ha gjort detta.
Jag beklagar att parlamentet inte har uppfyllt sin plikt. Vad vi måste göra i första behandlingen är nämligen att budgetera på det sätt som vi vill och önskar. Rådet kommer in senare i förhandlingarna, i andra behandlingen. Jag beklagar att detta inte har låtit sig göras, men jag hyser förtroende om att vi kommer att kunna lösa den här frågan till december.

Deprez
Herr talman! Tillåt mig till att börja med att erinra om att jag talar för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, och inte för min politiska grupps räkning, och att jag därför skulle vilja veta exakt vad som hänt och varför jag inte finns med i förteckningen över föredragande av yttrande. Om jag har begått ett fel ber jag om ursäkt, men om jag inte begått något fel skulle jag vilja ha en officiell förklaring.
Herr talman, kära kolleger! Jag skulle först av allt vilja tacka kollegerna i budgetutskottet och särskilt huvudföredraganden Costa Neves, för deras intresse för kraven och den framförda oron från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. Vid krävde mycket, herr talman, men vi fick också mycket och det är jag glad för. Vi framförde bara berättigade krav. Vi krävde ökade medel till Europeiska flyktingfonden och det har vi fått. Vi krävde en ökning av medlen till åtgärder för att bekämpa våld mot kvinnor, barn och ungdomar och det har vi fått. Vi krävde en förstärkning av medlen för att bekämpa barnpornografi på Internet och det har vi också fått. Vi krävde inte mindre än sex nya budgetposter och det har vi fått. Vi har inrättandet av ett europeiskt kontor för migration för att Europeiska unionen bättre skall kunna föregripa migrationsströmmarna och ha bättre beredskap. Vi har ett särskilt program för forskning och utvärdering om respekten för de grundläggande rättigheterna i Europeiska unionen, för att stadgan om de grundläggande rättigheterna verkligen skall bli en operativ verklighet och inte bara något högtravande. Vi har inrättandet av en ny budgetpost som skall bidra till att Eurojust blir operativ. Vi har godkännandet av Schengen för att Schengens informationssystem skall kunna anpassas till verkligheten med utvidgningen och vi har slutligen planerat för, och jag framför i det sammanhanget en brådskande begäran till min vän den tjänstgörande ordföranden i budgetutskottet, herr talman, vi har i det aktuella läget planerat för exceptionella anslag till Europol för att bekämpa terrorismen. Vi känner alla till gränserna för Europols verksamhet, vi vet också att den bygger på konventioner, och att det därför kan uppstå rättsliga problem när det gäller att använda anslagen. Men jag riktar en högtidlig uppmaning till rådet: "låt inte dessa anslag bli till ett danaarv, inrätta den rättsliga grund som gör det möjligt för Europol att bli fullständigt operativt och för Eurojust att utvecklas fullt ut".

Talmannen
Tack så mycket, herr Deprez. Ni finns inte med på utskottets namnlista. Vi kommer att försöka ge er ett svar så snart som möjligt.

Guy-Quint
Herr talman! Jag skall följa Joan Colom i Navals råd och som ämne ta problemet med reformen, som jag är ständig föredragande för. Problemet är i högsta grad grundläggande eftersom man hela tiden måste erinra om att Europaparlamentet definitivt är positivt inställt till en administrativ reform av hur institutionerna fungerar. Den nuvarande polemiken mellan anhängarna av flera linjära karriärer borde komma efter de grundläggande problemen, som består i att göra Europeiska unionens verksamhet mer synlig och effektiv i förhållande till medborgarnas förväntningar, så att de på nytt kan känna förtroende för vår Europeiska union.
Som ni vet har vi i budgeten noterat flera förseningar i genomförandet av reformen, särskilt när det gäller svaret från kommissionen - som vi inte får - om att stöpa om budgetförordningen, liksom när det gäller inrättandet av verksamheten med "base management".
Men det viktigaste gäller reformen av tjänsteföreskrifterna och hur karriären fungerar inom europeisk offentlig tjänst. Vi har tvingats vidta en försiktighetsåtgärd som består i att placera medel i reserven för att inrätta nya tjänster som begärts. Detta är bara en försiktig inställning och jag erinrar om att för närvarande befinner den sig vid den första behandlingen, eftersom vi bett kommissionen om klargöranden beträffande genomförandet av de gemensamma tjänsteföreskrifterna, för att få mycket precisa och realistiska svar, särskilt när det gäller systemen med förtidspension för tjänstemän och tillfälligt anställda, men även problem som uppstår på grund av frånvaro och vakanta poster. Vi tror att kommissionen skall kunna ge oss svar på allt detta, men jag ville ändå fästa er uppmärksamhet på att det inte är genom principrytteri som reformen kommer att göra framsteg.
Vi har 15 länder och 7 institutioner, men vi har bara en europeisk union och för den behövs bara en typ av tjänsteföreskrifter. Man kan inte gömma sig bakom rapporterna från förra året, eftersom det linjära systemet inte längre är vad det varit. Vi vill alltså ha en tydlig budgetram för att inta en ståndpunkt, och jag upprepar begäran från hela utskottet till rådet: Rådet måste sluta att vara stumt och i stället regelbundet ge oss svar så att alla våra förfaranden - och särskilt reformen - gör framsteg inom en effektiv budgetram.
Reformen är grundläggande: den skall inte bara se vacker ut på papper, utan skall också vara realistisk och så småningom kunna tillämpas. Inget kommer att ta slut 2004. Allt måste fortsätta. Reformen måste göra det möjligt att på nytt motivera och modernisera driften, men den skall fortfarande vara en europeisk offentlig tjänst med en enda målsättning: att genomföra Europeiska unionens politiska projekt som förnyar medborgarnas förtroende.

Wuermeling
Herr talman, fru Schreyer, mina damer och herrar! PPE-DE-gruppen i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden har ägnat stor uppmärksamhet åt skeendet när marknaderna växer samman vid östutvidgningen. Effekterna av detta skeende måste man också ta hänsyn till vid budgetplaneringen.
När vi tittar på de fyra friheterna, konstaterar vi att det på vissa områden inte alls finns några problem, medan det kommer att bli anpassningssvårigheter på andra områden. När det gäller rörligheten för varor kommer det inte att bli några stora förändringar, eftersom vi här har en långtgående avreglering; inte heller när det gäller etableringsfrihet, eftersom det är villkoren i den stat där etableringen sker som gäller. Vi kommer dock att ha problem i fråga om den fria rörligheten för arbetstagare och tjänster när marknaderna växer samman, därför att det på dessa områden hittills inte funnits någon konkurrens, och dessa marknader - om de så vill - bara har en regional inriktning. Därför hamnar i synnerhet gränsregionerna under en viss press, när dessa friheter etableras. Då krävs det här specifikt stöd.
Utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden har i sina rekommendationer uttryckligen uttalat sig för att man tilldelar det gränsregionprogram, som ni har nämnt, fru kommissionär, extra anslag.
Vi är tacksamma mot budgetutskottet och i synnerhet föredraganden för att man tagit upp dessa impulser och delvis även kompletterat dem. En specifik punkt är viktig för mig: De instrument som kommissionen har föreslagit räcker inte för att stärka konkurrensförmågan i gränsregionerna, eftersom de bara främjar samarbetet mellan öst och väst, men inte den specifika situationen i själva gränsregionerna. Därför krävs det ett särskilt program, och vi ber kommissionen att lägga fram en motsvarande rättslig grund för detta, och jag har också här förstått att man är beredd till detta.

Pronk
Herr talman! Till att börja med vill jag protestera mot det faktum att tjänstemännen egentligen inte har betraktat vårt yttrande som sådant eftersom det framför allt består av ändringsförslag. De har uppenbarligen betraktat det som fristående ändringsförslag från utskottet för sysselsättning och socialfrågor. Jag hoppas att förfaranden av det här slaget kommer att förlöpa tydligare i framtiden.
I fråga om denna budget: detta är en budget som kännetecknas av konsolidering, vilket vår föredragandes enorma arbete har bidragit till. Det förekommer naturligtvis alltid konflikter om olika delar av budgeten, men vi har ibland haft fler konflikter i det förflutna. Jag måste också säga att det förekommer påtagligt färre konflikter på vårt utskotts område, socialfrågor och sysselsättning. Rådet har också i avsevärt mindre utsträckning försökt att göra strykningar jämfört med vad som varit fallet under tidigare perioder, så vad det beträffar vill jag framföra mina komplimanger till rådet. De problem som kvarstår ligger enligt min uppfattning på området öppen samordning. Rådet är fortfarande benäget att säga att det måste betalas av parlamentets budget. Parlamentet måste dock godkänna denna budget, men får inte göra sin stämma tillräckligt hörd om detta. Den punkten kommer vi att behöva diskutera utförligt på nytt under de kommande åren. Vi har flera olika uppfattningar om detta, och jag hoppas att dessa skall kunna lösas under nästa år.
Det finns ännu ett problem med Equal, en del av socialfonden. Även där har rådet skurit ned ganska kraftigt. Jag hoppas ändå att det är möjligt att återställa kommissionens preliminära förslag på den punkten. Det tycker jag är utomordentligt viktigt. Jag förmodar att kommissionen har övervägt väl hur det förslaget exakt skall vara utformat.

Sommer
Herr talman, mina damer och herrar! Inom ramen för åtgärderna för folkhälsan ägnar vi oss varje år åt tobakssubventionerna. Dessa är i grund och botten ju ingenting annat än direktbidrag för de berörda. Det går också att göra på annat vis. Därför kräver vi, som varje år, att man stegvis reducerar tobakssubventionerna till förmån för en ökning av stödet för landsbygdens utveckling, med tanke på inkomstalternativen, som då också de som är sysselsatta i närliggande branscher i regionerna kan dra nytta av. Varje år är det samma sak, och ändå har ingenting ändrats hittills. Men man skall ju inte ge upp hoppet.
Beträffande de icke-statliga organisationerna: Vi arbetar alltid för att man skall stödja de icke-statliga organisationerna. Men vi vill också veta vad som görs med de pengar som beviljas. Detta önskemål är ju också bara rimligt. Därför kräver vi att ifrågavarande information regelbundet görs tillgänglig offentligt. Enbart på det viset har vi en viss möjlighet att granska om vårt ekonomiska stöd också kan rättfärdigas. Tro mig, det är för oss hur som helst utomordentligt svårt att överhuvud taget få någon överblick över vilka olika organisationer vi egentligen stöder.
Men lika dålig insyn har vi i varför kommissionen beslutat att inte längre bevilja miljöorganisationen Globe några medel. Detta är inte på något sätt begripligt, och verkar därför absolut godtyckligt. För övrigt gjordes redan under innevarande budgetår inte någon utbetalning av de beviljade medlen. Men även de icke-statliga organisationerna behöver ha säkerhet i sin planering, för att exempelvis kunna fortsätta att betala sin kontorspersonal. Det som kommissionen gör här är asocialt. Där det finns en politisk vilja, fru kommissionär, där kan man också alltid hitta en väg respektive en annan budgetpost för framtiden.
Beträffande de decentraliserade gemenskapsorganen: Det verkar faktiskt som om några av dessa gemenskapsorgan redan utvecklat ett livligt eget liv. De finns ju. Alltså finansieras de. Hur än resultatet blir, så får de mer pengar varje år. Det tycks vara det enda som är viktigt. Så får det inte fortsätta, ty naturligtvis saknas dessa pengar på annat ställe. Det är vår uppgift att se till att de som stöds av oss arbetar effektivt. Prestationsförmåga och effektivitet uppnår man inte genom att blint öka medlen, utan genom regelbunden observation och kontroll som grundval för eventuella nödvändiga ändringar.

Jarzembowski
Herr talman, kära fru kommissionär, ärade herr rådsordförande! Jag vill tala för PPE-gruppen i utskottet för regionalpolitik, transport och turism. Jag vill först tacka mina kolleger i budgetutskottet för att nästan alla ändringsförslag från detta utskott har tagits med. Fru kommissionär, vi har till väsentlig del återinsatt de budgetförslag beträffande regionalpolitiken och transportpolitiken som ni föreslagit. Jag vill verkligen vädja till rådet att inte uppträda med kluven tunga.
Det går inte an att man vid toppmötet i Göteborg talar storslaget om att vi vill ha en på sikt godtagbar transportpolitik, och rådet sedan stryker medel när det gäller sustainable mobility. Denna tvetydighet får inte förekomma, och vi hoppas att rådet inser detta. Om man vill ha en förnuftig, miljörelaterad europeisk transportpolitik, kan man inte stryka medlen för detta ändamål.
Men min huvudsakliga punkt gäller turismen. Där fann vi tyvärr inte någon nåd hos kollegerna i budgetutskottet. Men jag vill be er att än en gång tänka över detta. Vi har föreslagit att man anslår medel för att främja turismen i Europa. Primärt känner ni alla till den årslånga debatten om Philoxenia-programmet, nämligen turistpropagandan som riktade sig till utlandet under mottot: "Turister till Europa". Denna fråga har efter den 11 september fått en helt ny dimension. Det är inte bara flygbolagen som har 20-30 procent färre passagerare, utan det är också hotellen i Bryssel, Berlin, i alla Europas städer. Det är restaurangerna, affärerna som säljer souvenirer och mode. Vi har en massiv nedgång när det gäller turismen, just från USA och Kanada. Denna situation leder till stora svårigheter inom ekonomin, och äventyrar våra arbetstillfällen. Jag vädjar till rådet och kommissionen: När vi nästa månad diskuterar följderna av den 11 september, bör vi på nytt ta upp frågan vad vi skall göra för att främja turismen till Europa.

Rübig
Herr talman! Först av allt vill jag tacka Costa Neves så hjärtligt för hans förståelse, eftersom han verkligen med stor noggrannhet och stort intresse har bearbetat de frågor som vi här diskuterar. Jag är vice ordförande i delegationen till den gemensamma parlamentarikerkommittén EU-Slovakien, och vi var förra veckan i Slovakien. Bland annat stod ett besök vid den gröna gränsen mot Ukraina i närheten av Kosice på programmet. Där tvingades vi konstatera att egentligen många flyktingar, särskilt från Afghanistan, går över gränsen, och förmodligen inte bara med fredliga avsikter, utan man uppskattar att 10-30 procent också skulle kunna planera andra - exempelvis militära aktiviteter eller terroraktiviteter.
Därför vill jag absolut be kommissionen och rådet att göra allt som är möjligt för att säkra den yttre gränsen, nämligen genom att, särskilt när det gäller kandidatländernas gränser mot icke-EU-stater, genast utnyttja stödet inför anslutningen för att ställa nödvändiga instrument till förfogande. Här handlar det om enkel utrustning, exempelvis mörkersiktesutrustning och fordon, så att dessa gränser från och med nu skulle kunna bevakas bättre.
För det andra har vi i utskottet ägnat oss mycket intensivt åt problemen i samband med Phare-stödet och fallet Toth. Utskottet har från båda sidor, från den slovakiska och den europeiska sidan, beslutat att medlen inte skall avsättas till reserven. I Slovakien har man tagit de nödvändiga konsekvenserna. Den ansvarige vice premiärministern har trätt tillbaka, dvs. man har tagit de politiska konsekvenserna. Även den ansvarige handläggaren och direktören har trätt tillbaka - man har utnämnt en ny - och dessutom har parlamentet nu under de senaste dagarna utfärdat en ny lag om ekonomistyrning och internrevision. Vi kommer alltså här att fram till den andra behandlingen säkert ta ut dessa medel ur reserven.

Dover
Herr talman! Jag vill bara ta upp två punkter i kväll, på samma gång som jag berömmer föredraganden för det mycket kloka och tillmötesgående sätt på vilket han behandlat budgeten för nästa år. Min första punkt riktas till kommissionären och rör B-1-posterna där kommissionen betalar enorma belopp till stöd till ris-, och bananodlare och vinproduktion. Jag trodde att vi vid denna tidpunkt hade börjat minska stödet till dessa områden. Jag uppmanar henne att se över detta. Jag lade fram många ändringsförslag som uppgick till hundratals miljoner euro. Jag hoppas att man i stället för att ha obligatoriska kostnader som dessa, som man låter växa år från år, ser över detta på ett mycket ingående sätt. Jag kan kanske be henne att göra detta innan man antar framtida budgetar.
Den andra frågan är en fråga som ständigt återkommer varje år: de europeiska kvinnornas lobbyorganisation och medel till kvinnoorganisationer rent allmänt. Vi lade fram ett ändringsförslag, vilket också Avilés Perea från utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor gjorde, för att säga att pengar som genom omröstning går till lobbyorganisationer för kvinnor, i enlighet med Beijingkonferensen, inte bara bör gå till - vilket har skett under många år - de europeiska kvinnornas lobbyorganisation.
Jag vet att mina kolleger i kammaren får olika typer av brev och e-brev från hela Europa, i vilka man skriver att allt måste gå till denna organisation. Detta är fel; vi måste främja nya organisationer inom detta mycket viktiga område. Det är bara rätt och riktigt att ändringsförslaget som lades fram av de brittiska ledamöterna blev antaget. Detta klargjorde, i kolumnen för anmärkningar, att en organisation, varje enskild organisation inom denna utgiftspost, inte bör få mer än 65 procent. Jag är säker på att man kommer att ta hänsyn till detta godkända ändringsförslag när budgeten kommer ut. Jag tackar kommissionären för hennes hänsyn i sammanhanget.

McCartin
Herr talman! Jag vill tacka Costa Neves för hans initiativ på allas våra vägnar i samband med detta förfarande, och säga att han fått en väldigt teknisk och svår uppgift: Han har utfört den med stor skicklighet och visat stor tålmodighet och vänlighet mot alla oss som ville få gehör för våra idéer. Jag känner inte till någon kommissionär som har följt förhandlingarna så intensivt, eller som har sammanträtt så ofta med budgetutskottet, som den nuvarande kommissionären. Detta är naturligtvis på många sätt en väldigt teknisk övning och, till skillnad från de nationella budgetarna, får den inte mycket effekt på vägvalet i samband med den ekonomiska utvecklingen i Europeiska unionen. Den är för liten för det, t.o.m. inom strukturfondsområdet, därför att t.o.m. de betalningsmottagare som får mest, får bara en liten del av BNP. Irland fick som mest 2 procent, Portugal och de fattigare delarna av Spanien får mellan 1 procent och 2 procent av BNP. Det är inte en särskilt stor utgift, men om vi kan använda den för att styra deras ekonomiska politik i den riktning vi anser vara bäst, så är det väl använda pengar.
Det finns en idé och ett hopp som jag alltid har varit inne på. Jag tror att jag sade för några år sedan, att i jämförelse med de nationella parlamenten var vi som barn som lekte affär. Våra tillgängliga resurser är så små, och det finns så litet vi kan göra med dem, med det finns ett område som jag skulle vilja utveckla. Jag vill inte ha en ökning av de offentliga utgifterna på gemenskapsnivå. Men inom området ekonomiskt samarbete och utveckling - om vi bara på gemenskapsnivå kunde samordna de resurser som medlemsstaterna och Europeiska unionen själv fördelar till internationellt samarbete och utvecklingssamarbete - skulle vi kunna omvandla enskilda nationella initiativ till ett gemensamt europeiskt initiativ, utan att öka beskattningen. Detta är nödvändigt om vi skall utveckla en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik. Jag menar att vi kan skapa en mycket större påverkan på utvecklingen i de fattigare länderna och omformulera vår utrikespolitik på ett sätt som hjälper de fattiga, hjälper till med att säkerställa fred och göra så att vi får verklig makt att påverka i världen. Om det finns något område inom vilket vi bör kräva stöd från nationalstaterna till Europeiska unionen, så är det här.

Naranjo Escobar
Herr talman! Precis som föregående år präglas denna debatt av två faktorer som vi skulle kunna karakterisera som vanligt förekommande. Den ena faktorn är de allmänna totalsummorna och den andra är de brister som finns i reglerna för budgetförvaltningen. De differenser som vi har i var och en av utgiftskategorierna är tydliga och jag kommer inte att gå in på dem i detalj.
Fru kommissionär, damer och herrar från rådet! Vår budget måste fungera som en effektiv och trovärdig hävstång som arbetar för full sysselsättning, forskning, stöd till små företag och för byggandet av ett verkligt inre område för rättvisa och säkerhet. Parlamentet har visat sig flexibelt och återhållsamt i detta förfarande och har följaktligen rätt att begära att rådet inte faller in i en politisk autism och att det ger tydliga signaler på att det är berett att förhandla. Jag hyser förtroende för att rådet drar nytta av den flexibilitet som vår föredragande, Carlos Costa, har visat. Hans arbete - samt de ansträngningar de andra två föredraganden, Buitenweg och Seppänen har gjort - förtjänar vårt beröm.
När det gäller de resurser som avsätts till unionens externa åtgärder kräver vi att parlamentets orubbliga politiska mål för att rikta åtgärder mot nyckelområden för en situation av jämvikt i världen, som Medelhavsområdet och Latinamerika, säkerställs. När det gäller detta förfarande föreslår kommissionen att flexibilitetsmekanismen skall användas för att finansiera omställningen av den del av gemenskapsflottan som fiskade inom ramen för det utgångna avtalet med Marocko. Detta beslut är rättvist, tekniskt lyckat och nödvändigt. Det handlar om att ta itu med ett mycket allvarligt problem som påverkar sysselsättningen och nyckelaktiviteterna i många regioner, och som nu befinner sig i en krissituation. Vi måste komma ihåg att vi står i begrepp att inleda en ny gemensam fiskeripolitik, och att fiskeripolitiken dras med oacceptabla diskrimineringar sedan decennier tillbaka jämfört med den övriga ekonomiska verksamheten när det gäller reglerna för den inre marknaden.
När det gäller budgetförvaltningen har parlamentet upprepade gånger påtalat kommissionens oförmåga att lösa problemet med de så kallade anomala RAL. Ur detta härrör en ny lyckad strategi, vilken vår föredragande tar upp och som är nära kopplad till reformen av kommissionen. Vi måste tänka på att mycket höga summor betalningsbemyndiganden inte utnyttjades under de tre senaste budgetåren. Det handlar följaktligen om att finna regler som fungerar, metoder för ett smidigare budgetgenomförande och regler som förkortar förslagens perioder. Som sista talare vill jag säga att jag hoppas att kommissionen och rådet följer den evangeliska maximen när det är dags att vara uppmärksam och att de sista blir de första, inte bara i himmelriket, utan även här, i plenum.

Schreyer
Herr talman! Anledningen till att jag än en gång tar till orda är inte den vackra avslutande frasen, utan jag vill också gå in på ett par punkter som var riktade direkt till kommissionen, och som jag tidigare inte nämnt eller som jag ville ge ett svar på.
För det första än en gång beträffande flexibilitetsreserven. Frågan lydde: När kommer kommissionen att lägga fram sitt förslag? Vi kommer att lägga fram det tillsammans med ändringsskrivelsen rörande användningen av flexibilitetsreserven i enlighet med det förslag som kommissionen har lämnat för omstruktureringsprogrammet för den spanska och portugisiska fiskeflottan. Det kommer i enlighet med förslaget då att innehålla att 197 miljoner ur flexibilitetsreserven skall användas för detta.
Den andra punkten: Beträffande gränsregionerna. Jag måste än en gång påpeka att de regioner som nu ligger vid Europeiska unionens gräns, får mycket höga strukturfondsstöd. Det är en annan situation än den vi hade när Europeiska unionen utvidgades åt söder. Jag skall gärna sammanställa en särskild rapport åt er om hur gränsregionerna utnyttjar strukturfondsprogrammen med tanke på gränsregionsproblematiken, och i vilken mån det här kanske också finns ett omorienteringsbehov. Jag upprepar att strukturfonderna för ögonblicket, med tanke på genomförandet, utgör det största problemet. Ty vi har i år återigen den situationen att medlemsstaterna har gjort omfattande prognoser över i vilken utsträckning de kommer att genomföra programmen, men det finns stora förseningar. Jag vet inte hur mycket man hinner hämta in fram till årets slut, och det gäller då naturligtvis också gränsregionerna.
Jag har än en gång redogjort för vad kommissionen har föreslagit. Ni har också redan behandlat det i utskotten. Det ekonomiska spelrummet i budgeten är mycket litet. Jag ser inte heller i rubrik 3 något stort ekonomiskt spelrum, inte heller efter de beslut som ni förmodligen kommer att fatta på torsdag. Jag noterar nu att ni begär nya förordningar eller lagförslag. Vi talar om år 2002, vi talar om att utvidgningen skall äga rum år 2004, dvs. stödet inför anslutningen måste också från medlemsstaternas sida genomföras år 2002/2003. Därför är naturligtvis även frågan om nya laginitiativ tveeggad. Det var anledningen till att kommissionen tog befintliga program och utökade dem, exempelvis TEN-programmet. Här har vi nu också lagt fram ett konkret förslag om hur utökningen skall ske, och samma sak gäller för programmet Ungdom. Det är ett befintligt program, där behöver man inte någon ny rättslig grund, utan man kan ju utöka medlen på lämpligt sätt. Men naturligtvis kommer kommissionen att mycket noga analysera och titta på hur parlamentet röstar i denna fråga.
Också ett kort svar på Wynns fråga beträffande Global Health Fund. Min kollega Nielson kommer nu att för den nionde utvecklingsfonden lägga fram ett motsvarande förslag. Det handlar om 60 miljoner ur den speciella del som är avsedd för stöd till internationella initiativ. Min kollega Nielson kommer att föreslå att man använder dessa 60 miljoner och anslår dem till Global Health Fund. Jag tror att det är ett bra sätt att använda dem, även med tanke på de totala utgifterna inom ramen för utvecklingsfonden. Vi utgår från att av utvecklingsfondens medel för år 2002 så kommer 60 miljoner att kunna avsättas.
Än en gång: När det gäller gemenskapens budget föreslår vi att man också använder medel från år 2001 för detta. Det frågades också om omarbetningen av budgetförordningen. För att vi skall ta hänsyn till parlamentets ändringsförslag kommer våra förslag att läggas fram senast till nästa plenardebatt i Strasbourg.
Jag är fortfarande mycket optimistisk, ty med viss ansträngning - framför allt också från rådets sida - skulle vi kunna lyckas med att år 2002 visserligen fortfarande ha den gamla budgetförordningen, men kanske år 2003 kunna genomföra budgeten på basis av en ny budgetförordning. Jag tror att det vore en mycket förnuftig modernisering med tanke på de många frågor som ni i dag har framfört.

Walter
Herr ordförande! Jag kommer att överlämna ert svar till ordföranden i budgetutskottet. Han hade bett mig att vänta på det. Personligen vill jag framför allt tacka vår ordförande i rådet, herr Vande Lanotte, så hjärtligt. Han har bevistat hela budgetdiskussionen här hos oss. Så har det inte alltid varit. Därför, och utan att nu vilja förhäva mig, vill jag ändå tacka er så hjärtligt för att ni inte bara har visat oss så stor respekt, utan också bevisat att ni är intresserade av ett samarbete med oss. Hjärtligt tack.
(Applåder)

Talmannen
Tack så mycket för er konstruktiva ordningsfråga, herr Walter.
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag kl. 10.00.

EIB: miljöprojekt i den ryska delen av Östersjöns avrinningsområde
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkande (A5-0350/2001) av Seppänen för budgetutskottet om
förslaget till rådets beslut om att bevilja en gemenskapsgaranti till Europeiska investeringsbanken för att täcka förluster i samband med en särskild utlåningsinsats för utvalda miljöprojekt i den ryska delen av Östersjöns avrinningsområde inom ramen för den nordliga dimensionen (KOM(2001) 297 - C5-0307/2001 - 2001/0121(CNS)).

Seppänen
. (FI) Herr talman! Europeiska unionen har ett billigt sätt att hjälpa andra länder: man garanterar de krediter som Europeiska investeringsbanken beviljar andra länder. EU:s borgen gagnar kredittagarna genom räntor som är lägre än marknadsräntorna. Detta är det även fråga om när man behandlar lånegarantin för de krediter som Europeiska investeringsbanken beviljat Ryssland för miljöinvesteringar. Maximibeloppet för krediterna är hundra miljoner euro. Banken anger de kriterier enligt vilka krediter beviljas. Om Ryssland inte föreslår sådana projekt som uppfyller bankens kriterier, kan man avstå från att bevilja krediter. Det är fråga om ett nytt positivt initiativ som ger nytt innehåll åt det anemiska begreppet EU:s nordliga dimension. Med hjälp av krediterna strävar man efter att förbättra miljöns tillstånd i hela Östersjöområdet och därigenom även i EU:s medlemsstater.
Parlamentet har inte ifrågasatt krediterna till Ryssland. Förslaget har ett mycket brett politiskt stöd. Problem har dock uppstått på grund av rådets och kommissionens sätt att driva ärendet vidare. I somras gav kommissionen parlamentet ett förslag enligt vilket lånegarantierna skulle beviljas på samma sätt som Europeiska investeringsbankens övriga lån som garanteras av EU, och att man skulle bevilja en 65-procentig garanti. Det är fortfarande det enda förslag som kommissionen har givit parlamentet. Rådet beslutade dock senare om ett undantagsförfarande och krävde att Rysslands lån i stället för 65 procent skulle garanteras till fulla hundra procent.
Kommissionen godkände rådets förslag, men har därefter inte givit parlamentet något nytt förslag. Därför behandlar vi i parlamentet kommissionens ursprungliga förslag om en 65-procentig lånegaranti. Parlamentet krävde ny rådfrågning med anledning av det ändrade förslaget. Efter talrika förhandlingar mellan företrädare för rådet och kommissionen har vi fått ett brev från rådet, vilket med god vilja kan tolkas som ett nytt samråd för parlamentet. Även kommissionen har skriftligen meddelat att man godkänner den hundraprocentiga garantin. Eftersom det är fråga om ett undantag från det allmänna regelverket hade budgetutskottet begärt ett helt nytt förslag av kommissionen. Kommissionen meddelade att man inte förmår ge det i tid. I det här fallet innebär "i tid" att det för alla parter vore mest fördelaktigt att fatta ett beslut i ärendet under detta år.
EU:s lånegarantier har en övre gräns, vilken utgörs av en särskild garantifond. Till den överförs medel från garantireserveringarna allt eftersom man garantiförbindelserna beviljas. I år är den övre gränsen 208 miljoner euro. Rysslands lånegarantier inbegrips i årets kvot, om dock en garanti om 100 procent upptar en större del av den än en garanti om 65 procent. Man vill fatta beslutet detta år, eftersom det för nästa års del finns så mycket förbindelser, att det då överhuvudtaget inte finns någon plats för nya garantier - i detta fall inte ens för lån till Rysslands miljöinvesteringar. Det skulle krävas enighet inom alla EU-institutioner för att höja garantitaket, vilket inte alltid är så enkelt att uppnå.
Om man alltså vill fastställa Europeiska investeringsbankens krediter till de ryska miljöinvesteringarna i Östersjöbassängen är det säkrast att fatta beslutet i år. Budgetutskottet har varit redo att göra detta, fastän rådets och kommissionens agerande inte kan anses vara helt befogat. Utskottet utgår därför ifrån att det inte är fråga om något prejudikatfall och att liknande ärenden i fortsättningen inte skall skötas på detta sätt. Parlamentet kräver att man även tar hänsyn till dess prioriteringar.
Som ständig föredragande av lån och garantier i budgetutskottet fäster jag återigen uppmärksamheten på att garantifonderna nästa år inte innehåller några som helst marginaler för nya och oväntade biståndsuppdrag. Med anledning av detta måste kommissionen vidta åtgärder.

Arvidsson
. Herr talman! Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor tillstyrker varmt rådets beslut att lämna en gemenskapsgaranti till Europeiska investeringsbanken för att täcka förluster i samband med utlåning av medel till miljöprojekt i den ryska delen av Östersjöns avrinningsområde. Vi känner en stark oro inför miljösituationen i detta område, som ligger i omedelbar närhet av Europeiska unionen.
Vi anser att miljöinvesteringar i detta område är brådskande och i vissa fall till och med akuta. Vi kan konstatera att Europeiska investeringsbanken redan har inlett förhandlingar om deltagande i projekt för behandling av avloppsvatten från St. Petersburg och Kaliningrad. Det är viktigt att problemen på dessa områden kan lösas snarast.
Det finns också anledning att peka på att miljöinvesteringar i det området kan vara effektivare än många investeringar inom gemenskapen, och att man kan uppnå större positiv inverkan på hälsa och miljö för medborgare i Europeiska unionen. Vi kan därför från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor varmt tillstyrka det förslag som har lagts fram.

Färm
Herr talman! Jag vill tacka föredraganden och uttrycka mitt stöd för kollega Seppänens betänkande. I vissa delar av vårt närområde är miljöproblemen verkligen alarmerande, inte minst när det gäller vattnet i Östersjön. EU:s länder drabbas naturligtvis lika mycket av dessa problem som stora delar av Ryssland, Polen, Kaliningrad osv. För att få rent vatten i Östersjön är det helt nödvändigt att vi samarbetar över gränserna.
Jag bor själv i en kommun vid Östersjön, Norrköping, där ett av de största problemen vad gäller vattenkvaliteten är att vi fortfarande får så mycket orenade utsläpp från kandidatländerna till unionen och från Ryssland. Det är ett mycket stort problem också för unionens medlemsländer. Vi vet t.ex. att det fortfarande släpps ut orenat avloppsvatten från 3-4 miljoner människor i St. Petersburgsregionen, och situationen kring Kaliningrad är ungefär densamma. Sådana förhållanden påverkar oss alla.
För att utveckla denna region och, inte minst rent miljömässigt, ta tag i de stora problemen har vi skapat "den nordliga dimensionen", som omfattar ett mycket stort område från Island i väst till Ryssland i öst. Det är en utomordentligt prioriterad åtgärd att återställa balansen i Östersjön.
Det brådskar, och därför är jag glad över att utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor också har uttryckt sina önskemål. För mig som kommer från budgetutskottet handlar det också om att lägga fram de ekonomiska aspekterna på detta förslag, Från budgetutskottet vill vi här gärna höja ett varningens finger. Den garantireserv som finns för att täcka eventuella kreditförluster är allvarligt ansträngd, både i år och nästa år. Utrymmet för detta lån till Ryssland skapas egentligen bara genom att vi inte klarar av att genomföra andra åtaganden. Vi har fått skjuta andra utlovade projekt på framtiden, annars hade vi inte klarat av detta lån inom de uppställda ramarna. Därför, om vi inte skall svika våra löften i framtiden och inte heller ge upp de nya ambitionerna, måste rådet och kommissionen relativt snart se över taket för garantireserven.
Situationen påminner litet grand om den diskussion vi hade i budgetdebatten tidigare, dvs. att rådet gärna ger löften men sedan inte ordnar finansieringen på ett tillfredsställande sätt. Därför skulle jag vilja fråga kommissionär Solbes Mira vad kommissionen har för planer när det gäller att lägga fram förslag om garantireservens framtid. Jag utgår ifrån att kommissionären håller med om att taket är ganska ansträngt.

Thors
Värderade kommissionär, värderade föredragande! Jag kan instämma i allt som Per-Arne Arvidsson sade om vikten och den miljömässiga betydelsen av detta beslut. Vi vet också att det beslut vi nu diskuterar sannolikt gäller det viktigaste enskilda ställningstagandet från Europeiska rådets möte i Stockholm. Jag vill ännu en gång påpeka att det är Finska vikens norra kust som får ta emot allt avfall som kommer från St. Petersburg, vilket leder till särskilt stor algblomning. Därför vill jag deklarera att jag har ett stort intresse i denna fråga, och att avloppsvattnet från 3,5 miljoner människor påverkar min finländska miljö och min finländska skärgård oerhört mycket.
Vi har fastställt ett tak på 100 miljoner euro. Dessa medel skall användas till utvalda projekt som har ett tydligt miljömål och som är av betydande intresse också för EU. Jag tror att detta är en av de kritiska punkterna, om man beaktar det som framkom i diskussionen igår vid den nordliga dimensions möte i Finland. En rysk minister sade att man ställer sig kritisk till urvalskriterierna och vill att internationella finansieringsorganisationer deltar mer i projekteringen. Samtidigt vet vi att det nordvästra reningsverkets budget kraftigt har överskridit Nordiska investeringsbankens och Finlands beräkningar.
Jag tror att vi måste ge en hundraprocentig garanti. Jag tror inte att 100 miljoner euro löser problemet. Vi vet att Ryska federationen inte ger garantier och att staden St. Petersburgs garantier är helt uttömda. Därför vädjar jag till kollegerna om solidaritet i denna fråga. Ge en hundraprocentig garanti för detta projekt! Det ligger i vårt intresse, och så småningom öppnar vi dörrar för ett bättre miljömedvetande i St. Petersburg, något som vi hela tiden måste vara uppmärksamma på. Detta är betydligt mer komplicerat än vad kommissionär Wallström tror.

Solbes
. (ES) Herr talman! Jag börjar med att tacka parlamentet för att det är berett att anta betänkandet om denna särskilda mekanism inom unionens nordliga dimension. På så vis utvidgas gemenskapens garantier för lån från EIB till ett värde av dessa 100 miljoner euro för miljöprojekt i Ryssland, som ni mycket riktigt har sagt.
Som ni vet antogs detta beslut under mycket speciella omständigheter. Det är första gången som man godtar att finansiera insatser i Ryssland och denna insats är inte bara intressant för Ryssland, utan även för de länder som gränsar till unionen. Kommissionen hade föreslagit den garanti som vanligen tillämpas i detta slags insatser, 65 procent, vilken är Europeiska investeringsbankens generella utlåningsmandat. Emellertid är det ett välkänt faktum att rådet på grund av en rad beslut som är kopplade till den unika karaktären av denna insats och med en önskan om större öppenhet, ansåg att gemenskapen i detta fall skulle bevilja en extra garanti på 100 procent.
Det är det brådskande behovet att använda innevarande års resurser som har lett kommissionen till att godta dessa 100 procent. Jag känner inte exakt till vilka problem i förfarandena som har gjort att denna information har nått parlamentet överdrivet sent, men enligt de uppgifter jag har informerade rådet parlamentet redan den 20 september om de ändringsförslag som lagts fram; den 12 oktober förklarade det belgiska ordförandeskapet förändringarna mer detaljerat och samma dag översände kommissionen ett meddelande till budgetutskottet om skälen till att vi godtog rådets ändringsförslag. Med ett enhälligt beslut i rådet och när kommissionen hade godtagit det, behövde inte kommissionen lägga fram ett nytt förslag.
Vi anser det vara brådskande att anta detta beslut under år 2001. Att skjuta upp det till år 2002 skulle klart försvåra finansieringen på grund av de små marginaler i handlingsutrymme som vi har för nästa år. Emellertid kommer detta beslut inte att påverka andra slags insatser. Seppänen hänvisar till andra lånefaciliteter i sitt betänkande: Turkiet är det mest uppenbara fallet, som belastade budgetanslagen för år 2000. Åtgärderna under år 2000 och 2001 hade redan finansierats och medförde inte problem av det här slaget.
Emellertid kommer vi att få ett annat problem på längre sikt: hur skall vi hantera Europeiska investeringsbankens finansieringskapacitet i vår lånemekanism? Färm frågade även vad kommissionen tänker göra. För det första vill jag säga er att kommissionen tackar parlamentet för att det väcker frågan om detta problem med begränsad kapacitet för skuldsättning som vi har inom mekanismen i garantifonden. Kommissionen har redan pekat på detta problem i rådet och även här i parlamentet vid några tillfällen, och om det uppkommer nya initiativ under år 2002, anser vi att de problem vi redan har kommer att förvärras och det kommer att bli nödvändigt att fatta vissa beslut.
Kommissionen överväger flera olika möjligheter för närvarande och vi avser att anta ett initiativ inom en relativt kort tid i form av ett meddelande som vi kommer att översända till rådet och parlamentet. Jag kan inte tala om för Färm vilken av möjligheterna vi överväger just nu, men jag vill dock erinra om att vi redan tidigare föreslog en minskning av täckningsgraden från 65 procent till 60 procent. Detta skulle kunna vara ett av de instrument som det skulle kunna bli nödvändigt att tillämpa för att få större handlingsutrymme för insatser i framtiden. Detta är vad jag kan säga er för närvarande och jag tackar för ert samarbete i debatten om detta betänkande.

Talmannen
Tack så mycket, herr Solbes.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30.

EBRD: inkapsling av Tjernobylreaktorn
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkande (A5-0345/2001) av Virrankoski för budgetutskottet om
förslaget till rådets beslut om ett andra bidrag från Europeiska gemenskapen till Europeiska banken för återuppbyggnad och utveckling till förmån för fonden för inkapsling av Tjernobylreaktorn (KOM(2001) 251 - C5-0305/2001 - 2001/0113(CNS)).

Virrankoski
. (FI) Herr talman! Såsom vi alla minns, inträffade kärnkraftskatastrofen i Tjernobyl den 26 april 1986 och den är fortfarande den allvarligaste kärnkraftverksolyckan i vår historia. De radioaktiva föroreningarna påverkade befolkningen och naturen på enorma områden i Ukraina, Vitryssland och Ryssland, och också de nuvarande EU-länderna blev utsatta. Runt den förstörda reaktorn byggdes under dessa omständigheter i all hast ett kärnreaktorskydd för att förhindra spridningen av föroreningar. Inuti det förfallna skyddet finns fortfarande 200 ton uran och närmare ett ton radionuklider, av vilka 80 procent är plutonium.
Fonden för reaktorskyddet i Tjernobyl grundades i december 1997 för att finansiera en plan för uppbyggandet av reaktorskyddet, med syfte att skydda befolkningen och miljön mot nya radioaktiva föroreningar. Den preliminära kostnadskalkylen för projektet för åren 1998 - 2005 är ca 758 miljoner dollar. Den första konferensen för finansiärerna hölls i New York i november 1997. Från tjugofem länder fick man garantier för utgifter om ca 400 miljoner dollar sammanlagt, varav 50 miljoner dollar från Ukraina in natura. Denna summa räckte till det första skedet av planen för uppbyggandet av reaktorskyddet. Europeiska unionen finansierade till en början reaktorskyddsverksamheten med ca hundra miljoner dollar, vilket man förband sig att göra under toppmötet i Denver 1997. Denna summa har finansierats ur den allmänna budgeten under åren 1998 - 1999. Den andra konferensen för finansiärer för arrangerandet av den slutliga finansieringen hölls i Berlin i juni 2000. Då beslutade sammanlagt 22 länder ingå en förbindelse om ca 320 miljoner dollar och på den här konferensen ingick Europeiska unionen en förbindelse om 100 miljoner euro för åren 2000 - 2004.
Det betänkande som nu behandlas gäller förslaget till rådets beslut om ett andra bidrag från Europeiska gemenskapen till Europeiska banken för återuppbyggnad och utveckling till förmån för fonden för inkapsling av Tjernobylreaktorn. Det är alltså fråga om parlamentets yttrande för utfärdandet av detta beslut. Finansieringssituationen är följande: fonden för inkapsling av Tjernobylreaktorn har fått garantier om sammanlagt 716 miljoner dollar, och här ingår de betalningar in natura om 50 miljoner dollar som Ukraina erlagt. Sålunda saknas fortfarande en del av finansieringen eftersom de beräknade kostnaderna är något högre, det vill säga drygt 750 miljoner dollar. Av den anledningen - när ärendet drivs vidare - måste man kräva och förvänta sig att Ukraina kan betala den andra andelen.
Problemet är här att år 1998 satte de som beslutade om budgeten ett tak på 13 procent för användningen av Tacis-anslagen till kärnsäkerhetsprojekt. Om detta tillämpades, skulle man nu inte kunna fatta beslutet på det sätt som kommissionen och rådet har föreslagit. Jag stöder trots allt kommissionens förslag om en reservering av hundra miljoner euro till förmån för fonden för inkapsling av Tjernobylreaktorn, eftersom det för befolkningen och säkerheten i Europeiska unionen är ytterst viktigt att detta projekt genomförs. Dessutom stöder jag kommissionens förslag om att man för detta ändamål upprättar en särskild budgetpost för att kunna följa med på vilket sätt medlen används.
Det är klart att det är svårt att använda dessa medel när man måste agera under mycket svåra omständigheter, med en uppsjö av internationella aktörer och delvis även en oklar regeringssituation i de forna östblocksländerna. Summa summarum stöder jag dock med vissa ändringsförslag rådets förslag.

Pittella
Herr talman! Jag gör mitt inlägg som företrädare för PSE-gruppen för att stödja Virrankoskis betänkande som ger parlamentet klarsignal till att bevilja ett ytterligare bidrag - som han själv förklarade - för att komplettera inkapslingen av Tjernobylreaktorn. Jag instämmer i de argument som kollegan Virrankoski har framfört till stöd för detta val och framför allt stöder jag Europeiska unionens politiska val att bidra konkret till att skapa säkerhet efter katastrofen 1986. Europeiska unionen har länge varit den viktigaste bidragsgivaren, inte bara när det gäller Tjernobyl utan också när det gäller skyddet mot radioaktiva föroreningar i de nya självständiga staterna. Detta är ett riktigt val: ingen av oss kan glömma katastrofen 1986 och ingen kan ännu ge en uttömmande redogörelse för de katastrofala effekter som den orsakade och som den fortfarande, dessvärre, kan leda till. Som Virrankoski påpekade så återstår det i sarkofagen i Tjernobyl 200 ton uran och ett ton plutonium, som utgör en permanent fara och kanske - jag säger kanske - även ett material som skulle kunna vara intressant för illegal handel. Men det handlar dessutom om ett tydligt och legitimt val ur juridisk synpunkt: i den nya Tacis-förordningen sägs till exempel att bidragen till initiativ som stöds av Europeiska unionen, som initiativet att stänga Tjernobyl, skall vara ett prioriterat område inom kärnsäkerheten.
Avslutningsvis har det alltså handlat om, och det handlar fortfarande om, en plikt som Europeiska unionen skall uppfylla gentemot kommande generationer.

Schroedter
Herr talman! Jag vill ta upp två punkter. För det första den politiska dimensionen och för det andra frågan om kostnadseffektivitet och parlamentarisk kontroll.
Beträffande den politiska dimensionen: Tjernobylkatastrofen visade att användningen av kärnkraft innebär en risk som inte kan bemästras. En sådan katastrof kan inte klaras av inom någon nationell budget. Därför diskuteras för ögonblicket bara den absolut nödvändiga säkringen av sarkofagen. Det är bara en bråkdel av de pengar som behövs för att klara av hela katastrofen. Förgiftning av mark och grundvatten och hälsoskadorna på befolkningen kan inte heller klaras av inom den ukrainska budgeten, och i detta läge upphör, av för mig obegripliga skäl, EU-stödet. Det betyder att man under flera generationer inte kommer att kunna komma till rätta med problemen där. För övrigt skulle man inte heller med hjälp av någon budget i västländerna - inte heller i de rika västländerna - kunna klara av en sådan katastrof utan internationell hjälp. Därför röstar vi gröna och regionalister utan inskränkning för detta betänkande.
Men vi tror inte att detta kommer att vara det sista bidraget för att kunna klara av följderna av Tjernobyl, som under flera generationer kommer att betunga öst och väst ekonomiskt. Därför inställer sig följande fråga med anledning av betänkandet: Vore det inte förnuftigt att i förebyggande syfte äntligen inleda en europeisk strategi för att gå ifrån kärnkraften? Frågan inställer sig också om inte kärnkraftsindustrin själv skulle betala till en fond för att bidra till att bemästra katastrofen, ty det är fortfarande kärnkraftsindustrin som drar nytta just av den östeuropeiska kärnenergin.
Den andra punkten: Vi anser inte att lösningen för att kunna genomföra det är Europeiska banken för återuppbyggnad och utveckling, eftersom den varken garanterar någon parlamentarisk kontroll eller några ekonomiskt gynnsamma lösningar, ty man tar inte hänsyn till ukrainska företag när medlen används. Därför uppmanar vi kommissionen att utnyttja alla informationskällor och inte bara Europeiska banken för återuppbyggnad och utveckling, för att kunna ge parlamentet omfattande och aktuell information.

Solbes
. (ES) Herr talman! Jag börjar med att tacka föredraganden, Virrankoski, och även Pittella och Schroedter för deras kommentarer.
På grund av det hot som den nuvarande situationen i Tjernobyl innebär för miljön i hela Europa är det oerhört viktigt att arbetet med projektet shelter , eller planen för inkapsling, fortskrider med de nödvändiga ändringarna, att det slutförs och att målen fram till år 2007 uppfylls, såsom det beräknades i det ursprungliga förslaget från Europeiska banken för återuppbyggnad och utveckling. Därför är Europeiska unionens bidrag oumbärligt. Ni har sagt, och det här är helt riktigt, att katastrofen antar så stora dimensioner att ett enda land inte ensamt kan finansiera detta.
Enligt Europeiska banken för återuppbyggnad och utveckling uppgår löftet om bidrag för närvarande till cirka 720 miljoner US-dollar, och därför kommer projektets tidsplan även att kunna följas till beräknade kostnader även om vissa sekundära åtgärder försenas, även detta enligt bankens utvärderingar. Andra viktiga steg har även tagits, till exempel de mest brådskande stabiliseringsarbetena, som otvivelaktigt var det stora orosämnet. Kommissionen följer tillämpningen av projektet shelter som har inletts och deltar i givarkonferenserna. Vi har redan lagt fram en andra lägesrapport i enlighet med rådets beslut 98/381/EG, och även i enlighet med Gordon Adams rapport om det första bidraget. I det sammanhanget kan jag lugna Schroedter och tala om för henne att vi kommer att hålla henne informerad. EBRD är visserligen inte underställd parlamentets kontroll, men kommissionen kommer att hålla parlamentet informerat om alla åtgärder som genomförs med unionens medel.
När det gäller budgetutskottets båda ändringsförslag anser kommissionen att de är godtagbara och att de berikar kommissionens förslag. Jag tackar er för era bidrag och för det arbete som ni har ägnat åt denna mycket viktiga fråga för att undvika de risker som skulle kunnat ha uppstått som ytterligare effekter av de redan allvarliga följder som vi har drabbats av efter Tjernobyl och som Virrankoski såväl uttryckte i sitt inledande inlägg. Tack så mycket.

Talmannen
Tack för er medverkan, herr kommissionär. Vi hoppas att ni hinner återhämta era krafter för att på nytt vara med oss klockan 23.00.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30.
(Sammanträdet avbröts kl. 19.20 och återupptogs kl. 21.00.)

Europeiska socialfonden (2000-2006)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0328/2001) av Kratsa-Tsagaropoulou för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om kommissionens meddelande om genomförandet av innovativa åtgärder enligt artikel 6 i förordningen om Europeiska socialfonden för programplaneringsperioden 2000-2006 (KOM(2000) 894 - C5-0341/2001 - 2001/2141(COS)).

Kratsa-Tsagaropoulou
. (EL) Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Begreppet innovation förekommer allt oftare i våra mål och i vår politik på europeisk och nationell nivå. Inom ramen för kommissionens meddelande om innovativa åtgärder enligt artikel 6 i förordningen om Europeiska socialfonden har vi emellertid ett gyllene tillfälle att upprätta en länk mellan innovation och sysselsättningsstrategin, i stället för bara mellan innovation och genomförandet av ny teknik.
Innovativa åtgärder enligt artikel 6 i förordningen om Europeiska socialfonden kan i själva verket spela en avgörande roll för att öka sysselsättningen och stärka den regionala och sociala sammanhållningen, som är nödvändiga förutsättningar för våra strategiska mål, och det räcker inte att vi använder åtgärderna, utan vi måste också handla för att återvinna förlorad tid och förlorade resurser, eftersom riktlinjerna för de innovativa åtgärderna godkändes slutgiltigt ett helt år efter omröstningen om strukturfondsförordningarna, vilket oundvikligen medförde att starten för genomförandet försenades. Och förutom begränsningarna i finansiering har resurser som uppgick till 104 miljoner euro tagits bort från de innovativa åtgärderna och det tekniska stödet för att täcka gamla underskott från den föregående programplaneringsperioden. Dessutom lämnade kommissionen, trots denna nedskärning, ungefär 31 miljoner euro oanvända under budgetåret 2000 och lät dessa resurser annulleras i stället för att överföra dem till följande budgetår.
Vi uttrycker i dag vår tillfredsställelse över det faktum att Europeiska kommissionen har svarat på Europaparlamentets begäran och utarbetat ett förslag som avser innovationernas innehåll, förvaltningsmetoderna, utvärderingen av genomförda åtgärder samt strategin för spridning av resultaten. Vi har emellertid uttryckt vår oro för förslagets effektivitet, på grund av det kännetecknas av flera oklara punkter och på grund av andra svagheter.
Vi inser, fru kommissionär, att begreppet innovation är ett flerdimensionellt och sammansatt begrepp och att det därför är svårt att definiera, men även att begränsa till bestämda områden eller syften. Vi konstaterar samtidigt att det inte har genomförts någon egentlig utvärdering av tidigare innovativa åtgärder, som skulle kunna utgöra utgångspunkt för vår framtida planering. Vi konstaterar även bristen på erfarenhet hos arbetsmarknadens parter och de sociala aktörerna, liksom de svårigheter som dessa ställs inför när de försöker närma sig detta begrepp och utforma innovativa åtgärder.
Vi föreslår därför att Europeiska kommissionen skall anta fasta kriterier, som den skall ta hänsyn till vid fastställandet av prioriteringar för stöd till, och vid val av, projekt samt klargöra vid förslagsinfordringar. Det rör sig om följande kriterier: ett direkt samband mellan projekten och ökad sysselsättning, en verkligt innovativ karaktär, när det gäller åtgärdens utformning och genomförande, kvalitativa och hållbara åtgärder samt en möjlighet att sprida resultaten inom ramen för Europeiska socialfonden.
Vi har även konstaterat oklarheter i Europeiska kommissionens formulering när det gäller komplementariteten. Komplementariteten i den europeiska politiken är av stor betydelse för att garantera en bra resursförvaltning och för att åstadkomma en multiplikatoreffekt. Komplementaritetens betydelse framgick tydligt under förmiddagens diskussion. Jag anser emellertid, fru kommissionär, att komplementaritet inte under några omständigheter får innebära att de innovativa åtgärderna förlorar sin särskilda och utmärkande prägel eller att budgetanslag som hänför sig till förvisso närliggande, men separata, åtgärder avskaffas.
Vi lägger även märke till oklarheter i beskrivningen av temaområdena, särskilt när de gäller arbetsmarknadens parter. Arbetsmarknadens parter spelar en viktig roll. Det håller alla med om, men de själva är ovetande om det. De själva är ovetande om såväl de möjligheter som de erbjuds inom ramen för den europeiska politiken som storleken på sitt ansvar för att skapa en verklig europeisk arbetsmarknad, men även för att öka sysselsättningen på lokal nivå. Vi bör hjälpa dem, kanske med tydligare riktlinjer och exempel. Det väsentliga i de innovativa åtgärderna kommer att främjas bättre om Europeiska kommissionen, vid fastställandet av temaområdena för 2002 och följande år, rådfrågar Europaparlamentet - liksom Regionkommittén och Ekonomiska och sociala kommittén - innan den meddelar temaområdena.
Fru kommissionär, vi har särskilt välkomnat er hänvisning till lika möjligheter och anser att denna princip inte bara bör utmärka behandlingen av män och kvinnor, utan även tillgången till politiken för innovativa åtgärder för regioner som uppvisar ett innovationsunderskott och som står inför särskilda strukturproblem, som bergs- och öregioner. Om vi anser att åtgärderna inom Europeiska socialfondens ram på detta område måste innebära mer än vår vanliga politik, måste det uttryckas i politiken för utvärdering och spridning av resultaten. Vi anser att Europeiska kommissionen måste utarbeta nydanande metoder med större genomträngning och effektivitet än vad de hittills genomförda åtgärderna har haft. Inrättandet av en särskild enhet för förvaltningen av de innovativa åtgärderna är ett steg i rätt riktning, och vi hoppas att man kommer att anställa lämplig personal som kommer att kunna bistå i utförandet av dess uppgifter.
Det räcker naturligtvis inte att enbart ni anstränger er, det är också nödvändigt att medlemsstaterna inte känner främlingskap inför denna process. De måste främja informationsspridningen och det tekniska stödet till berörda aktörer, med hjälp av enheter med särskild personal som kommer att fungera bäst på regional nivå.

Avilés Perea
Herr talman, fru kommissionär! Detta betänkande om genomförandet av de innovativa åtgärder som förutses för Europeiska socialfonden, som föredraganden Kratsa-Tsagaropoulou så väl har genomfört, handlar om innovativa åtgärder och pilotprojekt på europeisk nivå för arbetsmarknaden, sysselsättning och yrkesutbildning, studier, utbyte av erfarenheter och gemenskapsdialogen, vilket är en enormt viktig mekanism för skapandet av arbetstillfällen och för social sammanhållning. Europeiska unionens prioriterade mål, som fastställdes vid toppmötet i Lissabon, är att Europeiska unionen skall bli världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomi, med möjlighet till hållbar ekonomisk tillväxt med fler och bättre arbetstillfällen och en högre grad av social sammanhållning. Detta mål som vi alla vill uppnå, kräver att vi genomför innovativa åtgärder för att integrera de grupper som har särskilda svårigheter på arbetsmarknaden. För dessa grupper är det särskilt viktigt att hålla fast vid målet lika behandling, eftersom kvinnornas närvaro på arbetsmarknaden fortfarande är otillräcklig. Samarbete mellan olika ekonomiska aktörer samt val av temaområden kommer att hjälpa oss att uppnå det föreslagna målet. Tack så mycket.

Van Dam
Herr talman! Detta meddelande från kommissionen är på det hela taget en besvikelse eftersom det inte innehåller någon klar och koncis definition i fråga om innehållet i den planerade förändringen. Just denna brist kan vara negativ för åtgärdens effektivitet.
Sett utifrån subsidiaritetsprincipen finns det frågetecken att sätta ut för dessa innovativa åtgärder. Vilket konkret mervärde skall dessa åtgärder ge upphov till? Meddelandet stannar på den punkten kvar vid vaga definitioner. Risken är därigenom stor att kommissionen stöder meningsfulla åtgärder som skulle genomföras även utan ESF-stöd eftersom man redan på nationell eller lokal nivå insett nyttan av dem.
Att det fortfarande inte finns någon utvärderingsrapport om de innovativa åtgärderna under föregående programplaneringsperiod (1994-1999) borde göra budgetmyndigheten uppmärksam. Kommissionen har dessutom genomfört en avsevärd åtstramning för perioden 2000-2006. Kan kommissionären upplysa om anledningen till denna besparing? Och kan kommissionären också upplysa om varför utvärderingsrapporten uteblir, och när den kommer att föreläggas oss?
Jag delar den kritiska tonen i betänkandet. En svag punkt i det är strävandet efter en europeisk arbetsmarknad. Detta är än så länge en fiktion med tanke på språkbarriärer, kulturella skillnader och de olika nationella systemen för skatter, social trygghet och pensioner. Europas huvudkännetecken är dess mångfald, och därigenom kan Europa inte jämföras med Amerikas förenta stater.
Erfarenheter av ESF-stöd i Nederländerna utvisar att det allt som oftast är otydligt i fråga om vad som är stödberättigande och inte. Enligt den nederländska revisionsrätten beror detta delvis på gemenskapslagstiftningens vida och komplexa formulering. Även om det då inte kommer att bli tal om intressekonflikter lika snabbt vid stöd till innovativa åtgärder frågar jag mig ändå om det föreliggande meddelandet har prövats tillräckligt i fråga om risken för missbruk och oegentlig användning.

Diamantopoulou
. (EL) Jag skulle vilja gratulera fru Kratsa till hennes betänkande om innovativa åtgärder enligt artikel 6 och hålla med såväl henne som övriga talare om att det finns två grundläggande frågor som är av gemensamt intresse. Den ena handlar om att förbättra genomförandet av artikel 6 och den andra om att förbättra och effektivisera förhållandet mellan Europaparlamentet och kommissionen.
När det gäller genomförandet av artikel 6 måste jag säga att den enhet som uteslutande ägnar sig åt artikel 6 har inrättats, att personal har anställts och att verksamhet bedrivs sedan december 2000. Vi har således kunnat ägna oss uteslutande åt att genomföra artikeln, och arbetet har gått framåt i tillfredsställande takt. Programmets första fas har redan inletts, i och med förslagsinfordran på temat "Anpassningen till den nya ekonomin inom ramen för den sociala dialogen". Det var i februari 2001. Även en andra infordran har ägt rum, på temat "Lokala strategier för sysselsättning och innovation", och resultaten av denna kommer att offentliggöras i slutet av oktober.
Den första infordran har varit en fullständig framgång. Det har lämnats in ett stort antal mellanstatliga förslag, i vilka arbetsmarknadens parter, fackföreningarna och arbetsgivarna - men även de lokala myndigheterna och företagen - spelar en mycket viktig roll. I enlighet med Europaparlamentets önskemål har utvärderingen av dessa förslag fördjupats, och det sker inte bara en enskild utvärdering av varje förslag för sig, utan åtgärderna utvärderas också som helhet, så att vi kan fastställa deras komplementaritet. Och vi måste säga att det i intresseinfordringarna har tagits särskild hänsyn till de fyra punkter som parlamentet har inriktat sig på.
När det gäller vårt samarbete med parlamentet måste vi för det första säga att den första rapporten, som har fullbordats och som gäller genomförandet av artikel 6 under den föregående perioden, kommer att läggas fram officiellt - en kopia har redan vidarebefordrats officiellt till Kratsa - och att meddelandet föreskriver en årsrapport från Europeiska socialfonden till kommissionen om genomförandet av artikel 6. Den första av dessa rapporter håller på att sammanställas och kommer att läggas fram för er under de kommande månaderna.
Det finns givetvis även andra möjligheter till samarbete och vidare åsiktsutbyte. Jag tror att artikel 6 och dess genomförande skulle kunna utgöra en särskild fråga inom ramen för parlamentets och kommissionens gemensamma kommitté om Europeiska socialfonden, men det finns även andra forum för åsiktsutbyte. Ett av dessa kommer att samlas den 18 december, till vilket alla ansvariga för de förslag inom ramen för den sociala dialogen som valts ut kommer att bjudas in, och vi skulle, naturligtvis, vilja att även parlamentet deltar i dessa.

Talmannen
Tack, fru kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30.

Likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran samt arbetsvillkor
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendation (A5-0358/2001) från utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 76/207/EEG om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran samt arbetsvillkor (9848/1/2001 - C5-0387/2001 - 2000/0142(COD)) (Föredragande: Hautala).

Hautala
. (FI) Herr talman! Jag föreslår här i den andra behandlingen ett omfattande lagstiftningsbetänkande. Syftet med det är att modernisera Europeiska unionens viktigaste direktiv för jämställdhet i arbetslivet, vilket ursprungligen instiftades år 1976. Samhället har förändrats mycket under ett kvartssekel, varför utskottet har gjort ett stort arbete för att inbegripa alla nutidens frågor i betänkandet. Jag vill tacka kolleger och andra politiska grupper för det intensiva och fruktbara samarbetet även inför den andra behandlingen.
För det första har kommissionen för första gången föreslagit bindande åtgärder, vilka medlemsstaterna borde vidta för att förhindra sexuella trakasserier på arbetsplatserna. Hittills har det endast förekommit rekommendationer, och medlemsländerna har tillämpat mycket olika praxis. Nu upprepar Europaparlamentet sitt krav, vilket rådet inte har godkänt, att medlemsstaterna borde förplikta arbetsgivarna till att förhindra sexuella trakasserier på arbetsplatserna. Utskottet har lagt märke till att ett system som kan vara mycket nyttigt för att förhindra och korrigera skador orsakade av sexuella trakasserier, är att det på varje arbetsplats måste finnas en person som man med förtroende kan vända sig till i dessa frågor.
En annan viktig aspekt är att man med direktivet vill stärka de rättigheter som hänför sig till moderskap, adoption och föräldraskap i allmänhet och skydda speciellt mödrar, men även fäder, mot den diskriminering som arbetsgivarna kan utsätta unga föräldrar för. Varje dag hör man exempel på hur arbetsgivarna fortfarande frågar unga kvinnor om de tänker skaffa barn under de närmaste åren, och på detta sätt finns det risk för att en mycket stor del av de personer som försöker komma in på arbetsmarknaden blir allvarligt diskriminerade. Detta har ju redan hittills varit olagligt, men denna diskriminering måste absolut bekämpas ytterligare. Europaparlamentet föreslår att man med detta direktiv verkligen gör det. Det är bland annat fråga om att en person måste ha rätt att återvända till samma arbete eller i alla fall motsvarande uppgifter och till samma arbetsvillkor efter exempelvis föräldraledighet. Som föredragande har jag givit ett ändringsförslag, där man även vill betona att man i detta direktiv måste förklara ofördelaktig behandling av fäder som förbjuden diskriminering. Det är av allra största vikt att parlamentet i morgon godkänner föredragandens samt några gruppers ändringsförslag, där man även skyddar de fäder och mödrar som till exempel utnyttjar sina rättigheter till föräldraledighet, så att diskriminering inte kan förekomma, eftersom vi alla vet hur viktigt det är för unga familjer och även för våra barn att få arbetsliv och familjeliv att gå ihop.
I och för sig är det fantastiskt att se att även kommissionen på sista tiden har insett att dagvård är viktigt och att man på detta sätt kan lyfta upp kvinnornas sysselsättning till samma nivå som männens för att åstadkomma fler arbetstagare. Detta sker naturligtvis inte om det inte finns bra dagvård. Med detta direktiv reglerar man inga nya rättigheter, men man vill skydda dem som utnyttjar rättigheterna - såväl fäder som mödrar - mot diskriminering i arbetslivet.
Parlamentet föreslår att man börjar tillämpa arbetsplatsspecifika jämställdhetsplaner. Detta är ett mycket strategiskt förslag, eftersom jämställdheten måste främjas aktivt och systematiskt på gräsrotsnivå, det vill säga där människorna arbetar. Det har varit glädjande att se att även arbetsgivarorganisationerna i själva verket har accepterat denna idé. Jag hoppas att vi får ett brett stöd för detta förslag.
Jag vill tacka kommissionen för en mycket konstruktiv attityd. Jag tror att vi med gemensamma krafter snart skall kunna slutföra detta direktiv. Såvida rådet inte godkänner alla parlamentets förslag kan man mycket snabbt inleda förlikning.

Lulling
Herr talman! Ett tyskt ordstäv lyder: Det som tar tid på sig, blir bra i slutändan. Men jag är ännu inte övertygad om det, särskilt sedan jag nu har hört av föredraganden att allt verkligen kommer att bli bra vid omröstningen i morgon om andrabehandlingsrekommendationen beträffande ändringen av detta viktiga direktiv från år 1976. Jag måste ärligt säga att jag var angenämt överraskad av rådets progressiva gemensamma ståndpunkt efter den klantiga första behandlingen här i kammaren, som min grupp i stor utsträckning inte ansvarade för. Jag skulle rent av ha kunnat leva med den text som rådet föreslog. Att nu riskera att med förnyade, alltför många ändringsförslag förslösa dyrbar tid genom ansträngande resolutionsförhandlingar, det hade vi kunnat undvika. Men det gick inte, eftersom man i utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor återigen underskattade den självklara sanningen att det bästa är det godas fiende.
Med envishet lyckades särskilt talarna från de båda stora grupperna i kammaren, Ghilardotti och jag - vi behövs ju för att få ihop 314 röster - avhålla föredraganden från att lämna in ännu fler överflödiga ändringsförslag, som förutom semantisk påstridighet och galen ideologi verkligen inte gör något för kvinnorna där ute. Nu har vi återigen fått nya förslag från Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen, som föredraganden hör till. Direktivet är en av de viktigaste europeiska lagtexterna. Den måste vara klar och juridisk hållbar. Den får framför allt inte överlastas med överflödig litteratur, som verkligen inte har något att göra i en lagtext, som måste tolkas av domarna vid EG-domstolen i Luxemburg. Håret reste sig på de domare, för vilka jag nu läste upp de på nytt inlämnade definitionerna av trakasserier och sexuella trakasserier på arbetsplatsen.
Jag vill särskilt framhäva att rådet erkände männens rätt till pappaledighet. Vi fick anstränga oss hårt för att övertyga föredraganden om att hon inte skulle skriva in i texten att inte bara varje missgynnande av kvinnor utan också missgynnande av män i samband med graviditet eller moderskap gäller som diskriminering enligt detta direktiv. Men vi lyckades slutligen klargöra att män fortfarande inte kan bli gravida och därför inte heller kan föda.
Föredraganden vill nu i sista minuten åter skriva in - hon lämnade in ett ändringsförslag mot vår överenskommelse - att missgynnande av män och kvinnor i samband med att de förenar familj och yrkesliv gäller som diskriminering. Detta medför ingenting utom processer, som i synnerhet startas av typer som missbrukar sådana resårbandsbestämmelser. Många av oss får också ont i magen av de kollektiva yrkandena och uppmaningen till arbetsgivarna att årligen sammanställa komplicerade rapporter och statistik.
Ännu ett ord om lika lön. Vi har ett direktiv från år 1975 beträffande lika lön för lika eller likvärdigt arbete. Det behöver säkert förbättras, men inom sin egen ram och inte här. Vi kräver att medlemsstaterna vidtar åtgärder så att arbetsgivarna främjar lika lön för lika arbete på ett planerat och systematiskt sätt. Det är orimligt av flera skäl. För det första har vi autonomin när det gäller arbetsmarknadens parter, arbetsgivarna och fackföreningarna. Att begära att arbetsgivarna skall främja lika lön för lika arbete, hör samman med villkoren för direktivet om lika lön från år 1975.
Ett franskt ordstäv lyder: Superflue, chose très nécessaire (ung. "Det överflödiga är något mycket nödvändigt"). Men det är inte fallet när det handlar om lagtexter. Jag hoppas att vi kan koncentrera oss på det väsentliga till gagn för lika behandling av män och kvinnor, och att vi i morgon vid omröstningen kommer att stryka det överflödiga.

Ghilardotti
Herr talman! Jag vill tacka föredraganden Hautala för hennes beredvillighet när det gäller att ta hänsyn till synpunkterna från och arbetet i samtliga politiska grupper. Det betänkande som läggs fram i dag och som vi kommer att rösta om i morgon visar att Europaparlamentet har koncentrerat sig på väsentliga punkter, de punkter som skulle kunna förbättra den gemensamma ståndpunkten, för att snabbt komma fram till en ändring av direktivet. Även om man i den gemensamma ståndpunkten tog hänsyn till parlamentets ståndpunkt vid första behandlingen som gällde en exakt definition av direkt och indirekt diskriminering, något som vi är nöjda med, så anser jag att det är nödvändigt - och detta är ett viktigt ändringsförslag - att noggrant definiera trakasserier, sexuella trakasserier, och olika sätt att bekämpa dem, även preventivt. Vi anser dessutom att det är viktigt att behålla vårt ändringsförslag om att minska antalet undantag som kommissionen och rådet tänker medge när det gäller att tillämpa direktivet, liksom det är nödvändigt att förstärka skyddet av moderskapet och faderskapet, även när det gäller adoption, och vidta effektiva åtgärder mot diskriminering av föräldrar som åtnjuter alla de rättigheter de tilldelats i kraft av sitt föräldraskap.
Det finns en fråga som säkerligen kommer att bli föremål för diskussioner i samband med förlikningsförfarandet, för på den punkten uttryckte till och med kommissionen invändningar i sin ändrade ståndpunkt, och det är frågan om att ange specifika rekommendationer i samband med positiv särbehandling. Vi anser att det är viktigt att behålla dem, eftersom det innebär en förstärkning av fördragets artikel.
En annan viktig punkt som vi anser man skall hålla fast vid är förslaget om proportionerliga, effektiva och avskräckande påföljder som låter medlemsstaterna bestämma vilket förfarande som skall tillämpas, en fråga som vi har tagit upp även i andra diskussioner som genomförts i dag i kammaren och som vi har röstat igenom i samband med betänkandet om information och samråd.
Det är dessutom nödvändigt att, som vi har gjort, precisera vad man menar med att skydda offren, att utvidga begreppet till att även omfatta de fackliga företrädarna och att se till att de organ som skapas för att tillämpa principen om likabehandling tilldelas resurser som är tillräckliga för att ge ett lämpligt rättsligt och annat stöd till offren för denna typ av diskriminering.
Vi vill också nämna de kollektiva åtgärderna vid fall av överträdelse av direktivet, och att företagarna skall utarbeta jämställdhetsplaner. Den socialistiska gruppen kommer att rösta för alla de ändringsförslag som godkänts i utskottet. Dessvärre måste jag säga till föredraganden att de två ändringsförslag som ni lagt fram tillsammans med de liberala och GUE inte kan få vårt stöd, inte så mycket på grund av innehållet, utan snarare för att vi inte tycker att de tillför särskilt mycket ur lagstiftningssynpunkt. Snarare inför de ett olämpligt tvångsmoment jämfört med den uppnådda kompromissen, som jag hoppas kommer att godkännas med stor majoritet i denna kammare för att ge oss styrka inför förlikningsförfarandet.

Van der Laan
Herr talman! Föredraganden har gjort sitt yttersta för att uppnå samförstånd. Hon förtjänar därför alla gratulationer för det starka resultat som vi har framför oss. Många nödvändiga förbättringar har införts inom åtgärderna mot sexuella trakasserier, adoptionsledighet och rätten att återvända till det gamla arbetet efter barnledighet. Om kommissionen och rådet menar allvar med likabehandling av män och kvinnor gjorde de rätt i att överta alla dessa ändringsförslag.
Jag blev en smula förvånad när jag hörde från mina kristdemokratiska kolleger att graviditet är en alltigenom kvinnlig angelägenhet. Det är tvärtom av allra största vikt att män får chansen att bli mer engagerade i det nya liv som de också har hjälpt till att skapa.
Det gemensamma ändringsförslag som föreligger om detta skapar inga nya rättigheter. Det enda vi vill är att män som utnyttjar sin befintliga nationella rättighet, till exempel en tredagars ledighet, inte får hindras därvidlag. Att utan diskriminering kunna utnyttja befintliga rättigheter för att kombinera arbete och omvårdnadsuppgifter är inte för mycket begärt som den liberala gruppen, i motsats till de två stora grupperna, ser på saken. Vi lever när allt kommer omkring på 2000-talet.
Självfallet är det grön-liberala GUE-ändringsförslaget om integreringen också ett viktigt tillägg. Jag hoppas därför att de andra också kommer att stödja oss vad gäller detta, och att vi i morgon verkligen går en mer jämlik framtid tillmötes med bred majoritet.

Sörensen
Herr talman, kolleger! Kommissionens ursprungliga förslag måste, för att uttrycka det milt, kallas ytterst svagt med undantag för några positiva åtgärder. Det visar prov på ett par allvarliga bristfälligheter. Det fanns knappast några nyskapande idéer alls i det förutom aktionen mot sexuellt våld, och det för ett direktiv som ändå är 25 år gammalt.
Det är naturligtvis positivt att sexuella trakasserier i förslaget erkänns som en form av diskriminering, framför allt mot kvinnor, men det stannar också vid det erkännandet. En bestämmelse i fråga om en möjlig strategi i förebyggande syfte saknas, och dessutom har skyddet för vittnen inte fastställts ordentligt. Vidare saknas en samstämmig bestämmelse om åtgärder om denna form av diskriminering äger rum. Det är som om man kör mot rött ljus. Man får köra, ingen säger att det inte går för sig och inte heller vidtas några åtgärder. Straffet är dessutom ytterst obetydligt.
För att skydda kvinnor bättre efter graviditeten borde pappor få samma skydd som mammor i de länder där det finns en bestämmelse om detta i syfte att arbete och familjeliv skall kunna kombineras. Det är anledningen till ändringsförslaget från De gröna om att fastställa en enda bestämmelse för båda så att pappor kan ta hand om en större del av omvårdnaden av barnen, men också får skydd på samma sätt.
I parlamentet finns det en klar majoritet för att reglera ett par mer specifika angelägenheter. De flesta av dessa hör dock hemma i andra och särskilda direktiv, som graviditetsdirektivet och lika lön för lika arbete.
Kommissionen har under de gångna åren inte visat sig vara i stånd att utarbeta några ändringar av direktiv som är mer anpassade till kvinnors nuvarande behov. Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen uppmanar därför återigen kommissionen att lägga fram sådana ändringar av befintliga direktiv, eventuellt i form av en kodifiering av regelverket för jämställdhet. Under tiden inväntar vi med spänning förslaget från kommissionen i fråga om jämställdhet utanför arbetslivet.
Slutligen vill jag uttrycka en förhoppning om att det belgiska ordförandeskapet, med tanke på dess egen progressiva lagstiftning i frågan, kommer att lyckas att före den 2 januari övertyga medlemsstaterna om hur viktigt det är att direktivet godkänns och att man kan få detta direktiv godkänt under Onkelinkx ordförandeskap.

Fraisse
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Jag skulle till att börja med vilja tacka Hautala för hennes kontinuerliga ansträngning, före sommaren men även i dag, för att hon vill ha ett strukturerat förslag från kommissionen och inte glömmer att erinra om att vissa direktiv behövs - exempelvis lika ersättning, moderskapsskydd och nu också erkännande av trakasserier, och slutligen möjligheten att förena yrkes- och familjeliv. Tack, fru Hautala, för att ni utfört detta arbete som var allt annat än enkelt.
Jag skulle nu vilja förklara varför jag stöder ändringsförslaget från Hautala tillsammans med den liberala gruppen. Kommissionen vill naturligtvis erkänna pappornas rätt att ta hand om sina barn. Man rekommenderar självfallet att de arbetstagare som tar hand om sina barn skall skyddas. Men varför sluta där? Vi måste nu erkänna, och det är innebörden i vårt ändringsförslag, att det kan förekomma brist på likabehandling, dvs. diskriminering, för pappor när de vill ta hand om sina barn. Varför gick inte utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor så långt? Jag förstår det inte för egen del, och jag skulle önska att vi i morgon kunde vara lite mer rimliga. För vad kan det leda till? Inte bara ett processlystet sinne, såsom Lulling tror, utan helt enkelt det bästa erkännandet av att vi kvinnor, men även männen, måste kunna ha både ett familjeliv och ett arbetsliv. Om vi inte kan åstadkomma båda kommer vi inte att gå vidare in i nästa sekel, såsom Laan just sagt. Ändringsförslaget förefaller därför bara vara en möjlighet att utveckla denna rättighet för papporna, något som vi också vill ha och erkänna. Jag tycker därför det är viktigt att stödja detta ändringsförslag.
Nu skulle jag också vilja betona flera nya punkter i dessa förslag till ändringsförslag. Dels införandet av antagandet, det är mycket viktigt och helt nytt, och vi måste bedöma det. Sedan vill jag säga att min grupp stöder behovet av att fastställa positiva åtgärder. Man får inte nöja sig med att hänvisa till detta längre fram, de måste fastställas exakt och det är vad som gjorts, eftersom det kommer att innebära ett verkligt juridiskt instrument. Jag tror också att man måste stödja möjligheten för föreningar och organisationer att inleda sådana förfaranden. Vi erkänner därmed att det inte bara kommer att finnas individer gentemot en rättighet eller förfaranden, utan även organisationer som kan stödja dessa individer. Även om det är bra och vi kan glädjas åt att arbetstagarnas företrädare kan skyddas om de stöder dem som utsätts för diskriminering, är det kanske synd att skyddet för eventuella vittnen avskaffats, dvs. att människor som kan vittna om trakasserier eller diskriminering som vissa personer utsätts för inte längre skyddas. Jag beklagar det för min del, även om vi inte lämnat något ändringsförslag inför morgondagen.
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Det var de punkter som jag för min grupps räkning vill stödja. Tack.

Angelilli
Herr talman! Låt mig först av allt tacka föredraganden för hennes utmärkta arbete. I många sammanhang har detta parlament hävdat att likabehandling av kvinnor och män inte enbart får vara en fråga om principer. Likabehandling är ett begrepp, en definition som måste omsättas i ett äkta engagemang från institutionernas sida, i första hand när det gäller att garantera en konkret likabehandling av män och kvinnor när det gäller tillträde till arbete och yrkesutbildning. Men inte bara detta. Kvinnan som arbetar skall kunna välja om hon även vill ha en möjlighet att bilda familj, att uppfostra sina barn, utan att detta, utan hennes egen förskyllan, förvandlas till ett handikapp i hennes yrkeskarriär. Vi måste åter vänja samhället vid att moderskapet inte enbart är en kvinnlig rättighet, utan att det är ett tillfälle för samhället som helhet. En av anledningarna till de vikande födelsetalen är som bekant just det faktum att många kvinnor avskräcks från att föda barn av de stelbenta reglerna på arbetsmarknaden. Just därför måste vi inte enbart garantera att kvinnan efter sin mammaledighet har rätt att få tillbaka sitt gamla arbete. För att verkligen skydda de arbetande mödrarna måste vi kunna erbjuda dem en lagstiftning som är flexiblare när det gäller föräldraledigheten för att kunna vårda barnet under de första månaderna.
Avslutningsvis, herr talman, borde Europeiska unionen i allt högre grad uppmuntra alla de instrument - sociala, juridiska och ekonomiska - som konkret, och inte bara principiellt, skulle kunna utgöra ett starkt stöd för kvinnorna, framför allt kvinnorna som arbetar, och därmed ett starkt stöd för familjerna.

Lulling
Herr talman! Jag begär ordet för ett personligt uttalande. Jag måste protestera mot det som de liberalas talesman sade när hon påstod att PPE:s ståndpunkt om föräldraledighet för män är en dålig ståndpunkt.
Jag måste säga till henne att - nej, jag vet inte namnet på damen i fråga och jag ber om ursäkt för det - jag måste alltså säga att om hon läst ordentligt vad som föreslås i Hautalas andrabehandlingsrekommendation kan hon inte insinuera detta mot oss.
Jag vet inte om kollegan från GUE-gruppen också hon har läst ändringsförslagen dåligt, eftersom texten om den distinkta rätten till ledighet...
(Talmannen avbröt talaren.)
Men jag måste säga det, herr talman! Man framför insinuationer mot oss. Dessa damer har inte läst texten ordentligt och för min del kan jag inte tolerera att man insinuerar saker när det gäller pappaledigheten, eftersom det som sägs om pappaledigheten - och vi stöder det, herr talman - är exakt det som rådet säger. Varför då dessa insinuationer mot min grupp eftersom vi är för pappaledigheten: vi har redan sagt det, och texten är densamma som rådets.
Herr talman! Jag kan inte tolerera att den liberala gruppens och GUE-gruppens talman båda två framför dessa insinuationer mot oss. De kanske borde läsa texterna!

Talmannen
Fru Lulling! Jag tackar er för att ni sätter lite fart på ett nattligt sammanträde eftersom de ibland är lite monotona, men jag vill erinra om vår arbetsordning.
Ni borde i princip vänta till debatterna avslutats om ni vill uttala er i ert eget namn, och tiden är begränsad. Ni har talat i över två minuter. Jag tror i vilket fall som helst att kollegerna förstått er ståndpunkt, mycket tydligare denna gång.
Vi kommer nu alltså till de talare som anmält sig i sitt eget namn och börjar med Avilés Perea.

Avilés Perea
Herr talman, fru kommissionär! Vi befinner oss i andra behandlingen av detta viktiga direktiv om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran samt arbetsvillkor.
Det har krävts många arbetstimmar, sammanträden och överenskommelser mellan de olika grupperna för att komma fram till en text som majoriteten av kammaren samt rådet och kommissionen kan godta. Det har inte varit lätt, men viljan att ha en juridisk text som är ett bra instrument för att underlätta kvinnornas tillträde till arbetsmarknaden under jämställda förhållanden och som gör det möjligt för dem att kombinera familje- och yrkesliv, vilket än i dag medför enorma problem för kvinnorna, särskilt för unga kvinnor, har varit dominerande.
Artikel 1.2 om rätten till att återuppta arbetet efter mammaledighet är mycket viktig. Inte för att det är en nyhet, eftersom det redan har tagits med i de flesta nationella lagstiftningarna, utan för att rätten till att återuppta arbetet och rätten till yrkesutbildning efter mammaledigheten fortfarande orsakar enorma problem för kvinnorna. Dessa problem drabbar framför allt kvinnor, men i direktivet förutses det även att fäder har samma garantier som kvinnor när de är pappalediga, förutom särskilda omständigheter som gäller barnafödandet, vilka naturligtvis endast berör kvinnorna.
Direktivet innehåller även positiva åtgärder för att främja det underrepresenterade könet i bedrivandet av en konkret yrkesverksamhet i syfte att öka jämställdheten mellan kvinnor och män.
Det är även viktigt att betona att ett arbetsplatsproblem som tyvärr drabbar kvinnorna i högre grad tas upp i direktivet: sexuella trakasserier. De som gör sig skyldiga till sexuella trakasserier kommer att åtalas och bestraffas, och förebyggande åtgärder kommer även att vidtas i företagen. Även om vi är medvetna om att det kan medföra fler problem för de små företagen att följa bestämmelserna i detta direktiv, anser vi att det är en viktig framgång för jämställdhet mellan kvinnor och män. Jag hoppas att detta kommer att vara till hjälp för kvinnorna och att det inte orsakar dem ytterligare problem.

Gröner
Herr talman! Tack så mycket, fru Hautala, för det omfattande arbete som vi här har gjort gemensamt. Förslaget hade blivit nödvändigt, efter att EG-domstolen hade åkallats i mer än 40 fall. De mest prominenta fallen, som ju också hade hållit oss sysselsatta i hög grad här i Europaparlamentet - jag vill upprepa det än en gång - var Kalanke och Marschall. Inte enbart i Tyskland har de fått stora effekter, utan de har i hela unionen lett till viss rättslig osäkerhet.
Amsterdamfördraget med artikel 13 om icke-diskriminering liksom artiklarna 141 och 3 gav oss en klar rättslig grund, så att direktivet nu kan ändras för att förbättra situationen för kvinnorna.
Vi har under den första behandlingen återfunnit våra ändringsförslag i många punkter i den gemensamma ståndpunkten. Det är den första framgången med vårt arbete. Direkt eller indirekt diskriminering, sexuella trakasserier på arbetsplatsen, positiva åtgärder - allt detta täcks nu av den gemensamma ståndpunkten. Trots detta går vi ett steg längre. Vi vill - även detta har vi kommit tillbaka till - skydda inte bara mödrarna, utan även fäderna, vilket först stötte på motstånd här i kammaren. Men även detta är som det brukar vara. Jag tror att det nu gäller att finna ännu klarare formuleringar. Vi har under långa arbetssammanträden funnit ett brett stöd i parlamentet för 15 kompromissförslag.
Därför vill jag rekommendera min grupp att hålla fast vid denna kompromiss. Vårt mål är fortfarande att snabbt komma fram till en förbättring av situationen för kvinnor och män, som har förpliktelser gentemot familjen och som arbetar för möjligheten att förena yrkes- och familjeliv.
Vi vill skapa klara rättsliga ramvillkor. Därför vill vi också, om så krävs, snabbt få till stånd ett förlikningsförfarande. Vi hoppas att den kompromiss, som man nu lägger fram här i parlamentet, förs vidare och snabbt leder till beredvillighet att enas även hos kommissionen och rådet, till gagn för kvinnorna.

Talmannen
Betänkandet från Hautala handlar om lika rättigheter för kvinnor och män när det gäller tillträde till anställning.
När det gäller tillgång till ordet i kväll respekteras inte denna lika rättighet. Ni kan vara säkra på att jag beklagar att det för sexton kvinnliga talare bara finns en enda manlig. Vi kommer därför att lyssna till honom ännu mer uppmärksamt under de två minuterna.

Schmidt, Olle
Herr talman! Jag tackar Hautala för ett väl utfört arbete. Om det enbart hade hängt på henne själv, hade resultatet säkert kunnat bli ännu bättre, men kompromisser måste vi kunna leva med, och detta är viktiga steg som nu tas för att stärka jämställdheten i Europa.
Rätt till lika villkor på arbetsplatserna är en fundamental rättighet och borde vara en självklarhet. Så är tyvärr inte fallet. Det handlar om mänsklig värdighet och om att slippa bli trakasserad, något som alla borde hålla med om. Trots detta vet vi att många kvinnor i Europa idag dagligen får utstå sexuella trakasserier. Det behövs en verklig attitydförändring, men också en kraftfull och tydlig lagstiftning om vi skall skapa lika möjligheter i arbetslivet. Detta är värderingar som också leder till stora löneskillnader mellan män och kvinnor.
Jag tycker ändå att det är viktigt att säga att lika möjligheter för män och kvinnor faktiskt inte bara är en kvinnofråga. Det är en fråga som rör oss alla oavsett kön. Det behövs rättigheter som gör det möjligt att förena yrkes- och familjelivet för såväl mödrar som fäder. Mammaledighet och pappaledighet skall givetvis jämställas. Mina egna erfarenheter är att jämställdheten måste börja i hemmet. Ibland tycker jag att utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor inte i tillräckligt hög grad inkluderar oss män i synen på jämställdhet. Jag tycker att det är synd, och det riskerar att försena ett mer handfast jämställdhetsarbete inom Europeiska unionen.
Jag skulle vilja avsluta med att säga att jag inte känner mig nöjd med ändringsförslag 7. Jag tycker inte att formuleringen är tillräckligt långtgående. Varje mamma och pappa måste ha rätt att återgå till sitt eget arbete efter ledigheten. Jag understryker sitt eget arbete, det räcker inte med formuleringen likvärdigt arbete. Då riskerar vi att mindre ansvarskännande arbetsgivare utnyttjar denna möjlighet att försämra arbetsvillkoren för föräldraledigheten. Tyvärr finns det många sådana exempel också i mitt eget hemland. Jag hade därför önskat en tydligare skrivning.
Herr talman, låt mig få 10 sekunder till - med tanke på att Astrid Lulling fick två minuter - och låt mig säga till denna att mitt äktenskap aldrig hade överlevt om inte jag och min hustru hade delat föräldraledigheten lika.
Med tanke på att Lulling var så tydlig, förstår vi alla här att Lulling naturligtvis kommer att stödja ändringsförslag 17, vilket jag är mycket tacksam för. Tack så mycket!

Smet
Herr talman! Jag vill först och främst tacka fru Hautala men samtidigt säga: det bästa är ofta det godas fiende. De två ändringsförslag som lagts fram av Hautala har förorsakat många svårigheter, för de ger många personer, som ändå inte tyckte att detta direktiv var tillfredsställande, ett argument för att rösta emot ett flertal saker. Och med vetskap om att man måste uppnå 314 röster borde man egentligen ha varit förståndigare.
Att få igenom den nuvarande kompromissen är mycket viktigare än att lägga fram era två kompletterande ändringsförslag. Det vill jag säga tydligt till er; det har varit en dålig strategi.
Den andra punkten, och då vänder jag mig till kommissionen. Redan 1993 sammanställde jag ett kungligt dekret i mitt land, där jag ålade företagen att årligen utarbeta en rapport om jämställdhet för män och kvinnor i det egna företaget. Detta kungliga dekret går längre än vad som står i den förevarande texten, med tanke på att den förevarande texten bara ger en stimulans till företagen medan jag gjorde det obligatoriskt.
Jag måste säga er, fru kommissionär, att om ni vill att detta skall ge resultat, då måste mycket mer till än vad som nu är fallet. Det krävs överläggningar med arbetsmarknadens parter, och man måste komma överens med dem om att bestämmelserna i lagarna och direktiven skall tillämpas. För det är inte lagstiftaren som är vårt stora problem. Lagstiftaren omsätter troget det som står i de europeiska direktiven, ibland för sent, men det sker. Vårt stora problem är tillämpningen på fältet, och den ligger i händerna på arbetsmarknadens partner. För fackföreningarna och för arbetsgivarna är lika lön, likabehandling och vad det nu kan vara som gäller kvinnor aldrig någonting som prioriteras. Jag anser att kommissionen och medlemsstaterna borde lägga tyngdpunkten på detta.

Theorin
Herr talman! Tänk om männen i Europa tjänade 75 procent av kvinnornas löner. Tänk om varannan man blev utsatt för sexuella trakasserier. Tänk om Europas män var överrepresenterade i osäkra, lågkvalificerade deltidsanställningar och blev uppsagda när de berättade för sin arbetsgivare att de tänker skaffa barn. Tänk om andelen män enbart var 20 procent i Europas nationella parlament. Perspektivet hissnar. Nu är det emellertid kvinnorna, inte männen, som diskrimineras på detta sätt.
"Det krävs ett nytt sätt att tänka för att lösa de problem som det gamla sättet att tänka har skapat", sade en gång Albert Einstein. Jag vill gratulera Hautala som arbetat för ett nytt sätt att lösa problem med EU:s föråldrade likabehandlingsdirektiv.
Det förslag vi röstar om i morgon lägger grunden för effektiva och tydliga lagstiftningar i medlemsländerna som skyddar kvinnor och män från könsdiskriminering i arbetslivet. Länderna måste vidta aktiva åtgärder för att främja jämställdhet i praktiken. Viktigast är kanske Hautalas krav på att offentliga och privata arbetsgivare i Europa på ett planerat och systematiskt sätt måste förebygga könsdiskriminering, trakasserier och kränkande särbehandling. Det räcker inte längre att reagera efter det att anställda har klagat. Arbetsgivare uppmuntras att utarbeta årliga jämställdhetsplaner med statistik över andelen kvinnor och män på olika nivåer, löneskillnader samt förslag på åtgärder mot detta. Arbetsgivare bör ansvara för att deras anställda inte trakasseras, att de har lika lön för likvärdigt arbete, möjlighet att göra karriär och inte minst att förena yrke och familjeliv.
Jag utgår från att rådet är berett att godta våra förslag. Endast då har vi ett instrument för att häva den omfattande diskrimineringen av kvinnor i arbetslivet.

Karamanou
Herr talman! Ändringen av direktivet från 1976 är en mycket viktig händelse som visar kommissionens lyhördhet för frågorna som gäller likabehandling av de två könen. Utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor har å sin sida, tack vare vår föredragande, Hautalas, men även andra kollegers, outtröttliga ansträngningar, bidragit till att det i dag läggs fram en förbättrad text som samlar en bred enighet. Vi förväntar oss därför kommissionens, men även rådets, varma stöd. Det nya direktivet svarar utan tvekan mot de nya förhållanden som har växt fram under de senaste tjugofem åren på området för kvinnors sysselsättning och yrkesutbildning, och det ersätter en föråldrad rättslig ram, som i hög grad har bidragit till diskrimineringen av kvinnor, till allvarliga avvikelser från jämställdhetsprincipen, till den högre andelen arbetslösa, till kvinnornas utestängning från många yrkesgrenar och, mer allmänt, till arbetsmarknadens uppdelning efter kön.
Jag skulle vilja upplysa er om att det grekiska parlamentet nyligen nästan enhälligt ersatte en liknande författningsbestämmelse, som även den medgav avvikelser från principen om jämställdhet mellan könen på arbetsmarknaden. Hautalas betänkande är ett steg i riktning mot att skapa en bättre ram, och det omfattar nya verksamhetsområden, såsom åtgärder för att förebygga och bekämpa sexuella trakasserier på arbetsplatsen, ett effektivt skydd för arbetstagarna mot orättvis behandling som står i samband med graviditet och moderskap, rättsskydd, positiva åtgärder för att genomföra jämställdhet i praktiken - vilket har betonats av många kolleger - samt påföljder om direktivet inte respekteras. Jag anser emellertid att direktivet skulle kunna vara tydligare i fråga om att fastställa helt objektiva urvalskriterier för alla slags anställningar och att det inte får lämna kryphål som möjliggör undantag och utestängning på grundval av kön.

Kratsa-Tsagaropoulou
Herr talman! Detta direktiv är mycket viktigt för Europas framtid, eftersom det reglerar frågor som rör hela samhället - såväl kvinnorna som männen - och utgör ett medel för att uppnå Europeiska unionens grundläggande strategiska mål, såsom dessa fastställs i artiklarna 2 och 3 i EG-fördraget samt i den europeiska sociala dagordningen. Det är absolut nödvändigt att modernisera direktivet, så att det blir ett effektivt medel för att uppnå ovanstående mål.
Revideringsprocessen har varit mödosam och på vissa punkter svår, såsom fallet är med strävanden att göra en text bindande, korrekt och effektiv. Såväl föredraganden som alla de politiska grupperna har visat god vilja. Det har, å ena sidan, varit svårt att hitta en balans mellan de ambitiösa mål som Europeiska unionen har fastställt för kvinnors sysselsättning och kvaliteten på denna, det redan starka sociala regelverket på området för likabehandling av män och kvinnor samt vissa medlemsstaters särskilt stora framsteg, som ibland har överträffat nivån i direktivets förslag (Karamanou och Smet har nämnt Greklands respektive Belgiens erfarenheter), på samma gång som vi, å andra sidan, har varit realistiska nog att inte uppställa hinder för kvinnoarbetets flexibilitet och ställning i ett svårt ekonomiskt läge och arbetsmarknadsläge, att underlätta ett påskyndat samarbete med rådet och Europeiska kommissionen, men också att inte belasta texten med frågor som är viktiga för kvinnorna - såsom frågan om lika lön - men som hör hemma i andra sammanhang, och att uppnå erforderlig enighet och den utvidgade kvalificerade majoritet som krävs.
Min personliga erfarenhet är att denna process har gjort oss alla - europeiska organ, nationella regeringar, arbetsmarknadens parter och sociala aktörer - mer ansvarskännande när det gäller kvinnornas problem och den betydelse som kvinnors sysselsättning har för våra tillväxtmål. Jag tror att denna mognad kommer att komma till uttryck i morgondagens omröstning.
Min politiska grupps ståndpunkter har framförts, och jag instämmer i dem. Jag vill uttrycka mitt personliga stöd för ändringsförslag 17, som handlar om att erkänna faderskapet som en faktor i strategin för att främja nya arbetsvillkor, som en faktor för att balansera kvinnors och mäns deltagande i familjelivet och yrkeslivet, och som en faktor för att erkänna familjelivets sociala värden och stödja kvinnorna i deras mångahanda och samtidiga roller.

Klaß
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Lika behandling av män och kvinnor när det gäller tillgång till sysselsättning, yrkesutbildning och yrkeskarriär, det är allas vårt förklarade mål. Det enda som är omtvistat är hur vi kommer dit, och till slut också frågan: Hur effektiva är de enskilda åtgärderna, eller utgör dessa bara ålägganden, merkostnader och byråkrati, ty det är det som vi minst av allt behöver.
Rådet har i sin gemensamma ståndpunkt inte tagit upp alla parlamentets krav. Men vi kan konstatera att texten i det ursprungliga förslaget ändå förbättrats. Därmed har ett viktigt steg tagits på vägen mot att aktualisera gemenskapens rättsliga bestämmelser.
Några frågor och problem står dock fortfarande öppna. Utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor har synat alla öppna frågor i sömmarna, och i överenskommelser mellan grupperna har man beslutat att inte ta upp alla överblivna krav än en gång, utan bara de viktigaste. Föredraganden Hautala har gjort stora ansträngningar för att utarbeta gångbara kompromisser. Resultatet föreligger nu. Att föräldraförsäkring för män inte kan vara samma sak som föräldraförsäkring för kvinnor, det var föremål för diskussion redan under den första behandlingen. Genom kompromissen får nu medlemsstaterna behålla friheten att erkänna en egen rätt till pappaledighet. Både mödrar och fäder måste ha möjlighet att ägna sig åt uppgifterna inom familjen. Det är absolut - i motsats till den åsikt som också yttrats här - PPE-DE-gruppens förklarade mål.
Även den formulering man valt, att kvinnor efter det föräldraförsäkringsperioden löpt ut kan gå tillbaka till sin egen eller till en likvärdig arbetsplats, måste beaktas. Vi har dock problem med definitionen av sexuella trakasserier. Här har vi kommit fram till en snarast luddig formulering, och jag tror att ingen domare eller någon annan som skall besluta om detta, kan hantera den på detta viset.
Men jag vill än en gång helt kort uttala mig mot en årlig rapportering från arbetsgivarnas sida om utvecklingen av jämställdheten. Enbart byråkrati hjälper inte när det gäller den lika behandlingen. Vi måste också tänka på de små och medelstora företagen, så att dessa i det framtida samhället accepterar kvinnor som söker arbete.
(Applåder)

Martens
Herr talman, fru kommissionär! Vi talar i kväll om likabehandling av män och kvinnor i fråga om tillträde till arbetslivet, yrkesutbildning och befordringsmöjligheter samt i fråga om arbetsvillkor. Egentligen är det förvånande att vi fortfarande talar om detta eftersom vi har talat om det så länge och så gott som alla, såväl män som kvinnor, är övertygade om att denna likabehandling är riktig och självklar och måste finnas. Men tyvärr har vi ännu inte kommit så långt. Fortfarande blir kvinnor tillbakasatta och diskriminerade, även i arbetssituationer. Fortfarande skapar kombinationen av arbete om omvårdnad problem i många fall. Därför gläder jag mig åt detta betänkande.
Jag gläder mig också åt att vi på ett par viktiga punkter har kunnat få en kompromisstext till stånd. Jag hoppas också att omröstningsresultatet i morgon kommer att bli positivt, så att vi verkligen skall kunna komma ett steg framåt i likabehandlingsprocessen.
Betänkandet ger en stimulans till stater och berörda organisationer att vidta åtgärder till förmån för likabehandling för att motverka sexuella trakasserier. Det innehåller ett bättre rättsligt skydd, och det ges till exempel också chans att återvända till arbetet efter graviditet eller i samband med adoption. Samtidigt medför det att vi kommer att få bättre insikt i den faktiska situationen när det gäller delaktighet för män och kvinnor och att vi kan förfoga över bättre, aktualiserad statistik.
Därför vill jag rikta ett hjärtligt tack till kommissionen för initiativet. Hjärtligt tack till föredraganden för alla hennes ansträngningar för att så långt som möjligt få oss att inta en gemensam hållning, men framför allt tack även till alla som har engagerat sig för denna text med brett stöd.

Diamantopoulou
. (EN) Jag vill inleda med att gratulera föredraganden, dvs. fru Hautala, och tacka alla ledamöterna i utskottet för deras insatser och utmärkta bidrag i samband med detta svåra och komplexa område.
Jag är medveten om ert intresse av att förbättra den gemensamma ståndpunktens text, som antogs enhälligt i rådet den 11 juni 2001. Som ni känner till från den första behandlingen, godtog kommissionen andemeningen i huvuddelen av era ändringsförslag - 49 ändringsförslag av totalt 70 - och utarbetade följaktligen ett ändrat förslag som återspeglade denna inställning.
Rent allmänt bör man betona att den gemensamma ståndpunkten avsevärt förbättrar texten till det ursprungliga förslaget, och svarar mot önskemålet om att uppdatera direktiv 76/207/EEG.
Vi måste nu koncentrera oss på direktivets viktigaste frågor, och tillsammans anstränga oss för att hitta möjliga lösningar för att ytterligare förbättra den gemensamma ståndpunkten. Som ni känner till nådde rådet en överenskommelse först efter långa diskussioner om frågor som handlade om definitionernas exakta ordalydelse och artikeln om föräldraledighet, om vilken det var mycket svårt att nå en överenskommelse i rådet. Kompromissen är därför oerhört känslig. Å andra sidan anser jag att rådet kan göra ytterligare kompromisser inom områden som t.ex. ha att göra med jämställdhetsplaner, den roll som spelas av organ som arbetar med jämställdhetsfrågor, och vidtagande av förebyggande åtgärder för bekämpning av sexuella trakasserier.
I detta sammanhang kan kommissionen godta följande ändringsförslag. När det gäller ändringsförslagen 1 och 5 om förebyggande åtgärder för bekämpning av sexuella trakasserier, kan kommissionen delvis godta idén med att vidta förebyggande åtgärder för bekämpning av sexuella trakasserier, om texten omformuleras. I stället för att tvinga arbetsgivarna att vidta förebyggande åtgärder, skulle det vara bättre att uppmuntra dem till att göra det.
När det gäller ändringsförslag 8, om praktiska åtgärder, kan kommissionen delvis godta detta ändringsförslag, om det införs en definition i skälen, i stället för i artikeln i direktivet.
När det gäller ändringsförslag 9, om bestämmelser i individuella avtal och kollektivavtal, godtar kommissionen att dessa skall förklaras ogiltiga, men förkastar borttagandet av möjligheten att kunna ändra avtalen. Det finns här behov av flexibilitet.
När det rör ändringsförslag 13, om oberoende rapporter, kan kommissionen delvis godta detta ändringsförslag genom omformulering av den föreslagna texten. Den gemensamma ståndpunktens text kan förbättras genom ett stärkande av den roll som spelas av organ som arbetar med jämställdhetsfrågor, och genom att till deras uppgifter lägga till övervakning och uppföljning av gemenskapslagstiftning på jämställdhetsområdet. Kommissionen kan också godta en omformulering av artikel 6.3, genom att uttryckligen nämna att utsedda organ som handlar på utsatta personers vägnar har ett intresse av att se till att man följer direktivets bestämmelser.
När det gäller ändringsförslag 14, om jämställdhetsplaner och företagsnivån, kan kommissionen delvis godta denna idé, men med en ny formulering för artikel 8 b.
Rörande ändringsförslag 15, om rapporter om praktiska åtgärder, kommer kommissionen att föreslå en alternativ text, för att det på så sätt skall lämnas rapporter om praktiska åtgärder endast vart tredje år.
När det rör ändringsförslag 16, om integrering av jämställdhetsaspekter, godtar kommissionen delvis ändringsförslaget och andemeningen i det, men bara om man tar hänsyn till ordalydelsen i fördraget.
Jag vill nu ta upp de ändringsförslag som kommissionen inte kan godta. Ändringsförslag 4, där man omformulerar definitionen av sexuella trakasserier i den gemensamma ståndpunkten, för att ersätta den med parlamentets definition av sexuella trakasserier. Ändringsförslagen 7 och 17, i vilka man omformulerar texten i den gemensamma ståndpunkten om föräldraledighet, genom att t.ex. återinföra idén med föräldraledighet vid adoption av barn. Den gemensamma ståndpunkten diskuterades intensivt i rådet på denna punkt, och man lyckades uppnå en känslig kompromiss. Det är därför osannolikt att man skulle godta några ytterligare ändringar.
Jag vill bara påminna er här om att vi naturligtvis har direktivet om faderskapsledighet - det första som antogs som resultat av ett avtal mellan arbetsmarknadens parter.
Kommissionen godtog inte ändringsförslag 11 om grupptalan i diskrimineringsfall - i synnerhet inte utan de drabbades medgivande.
När det gäller ändringsförslagen 2, 3, 6, 10 och 12, anser kommissionen att innehållet i dessa ändringsförslag redan täcks av den gemensamma ståndpunkten.
För att sammanfatta, kan kommissionen delvis godta ändringsförslagen 1, 5, 8, 9, 13, 14, 15 och 16, eller andemeningen i dessa. Kommissionen förkastar ändringsförslagen 2, 3, 4, 6, 7, 10, 11, 12 och 17.

Talmannen
Tack så mycket, fru Diamantopoulou.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30.

Ansvarsfrihet 1999: sjätte, sjunde och åttonde Europeiska utvecklingsfonden (EUF)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är andra betänkande (A5-0337/2001) av Rühle för budgetkontrollutskottet om ansvarsfrihet avseende den ekonomiska förvaltningen av den sjätte, sjunde och åttonde utvecklingsfonden för budgetåret 1999 (KOM(2000) 357 - C5-0257/2000 - 2000/2164(DEC)).
Jag ger genast vår föredragande Rühle ordet i fem minuter.

Rühle
Herr talman! Jag föreslår i dag att man beviljar kommissionen ansvarsfrihet för den sjätte, sjunde och åttonde utvecklingsfonden för budgetåret 1999. Vi tvingades tyvärr flytta fram detta beviljande av ansvarsfrihet i våras, eftersom jag som föredragande bara fått otillräcklig information av kommissionen. Nu föreligger denna information, och jag vill uttryckligen tacka kommissionen för det goda samarbetet. Jag kan i dag utan inskränkningar och utan betänkligheter rekommendera att man beviljar ansvarsfrihet.
Jag hoppas dock och jag förväntar mig också att det goda samarbete, som vi haft med kommissionen alltsedan i våras, också består vid kommande föredragning av betänkanden om utvecklingsfonderna, eftersom ett bra samarbete är nödvändigt för att vi gemensamt skall kunna lösa problemen på detta område.
Ändå är mitt betänkande också mycket kritiskt. Det hänför sig nämligen till år 1999, och 1999 var det första budgetår som den nya kommissionen var fullt ansvarig för. Men fullt ansvar betyder inte att kommissionen kan belastas med fel från det förgångna. Vi vet alla att det behövs tid för reformer, och vi ser att man påbörjat de nödvändiga stegen. Trots detta vill jag än en gång helt kortfattat upprepa kritiken. Det gäller genomförandet - exempelvis var år 1999 skillnaden mellan de ekonomiska åtagandena och de faktiskt genomförda betalningarna 2,69 miljarder euro gentemot 1,27 miljarder euro. Något liknande gäller tyvärr också genomförandet av initiativet om skuldlättnad för världens fattigaste länder. Jag vet naturligtvis att detta också är ett uttryck för en allmän kris inom utvecklingshjälpen, och att det här inte bara handlar om utvecklingsfonden och inte bara om kommissionens arbete, utan att alla medlemsstater tillsammans med kommissionen och parlamentet måste fundera över nya ansatser inom utvecklingspolitiken.
Problemet är bristande politisk vilja att lämna generös hjälp, och samtidigt brist på instrument för att på ett effektivt sätt använda de pengar som står till buds. Detta är problemet, helt kortfattat. Jag vill nu med tanke på hur sena vi är inte förlora mig i detaljer, utan jag vill påpeka att kommissionens ansatser för att häva detta problem går åt rätt håll. Stärkande av delegationerna lokalt, bättre utrustning och förberedelser, helt kort: mer lokalt ansvar. Men jag vill i detta sammanhang också vädja till parlamentet. Vi hade i budgetutskottet långa dispyter om behovet av mer personal, särskilt för delegationerna, och just budgetkontrollutskottet utövade också press på budgetutskottet för att ställa dessa tjänster till förfogande och här inte bedriva något politiskt falskspel, ett spel som går ut på att kommissionen först måste komma med reformresultat och att vi först då kan bevilja personal. Det är naturligtvis absurt, eftersom först och främst denna personal behövs i de lokala delegationerna, så att reformerna överhuvud taget kan fungera.
Även de fortsatta reformansträngningarna, som återfinns i kommissionens interna revisionsrapport, är viktiga och måste diskuteras utförligt av kommissionen och parlamentet. Jag vill dock helt kort uttala ett par förväntningar, som anknyter till revisionsrättens rapport, och hoppas att beviljandet av ansvarsfrihet och samarbetet mellan parlamentet och kommissionen i framtiden kommer att präglas av dessa.
En helt väsentlig punkt är att vi behöver en kontinuerlig bedömning av hur de planerade stegen för att reformera den offentliga förvaltningen i AVS-länderna förverkligas. Vi behöver en övervakning av de framsteg som gjorts i nyckelsektorerna hälsa och utbildning, med hjälp av tydliga indikatorer, exempelvis ökningen av antalet lärare eller läkare, alltså kvalitetskontroll i stället för kvantitativ kontroll. Det skulle också betyda att själva processen för att bevilja ansvarsfrihet måste ändras i parlamentet. Det betyder att vi också snarare måste göra kvalitetskontroller och inte överdriva detaljerna; vidare måste vi genomföra en årlig granskning av räkenskaperna och ekonomin när det gäller förvaltningen av medlen, på grundval av stickprov, och som en sista punkt tillfoga klart definierade sanktioner, exempelvis att skära ned eller inställa betalningarna för den händelse att de överenskomna reformstegen inte genomförs. Om vi gemensamt beslutar om dessa åtgärder, då tror jag att vi tillsammans tar ett viktigt steg mot en bättre utformning av utvecklingshjälpen och att vi därigenom också får lättare att övertyga Europeiska unionens skattebetalare, och skapar större beredvillighet för att bevilja de pengar som behövs. Ty den aktuella krisen sedan den 11 september visar hur viktig utvecklingshjälpen är. Den kommer att vara en helt central faktor. Å andra sidan är EU nu den största givaren av utvecklingshjälp i världen. Därför behöver vi omgående denna gemensamma reform!

Sauquillo Pérez del Arco
. (ES) Herr talman! Alla känner till de svåra omständigheter som har följt budgetförvaltningen under budgetåret 1999, vilket särskilt har drabbat medlen för yttre förbindelser och hjälpen till tredjeländer i ännu högre grad, inklusive Europeiska utvecklingsfonden.
Ur den socialistiska gruppens synvinkel är en god förvaltning av Europeiska utvecklingsfonden inte bara ett krav när det gäller korrigeringar och öppenhet i bokföringen, utan för att Europeiska utvecklingsfonden och alla gemenskapsresurser för stöd är av central betydelse för att bidra till att minska fattigdomen, vilket är en av våra prioriteringar. Därför följer vi kommissionens åtgärder på det här området med särskild uppmärksamhet. Den äventyrliga väg som detta betänkande har följt i de berörda utskotten fram till dess att man lyckades anta det är ett bevis på detta.
Förra året ställde vi villkor för beviljandet av ansvarsfrihet för år 1998: att gemenskapens utbetalningar skulle riktas mot åtgärder för att minska fattigdomen och vi förbättrade budgetstrukturen för att minska riskerna för spridning av stödfonderna. I år har vi vid ett tillfälle skjutit upp beslutet om ansvarsfrihet i väntan på en rad rapporter från revisionsrätten. Vi är nu beredda att bevilja ansvarsfrihet efter det att kommissionen har vidtagit en rad åtgärder för att förbättra stödens effektivitet, bland vilka skapandet av EuropeAid är värt att nämna, men vi har samtidigt reservationer med anledning av vissa uppgifter: år 1999 var nivån på utbetalningarna från EUF en besvikelse jämfört med nivån på åtaganden och de utbetalningar som gjorts under tidigare år, som Rühle sade. Initiativ som skuldlättnad för mindre utvecklade länder genomförs inte enligt de villkor som kommissionen gick med på. Det är framför allt medlemsstaterna som drar nytta av de kontrakt som finansieras från utvecklingsfonderna, till nackdel för lokala företag och organisationer. Kommissionen riktar fortfarande inte stödet för att minska fattigdomen på rätt sätt.
Vi vill ha en förenkling av förfarandena, en integrering av samarbetscykeln, större öppenhet inom förvaltningen och en utvärdering av de båda nyckelsektorerna hälsa och utbildning. Vi kommer att övervaka hur rekommendationerna i den resolution som vi debatterar i dag följs. Kommissionen vet att den kan räkna med den socialistiska gruppens stöd för att förbättra förvaltningen av EUF, och vi hyser förtroende för att dessa förbättringar kommer att synas under följande budgetår, så vi får mindre problem med att bevilja ansvarsfrihet och behöver ställa färre villkor än vad som varit fallet hittills. Tack så mycket.

Stauner
Herr talman, kära kolleger! Med sitt betänkande om beviljandet av ansvarsfrihet för Europeiska utvecklingsfonden tecknar kollegan Rühle en osminkad bild av motsägelserna i vår utvecklingspolitik. Å ena sidan klagas det över bristande beredvillighet att ställa generös ekonomisk hjälp till förfogande, och å andra sidan måste vi konstatera att de pengar som står till förfogande, delvis bara används mycket tveksamt.
Det måste vara något som inte stämmer i systemet om det i slutet av 1999 fanns nästan 10 miljarder euro godkända och till förfogande, utan tidsbegränsning, som inte tagits i bruk. Naturligtvis kommer kommissionen att säga att det under mellantiden här och där möjligen konstaterats tecken på förbättringar. Trots detta kvarstår utlåtandet, att vi principiellt måste tänka över vår inriktning.
Vårt stöd inom ramen för utvecklingsfonderna har nått gränsen, eftersom det är inriktat på stöd till stater som delvis bara existerar på papperet. Det saknas ofta en ens till hälften fungerande offentlig förvaltning, det saknas demokratisk kontroll av regeringen, flera länder befinner sig i öppet inbördeskrig eller på tröskeln till ett.
I situationer där inbördeskrig råder måste vi först koncentrera oss på hjälp för att bilägga konflikten eller på humanitär hjälp. I andra fall bör vi koncentrera våra ansträngningar mer än hittills på att bygga upp fungerande offentliga förvaltningar. Fungerande förvaltningar är en förutsättning för att ekonomiskt stöd från EU eller andra givare inom det internationella samfundet överhuvud taget används på ett förnuftigt sätt. De är också en förutsättning för att länderna hanterar sina egna skatteintäkter på ett ansvarsfullt sätt och i medborgarnas intresse.
Vårt stöd måste alltså alltid knytas till ett reformprogram för den offentliga förvaltningen. Om reformerna framskrider, lämnar vi stöd, om de inte framskrider eller om man råkar ut för bakslag får vi inte rygga tillbaka för att strypa penningtillförseln. Jag vet att det sistnämnda är den svåraste delen av uppgiften, men kommissionen måste just i sådana fall visa ståndaktighet och principfasthet.
Slutligen också ett par ord om detta förfarande för att bevilja ansvarsfrihet: Beviljandet av ansvarsfrihet fick lov att uppskjutas, eftersom man från kommissionens sida först inte hade lämnat den nödvändiga informationen. Dessutom dök problemet upp på nytt att viss konfidentiell information bara gick till ordföranden i utskottet och till föredraganden. Därigenom skapas - jag har redan ofta sagt detta, jag upprepar det - två klasser av ledamöter: sådana med och sådana utan tillgång till information.
Utskottet har i sitt betänkande otvetydigt klargjort att denna situation inte längre får uppstå i framtiden och att man vid förfarandet för att bevilja ansvarsfrihet i framtiden fullständigt måste ta hänsyn till bestämmelserna i vår arbetsordning. Det innebär att alla ledamöter i denna kammare skall ha tillgång till all konfidentiell information.

Blak
Herr talman! Kommissionen skall nu beviljas ansvarsfrihet för 1999, men parlamentet har faktiskt uppnått mycket genom att först skjuta upp denna ansvarsfriskrivning. Kommissionen har pressats till att lägga fram initiativ som den annars inte skulle ha lagt fram. Jag anser att föredraganden har presenterat ett fint arbete, men tycker också att kommissionen förtjänar en rejäl klapp på axeln när den gör framsteg, vilket jag anser att den har gjort. Jag vill därför å socialisternas vägnar rekommendera att vi beviljar utvecklingsfonden ansvarsfrihet, och samtidigt försäkra kommissionen om att alla olösta problem kommer att följas upp i godkännandet av räkenskaperna för år 2000.
Kommissionen har genomfört en stor undersökning vad gäller motpartsmedlen och delegationernas ansvar och roll. Man har undersökt om delegationerna levt upp till sitt ansvar, vilket uppenbarligen är fallet eftersom inga disciplinära förfaranden kommer att genomföras. Jag kan ju fråga Nielson om kommissionen kan bekräfta att inga disciplinära förfaranden kommer att genomföras mot bakgrund av dess undersökningar. Jag kan också lite retsamt fråga om kommissionen kommer att bekräfta denna rapport som inte tillsänds parlamentet.
Internrevisionsfunktionen har inledningsvis lyckats väl med sina undersökningar vad gäller motpartsmedlen. Det är en bra rapport som är kritisk till det sätt systemet fungerar på. Motpartsmedlen utgör ett direkt budgetstöd och varken kommissionen eller delegationerna i mottagarländerna har någon direkt kontroll över pengarna. I rapporten understryks att direkt budgetstöd är riskabelt oavsett hur man gör. Nielson har sagt att man trots detta skall behålla denna typ av stöd. Men hur anser han då att man skall kunna förbättra kontrollen över medlen? Kommissionen skall också rosas för att utan fördröjning ha översänt denna rapport till parlamentet. Det visar att de har lärt sig någonting av hela detta förlopp. Ansvarsfriskrivningen blev först uppskjuten eftersom det förelåg problem vad gäller utlämnandet av information. Det förekom att rapporter skickades fel, blev kraftigt försenade, eller aldrig nådde fram. Men jag tycker att vi har nått fram till ett bra resultat och rekommenderar därför beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen.

Bösch
Herr talman, kära kolleger! Först vill jag ge en komplimang till min kollega Rühle. Hon hade uppenbarligen under våren rätt instinkt när hon sköt upp förfarandet för att bevilja Europeiska utvecklingsfonden ansvarsfrihet. Vi hade som budgetkontrollutskott dittills inte alls fått någon rejäl information om följdåtgärderna i samband med de fall av bedrägerier som upptäcktes under år 1999. Nu vet vi hur som helst med bestämdhet det som vi dittills bara kunnat förmoda, nämligen att man från kommissionens sida, men också från OLAF:s sida, byrån för bedrägeribekämpning, bara till en liten del kan komma till rätta med problemen. Ett exempel: När det gäller Elfenbenskusten upptäcktes 1998/1999 bedrägerier inom hälsosektorn. Medicinsk utrustning, exempelvis engångssprutor eller barnvågar, hade i flera år redovisats till många gånger sitt faktiska värde. Skadan beräknades uppgå till cirka 27,4 miljoner euro. När fallet upptäcktes, sades det från den då nytillträdda kommissionen att dessa pengar naturligtvis måste betalas tillbaka. Nu vet vi att pengarna inte flutit tillbaka in i Europeiska utvecklingsfondens kassa. Anledningen till detta enligt kommissionen: Det var juridiskt sett inte möjligt att begära att få pengarna tillbaka!
Jag vill inte här gå in på detaljer, men det visar hur svårt det är att göra några ändringar när pengarna redan överförts. Härtill kommer att OLAF i AVS-staterna inte har samma kontrollbefogenheter som i unionens medlemsstater, för att inte tala om att det helt enkelt också saknas personal för att utifrån Bryssel åstadkomma en heltäckande bedrägeribekämpning.
Det är därför avgörande att vi sätter press på mottagarstaterna så att skyddet av det allmännas pengar förbättras generellt. Länder som inte skyddar sina egna skattepengar mot bedrägerier, korruption och slöseri, kommer inte heller att kunna skydda medel från EU:s kassa på ett effektivt sätt. För kommissionen betyder detta förvisso också att man skall stärka sin närvaro i mottagarländerna - här är jag ense med föredraganden i utskottet - men inte bara genom ett större antal tjänstemän i delegationen, utan också genom att ge den lokala delegationen mer auktoritet. Det får inte vara möjligt att i praktiken kringgå denna lokala delegation, genom att i slutändan göra överenskommelser direkt med Bryssel. Jag gratulerar än en gång så hjärtligt till detta betänkande, fru Rühle, vi skall gärna rösta för det!

Casaca
Herr talman! Stängningen, statusminskningen och personalminskningen i mer än tjugo delegationer i AVS-länderna, vilka kommissionen nyligen har beslutat om, utgör ett kraftigt slag mot de åtaganden om utveckling som har gjorts i Cotonouavtalet. Om det är en lektion som jag tycker står klar när det gäller gemenskapernas externa utvecklingsåtgärder är det att nyckeln till deras framgång ligger i en stark, ansvarsfull, självständig och trovärdig närvaro i mottagarländerna. De argument för budgetneutralitet som kommissionen använder är bedrägliga, för att ha en delegation i länder som Saudiarabien går inte att jämföra med de allmänna kostnaderna för den europeiska närvaron i dessa länder i Afrika, Karibien och Stillahavsområdet.
Dessutom handlar det inte här bara om att se till kostnaderna för en delegation utan också att se de oerhört allvarliga skador på effektiviteten i de offentliga utgifter som åsamkas av den bristande uppföljning av de offentliga utgifterna. Europeiska unionen måste ha en självständig politik som är konsekvent med den minst utvecklade världen och kan inte ersätta den med en regionalpolitik skapad av vissa av de gamla kolonialmakterna. Jag hoppas kommissionen tänker över sitt steg och att den kan ge AVS-länderna och hanteringen av EUF den betydelse de förtjänar.

Nielson
. (EN) Herr talman! Jag vill först och främst tacka föredraganden för hennes utmärkta och mycket seriösa arbete om ansvarsfrihet i samband med Europeiska utvecklingsfonden för budgetåret 1999, som var det år denna kommission trädde i tjänst. Detta innebär att jag känner mig särskilt ansvarig för de fyra sista månaderna av detta år.
Blak nämnde att parlamentet tjänat mycket på att denna ansvarsfrihet har fördröjts. Jag tror att detta stämmer, men man bör notera att kommissionen känner sig lika nöjd med resultatet. Detta är som en bra kärlekshistoria - det är alltid värt att vänta på den. Men det var fel att fördröjningen hade särskilt att göra med att man höll tillbaka information i strid mot avtalet mellan kommissionen och parlamentet. Huvudskälet till fördröjningen var att de interna revisorernas rapport inte var klar, och inte heller kunde bli klar, eftersom vi på båda sidor ansåg det vara nödvändigt, och en god idé, att vidga dess räckvidd för att därmed få en seriös och grundlig undersökning om hur man kan hantera metoden för utvecklingssamarbete. Vi har alltså löst problem som sträckt sig bortom vad som normalt behandlas under ansvarsfrihetsförfarandet, och vi kan gratulera varandra till detta i kväll.
En kommentar till Bösch rörande Elfenbenskusten - vi fick full ersättning, trots att det hade skett en militärkupp! Vi ansatte dem hårt. Vi höll fast vid det som jag nämnde för parlamentet: Att vi ville upprätthålla en inställning om nolltolerans, och den nya militärdiktaturen i Elfenbenskusten godtog sina skyldigheter inom ramen för tidsfristen.
Under min tid som kommissionär har vi hittills inte varit med om något fall där vi inte lyckats få ut full ersättning, när resultaten av revisionen pekade på behovet av detta.
Vårt samarbete genom Europeiska utvecklingsfonden har fortsatt att växa, samtidigt som stödet från andra stora biståndsgivare för utvecklingsländerna, och i synnerhet för de minst utvecklade länderna, har fortsatta att minska. Fonderna utgör en allt viktigare finansieringskälla för dessa länder, så vi är naturligtvis skyldiga att inför dem, och våra skattebetalare i Europa, använda dessa resurser så effektivt som möjligt.
På samma sätt bör kommissionen se till att bekräfta att betalningsmottagarna gör allt de kan för att förbättra sin egen förmåga i samband med en effektiv budget- och finansförvaltning. Detta har utgjort en viktig fråga under ansvarsfrihetsförfarandet, och man har lyckats att koncentrera sig på ett viktigt område inom utvecklingssamarbetet. Frågan om sund ekonomisk förvaltning i samband med finansiellt stöd, tror jag förstås bättre som ett resultat av det arbete som utförs av revisionsrättens och kommissionens interna revisorer i samarbete med olika ansvariga tjänsteenheter inom kommissionen.
Jag ser inget behov av att ändra Cotonouavtalet för att återspegla detta. Jag är säker på att det finns ett tydligt samförstånd mellan kommissionen, revisionsrätten och parlamentet om vilken väg man skall ta, och i synnerhet om vikten av finansiellt stöd. Detta är ett viktigt instrument för att förbättra stabiliteten och den ekonomiska förvaltningen. Genom att göra detta i samarbete med andra stora biståndsgivare, och på ett sätt som betonar mottagarlandets ansvar, kan vi spela en mycket viktig roll. Jag är djupt tacksam mot parlamentet, för att man förstått denna inställning för denna budgetperiod. Vi måste fortsätta att göra detta. Det finns ingen annan biståndsgivare som kan eller är beredd att möta denna utmaning på samma sätt som vi.
Vi kan naturligtvis inte låtsas om att vi inte ser fallen av korruption eller försummelse i samband med förvaltningen av offentliga medel, och jag kan försäkra er att vi kommer att fortsätta vår politik om nolltolerans mot bedrägeri och korruption. Men vi måste vara medvetna om att förbättringen av de finansiella kontrollsystemen i dessa länder, är en process som kommer att ta lång tid. Man måste tackla detta problem på ett realistiskt sätt. Vi måste bedöma riskerna för varje enskild åtgärd som vi vidtar när det rör finansiering ur Europeiska utvecklingsfonden, och försöka att få en tydlig förståelse av dessa risker. De måste grundas på ett gemensamt förhållningssätt med de övriga biståndsgivarna. Ett förhållningssätt som bara tillämpas av kommissionen skulle vara orealistiskt. Det måste grundas på utvecklingen av inre ansvarighet. Samarbetet med de övriga biståndsgivarna på detta område är bättre än någonsin. Vi behöver alla förbättringar, och dessa kan absolut komma till stånd genom ett bättre samarbete.
Detta omfattar ansvarsfriheten för 1999, och resultatet för 2000 är på många sätt mer uppmuntrande.
Ett av huvudsyftena med reformeringen av förvaltningen av gemenskapens yttre biståndsprogram, är naturligtvis att drastiskt minska klyftan mellan åtaganden och betalningar. Kommissionen har genomfört åtgärder sedan i maj i fjol, för att tackla detta problem. Vi har, t.ex., gått vidare med avslutningen - när detta varit möjligt - av gamla och vilande åtaganden, och vi lade också fram förslag om en s.k. "solnedgångsklausul" för att begränsa den tidsperiod under vilken medel som tilldelats en åtgärd kan tas i anspråk. Vi har därför anledning att tro att situationen kommer att förbättras steg för steg.
I förhållande till den långsamma betalningstakten, visar de siffror som redan finns tillgängliga att betalningarna under 2000 ökade från 1,27 miljarder euro till 1,55 miljarder euro. Det råder fortfarande en oerhörd tröghet i samband med betalningarna, när det gäller sättet på vilket dessa siffror förändras. Vi har ökat den totala volymen av vår verksamhet inom detta område, och detta är någonting som gradvis kommer att visa sig som ett resultat av en allt större aktivitet år från år. Detta är, naturligtvis, den utmaning vi står inför.
Jag har vid flera tillfällen sagt att bristen på heltäckande uppgifter om vår verksamhet verkligen är pinsam. Vi har gjort vissa framsteg mot effektivare förvaltningsinformationssystem. Jag vet att parlamentet, i synnerhet utskottet för utveckling och samarbete, vill att vi skall komma framåt på detta område, och vi gör vårt bästa. Det finns emellertid fortfarande mycket att göra, och vi är mycket medvetna om behovet av att gå vidare med reformeringen av förvaltningen av våra program.
Vi är särskilt intresserade av att decentraliseringsprocessen - eller delegeringen till delegationer, som jag föredrar att kalla det - utvecklas på ett friktionsfritt sätt. Kommissionen har bett om att få anställa fler, men det antal som krävs har beräknats på ett mycket återhållsamt sätt, och vi behöver varje enskild tjänst.
Jag hoppas därför att parlamentet, genom sina beslut om budgeten för 2002, kommer att stödja våra initiativ i detta sammanhang. Det var uppmuntrande att lyssna på Casaca i detta hänseende. Jag tackar er för ert entusiastiska stöd och hoppas att ni kan få igenom detta. Vi är fast beslutna att se till att decentraliseringen inte bara helt enkelt slutar med att man från Bryssel till delegationerna exporterar de problem som orsakas av otillräckliga personalresurser. Detta är allvarligt.
Man uttrycker oro i resolutionen om den procentuella andel av kontrakten genom Europeiska utvecklingsfonden som går till företag från AVS-länderna, och man uppmanar kommissionen att öka andelen från ca 25 procent till 40 procent på fem år. AVS-länderna får en mycket högre procentuell andel av kontrakten inom ramen för Europeiska utvecklingsfonden, än från nästan alla övriga större biståndsgivare. Man bör inte glömma bort detta. AVS-företagen drar redan nytta av en avsevärd marginal genom preferenssystemet i fall då anbuden tekniskt sett är likvärdiga. Om kommissionen skall kunna tillämpa ett öppet och rättvist anbudssystem, kan den inte ta hänsyn till någon form av bestämda kvoter som skulle vara diskriminerande gentemot europeiska företag, och som skulle strida mot WTO:s bestämmelser. Vi delar emellertid parlamentets politiska syfte att maximera nyttan av vårt bistånd till de lokala ekonomierna, i synnerhet där det finns en tekniskt kompetent och välstrukturerad privat sektor.
Jag vill betona det nya investeringsanslaget - en del av Cotonouavtalet - på 2,2 miljarder euro, som utformats för att främja framväxten av denna verksamhet i våra partnerländer. Detta är ett sätt på vilket de kan förbättra sin ställning i just detta hänseende. Vi har redan fastställt detta som ett område inom vilket vi bör gå vidare.
Jag är angelägen om att försäkra parlamentet att kommissionen är i färd med att förbättra sina övervakningsförfaranden i samband med uppföljningen av revisionen. Detta är en viktig del av reformeringen av kommissionens ekonomiska förvaltning och kontroll. Vi planerar också att genomföra förbättringar i samband med presentationen av redovisningen, som ett gensvar på revisionsrättens kommentarer. Vi är beredda att föra ett direkt samtal för att komma fram till hur man gör detta på bästa sätt.
Jag kommer att säga några ord om punkterna i resolutionen som hänvisar till överföringen av dokument som omfattas av sekretess. Det är mycket viktigt att man tar hänsyn till denna typ av dokument och att man tillämpar korrekta förfaranden i samband med överföring. Förfarandet för ansvarsfrihet för 1999, visade att ramavtalet tillhandahåller en effektiv och tillfredsställande ram för samarbete mellan kommissionen och parlamentet. Det vi diskuterar i kväll handlar om att följa dessa bestämmelser. Jag vill göra detta fullkomligt klart.
Detta ramavtal tillämpades för första gången under 1999 års ansvarsfrihetsförfarande. Kommissionen försökte att tillämpa avtalet på ett fullständigt och lojalt sätt under hela detta förfarande. Kommissionen anser att ramavtalet har visat sig vara en effektiv mekanism, av vilket en fördel är att det gör det möjligt för parlamentet att erhålla förtrolig och liknande information. Förståelsen för utvecklingsbiståndets betydelse verkar bli allt större, eftersom vi förstår allt mer om frågor som har att göra med globalisering. Och mot bakgrund av de händelser som nyligen inträffade, har vi bättre börjat förstå verkligheten bakom och det akuta behovet av det ömsesidiga beroendet i världen. Vi kan inte agera på egen hand. Utmaningen i samband med att minska fattigdomen är en fråga för hela det internationella samfundet, och tillsammans med andra delar vi på ramen för tillhandahållande av bistånd och för bedömning av resultat.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30.

Bösch
Herr talman! Jag blev lite överraskad när kommissionären meddelade att vi har fått tillbaka pengarna från Elfenbenskusten. Jag skulle nu vara mycket tacksam mot kommissionären, med eller utan framework agreement om han kunde meddela mig - även skriftligen - var detta har noterats, så att vi också kan följa upp det.

Talmannen
Kära kolleger! Jag ser att kommissionären samtycker. Ni kommer säkert att få all denna information snabbt.

Gemensam nomenklatur för statistiska territoriella enheter (NUTS)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0335/2001) av Miguélez Ramos för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om skapandet av en gemensam nomenklatur för statistiska territoriella enheter (NUTS) (KOM(2001) 83 - C5-0065/2001 - 2001/0046(COD)).

Miguélez Ramos
. (ES) Herr talman! Utskottet för regionalpolitik, transport och turism är tillfredsställt med initiativet att fastställa en gemensam nomenklatur för statistiska territoriella enheter (NUTS) för att ge dessa en rättslig grund. I avsaknad av denna grund har man hittills genomfört ändringar och uppdateringar av enheterna genom gentlemen's agreements mellan den berörda medlemsstaten och Eurostat.
Jag hävdar att statistiken varken är neutral eller politiskt oskyldig. Följaktligen anser jag att detta förslag till förordning har en djupgående politisk betydelse, eftersom det skall tillämpas för att fastställa vilka regioner och distrikt som är berättigade till stöd ur strukturfonderna, men även för att det är ett uttryck för vision av Europa och en återspegling av Europas territoriella verklighet, dess regionala och provinsiella organisation och följaktligen även de skillnader och obalanser som finns i Europa.
I förslaget bibehålls indelningen av medlemsstaternas territorium i statistiska enheter rangordnade på tre nivåer. Samtidigt föreslås det att liknande kriterier tillämpas för att definiera dessa regioner i kandidatländerna och att de även i fortsättningen skall fastställas på grundval av territoriella indelningar och inom de fastställda befolkningsgränserna.
Utskottet för regionalpolitik, transport och turism ställer sig bakom de mål som kommissionen fastställer i sitt förslag till förordning, men anser trots detta att den indelning som anges i förslaget inte är anpassad till dessa mål, vilket leder till att medborgarna uppfattar indelningen av det europeiska territoriet som artificiell. I bilagan begränsar sig kommissionen faktiskt till att räkna upp de befintliga territoriella enheterna i varje medlemsstat och blandar sedan ihop dessa med andra icke-administrativa enheter, vilket leder till en uppenbar brist på enhetlighet.
Utskottet för regionalpolitik, transport och turism anser att förslaget till förordning bör inbegripa en europeisk strategi som går utöver gränserna mellan medlemsstaterna. Därför bör NUTS 1-nivån omfatta stora territoriella enheter som överskrider dessa gränser inom ramen för en framtida planering av det europeiska området. NUTS 1-nivån har uppenbara brister, ärade kolleger. Det är endast i Tyskland och Belgien som NUTS 1 motsvarar verkliga politiska regioner, medan många regioner i Frankrike, Spanien och Italien har grupperats och samlats ihop i regioner på ett konstgjort och nästan alltid godtyckligt sätt.
Den andra ytterligheten är att den finländska ön Åland klassificeras som NUTS 1 i förslaget, trots att öns invånarantal - 25 000 - ligger långt under miniminivån på 3 miljoner som krävs för att passera det demografiska nålsögat. Jag anser därför fortfarande att kommissionens förslag borde ha varit djärvare, enhetligare och kanske mer europeiskt, om jag får uttrycka det så.
Skillnaderna ökar på nivå 3, där en enda medlemsstat, Tyskland, har fler territoriella enheter än vad åtta medlemsstater har tillsammans: Frankrike, Italien, Förenade kungariket, Spanien, Nederländerna, Danmark, Irland och Luxemburg. Obalansen i fråga om de territoriella enheternas yta är även den uppenbar, eftersom det kriterium som dominerar i förslaget är befolkningsmängd och inte yta. Utskottet för regionalpolitik, transport och turism uppmuntrar kommissionen och medlemsstaterna att arbeta för att införa en NUTS 4-nivå, och kanske till och med en NUTS 5-nivå, som skulle bestå av de lokala administrativa enheterna.
Utskottet för regionalpolitik, transport och turism lägger fram 11 ändringsförslag till detta förslag i plenum. Jag betonar att detta betänkande antogs med 43 röster för och en nedlagd röst i utskottet. Som föredragande ställer jag mig positiv till dessa ändringsförslag och är emot de andra ändringsförslag som har lagts fram i plenum och som redan har förkastats i utskottet. Enligt min åsikt bör rådet och kommissionen kunna godta detta betänkande som vi i utskottet för regionalpolitik har antagit. Om de kan anta det skulle vi kunna undvika andra behandlingen och förlikningsförfarandet och det skulle kunna träda i kraft den 1 januari nästa år. Om det skulle bli så, kan vi gratulera oss själva till att ha lagt grunden för fastställandet av de territoriella enheter som är nödvändiga för insamling av statistik i detta stora Europa. Vi får hoppas att det inte blir som med det berömda talesättet: statistik är konsten att bevisa att två personer har ätit sig mätta när en av dem i själva verket har ätit två kycklingar och den andra ingenting.

Ripoll y Martínez de Bedoya
Herr talman, herr kommissionär! Jag börjar med att gratulera föredraganden. Med utgångspunkt i att kommissionen har goda avsikter med sitt förslag, en god inriktning och - låt oss säga att förslaget har en god accent - anser jag att föredraganden har lagt fram ett bra förslag till betänkande inför utskottet och att det resultat som uppnåtts av utskottet är högst tillfredsställande, vilket föredraganden har betonat. Det skulle vara bra om kommissionen, och senare rådet, tar med de förslag som utskottet för regionalpolitik, transport och turism har lagt fram.
Europa byggs upp på grundval av avtal och samförstånd. Här har vi ett exempel på vad detta funktionssätt har varit i många fall: avtal mellan gentlemän. Det är dock nödvändigt att dessa avtal nu får en passande rättslig grund som återspeglas i fördragen. Detta är en mycket viktig fråga, vilket föredraganden har uttryckt mycket väl. Vi står i begrepp att bygga upp det europeiska territoriet. För att göra detta krävs det klara, enhetliga och geografiska kriterier. Kriterier som grundas på politisk-administrativa kriterier - om ni ursäktar upprepningen. Vi får inte skapa fingerade enheter som endast bidrar till att medlemsstaterna, regionerna och i slutändan medborgarna, till slut tappar förtroendet för byggandet av Europa. Därför är jag glad över utskottets förslag. Jag erinrar avslutningsvis om ett ändringsförslag som återspeglar andan av vad vi talar om en aning: Cerdeiras ändringsförslag om uppdelningen av städerna Ceuta och Melilla, som är politisk-administrativa enheter, var och en med sin egen autonomistadga. När det gäller detta konkreta fall vill jag påminna om att även Hernández Mollar från min grupp under lång tid kämpade för detta erkännande, och när betänkandet från utskottet för regionalpolitik, transport och turism antas i morgon anser jag att vi kan säga att vi har kommit fram till ett tillfredsställande resultat. Detta är ett exempel på hur vi vill att uppdelningen och struktureringen av Europa skall se ut.

Mastorakis
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Det är säkert att frågan om en nomenklatur för territoriella statistiska enheter inte är en formfråga, som den kanske verkar vid en första anblick. Det rör sig inte om en teknisk diskussion med statistiktermer, utan om en konkret fråga, eftersom varje indelning får direkta följder för stödet till varje territoriell enhets utveckling. Särskilt med tanke på utvidgningen - eller, mer korrekt, utvidgningarna - och mot bakgrund av att de blivande medlemsländerna kommer att anslutas gruppvis är det nödvändigt att vi går i riktning mot objektiva kriterier för klassificering av de territoriella enheterna, så att de nya medlemmarna lär sig spelets regler.
En enkel tanke skulle naturligtvis vara att godta helt enhetliga kriterier för var och en av indelningsnivåerna och för alla medlemsstater. Det är emellertid uppenbart att de mångahanda särdragen i unionens länder gör denna idé omöjlig och ogenomförbar. Vi bör därför instämma med föredraganden och med hennes belåtenhet över initiativet från kommissionen, som med den föreslagna förordningen lägger den rättsliga grunden för en nomenklatur för statistiska territoriella enheter.
Vi bör även ge föredraganden komplimanger för att hon - i det att hon, skulle jag säga, visar sinne för proportioner och kvinnlig klarsyn - föreslår och godtar förbättringar som är möjliga i kommissionens ögon och som för oss närmare det grundläggande målet, som inte kan vara något annat än att upprätta verkligt jämförbara territoriella enheter, med allt vad det innebär och medför, så att vi får till stånd ett allmänt godtagbart europeiskt statistiksystem.
I sina berättigade frågor om uppkomna orättvisor bör den europeiska medborgaren inte få nedslående svar av typen, låt säga, "den regionen erhåller stöd, även om situationen där är bättre än i din egen region, eftersom den är en territoriell NUTS II-enhet, medan din egen inte är det". Rationalisering på alla unionens verksamhetsnivåer bör vara en av våra grundläggande och orubbliga målsättningar.

Pohjamo
Herr talman, ärade kommissionär, ärade kolleger! Även jag vill tacka föredragande Miguélez Ramos för en bra beredning. Hon har tagit upp viktiga frågor och även tagit hänsyn till kollegernas förslag. Vår grupp stöder kommissionens förslag och även föredragandens uppfattning när det gäller att skapa en ändamålsenlig rättslig grund för förstärkandet av nomenklaturen.
Ärendet är aktuellt även därför att kandidatländerna får riktlinjer för förstärkande av sin territoriella klassificering. Problemet med den nuvarande NUTS-klassificeringen är bland annat det att de landsspecifika klassificeringarna är utformade enligt respektive lands egna traditioner och behov. Något som kan kritiseras är att regionernas areal inte ha använts som statistisk grund. Enheterna är inte jämförbara och exempelvis låg befolkningstäthet eller en gradvis minskning av befolkningen beaktas inte. Förordningens målsättningar om tydliga bestämmelser, jämförbarhet och objektivitet måste stödjas. Det är även viktigt att definiera regler för behandlingen av ändringar och se till att NUTS-klassificeringen inte ändras för ofta.
Vi ber om stöd för vår grupps ändringsförslag, där artikel 3, punkt 4, stycke 3 utökas med regioner i gemenskapens yttersta randområden, för att undvika onödig upprepad klassificering. Vår grupp betonar att klassificeringen även kräver flexibilitet, för att administrativa aspekter och bland annat geografiska, sociala och ekonomiska förhållanden skall beaktas på ett ändamålsenligt sätt. Vår grupp stöder föredragandens uppfattning, att kommissionen skall granska inbegripandet av NUTS-nivå 4 i förordningen.
Målsättningen om klassificeringen av jämförbara områden är en svår och tidskrävande uppgift. Det viktiga är dock att man får till stånd en rättvis klassificering som underlättar fördelningen av rätta åtgärder till rätta områden.

Schroedter
Herr talman! Det är mycket beklagligt att Barnier inte själv är här, ty när det gäller NUTS-avgränsningen handlar det inte om en enbart teknisk eller statistisk fråga, utan om en av de viktigaste politiska frågorna i den framtida sammanhållningspolitiken. Det handlar nämligen om vem som i framtiden skall få europeiskt stöd, hur mycket de får och vem som bestämmer om hur stödet skall satsas. Det är centrala frågor för Europeiska unionen och sammanhållningspolitiken i framtiden, och därför spelar denna fråga, som vi i dag diskuterar i denna midnattstimme, en större roll än som märkts hittills.
Kommissionen har alltid enbart hållit sig till statistiska kriterier för att avgränsa områdena, och inte tagit hänsyn till dessa politiska frågor. Därigenom uppstod alltid tendensen att medlen från strukturfonderna i slutändan spreds vitt och brett, och inte på ett koncentrerat och effektivt sätt kom de mest behövande regionerna till godo. När jag tittar på kandidatländerna måste jag konstatera att mål 1-områdena kommer att utvidgas till inkomststarka regioner och centrum som Warszawa och Riga, och att dessa områden kan få lika mycket stöd som de fattigaste regionerna i den utvidgade Europeiska unionen, Latgale och Masuren. Det kan väl inte vara rätt. Det förhindrar en trovärdig sammanhållningspolitik, och jag anser att det är helt absurt! Därför inställer sig frågan: Måste samma enhet, som garanterar ekonomiskt stöd åt myndigheten, också vara kontrollorgan? Jag anser att man enligt detta förslag inte tar hänsyn till bottom up-konceptet.

Berend
Herr talman, kära kolleger! Jag anser att förslaget till förordning om att skapa en gemensam nomenklatur för statistiska territoriella enheter (NUTS) är meningsfull och begriplig, ur statistisk och även ur ordningspolitisk synvinkel. Men man måste se till att ändringen av nomenklaturen också först kräver ett godkännande från medlemsstaterna. Likaså måste man se till att definitionen av arbetsmarknadsregioner inom ramen för gemenskapens uppgift även i fortsättningen får avvika från NUTS-nivå III. Den föreskrivna tvåårsperioden från det en NUTS-ändring antas till dess den träder i kraft bör förkortas avsevärt, respektive helt falla bort, eftersom ju ekonomiska bidrag från kommissionen till medlemsstaterna kunde vara avhängiga av de regionala nivåerna.
Annars är jag helt nöjd med kommissionens förslag och skulle också vara tillfreds utan föredragandens ändringar, som antogs av en majoritet i utskottet för regionalpolitik, transport och turism. Jag sade en majoritet, men den antogs snarare enhälligt med en nedlagd röst, och denna nedlagda röst kom från mig.
Jag var vid omröstningen negativ till vissa ändringsförslag. Ty i betänkandet nämns det upprepade gånger som en målsättning att man skall lägga till ytterligare kriterier för avgränsningen av områdena. Det anser jag vara problematiskt. Om man tar hänsyn till exempelvis ekonomiska, geografiska och sociala kriterier hos de icke-administrativa enheterna kommer det att leda till att dessa begripliga kriterier suddas ut. Enligt min åsikt måste ett avgörande kriterium för avgränsningen vara antalet människor som lever i en region, och som i slutändan också berörs av beslut som NUTS-indelningen resulterar i.
När föredraganden i ett skäl anser att det bör finnas minst tre nivåer, så antyds det, genom att man inför detta ord "minst", att det bör skapas ytterligare nivåer för nomenklaturen av territoriella enheter. Men man bör ta hänsyn till att införandet av ny statistik för de berörda områdena innebär en avsevärt ökad förvaltningsinsats. Enligt min åsikt gäller det snarare att begränsa detta.

Solbes
. (ES) Herr talman! Jag tackar Miguélez och alla som har deltagit i debatten.
Jag börjar med att klargöra två punkter som jag anser vara grundläggande. Ni kan anse att en statistisk klassificering kan få politiska effekter eller inte, men jag kan försäkra er om att det inte är målet med detta förslag, detta var inte kommissionens avsikt. Det är ett förslag till förordning som grundas på ett förslag från Eurostat, vars syfte är att finna den mest rättvisa metoden för alla länder och regioner inom Europeiska unionen. Vi stakar inte heller ut regionalpolitiken på förhand i detta förslag till förordning: vilka skall ingå i mål 1, vilka skall ingå i mål 2 i det nuvarande regionalpolitiska systemet? Vilken framtid har detta system? Det vet vi inte. Vi talar om statistik och om ett system för att förbättra statistiken och göra den så rättvis som möjligt för alla länder i unionen.
Vilket är vårt mål? Vårt mål är att det system vi tillämpat hittills skall få en rättslig grund. Vi vill göra detta eftersom vi anser att det är mycket viktigt att ge en rättslig grund till något som hittills har avtalats i samförstånd mellan medlemsstaterna och kommissionen. När det gäller att fastställa principerna för utvidgningen anser vi det vara grundläggande att vi fortsätter tillämpa de kriterier som har tillämpats hittills. Tidigare har NUTS inte haft en rättslig grund och nu får de det: detta är målet för den här förordningen.
Vilka kriterier har vi grundat vår definition av NUTS på? Tre principer ligger till grund för vårt förslag: Den första principen är att NUTS är statistiska enheter och följaktligen är vårt syfte att den territoriella definitionen skall motsvara redan befintliga definitioner för politisk indelning av territoriet i lagstiftningen: detta är en bra definition av enheter som i många fall till och med redan har regeringsstrukturer och förfogar över jämförbar statistik, vilket således gör den tillräckligt trovärdig, och denna definition har erkänts av medlemsstaterna.
Den andra principen är vårt förslag om en hierarkisk klassifikation. Ni går längre i era ändringsförslag och begär att det minst skall finnas tre nivåer. Med det handlingsutrymme vi har för närvarande när det gäller utarbetande av statistik skulle Eurostat få ekonomiska problem om det arbetade med fler än tre nivåer. Detta är ett skäl i sig, men vi anser dessutom att de tre nivåer vi har ger oss tillräcklig och godtagbar information.
Den tredje principen är att försöka göra den regionala statistiken jämförbar. Därför måste storleken på NUTS vara så enhetlig som möjligt. Vi är dock även medvetna om att det inom alla länder finns historiska regioner och rättsliga situationer, vilket gör att denna princip inte kan tillämpas automatiskt eller mekaniskt och att dessa särskilda förutsättningar måste beaktas.
Det råder enighet mellan medlemsstaterna om att dessa principer, vilka är de vi har tillämpat hittills, även bör ligga till grund för den nya förordningen. De skall alltså gälla i de nuvarande medlemsstaterna, men även i de länder som kommer att ansluta sig till oss under de närmaste åren, som jag sade tidigare. Därför kan en rad mål, som ni har diskuterat i detalj och när det gäller vissa av dem har ni kunnat göra ändringar, infrias genom denna förordning. Vi går mot en uppdelning av NUTS i enlighet med de befintliga regionala systemen, eftersom vi anser att denna metod är den mest effektiva som vi har till vårt förfogande i nuläget för att samla in, behandla och sprida den regionala statistiken. I förordningen fastställer vi dessutom kriterier för att definiera regionerna på ett sådant sätt att kandidatländerna får vissa riktlinjer att gå efter när det är dags att utarbeta en regional klassificering i deras länder för förordningen. Detta mål är grundläggande för närvarande.
Jag vill även betona en annan faktor, nämligen behovet av att statistiken är jämförbar och att den är så opartisk som möjligt. Statistiken får inte användas för politiska ändamål. Det skulle vara mycket svårt att fastställa de politiska intressena och detta skulle otvivelaktigt medföra klara motsägelser. Den här frågan är mycket viktig för unionens regionalpolitik, men som jag sade tidigare kan vi inte förutsäga vilken regionalpolitik unionen kommer att föra i framtiden genom en statistisk klassificering.
Vårt syfte är att det skall finnas klara regler för de framtida ändringarna av NUTS-indelningen eftersom vi på så vis kan undvika konflikter i framtiden (vi har redan haft vissa konflikter förut). Ändringarna är oundvikliga. Vi kan inte säga att detta är en helt permanent situation, men det är inte bra att ändra NUTS för ofta och det är naturligtvis viktigt att vi har ett system som grundas på vissa regler och vissa på förhand fastställda principer. Därför anser vi att ändringarna inte bör genomföras förrän efter en tidsperiod på minst tre år, eftersom det i annat fall skulle bli svårt att följa förordningen.
Det sätt som förordningen är utarbetad gör det möjligt för oss att gå framåt och förbättra det system vi har för närvarande. Ni har kommit med bidrag i 11 ändringsförslag som enligt vår åsikt klargör och förbättrar förordningen. Kommissionen kan därför godta de 11 ändringsförslag som har lagts fram av utskottet för regionalpolitik, transport och turism.
Avslutningsvis betonar jag att förordningen om NUTS-nomenklaturen kommer att vara ett viktigt instrument för att få tillgång till jämförbar och opartisk regional statistik i Europeiska unionen, som vi sedan kan grunda vår regionalpolitik på. Själva politiken kommer vi att besluta om när det är så dags. Tack så mycket.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30.
(Sammanträdet avslutades kl. 23.09.)

