Partnerskapsavtal om fiske mellan EG, å ena sidan, och Danmark och Grönland, å andra sidan (debatt) 
Talmannen
fiskeriutskottet, om förslaget till rådets förordning om ingående av ett partnerskapsavtal om fiske mellan Europeiska gemenskapen, å ena sidan, och Danmarks regering och Grönlands lokala regering, å andra sidan C6-0506/2006.
Joe Borg
ledamot av kommissionen. (EN) Herr talman! Jag vill först och främst tacka både Albert Jan Maat, som inledde arbetet med betänkandet, och föredraganden Joop Post för deras utmärkta arbete.
Som ni vet undertecknade kommissionen den 2 juni 2006 efter tre års långa och komplicerade förhandlingar ett nytt partnerskapsavtal om fiske på gemenskapens och Grönlands vägnar. Avtalet trädde i kraft från och med den 1 januari 2007 och gäller i sex år. För närvarande är en provisorisk tillämpning av avtalet i kraft genom ett beslut i rådet den 21 december 2006.
Innan jag kort redogör för det nya partnerskapsavtalet om fiske med Grönland vill jag bara ta upp några punkter med anknytning till det tidigare avtalet från 1985 när Grönland hade lämnat gemenskapen. Kort efter det att det fjärde protokollet trädde i kraft den 1 januari 2001 riktade revisionsrätten och parlamentet stark kritik mot protokollen enligt fiskeavtalet med Grönland för att de dels innehöll ”pappersfisk”, dels inte innefattade redarnas betalning och för att de inte var tillräckligt klara och tydliga. Till följd av detta framhöll kommissionen att anpassningar måste genomföras i samband med halvtidsöversynen av det fjärde protokollet i syfte att göra tydligare åtskillnad mellan värdet på fisken och stödet för utveckling av Grönlands fiskerisektor. Översynen av det fjärde protokollet ledde till en fördelning av de finansiella medlen, som innebar att 25 procent av det ekonomiska bidraget öronmärktes för budgetstöd till fiskerisektorn. ”Pappersfisk” togs bort, verkliga fiskekvoter och licensavgifter infördes, liksom bestämmelser om en årlig vetenskaplig granskning av kvoterna. Dessa viktiga förändringar införlivades även med det nya avtalet. Mot bakgrund av detta har kommissionen under förhandlingarna om det nya avtalet krävt att kvoter införs för verklig fisk och att ”pappersfisk” ska tas bort, liksom att redarnas betalning ska bibehållas och till och med ökas samt att ett tydligt sektorspecifikt åtgärdsprogram för fiskerisektorn upprättas och ges stöd av gemenskapen.
En ytterligare konsekvens av halvtidsöversynen var rådets slutsatser från februari 2003, där rådet fastslog att det framtida samarbetet mellan gemenskapen och Grönland skulle bygga på en tvåpelarstrategi och innefatta både ett bredare samarbete på andra områden än fiskeområdet och ett fiskeavtal. Det mer långtgående avtalet, som får formen av ett rådsbeslut där en gemensam förklaring ingår, innebär att Grönland kommer att tilldelas upp till 25 miljoner euro varje år genom samarbete på andra områden än fiskeområdet. Man kan därför sammanfattningsvis konstatera att undertecknandet av partnerskapsavtalet om fiske inte bara utgör slutet på de förhandlingar som ägt rum under det gångna året utan även på det avtal som undertecknades 2003 i samband med halvtidsöversynen av det fjärde fiskeprotokollet. Även rådets slutsatser från februari 2003 upphör att gälla.
När jag nu går över till det nya avtalet vill jag ta upp följande punkter. Det ekonomiska bidraget uppgick enligt det tidigare protokollet till 42,8 miljoner euro per år, vilket innebar att det var ett av de mest omfattande bilaterala fiskeavtalen. Betydelsen av det nya protokollet har minskat betydligt genom förändringarna av gemenskapskvoterna. Några kvoter har minskat till följd av de dåliga bestånden och den grönländska fiskeindustrins behov samt på grund av gemenskapens utnyttjandegrad, medan andra har ökat till följd av de goda bestånden och på grund av gemenskapsindustrins behov. Dessa förändringar av kvoterna har lett till att gemenskapens ekonomiska bidrag numera uppgår till 15,85 miljoner euro varje år. I beloppet ingår en särskild summa på 3,26 miljoner euro som ska användas till ett flerårigt åtgärdsprogram för fiske på Grönland. Utöver detta bidrag förväntas redarna bidra med 2 miljoner euro i form av licenser.
När det gäller de ändringsförslag som parlamentet har lagt fram vill jag understryka att kommissionen till fullo delar parlamentets engagemang i de enskilda ändringsförslagen. I fråga om ändringsförslagen 1 till 3 anser vi emellertid att dessa redan tillgodoses inom ramen för protokollet, och vi bedömer dem därför som onödiga. När det gäller ändringsförslagen 4 och 6 om kraven på rapportering till parlamentet vill jag vidare understryka att kommissionen redan ser till att förmedla denna information i enlighet med det nuvarande interinstitutionella arrangemanget. I fråga om ändringsförslag 5 om hur medlemsstaterna uppfyller rapporteringskraven bör det dessutom understrykas att kommissionen redan undersöker om kravet på fångstrapportering respekteras. Dessutom framhålls i bilagan och i tillägget till protokollet att de fartygsansvariga måste uppfylla rapporteringskraven från föregående fiskeår för att erhålla licens. Ändringsförslaget är därför mot denna bakgrund opåkallat.
När det gäller ändringsförslag 7 vill jag avslutningsvis slå fast att kommissionen, mot bakgrund av den tidigare kritiken från såväl revisionsrätten som parlamentet mot kommissionens ekonomiska förvaltning av de externa fiskeavtalen, har svårt att förstå detta ändringsförslag som inte skiljer sig nämnvärt från den mekanism som återfinns i det ändrade fjärde protokollet. Ändringsförslaget innebär dessutom att kommissionen inte tillåts hantera de underutnyttjade fiskemöjligheterna på bästa tänkbara sätt. Kommissionen kan därför med hänsyn till sitt ekonomiska ansvar inte godta ändringsförslaget.
Jag vill avslutningsvis tacka parlamentet och särskilt ledamöterna av fiskeriutskottet, liksom föredraganden, för deras konstruktiva engagemang i denna viktiga kamp.
Joop Post 
- (NL) Herr talman! Jag kommer troligtvis inte att behöva hela den tid, de fem minuter, som jag har tilldelats. Kommissionsledamot Joe Borg var tydlig i sitt inledande anförande. Betänkandet, som i stor utsträckning ska tillskrivas min företrädare Albert Jan Maat, är främst inriktat på det allmänna målet för fiskeripolitiken - det vill säga ett hållbart fiske - och även om begreppet ”hållbart” är tydligt framgår innebörden även klart av det som kommissionsledamot Joe Borg sa för en stund sedan och av det som fastställts i avtalet och protokollet.
Det främsta målet med partnerskapsavtalet med Grönland är att stärka förbindelserna mellan Grönland och EU. Nu mer än någonsin ställs det krav på samarbete baserat på ömsesidigt förtroende. När allt kommer omkring känner vi alla sedan länge till att fiskenäringen kommer att ställas inför drastiska förändringar under de närmaste åren. På grund av minskningen av fiskbestånden och vandrande fiskbestånd - huvudsakligen på grund av uppvärmningen av haven, vilket torsken är ett belysande exempel på - men också på grund av den föreskrivna minskningen av fångstkvoter kommer fiskenäringen att behöva bedrivas annorlunda. Detta har man gjort klart för sektorn som även själv har kommit till insikt om det och därför vidtar alltfler lämpliga åtgärder.
För många fiskare utgör detta en drastisk verksamhetsförändring. I framtiden måste nya verksamheter så småningom - då menar jag på längre sikt - leda till en förbättring av fiskets avkastning, det vill säga till ett hållbart fiske där havsfångsten står i proportion till produktionen och där fiskenäringen dessutom får så små effekter på havsmiljön som möjligt.
Enligt betänkandet måste fiskare börja förvalta haven i stället för att bara jaga fiskeplatser och fiskbestånd. Detta ställer krav på samarbete, inte bara ömsesidigt, och med det menar jag mellan medlemsstaterna, utan även med partnerländer som Grönland i syfte att särskilt förbättra produktionskedjan på längre sikt.
Som föredragande konstaterar jag att kommissionen, och särskilt kommissionsledamot Joe Borg, stöder detta och jag konstaterar att fiskeriutskottet har dragit samma slutsats.
Jag är tacksam mot mina kolleger i parlamentet för deras positiva bidrag och rekommenderar varmt betänkandet som Albert Jan Maat för en tid sedan gjorde den större delen av det grundläggande arbetet med.
Därmed är mitt inlägg slut och jag hoppas att betänkandet kommer att antas vid nästa plenarsammanträde.
Helga Trüpel 
föredragande för yttrandet från budgetutskottet. - (DE) Herr talman, herr kommissionsledamot! Det gläder även mig att det kommer att finnas tydliga bestämmelser för de två pelarna, å ena sidan fiskeavtalet med Grönland och å andra sidan det bredare samarbetsavtalet. På budgetutskottets vägnar vill jag även säga att vi naturligtvis oroar oss över huruvida de europeiska skattebetalarnas pengar används på rätt sätt, vilket måste vara vår avsikt.
Å ena sidan innebär det att - och här vill jag verkligen uppmuntra er, herr kommissionsledamot - det måste göras mycket noggranna kontroller av fångster från enskilda fartyg och å andra sidan att olagligt fiske - som ni har förklarat krig emot - undviks vad som än händer.
Enligt budgetsutskottet bör det inte betalas ut mer pengar om inte och förrän vi har uppnått detta. Detta beror på att vi måste vara noga med att EU-medlen används enligt andan i fiskeavtalen. Det får med andra ord inte förekomma något olagligt fiske och fiskbestånden måste skyddas. Om de inte skyddas kommer fiskarna nämligen inte att ha något arbete i framtiden. Därför är det intelligent att kombinera ekonomi och ekologi i det här fallet.
Carmen Fraga Estévez
för PPE-DE-gruppen. - (ES) Herr talman! Det är ett sant nöje att till slut kunna debattera ett fiskeavtal med Grönland där nu minimibestämmelserna för finansiell insyn och icke-diskriminering mellan fartygsägare och medlemsstater respekteras.
Vi måste erkänna de framsteg som gjorts sedan de tidigare avtalen, bland annat ändringen efter halva tiden 2003, i syfte att - som kommissionsledamot Joe Borg så riktigt påpekade - bringa dem i överensstämmelse med ministerrådets riktlinjer och revisionsrättens och parlamentets krav, vilka väsentligen handlar om bristen på budgetinsyn och där det värsta exemplet var den institutionaliserade praxisen att betala astronomiska belopp till ”icke-existerande fiskerier” eller papperskvoter.
Hursomhelst innehåller avtalet fortfarande alldeles för mycket finstilt och innehållet skiljer sig fortfarande för mycket från andra avtal.
För att vi inte ska behöva återuppleva tidigare situationer undrar jag därför om inte kommissionsledamot Joe Borg kan se till att vi i framtiden slipper höra talas om papperskvoter eller se absurda situationer som med fisket av arktiska maskeringskrabbor - där kvoterna, som fartygsägare inom gemenskapen gång på gång hade efterfrågat, till slut återfördes till Grönland utan att ha utnyttjats och efter att ha kostat en förmögenhet. Jag undrar även om man på begäran kommer att kunna utnyttja de fiskemöjligheter som inte använts av de medlemsstater som tilldelats dem, vilket är fallet med de andra avtalen.
Nu återstår det bara för mig att gratulera föredraganden Joop Post som har haft den svåra uppgiften att fortsätta arbeta med ett betänkande som en annan ledamot, Albert Jan Maat, redan hade påbörjat och som har gjort ett fantastiskt arbete.
Herr talman! Eftersom det återstår några sekunder vill jag återigen protestera mot att betänkanden om fiskefrågor alltid debatteras i slutet av kvällssammanträdena i parlamentet. Jag ber er att som vice talman och spanjor försöka göra någonting för att se till att det inte upprepas i framtiden.
Talmannen
Fru Fraga! Fördelen med en debatt vid den här tidpunkten är att det endast är kvinnliga ledamöter som talar. Det verkar nämligen som om det bortsett från föredraganden och talmannen endast är kvinnor som arbetar så här sent.
Rosa Miguélez Ramos
för PSE-gruppen. - (ES) Herr talman! Jag vill under en minut helt enkelt säga att jag är överförtjust över det som kommissionsledamot Joe Borg har sagt om avtalet.
I eftermiddags gick jag igenom mina anföranden om Grönland under plenarsammanträdena 2003 och även 2002. Enligt min mening börjar vi närma oss det vi sa då och har sagt sedan dess: att vi vill att fiskeavtalet med Grönland i så stor utsträckning som möjligt ska likna alla andra fiskeavtal som gemenskapen har ingått.
I det avseendet kan jag bara uttrycka glädje över att vi nu till slut har nått en balanserad fördelning av avtalskostnaderna mellan fartygsägare och gemenskapsbudgeten. Jag kan bara uttrycka glädje över att betalningen har bringats i överensstämmelse med de verkliga fiskemöjligheter som Grönland erbjuder och naturligtvis håller jag helt och hållet med kommissionsledamot Joe Borg om att ändringsförslag 7 bör förkastas eftersom fiskeflottor utan kvoter måste kunna utnyttja fiskemöjligheter som inte används.
Elspeth Attwooll
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman, herr kommissionsledamot! ALDE-gruppen välkomnar partnerskapsavtalet om fiske med Grönland. Vi tar tillfället i akt att för än en gång tacka Grönlands lokala regering för de mycket givande diskussionerna om både denna fråga och de övriga frågor som en delegation från gruppen tog upp vid besöket på Grönland i höstas. Vi är helt på det klara med att avtalet är till ömsesidig nytta.
Vi är emellertid allvarligt oroade över ett inslag i förordningen, nämligen artikel 3.2. Artikeln innebär att kommissionen skulle ges möjlighet att omfördela licenserna mellan medlemsstaterna om fiskemöjligheterna inte har utnyttjats fullt ut. Vi har förståelse för kommissionens önskan att få full valuta för de belopp som gemenskapen satsat, men vi anser inte att samma förfarande kan tillämpas på avtal, där resurstillträdet baseras på fartyg och tonnage.
Avtalet med Grönland baseras på inköp av kvoter. Det skiljer sig även från övriga avtal genom att det innebär en möjlighet till utbyte av fiskekvoter med Norge, Island och Färöarna, där ingen ekonomisk kompensation erhålls.
I grundförordningen för fastställande av fiskekvoter medges dessutom endast att medlemsstaterna utbyter kvoter med övriga parter. Lagligheten i artikel 3.2 är därför tveksam. Den bidrar även till att urholka principen om relativ stabilitet. Ändringsförslag 7 innebär att en alternativ mekanism införs i syfte att uppnå bästa möjliga utnyttjande av fiskemöjligheterna och att problem av detta slag inte uppstår.
Det är vår förhoppning att kommissionen kommer att godta att skälen till vår oro är berättigade och att parlamentet kommer att stödja ändringsförslaget.
Catherine Stihler
(EN) Herr talman! Jag vill tacka föredraganden.
Kommissionen har i artikel 3.2 i förslaget låtit förstå att den skulle kunna omfördela medlemsstaternas licenser till andra medlemsstater om kvoterna inte utnyttjas fullt ut. Detta verkar tveksamt från rättslig synpunkt, vilket har betonats av rådets juridiska avdelning i en nyinrättad arbetsgrupp. Eftersom utnyttjandegraden redan är hög är detta dessutom onödigt och skulle bidra dels till att principen om relativ stabilitet urholkas, dels till att medlemsstaterna fråntas möjligheten att utbyta kvoter hellre än att kommissionen omfördelar dem.
Jag vill behålla den nuvarande mekanismen, som bidrog till ett avsevärt bättre utnyttjande och till att samtliga parters rättigheter och skyldigheter bibehölls. Principen om relativ stabilitet är livsviktig för den skotska flottan och innebär att våra fiskare ges de historiska rättigheter som de har haft i århundraden. Om ändringsförslaget urholkas riskerar allt detta att försvinna. Likaså nonchaleras skillnaderna mellan de fiskeavtal som berör sydliga länder, där fiskelicenserna står på spel, och avtalen för de nordliga länderna, som gäller kvoterna. Jag uppmanar kollegerna att stödja ändringsförslag 7 som innebär att principen om relativ stabilitet upprätthålls och historiska fiskerättigheter bevaras.
Joe Borg
ledamot av kommissionen. (EN) Herr talman! Jag vill först och främst tacka alla för era synpunkter och ert omfattande stöd för kommissionens förslag till ett omarbetat avtal med Grönland, som är en viktig del i det nätverk av partnerskapsavtal om fiske som för närvarande gäller.
Som jag redan konstaterat var översynen nödvändig av framför allt två skäl. Först och främst måste vi se till att få valuta för pengarna genom ett bättre och fullständigt utnyttjande av fiskemöjligheterna, och för det andra måste kommissionen efter kritik från revisionsrätten och parlamentet göra avtalet klarare och tydligare, och vi hoppas att vi har lyckats med detta.
Jag är införstådd med att såväl utnyttjandet av fiskemöjligheterna enligt detta avtal som användningen av de tillhandahållna medlen kommer att kontrolleras ytterst noggrant. När det gäller det ekonomiska bidrag som ska betalas enligt protokollet vill jag betona att kommissionen inte kan garantera en sund ekonomisk förvaltning utan att ha den rättsliga grunden. Detta betyder med andra ord att det finns ett behov av en överföringsmekanism som innebär att kommissionen, om resurserna inte utnyttjas fullt ut, med vederbörlig hänsyn till principen om relativ stabilitet samt artikel 25 i grundförordningen, ges rätt att i sinom tid överföra outnyttjade fiskeresurser och på så sätt se till att de utnyttjas optimalt.
Jag vill också understryka att den nya mekanism i avtalet som föreskrivs i artikel 3.2 särskilt tillkom för att möjliggöra ett maximalt utnyttjande av fiskemöjligheterna och undanröja ”pappersfisk”. När det gäller frågan om relativ stabilitet, som aktualiserades av Elspeth Attwool och Catherine Stihler, strider en tillfällig överföring från kommissionens sida av fiskemöjligheter från en medlemsstat till en annan inte mot den princip om relativ stabilitet som i enlighet med artikel 21 i rådets förordning (EG) nr 2371/2002 styr fördelningen av fiskemöjligheter bland medlemsstaterna. Överföringen kommer inte att påverka den framtida fördelningen av fiskemöjligheter mellan medlemsstaterna i de grönländska vattnen. Fördelningen kommer varje år att utgå från fördelningsnycklarna, det vill säga från den relativa stabiliteten.
Syftet med artikel 3.2 är att garantera största möjliga utnyttjande utan att den relativa stabiliteten påverkas. Artikeln ingår och genomförs i alla andra avtal med tredjeländer där ekonomisk kompensation ingår. Det enda avtal där denna artikel saknas är det nuvarande avtalet med Grönland. Eftersom det nya partnerskapsavtalet om fiske är ett avtal som innefattar såväl ekonomisk kompensation som betydande offentlig finansiering är det oerhört viktigt att kommissionen har lagliga möjligheter att agera.
Jag vill även understryka att utnyttjandegraden fortfarande inte är optimal trots de förbättringar som har uppnåtts inom ramen för det befintliga avtalet. Om överföringarna till Norge medräknas ligger den på cirka 80 procent. Om överföringarna till Norge inte inräknas kommer utnyttjandegraden att sjunka till omkring 65 procent, och jag anser att vi har en skyldighet gentemot allmänheten att prestera mycket bättre än så. Artikeln är faktiskt föremål för diskussion i rådet, som kommer att debattera den och förhoppningsvis fatta ett beslut den 11 juni. Formuleringarna kunde onekligen vara tydligare och även förbättras och principen om relativ stabilitet bibehållas samtidigt som fiskemöjligheterna utnyttjas maximalt.
Vi kommer följaktligen att göra vårt yttersta för att nå ett avtal i rådet, och vi kommer i samband med detta att fila på formuleringarna i syfte att garantera största möjliga utnyttjande av fiskemöjligheterna enligt avtalet utan att principen om relativ stabilitet äventyras.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum tisdagen den 22 maj.
