Framtida avtal om Kosovo (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är rådets och kommissionens uttalande om framtida avtal om Kosovo.
Manuel Lobo Antunes
rådets ordförande. (PT) Herr talman, ärade ledamöter! Ett kort uttalande om Kosovo. Utan tvekan har betydande framsteg gjorts under de senaste åren när det gäller stabiliseringen på västra Balkan. Men en viktig utmaning återstår fortfarande innan dessa framsteg kan befästas, nämligen slutförandet av förfarandet för att bestämma Kosovos framtida status och genomförandet av resultatet med ett strategiskt mål.
Det som krävs är en läglig och hållbar resolution som lägger grunden till ett demokratiskt och fleretniskt Kosovo, som åtar sig att etablera rättsstatsprincipen och främja regional stabilitet och regionens framtidsutsikter när det gäller EU. Bestämmandet av Kosovos status är en mycket viktig förutsättning för att befästa stabiliteten i regionen. EU har investerat en hel del på Balkan, både ekonomiskt och politiskt, och därför vill vi inte att området ska förlora sin stabilitet ännu en gång.
Eftersom det är en europeisk region bör EU vara i främsta ledet för att försöka lösa problem som gäller Kosovo. Följaktligen måste en lösning snabbt tas fram genom FN:s säkerhetsråd. Status quo är inte hållbart.
Enligt den förklaring som EU:s utrikesministrar avgav i Luxemburg den 18 juni bekräftade rådet sitt stöd för envoyén Martti Ahtisaari och upprepade sin ståndpunkt att hans förslag ska utgöra grunden för ett avgörande av statusfrågan genom en ny resolution från FN:s säkerhetsråd.
EU fortsätter att engagera sig för att se till att en sådan resolution från FN:s säkerhetsråd antas i tid, vilken också kommer att tjäna som grund för den internationella närvaron och EU:s närvaro. En fortsatt enad inställning från medlemsstaternas sida, tillsammans med ett fast och sammanhängande synsätt på Kosovo, blir avgörande för att uppnå detta mål. Rådet hävdade återigen sin övertygelse att lösningen på detta problem är helt unikt och inte utgör något prejudikat.
EU fortsätter att finnas till hands för att spela en viktig roll vid genomförandet av lösningen på Kosovos framtida status. Vår planering lokalt har hunnit långt och har gjorts på grundval av det totala tillvägagångssätt som antogs av rådet i december 2006, och under förutsättning att en ny resolution som ger EU ett klart mandat kommer att antas av FN:s säkerhetsråd.
Vi är beslutna att garantera en framgångsrik övergång, och har därför haft ett nära samarbete med FN:s uppdrag i Kosovo, som har försäkrat att man fullständigt kommer att bibehålla sin operativa styrka tills dess mandat går ut.
Olli Rehn
ledamot av kommissionen. (EN) Kosovos framtida status är den sista återstående statusfråga som är ett resultat av Jugoslaviens splittring. Aktiviteten inom FN:s säkerhetsråd är av avgörande betydelse i detta skede. Säkerhetsrådets medlemmar måste bära sitt ansvar för att lösa frågan om Kosovos status och utarbeta en multilateral ram med ett hållbart resultat för hela regionen.
Jag uppmanar Serbien att spela en konstruktiv roll i den kommande fasen av processen. Jag uppmanar alla inblandade att inte fortsätta med något ensidigt handlande, vare sig det rör sig om förklaringar eller hot om veto, vilket bara skulle skada allas våra intressen i en stabil region som skulle kunna bli en fullvärdig del av Europeiska unionen.
I mars antog ni en resolution om Kosovo här i parlamentet. Enligt min uppfattning har våra institutioner en gemensam grund i mycket. Ni var av den åsikten att den enda hållbara uppgörelsen är en uppgörelse där alla samhällen respekteras, där Kosovos ekonomiska återhämtning stöds och där en internationell närvaro tillhandahålls för att alla etniska gruppers intressen ska säkras.
I juni bekräftade rådet EU:s stöd för FN:s särskilda sändebud Martti Ahtisaari och hans heltäckande förslag som grund för beslutet om Kosovos status och en ny resolution från FN:s säkerhetsråd.
Vi stöder förslaget som den bästa möjliga tillgängliga kompromissen med vilken vi kan säkerställa att alla grupper har en framtid i ett Kosovo där demokratin och rättsstatsprincipen kan få ett starkt grepp.
De centrala delarna i detta förslag utgör byggstenarna för alla moderna samhällen. De omfattar skyddet av samhällens rättigheter, skyddet av det kulturella och religiösa arvet och grundläggande konstitutionella bestämmelser och säkerhetsbestämmelser. Allt detta är av avgörande betydelse för ett demokratiskt och multietniskt Kosovo.
Det är kort sagt tre saker som vi måste göra nu. För det första måste vi fastställa Kosovos status utan onödig fördröjning. För det andra måste vi bevara det väsentliga i förslaget till uppgörelse, och för det tredje måste vi fortsätta att stödja Kosovos europeiska strävan och framsteg mot Europeiska unionen.
Som ledamot av kommissionen har jag redan aktiverat en rad instrument inom ramen för stabiliserings- och associeringsprocessen. Kommissionen för en regelbunden dialog om reformer. Vi tillhandahåller ett generöst stöd. Vi övervakar framstegen utifrån det europeiska partnerskapet, och vi har inlett åtgärder för ett regionalt samarbete med Kosovo.
Att förhala processen för förhalandets skull kan vara en farlig strategi. Den kan knappast bidra till att ena de rakt motsatta ståndpunkterna om statusen, men den skulle kunna öka risken för instabilitet på ort och ställe.
Därför måste vi visa kosovoalbanerna att saker och ting rör på sig och att det kommer att leda till en lösning. Vi får inte låta hökarna få övertaget. Balkan och Europa skulle bli lidande av följderna av en sådan utveckling.
Kosovo är verkligen i grunden en europeisk fråga. Det står mycket på spel i fråga om att nå en hållbar uppgörelse. Som ni angav i resolutionen från mars är det av största betydelse för hela regionens stabilitet och fortsatta utveckling att finna en lösning grundad på Ahtisaaris förslag. Både Serbien och Kosovo ska bli en del av EU, liksom grannländerna, eftersom västra Balkans framtid finns i Europa.
Varken Ryssland eller Förenta staterna berörs faktiskt så direkt av vad som sker på Balkan som EU. Det är Europa som skulle få betala priset om statusprocessen misslyckades, och därför bör Kosovos status inte fastställas genom unilaterala förklaringar eller unilaterala hot om veto, utan genom effektiv och ansvarsfull multilateralism. Det bästa sättet att nå en hållbar uppgörelse skulle verkligen vara genom en välbetänkt och multilateral process.
Jag vill avsluta med att upprepa att vi inte kommer att uppnå något genom att förhala statusprocessen för sakens skull. Det skulle bara innebära en risk för instabilitet i Kosovo, förlänga våndan i Serbien och fördröja regionens avancemang mot Europeiska unionen.
Nu måste Europa, EU och dess medlemsstater, visa ledarskap och bidra till en hållbar lösning för Kosovo. Det är vi skyldiga Kosovo. Det är vi skyldiga Balkan, och det är vi skyldiga Europa.
Bernd Posselt
Herr talman! Jag vill tacka kommissionsledamoten för att han uttrycker sig så klart. I går betonade också FN:s nya generalsekreterare att ett fortsatt misslyckande med att lösa frågan om statusen utgör ett allvarligt hot mot freden. Om Kosovo, där 90 procent av befolkningen är albaner, inte slutligen får det som man förtjänar, nämligen oberoende under internationell övervakning, skulle det kunna leda till ekonomisk instabilitet och politisk oro. Det är hög tid att vi intar en pragmatisk hållning.
Sjuttiofem procent av parlamentet röstade för Ahtisaaris plan. Vi klargjorde att vi förespråkar oberoende under internationell övervakning. Kommissionen, de flesta medlemsstaterna och även Förenta staterna har valt samma linje. Det är därför hög tid att vi får ett slut på dödläget i säkerhetsrådet. Den ryska och serbiska nationalismen får inte längre tillåtas att fördröja en fredlig lösning som ger serberna i Kosovo uttömmande, internationellt garanterade rättigheter som är mycket bättre än dem som garanteras andra etniska minoriteter i andra europeiska länder.
Nu är det dags att fortsätta med en lösning, inte minst därför att vårt vitala EU-uppdrag behöver både en stabil internationell rättslig grund och bred acceptans bland invånarna i Kosovo, om vi ska kunna undvika att betraktas som en ockupationsmakt. Det är därför viktigt att vi skyndar oss att uppnå en politisk lösning som skulle ha uppnåtts för länge sedan.
Jag vill klargöra att vi inte vill tillåta väst att gå i fällan att tillåta att den serbiska konstitutionen kommer med territoriella krav på Kosovo, och tillåta ryssarna att säga att de kommer att inlägga sitt veto tills Serbien samtycker - vilket landet inte kommer att kunna göra på grund av sin konstitution som godkändes genom en tvivelaktig folkomröstning. Ett konstgjort hinder skapas som utgör ett allvarligt hot mot freden.
Hannes Swoboda
för PSE-gruppen. - (DE) Herr talman, mina damer och herrar! Debatten avslutas inte så snabbt som somliga skulle önska. Jag kan se den risk som kommissionsledamoten påpekade, men jag ser detta också som en möjlighet. Vi bör utnyttja denna möjlighet i stället för att alltid se den negativa sidan. Vad vill vi ha? Vi vill sända ett budskap till Serbien genom ett stabiliserings- och associeringsavtal och genom att minska på visumrestriktionerna - under förutsättning att Serbien samarbetar med Internationella krigsförbrytartribunalen för f.d. Jugoslavien - och säga att landet är välkommet till EU, och vi vill se ett slut på detta självgisslande och mindervärdeskomplex.
För det andra vill vi ha en ny status för Kosovo på grundval av Martti Ahtisaaris resolutionsförslag. Jag säger inte att vi inte skulle vilja godta några ändringar, men det kräver samtal, och företrädarna för Serbien och Kosovo måste vilja tala med varandra. Jag tror inte att de kommer att samtycka, men de bör åtminstone klara upp de punkter som kan klaras upp. Båda sidor måste agera ansvarsfullt, för de kommer fortfarande att tvingas leva sida vid sida i regionen i framtiden, särskilt om de vill bli anslutna till EU. Det finns inget utrymme för ett hot mot stabiliteten.
Därför håller jag fullständigt med kommissionsledamoten om att vi inte kan skjuta upp saker och ting, utan vi måste utnyttja vår tid bra. Det gläder mig att Kosovos premiärminister har sagt att han inte vill vidta några unilaterala åtgärder under de kommande månaderna. Det är mer än vad somliga talare här i parlamentet vill. Jag är också mycket glad över att höra, om det nu stämmer, att Förenta staterna inte kommer att stödja några sådana åtgärder, eftersom EU skulle bli det första offret. Vi uppmanar Ryssland att överge sitt veto och sin blockering av resolutionen. Ryssland kan inte vinna någonting för Abchazien och Transnistrien som man inte redan har fått med militära medel.
Det vi nu försöker göra är att garantera en fredlig övergång. Det ligger också i Kosovos och Albaniens intresse att knyta Serbien till den nya statusen så fast som möjligt och sända Serbien en klar signal från EU. Albanien och albanerna i Kosovo kan inte be om mer.
Ignasi Guardans Cambó
för ALDE-gruppen. - (ES) Herr talman! Jag kunde inte ta del av kommissionsledamotens anförande eftersom jag var upptagen med andra parlamentsangelägenheter. Av det jag har hört delar jag dock i mycket hög grad åsikten att tiden å ena sidan håller på att ta slut, men att vi samtidigt inte känner oss pressade på ett sätt som innebär att det kommer att uppstå våldsamma konflikter vid Europas gränser om vi inte fattar något beslut i dag, vilket är vad vissa vill få oss att tro. I detta hänseende är uttalandena från Kosovos premiärminister mycket välkomna och bör mottas positivt.
För det första anser jag att vi måste anstränga oss för att förstå Serbiens ställning och sända ett budskap med respekt till Serbien, ett budskap med respekt för dess förflutna, dess aktuella situation och dess framtid. Det är uppenbart att Serbien måste bedriva ett nära samarbete med domstolen, men det är också tydligt att vissa budskap från EU riskerar att uppfattas som respektlösa i Serbien.
För det andra finns det en sak som jag skulle vilja att vi tog itu med, åtminstone inom EU och i fråga om alla aktörer med intressen i Kosovos rättsliga och politiska framtid, och det är Kosovos ekonomiska situation.
När man lyssnar på en del av retoriken kan man ursäktas om man får uppfattningen att endast en självständighetsförklaring, endast en FN-resolution om fastställande av Kosovos rättsliga framtid, kommer att skapa välstånd i Pristina, ge tusentals människor arbete i ett område med en arbetslöshet på 50 procent och skapa den typ av ekonomisk stabilitet som kommer att ge investeringar.
Det stämmer inte. Det som saknas är en ekonomisk plan för Kosovo. Ett Kosovo utan ekonomisk livskraft, som har ödelagts och som har en arbetslöshet på 70 procent kommer att förbli en tragedi för oss alla. Det är nu dags att ta ställning till detta, och det är nu dags att utöva ett visst inflytande, vilket enligt min åsikt inte borde villkoras av en självständighet. Vi borde snarare bidra till Kosovos ekonomiska strukturer, oberoende av om vi tror på ett självständigt Kosovo i framtiden eller inte. Detta är EU:s ansvar, och jag anser inte att unionen lever upp till det.
Brian Crowley
för UEN-gruppen. - (EN) Jag vill tacka kommissionsledamoten och rådets ordförande för deras kommentarer.
Martin Luther King sa: ”Fred handlar inte bara om avsaknad av militära konflikter utan också om närvaro av rättvisa.” Om man tänker på hela Balkanregionens tragiska historia har en av de aspekter som så länge saknats varit idén om rättvisa. Det finns ingen fred utan rättvisa.
Med Martti Ahtisaaris förslag har vi möjlighet att ta detta stora steg, att göra detta hopp, att inte bara uppnå fred utan också rättvisa inom freden. I en idealisk värld skulle folket självt ha fått lösa problemet, men folket hade inte kapacitet vid den tidpunkten att mötas och finna en lösning, så de var tvungna att få ett förslag till lösning. Detta är vårt bästa tillfälle att försöka nå en långvarig och rättvis fredsuppgörelse mellan de olika traditionerna och de olika folkgrupperna där.
Det är mycket viktigt att vi också tar hänsyn till de unika och särskilda intressen som Serbien har, inte bara när vi lägger fram en ny möjlighet för Kosovo. Det är viktigt att vi för en dialog, inte bara med Kosovo, utan också med Serbien, för att uppmuntra dem att gå framåt och att finna en ny väg i processen med att bygga upp nationen.
Utöver detta har det centrala elementet under de senaste tio åren i fråga om konfliktlösning och om att sätta stopp för diskriminering, enligt min egen erfarenhet på Irland, varit dialog. Få parterna att diskutera, och få dem att fortsätta diskutera. Hur långsamt och svårt detta element än är så är det det enda sättet att finna en rättvis lösning på problemet.
Joost Lagendijk
Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Alla som noga har följt de aktuella uttalandena från EU:s företrädare om Kosovo, och särskilt om EU:s roll i framtiden, har säkerligen blivit förvirrade.
Alla försöker naturligtvis att få ihop de olika pusselbitarna i New York: hur får vi till stånd en resolution från säkerhetsrådet? Med andra ord, hur kan vi förhindra ett ryskt veto? Alla gör naturligtvis vad de kan för att skydda enigheten inom Europeiska unionen, och vi uppmanar naturligtvis Kosovos invånare att behålla lugnet. Så långt är allt tydligt.
Men exakt vilken roll kommer EU att spela inom den närmaste framtiden, och när kommer EU att uppfylla denna roll? Enligt uppgifter i ett slumpmässigt urval tidningar under de senaste dagarna kommer EU, enligt Javier Solanas talesperson Cristina Gallach, att uppfylla sina skyldigheter och fatta ett beslut om Kosovo om Ryssland fortsätter att säga ”nej”. Med andra ord kommer Europeiska unionen att agera även om vi inte får någon resolution. Den 10 juli sa Javier Solana att det är omöjligt för oss att sända en delegation utan ett mandat, och därför förväntar vi oss en resolution. Enligt vad en anonym EU-diplomat sa samma dag hoppas EU att den nya FN-resolutionen kommer att göra det möjligt att sända en omfattande delegation, även om provinsens framtid fortfarande är oklar. Med andra ord kommer ett mandat att beviljas, men det finns ännu ingen anledning att säga något om självständighet.
Herr kommissionsledamot, rådsföreträdare! Jag vill uppmana er att slutligen tala om för oss vad en resolution minst borde innehålla för att sporra EU att sända en delegation till Kosovo på kort sikt. När kommer vi egentligen att diskutera om en delegation ska sändas? Detta skulle ursprungligen ha skett fyra månader efter en resolution. Är Europeiska unionen nu beredd att sända en delegation, även om vi ännu inte har någon information om självständigheten? Jag skulle uppskatta lite klarhet i denna fråga, vilket ni är skyldiga både oss och väljarna.
Tobias Pflüger
för GUE/NGL-gruppen. - (DE) Herr talman! För att vara helt uppriktig är det tämligen tydligt att vi nu har nått ett dödläge. Serbien och Ryssland har båda angett att de inte kommer att godta en påtvingad självständighet, och George Bush har därefter sagt att han vill att Kosovo ensidigt ska förklara sig självständigt. Så Europeiska unionen måste spela en nyckelroll i den aktuella situationen.
Det görs dock en hel del föga hjälpsamma uttalanden, som till exempel José Manuel Barrosos uttalanden där han jämförde Europeiska unionen med ett ”kejsardöme”. Det kanske bygger på vissa omständigheter, men det bidrar inte särskilt mycket till den nuvarande situationen. EU är själv en berörd part och vill göra Kosovo till ett verkligt Unmik-protektorat. Det är tämligen tydligt att Ahtisaaris ursprungliga plan inte kommer att genomföras, och alla måste dra ett djupt andetag och acceptera det. En internationellt giltig lösning behövs, där Serbien också samtycker till hela paketet.
Vi i Europaparlamentet måste omgående informeras om det planerade GUSP-uppdraget i Kosovo. Vi har ännu inte fått denna information, och vi behöver den omgående.
Sylwester Chruszcz
(PL) Herr talman! I dag diskuterar vi Serbiens territoriella integritet och framtiden för Kosovoregionen, där grundläggande mänskliga rättigheter överträds varje dag. Den serbiska befolkningen står inför en humanitär kris, medan Europas gemensamma kristna arv utsätts för en systematisk förstöring av islamiska terrorister. Det förvånar mig hur ofta händelser och den nuvarande situationen i Kosovo vinklas för den internationella opinionen, vilket skadar serberna. Den exempellösa planen om att bevilja Kosovo självständighet innebär att Serbiens territoriella integritet förstörs och att konflikten trappas upp ytterligare. Beslutet att åtskilja Kosovo från Serbien hotar stabiliteten på hela den europeiska kontinenten, vilket kan få en dominoeffekt på många andra etniskt omstridda delar av kontinenten.
Vad som oroar mig är att Europeiska unionens myndigheter vill ta ställning för båda sidor i denna konflikt på Balkan, utan att antingen ha rätt eller något mandat att göra det. Det är tydligt att Europas och världens framtid borde fastställas av suveräna stater och folk i internationella forum som FN. Därför tackar jag också Ryssland och länderna i FN:s säkerhetsråd som motsätter sig en förflyttning av gränserna i Europa. Tack.
Árpád Duka-Zólyomi
(SK) Det internationella samfundet har en oerhört viktig uppgift framför sig. Ett beslut måste fattas om Kosovos framtid och om samexistensen för olika befolkningsgrupper i regionen, utifrån jämlikhetsprinciperna. De åtta åren med stabilisering och strävan efter den lämpligaste lösningen har utmynnat i ett omfattande förslag från Martti Ahtisaari, med en möjlighet till en fredlig framtid för Kosovo.
Detta kräver dock en enad strategi från hela unionen. Att hindra lösningen skulle kunna skapa farliga spänningar och också krig i regionen, vilket ingen önskar. Vi är fullt medvetna om att Kosovos kontrollerade självständighet med en permanent internationell närvaro endast kan införas efter ett slutligt beslut från FN:s säkerhetsråd. Serbiens avfärdande inställning, som envist får stöd av den ryska federationen, får inte undergräva vår beslutsamhet. I denna givna situation måste vi hela tiden agera utifrån en rationell bedömning av orsakerna till detta komplexa problem, som sträcker sig åtta år tillbaka till den tid då internationella styrkor tog över förvaltningen av detta territorium efter de blodiga händelserna där.
Denna särskilda situation och den därpå följande utvecklingen har visat att det är orealistiskt att införliva Kosovo i Serbien. Serbien har i praktiken förlorat all rätt till detta territorium. Trots farhågorna hos vissa europeiska politiker och vissa av unionens medlemsstater, som t.ex. Republiken Slovakien, där ett schizofrent sinnestillstånd har utvecklats i fråga om problemet med Kosovo, är jag övertygad om att denna lösning inte kommer att utgöra ett precedensfall för andra länder. Den inledande situationen i Kosovo var otypisk och avvek från normen. En mycket viktig del av stabiliteten i denna region består i att inrätta ett samfund för jämlika medborgare, som beviljar minoritetsgrupper ett rättssystem som kan göra det möjligt för dem att bevara och utveckla sin identitet. I fallet med det serbiska samfundet innebär detta en omfattande självständighet.
Det är grundläggande att påskynda beslutsfattandeprocessen i FN. Endast stabilitet och fred i denna region kan säkra möjligheterna för Balkan, och särskilt Serbien och Kosovo, att bli en del av Europeiska gemenskapen.
Jan Marinus Wiersma
(NL) Herr talman! Jag kommer att ställa mig bakom vad Hannes Swoboda sa före mig. Jag anser att den fördröjning som man har enats om i säkerhetsrådet ger utrymme för ytterligare en oinskränkt insats för att nå en överenskommelse i säkerhetsrådet. En sådan överenskommelse är faktiskt grunden för allt: för en enighet inom Europeiska unionen, för EU:s framtida uppdrag i Kosovo, och också för att hålla samman regionen f.d. Jugoslavien.
I den bemärkelsen är det också viktigt att visa serberna - även om vi stöder Ahtisaaris förslag, eftersom de utgör grunden för vad vi vill att Kosovo ska nå - att vi är redo att göra ytterligare ett seriöst försök att sätta oss ner med dem och diskutera vad som fortfarande kan ändras och vilken typ av medgivanden som fortfarande är möjliga. Vi får inte utestänga den nya serbiska regeringen, för det är liksom tidigare viktigt att bevara goda förbindelser med detta land.
Samtidigt som det gläder mig att kommissionsledamot Olli Rehn under de senaste veckorna har gjort goda framsteg i kontakterna, förbindelserna och förhandlingarna med den nya regeringen, är det viktigt att inte blanda samman framsteg i förbindelserna med Serbien med Kosovofrågan. Kort sagt krävs en fullkomlig ansträngning för att vi fortfarande ska kunna nå en enighet, och slutligen kan vi kanske nå en ordentlig överenskommelse om att inte hålla med våra serbiska partner i regionen.
Erik Meijer
(NL) Herr talman! Redan under hösten 2006 blev det uppenbart att Ahtisaaris rapport skulle förespråka självständighet, med särskilda åtgärder för att skydda serber och andra minoriteter. Det blev också tydligt att Serbien skulle vägra att gå med på detta och räknade med ett ryskt veto i FN:s säkerhetsråd.
Sedan dess har frågan tagits upp om huruvida ett ryskt veto skulle leda till att andra stater skulle ge Kosovo ett unilateralt erkännande som stat, däribland Förenta staterna och EU:s medlemsstater. Detta är den kontroversiella modell med vilken Tyskland 1992 erkände Sloveniens och Kroatiens självständighet före alla europeiska eller internationella beslut.
Tror ni att denna modell kommer att användas igen om det blir nödvändigt? Skulle tillämpningen av denna kontroversiella modell kunna förhindras om regionen norr om Kosovos Mitrovica, där de serbiska invånarna i Kosovo finns samlade, lämnades tillbaka till Serbien? Behöver man då fortfarande Serbiens och den ryska federationens godkännande?
Doris Pack
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Vi hade verkligen hoppats att Kosovo vid det här laget inte längre skulle vara en internationell fråga, och att politikerna verkligen skulle ha kunnat ta över ansvaret själva.
Tyvärr lever president Slobodan Miloševićs arv vidare efter hans död, vilket utgör en stor påfrestning för den demokratiska regeringen i Serbien. År 1996 demonstrerade jag mot Milošević i Belgrad tillsammans med medlemmar ur den nuvarande regeringen, och jag kunde inte önska något mer än att denna regering skulle få föra Serbien in i Europeiska unionen. Jag upplevde också den apartheid som Milošević införde i Kosovo från 1989 och fram till och med Natos ingripande. Jag beklagar att en alltför stor nationalism fortfarande smyger sig in i diskussionerna i Serbien. Om regeringen i Belgrad verkligen brydde sig om livskvaliteten för serberna i Kosovo i stället för förlorat territorium skulle den godkänna Martti Ahtisaaris plan. Planen ger serberna i Kosovo en grad av självbestämmande som andra minoriteter i Serbien och på Balkan bara kan drömma om.
Om Unmik ger sig av nu och vi inte kan fylla tomrummet på grund av avsaknaden av en resolution från säkerhetsrådet kommer vi att stå inför en hopplös situation. Herr kommissionsledamot! Ni har inte gett några svar på denna fråga. Som så ofta i det förflutna verkar det som om Europa faktiskt inte vill vidta de nödvändiga åtgärderna på Balkan.
Denna obeslutsamhet är ett stort problem som kommer att skapa enorma svårigheter. Det ligger inte i vårt intresse att fortsätta att skjuta upp frågan om Kosovo till en annan dag. De indirekta skadorna av vår underlåtenhet att agera kommer att bli enorma.
Liksom många andra stater ingick Ryssland i kontaktgruppen. Så Ryssland är fullt medvetet om att inga samtal har förts mellan regeringarna i Belgrad och Priština. Det vore orealistiskt att kräva förhandlingar nu, efter att Ahtisaaris förslag förkastats och efter vägran att anta en resolution från säkerhetsrådet. Så jag uppmanar kammaren att följa kommissionsledamotens exempel och göra allt vi kan för att tillmötesgå Rysslands intressen, som inte har något att göra med Kosovo eller Serbien, så att denna fråga kan lösas.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) En lösning som belönar albanerna och endast bestraffar serberna kommer inte att vara hållbar. EU är fångad i en fälla och är gisslan för de dåliga förbindelserna mellan Ryssland och Amerika och för Rysslands allt mer omfattande maktpolitik. Vi kan inte ge efter för den ryska utpressningen, men utan Ryssland finns ingen bra eller varaktig lösning. Vi kan inte heller ge efter för den albanska utpressningen, för utan EU:s hjälp klarar sig inte Kosovo som ett självständigt land.
Serbien har förlorat sin trovärdighet under de gångna årtiondena, det har förlorat Kosovo genom sitt agerande mot Kosovoalbanerna, och därför är det oumbärligt med självständighet för Kosovo. Denna fråga måste diskuteras vidare, men ensidiga åtgärder måste undvikas till varje pris. Ahtisaaris plan är delvis bra, men inte tillräcklig. Dess del om minoriteter är bra liksom dess del om territoriell autonomi, men samtidigt bär hela Europa ansvaret för att i årtionden ha underlåtit att klargöra frågor om nationellt självbestämmande och territoriell autonomi. Dessa frågor måste klargöras.
Manuel Lobo Antunes
rådets ordförande. - (PT) Herr talman! Låt mig först välkomna Olli Rehn hit, eftersom jag inte fick möjlighet till det under mitt första anförande och vill göra det nu.
Jag vill göra fyra eller fem korta iakttagelser. Den första är att bekräfta vad jag sa i mitt första anförande: att det inte är hållbart att endast bevara status quo i Kosovo; vi måste göra framsteg. Vi är övertygade om att det vore ett enormt misstag att bevara status quo, ett misstag som vi skulle tvingas betala ett högt pris för.
För det andra, och liksom ett antal parlamentsledamöter redan sagt här, är det grundläggande att Europeiska unionen bevarar en enad ståndpunkt. Med andra ord måste medlemsstaterna förbli enade i fråga om Kosovo. Vi gjorde denna vädjan vid ett antal tillfällen som medlemsstat, och under vårt ordförandeskap stärker vi nu naturligtvis denna vädjan. Vi vill inte återigen se ett splittrat EU, särskilt inte i en grundläggande fråga som dessutom utspelar sig på europeiskt territorium. Därför har vi alltid vädjat till EU och dess medlemsstater att de ska förbli enade i strävan efter en lösning på problemet i Kosovo.
För det tredje anser vi att vi borde fortsätta att anstränga oss på den diplomatiska fronten med FN:s säkerhetsråd för att nå en ny resolution om Kosovo från säkerhetsrådet. Denna resolution utgör, liksom jag sagt, grunden för en internationell närvaro och för EU:s närvaro i Kosovo. Vi måste öka våra ansträngningar och inom sitt behörighetsområde kommer ordförandeskapet att fortsätta att aktivt eftersträva en enighet i säkerhetsrådet om denna nya resolution.
Slutligen är det mycket tydligt att vi måste ge länderna på västra Balkan, och särskilt Serbien, verkliga europeiska framtidsutsikter, eftersom Serbien uppfyller alla de nödvändiga kriterierna och villkoren för dessa europeiska framtidsutsikter. Vi gladde oss över beslutet att återinleda förhandlingarna med Serbien om ett stabiliserings- och associeringsavtal med EU. Vi tror att detta är ett avgörande steg. Att säkra ett europeiskt framtidsperspektiv för Serbien är av avgörande vikt eftersom det är en avgörande faktor för stabiliteten i hela Balkanregionen.
Olli Rehn
ledamot av kommissionen. (EN) Jag börjar med Serbien. Serbien har ett konkret europeiskt perspektiv, med ett EU-medlemskap som slutligt mål när man väl uppfyller alla villkor för anslutning till EU. Detta är utgångspunkten i våra förbindelser med Serbien.
Efter att den nya demokratiska regeringen - som är Europa- och reformorienterad - upprättades, och efter att denna nya regering hade gjort ett tydligt åtagande att samarbeta med Internationella tribunalen för f.d. Jugoslavien och vidtagit effektiva och praktiska åtgärder för att uppfylla detta åtagande, kunde vi för omkring en månad sedan återuppta förhandlingarna med Serbien om stabiliserings- och associeringsavtalet. Det är värt att lägga på minnet att detta avtal, utöver att vara ett betydelsefullt avtal, särskilt i fråga om ekonomiska förbindelser och handelsförbindelser, också är porten till, mellanstoppet mot, en kandidatstatus i Europeiska unionen. Jag har upprepade gånger sagt detta i den offentliga debatten med Serbien och det ska jag fortsätta att göra, och jag ska visa att Serbien har en europeisk framtid förutsatt att landet är villigt att uppfylla de villkor som denna framtid kräver.
Vi kan inte förvänta oss någon förhandling om eftergifter i fråga om Kosovo på grund av Serbiens europeiska spår, men vi kan förvänta oss att den politiska debatten i Serbien slutligen kan gå från ett nationalistiskt förflutet till en europeisk framtid. Vad vi kan förvänta oss är att Serbien, om förhandlingarna fortsätter under en begränsad tidsperiod, intar en konstruktiv inställning och för en realistisk strategi i dessa förhandlingar i stället för att upprepa samma fraser som vi har hört under de senaste åren.
Min andra punkt är att det kommer att behövas internationell övervakning under en tid i Kosovo, som täcker både politiska frågor och säkerhetsfrågor. Syftet med detta måste vara tydligt: att övervaka genomförandet av en statusuppgörelse som säkerställer alla samhällens rättigheter och en hållbar utveckling i Kosovo. För att detta ska ske behövs en resolution från FN:s säkerhetsråd. Det är uppriktigt sagt svårt att verka under förhållanden med politisk osäkerhet medan förfarandet fortfarande pågår inom FN:s säkerhetsråd.
Vi har all rätt att förvänta oss att alla permanenta medlemmar i FN:s säkerhetsråd ska inse vilket ansvar de har för Europas framtida säkerhet och stabilitet. Vi har all rätt att förvänta oss att alla medlemmar i säkerhetsrådet ska inse vilket stort ansvar de har.
Vi arbetar hårt inom kommissionen för att säkerställa att EU ska vara redo att använda sig av civila uppdrag för att övervaka genomförandet av beslutet om status. Det kommer att röra sig om ett annat slags uppdrag än FN:s interimistiska uppdrag i Kosovo (Unmik), och det behövs en solid rättslig grund i form av en resolution från FN:s säkerhetsråd för att kunna säkerställa ett framgångsrikt uppdrag.
Sammanfattningsvis visar Kosovo och landets statusprocess hur stort behov vi har av bättre styr- och samordningsmekanismer, som slutligen bör tillhandahållas av reformfördraget. Det är verkligen hög tid att skapa mer effektiva och ändamålsenliga instrument för ett införlivande av EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga uttalanden (artikel 142)
Alexander Stubb 
skriftlig. - (EN) Frågan om Kosovos framtid är en del av efterdyningarna av de hemska krigen på Balkan. Vi talar om ett område i centrala Europa. Att förhala frågan är inget alternativ.
För att citera president Martti Ahtisaari, som ledde en 14 månader lång förhandling mellan serber och kosovoalbaner, så är ”en lösning inte bara något som ligger i kosovoalbanernas intresse, utan den är också av avgörande betydelse för freden och stabiliteten i regionen”.
Detta är något man måste instämma i. I mars förra året drog han slutsatsen att det inte fanns någon grund för enighet mellan parterna. Senare föreslog han självständighet för Kosovo.
Denna plan har fått ett brett internationellt stöd. Det är dags att se framåt, samtidigt som vi naturligtvis inte får glömma den serbiska minoritetens rättigheter i Kosovo.
Slovenien var den första av de tidigare jugoslaviska staterna att anslutas till EU. Makedonien är en kandidat. Resten står i kö.
Förhoppningsvis kommer alla i slutändan att bli medlemmar, och de tidigare gränserna kommer att förlora sin betydelse. Ibland måste gränser dras för att de sedan ska kunna suddas ut. Detta verkar vara fallet i Kosovo.
Enligt kommissionsledamot Olli Rehn stöder kommissionen president Ahtisaaris plan. Jag anser att vi också bör göra det.
