Förberedelser för Europeiska rådet (19-20 mars 2008) - En ekonomisk återhämtningsplan för Europa - Riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik - Sammanhållningspolitiken: Investeringar i realekonomin (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en gemensam debatt om rådets och kommissionens uttalanden: Förberedelser för Europeiska rådet (den 19-20 mars 2009),
betänkandet av Elisa Ferreira, för utskottet för ekonomi och valutafrågor, om en ekonomisk återhämtningsplan för Europa,
betänkandet av Jan Andersson, för utskottet för sysselsättning och sociala frågor, om förslaget till rådets beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik - C6-0050/2009 -,
betänkandet av Evgeni Kirilov, för utskottet för regional utveckling, om sammanhållningspolitiken: Investeringar i realekonomin.
Alexandr Vondra
rådets ordförande. - (EN) Herr talman! Först vill jag instämma i era positiva ord om Jean Monnet. Vi befinner oss i en kris och det är precis nu vi behöver en stark institution. Detta är ett bra tillfälle att uppmärksamma Jean Monnet och hans betydelse som en av grundarna av den europeiska integrationen.
Syftet med dagens sammanträde är dock att diskutera det kommande mötet i Europeiska rådet. Detta möte inträffar som vi alla vet vid en kritisk tidpunkt för unionen. Vi står inför mycket stora utmaningar på grund av de oväntade påfrestningarna på våra finansiella system och ekonomier.
Denna fråga, tillsammans med energiförsörjningen, klimatförändringen och finansieringen av begränsnings- och anpassningsåtgärderna på grund av klimatförändringen, kommer att stå i centrum för nästa veckas möte.
Som ni alla vet har unionen och medlemsstaterna vidtagit många olika åtgärder på grund av finanskrisen. Vi har undvikit en total härdsmälta i det finansiella systemet.
Vår främsta prioritet är nu att återupprätta kreditflödena i ekonomin. Vi måste särskilt ta itu med de osäkra tillgångar som bankerna innehar eftersom de leder till att bankerna är motvilliga att återuppta utlåningen. Vid sitt möte den 1 mars kom stats- och regeringscheferna överens om att detta ska ske på ett samordnat sätt och i enlighet med kommissionens riktlinjer.
Vi måste också göra mer för att förbättra regleringen och kontrollen av finansinstituten. Krisen har lärt oss en läxa, och att förebygga är viktigare än någonsin. Gränsöverskridande banker äger upp till 80 procent av EU:s banktillgångar. 44 multinationella grupper äger så mycket som två tredjedelar av de europeiska bankernas tillgångar. Att stärka tillsynen är därför viktigt. På så sätt kommer vi att kunna förhindra framtida kriser, men vi sänder även ett budskap om förtroende till kunderna och marknaden.
Viktigt arbete pågår på detta område. Ordförandeskapet har ett nära samarbete med Europaparlamentet för att snabbt kunna anta Solvens II-direktivet (om försäkringar), det omarbetade kreditkravsdirektivet (om banker) och UCITS-direktivet (om företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper). Vi arbetar också för ett snabbt godkännande av regleringar för att skydda bankinsättningar och för kreditvärderingsinstitut.
Men vi måste förmodligen gå ännu längre. Högnivågruppen med Jacques de Larosière som ordförande har som ni vet arbetat fram mycket intressanta rekommendationer, och kommissionens meddelande av den 4 mars banar väg för stora reformer inom detta område. Europeiska rådet måste alltså skicka en tydlig signal om att detta är högt prioriterat och att beslut måste fattas redan i juni.
Som ni känner till växer budgetunderskotten i medlemsstaterna snabbt. När det är lågkonjunktur växer naturligtvis underskotten obönhörligen. Automatiska stabiliserare kan i viss mån spela en positiv roll. Stabilitets- och tillväxtpakten omarbetades 2005 av just denna anledning, för att möjliggöra tillräcklig flexibilitet i kristider. Men denna flexibilitet måste användas med omdöme och med hänsyn tagen till olika utgångslägen. För att återupprätta förtroendet krävs också att regeringarna tydligt signalerar att de arbetar för sunda offentliga finanser, och fullt ut respekterar stabilitets- och tillväxtpakten. Vissa medlemsstater har redan börjat arbeta mot konsolidering. De flesta kommer att göra detta från och med 2010. Detta blir också ett viktigt budskap från nästa veckas möte.
Finanskrisen påverkar nu realekonomin. Medlemsstaterna har inlett olika återhämtningsprogram som har kommit en bra bit på väg. Det sammanlagda stimulanspaketet motsvarar, som överenskommits, 1,5 procent av BNP, men om man räknar in automatiska stabiliserare uppgår det till 3,3 procent av EU:s BNP. Medlemsstaternas respons på detta skiljer sig naturligtvis åt. Situationen i länderna är olika, och de har olika rörelsemarginaler. Men de är samordnade och har som grund de gemensamma principer som fastställdes i det europeiska återhämtningsprogrammet som man antog i december i fjol. Detta är viktigt om vi ska kunna garantera synergier och undvika negativa spridningseffekter.
Specifika och målinriktade åtgärder har utarbetats i samarbete mellan kommissionen, medlemsstaterna och ordförandeskapet. Det har gjort att vi har kunnat upprätthålla lika villkor och samtidigt på ett samordnat och effektivt sätt kunnat möta den allt allvarligare situationen för några av Europas nyckelindustrier, t.ex. fordonsindustrin.
Europeiska rådet kommer att utvärdera hur programmet genomförs. Även här fastslås i kommissionens meddelande av den 4 mars ett antal viktiga principer som ska styra medlemsstaternas åtgärder. De omfattar behovet av att bevara öppenheten på den inre marknaden, garantera icke-diskriminering och arbeta mot långsiktiga politiska mål som t.ex. att underlätta strukturförändringar, förbättra konkurrenskraften och bygga upp ett samhälle med låga koldioxidutsläpp.
När det gäller gemenskapens del av återhämtningsprogrammet arbetar ordförandeskapet mycket hårt för att nå en överenskommelse i Europeiska rådet om kommissionens förslag till finansiering av projekt för energi- och landsbygdsutveckling. Som ni känner till har man haft diskussioner med rådet angående en detaljerad förteckning över vilka projekt som gemenskapen ska stödja och hur dessa ska finansieras.
Med tanke på parlamentets viktiga roll som en gren av budgetmyndigheten och som medlagstiftare i frågan, har ordförandeskapet lovat att föra ett nära samarbete med parlamentet under de följande veckorna för att nå en överenskommelse så snart som möjligt.
Förutom de kortsiktiga åtgärderna krävs långsiktigt arbete om vi ska kunna garantera våra ekonomiers konkurrenskraft. Strukturreformer är mer nödvändiga än någonsin för att främja tillväxten och arbetstillfällena. Den förnyade Lissabonstrategin är fortfarande den lämpligaste ramen för att främja en hållbar ekonomisk tillväxt, som i sin tur kommer att leda till att nya arbetstillfällen skapas.
Just nu är medborgarna särskilt oroade över den ekonomiska krisens inverkan på arbetslösheten. Vid Europeiska rådets möte nästa vecka bör man komma överens om konkreta riktlinjer om hur EU kan bidra till att minska krisens sociala konsekvenser. Denna fråga kommer också att vara i fokus vid toppmötet i början av maj.
Låt mig vara tydlig: vi kommer inte att skydda arbetstillfällena genom att skapa konkurrenshinder för andra länder. Vid sitt sammanträde för 10 dagar sedan var stats- och regeringscheferna tydliga med att vi måste dra mesta möjliga fördel av den inre marknaden som en motor för återhämtning. Protektionism är definitivt inte rätt sätt att bemöta krisen - tvärtom. Våra företag behöver mer än någonsin öppna marknader, både inom gemenskapen och på global nivå.
Vilket leder mig in på G20-toppmötet i London. Europeiska rådet vill fastslå unionens ståndpunkt innan G20-toppmötet äger rum. Vi vill att det ska bli ett ambitiöst toppmöte. Det finns inget utrymme för misslyckande.
Ledarna kommer att diskutera vilka möjligheter som finns för tillväxt och sysselsättning, reformering av det globala finansiella systemet och av internationella finansinstitut. De kommer också att diskutera de särskilda svårigheter som utvecklingsländerna står inför. EU är aktivt inom alla dessa områden och borde vara starkt nog att se till att världssamfundet fattar korrekta beslut.
Den andra viktiga punkten på agendan vid nästa veckas möte i Europeiska rådet blir energisäkerheten. Den senaste energikrisen visade alltför tydligt att vi måste bli avsevärt mycket bättre på att motstå framtida problem med tillgången på energi, som vi såg tidigare i år.
Kommissionen har tillfört några viktiga faktorer i den andra strategiska energiöversynen. På basis av denna översyn vill ordförandeskapet att man i Europeiska rådet enas om ett antal konkreta riktlinjer för att förbättra unionens energiförsörjning på kort, medellång och lång sikt.
Kortsiktigt innebär detta att vi ska ha konkreta åtgärder tillgängliga som vi kan vidta om vi plötsligt står inför ett nytt avbrott i gasleveranserna. Det innebär också att vi vidtar omedelbara åtgärder för att inleda infrastrukturprojekt för att förbättra sammankopplingen av energinäten, vilket är av allra största vikt.
På medellång sikt innebär det att vi anpassar vår lagstiftning om olje- och gaslager för att se till att medlemsstaterna agerar ansvarsfullt och solidariskt. Vi måste alltså vidta lämpliga åtgärder för att förbättra energieffektiviteten.
Långsiktigt innebär det att vi sprider ut våra källor, leverantörer och leveransvägar. Vi måste arbeta med våra internationella samarbetspartner för att främja unionens intressen på energiområdet. Vi måste skapa en självständig inre marknad för elektricitet och gas. Ordförandeskapet hoppas att arbetet med denna lagstiftning slutförs innan valet till Europaparlamentet.
Vid nästa veckas möte kommer man även att diskutera förberedelserna inför Köpenhamnskonferensen om klimatförändringar. Vi stöder fortfarande ett globalt och omfattande avtal i Köpenhamn i december. Kommissionens januarimeddelande utgör en mycket bra grund. Det står klart att klimatförändringen är en utmaning som bara kan övervinnas genom samordnat globalt arbete.
Slutligen kommer Europeiska rådet också att inleda det östliga partnerskapet. Genom detta viktiga initiativ kommer vi att främja stabilitet och välstånd över hela kontinenten. Det kommer också att bidra till att reformerna påskyndas och att vårt arbete tillsammans med dessa länder fördjupas.
Partnerskapet har en bilateral dimension som anpassas till varje partnerland. Det handlar om förhandlingar om associeringsavtal, som skulle kunna inkludera djupgående och omfattande frihandelsområden.
Det multilaterala inslaget ger en ram för att arbeta med gemensamma problem. Det kommer att finnas fyra politiska plattformar: demokrati, gott styre och stabilitet, ekonomisk integration, energitrygghet och sist men inte minst, kontakt mellan människor.
Ni förstår av denna presentation att man har många stora frågor att ta itu med vid nästa veckas möte i Europeiska rådet. Vi står inför många svåra utmaningar, inte minst den pågående ekonomiska krisen. Det tjeckiska ordförandeskapet, via premiärminister Mirek Topolánek, tänker se till att man vid nästa veckas möte genom praktiska åtgärder visar att EU fortfarande håller fast vid sina ideal, och att man möter svårigheterna tillsammans på ett samordnat sätt och i en anda av ansvarstagande och solidaritet.
(Applåder)
José Manuel Barroso
kommissionens ordförande. - (FR) Herr talman, herr Vondra, ärade ledamöter! Vi lever i svåra tider.
Effekterna av en ekonomisk kris av denna omfattning märks för familjer, arbetstagare, alla befolkningsgrupper och företag, i Europas alla hörn. Den ger färre arbetstillfällen och sätter våra sociala modeller på prov. Den innebär också en hård politisk press på alla ledare.
EU är inte immunt mot dessa spänningar. Därför har vi i EU beslutat att använda alla medel som står till vårt förfogande för att hantera krisen och dess konsekvenser, genom att utnyttja EU:s starka sida. EU-institutionerna och medlemsstaterna samarbetar i en gemenskap som grundas på rättsstatsprincipen för att komma fram till kollektiva lösningar på gemensamma problem.
Vi har redan gjort mycket under de gångna sex månaderna för att bekämpa den aktuella krisen. Vi undvek en kollaps i det finansiella systemet under hösten, vi bidrog till inledandet av den internationella processen med G20, vi var bland de första som fokuserade på realekonomin genom att enas om en återhämtningsplan i december, en plan vars främsta rekommendation - en budgetstimulans som aldrig tidigare skådats på EU-nivå - nu börjar genomföras. Detta stöd till realekonomin uppgår till totalt 3,3 procent av BNP och inkluderar ett verkligt bidrag från EU:s budget.
Återhämtningsplanen omfattar till exempel påskyndade förskott från strukturfonderna för ett anslag på 6,3 miljarder euro under 2009, utöver de 5 miljarder euro som redan avsatts.
De åtgärder som har genomförts under de senaste sex månaderna är helt i linje med Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning. Strukturreformerna, som starkt har bidragit till att stärka våra ekonomier, måste genomföras eftersom de också bidrar till att upprätthålla efterfrågan på kort sikt, men vi måste nu gå vidare till nästa skede och ta fram åtgärder för att bekämpa krisen på ett mer genomgripande sätt.
Vi behöver större samordning och mer långtgående effekter. Nu är det rätt tid att lägga i en högre växel i vår reaktion på krisen. Vi måste förstå att detta är en ny typ av kris och att vi aldrig tidigare skulle ha kunnat föreställa oss en kris av sådana mått, av sådan omfattning, av sådant djup.
Detta kommer att vara Europeiska rådets uppdrag nästa vecka. Med ett mycket starkt stöd från det tjeckiska ordförandeskapet, vars åtagande och helhjärtade samarbete med kommissionen jag välkomnar, är jag övertygad om att man kommer att nå framsteg inom de fyra områden som kommissionen fastställde för några dagar sedan i ett meddelande, nämligen finansmarknaderna, realekonomin, sysselsättningen och den sociala dimensionen, samt den globala dimensionen via G20.
Vid det informella mötet den 1 mars lades redan grunden till ett givande möte i Europeiska rådet, i hög grad tack vare premiärminister Mirek Topoláneks effektiva ordförandeskap. Jag är stolt över att kunna konstatera att kommissionens förberedande arbete har fått ett sådant positivt mottagande. Våra riktlinjer om minskade tillgångar, vårt meddelande om bilsektorn och den rapport som jag har anförtrott Jacques de Larosière och hans högnivågrupp har gjort det möjligt för medlemsstaterna att uppnå samförstånd så att de kan samlas kring gemensamma ståndpunkter.
Jag välkomnar Europaparlamentets breda stöd för dessa handlingsalternativ. Jag kan till exempel nämna de betänkanden som vi ska diskutera denna förmiddag, Elisa Ferreiras betänkande om den ekonomiska återhämtningsplanen, Jan Anderssons betänkande om riktlinjerna för sysselsättningspolitiken och Evgeni Kirilovs betänkande om sammanhållningspolitiken.
Dessa betänkande och de resolutioner som parlamentet kommer att rösta om nästa vecka, särskilt de från parlamentets samordningsgrupp för Lissabonstrategin, kommer att ge ett i min mening avgörande bidrag till Europeiska rådets möte. De kommer strax före toppmötet i London och kan bara stärka EU:s ställning på den internationella arenan. Jag välkomnar detta.
kommissionens ordförande.(EN) Herr talman! Jag vill helt kort peka på de tre huvudområden som jag anser måste vara styrande för Europeiska rådets arbete: att stabilisera finansmarknaden, vitalisera realekonomin och hjälpa människorna att ta sig genom krisen.
Angående finanssystemet måste vi vidta omedelbara åtgärder för att åtgärda de mest akuta problemen. Efter våra initiativ om rekapitalisering och garantier, riktar sig våra riktlinjer för osäkra tillgångar mot det största hinder som nu blockerar kreditflödet. Jag anser, och detta finns att läsa i vårt meddelande, att om vi inte rensar upp i banksystemet kommer inte kreditflödet till realekonomin att återställas.
Men, så som ofta har diskuterats här i parlamentet, måste vi också återuppbygga förtroendet genom en rejäl översyn av vårt regelsystem. Därför måste vi fastställa en detaljerad tidsplan för nya lagstiftningsförslag. Nästa månad kommer kommissionen att lägga fram nya förslag om hedgefonder, private equity och vd-löner.
Vi måste dessutom förnya tillsynsverksamheten. Som ni har sett i kommissionens meddelande som antogs i onsdags och som jag hade tillfälle att diskutera vid talmanskonferensen efterföljande dag, är kommissionen angelägen om att påskynda genomförandet av de Larosière-rapporten. Vi kommer att presentera den allmänna strukturen i slutet av maj för godkännande av Europeiska rådet i juni, och vi kommer att lägga fram lagstiftningsförslag till hösten.
Mer generellt, förutom de ekonomiska systemen kommer kortsiktiga åtgärder för att nå våra långsiktiga mål att betala sig två gånger om. De gör oss starkare när uppgången kommer, redo att möta utmaningarna med konkurrenskraft och ett samhälle med låga koldioxidutsläpp.
Angående energiförsörjningen: Det faktum att vi befinner oss i en ekonomisk kris betyder inte att våra problem med beroende försvinner. Tvärtom. Jag välkomnar premiärminister Topoláneks beslut att diskutera detta problem. Det har mycket stor betydelse för det vi gör. Infrastrukturinvesteringar är en stimulansåtgärd i dag, och något som EU-ekonomin är i stort behov av. Men de gör oss också starkare och mer konkurrenskraftiga i morgon. Därför är ert stöd, Europaparlamentets stöd till beloppet på 5 miljarder euro för att stimulera energi- och bredbandsprojekt så värdefullt. Det är ännu mer värdefullt när man, som jag, ärligt talat är ganska bekymrad över läget i rådet, där vi inte alls gör de framsteg jag skulle önska.
Vi känner alla till att gemenskapsbudgeten, på mindre än 1 procent av BNP, endast i mindre grad kan bidra till EU-omfattande stimulansåtgärder. Pengarna måste tas från de nationella budgetarna. Men vi måste använda alla nationella medel i hela EU för att vara effektiva. Den inre marknaden är den bästa plattformen för återhämtning. Enbart under 2006 växte EU:s tillgångar med 240 miljarder euro, eller 518 euro för varje EU-medborgare, på grund av den inre marknaden.
Europeiska rådet borde stärka sin plats i centrum för vår återhämtningsplan genom att enas om principer som kan styra EU:s återhämtning, inklusive ett gemensamt åtagande om öppenhet och lika villkor internt och externt. Därmed skulle man ta tydligt avstånd från protektionism men naturligtvis skydda den inre marknaden, grundvalen för det europeiska välståndet.
Allra viktigast är dock att vi inser att detta inte handlar om ekonomisk teori eller torr statistik. Krisen påverkar människorna i hög grad, särskilt de mest sårbara i hela Europa - nu, i dag. Därför är krisens sociala påverkan mitt främsta bekymmer och den absolut största av alla svårigheter vi utsätts för är den växande arbetslösheten.
Vi måste fokusera på sysselsättning och på att hjälpa människor genom krisen. Detta kräver beslutsamhet och fantasi. Vi måste hjälpa företagen att behålla sina anställda, att utnyttja utbildning på ett konstruktivt sätt för att möta långsiktiga och kortsiktiga behov, och vi måste hjälpa dem som redan är arbetslösa. Vi måste vara säkra på att vi använder nationella åtgärder på bästa möjliga sätt för att hjälpa de som är mest sårbara. Vi måste dessutom göra det mesta av de EU-instrument som står till buds, från Europeiska socialfonden till Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter.
Om vi inleder en process nu som pågår fram till toppmötet om sysselsättning i maj, har vi två månader med intensivt arbete för att ta fram planer och om möjligt utveckla nya och mer ambitiösa strategier för att bekämpa arbetslösheten. Vi måste använda den tiden väl.
Även om det är ont om tid anser jag att vi redan inledningsvis borde försöka få till stånd en bredare grund för arbetet och engagera arbetsmarknadens parter, civilsamhället och parlamentariker. Det är särskilt viktigt att vi drar nytta av våra kunskaper om vad som verkligen pågår där ute i verkligheten. Om vi följer denna strategi och förenar våra resurser och samordnar åtgärderna på alla nivåer, EU-nivå, nationell nivå, regional nivå och gentemot arbetsmarknadens parter, så kommer vi snabbare ur krisen, och även starkare anser jag.
Vi kommer också att få större inflytande på den globala arenan. Det är ingen tillfällighet att de förslag vi har lagt fram som EU:s ståndpunkt vid G20-mötet i hög grad liknar vår egen strategi inom EU. De grundas på samma principer. Om EU uppträder enat vid G20-mötet kommer våra förslag att väga mycket tyngre och EU kommer att befinna sig i en mycket god position för att kunna forma det globala svaret på krisen - om medlemsstaterna är redo att verkligen samarbeta.
Dagens EU måste finna sin styrka i sammanhållning, samordning och verklig solidaritet i praktiken. För att uppnå detta måste alla ha ett nära samarbete och nära kontakter när återhämtningsarbetet börjar, naturligtvis även med Europaparlamentet.
Jag ser fram emot att förverkliga detta när vi tillsammans arbetar för återhämtningen under de följande veckorna och månaderna.
Elisa Ferreira
föredragande. - (PT) Herr talman, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! Den nuvarande krisen är den värsta som EU någonsin har upplevt. Tyvärr är den långt ifrån över. Konkurser inträffar fortfarande och arbetslösheten fortsätter att öka. Aldrig tidigare har det europeiska projektet stått inför så hårda prövningar. En stadig återhämtning kommer att förutsätta att vi ger ett gemensamt svar, men detta gemensamma svar är sannolikt också en förutsättning för att det europeiska projektet ska få en fortsättning, åtminstone när det gäller takten i utvecklingen och utvidgningen.
Vi skapade inte EU för att det i tider av välstånd skulle vara begränsat till en enorm marknad eller för att i kristider återgå till en nationell själviskhet där var och en sköter sig själv. Det europeiska projektet är ett politiskt projekt och en garanti för fred, frihet och demokrati. I ekonomiska termer grundas det emellertid både på konkurrens och på solidaritet och sammanhållning. Faktum är att det växer genom att erbjuda kvalitet och framstegsmöjligheter för alla medborgare, var de än kommer ifrån.
I dag, i denna kris, vänder sig folk till EU för skydd och åtgärder för att hjälpa dem att snabbt ta sig igenom den nuvarande kritiska fasen, utan allvarliga sociala misslyckanden. De väntar sig att EU ska hjälpa dem att återupptäcka sin framtid och främja sysselsättningen och företagandet, grundat på nya och mer hållbara utvecklingsstrategier.
Lissabonagendan och miljöåtagandena är inspirerande avsiktsförklaringar, men vi behöver snabbt ge dem innehåll och kraft. I detta avseende är parlamentets uppmaning till rådet och kommissionen tydlig, fast och bestämd. Det samförstånd som har uppnåtts i omröstningen i utskottet för ekonomi och valutafrågor visar denna gemensamma avsikt. Jag hoppas att dagens omröstning i parlamentet kommer att vara ytterligare ett bevis på detta.
De olika föredragandena och de olika politiska grupperna har samarbetat, och jag hoppas att vi lyckas förmedla detta budskap till kommissionen och att den uppfattar andan i budskapet.
I detta sammanhang vill jag tacka skuggfördragandena, särskilt Gunnar Hökmark och Sophia in 't Veld. Jag hoppas att vi genom dagens omröstning kommer att bekräfta och föra ut detta budskap med lika stor beslutsamhet.
När det gäller krisens orsaker är det viktigaste just nu att lära av erfarenheten. Jacques de Larosières rapport är verkligen en mycket viktig vägledning som vi måste följa. Den är en utmärkt grund för arbetet och innehåller mycket av det som vi redan har föreslagit här i parlamentet. Men rapportens slutsatser måste också leda till omedelbara och planerade åtgärder från kommissionens sida. Det är också avgörande att EU har en beslutsam hållning angående detta vid nästa G20-möte.
I det här sammanhanget anser jag att det finns delar som är symboliska, och jag hoppas att parlamentet i dag otvetydigt kommer att rösta för att bekämpa offshore-system och skatteparadis. Det räcker dock inte att bara rätta till tidigare fel, särskilt när det gäller finansiell reglering och tillsyn. Skadan är redan skedd och vi behöver en återhämtningsplan som överensstämmer med EU:s ansvarsområden. Vi välkomnar kommissionens snabba initiativ, men vi är medvetna om, och måste vara tydliga med, att medlen och verktygen för att vidta åtgärder uppenbart är otillräckliga.
Parlamentet ger kommissionen sitt stöd när det gäller flexibiliteten, det framåtriktade tänkandet och snabbheten hos de tillgängliga instrumenten, men vi får inte glömma att 85 procent av de medel som för närvarande finns är i händerna på de olika medlemsländerna. Ändå har EU-länderna aldrig varit så olika som de är i dag. Vissa länder har inflytande och instrument för att agera, medan andra är mycket utsatta och saknar verktyg. Det finns länder utan något nationellt manöverutrymme, som inte kan motstå de samtidiga och våldsamma krafterna från den inre marknaden, den gemensamma valutan och globaliseringen. Bland dessa finns de nya länder som just har anslutit sig till det europeiska projektet och det är dessa som lider mest.
Jag anser att parlamentets budskap just nu kan delas upp i ett antal mycket tydliga och mycket exakta budskap, men med en grundtanke, nämligen att vi behöver människor, arbetstillfällen och nationella resurser, men också resurser på EU-nivå, för att återupprätta dynamiken, tillväxten och solidariteten inom EU, vilket är vad folket förväntar sig.
Jan Andersson
föredragande. - Herr talman, rådsordförande, kommissionen! Det har funnits en diskussion om huruvida sysselsättningsriktlinjerna behöver ändras eller inte. Det är ingen särskilt viktig diskussion, för inom sysselsättningsriktlinjerna så finns alla möjligheter att agera. Problemet nu är bristen på handlingskraft. Vi har nu haft och har en finansiell kris som gått över till en ekonomisk kris, och nu slår sysselsättningskrisen in och vi kommer att få sociala problem i framtiden.
Det är bra att ett sysselsättningstoppmöte anordnas i maj, men vi får inte isolera sysselsättningsfrågorna från de ekonomiska frågorna. Därför måste de integreras i diskussionen. Jag tycker att man har agerat för lite och för sent. 1,5 procent av BNP i medlemsländerna - det var riktigt när man sa det, men i dag är krisen värre än vad vi trodde då. Vi behöver fler insatser, mer samordnade insatser - säkert över 2 procent - för att klara av den. Risken att inte göra tillräckligt och att göra det för sent är mycket, mycket större än att göra för mycket, för det kommer att resultera i ökad arbetslöshet och det kommer att resultera i minskade skatteintäkter, vilket kommer att påverka de sociala problemen ute i medlemsländerna.
Vad ska vi göra? Vi vet det ganska väl. Vi ska binda ihop det som är kortsiktigt bra när det gäller kampen mot arbetslösheten med det långsiktiga. Det handlar om miljöinvesteringar, det handlar om nya infrastrukturprojekt, det handlar om energieffektivitet i bostäder och det handlar om utbildning, utbildning och utbildning.
Vi har pratat om det livslånga lärandet. Vi har aldrig gjort tillräckligt, men nu har vi chansen att kunna göra en kraftig utbildningssatsning. Vi ska också stimulera efterfrågan, och då ska vi vända oss till de grupper som kommer att använda medlen för konsumtion: arbetslösa, barnfamiljer, pensionärer och andra som kommer att använda en ökad mängd pengar för att konsumera.
Vi ska göra vad vi kan på EU-nivå och vi försöker att snabbt behandla Socialfonden och Globaliseringsfonden så att medlen kommer ut i medlemsländerna. Men ska vi vara riktigt ärliga så vet vi att de stora ekonomiska medlen finns i medlemsländerna och om inte medlemsländerna agerar tillräckligt och tillräckligt samordnat så kommer vi inte att lyckas. Tittar vi runt och rensar det som medlemsländerna gjort så är det bara ett land som kommer upp i 1,5 procent, och det är Tyskland, som först inte var det land som stod i frontlinjen när det gällde att agera. Övriga länder, t.ex. de nordiska länderna, där jag kommer ifrån, gör mycket små insatser för att agera trots att deras ekonomiska situation är god.
De sociala konsekvenserna. Ni har nämnt dem och de är synnerligen viktiga. De påverkar inte bara de sociala trygghetssystemen, utan också den offentliga sektorn. Den offentliga sektorn är dubbelt viktig. Det handlar om att ge människorna barnomsorg, äldreomsorg, social trygghet men den är också viktig för sysselsättningen. Massor av människor finns i den offentliga sektorn och vi måste se till så att den har tillräckligt med ekonomiska medel.
Jag ska också ta upp ungdomarna. Ungdomarna går nu ut i arbetslöshet direkt från studier. Vi måste skapa möjligheter för ungdomar att få sysselsättning eller vidareutbildning eller vad det nu kan vara. Annars drar vi på oss problem för framtiden. Avslutningsvis måste vi agera. Vi måste agera samordnat med solidaritet, vi måste agera nu och inte vänta och vi måste agera med tillräckliga insatser.
(Applåder)
Evgeni Kirilov
Tack herr talman. Herr Vondra, herr Barroso! Det gick mycket snabbt att utarbeta detta betänkande som har titeln ”Sammanhållningspolitiken: Investeringar i realekonomin”. Trots detta tog vi fram ett dokument som vi enades om och enhälligt ställde oss bakom. Ett sådant fint resultat skulle inte ha varit möjligt utan deltagande och stöd från mina kolleger i utskottet, utan skuggföredragandena och utan samarbetet mellan de politiska grupperna, som jag vill tacka alla för.
Jag skulle vilja gå in på betänkandets grundläggande budskap. För det första stöder vi genom detta betänkande helt och fullt de åtgärder som föreslagits av Europeiska kommissionen för att påskynda och förenkla genomförandet av strukturfonderna, som bland annat innebär en ökning av förskottsutbetalningarna, införande av mer flexibla program för att klara utgifterna, etc. Faktum är att vi behöver de här åtgärderna just nu när vi måste finna ett lämpligt sätt att hantera den ekonomiska krisen: investeringar i realekonomin, bevarande och skapande av arbetstillfällen och uppmuntrande av företagandet. Dessa åtgärder är dock inte den enda indikationen på behovet av att agera effektivare och mer verkningsfullt. Förslagen om förenklade regler är mycket efterlängtade och väntade av användarna av EU-medel och är en följd av rekommendationer från oss och från Europeiska revisionsrätten.
För det andra gäller det sammanhållningspolitiken och solidaritetspolitiken. Här behöver vi inte bara en förklaring om solidaritet utan också en solidaritet som omsätts i praktiken. EU-ekonomierna är ömsesidigt beroende och därför påverkar krisens negativa effekter samtliga ekonomier. För att motverka dessa effekter måste vi uppnå positiva resultat som ger omfattande fördelar och som används för att nå de mål som har fastställts för tillväxt och utveckling i Lissabonstrategin. Det är också viktigt att EU-medborgarnas sociala standard bevaras, att vi skyddar de socialt utsatta, att konkurrensen inte snedvrids och att vi fortsätter att skydda miljön. I detta avseende krävs det en maximal solidaritet och sammanhållning så att vi tillsammans kan lyckas hitta en snabbare väg ut ur krisen.
För det tredje är det viktigt att vi lär oss av den rådande krisen och det är viktigt att de åtgärder som vidtas inte behandlas som isolerade fall. Vi måste fortsätta att analysera de misstag vi har gjort och de erfarenheter vi har vunnit. Dessutom måste processen för att förenkla förfarandena fortsätta. Reglerna måste bli tydligare, informationen mer tillgänglig, den administrativa bördan lättare och förfarandena mer öppna för insyn. Detta är det enda sättet att minska misstagen och begränsa möjligheterna till överträdelser och korruption.
Slutligen vill jag uppmana rådet att så snart som möjligt anta de föreslagna åtgärderna för att påskynda och förenkla användningen av strukturfonderna. Jag uppmanar också kommissionens ledamöter att övervaka effekten av de nya åtgärderna och komma med nya förslag, samt övervaka processen generellt sett. Sist men inte minst vill jag betona medlemsstaternas grundläggande roll. Vilka åtgärder som ska vidtas samt om verkliga resultat uppnås vid genomförandet av sammanhållningspolitiken beror på dem. Jag avslutar genom att upprepa att solidariteten måste omsättas i praktiken.
Salvador Garriga Polledo
föredragande för yttrandet från budgetutskottet. - (ES) Herr talman! För budgetutskottets räkning vill jag först och främst säga att den ekonomiska återhämtningsplanen är mycket mer mellanstatlig än gemenskapspräglad till sin karaktär, och den visar EU:s verkliga finansiella begränsningar.
Ur gemenskapssynpunkt kommer vi att använda 30 000 miljoner euro som i praktiken kommer att mobiliseras av Europeiska investeringsbanken, och när det gäller de 5 000 miljoner euro som i egentlig bemärkelse hör till gemenskapsbudgeten har vi verkliga problem.
Det finns inga nya resurser, och det som sker är en omfördelning av befintliga resurser. När det gäller Europeiska investeringsbanken instämmer vi helt i att man ska vända sig till den, men vi är oroliga över att vi ger den många åtaganden utan att ha någon garanti för att de kan leda till resultat.
Till sist beklagar vi att rådet inte har lyckats nå en överenskommelse om beloppet på 5 000 miljoner euro för sammankoppling av transeuropeiska energinät och bredband på landsbygden.
Vi anser att de outnyttjade marginalerna inte bör utnyttjas. Vad kommissionen och rådet måste göra är att använda sig av de resurser som har ställts till deras förfogande genom det interinstitutionella avtalet.
Elisabeth Morin
föredragande för yttrandet från utskottet för sysselsättning och sociala frågor. - (FR) Herr talman, herr Barroso! Det är en enhällig ståndpunkt inom utskottet för sysselsättning och sociala frågor som jag vill delge er denna förmiddag, för vi vill se ett verkligt främjande av den sociala sammanhållningen i återhämtningsplanen. Social sammanhållning betyder att man är integrerad på arbetsmarknaden. Först och främst vill vi att alla anställda ska kunna behålla sina arbeten och att de arbetslösa ska kunna komma tillbaka till arbetsmarknaden, bland annat genom att använda fonden för justering för globaliseringseffekter för nya utbildningssatsningar, så att arbetskraften är förberedd när krisen är över.
Därför behöver vi på kort sikt se till att folk stannar på arbetsmarknaden. På medellång sikt behöver vi ge bättre utbildning till de anställda. När krisen upphör och även på lång sikt behöver vi förnyelse, också i sociala organisationer via arbetsgivarorganisationer.
EU måste förnya sig om det ska överleva globaliseringen.
Joseph Daul
för PPE-DE-gruppen. - (FR) Herr talman, mina damer och herrar! Nästa veckas möte i Europeiska rådet får inte bli ett toppmöte som alla andra. Det får inte bli ett rutinmässigt toppmöte. Européerna förväntar sig konkreta signaler från detta möte, och det gör även min parlamentsgrupp.
Det här toppmötet måste vara ett toppmöte där man bekräftar EU:s styrka och beslutsamhet mitt i krisen. Denna styrka har visat sig tidigare när EU antog reglerna för den sociala marknadsekonomin, som begränsar den skada som orsakas av en exempellös kris som samtidigt drabbar alla världens regioner. Denna styrka visade sig också för 10 år sedan när EU beväpnade sig med en valuta, euron, som genomgår sin första verkligt stora prövning men klarar sig bra.
Ett starkt EU får emellertid inte vara ett protektionistiskt EU. Ett EU som skyddar i kraft av sina regler får inte vara en ”fästning Europa”. Ett inåtvänt förhållningssätt kommer inte att ta oss ur krisen. Snarare måste vi sträva efter öppenhet och efter att uttrycka vår identitet. EU:s styrka när det stormar, ännu mer än under lugna tider, ligger i att EU vidtar åtgärder för medborgarna, även för de mest utsatta, och framför allt att vi gör detta i enighet.
EU kämpar för att rädda banksystemet, tillsammans med kommissionen och José Manuel Barroso - och jag välkomnar hans åtgärder som är inspirerade av Jacques de Larosières rapport.
EU kämpar och vi kämpar, men inte, som vissa vill få oss att tro, för att rädda finanshandlarnas arbeten, utan för att undvika en allmän kollaps av hela vår ekonomi. Vi kan inte skapa en varaktig återhämtning utan ett sunt banksystem.
EU kämpar väl, och jag välkomnar de överenskommelser som nåddes i går om reducerade momssatser för cateringsektorn och byggsektorn, om att upprätthålla och återställa förtroendet och om att säkra en framtid för européerna.
Jag har talat om styrka, jag har talat om enighet, jag har talat om effektivitet, men själva berättigandet, själva motivationen för allt detta är solidariteten. Detta är det Europa som Jean Monnet och alla de som grundade den europeiska integrationen ville ha. Vad hade det varit för poäng med att skapa EU i efterdyningarna av det senaste kriget om man bara gav upp det till förmån för en strategi där var och en sköter sig själv 60 år senare, i samband med den värsta ekonomiska krisen sedan 1929?
Våra medborgare frågar ibland vilket syfte EU egentligen har. Det är upp till oss att visa att EU stöder sina 500 miljoner medborgare, varav många drabbas under denna kris, och även visar solidaritet med medlemsländerna - jag tänker på Irland, Ungern och andra som upplever liknande svårigheter.
För min grupps räkning uppmanar jag alla stats- och regeringschefer i de 27 medlemsstaterna att avstå från isoleringens lockelse som - jag väljer orden med omsorg - skulle innebära självmord för alla våra länder.
Jag ber Alexandr Vondra, José Manuel Barroso och även er, herr Pöttering, att agera vid Europeiska rådets möte för parlamentets räkning, för att verka för solidaritet och innovation. Ja, jag säger innovation eftersom jag är övertygad om att vi kommer att komma ur denna kris enbart om vi använder nya resurser och gör massiva investeringar i den kunskapsbaserade ekonomin, samt i forskning och utveckling.
Vi måste utnyttja den enorma potential som EU har inom området ny miljövänlig teknik så snart som möjligt, eftersom dessa miljöinnovationer måste vara ett inslag i all EU-politik. Det skulle ge ett verkligt industriellt uppsving för den ekonomiska återhämtningen.
På samma sätt måste de regleringsmässiga hindren för den inre marknaden, som fortfarande hindrar utvecklingen av denna teknik, undanröjas så snabbt som möjligt. Vi måste inrätta verklig inre marknad för förnybar energi med tydliga regler. I en kris förblir inget som det var och vi måste förbereda oss för den nya situationen. Detta är innebörden i Lissabonstrategin och i den förnyade Lissabonstrategin.
Min parlamentsgrupp, liksom center-högern i Europa, är en ansvarsfull politisk organisation. Vi är för en reglerad ekonomi och vi är för en social marknadsekonomi. Detta innebär att vi inte ägnar oss åt demagogi och populism. Det tvingar oss att tala ärligt till EU:s folk. Jag hoppas att nästa möte i Europeiska rådet kommer att hämta inspiration från detta synsätt.
(Applåder)
Martin Schulz
Herr talman! Med all respekt för er, herr Vondra, är det oacceptabelt att rådets ordförande inte är närvarande i en situation som denna. Detta visar också hans inställning till den här situationen.
(Applåder)
Vi har hört många av de gamla välkända fraserna upprepas. Vi har lyssnat på detta under månader och vi kunde använda de här fraserna för att göra mallar. Herr Daul! Jag vill gratulera er till ert enastående anförande! Om ni fortsätter att göra sådana anföranden, kommer människorna i Lipsheim och Pfettisheim att börja tro att ni har gått med i det franska kommunistpartiet. Det är underbart och det låter utmärkt. Men nu måste vi faktiskt börja visa resultat. Vi måste fatta nödvändiga beslut. Mer måste bli gjort i Europeiska rådet. Krisen fördjupas och arbetstillfällen försvinner. Vi har sett hur ett aktievärde på 40 miljarder euro har försvunnit under de senaste sex månaderna. Detta innebär att folk förlorar sitt livsuppehälle. Det betyder att arbetstillfällen försvinner. Det betyder att företag hotas av avveckling. Det betyder att nationella ekonomier hotas av sammanbrott. Då kommer rådet med små trevliga resolutioner, såsom finanspolitiska åtgärder med 1,5 procent av BNP i år eller nästa år. Tre medlemsstater har hittills genomfört resolutionen, vilket betyder att 24 stater inte har gjort det. Storbritannien, Tyskland och Spanien har gjort det, och av en händelse pressades alla till detta av socialdemokrater och socialister, och de andra medlemsstaterna har inte genomfört den. Ni måste göra mer! Ni måste säga detta till den frånvarande rådsordföranden.
Herr Barroso! Ni gjorde ett underbart anförande. Det var utmärkt och vi stöder det helt och hållet. Solidaritet mellan medlemsstaterna är ett absolut måste. För oss som socialdemokrater och socialister är solidariteten det centrala begreppet här. Solidaritet mellan människor i samhället, men också solidaritet mellan stater. Solidaritet inom euroområdet och solidaritet mellan euroområdet och staterna utanför detta. Det är viktigt att kommissionen uppmanar medlemsstaterna att visa solidaritet.
Det är också viktigt att kommissionen ger oss de förslag till direktiv som vi behöver för att kunna kontrollera privat kapital och hedgefonder, se till att kreditvärderingsinstituten är öppna för insyn, hålla chefslönerna inom rimliga gränser och stänga skatteparadisen. Dessa initiativ måste komma snabbt. Vi hoppas att ni kommer att genomföra dem och vi litar på att ni kommer att göra det. Om det inte längre är möjligt att uppnå detta inom den här mandatperioden, kommer vi att upprepa alla dessa krav den första dagen på den nya mandatperioden. När jag hör chefen för Citigroup, som åter har gjort en vinst, och när jag hör Josef Ackermann från Deutsche Bank, som åter har gjort en vinst under det första kvartalet, undrar jag om dessa personer tror att de helt enkelt kan fortsätta som tidigare, nu när de har undsatts av staten. Nej, vi måste inrätta kontroller och skapa insyn för att se till att dessa personer inte kan fortsätta som tidigare.
Min tredje poäng är att jag blir fascinerad när jag hör ledamöterna i gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater tala. Det är underbart. Ni säger allt det som vi har sagt i åratal och som ni alltid har röstat emot. Det verkar som om ni plötsligt har vaknat upp. Men när det gäller ändringsförslag 92, som handlar om ett beslut om att göra mer, med andra ord en penningpolitisk stimulans på 1,5 procent av BNP, röstar PPE-DE-gruppen inte ja. Ändringsförslag 92 kommer att vara ett test för er när vi röstar om detta vid lunchtid i dag. Herr Daul! När det gäller frågan om solidaritet, har ni just sagt för er frånvarande grupps räkning att detta är något bra. Låt oss se om ni röstar för ändringsförslag 102, där vi kräver solidaritet.
En slutlig kommentar som är av avgörande betydelse för vår grupp gäller ändringsförslag 113 som handlar om skatteparadis. De som betjänar oss i restauranger, de som kör våra bilar och markpersonalen vid flygplatserna som lastar av våra resväskor är alla skattebetalare vars skatter används för att förhindra att storbankerna misslyckas, eftersom regeringarna och parlamenten kräver att dessa personer bidrar med sin del. Det är de som måste betala för de säkerhetsnät som har inrättats för bankerna och för storföretag. Nu ska cheferna i dessa storbanker, som fortfarande betalar ut bonusar till sig själva på miljontals euro, till exempel vid ING som har ett underskott på flera miljarder, ges en möjlighet att placera sina pengar i skatteparadis och undvika att betala skatt. Detta är ett klasskrig ovanifrån, som vi i alla fall inte vill delta i. Frågan om Europaparlamentet är emot skatteparadis är en avgörande trovärdighetsfråga för PPE-DE-gruppen och gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa. Ni talar som socialisterna, men vi vill se om ni röstar som socialisterna vid lunchtid.
Vi har lagt fram våra tre krav och jag vill säga tydligt att om ni inte röstar för dessa, så kommer vi inte att ha någon gemensam resolution. Då kommer det att vara tydligt att vi står för social rättvisa och att PPE-DE-gruppen bara kan komma med tomma ord.
(Applåder)
Graham Watson
för ALDE-gruppen. (EN)- Herr talman! De senaste månaderna har unionen hållit fler toppmöten än vår före detta kollega Reinhold Messner, och parlamentet har utarbetat en hel rad betänkanden om att förbättra ekonomin. Dessa toppmöten och dessa betänkanden har gett medlemsstaterna en språngbräda för att kunna ta sig över lågkonjunkturens djupa flod. Nu måste rådet korsa floden utan rädsla och utan att fly, och jag tackar Jan Andersson, Elisa Ferreira och Evgeni Kirilov för deras betänkanden. De ger ett konsekvent och pragmatiskt perspektiv, skrivet i ljuset av den lavinartade arbetslösheten i horisonten. Deras underliggande budskap är jobb, jobb, jobb.
Lissabonstrategin, sysselsättningsriktlinjerna, sammanhållningspolitiken - man har alltid talat för ”flexicurity” i våra ekonomier, för offentliga investeringar i forskning och utveckling, för en snabb övergång till kunskapssamhället. De utgör grundpelarna på vilka en frisk, dynamisk och trygg arbetsmarknad kan byggas.
Och från dagens strategiska utsiktsplats står en sak klar för alla, utom möjligen för vissa på vänsterkanten. Det var inte Lissabonstrategin som gav oss problem på hemmaplan, utan det är snarare de medlemsstater som ignorerade den som nu lider värst och kommer att lida längst. Nu är det dags att sätta ned foten och driva fram ett ”Lissabon plus-program” och sysselsättningsriktlinjer som återspeglar verkligheten i unionen.
Nationella parlament, regionala myndigheter, kommunala styrelser: alla måste ges möjligheter att anta utmaningen och sedan stå vid skampålen om de inte gör det. Vi får inte heller acceptera att någon släpar fötterna efter sig när det gäller att skydda vår jord. Rådet kommer att fastställa EU:s förhandlingsståndpunkt inför klimatkonferensen i Köpenhamn. Herr Vondra, hur mycket pengar kommer EU-27 att anslå för anpassnings- och begränsningsåtgärder i utvecklingsländerna? Klimatförändringen stannar inte av för att ekonomin mattas, och de fattigaste länderna kommer fortfarande att lida av våra koldioxidutsläpp.
Att det är lågkonjunktur får alltså inte innebära att vi är passiva. Medlemsstaterna måste avsätta pengar för att bekämpa klimatförändringarna och samtidigt skapa arbetstillfällen inom miljösektorn. Kanske kan det ske genom att, som Claude Turmes förslår, vi låter mer gå via EIB (Europeiska investeringsbanken) eller EIF (Europeiska investeringsfonden). Men rådet vet att lågkonjunkturens härjningar kommer tillbaka om vi inte reformerar det finansiella systemet från grunden.
Nästa månads G20-möte har uppdraget att stöpa om hela systemet, och jag välkomnar den inställning EU-ledarna uppvisade när de träffades i Berlin. Internationella valutafonden, IMF, ska finansieras effektivt, s.k. skatteparadis ska granskas, och finansiella institutioner ska lagregleras med kraft, med en effektiv myndighet för finansiella tjänster i EU som utövar tillsyn över systemet. Syftet är inte att samhället ska återgå till tidigare förhållanden, utan att skapa ett öppet, ärligt och genomsynligt handelssystem som är fritt och rättvist.
London, Paris, Berlin: alla vill gärna framhålla att EU står enat. Men rådets ordförande säger att det fortfarande finns skillnader. Jag hoppas att rådets ordförande kommer att vara här och kan rapportera till oss från toppmötet. Han borde vara här i dag. Skillnaderna får inte kvarstå, det duger inte. Vi måste ha ett EU som är bestämt och snabbfotat och som arbetar mot samma mål de närmaste veckorna och månaderna. Ett EU som står berett att rensa bort de osäkra tillgångar som förstör bankernas balansräkningar, berett att reformera bankernas praxis i syfte att återupprätta kreditvärdigheten, och berett att erkänna att det nuvarande stimulanspaketet kanske inte räcker till. Det gör nämligen ingen att nytta att ge mer till IMF om det inte finns något globalt finansiellt system att stödja, och den hårda verkligheten kanske är sådan att ansvarsfulla medlemsstater måste kompensera för de stater som slösat. Men det kanske är priset vi måste betala för att undvika en ekonomisk härdsmälta.
Kort sagt, rådet, kommissionen och parlamentet måste samarbeta, sansat, lugnt och gemensamt, så att man inte låter själva handlandet komma före målsättningen. EU kan inte längre försöka släcka branden. Det är dags för genomgripande reformer som ger nya arbetstillfällen nu och trygghet i framtiden.
Cristiana Muscardini
för UEN-gruppen. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Alexandr Vondra talade om att stärka tillsynen, men vi vill ha information om hur många OTC-derivat som de europeiska bankerna fortfarande har, och hur stor räkningen kommer att bli på global nivå. Kommissionen och rådet kommer eventuellt att besluta om att frysa derivaten och åtminstone föreslå detta på världsnivå, och att suspendera handeln med dessa. När det gäller banker som har förstatligats, är det möjligt att dessa derivat fortfarande är en problematisk tillgång som uppenbarligen också är oroväckande för utvecklingen? Att stärka tillsynen innebär också att vi inte bara måste, som kommissionen säger, ha förmåga att rensa upp i banksystemet och se över regelverket, utan vi måste också komma med nya förslag.
Så om vi är oroade över krisen inom fordonsindustrin bör vi också oroa oss över de små- och medelstora företagen och den orättvisa konkurrensen från länder utanför EU. Rådet har ännu inte beslutat om att ratificera och främja ursprungsmärkningen, det enda system som inte är protektionistiskt men som skyddar konsumenterna och produkterna, som ordförande José Manuel Barroso nyss påpekade. För att hjälpa företagen måste vi, utöver att främja nya lånemöjligheter, ge små och medelstora företag snabbare och billigare tillgång till rörlighet, om vi vill att dessa företag ska anpassa sig och inte gå under. Många av dem drabbas nu av en 50-procentig ordernedgång, vilket tvingar dem att vända sig till bankerna för hjälp. Men bankerna lånar inte ut, och bankaktierna har kollapsat på grund av derivaten. Det är en ond cirkel. Ni måste komma ur denna oreda och leta efter verkliga lösningar och inte bara komma med oanvändbara förslag.
Rebecca Harms
för Verts/ALE-gruppen. - (DE) Herr talman, mina damer och herrar! Med anledning av den femte debatten under denna mandatperiod om Lissabonstrategins framgångar och misslyckanden skulle jag vilja fråga hur det kommer sig att vi varje år har förklarat att strategin är framgångsrik och att vi har utvärderat framgångarna och att vi nu plötsligt vaknar upp mitt i den värsta kris som inträffat på länge, som om det handlade om en naturkatastrof. Detta borde inte ha fått ske och jag anser att vår oärliga bedömning av Lissabonstrategin är ett av de problem som vi måste lösa.
I samma debatt för ett år sedan uppmanade Europaparlamentet kommissionen att säkra stabiliteten på finansmarknaderna eftersom vi hade konstaterat tecken på en förestående kris. Herr Barroso! Denna begäran ledde inte till något resultat. Vi har nu diskuterat systemets sammanbrott under flera månader, som Martin Schulz har sagt, utan att göra de nya bestämmelserna obligatoriska. Min syn på detta avviker något från de andra ledamöternas. Jag anser att många kommissionsledamöter och många i de nationella regeringarna fortfarande är övertygade om att en avreglerad marknad med starka aktörer kan reglera sig själv. Om vi inskränker oss till att snabbt tillföra medel till banksystemet och att ge offentliga garantier, utan att inrätta en helt ny struktur för finansmarknaderna, kommer vi utan tvekan att misslyckas. Vi kommer inte att klara oss ur denna kris och det kommer inte att ske någon verklig återhämtning.
Diskussionen om kopplingarna mellan klimatpolitik, hållbarhetsstrategier och krishantering är precis lika inkonsekvent. Varje år hör vi många lugnande försäkringar om detta. Men om man ser på de aktuella planerna för ekonomisk återhämtning på EU-nivå och nationell nivå, ser man att de består av en massa ord, men att målen för hållbarhet, klimatskydd och effektiv resursanvändning fortfarande inte tas på allvar. Dessa planer för ekonomisk återhämtning kommer inte att ge EU-ekonomin de verktyg som behövs för att möta framtiden. De är bara en fortsättning på det gamla.
Jiří Maštálka
för GUE/NGL-gruppen. - (CS) Mina damer och herrar! Det gemensamma programmet för tillväxt och arbetstillfällen, också känt som Lissabonstrategin, kom till 2005. Det är nu 2009 och nu står vi ändå inför ökad fattigdom och en ekonomisk och finansiell kris utan motstycke i historien. Enligt de senaste prognoserna kommer antalet arbetslösa inom EU att öka med nästan 3,5 miljoner under 2009. Trots alla de åtgärder som vidtagits hittills ökar arbetslösheten. Jag är inte ensam om att anse att något är fel. Den nuvarande situationen visar att den politik som har förts hittills har misslyckats, en politik där man främst har främjat en ackumulering av stora vinster hos stora kommersiella och finansiella koncerner, skapande av enorma monopol och en försämrad levnadsstandard för arbetstagare och vanligt folk. EU måste välja en annan väg. Vid sitt möte under våren bör rådet anta en europeisk strategi för solidaritet och hållbar utveckling och en ny ekonomisk, social och miljömässig politik för att stödja investeringar, särskilt i fråga om arbetets kvalitet, förbättrade kvalifikationer, program för att stödja infrastrukturen, sammanhållningspolitik, miljöskydd och förbättrat hälso- och säkerhetsskydd på arbetsplatsen. Ett stort problem som medlemsstaterna, även Tjeckien, möter är omlokalisering av företag. EU bör inrätta ett regelverk för sanktioner mot företag som omlokaliserar, till exempel genom att göra EU:s finansiella stöd avhängigt av att skyldigheter uppfylls som inbegriper skydd av arbetstillfällen och lokal utveckling. Särskilt nu, i en tid av finansiell och ekonomisk kris, behöver vi inte bara solidaritet utan också strikta och snabbt verksamma regler och instrument som ett gemensamt försvar mot krisen. På detta sätt vill vi också på ett värdigt sätt anknyta till arvet efter Jean Monnet, vars minne vi firar i dag.
Nigel Farage
för IND/DEM-gruppen. - (EN) Herr talman! Nu på förmiddagen har talarna glatt viftat med uttrycket ”europeisk solidaritet”, som om detta var en självklarhet. Jag ifrågasätter det.
Vi kan inte ge carte blanche för att rädda de östeuropeiska länderna. Det har vi inte råd med. Planen är ekonomiskt ohållbar, men viktigare är att de franska, brittiska och tyska skattebetalarna politiskt inte kommer att acceptera att vi genomför den. Ändå verkar det nu som om den brittiske finansministern Alistair Darling förespråkar planen. Han har blivit galen! Han säger att EU nu måste gå in för den samarbetsanda som är så värdefull för oss alla, som om vi vore en enda stor, lycklig familj.
Men Ungerns premiärminister, Ferenc Gyurcsány, slår sönder föreställningen om europeisk solidaritet. Han kräver att Europeiska unionen ska punga ut med 180 miljarder euro för att rädda länder som hans eget. Han säger att om vi inte gör det, så kan han lova oss att fem miljoner arbetslösa utvandrare kommer att styra stegen västerut, mot våra länder. Detta är ren och skär utpressning. Det visar hur vansinnigt det är att vi har släppt in länder som Ungern i vår politiska union, och ännu mer hur tokigt det är med öppna gränser.
Ändå går, såvitt jag förstår, alla inlägg här i kammaren i dag ut på att vi måste öka dosen av EU - att lösningen är att ge unionen mer makt! Men snälla ni, ni har ju redan fått höra vad väljarna i Frankrike, Nederländerna och Irland tyckte om det där. Ni saknar legitimitet för att öka Europeiska unionens makt. Jag tror att Europaparlamentsvalet i år för väljarnas del kommer att handla om den ekonomiska krisen. Jag hoppas att väljarna den här gången sänder er ett så entydigt och rungande budskap att ni för en gångs skull helt enkelt inte kan bortse ifrån det.
Talmannen
Nigel Farage, vi kan vantrivas i vår europeiska familj ibland, men ni är ändå en medlem av den.
Jana Bobošíková
(CS) Mina damer och herrar! Till skillnad från den tidigare talaren tror jag bestämt att det kommande mötet i Europeiska rådet helt kommer att leva upp till det nuvarande tjeckiska ordförandeskapets motto, ”Ett Europa utan gränser”. Jag hoppas att rådsordföranden Mirek Topolánek, som inte är här i dag, inte kommer att ge efter för påtryckningarna från Barack Obamas administration och falla för frestelsen att införa fler regleringar och att tillföra mer av skattebetalarnas pengar till ekonomin.
Vid det kommande mötet i rådet bör man också avvisa Barrosokommissionens miljölobbyplan som innebär ett omfattande mångmiljardstöd till förnybar energi. Ekonomisk teori och historiskt belagd praxis visar tydligt att detta inte alls kommer att bidra till att minska den ekonomiska kollapsen eller stoppa ökningen av arbetslösheten. Tvärtom kommer det bara att fördjupa krisen och skapa ytterligare en risk för framtiden, nämligen inflation. Jag tror inte att någon vettig politiker vill bidra till en kraftig prisökning och till att vanliga medborgares besparingar minskar i värde. Jag hoppas att ordförandeskapet kommer att fortsätta sin ståndaktiga liberalisering och samtidigt undanröja handelshinder och protektionism.
Som vi vet har den amerikanska regeringens reglering av den ekonomiska politiken spelat en central roll i den aktuella krisens uppkomst. I stället för att lära av detta har EU-organ godkänt hela 519 förordningar och 68 direktiv sedan den 1 juli förra året, med andra ord under loppet av nio månader. Om det tjeckiska ordförandeskapet vill vara trovärdigt i sitt motto ”Ett Europa utan gränser” och göra nytta borde det, snarare än att anordna fler toppmöten, omedelbart gå igenom all EU-lagstiftning och göra sig av med så många restriktioner som möjligt inom områdena miljö, jämställdhet mellan könen, sociala frågor och sysselsättning. Rådet bör också tänka på hur man ska styra i den uppblåsta socialstaten och minska höga skatter och försäkringskostnader. Enbart så kan vi åstadkomma ett snabbt återupptagande av människornas och marknadens rationella verksamheter, annars kommer det helt enkelt inte att vara möjligt att klara sig ur den nuvarande krisen.
Klaus-Heiner Lehne
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Ibland tror jag inte mina öron. Herr Schulz! Initiativet till reglering och bestämmelser om öppenhet för hedgefonder och privat kapital kommer från utskottet för rättsliga frågor.
År 2006 började medlemmarna i gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater i utskottet för rättsliga frågor att aktivt kräva att regler skulle inrättas. Det initiativbetänkande om rättsakter som vi beställde konkretiserades inte eftersom ordföranden för utskottet för ekonomi och valutafrågor, som vi alla vet är medlem av socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet, började en helt onödig ordstrid om befogenheter. Resultatet blev att det tog flera månader, om inte år, innan vi lyckades nå en överenskommelse. Vi kunde sedan slutligen anta initiativbetänkandena om rättsakter i denna fråga i september förra året, i form av Poul Nyrup Rasmussens och Klaus-Heiner Lehnes betänkanden.
Den person i rådet som uttalade sig emot en reglering inom detta område var Gordon Brown. Han är uppenbarligen inte medlem i PPE-DE-gruppen, utan tillhör er grupp. Under de senaste åren har Angela Merkel och Anders Fogh Rasmussen alltid talat till förmån för reglering inom dessa områden vid alla debatter, både i Europeiska rådet och i G8.
Problemet är att socialisterna inom EU alltid har varit ett betydande hinder för att inbegripa dessa oreglerade områden. Åsikterna har nyligen ändrats och detta har lett till att vi är i den position där vi nu är. Detta är ett av de historiska faktumen inom detta område. Jag vill bara säga att det är en stor skillnad mellan den retorik som vi nu hör och de senaste månadernas och årens verklighet. Det är tyvärr så.
Slutligen vill jag nämna ett antal områden av gemensamt intresse. I dag var andan mellan parlamentsgrupperna vid styrgruppens utarbetande av resolutionen om Lissabonprocessen ovanligt bra. Därför har vi lyckats nå en överenskommelse inom nästan alla områden och vi tog fram en bra resolution.
Vi bör inte fortsätta denna diskussion tills vi blir alldeles matta. I stället bör vi tydliggöra att detta är ett område av gemensamt intresse. EU-medborgarna förväntar sig att vi samarbetar i denna kris och att vi inte motarbetar varandra.
(Applåder)
Poul Nyrup Rasmussen
(EN) Herr talman! Detta är den värsta krisen sedan 1929, och värre blir det. Arbetslösheten ökar med raketfart just nu.
För några månader sedan sa jag följande till kommissionens ordförande: ”Jag råder er att inte överdriva förtjänsterna hos Europeiska rådets beslut i december 2008, och att inte skönmåla situationen i EU.” Men det är precis vad ni ägnar er åt nu. Ni har inte genomfört några ekonomiska stimulansåtgärder som motsvarar 3,3 procent. Inte alls! Ni pratar om automatiska stabilisatorer trots att de redan är inräknade i prognosen. I januari låg kommissionens prognos på minus 2 procent. I dag är Europeiska centralbankens prognos minus 3 procent. Ni pratar om en ekonomisk stimulans på motsvarande 1,5 procent, men det är ju inte tal om några 1,5 procent. Precis som Bruegel-institutet konstaterar är siffran 0,9 procent, och det finns det svart på vitt på.
Nu ser läget ut så här: Vi slår inte vakt om sysselsättningen, arbetslösheten stiger med raketfart och era europeiska stimulansåtgärder motsvarar inte 3,3 procent, utan bara 0,9 procent. Om ni nu står och säger att vi bör invänta bättre tider, att ni instämmer i Jean-Claude Junckers uttalande i går om att de åtgärder som vi har vidtagit är tillräckliga - då svarar jag: Ni har inte gjort tillräckligt. Människorna väntar sig mer av EU än era uttalanden i dag.
Jag konstaterar följande: Om några veckor träffar ni Förenta staternas nye president Barack Obama. Han har med sig ett investeringspaket som motsvarar 1,8 procent av hans BNP. Det paket som vi kommer med är inte ens hälften så stort. Hur kan ni försvara att EU försätter sig i en position där vi gör mindre än våra amerikanska vänner, samtidigt som vi kräver att de ska vidta mer långtgående åtgärder? Inbillar ni er verkligen att Europeiska unionen vinner respekt på det sättet?
Jag anser att vi behöver göra mer och ta fram en omfattande plan, som inbegriper toppmötet den 19 mars, det vill säga om nio dagar, toppmötet om sysselsättningen i Prag i maj och toppmötet i juni. Herr kommissionsordförande! Jag vädjar till er att vidta nya, omfattande åtgärder för att få till stånd en återhämtning. Annars är spelet förlorat. Det handlar inte om att få läget att ljusna under nästa år. Det handlar om en djupgående, global kris som vi måste ta på allvar.
Låt mig avslutningsvis säga att det här är en fråga om solidaritet. Det är nu dags att säga nej till nya gränsdragningar mellan dem som har varit medlemmar i Europeiska unionen sedan många år, och dem som anslöt sig till EU efter att ha blivit utlovade bättre livsvillkor för vanliga människor. Låt oss inte dra upp nya gränser mellan nya och gamla medlemsstater. Låt oss visa vår solidaritet konkret. Jag uppmanar er därför att överväga nya finansiella lösningar för att hjälpa våra nya vänner. Euroobligationer är en sådan möjlighet och Europeiska investeringsbanken en annan. Jag vädjar till er att ta detta på allvar, så att vi inte, som japanerna, gör alltför lite alltför sent. Låt oss visa att EU sätter människan i centrum, att EU handlar om att visa solidaritet med unionens svagaste medlemsstater.
Jules Maaten
(NL) Herr talman! Nu när Lissabonstrategins ursprungliga period närmar sig sitt slut ser vi att de mål som regeringscheferna fastställde år 2000 inte helt har uppnåtts. Särskilt under den nuvarande ekonomiska krisen är det av största betydelse att Lissabonstrategi tas på allvar. Om detta hade varit fallet skulle EU troligen ha haft bättre förmåga att klara de ekonomiska motgångarna.
En av de centrala överenskommelserna i Lissabonstrategin är avsikten att spendera 3 procent av bruttonationalprodukten på forskning och utveckling. Två tredjedelar finansieras av den privata sektorn och en tredjedel av staten. Men det faktum att knappast något land i EU har uppnått detta mål bromsar innovationen inom EU. Under en världsomfattande kris måste EU hitta den inre styrkan, för att återställa ekonomin till den standard som krävs.
Samtidigt är det naturligtvis förvånande att en avsevärd andel av EU:s budget fortfarande ska användas för att översubventionera den gamla ekonomin med jordbruk och regionalfonder, samtidigt som man inte uppnår investeringsmålen för forskningen. Det finns många alternativ. Tänk till exempel bara på en miljövänlig teknik, medicinsk teknik eller den växande sektorn för europeiska dataspel, där särskilt stöd visar sig vara effektivt.
En dynamisk och starkt innovationsorienterad ekonomi kan hjälpa nya industrier, ny teknik och nya produkter att komma i gång. Detta är precis vad som behövs för en återhämtning från lågkonjunkturen. Krisen ger oss en möjlighet, och tvingar oss faktiskt, att genomföra reformer som det finns ett trängande behov av.
Jag skulle vilja uppmana medlemsstaterna att ta sina egna överenskommelser på allvar. När vi sätter upp stora mål krävs det stor beslutsamhet för att nå dem. Om inte, kommer EU att förlora sin trovärdighet. Den gemensamma politiken kräver att alla anstränger sig till det yttersta och den tillåter inte någon slapphet från någon av medlemsstaterna.
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL) Herr talman! Allt pekar mot att Lissabonstrategins tioårsmål kommer att sluta i ett misslyckande. Varken Lissabonstrategin eller Lissabonfördraget, som man ständigt hänvisar till, är ett verkligt svar på den globala ekonomiska krisen. Under det kommande rådsmötet kommer Irlands premiärminister att informera oss om vilka steg som kommer att tas för att införliva Lissabonfördraget. I likhet med Frankrike och Nederländerna förkastade Irland genom en folkomröstning den ändrade versionen av konstitutionen för Europa. De irländska medborgarna kunde inte övertalas att ge upp en del av sitt självbestämmande till förmån för en byråkratisk struktur som kallas Europeiska unionen. I stället för att vänta på ett beslut från den tyska konstitutionsdomstolen som kan leda till att fördraget slutligen begravs, gör man för närvarande försök att övertala irländarna med löften om förmåner som inte finns i de dokument som mottagits.
Med tanke på den enorma ekonomiska krisen manar jag till ett slut på meningslösa interna EU-tvister och att specifika åtgärder vidtas på grundval av de befintliga fördragen i en anda av solidaritet.
Claude Turmes
(FR) Herr talman! I dessa kristider behöver vi en stark stimulans på EU-nivå.
Nationalstater som agerar på egen hand kommer inte att kunna ge ett tillräckligt starkt och samordnat svar. Därför behöver vi brådskande en hjälpande hand från EU. Men vad är det egentligen vi ser i dag? En kommission som, liksom dess ordförande, är trött, som saknar visioner och som saknar politiskt mod. En återhämtningsplan på 5 miljarder euro är inte någon återhämtningsplan alls eftersom 50 procent av projekten på listan inte kommer att bli föremål för några investeringar under 2009 eller 2010, då tillstånden för t.ex. kolbindning ännu inte kommer att ha utfärdats!
Joseph Daul har helt rätt. Nu är det rätt tid för oss att ge prov på solidaritet och innovation. Om kommissionen lyssnar på Margaret - ”Jag vill ha mina pengar tillbaka” - Merkel och fördelar mer pengar till de starka ekonomierna än till våra kolleger i öst som behöver vårt stöd just nu, kommer vi inte att kunna göra framsteg.
Därför behöver vi innovation inom två områden. För det första bör vi inte slösa bort dessa 5 miljarder euro på statligt stöd, utan i stället koncentrera pengarna på Europeiska investeringsbanken. Denna bank ökar nu sitt kapital med 76 miljarder euro och förhandlar med Europeiska centralbanken om att stärka likviditeten. Därför bör vi använda större delen av dessa 5 miljarder euro som garantifonder för att få in 20, 25 eller 30 miljarder av offentliga och privata investeringar. För det andra måste vi utvidga återhämtningsplanen så att den omfattar miljövänlig teknik, förnybar energi och investeringar i fastigheter i EU:s orter och städer.
För närvarande ger president Barack Obama tio gånger mer riskkapital till miljövänlig teknik än vad EU gör. Vi förlorar därför slaget när det gäller nästa stora händelse inom ekonomin.
Sahra Wagenknecht
(DE) Herr ordförande, mina damer och herrar! Den avgörande frågan i samband med alla ekonomiska återhämtningsplaner som inrättas runtom i EU är naturligtvis denna: Vem kommer att få pengarna? Kommer fler blanco-checkar att utfärdas för bankerna, trots att det i längden skulle vara betydligt billigare för skattebetalarna om de förstatligades med en gång? Skulle vi lätta bördan för storföretag och höginkomsttagare trots att de har åtnjutit skattelättnader inom hela EU i åratal? Ju mer pengar som slösas på sådana saker, desto troligare är det att programmen kommer att misslyckas och att den europeiska ekonomin kommer att hamna i en mycket farlig nedåtgående spiral.
Den långsiktiga politiken med privatisering, avreglering och liberalisering har lett till en ökande koncentration av välståndet bland de rikaste 10 000 personerna. Dessutom har denna politik utlöst den kris som vi upplever i dag. Alla som tror att krisen kan övervinnas genom att fortsätta med denna politik och bara göra några få ändringar har inte alls lyckats förstå situationen. Vad vi behöver är just motsatsen. I stället för att köpa bankernas problematiska tillgångar bör vi spendera skattemedlen på att renovera skolor och sjukhus och på att göra EU:s ekonomi mer miljövänlig. Om offentliga medel ska ges till privata företag måste regeln inga skattemedel utan garanterade arbetstillfällen och särskilt inga skattemedel utan offentligt ägande gälla, så att staten och framför allt medborgarna kan dra nytta av eventuella framtida vinster. Den bästa planen för ekonomisk återhämtning skulle vara en radikal omfördelning av välståndet och tillgångarna uppifrån och ned. EU:s låglönesektor måste minskas i omfattning snarare än att ständigt öka. Vi behöver högre minimilöner och bättre social service i EU. Vi behöver skattesatser som garanterar att miljonärerna och profitörerna från den gamla finansmarknaden tar ansvar för de enorma förluster som har gjorts, och inte majoriteten av medborgarna som inte alls har dragit nytta av den finansiella högkonjunkturen. Jag anser att social rättvisa är den enda rimliga ekonomiska politiken i nuläget. Det är det enda sättet att få stopp på denna katastrofala kris.
Nils Lundgren
Herr talman! Lissabonstrategin tillhör EU:s bästa projekt. Medlemsländerna ska frivilligt reformera sina ekonomier för att skapa välstånd och god anpassningsförmåga, både till förutsedda förändringar som den åldrande befolkningen och till oförutsedda förändringar som kollapsade finansmarknader. Strategin går ut på att främja effektiva marknader, entreprenörskap, utbildning, forskning och stabila statsfinanser, och nu sätts vi på prov.
Om vi alla när finanskrisen kom hade haft ett flexibelt näringsliv, rätt penningpolitik och sunda statsfinanser skulle EU ha klarat sig mycket bättre. Men det har vi inte haft. Lissabonstrategin har inte genomförts, och samtidigt har euron medfört en alldeles för slapp penningpolitik för Irland, Spanien, Italien och Grekland. Därtill kommer att flera länder har kunnat vansköta sina offentliga finanser i skydd av euron. Därför är obalanserna gigantiska. Lissabonstrategin är en god idé som har förfuskats. Euron är en dålig idé som har förvärrat problemen.
Bruno Gollnisch
(FR) Herr talman, mina damer och herrar! I dessa kristider visar det sig vilket värde strukturer har och till vilken nytta de är, och denna kris visar oss att Bryssels EU inte är till någon nytta alls. Återhämtningsplanen, som pompöst nog kallades ”europeisk” är faktiskt summan av de finansieringar som medlemsstaterna har beslutat om. EU-budgetens bidrag utgör bara en mycket liten del av detta.
Medan 200 miljarder euro ges till stöd för realekonomin och arbetstillfällena, går 2 miljarder av detta stöd till bankerna, utan någon garanti för att de kommer att använda pengarna till att finansiera företag och privatpersoner. Privatiserade vinster, offentligt ägande av förlusterna: det är det senaste från denna ekonomiska politik, vare sig den är liberal eller socialistisk.
Handlar det om europeisk solidaritet eller stöd till staterna? Deltagarna i det informella toppmötet den 1 mars avvisade kollektivt att krav knyts till stödet till bilsektorn, för marknadens och för konkurrensens skull. Det har inte skett någon förändring av politiken, ingen förändring av logiken, och ingen brytning med det system som ledde oss in i katastrofen! Vi står på avgrundens brant och om några dagar kommer stats- och regeringscheferna att be oss att ta ett stort hopp framåt.
Lambert van Nistelrooij
(NL) Herr talman! Som regionalpolitisk samordnare för gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater vill jag säga att den önskade övergången mot en mer flexibel strategi och en mer bestämd inriktning för investeringar och sysselsättning håller på att förverkligas. Just i dessa kristider spelar sammanhållningspolitiken en roll när det gäller gemenskapens investeringar. För tillfället utnyttjar vi årligen ett belopp på omkring 50 miljarder euro och 65 procent av detta går till de prioriterade områdena i Lissabonöverenskommelserna. Därigenom ger vi ett aktivt bidrag, kvalificerar arbetstagare och tar alla möjliga typer av regionala initiativ för åren efter krisen.
PPE-DE-gruppen vill upprätthålla denna integrerade finansiella strategi i stället för att orsaka ännu mer fragmentering. Tanken bakom att anta en mer flexibel strategi är att snabba på utgiftsplanerna, förenkla godkännandet och hantera förberedelsekostnaderna effektivt, utvidga EIB:s verksamhetsområde avsevärt genom specifika program, inkludera hållbara omläggningar av stadsmiljön och mer utrymme för energieffektivitet, inte minst i de gamla medlemsstaterna. Jag välkomnar dessa steg mot en mer intensiv strategi och ökad flexibilitet.
Under sammanträdesperioden mars II kommer vi att hålla en prioriterad debatt om anpassningarna till sammanhållningspolitiken. Vi kommer också att justera bestämmelserna för fonden i enlighet med detta, och lägga grunden till en ny formel för sammanhållning: territoriell sammanhållning, ramen för perioden efter 2013.
Såsom just bekräftades, har vi gjort ett åtagande om att bedriva högkvalitativ verksamhet, inklusive kluster, FoU, innovation och landsbygdsutveckling, och vi kommer att se till att kunskapsekonomin och konkurrenskraften inom EU stimuleras. Detta gäller alla regioner i alla medlemsstater. På detta sätt kommer EU att förbli synligt, och vi kommer att bidra till större solidaritet i EU, också efter denna krisperiod.
Edit Herczog
(EN) Herr talman! Jag vill först svara Nigel Farage. Det har ju hittills varit osäkert om parlamentet ska kunna enas, men Nigel Farage har övertygat oss alla om vikten av en enig europeisk union.
EU har drabbats av en systemkris. Vi måste fråga oss varför vår tioåriga Lissabonstrategi inte kunde rädda oss. Behöver vi definiera bättre mål? Behöver vi bli bättre på att leva upp till dem? Behöver vi handla mer samordnat, eller har vi väntat på att någon annan ska göra arbetet åt oss?
Den socialdemokratiska gruppens svar är att det är bra att vi har en gemensam och omfattande framtidsstrategi, så att vi i en och samma strategi kan värna om såväl vår konkurrensförmåga som den sociala och ekologiska hållbarheten. Vi socialdemokrater säger att vi behöver uppfylla Lissabonstrategins mål i hela EU, att detta är något som gagnar samtliga européer, även de fattiga, som är mest sårbara.
Vi behöver stabilisera finansmarknaderna och minska risken för att liknande kriser upprepas i framtiden. Men vi kommer inte att stödja åtgärder som skrämmer iväg våra tillgångar till skatteparadis, eller göder ett fåtal personers bankkonton. Vi behöver stabilisera realekonomin i hela EU inom alla sektorer, i synnerhet små och medelstora företag. Men vi måste också ta ansvar för att främja sysselsättningen, så att våra åtgärder inte bara blir till vinster för de berörda företagen.
Vi behöver satsa på forskning, utveckling och innovation och på övergången till digital teknik. Samtidigt ska vi utveckla vår kompetens, så att alla unionsmedborgare klarar av att använda denna teknik. Vi ska föra en immaterialrättslig politik för att kunna investera pengar i kunskap. Vi behöver stabilisera hela EU, men också höja blicken utanför vår union till ännu sårbarare hörn av världen, och inte dra upp nya gränser inom EU.
Vi behöver ingjuta handlingskraft i våra aktörer. Handling, handling och åter handling - och resultat. Enbart med ord kommer vi inte att lyckas. Det räcker inte att göra mycket - men det vi gör måste räcka. Vi uppmanar kommissionen och rådet att se bortom vårens toppmöte, och att framföra vårt budskap till G20-länderna. Det är vad allmänheten förväntar sig av oss. Låt oss agera gemensamt.
Ona Juknevičien
(LT) Jag skulle vilja uppmärksamma några omständigheter som jag anser vara viktiga när det gäller frågan om hur vi ska behålla och skapa nya arbetstillfällen. För det första är detta en global ekonomisk kris som tvingar oss att tänka om och omvärdera sysselsättningsstrategin. För det andra måste vi kritiskt utvärdera vad vi redan har åstadkommit, och hur effektivt det är att genomföra de strategier som vi har antagit. Därför uppmanar jag kommissionen att mycket kritiskt granska hur gemenskapens medlemsländer använder de medel som är avsedda att stimulera sysselsättningen. Den hittillsvarande metoden att i de flesta fall tilldela medel för kvalificering, omkvalificering och olika typer av utbildning är i min mening ineffektiv. Att investera i små och medelstora företag och mikrokrediter är den effektivaste åtgärden för att skapa nya arbetstillfällen. Medlen från både socialfonden och globaliseringsfonden skulle kunna användas mer effektivt i detta syfte. Medlemsstaterna måste skicka in rapporter om användningen av pengar från socialfonden och globaliseringsfonden, och särskilt ange hur många nya arbetstillfällen som har skapats. Det måste finnas påföljder för ineffektiv användning. Antalet anställda som väljer så kallad frivillig uppsägning ökar. De står utan arbete och utan socialt eller finansiellt stöd. Därför bör vi involvera fackföreningarna här för att skydda vårt folks intressen. Jag uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att enas i denna viktiga fråga.
Guntars Krasts
(LV) Tack, herr talman. I den aktuella krissituationen är det bäst att göra mer i stället för att vänta. Därför bör de föreslagna ekonomiska stimulansinstrumenten utan tvekan få vårt stöd. För de nya medlemsstaterna i Östeuropa har emellertid de internationella lånemarknaderna med få undantag stängt dörren. Det finns ett utflöde av kapital och västeuropeiska banker, som står för den största delen av marknaden i regionen, har gått från den expansiva lånestrategi som de hade för inte så länge sedan till en mer försiktig inställning. Möjligheterna för dessa medlemsstater att använda finansiella och penningpolitiska instrument är begränsade, eller obefintliga. I flertalet av de länder som förbereder sig för en anslutning till euroområdet kommer dessutom konvergenskriterierna att på medellång sikt begränsa vilka ekonomiska stimulansåtgärder som kan vidtas. Det enda verkliga instrumentet för att stimulera ekonomin och genomföra Lissabonstrategin i dessa länder är finansiering från EU:s fonder. Det kan emellertid vara svårt att hitta medfinansiering för att erhålla medel, och detta kan göra att det tar längre tid att få medel. För att stimulera ekonomin i Östeuropa behöver vi brådskande enas om ändrade regler för att erhålla EU-medel. Förfarandena för att få del av dessa medel behöver förenklas betydligt, omfattningen av medfinansiering från den offentliga och privata sektorn behöver minskas och tidsgränserna för att erhålla resurser måste förlängas. Vi behöver hitta verkliga möjligheter att använda finansiering från Europeiska investeringsbanken och Europeiska banken för återuppbyggnad och utveckling för införskaffande av medel. Med dessa beslut sänder vi en viktig signal för återhämtningen och stabiliseringen på den östeuropeiska marknaden. Tack.
Elisabeth Schroedter
(DE) Herr talman, mina damer och herrar, ärade kommissionsledamöter - tack! Vi måste ta den chans som erbjuds genom den finansiella krisen att ge EU-ekonomin en radikalt grönare inriktning och sätta stopp för klimatförändringen.
Kommissionen utnyttjar emellertid inte den här möjligheten, utan litar till ett räddningspaket som innehåller gammal skåpmat som vägbyggande och bilindustri. Till och med investeringar i osunda ekonomiska strukturer verkar vara en möjlighet. Detta är inte ett framtidsvänligt koncept för att lugna människors oro över att förlora sin försörjning. Uppmjukningen av reglerna för att utnyttja strukturfonderna måste enbart avse hållbara, miljövänliga investeringar. Utan en sådan klimatkontroll får inte medfinansieringen ökas.
Jag tycker att kommissionsledamöternas strategi att utnyttja finanskrisen för att gröpa ur de anställdas rättigheter är cynisk. Sysselsättningsdirektivet borde bidra till att förstärka de anställdas rättigheter och inte till att försvaga dem. En sådan reform borde ha kommit för länge sedan. Det ni erbjuder i det nya dokumentet är oacceptabelt.
Ilda Figueiredo
(PT) Den nyliberala Lissabonstrategin har varit ett av Europeiska unionens viktigaste instrument för att främja finansiell avreglering, privatisera offentliga tjänster, avreglera marknader och världshandel, liberalisera arbetslagstiftningen och skada arbetstagarnas rättigheter. Förslagen om arbetstidsdirektiv och flexicurity är tydliga exempel på detta.
Det är meningslöst att fortsätta insistera på att utveckla Lissabonstrategin när den ekonomiska och sociala kris som tillämpningen av den strategin har bidragit till att skapa nu förvärras. Vi måste därför bryta med denna politik, präglad av nyliberal kapitalism, som är orsaken till att arbetslösheten förvärras, att arbetena blir osäkrare och att fattigdomen ökar och som har ökat den sociala, regionala och territoriella ojämlikheten. Vi behöver en integrerad EU-strategi för solidaritet och hållbar utveckling som bygger på ett försvar av produktiva sektorer och offentliga investeringar genom att kraftigt öka gemenskapens medel till stöd för länderna med svagare ekonomier, en strategi där vi respekterar naturen och skapar arbetstillfällen med rättigheter och främjar offentliga tjänster, ökar köpkraften och garanterar en rättvis inkomstfördelning för att minska fattigdomen. Detta är raka motsatsen till vad kommissionen och rådet föreslår.
Johannes Blokland
(NL) Herr talman! Under de senare årens debatter om vårtoppmötena har vi uppmanat medlemsstaterna att arbeta med Lissabonprocessen. Trots allt kan ekonomisk tillväxt och låg inflation ge utrymme för reformer. Reformer var nödvändiga i konkurrensen med de nya tillväxtekonomierna och de krävs faktiskt fortfarande.
Den nuvarande krisen visar att de medlemsstater som reagerade på denna uppmaning nu klarar sig bättre än de övriga. De andra medlemsstaterna uppvisar stora budgetunderskott, och det faktum att de medlemsstater som inte ville lyssna på vår uppmaning nu för dessa underskott vidare utgör ett hot mot vår valutas stabilitet.
Jag vill uppmana kommissionen att övervaka att medlemsstaterna följer stabilitetspakten. Det är bara på det viset som vi kan undvika att kostnaderna för denna kris blir ohanterliga. Tillfälliga stödåtgärder som uppfyller hållbarhetskravet kan därför tillämpas i begränsad omfattning. Förutom alla nya planer är det självklart att gamla avtal ska hållas.
Sergej Kozlík
(SK) Västeuropa tycker om att prata om behovet av att hjälpa länderna i Central- och Östeuropa att ta sig igenom krisen. Men samma personer, eller Nicolas Sarkozy för att vara mer exakt, talar om dessa länder som ett svart hål som utgör en risk för Europeiska unionen. Jag tillbakavisar en sådan trivialisering av ett problem som påverkar länderna i Väst på exakt samma sätt. Resultatet av sådana uttalanden blir en förtroendekris för institutionerna i Central- och Östeuropa och de påminner mer om en dolkstöt i ryggen än en form av hjälp.
EU-ledarna tillbakavisade protektionistiska åtgärder i förra veckan, en protektionism som skulle ha inneburit att en ny järnridå sänktes ned över det enade Europa. Samtidigt har emellertid kommissionen godkänt ett enormt statligt stöd till de franska biltillverkarna. Men denna ojämlika och diskriminerande strategi är även uppenbar inom andra områden, och framför allt inom jordbruket. EU är på väg att få två ansikten, och det är EU-skeptikerna som kommer att vinna på det.
Gunnar Hökmark
(EN) Herr talman! Debatten handlar om arbete - om arbete, och om ett nytt välstånd. Därför blir jag lite överraskad av att höra den socialdemokratiska gruppen kritisera dem som bär ansvaret för EU:s realistiska politik. Det var ju socialdemokraterna som, mer än några andra, krävde räntesänkningar under högkonjunkturen, enligt Förenta staternas penningpolitiska modell. Ekonomin i Förenta staterna har framför allt ödelagts av en släpphänt penningpolitik. Martin Schulz bör vara tacksam för att EU och Europeiska centralbanken inte lyssnade på honom, för om så hade varit fallet skulle EU:s ekonomi befinna sig i ett ännu mycket mer prekärt läge än den gör. Det gläder mig att vi är överens på den punkten.
Samma sak gäller den politik som ni förespråkar i dag. Nu talar ni nämligen om euroobligationer, som bland annat skulle innebära högre räntor för de centraleuropeiska länderna. Det är inte så vi visar solidaritet mitt i finanskrisen. Vi skulle nog göra klokt i att inte lyssna på Martin Schulz den här gången heller.
Vi måste handla, men vi ska handla rätt. Vi får inte fördjupa krisen, utan måste garantera stabiliteten.
(Inpass från salen)
Nej, ni har inte suttit vid makten, men ni är ansvariga för åtskilligt i alla fall. Om vi hade lyssnat på er skulle vi befinna oss i en ännu värre situation. Ni och jag var ju överens om den saken, eller hur? Det gläder mig att parlamentet enhälligt anser att er politik var felaktig.
Vad vi nu behöver är stabilitet. Vi behöver värna om de öppna gränserna genom att följa konkurrensbestämmelserna och reglerna för statligt stöd, eftersom export förutsätter import, och import förutsätter export. Bara så kan vi skapa fler arbetstillfällen.
Guido Sacconi
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! En minut räcker bara för ett telegram. Rubriken på mitt telegram, som jag ska skicka till Europeiska rådet, har redan förmedlats av Martin Schulz och Anders Rasmussen, som sa att mer måste göras via nya tuffa lagar på finans- och skatteområdet, framför allt vad gäller den sociala krissituationen. Låt mig tillägga ytterligare en sak: det är naturligtvis av stor betydelse när vi tar oss igenom denna kris att vi minimerar de sociala effekterna. Men det är också viktigt att hålla en stadig kurs så att vi vet om vi ska komma ur krisen som vinnare eller förlorare i den globala konkurrens som kommer att bli allt intensivare i sökandet efter en ny grön, smart och koldioxidsnål ekonomi.
Därför måste alla åtgärder på alla nivåer, från lokal nivå till EU-nivå, stämma överens med den målsättningen. Rådet måste ge ett starkt förhandlingsmandat för fasen efter Köpenhamn så att vi inte missar den möjligheten, som också är en ekonomisk chans. Mandatet måste få stöd genom nödvändig finansiering till utvecklingsländerna som gör det möjligt för dem att förena sig med oss.
Sophia in 't Veld
(NL) Herr talman! Denna kris är ett test för EU. Medborgarna förväntar sig nu att EU ska agera. Därför är det egendomligt att många nationella ledare, till och med nu, sitter fast i en politik av typen ”rädde sig den som kan”. EU är inte produkten av 27 gånger det nationella intresset. I det avseendet skulle det vara ett allvarligt fel att än en gång dela upp Europa i öst och väst.
Liberalerna vill investera i framtiden, inte i det förgångnas misstag. Målen i Lissabonstrategin får inte läggas på is. Snarare bör vi engagera oss ännu mer i utbildning och forskning, innovation, hållbarhet och en stark EU-marknad.
Bankirer som förskingrar våra pengar är endast värda förakt. Men, herr Schulz, de politiker som nu låter underskotten och skuldsättningen rusa i höjden till skada för yngre generationer är lika oansvariga. Gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa stöder andemeningen i Ferreira-betänkandet. Det är bara genom äkta europeiska och framtidsinriktade lösningar som vi kan tackla den här krisen. Det är nu eller aldrig för EU.
Dariusz Maciej Grabowski
(PL) Herr talman! En verklig strategi för ekonomisk återhämtning är avgörande för Europeiska unionen. För att den strategin ska bli effektiv måste den uppfylla följande villkor: För det första behöver EU en större budget, och inte en som bantas från 1 procent till 0,8 procent av BNP, som vissa länder förespråkar. För det andra måste friheten för budget- och skattepolitiken återställas, och alla försök att påtvinga och standardisera sådan politik överges. För det tredje måste påtryckningarna för att få de nya medlemsstaterna att gå med i euroområdet upphöra. För det fjärde måste noggranna kontroller av flödena av finanskapital införas och överföringen av kapital från nya medlemsstater till de rika medlemsstaterna stoppas. I dag uppgår denna rovdrift till tiotals miljoner euro och är på väg att ruinera de nya medlemsstaterna. För det femte bör vi rikta stöd och hjälp i första hand till länder och regioner som har drabbats värst och inte, som man gör i dag, lägga ned varv i Polen medan man skyddar arbetstillfällena i Frankrike och Tyskland. För det sjätte bör programmet med infrastrukturinvesteringar utnyttjas för att eliminera skillnader och underutveckling, framför allt i de nya medlemsstaterna.
Csaba Őry
(HU) Herr talman! Vi är alla medvetna om att sysselsättningspolitikens och Lissabonstrategins betydelse har ökat under de nuvarande omständigheterna, under den pågående ekonomiska krisen, och därför måste vi, lagstiftarna och beslutsfattarna i EU, sträva efter att göra tillämpningen av de sysselsättningspolitiska riktlinjerna så effektiv och framgångsrik som möjligt. Som resultatet av omröstningen i utskottet för sysselsättning och sociala frågor även visade råder det total enighet bland de politiska grupperna om att de sysselsättningspolitiska riktlinjerna för perioden 2008-2010 utgör en lämplig - och tillräckligt flexibel - ram för att målen ska kunna uppnås. Inom den här ramen blir det varje medlemsstat som ska avgöra vilka nyckelaspekter som är bäst lämpade för just deras situation och att komplettera de olika riktlinjerna med ett faktiskt innehåll. Ramsystemet är med andra ord ett bra verktyg, och att det togs fram får ses som en gemensam europeisk succé. Medlemsstaternas uppgift blir å andra sidan att verkligen se till att detta enastående redskap tillämpas i praktiken.
Det finns med andra ord två förutsättningar för att vi ska lyckas: att ställa upp rätt mål och att i praktiken genomföra en politik som passar de målen. Den första förutsättningen är - kan vi säga - redan uppfylld, och därför måste vi fokusera vår uppmärksamhet under nästa period på att följa upp kompletteringen och tillämpningen av innehållet i de sysselsättningspolitiska riktlinjerna från medlemsstaternas sida. Vi får inte bortse från att de olika medlemsstaternas olika ekonomiska förutsättningar och skuldnivåer innebär att de har olika stor rörelsefrihet när det gäller storleken på de investeringar de kan göra inom sysselsättning och mänskliga resurser. I ett annat avseende måste vi emellertid stå enade: varje medlemsstat måste öka sina investeringar som direkt avser sysselsättning i proportion till den egna kapaciteten. Vi måste inse att framgången för de ekonomiska stimulanspaket som lanserats av medlemsstaterna är att vi uppnår gemensamma EU-mål. Därför måste vi harmonisera våra strategier på det ekonomipolitiska området i högre grad än tidigare. Mot bakgrund av detta, och eftersom jag litar på att de politiska grupperna är överens, uppmanar jag parlamentet att stödja Jan Anderssons betänkande och rösta för att det antas.
Pervenche Berès
(FR) Fru talman, herr Vondra, herr kommissionsledamot! EU kan göra mycket om det verkligen vill, men för att göra det måste vi ställa rätt diagnos: i dag underskattas krisen. EU måste ställa upp med tillräckliga resurser: i dag är återhämtningsplanen inte tillräcklig. EU måste släppa till de finansiella resurser som behövs: i dag har diskussionen om euroobligationer avstannat. Den måste återupptas. Om EU verkligen vill agera intelligent på den internationella scenen så måste vi också föregå med gott exempel vad gäller reglering och övervakning av finansmarknaderna.
Herr Barroso! Ni tog initiativ till det arbete som utfördes av Jacques de Larosières grupp, och det har varit nyttigt, intelligent och enastående. Det arbetet ligger nu framför oss på bordet. Gör en Delors och använd detta arbete som grund för själva genomförandet!
Betänkandet har antagits enhälligt, trots att gruppen bestod av personer med mycket olika kultur och bakgrund. Vi har därför lyckats hitta den europeiska enighet som vi har försökt uppnå i åratal.
Om vi tillåter att nationerna springer åt olika håll efter detta resultat kommer det inte att bli någon övervakning av finansmarknaderna på EU-nivå.
Filiz Hakaeva Hyusmenova
(BG) Sammanhållningspolitiken blir ännu viktigare i samband med en ekonomisk kris. Banksektorn, nedläggningen av produktionskapacitet, bristen på färskt kapital och den krympande arbetsmarknaden är grundläggande problem för medlemsstaterna. Hittills har sammanhållningspolitiken haft sina egna finansiella instrument men krisen tvingar fram en integrering av lämpliga, innovativa lösningar.
Stöd som bygger på EU-medel bör nu inriktas på utvalda områden. Strukturfonderna bör användas aktivare och mer i linje med faktiska förhållanden. Medlemsstaterna bör fokusera sin uppmärksamhet på att låta bidragsmottagarna kontrollera fondmedlen. Jag hoppas verkligen att kommissionen förenklar strukturfondernas förfaranden, men det får inte ske på bekostnad av kontrollen av hur medlen fördelas och spenderas. Betänkandet om sammanhållningspolitiken och investeringarna i realekonomin kommer att ge idéer för hur vi kan hantera krisen och det blir användbart med tanke på de kommande åtgärder för att stimulera den ekonomiska aktiviteten som vi förväntar oss från Europeiska unionens toppmöte. Tack för ordet!
Rolf Berend
(DE) Fru talman, herr rådsordförande, ärade kommissionsledamöter, mina damer och herrar! Evgeni Kirilovs betänkande avser i första hand ändringarna av de tre förordningarna om strukturfonderna 2007-2013 i syfte att förbättra medlemsstaternas kassaflöden och likviditet. Detta är en åtgärd för att bekämpa den ekonomiska krisen som vi kan stödja reservationslöst.
Medlemsstaterna måste nu i full utsträckning utnyttja bland annat möjligheterna för att stödja investeringar i energisparande och förnybar energi i samband med bostadsbyggande och de nya investeringsmöjligheterna för bostadsmarknaden i allmänhet. Dessa planerade åtgärder kommer att bidra till att påskynda, förenkla och öka flexibiliteten vid utnyttjande av strukturfonderna och Sammanhållningsfonden. Jag måste understryka att dessa åtgärder inte strider mot den fria konkurrensen, de sociala normerna och genomförandet av EU:s förordningar om miljö- och klimatskydd i gemenskapen.
Det är nu medlemsstaternas skyldighet att garantera medfinansiering av de medel som ställs till förfogande från EU:s strukturfonder för att man ska kunna utnyttja dem fullt ut. Jag välkomnar och stöder betänkandets krav på förenkling av administrationen och utnyttjandet av fonderna.
Ärade kommissionsledamöter! Vi ser nu fram emot ytterligare förslag från kommissionen under 2009. Det är viktigt att understryka betydelsen av åtgärder till stöd för sysselsättning och företag för att den ekonomiska återhämtningen ska lyckas. Medlemsstaterna bör emellertid uppmanas att verkligen utnyttja strukturfonderna för att främja eller skapa arbetstillfällen inom små och medelstora företag.
Utskottet har tagit med alla våra ändringsförslag. Vi måste därför reservationslöst stödja detta betänkande. Gratulerar, herr Kirilov!
Enrique Barón Crespo
(ES) Fru talman, herr rådsordförande, herr vice kommissionsordförande, mina damer och herrar! Det bästa sättet att hedra Jean Monnet är att handla enigt, beslutsamt och uthålligt, som han gjorde när han organiserade de logistiska insatserna under båda världskrigen, insatser som gjorde det möjligt för de allierade att vinna kriget. Det betyder att vi, de 27 medlemsstaterna, måste agera gemensamt.
Vi, som socialister, anser att detta gäller tre prioriterade åtgärder: för det första att stärka vår stimulans- och återhämtningsplan på budgetområdet och även hur EU ska granskas och organiseras.
För det andra måste vi skapa en äkta solidaritet mellan de 27 medlemsstaterna. Jag vet inte om den tjeckiska regeringen och dess parlament, som för närvarande behandlar Lissabonfördraget, vet att ordet ”solidaritet” för första gången förekommer i andra artikeln i Lissabonfördraget.
För det tredje måste vi bekämpa skatteparadisen, globaliseringens svarta hål.
Chris Davies
(EN) Fru talman! Jag vill ta upp vår strategi och våra förberedelser inför klimatkonferensen i Köpenhamn senare i år. Vi har intagit en ledande position, men den hotas av den ekonomiska recessionen och av kraven på att vi ska mildra vårt regelverk. Jag ska nämna ett exempel.
För över tre år sedan enades vi om nya krav på biltillverkare att byta ut luftkonditioneringarnas kylmedier, vars globala uppvärmningspotential för närvarande är 1 400 gånger starkare än den från koldioxidutsläppen. Vi krävde att detta skulle ske i alla nya bilmodeller från och med 2011.
Nu får vi höra att vissa tillverkare - med Ford och General Motors i spetsen, om jag uppfattat saken rätt - försöker smita undan sina skyldigheter genom att utnyttja kryphål. Senare denna månad genomförs en konferens med nationella myndigheter som ansvarar för typgodkännande. Det är mycket viktigt att kommissionsledamot Günter Verheugen går i spetsen här och klargör att vi inte tänker sänka våra krav, och att dessa kylmedier ska vara utbytta 2011.
Ger vi efter nu öppnar vi bara dörren på vid gavel för industrins lobbyister i alla möjliga frågor, och undergräver allvarligt vårt ledarskap på klimatområdet.
Costas Botopoulos
(EN) Fru talman! Föredragandena för dessa tre oerhört betydelsefulla betänkanden är socialdemokrater. Det är givetvis ingen slump. Slutsatserna i betänkandena, de ändringsförslag som kommer att läggas fram av socialdemokratiska ledamöter för att förbättra betänkandena, och, tror jag, debatten här i dag - allt detta visar hur olika politiska utgångspunkter högerkanten och socialdemokraterna har för att angripa krisen. Receptet från högerkanten är enkelt: Krisen är obehaglig, men går över om vi bara ger oss till tåls. Vi behöver vidta vissa tekniska åtgärder, men sedan återinträder lugnet av sig självt, varpå kan vi framföra vårt deltagande till de drabbade.
Vi socialdemokrater intar en mycket mer nyanserad ståndpunkt. Vi säger att problemet och krisen måste angripas vid roten, att vi behöver förändra det ekonomiska paradigmet radikalt, att vi måste förnya oss och stoppa den spekulation som har utlöst finanskrisen. Krisen har inte uppstått i ett tomrum, utan som en följd av olika specifika åtgärder, som främst har vidtagits av regeringar på högerkanten.
Jean-Paul Gauzès
(FR) Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! I dessa kristider förväntar sig våra medborgare mycket av EU. EU får inte göra dem besvikna.
Om vi ska vara realistiska måste vi naturligtvis erkänna att EU:s finansiella resurser är begränsade, och vi måste undersöka hur de kan förbättras. Men EU kommer att få större betydelse och större framgång om unionen visar prov på en större politisk vilja.
Detta innebär naturligtvis i första hand att agera som katalysator för medlemsstaternas åtgärder och insatser, men också att vidta samordnade åtgärder på EU-nivå. Återhämtningsplanen är i grunden en verktygslåda för att främja omstruktureringen. EIB:s roll måste stärkas.
EU måste utarbeta en tydlig, innovativ ekonomisk strategi. De ekonomiska operatörerna behöver framtidshopp och rättssäkerhet. Det är i första hand viktigt att skapa ordning bland de finansiella tjänsterna så att bankinstitutionerna kan utöva sin huvudfunktion, som är att finansiera den ekonomiska utvecklingen.
De texter som för närvarande utarbetas om riktlinjer för kapitalkraven för banker och försäkringsbolag och förordningarna om ratinginstitut, måste bidra till det målet. Texten om ratinginstitut måste innehålla lärdomarna från de brister som bevisligen förekommit.
Det finns ett lika tvingande behov av att skapa ett system för EU-övervakning av reglerade finansiella aktiviteter. Rapporten från de Larosière-gruppen innehåller ett antal användbara förslag som ligger rätt i tiden och som bör genomföras snabbt.
EU behöver också en egen, effektiv och modern industripolitik. I det avseendet måste vi jämka samman behovet av hållbar utveckling och kravet på en industriell bas av god kvalitet för att skapa välstånd och sysselsättning.
I dessa kristider är det bättre att inte försvåra för de sektorer som fungerar normalt genom att ta fram regler eller förordningar vilkas effektivitet inte har bevisats fullt ut. Inom bilsektorn, som i dag står inför allvarliga problem, är det till exempel viktigt att förlänga förordningen om undantag för fordonsdistribution som löper ut 2010.
Vi måste också vara vaksamma när vi ska förhandla fram det bilaterala avtalet med Korea, eftersom det skulle kunna få stor betydelse får vårt näringsliv.
Brian Simpson
(EN) Fru talman! Mitt bidrag i dag består i att lyfta fram behovet av investeringar - i arbetstillfällen, miljön och ekonomin. Här är det särskilt viktigt med investeringar i transportinfrastrukturen, och då i synnerhet i järnvägsinfrastrukturen. Detta ger oss inte bara ett världsledande järnvägsnät, utan vi värnar och skapar också arbetstillfällen och främjar den sociala sammanhållningen.
Vi måste prioritera järnvägsnätets elektrifiering, som gagnar både transporterna och miljön. Låt oss investera i våra transeuropeiska transportnät, och låt oss ta fram en återhämtningsplan som innehåller substans och åtgärder, inte bara ord.
Att göra ingenting och låta marknaden råda har misslyckats. Det är dags att vidta gemensamma åtgärder på EU-nivå där vi sätter människan i centrum, utan att ta hänsyn till särintressen. Vi i den här delen av kammaren tänker inte göra som Pontius Pilatus och reagera på problemet genom att två våra händer. Vi vill handla, och det kraftfullt.
Péter Olajos
(HU) Jag är övertygad om att den nuvarande ekonomiska krisen har sina rötter i överkonsumtion och i miljökrisen, och att det är här vi också måste leta efter lösningar. Vi går nu in i en viktig period vad gäller klimatpolitiken, för i slutet av innevarande år måste vi nå en överenskommelse i Köpenhamn om nya gemensamma mål i kampen mot växthuseffekten. Det är en viktig uppgift och vi får inte göra misstag eller tveka. I de texter som ligger framför oss definieras ramen och de viktigaste riktlinjerna anges, men de reella, konkreta steg som ska tas återstår att bestämma. Det krävs betydande finansiella resurser för att nå en minskning av växthusgaserna med 25-40 procent, som forskarna rekommenderar, och för att bromsa minskningen av den biologiska mångfalden.
Under senare år har jag haft nöjet att besöka Bangladesh, Kina, Indien och nu senast Guyana tillsammans med parlamentariska delegationer, och jag har blivit ännu mer stärkt i min övertygelse. Å ena sidan måste vi stödja utvecklingsländerna, men det kan endast göras med öppet redovisade, noggrant kontrollerade investeringar. Å andra sidan måste intäkterna från Europeiska unionens handel med utsläppsrätter också utnyttjas för att stödja utvecklingsländernas åtgärder för att främja en anpassning. Utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet rekommenderar totalt 30 miljarder euro för detta ändamål fram till 2020. Det är ett enormt belopp, och att utnyttja det rätt är en kolossal utmaning.
Kampen mot klimatförändringen erbjuder dessutom EU en utmärkt möjlighet att stimulera ny teknik och skapa nya arbetstillfällen för att främja energitrygghet. FN och den nya administrationen i USA samt flera europeiska regeringar har också erkänt att för att vi ska ta oss ur den ekonomiska krisen så behöver vi inte bara en helt ny, effektiv energikälla, utan dessutom en motor som körs enligt helt nya principer, för den nuvarande ekonomiska recessionen döljer de verkliga problem som mänskligheten och Europa står inför, nämligen miljökrisen. En ”ny grön deal” skulle vara ett historiskt tillfälle att lösa båda kriserna samtidigt.
Gianni Pittella
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! Jag tror det var ett misstag, framför allt från kommissionens sida, att inledningsvis underskatta krisens omfattning. Jag tror också att det är ett misstag att vi upprepar oss på toppmöten som producerar principdeklarationer som inte följs av konsekventa och praktiska beslut. Reaktionerna i våra betänkanden på de mycket allvarliga problem som den europeiska allmänheten står inför är övertygande och tillräckliga.
Europaparlamentet måste emellertid fylla i en lucka genom att införa instrumentet euroobligationer, något som upprepade gånger har förespråkats av Mario Mauro, mig själv och nästan 200 ledamöter. Euroobligationer är ett instrument - kanske det enda - som kan skapa de finansiella resurser som vår blodlösa budget inte har, finansiera krisinsatser, transeuropeiska nät, ren energi, forskning och bredband, kampen mot fattigdomen och Erasmus-systemet för ungdomar. Den store Jacques Delors - jag ska sluta här - har visat vägen. Låt oss följa den modigt.
Avril Doyle
(EN) Fru talman! Den ekonomiska och finansiella krisen i världen och de miljardstinna stimulanspaketen ger oss en oerhörd chans att öka energieffektiviteten, att trygga vår försörjning av energi från förnybara energikällor och att främja grön teknik med gröna investeringar. Vi kan, med andra ord, vända krisen till en möjlighet som på lång sikt gagnar oss alla.
Jag välkomnar de båda innovativa finansieringsalternativen för åtgärder mot den globala klimatförändringen i meddelandet från kommissionen nyligen. Det var jag som skrev den ursprungliga texten till den resolution som vi behandlar i dag, och jag uppmanar medlemsstaterna att vidta åtgärder för att genomföra förslagen. De bör även, vid nästa veckas toppmöte mellan stats- och regeringscheferna, stödja förklaringen från toppmötet den 12 december. Förklaringen bör publiceras officiellt, helst tillsammans med slutversionen av texten till betänkandet om handeln med utsläppsrätter i EU, eftersom den annars inte offentliggörs i vår officiella tidning.
Jag vill påminna rådsordföranden, kommissionsledamoten och talmannen om att det här behövs en förklaring från samtliga tre institutioner. I förklaringen från i december heter det: ”Europeiska rådet betonar att det är medlemsstaterna som, med beaktande av sina respektive konstitutionella och budgetmässiga förutsättningar, beslutar om användningen av intäkter från auktioner på utsläppsrätter i EU:s system för handel med utsläppsrätter. Rådet konstaterar att länderna är beredda att använda minst hälften av dessa medel till åtgärder för att minska utsläppen av växthusgaser, för att begränsa klimatförändringen och främja anpassningen till den, för åtgärder mot avskogning, för att utveckla förnybara energikällor och åstadkomma en bättre energieffektivitet samt för att främja annan teknik som bidrar till att vi kan övergå till en säker och hållbar ekonomi med låga koldioxidutsläpp, bland annat genom åtgärder för kapacitetsuppbyggnad, tekniköverföring, forskning och utveckling.”
Vidare heter det: ”Inom ramen för ett internationellt klimatavtal i Köpenhamn 2009, och för de länder som så önskar, kommer en del av medlen att användas för att möjliggöra och finansiera åtgärder för att begränsa klimatförändringen, och främja anpassningen till den, hos utvecklingsländer som ratificerar avtalet, och då särskilt hos minst utvecklade länder. Ytterligare åtgärder i detta sammanhang kommer att vidtas av Europeiska rådet under våren 2009.”
Jag hoppas verkligen att förklaringen kan bidra till ett resultat som vi kan vara stolta över vid stats- och regeringschefernas möte i nästa vecka.
Harlem Désir
(FR) Fru talman! För lite och för sent, dåligt samordnat, bristande solidaritet, underdimensionerat. Detta är de verkliga reaktionerna på Europeiska unionens återhämtningsplan och kommissionens förslag i det här skedet.
Anledningen är verkligen enkel: om man ser på de första prognoserna, så måste vi alla erkänna att man underskattade djupet i krisen, oavsett om det gällde den verkligt spektakulära nedgången i industriproduktionen i till exempel Storbritannien och Frankrike, minskningen av den internationella handeln och den tyska exporten eller prognoserna om stigande arbetslöshet. Jag tycker därför verkligen att vi i dag står mycket långt från att reagera på ett sätt som motsvarar det som till exempel Obama-administrationen gör i Förenta staterna.
Det finns som sagt en tydlig brist på solidaritet och en hög grad av försiktighet. I mars såg vi hur Ekofin vägrade öka på återhämtningsplanerna, och vi kan se hur länderna i Östeuropa tvingas vända sig till Internationella valutafonden (IMF). Detta är ett beklagligt misslyckande för den europeiska solidariteten. Vi tillåter allt fler nationella räddningsplaner för industrisektorn och allt vi kan göra är att kräva ett förkastande av protektionismen. Sanningen är att den enda vettiga reaktionen skulle vara en europeisk räddnings- och återhämtningsplan för bilbranschen.
Jag anser att den socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet i dag ställer ett mycket tydligt krav: vi vill se en massiv investering. Eftersom vi ofta hänvisar till krisen 1929 kan man som en jämförelse se på Roosevelts New Deal, som kostade 3,5 procent av BNP under sju år. För EU i dag skulle detta motsvara 400 miljarder euro per år under flera år. Vi tycker därför att lånefaciliteter och euroobligationer ska göras tillgängliga, att man ska göra enorma investeringar i grön förnyelse, isolering av byggnader, moderna transporter och energisektorn, och att man ska ha en stödplan för dem som drabbas av omstruktureringar och arbetslöshet, och anvisningar om hur alla de som drabbas av arbetslöshet kan få hjälp, till exempel genom att utöka utnyttjandet av Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter.
Cornelis Visser
(NL) Fru talman! I dessa ekonomiska kristider bör Europaparlamentet spela rollen av vakthund, framför allt när det gäller att förhindra protektionism.
Vi har tillsammans inrättat den inre marknaden, som har gett ett kraftigt ökat välstånd. Inte bara i Västeuropa, utan också i Centraleuropa har länderna kunnat utnyttja den inre marknadens fördelar fullt ut. Vi får inte låta de här resultaten gå oss ur händerna när vi nu kämpar i motvind. Vi i Europaparlamentet bör motsätta oss förslag som de som avser stödet till den franska bilindustrin, och som skulle kunna påverka andra EU-länder negativt.
Parlamentet bör också spela rollen av vakthund när det gäller eurons styrka. Vi kan inte acceptera att länderna skuldsätter sig utan några begränsningar. I EU har vi kommit överens om den så kallade stabilitets- och tillväxtpakten. Vi vet att vi tillfälligt borde erbjuda mer utrymme för att stödja banker på grund av finanskrisen. Men det måste vara ett undantag.
Det finns inget behov av strukturellt stöd till andra delar av ekonomin. Medlemsstaterna har inte de ekonomiska resurserna att göra det, och om de skulle låna med euroobligationer skulle framtida generationer tvingas bära skuldbördan och euron skulle försvagas. Jag motsätter mig detta.
Vi bör med andra ord vara vakthundar när det gäller att bekämpa protektionism och skydda eurons värde.
Libor Rouček
(CS) Mina damer och herrar! I mitt korta anförande i dag skulle jag vilja koncentrera mig på ett viktigt område som jag hoppas kommer att diskuteras framgångsrikt och få en lösning under Europeiska rådets möte, och det området är energipolitiken. Vi vet alla att Europeiska unionen måste förbättra sin energiförsörjning och sin självständighet och stärka sin energiinfrastruktur, vilket betyder att koppla samman och bygga ut oljeledningar, gasledningar och kraftledningar mellan enskilda stater och regioner. Vi måste också öka våra lager av olja och naturgas. Vi vill öka andelen förnybara energikällor, göra byggnader och produkter energisnålare och öka investeringarna i forskning och i åtgärder för att dämpa klimatförändringens effekter. Jag är fast övertygad om att de åtgärder och investeringar som krävs inom energipolitiken inte bara kan bidra till att vi kan lösa våra energi- och klimatproblem, utan att de dessutom kan få en mycket positiv och kraftfull effekt vid en tidpunkt när det råder en ekonomisk kris genom att kickstarta den ekonomiska tillväxten och öka sysselsättningen.
Rumiana Jeleva
(BG) Mina damer och herrar! Jag välkomnar EU-institutionernas ansträngningar att utarbeta åtgärder för samordnade insatser från medlemsstaternas och kommissionens sida för att möta den ekonomiska krisen. Som vi redan vet lämnar Europeiska unionens sammanhållningspolitik ett viktigt bidrag till den europeiska återhämtningsplanen och utgör gemenskapens största källa till investeringar i realekonomin. För att visa sin uppskattning av dessa insatser stöder Europaparlamentet ändringsförslagen till förordningen om Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden och Sammanhållningsfonden för att förenkla och påskynda den finansiella förvaltningen av EU:s fonder. Jag hoppas att bidragsmottagarna, de som fonderna faktiskt är avsedda för, ska ha nytta av denna förenkling. Detta är särskilt viktigt för EU:s fattigare medlemsstater.
En viktig uppgift som återstår för medlemsstaterna är att garantera den nödvändiga finansieringen så att EU:s resurser utnyttjas som det var tänkt. Utan att bryta mot reglerna om fri konkurrens och normerna för god förvaltning bör medlemsstaterna utnyttja de förenklade förfarandena för att finansiera projekt. Tack för uppmärksamheten!
Atanas Paparizov
(EN) Fru talman! Det står helt klart att EU spelar en mycket begränsad roll i den ekonomiska återhämtningsplanen och finansieringen av den, jämfört med medlemsstaternas åtgärder. Jag hoppas ändå att rådet antar en stödplan för sammankopplingar av medlemsstaternas energinät, så att en framtida gaskris inte får lika allvarliga följder.
Vi skulle dock kunna visa vår solidaritet genom att tillämpa kriterierna för ERM2, euroområdet och eurons införande mer flexibelt gentemot de stater som vill ansluta sig. Medlemsstater som för närvarande endast med svårighet klarar att upprätthålla stabila växelkurser behöver helt klart mer stöd för att uppfylla euroområdets inträdeskrav, och på så vis förebygga krisens skadeverkningar. Jag hoppas att vi fattar ett sådant beslut inom en snar framtid, särskilt med tanke på att denna flexibilitet redan gäller för de befintliga medlemsstaterna.
DanutBudreikait
(LT) Även om jag i stort sett stöder den europeiska ekonomiska återhämtningsplanen, skulle jag vilja peka på två saker: frågan om euroobligationer och utvidgningen av euroområdet. Att emittera euroobligationer är inget lämpligt instrument för att stärka euroområdet och dessutom kommer det inte vid rätt tidpunkt i ett EU som drabbats av den finansiella, ekonomiska och sociala krisen. Vi har 16 medlemmar i euroområdet vilkas ekonomier skulle få stöd, men hur är det med de övriga 11 länderna? Det föreslås att vi bara skulle tillåta inköp av euroobligationer med svenska och danska kronor. Var skulle detta lämna de nya medlemsstater som av många objektiva anledningar inte är med i euroområdet? Vilken kostnad skulle de behöva betala för upplåningen? Litauen fick inte införa euron på grund av att landets inflation låg 0,07 procent över maximigränsen, trots att inte en enda av euroområdets medlemmar har uppfyllt samtliga indikatorer under tio år. Den litauiska valutan har redan varit knuten till euron i fyra år. Är det inte dags att börja titta mer kreativt på förändringarna i världen och utvidga euroområdet, vilket skulle göra det enklare för EU att ta sig ur krisen?
Mieczysław Edmund Janowski
(PL) Fru talman! Titeln på Evgeni Kirilovs betänkande, som jag gratulerar honom till, antyder att vi också kan tala om en icke-reell ekonomi. En virtuell ekonomi och virtuell valuta har uppkommit, men bankirernas och revisorernas namnteckningar är reella, vilket antyder att allt är i sin ordning. Men det visar sig att detta inte stämmer, utan att det är en bluff.
I dag måste vi möta utmaningarna från en ekonomisk och moralisk kris. I det sammanhanget är investeringar i regional utveckling och sammanhållning förnuftigt och nödvändigt. Detta innebär reella kilometer av vägar, moderniserade järnvägar och flygplatser. Vi bör investera i kunskap och utbildning och i innovativa lösningar, framför allt i anslutning till små och medelstora företag. Vi bör minska byråkratin. Detta kommer att ge arbete åt tusentals människor och ge dem en möjlighet att försörja sig. Det kommer också att vara en verklig tillämpning av solidaritetspolitiken, i stället för protektionism, och det kommer att göra Lissabon till en realitet.
Emmanouil Angelakas
(EL) Fru talman! Vi måste vidta riktade åtgärder för att mobilisera olika sektorer av ekonomin så att de kan få hjälp med att hantera krisen.
Det viktigaste är att de regional- och sammanhållningspolitiska åtgärderna verkligen når majoriteten av medborgarna och företagen, framför allt de små och medelstora företagen.
Initiativ för att förenkla förordningarna om Europeiska regionala utvecklingsfonden och övriga strukturfonder och åtgärder som att stärka investeringarna i utnyttjandet av förnybar energi i bostäder, förenklad lagstiftning, förskottsbetalningar och kostnadsersättningar och engångsbelopp kommer utan tvekan att bidra till att bevara arbetstillfällen och hjälpa de små och medelstora företagen i detta osäkra ekonomiska klimat.
Vi måste öka våra insatser i samband med andra initiativ som Europaparlamentet väntar på och kommer att delta aktivt i att utforma. Det finns fortfarande ett behov av att vidta åtgärder som direkt påverkar det finansiella stödet åt medborgarna.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Europeiska unionen har aldrig befunnit sig i en så kritisk situation som nu. På grund av protektionism ifrågasätts två grundprinciper: solidariteten och den inre marknadens sammanhållning. Martin Schulz har alldeles rätt. Europeiska kommissionen har inte vidtagit några åtgärder för att få ordning på marknaderna eller reglera finansfrågorna. Om vi inte skyddar solidariteten kan EU:s enighet splittras av själviskhet och protektionism, för det finns inte bara problem utanför euroområdet, utan även inom det. Grekland, Ungern och andra har liknande problem. Låt mig påminna Nigel Farage om att de västeuropeiska bankerna, de västeuropeiska företagen, köpte loss bankerna och företagen i de nya medlemsstaterna och nu drar de sig undan sitt solidariska ansvar och gör ingenting för att säkra en stabil finansiell bas.
Martin Schulz
(DE) Fru talman! Tack för att jag får chansen att lämna en personlig kommentar i slutet av denna debatt. Jag skulle vilja besvara de kommentarer som gjordes av Klaus-Heiner Lehne.
Om jag förstår saken rätt, herr Lehne, så sa ni att krisen orsakades av de europeiska socialisterna. Men det visste vi ju redan. Det är en välkänd princip i Tyskland att när solen skiner på morgonen så har kristdemokraterna ansvaret, men om det finns is och snö, så är det socialdemokraternas fel. Vi känner alla till detta. Men ni ledamöter från gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater skulle nu kunna visa om ni vill tillämpa i praktiken det som ni, herr Lehne, sa när ni attackerade mig för att säga något fel - jag kanske misstog mig.
Därför vill jag nu be er att berätta för oss om Ferreirabetänkandet, ändringsförslag 113, som gäller solidariteten mellan medlemsstaterna och stängningen av skatteparadis. Detta handlar om vårt beslut att se till att EU uppmanar G20-mötet att stänga skatteparadisen. Kommer ni att rösta för eller emot Ferreirabetänkandet? Solidaritet inom gemenskapen mellan euroområdet och länderna utanför det, och solidaritet inom euroområdet. Kommer ni att rösta för? Och slutligen skattestimulansen på 1 procent eller 1,5 procent av BNP som gemenskapens försök att få slut på krisen. Kommer ni att rösta för? Detta är ändringsförslagen 92, 102 och 113 från den socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet. Om ni röstar för kommer ni att få en ursäkt från mig, herr Lehne. Om ni inte röstar för måste jag säga att ni är en person som gör ståtliga uttalanden, men sedan inte röstar i enlighet med det.
Klaus-Heiner Lehne
(DE) Fru talman, tack! Jag kommer att fatta mig väldigt kort. För det första är socialisterna naturligtvis inte ansvariga för krisen. Ingen i kammaren har sagt det. Vi vet alla vilka som är skyldiga och detta har utretts i detalj. Men jag har med rätta påpekat att socialisterna under många år har varit skyldiga till att blockera införandet av tydliga regler om insyn i hedgefonder och privatkapital, och jag har nämnt exempel på detta. Det är helt enkelt ett faktum.
När det gäller de ändringsförslag som nämndes vill jag bara ta upp en punkt, frågan om skatteparadis. Vi är helt överens om detta. Frågan är bara i vilket läge vi kommer att rösta för. I dag kommer vi att diskutera ändringsförslag 25 om resolutionen om Lissabonstrategin, som omfattar precis den frågan. Gruppen kommer att rösta för det ändringsförslaget. Jag har därför inga problem med de frågor som togs upp.
Alexandr Vondra
rådets ordförande. - (EN) Herr talman! Debatten har varit lång och givande. Ordförandeskapet uppskattar synpunkterna från parlamentets alla ledamöter.
De har helt korrekt pekat på de mycket stora utmaningar som vi står inför just nu, särskilt följderna av den ekonomiska och finansiella krisen. Som jag sa i mitt inledningsanförande: Den här frågan kommer att stå i centrum för diskussionerna vid Europeiska rådets möte i nästa vecka. Trots att krisen är så omfattande bedömer ordförandeskapet att Europeiska unionen kan enas om komponenterna i ett tillvägagångssätt som kan föra oss framåt.
Det finns bara en lösning: Att vi gemensamt agerar mot krisen. Jag stöder därför de många inlägg nu på förmiddagen där man efterlyst ett större ansvarstagande och ett fördjupat samarbete. Jag anser att vi inte bara kan och måste samarbeta för att lösa EU:s problem, utan också att Europeiska unionen har goda förutsättningar för att bli en del av en global lösning. Krisen är allvarlig, men ett EU som samarbetar har de intellektuella, finansiella, mänskliga och regleringsmässiga resurser som krävs för att definiera och genomföra lämpliga åtgärder.
Joseph Daul sa att nästa möte i Europeiska rådet inte blir ett vanligt toppmöte. Det har han alldeles rätt i. För att kunna lägga fram en global lösning måste vi spela en ledande roll vid G20-ländernas möte i London i början av nästa månad. Vid mötet i rådet (ekonomiska och finansiella frågor) i går godkände ministrarna riktlinjerna inför EU:s deltagande i detta viktiga möte. De enades särskilt om behovet av en närmare internationell samordning av den makroekonomiska politiken och av en global reglering av finansmarknaderna grundad på ökad insyn och redovisningsskyldighet. Detta för oss tillbaka till debatten om hedgefonder och andra känsliga frågor. Alla var eniga om att förstärka samarbetet på internationell nivå mellan de finansiella myndigheterna, om att förstärka Internationella valutafonden och om behovet av att se över de multilaterala utvecklingsbankernas roll för att motverka krisens konsekvenser för de fattigaste befolkningsgrupperna i världen.
När vi nu talar om behovet av solidaritet ska vi vara medvetna om att denna europeiska solidaritet behöver åtföljas av en ansvarsfull politik på nationell nivå för att främja en hållbar finansiell utveckling i EU. Det är riktigt att amerikanerna har öppnat plånboken, men de har inte begärt hjälp av Internationella valutafonden, och har inte heller en stabilitetspakt för att garantera sitt valutaområdes integritet. Vi behöver investera i framtiden, men det ska vi göra utan att undergräva de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet eller spelreglerna på den inre marknaden.
Många av er nämnde i morse hur påtagligt oroade medborgarna är över den stigande arbetslösheten. Martin Schulz sa att frågan handlar om ”jobb, jobb och åter jobb”, och det har han rätt i. Vi behöver verkligen upprätthålla sysselsättningen. Många typer av åtgärder är visserligen angelägenheter för medlemsstaterna, men vi kan ändå göra en hel del. Låt mig nämna ett exempel. I går enades rådet (ekonomiska och finansiella frågor) om reducerade mervärdesskattesatser inom arbetskraftsintensiva tjänstesektorer, bland annat restaurangbranschen. Ni minns säkert att denna olösta fråga har stått på dagordningen i många år. Det var inte förrän i går, under mitt lands ordförandeskap, som vi lyckades komma fram till en uppgörelse om denna känsliga fråga.
Sysselsättningen är och bör vara det bärande temat för de tre betänkanden som har lagts fram nu på förmiddagen. Vi avser att ta itu med denna fråga under nästa veckas möte. Sysselsättningen är en av Lissabonstrategins viktigaste byggstenar. Jag håller med dem som anser att den nuvarande krisen inte motiverar att vi kastar Lissabonstrategin överbord. Krisen är faktiskt ett argument för att vi ska genomföra strategins centrala målsättningar.
Detta är en fråga som ordförandeskapet ägnar särskilt stor uppmärksamhet åt, och det är också därför som vi har kallat till ett extrainsatt möte i början av maj om den ökande arbetslösheten. I nästa vecka avser vi att enas om några konkreta riktlinjer som utgångspunkt för våra överläggningar, och eventuellt också för de beslut som vi ska fatta i maj.
En del av er har dessutom tagit upp behovet av att inför Köpenhamnskonferensen nå en överenskommelse om att begränsa klimatförändringen och främja anpassningen till dess effekter. Graham Watson frågade vad det hela ska kosta, men den frågan tror jag är för tidigt ställd. Det finns en del uppskattningar, bland annat kommissionens meddelande angående just den här frågan, som innehåller bedömningar från en rad icke-statliga organisationer och institutioner. Det är ganska stora summor. Men det är för tidigt att lägga fram några bedömningar i dag. Vi måste avvakta tills Förenta staterna, och andra parter som berörs av den här processen, underrättar oss om sina planer. Det är just detta som vi ska ta reda på vid mötet med Obama-administrationen i Prag i början av april. Det vore taktiskt oklokt att öppna det kontot redan nu.
Vi ska givetvis i alla avseenden hålla er underrättade om vad som händer vid nästa möte i Europeiska rådet. Jag ska se till att premiärminister Mirek Topolánek är fullt medveten om de uppfattningar som uttryckts här nu på förmiddagen. Vid nästa plenarsammanträde kommer han att underrätta parlamentet om resultatet av Europeiska rådets möte, och jag ser fram emot ett konstruktivt meningsutbyte då.
Günter Verheugen
Fru talman, mina damer och herrar! Jag håller med dem som säger att man sedan länge har underskattat krisen och att man inte riktigt har förstått den. Därför är det förmodligen bra om vi inledningsvis åtminstone kunde komma överens om att vi inte vet hur allvarlig denna kris kommer att bli. Dessutom vet vi inte hur länge krisen kommer att vara, och därför vet vi inte heller om vi har gjort tillräckligt. Jag är ledsen över att för en gångs skull behöva motsäga Jean-Claude Juncker.
Vi vet inte ens om det vi har gjort kommer att få effekt eller inte. För tillfället vet vi inte ens det. Det enda vi verkligen vet är att vi inte kommer att ta oss ur krisen om vi inte mycket snabbt kan få finanssektorn att fungera igen.
Det var här problemen började, och sedan dess har det blivit ganska klart varför allt detta hände. Vi vet också varför de åtgärder som redan vidtagits för att stabilisera den finansiella sektorn inte har haft någon effekt, eller åtminstone inte tillräcklig effekt. Det beror på att bankerna är medvetna om att de fortfarande står inför en serie problem. Bankerna gör för närvarande avsättningar för risker, eftersom de vet att några av riskerna i deras bokföring ännu inte har offentliggjorts. Vi måste vidta lämpliga politiska åtgärder i det avseendet.
Men en sak står klar. Att återvända till tiden före krisen är inget alternativ för finanssektorn. Alla som tror att staten och Europeiska unionen nu har ansvaret för att reglera detta, och att allt sedan ska fortsätta som tidigare, tar alldeles fel. Det står klart att vi behöver ett robust, långsiktigt övervakningssystem för finanssektorn och finansinstitutionerna som inte bara omfattar EU. Det är väldigt viktigt att vi inrättar ett globalt tillsynssystem tillsammans med våra partner. Vi kommer bara att kunna göra det i samarbete med våra partner om vi i EU intar en tydlig, gemensam ståndpunkt. Ju mer vi kan komma överens i frågan, desto bättre blir våra chanser att uppnå de resultat vi vill. Om EU:s huvudstäder skickar motstridiga signaler till Washington, Peking och Tokyo blir möjligheterna att upprätta ett användbart globalt tillsynssystem små.
Men vi är överens om att den nuvarande situationen är potentiellt mycket explosiv i socialt avseende, eftersom allt vi kan göra för att stabilisera finanssektorn inte kommer att räcka för att stödja företagen i realekonomin som har svårigheter till följd av finanskrisen. Detta vet vi alla.
EU:s reaktion på krisen i realekonomin, krisen bland företag och industrier, inriktas på jobben. Det handlar verkligen inte om utdelningar till aktieägare eller bonusar åt cheferna. Det handlar om att se till att de som har mycket litet ansvar eller i själva verket inget ansvar alls för krisen, dvs. arbetstagarna, kan behålla sina jobb. Det är viktigt för dem att de kan behålla sina arbeten för annars kan de inte leva ett självständigt liv i frihet och värdighet.
Vi vill skydda arbetstillfällena i EU-ekonomin, och därför var finansieringsprogrammen nödvändiga. Vi kan diskutera om de kunde eller borde ha varit större. Men problemet är att det inte finns någon flexibilitet i det avseendet i gemenskapens budget. Det är lätt för oss i Europaparlamentet eller i Europeiska kommissionen att säga att vi behöver ett stort ekonomiskt stimulanspaket, att vi måste pumpa in stora mängder pengar i ekonomin, för det kommer inte att vara våra pengar. Vi har inga pengar. Det kommer naturligtvis att vara pengar från medlemsstaterna. Och glöm inte att de nationella parlamenten naturligtvis också spelar en roll här.
Vi har försökt se till att stimulansprogrammen organiseras på ett sådant sätt att de kortsiktiga behoven inte äventyrar de långsiktiga målen. Det är precis detta många talare från samtliga parlamentariska grupper har sagt. Vi genomgår med andra ord en ekonomisk omvandling, en omvandling till en resurseffektiv och kunskapsbaserad ekonomi med lågt kolberoende. Denna omvandling måste fortsätta under krisen. Det är därför vi säger till företagen att inte dra ned på sin forskning och utveckling eller på innovationen och att behålla kärnan av sin arbetsstyrka. De finansiella åtgärder som vi kan vidta måste stödja dessa mål. Jag håller med alla som säger att vi kanske hade kunnat göra saker och ting bättre. Men vi får aldrig glömma bort att de pengar som vi spenderar här inte är Europeiska unionens pengar. Det är pengar från medlemsstaterna och i medlemsstaterna finns det också andra faktorer att ta hänsyn till, förutom det vi anser vara rätt i det här fallet. Den ekonomiska modellen i Lissabonstrategin, som också diskuterades i dag, omfattar inte en fristående marknad. Lissabonstrategin bygger inte på antagandet att den bästa marknadsekonomin är en som man låter utvecklas helt på egen hand enligt radikala idéer om en helt oreglerad marknad. I stället anges i strategin att marknaden behöver regler om den ska kunna infria sina sociala och miljömässiga åtaganden. Politikerna har ansvar för att fastställa dessa regler och vi får inte glömma bort den uppgiften. Det är därför jag anser att målen i Lissabonstrategin bör förbli oförändrade och att frågan ”Hur kommer det sig att vi hamnat i den här krisen trots Lissabonstrategin?” faktiskt är fel ställd. En annan ekonomisk strategi i EU skulle inte ha kunnat förhindra de makroekonomiska obalanserna och de misstag som gjorts på de internationella finansmarknaderna och som utlöste krisen.
Låt mig avslutningsvis säga att vi vill se till att så många företag i EU som möjligt klarar sig genom krisen oskadda. Det betyder att vi måste hjälpa dem hitta finansiering. För tillfället verkar detta vara huvudproblemet, för kreditåtstramningen påverkar både stora och små organisationer.
Europeiska investeringsbanken gör vad den kan. Vi borde tacka den för dess mycket flexibla inställning. Men EIB har nu nått gränsen för vad banken kan göra. Det står redan klart att det inte kommer att bli möjligt att uppfylla lånebehoven från de stora och små företagen i EU under andra halvåret i år, för Europeiska investeringsbanken närmar sig redan gränsen. Alla bör vara medvetna om att situationen kommer att bli mycket allvarlig, och därför kan det vara lämpligt att överväga om parlamentet kan förbättra situationen för EU-företagen till exempel genom att snabbt behandla och anta förslag från kommissionen som syftar till att förhindra att de europeiska företagen betalar onödiga kostnader.
Vi har lagt fram förslag som skulle kunna resultera i att EU-företagens kostnader minskas med upp till 30 miljarder euro per år. Ett snabbt antagande av de förslagen skulle bli ett viktigt bidrag till att klara krisen.
Kommissionen är övertygad om att möjligheterna och riskerna för den europeiska integrationen kommer att bli tydligare än de varit på mycket länge under perioden fram till detta toppmöte. Möjligheterna omfattar naturligtvis att vi samlar våra gemensamma krafter, handlar samordnat och fokuserat och utnyttjar all vår kreativitet för att gå stärkta igenom krisen. Det kommer att göra det möjligt för oss att kompensera det faktum att vi, till skillnad från Förenta staterna, inte kan fatta centrala beslut som genomförs någon annanstans, utan i stället måste se till att 27 medlemsstater är överens.
Samtidigt är emellertid riskerna tydligare än de varit någonsin tidigare - de risker som vi alla kommer att utsättas för om en eller flera av medlemsstaterna i det här läget väljer protektionism eller ekonomisk nationalism i stället för solidaritet och en gemensam strategi. Utan en gemensam kompass som leder oss igenom krisen kommer vi dessvärre alla att gå vilse i den dimma som orsakade krisen.
Elisa Ferreira
Fru talman, herr rådsordförande, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Krisen är värre än väntat och arbetslösheten kommer att öka mer än vi förutspådde. Det finns goda skäl att tro att de planerade europeiska stimulanspaketen inte kommer att vara tillräckliga. Redan nu är det tydligt att det tar för lång tid innan de når medborgarna.
Parlamentets hållning är, och har varit, klar och tydlig och det hoppas jag att den fortsätter att vara. Vårt mål är att behålla sysselsättningen och skapa nya arbetstillfällen med hjälp av både territoriell och social sammanhållning och solidaritet. Under krisen kan människor inte överlåta ansvaret till ett EU som saknar lösningar, till ett EU som står maktlöst inför de problem man möter. Vad kommer parlamentet då att be kommissionen om? Genom de här betänkandena ber vi förstås att de nationella åtgärderna ska samordnas och att kommissionen använder alla i dag tillgängliga resurser för att kunna vidta åtgärder. Vi ger också kommissionen alla möjligheter att som budgetmyndighet se till att detta kan genomföras. Vi ber kommissionen att lansera ett tydligt europeiskt initiativ för sysselsättning och påpekar att det är nödvändigt att ha en planerad dagordning för när man ska införa regleringsåtgärder på finansmarknaderna och när man tillför kredit till realekonomin. Vad är det då parlamentet ber rådet om? Vi uppmanar framför allt rådet att återupptäcka den politiska vilja som ligger till grund för det europeiska projektet. EU handlar om konkurrens, men också om sammanhållning och solidaritet. Vi kan inte ha en gemensam marknad utan denna garanti för solidaritet och sammanhållning. Därför har vi alla delegerat vårt nationella oberoende, som vi hade innan vi anslöt oss till detta projekt, till EU.
Jan Andersson
föredragande. - Fru talman! Krisen börjar nu bli verklig för människor, nu börjar arbetslösheten öka, och den ökar snabbt, och nu börjar vi se de sociala konsekvenserna av krisen. Nedgången blir större än vad vi trodde från början. Det blir högre arbetslöshet, det blir större sociala konsekvenser.
Jag skulle vilja säga något till den konservativa gruppen här i parlamentet. Hökmark är inte här, men Hökmark skyllde denna kris på socialdemokraternas förslag. Det är att skjuta på pianisten om man inte gillar låten. Det är ju så att vi har center- och högerregeringar i Europa. Det är de som visar brist på handling, det är de som visar brist på samordning, det är de som visar brist på solidaritet.
Nu gäller det jobben, nu gäller det de sociala trygghetssystemen och nu gäller det den offentliga sektorn. Jag säger till kommissionen och rådet inför toppmötet: Det gäller att agera nu, det gäller att agera samordnat, det gäller att agera med tillräckliga insatser och det gäller att agera med solidaritet. Det är nu det ska göras. Vi kan inte vänta på toppmötet i maj; sysselsättningsfrågorna måste stå högst på agendan redan nu.
(Applåder)
Evgeni Kirilov
Tack, fru talman. Sammanhållningspolitiken har visat att den kan bidra till att lösa sociala och ekonomiska problem och till att införa strukturreformer i medlemsstaterna och deras olika regioner. Den erfarenhet man hittills förvärvat och de betydande resurser som har öronmärkts för detta - vi talar om drygt 340 miljarder euro under en sjuårsperiod - är en absolut nödvändighet under den nuvarande ekonomiska krisen och det är mycket viktigt att dessa medel faktiskt används på bästa möjliga sätt så att medborgarna och företagen i EU gynnas. I en tid då varenda euro är viktig för att EU-ekonomin ska kunna återhämta sig kan vi inte tillåta att de här medlen används på fel sätt. Därför välkomnar vi också att reglerna förenklas och vi vill att de ska införas på ett korrekt sätt.
Herr Verheugen, ni sa något sant i dag: vi vet inte hur länge krisen kommer att vara. Det finns dock en sak vi måste konstatera i dag: de beslut som vi fattar och självfallet även de beslut som rådet fattar nästa vecka måste ge resultat i år. Jag skulle till och med vilja säga att resultat måste uppnås under sommaren. Det är vad EU-medborgarna förväntar sig av oss så att de kan se ljuset i slutet av tunneln och få hopp om att det finns en snabb väg ut ur krisen.
Jag vill bemöta de parlamentsledamöter som i dag försökte dra upp en ekonomisk skiljelinje mellan de gamla och de nya medlemsstaterna. Jag menar att den sammanhållningspolitik som vi i dag kommer att fatta beslut om står i kontrast mot de idéer de föreslår. Jag uppfattar det som att deras idéer kan ställa till med oerhört stor skada och vi måste vidta åtgärder för att lösa dessa problem. Tack.
Talmannen
Jag har mottagit fem resolutionsförslag, som ingivits i enlighet med artikel 103.2 i arbetsordningen.
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen äger rum i dag, onsdagen den 11 mars.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
John Attard-Montalto  
skriftlig. - (EN) År 2008 antogs riktlinjer som ska gälla fram till 2010, som en del av den förnyade Lissabonstrategin. Alla medlemsstater, inklusive Malta, har fastställt sina strategier för att skapa fler arbetstillfällen. Sysselsättningsriktlinjer har fastställts. Nu är det viktigt att finansiera detta och Europeiska socialfonden kan finansiera omedelbara åtgärder som medlemsstaterna vidtar för flexicurity och kompetensutveckling.
Flexicurity är en integrerad politik som syftar till att främja arbetstagarnas och företagens anpassningsförmåga. Vi måste också göra stora insatser för att stärka kompetensen, och göra detta på alla kvalifikationsnivåer.
För det första kommer kompetensutvecklingen inte att tjäna någonting till om den inte svarar mot arbetsmarknadens behov.
För det andra måste vi prioritera följande tre strategier:
Förbättra anpassningsförmågan hos arbetstagare och företag.
Locka fler människor till arbete och få fler människor att stanna kvar på arbetsmarknaden, så att tillgången på arbetskraft ökar och de sociala trygghetssystemen blir genomförbara.
Öka investeringarna i mänskligt kapital genom ökad kompetens och bättre utbildning.
Adam Bielan  
Herr talman! När jag lyssnade på den här debatten kunde jag inte undgå att få en känsla av att det råder stark konkurrens i parlamentet, ett slags dragkamp - de gamla medlemsstaterna mot de nya. Jag tycker inte det löser våra problem att komma med beskyllningar och peka ut vem som förtjänar och inte förtjänar att vara med i EU.
Vi får inte glömma att medborgarna lyssnar på oss och att de förväntar sig att vi ska skydda dem. Det är precis i det här läget som de vill se vad ett enat Europa är bra för. Vi borde se den här debatten som en möjlighet att fundera över hur vi ska begränsa de sociala effekterna av den nuvarande krisen.
Vi säger ja till Lissabonstrategin eftersom den ger resultat: det är tack vare Lissabonstrategin som nästan 7 miljoner nya arbetstillfällen har skapats inom EU. Men vad är det för slags jobb det handlar om? Mycket ofta handlar det om tillfälliga arbeten eller deltidsarbeten och arbetslösheten är faktiskt oförändrad när det gäller heltidsarbeten.
Detta visar bara att EU måste lära sig att utnyttja sin potential. Vi borde investera i högteknologiska produkter som kräver en högt kvalificerad arbetskraft. Detta är vårt mervärde, en sektor där vi är ohotade. I det avseendet är det oerhört viktigt att förlänga perioderna för hur länge man är berättigad till finansiella resurser och förenkla ansökningsförfarandena, inte minst för de nya medlemsstaterna.
Sebastian Valentin Bodu  
Den globala ekonomiska krisen har överraskat oss alla. Det gäller såväl banker som multinationella företag och också de transnationella institutionella strukturerna. Den globala ekonomin har drabbats hårt och det globala finansiella systemets överlevnad står de facto på spel. Jag tror inte att någon kommer att invända när jag säger att de aktuella problemens omfattning kräver en koncentrerad insats på EU-nivå. Solidaritet är ett absolut måste om vi ska ta oss igenom den här krisen.
Jag representerar Rumänien i Europaparlamentet, ett land i sydöstra Europa. Jag kan bara konstatera att effekterna av en ekonomisk tillväxt på drygt 7 procent under 2008 verkar vara på väg att raderas ut under de turbulenta ekonomiska förhållanden som drabbat oss hårt. Den ekonomiska återhämtningsplan som kommissionen tagit fram måste få effekt i alla EU:s hörn. Det får inte finnas delar av EU som känner sig övergivna och hjälplösa i en fientlig situation som de själva inte orsakat.
Jag menar att det här är det viktigaste provet för EU, det djärvaste politiska projektet under de senaste århundradena. Alla länder i EU måste känna att de är en enad styrka. Enligt kommissionens ordförande José Manuel Durão Barroso kommer EU framför allt att dömas efter sina resultat. Jag instämmer helt i det uttalandet.
Cristian Silviu Buşoi  
Jag anser att förslaget till en ekonomisk återhämtningsplan under den nuvarande krisen är välkommet. EU måste ha en gemensam, tydlig och effektiv hållning för att minimera effekterna av krisen så mycket som möjligt när det gäller dess intensitet och varaktighet.
Vi behöver en tydligare reglering av finanssektorn, framför allt vad gäller investeringar med hög risk, t.ex. hedgefonder.
I dag är solidariteten mellan medlemsstaterna helt avgörande. Medlemsstaterna kommer självfallet att vidta åtgärder som är specifika för deras särskilda omständigheter, men de får inte motverka den inre marknaden och EMU. Prioriteringen måste vara att underlätta kreditgivning, framför allt till små och medelstora företag, som är en drivkraft för ekonomisk tillväxt och som har förmåga att skapa arbetstillfällen. Ingripandena måste dock vara tillfälliga och därefter måste konkurrensreglerna följas noggrant.
Dessutom måste åtgärder för att bekämpa krisen vara ett led i en ansvarsfull budgetpolitik. Trots att vi genomgår en kris anser jag att det är extra viktigt att så långt möjligt följa stabilitets- och tillväxtpakten, eftersom det på lång sikt kan vara en katastrofal lösning att öka budgetunderskottet, inte minst för kommande generationer.
Daniel Dăianu  
skriftlig. - (EN) Kommissionsledamot Joaquín Almunia sa nyligen att de medlemsstater i euroområdet som har stora svårigheter skulle kunna få hjälp genom stöd från andra EU-medlemsstater. Varför har de nya medlemsstaterna utanför euroområdet inte fått tydliga signaler om denna möjlighet till kollektiva åtgärder? Jag vågar påstå att allt inte står rätt till med de stödpaket som har erbjudits Lettland och Ungern. I princip är det sunt att jämna ut mycket stora obalanser. Men på vilket sätt detta sker är av yttersta vikt. Ska budgetunderskott krympas ned drastiskt samtidigt som den privata sektorn gör dramatiska nedskärningar i sin verksamhet? Konjunkturförstärkande effekter måste förhindras både när trenden går uppåt och när den går nedåt. Om den offentliga budgeten inte är huvudförklaringen till stora externa underskott, varför ska den då få lida av nedskärningar? Vi får inte glömma vad vi har lärt oss av Asienkrisen för tio år sedan. Vi måste även fundera på hur vi kan motverka spekulativa angrepp mot de nya medlemsstaternas valutor. Att bara minska budgetunderskottet drastiskt hjälper dem inte heller särskilt mycket. Förhoppningsvis kommer framtida möten i Ekofinrådet att leda till bättre strategier för finansiellt stöd. Och varje gång Internationella valutafonden deltar i stödpaket bör den överväga om det är lämpligt att följa sin traditionella strategi för att jämna ut makroekonomiska obalanser med hänsyn till de särskilda omständigheter som råder.
Vasilica Viorica Dăncilă  
skriftlig. - (RO) Rumänien måste utnyttja de nya möjligheter som strukturfonderna ger.
Centrala och lokala myndigheter i Rumänien måste så snabbt och effektivt som möjligt utnyttja den möjlighet som kommissionen erbjuder när det gäller att underlätta tillgången till EU:s strukturfonder. De måste utnyttja de här fonderna för att skapa nya arbetstillfällen, erbjuda yrkesutbildning genom program för livslångt lärande med möjlighet till omskolning och erbjuda stöd för små och medelstora företag.
Att påskynda och förenkla fördelningen av EU:s medel kan bidra till den ekonomiska återhämtningen, då man tillför likvida medel till målområdena. Utbetalningarna kommer att vara snabbare och mer flexibla och kommer att göras i engångsbelopp, vilket innebär att projekten kan genomföras på kortare tid inom områden som infrastruktur, energi och miljö.
Däremot måste de rumänska myndigheterna i enlighet med EU:s förfarande tillhandahålla sin andel av finansieringen för genomförandet av projekten så att de kan genomföras så snabbt som möjligt när man fått EU-medlen.
Genomförandeorganets förslag är inriktade på en serie åtgärder för att påskynda prioriterade investeringar på nationell och regional nivå i medlemsstaterna, samtidigt som man också underlättar tillgången till bidrag och ökar de finansiella resurser som är tillgängliga för små och medelstora företag.
Dragoş Florin David  
De viktigaste gemensamma dragen för EU:s medlemsstater är demokrati, stabilitet, ansvarstagande och sammanhållning. I Evgeni Kirilovs betänkande om sammanhållningspolitiken och investeringar i realekonomin betonar man hur viktiga dessa gemensamma drag är som ett första krav i den gemensamma strategin för att skapa en social och ekonomisk politik. EU-ekonomin är i dag hårt drabbad av den globala finanskrisens konsekvenser och av den mest omfattande och allvarligaste recessionen under de senaste 60 åren. Vi måste uppmuntra medlemsstaterna att titta på möjligheter till synergier mellan finansiering från sammanhållningspolitiken och andra finansieringsresurser inom EU, t.ex. TEN-T, TEN-E, sjunde ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling, ramprogrammet för konkurrenskraft och innovation samt finansiering som beviljas av Europeiska investeringsbanken och Europeiska banken för återuppbyggnad och utveckling. Samtidigt måste medlemsstaterna förenkla och göra det lättare att få tillgång till finansiering som erbjuds genom de finansiella instrumenten Jessica, Jasmine och Jeremie i syfte att uppmuntra små och medelstora företag och berörda stödmottagare att använda dem oftare. Jag vill avsluta genom att gratulera föredraganden, Evgeni Kirilov, till hans insatser för att sammanställa detta betänkande.
Bairbre de Brún  
Vi befinner oss i en period av ekonomisk osäkerhet. EU har ett ansvar för att se om det är möjligt att tillåta nationella och regionala myndigheter en viss flexibilitet så att delaktigheten i EU:s fonder kan ökas för att hantera den nya situationen.
Åtgärderna i kommissionsledamot Danüta Hubners plan Sammanhållningspolitik: att investera i realekonomin är praktiska och det är åtgärder som myndigheterna i medlemsländerna bör införa utan dröjsmål.
Europeiska regionala utvecklingsfonden (EURF) kan i dag användas för delfinansiering av ekologisk hållbarhet i bostäder med låg hyra, något som bör användas för att skapa och behålla arbetstillfällen inom den hårt drabbade byggnadsindustrin. Det skulle också hjälpa oss på vägen mot att uppfylla våra klimatmål.
Utbetalningar från Europeiska socialfonden kan verkligen stimulera den hårt drabbade offentliga sektorn och små och medelstora företag bör gynnas av de rekommenderade förändringarna som gör likviditet mer lättillgänglig.
Det är ett steg i rätt riktning. Jag anser dock att en del av formuleringarna i Evgeni Kirilovs betänkande vad gäller Lissabonstrategin är beklagliga.
Adam Gierek  
Hur ska vi göra för att bekämpa finanskrisen? (Den europeiska återhämtningsplanen.) Finanskrisen kan hanteras kortsiktigt eller långsiktigt. Den kortsiktiga metoden bygger på att man eliminerar ”sjukdomar” som har utvecklats under de senaste årtiondena och som ledde till att bankerna fick brist på likviditet, att ”infekterade” obligationer var i omlopp och att finanspolitiken var i obalans med övriga politikområden.
Länder som hjälper bankerna finansiellt undanröjer inte krisens orsaker. Jag anser att krisens grundläggande orsaker är den nyliberala mekanismen i ekonomin, dvs. inriktningen på kortsiktiga vinster samtidigt som man bortser ifrån de långsiktiga intressena, vilket är ett av flera exempel.
Den långsiktiga metoden måste därför korrigera den mekanism som styr ekonomin genom att bryta med dogmerna på den så kallade fria marknaden. Medlemsstaterna och kommissionen ska inte ersätta de konkurrensinriktade marknadsmekanismerna, men de har en skyldighet att förebygga ”sjukdomar”. Detta innebär för det första att kortsiktiga vinster inte får skymma de långsiktiga intressen som skapas genom exempelvis utveckling av infrastruktur, anläggande av offentliga byggnader, skydd av den naturliga miljön eller sökandet efter nya, och ibland mindre lönsamma, energikällor.
För det andra måste alla former av ägande behandlas på samma sätt och valet mellan olika former ska bygga på hur effektiv förvaltningen av de olika formerna är.
För det tredje ska medlemsstaterna och kommissionen fungera som samordnare både inom finanspolitiken och av politiken i stort.
För det fjärde måste medlemsstaterna och kommissionen ta fram metoder för att samordna den internationella valuta- och finansmarknaden, som är sårbar för spekulationer eftersom den agerar spontant.
Genowefa Grabowska  
Den ekonomiska krisen har nu nått Europa. Först drabbade den utvecklade ekonomier och spreds sedan till utvecklings- och tillväxtekonomier. De senaste prognoserna för 2009 förutspår en ekonomisk tillväxt nivå på -1 procent eller lägre. Vi befinner oss därmed i en av de allvarligaste recessionerna som någonsin har drabbat EU.
Jag håller med föredraganden om att de åtgärder som vidtas av enskilda länder inte är tillräckliga, inte ens om de stöds av kapitalöverföringar till de sektorer som är mest hotade av krisen. Våra ekonomier är integrerade med varandra och krisen är global. Därför måste de föreslagna återhämtningsåtgärderna också vara en lösning som är global till sin form och omfattning. Dessutom måste de utgå från EU:s grundläggande princip, nämligen solidaritetsprincipen. Endast på så sätt kan vi upprätthålla den territoriella och sociala sammanhållningen inom EU. Under en krisperiod får solidaritetsprincipen också en ny politisk dimension.
Dessutom instämmer jag i den oro för de vanliga människor som drabbats av krisen som uttrycks i betänkandet. Vi måste göra lån tillgängliga för familjer och företag igen, och då framför allt för små och medelstora företag, som är grundpelaren i EU-ekonomin. Det är bara en sådan målsättning, kombinerat med insatser för att skydda medborgarnas besparingar, som gör det motiverat att utnyttja offentliga medel för en räddningsplan. Om vi som ett led i den europeiska räddningsplanen också skulle lyckas bli av med skatteparadisen skulle kampen mot krisen sannolikt bli enklare och mer effektiv.
Louis Grech  
skriftlig. - (EN) Finanskrisen växer hela tiden utan att vi ser någon ände. Därför anser jag att det kommer att krävas fler fonder för att stabilisera EU:s ekonomi och få stopp på den nedåtgående spiralen. Andra flaskhalsar är den kraftigt stigande arbetslösheten och den enorma osäkerheten på arbetsmarknaden. Bristen på tillgång till krediter i kombination med statsunderskotten utgör fortfarande ett stort problem och är en nyckelfaktor om vi verkligen vill åstadkomma något och effektivt vända den ekonomiska lågkonjunkturen. Det är mycket viktigt att det återigen finns goda kreditmöjligheter och att pengarna används som en ekonomisk drivkraft, som går till familjer och företag. Det är viktigt att vi skapar incitament som uppmuntrar till kapitalplaceringar. För närvarande finns det tyvärr ingen mekanism eller institution på EU-nivå som kan samordna en integrerad återhämtning på kontinental nivå och därför tillämpar vi återigen flera olika lösningar som kanske misslyckas som helhet, eftersom medlemsstaternas ekonomier är så starkt beroende av varandra. EU:s återuppbyggnadsinsatser måste gå hand i hand med ändringar i lagstiftningen så att vi kan undvika att upprepa de misstag som gav upphov till krisen. Bristande reglering och bristfällig övervakning var roten till det hela, och nu måste vi återigen införa effektiv lagstiftning.
Pedro Guerreiro  
Vi kan bara förstå den allvarliga socioekonomiska situation som drabbat EU-länderna, inklusive Portugal, om vi tänker på målen för denna ”integrationsprocess” och hur dess politik ligger till grund för dagens kapitalistkris, där EU är ett av epicentren.
Under de senaste 23 åren har EG/EU främjat cirkulationen av kapital och ”finansialiseringen” av ekonomin. Man har liberaliserat marknaderna och gynnat privatisering. Man har fusionerat företag och uppmuntrat överproduktion. Företagen har flyttat och produktiv kapacitet har förstörts. Man har gett vissa ett ekonomiskt övertag på bekostnad av andras beroende. Man har främjat exploatering av arbetarna och ökat omvandlingen av arbetsproduktivitet till kapital. Man har centraliserat den förmögenhet som skapats och man har ökat de sociala orättvisorna och den regionala obalansen, allt under kontroll av stormakterna och de stora ekonomiska och finansiella koncernerna. Detta är grundorsakerna till den irreparabla kapitalistkrisen.
Det är inte ”krisen”, utan den politik som är en del av kapitalismen som är orsaken till arbetslöshet, otrygghet, låga löner, försämrade levnadsvillkor, fattigdom, sjukdom, hunger och de växande svårigheter som arbetarna och befolkningen i stort står inför.
Vi välkomnar därför den stora demonstration som CGTP-IN (Allmänna portugisiska arbetarförbundet) planerar att hålla den 13 mars med målet att påverka i riktning mot fler arbetstillfällen, högre löner och utökade rättigheter.
Gábor Harangozó  
skriftlig. - (EN) EU måste göra sitt yttersta för att föra en konsekvent politik som kan råda bot på finanskrisen. Om vi vill återupprätta allmänhetens förtroende och sanera finanssystemet bör vi snarast vidta åtgärder för att upprätthålla sysselsättningen och den ekonomiska verksamheten. För att lindra lågkonjunkturens negativa effekter och behålla den sociala standarden och sysselsättningen bör vissa justeringar göras för att det ska bli enklare att få tillgång till tillgängliga resurser, samtidigt som större öppenhet och bättre förvaltning garanteras. I rådets senaste slutsatser angående ekonomiska och finansiella frågor efterlyser det ”att Europeiska socialfonden snabbt inleder kompletterande åtgärder till stöd för sysselsättningen, särskilt till förmån för de mest sårbara befolkningsgrupperna, med särskild uppmärksamhet på de minsta företagen genom minskning av andra arbetskostnader än löner”. Jag ber därför att man under nästa möte i rådet allvarligt diskuterar frågan om att skapa och bevara arbetstillfällen genom tillfälliga samfinansieringsåtgärder för en minskning av andra arbetskostnader än löner i de länder som har drabbats hårt av den finansiella och ekonomiska nedgången. Och visst bör största möjliga uppmärksamhet riktas mot de mest sårbara befolkningsgrupperna, de som lider mest av den ekonomiska och sociala nedgångens följder, så att vi kan undvika ytterligare asymmetrisk inverkan av krisen, som gör att den balanserade utvecklingen för unionens alla områden äventyras.
Tunne Kelam  
skriftlig. - (EN) Solidaritet är i dag en av EU:s viktigaste värderingar. Ändå har det i den rådande ekonomiska krisen visat sig att solidariteten i EU håller på att urholkas.
Aldrig förr har vi tvingats undvika motsättningar mellan medlemsstaterna i samma utsträckning som nu, och kategorier som gammal och ny, stor och liten. De motsättningar som finns mellan medlemsstaterna i och utanför euroområdet får inte leda till att staterna i euroområdet privilegieras och kan diktera vår gemensamma framtid. Alla medlemsstater måste vara lika delaktiga i beslutsprocessen. Alla medlemsstater måste garanteras rätten att ta upp sina problem och frågor, för att vi ska kunna hitta lösningar för EU.
EU behöver en drivkraft för att ta sig ur den ekonomiska krisen så oskadat som möjligt. Protektionism får inte vara svaret på den ekonomiska krisen. Tvärtom måste öppenhet och konkurrensanda fortsätta att vara grunden för vårt agerande. Om vi ska dra nytta av den rådande lågkonjunkturen bör vi därför investera mer pengar i innovation, forskning och utveckling.
Med andra ord bör krisen ses som ett incitament att genomföra Lissabonstrategin. Det enda sättet att trygga arbetstillfällena och skapa en hållbar ekonomi i EU är att fullt ut tillämpa denna strategi, som bygger på solidaritet.
Magda Kósáné Kovács  
Det är ingen idé att försöka rangordna olika problem. Alla lider dock av problemen och mobiliserar resurser och försöker ta fram lösningar. Många tänker på krisen 1929, även om andra världskriget som följde i dess kölvatten förde in Europa på två olika vägar. Länderna i det forna östblocket upplevde dessutom regimskiftet som ett trauma, men i det här fallet är vi alla hotade av den globala ekonomiska krisen som trots vissa tidiga tecken ändå var oväntad.
Under den här krisen får EU inte gå åt olika håll igen, inte ens i flera parallella stigar - det går inte att ha två hastigheter. När spekulationskapitalet förlorar i värde är alla förlorare. Det är bara förlustens storlek som varierar. Paradigmet om den gemensamma marknaden kan bara överleva och vara fortsatt konkurrenskraftigt i en sådan situation om vi presenterar gemensamma, samordnade lösningar. Protektionismens spöke erbjuder inga goda råd!
Medlemsstaternas uppgift är att ta fram finansplaner i samarbete med varandra. EU kan hjälpa till med den här uppgiften genom att analysera hur var och en kan ge stöd utifrån sina resurser för att se till att även de medlemsstater och medborgare som står längre bak i kön klarar sig igenom. Central- och Östeuropa står längre bak i den här kön, delvis av historiska skäl, och delvis för att vi inte har euron, vilket har lett till ett bristande självförtroende och till att spekulationskapitalet har tappat intresset för oss. Och även om det är omöjligt att behandla vissa medlemsstater jämlikt vill jag betona att vi måste skapa ett stödsystem på EU-nivå som gör det möjligt att i solidaritetens namn erbjuda den hjälp som är lämplig för varje medlemsstat.
Marian-Jean Marinescu  
Alla principer i EU:s ekonomiska återhämtningsplan måste finnas med i de nationella ekonomiska återhämtningsplanerna.
De EU-medel som görs tillgängliga måste användas för högprioriterade projekt och fördelas rättvist mellan medlemsstaterna, med hänsyn tagen till eventuella specialfall.
Vi måste utnyttja alla tillgängliga möjligheter på ett effektivt sätt. Därför är det mycket viktigt att lyfta fram möjligheten att använda EU-medel, eftersom det påskyndar och ger flexibilitet när den här planen genomförs.
Projekten måste genomföras snabbt och effektivt för att kunna stödja den del av arbetskraften som drabbas av svårigheter. Därför måste de administrativa processerna - inte minst tidsramarna för processerna - förkortas radikalt för att garantera att processen blir effektiv direkt.
Bland de åtgärder som måste vidtas är de som handlar om att ta fram en lagstiftning för att effektivt motverka skatteparadis ett absolut måste.
Det är självklart att statligt stöd måste användas med försiktighet för att undvika att skapa konkurrensproblem. Samtidigt måste vi noggrant analysera de positiva effekter som den här typen av stöd kan ha när det gäller att använda arbetskraften, med särskild hänsyn till de situationer där detta stöd är mer än nödvändigt.
Iosif Matula  
Europeiska kommissionen avsätter betydande summor för investeringar i energieffektivitet, produktion av förnybar energi och byggandet av det transeuropeiska transport- och energinätet. Det enda sättet att undvika att de gas- och energikrissituationer som uppstod i vissa regioner inom EU inte inträffar på nytt är att inrätta en sund politik på det här området.
Genom att koppla samman alla gas- och energinät i EU kan vi garantera att solidaritetsprincipen tillämpas: en medlemsstat kommer att kunna importera och till och med exportera naturresurser under normala förhållanden och också under en kris.
I det här sammanhanget måste medlemsstaterna utnyttja de finansieringsmöjligheter som strukturfonderna erbjuder för att ta fram projekt på områden som infrastruktur, energi och miljö.
För att öka projektens kvalitet och se till att de får effekt när de genomförs måste EU:s medlemsstater fullt ut utnyttja det tekniska stöd som kommissionen kan erbjuda.
Alexandru Nazare  
Jag välkomnar den skyndsamhet som EU:s institutioner har gett prov på när det gäller att hitta lösningar på den nuvarande ekonomiska krisen. Jag vill dock lyfta fram några aspekter som måste granskas mera noggrant.
För det första gäller det finansieringen av energiinfrastrukturprojekt. Jag anser att det är helt fel metod att dela ut pengar till så många projekt som möjligt, eftersom det finns en risk för att man inte kan täcka den budget som krävs för att de ska kunna genomföras. Efter diskussionerna om Nabucco har jag den senaste tiden fått en känsla av att vi leker med elden. Vi kan inte tillkännage att Nabucco får 250 miljoner euro, sedan säga att vi minskar finansieringen med 50 miljoner euro och till sist säga att detta ska vara en helt privat investering. Fördelarna med Nabucco-projektet är otvetydiga och vi har inte råd att förhala detta av politiska och ekonomiska skäl.
För det andra anser jag att vi måste undvika att falla offer för protektionistiska tendenser, vilket skulle påverka den inre marknadens fungerande. Även om krisen drabbar olika EU-länder olika hårt måste vi agera på samma sätt, i enlighet med målen i sammanhållningspolitiken och den inre marknadens principer. Jag anser att det är absolut nödvändigt att analysera de här förändringarnas effekt för att förbättra åtgärdernas effektivitet i den nya budgetramen för 2014-2020.
Rareş-Lucian Niculescu  
Sammanhållningspolitiken svarar för en tredjedel av EU:s budget utan att vara ett instrument för krishantering, men är ändå den största källan till investeringar i realekonomin och innebär en stor möjlighet, framför allt för permanent missgynnade regioner. Därför skulle jag vilja lyfta fram behovet av att hitta lösningar för att ge en ökad vertikal delaktighet för regionerna på EU-nivå.
Under de förhållanden som den nuvarande ovanliga ekonomiska situationen har gett upphov till vill jag betona vikten av att öka flexibiliteten när det gäller tillgång till strukturfonderna. Jag välkomnar också stödmöjligheterna när det gäller investeringar i energieffektivitet och förnybara energikällor inom bostadssektorn och sektorn för ren teknik.
Sirpa Pietikäinen  
Fru talman, mina damer och herrar! I förra veckan lade kommissionen fram sitt meddelande om den ekonomiska krisen till rådet i samband med mötet i slutet av månaden. Kommissionen presenterade också sin första analys av resultatet för EU:s ekonomiska stimulanspaketet. Kommissionen anser att de inledande resultaten är bra och beräknar att återhämtningsåtgärderna på nationell nivå och EU-nivå sammanlagt kommer att uppgå till ett värde som motsvarar cirka 3,3 procent av BNP under perioden 2009-2010.
Jag gratulerar föredraganden till ett mycket förtjänstfullt betänkande. Jag anser att behovet av att samordna medlemsstaternas åtgärder - som betonas här - är särskilt viktigt. De rådande tendenserna är mycket oroväckande. Medlemsstaterna kan tala om att göra utfästelser om att de är redo att samarbeta, men i praktiken är det uppenbart något helt annat som gäller. Det är oerhört viktigt att EU:s ledare fattar beslut utifrån vad de säger och inte ger efter för de protektionistiska påtryckningar som i flera länder är mycket starka.
EU måste ta nya, ambitiösa steg som en fortsättning på Lissabonstrategin. EU behöver ett stimulanspaket för att stödja nya industrier som kan skapa en grund för konkurrenskraft och tillväxt. Med investeringar på sådana områden som ekomodernisering, förnybara energikällor och informationsteknik kan man etablera en sund förändring.
En kris är också en möjlighet. Det är en möjlighet att organisera om hela den europeiska och globala finansiella arkitekturen. Den här krisen är också en möjlighet att leda in den ekonomiska tillväxten på en helt ny väg, som bygger på förnybara energikällor och energieffektivitet. Denna ”nya gröna deal”, som den kallas, måste utgöra en grund för återhämtning och förnyad tillväxt. På så sätt tar vi itu med klimatförändringens utmaningar samtidigt som vi skapar arbetstillfällen och främjar innovation.
Zita Pleštinská  
EU-ekonomin är i dag hårt drabbad av effekterna av den globala finanskrisen och nedgången är den största och allvarligaste under de senaste 60 åren. Krisen är en stor prövning för EU. Den påverkar både företag och vanliga människor och deras familjer. Många lever med en oro, framför allt för att bli av med arbetet, och hoppas att EU kan rädda dem.
EU får inte bara vara summan av 27 nationella intressen. Det måste bygga på solidaritet och medlemsstaternas och regionernas vilja att genomföra sina programmål så snabbt som möjligt.
I en tid av ekonomisk kris borde det vara självklart att vi måste koncentrera oss på Lissabonmålen, framför allt på sysselsättningsområdet. Det är sammanhållningspolitiken som har de finansiella instrument som måste tillämpas intensivt och flexibelt under krisen. De finansiella resurserna för EU:s sammanhållningspolitik för perioden 2007-2013 kan bidra avsevärt till att uppfylla målen i EU:s förnyade Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning, där man förenar vanliga människor, företag, infrastruktur, energisektorn samt forskning och innovation. Vi måste förbättra samordningen och överge protektionismen och alla former av demagogi. Vi måste få en nystart för kapitalflöden och kapitalöverföringar.
Jag är övertygad om att investeringar i innovation, ny teknik och ekoinnovationer kommer att medföra nya möjligheter som är avgörande för att se till att vi får en effektiv lösning på den nuvarande finanskrisen. Vi måste undanröja alla hinder och skapa en verklig inre marknad för förnybar energi.
Katrin Saks  
skriftlig. - (ET) Jag vill tacka föredraganden, Elisa Ferreira, för ett relevant betänkande som presenterades i rätt tid. Under de rådande krisförhållandena är det viktigt att befintliga medel utnyttjas fullt ut. Det är beklagligt att en majoritet av de medlemsstater som är berättigade till stöd från struktur- och sammanhållningsfonderna enligt den nya budgetramen inte har kunnat utnyttja dessa fonder. Samma sak gäller för mitt hemland, Estland. Det finns flera skäl till detta: det första stora problemet är medlemsstaternas egen administrativa kapacitet. På det här området kan medlemsstaterna göra mycket själva och de skulle kunna förbättra den administrativa effektiviteten. Det andra skälet har sin grund i EU. Det är viktigt att EU gör villkoren mer flexibla. Det finns exempelvis ett problem med de program där utlägg måste göras i förväg och som finansieras i efterskott. I dag är det svårt att få lån för att kunna finansiera dessa kostnader. Frågan om vilka åtgärder kommissionen planerar att vidta när det gäller förskottsbetalningar är mycket viktig. Nästa viktiga fråga är graden av självfinansiering under rådande förhållanden. På det här området behövs större flexibilitet. Den tredje viktiga frågan är tillsynsmekanismen - den nuvarande byråkratin är utan tvekan tungrodd.
Tack för betänkandet.
Theodor Dumitru Stolojan  
I vissa medlemsstater, däribland de baltiska länderna, Rumänien och Ungern, har finanskrisen och den globala recessionen orsakat strukturella obalanser som ackumulerats under perioder av ekonomisk tillväxt och som beror på snabba inflöden av direkta utländska investeringar och externa skulder.
Situationen för dessa länder måste beaktas i EU:s ekonomiska återhämtningsplan och det krävs omfattande extern finansiering för att kunna täcka underskottet i handeln med varor och tjänster. Om man inte lyckas få denna externa finansiering är de berörda länderna på väg mot stora, abrupta justeringar som kommer att leda till att det välstånd som skapats under de senaste åren raderas ut, att sammanhållningen inom EU försvagas och som till och med kan äventyra stabiliteten i området.
Rådet och kommissionen har absolut ett ansvar för att hitta lösningar för att få fram den externa finansiering som behövs. De berörda medlemsstaterna vinner tid med hjälp av den externa finansieringen och det är sedan deras ansvar att genomföra strukturreformer i syfte att korrigera de ackumulerade obalanserna.
Margie Sudre  
skriftlig. - (FR) Regionalpolitiken är den främsta källan till investeringar i realekonomin i EU. Att påskynda och förenkla dess finansiering kan bidra till den ekonomiska återhämtningen genom att man skapar likviditet i målsektorerna.
Snabba, flexibla betalningar med schablonbelopp, vilket kommissionen föreslår, möjliggör att projekt omedelbart kan genomföras inom områden som infrastruktur, energi och miljö.
Nationella och regionala myndigheter måste ta till vara på dessa möjligheter och fullt ut utnyttja strukturfonderna för att öka sysselsättningen, stärka de små och medelstora företagen, stärka entreprenörsandan och yrkesutbildningen, samtidigt som de gör sitt bidrag enligt medfinansieringsbestämmelserna så att de avsatta medlen kan utnyttjas fullt ut.
Jag uppmanar de regionala råden och prefekturerna i de franska utomeuropeiska departementen, som förvaltningsmyndigheter för strukturfonderna, att föregripa dessa förändringar och omedelbart se till att deras regionala program inriktas på de projekt som har störst potential för att skapa tillväxt och arbetstillfällen.
Mot bakgrund av de pågående oroligheterna i de franska utomeuropeiska departementen, där proteströrelsen nu nått Réunion, måste vi undersöka nya inhemska utvecklingsinitiativ och utnyttja alla möjligheter som står till vårt förfogande, inklusive de som EU erbjuder.
Silvia-Adriana Ţicău  
skriftlig. - (RO) I EU-meddelandet om EU:s ekonomiska återhämtningsplan från december 2008 anges de områden där EU kommer att investera under de kommande åren i syfte att skapa ekonomisk tillväxt och bevara arbetstillfällena. Det rör sig om följande områden: stöd till små och medelstora företag, med en ekonomisk prognos på 30 miljarder euro via EIB, påskyndade investeringar i infrastrukturprojekt för transeuropeiska energi- och bredbandsanslutningar, med en ekonomisk prognos på 5 miljarder euro för att förbättra energieffektiviteten i byggnader samt forskning och innovation.
De här åtgärderna måste även stödjas av lagstiftningsförslag för att se till att finansiella resurser avsätts. I förslaget till förordning från januari 2009 om finansiering av energiprojekt som en del av EU:s ekonomiska återhämtningsplan sägs ingenting om finansiella resurser för energieffektivitet i byggnader. Jag anser att EU gör ett misstag om man inte stöder de prioriterade projekten finansiellt under den ekonomiska krisen. Energieffektivitet i byggnader är ett område som kan bidra till att skapa omkring 500 000 arbetstillfällen inom EU, förbättra medborgarnas livskvalitet och skapa en hållbar ekonomisk utveckling genom att främja förnybara energikällor. Jag anser personligen att det skulle vara ett misslyckande för den sittande kommissionen om man inte ger stöd för att göra byggnader mer energieffektiva genom att använda finansiella åtgärder och instrument, lämpliga skatteåtgärder och genom att sända en stark politisk signal på EU-nivå.
Andrzej Tomasz Zapałowski  
Fru talman! I dag debatterar vi en plan för att få igång ekonomin utifrån prioriteringarna i Lissabonstrategin. Trots att det gått flera år sedan Lissabonstrategin presenterades kan vi se att den inte har haft någon verkan. Med andra ord producerar vi dokument som vi sedan inte genomför. Detta bekräftas av en vana som har blivit norm i parlamentet, nämligen att dränka medborgarna med regleringar som i många fall gör deras tillvaro svårare och som inte har någon märkbar effekt på deras levnadsstandard.
Dessutom visar den växande ekonomiska krisen att kommissionen och rådet är helt avskärmade från samhällets vardagsproblem. I praktiken har kommissionen ingen riktig handlingsplan för att hantera den växande krisen. Alla kan se att enskilda länder genomför räddningsåtgärder på egen hand och att den centralt styrda marknad som är värd femhundra miljoner inte lyckas stävja krisens omfattning i verklig mening.
På senare år har länderna i Östeuropa fått höra att de borde privatisera sina banker, med andra ord, att de borde låta dem underordnas västeuropeiska banker. De var naiva nog att göra detta och i dag är det just dessa banker som spekulerar och skjuter ekonomierna i EU:s nya medlemsstater i sank.
