Folkomröstning i Venezuela (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är kommissionens uttalande om folkomröstningen i Venezuela.
Stavros Dimas
ledamot av kommissionen. - (EN) Fru talman! Den nationella valkommittén har utlyst en folkomröstning om det förslag till grundlagsändringar som den bolivianska republikens president och nationella församling har lagt fram. Folkomröstningen ska hållas den 2 december 2007, då Venezuelas folk kommer att få utöva sin demokratiska rätt att besluta om de föreslagna förändringarna som skulle påverka viktiga delar i Venezuelas politiska, institutionella, ekonomiska och sociala struktur.
Kommissionen följer noga den pågående konstitutionella reformprocessen i Venezuela och i andra länder i regionen. Kommissionen betonar vikten av att varje ny konstituition eller konstitutionell reform stärker demokratin och rättsstaten. Dessutom anser kommissionen att alla konstitutioner bör bygga på ett brett folkligt samförstånd och avspegla mångfalden i varje nation. Konstitutioner bör förena människor, inte splittra dem.
Kommissionen följer den intensiva diskussionen om den konstitutionella reformen i Venezuela med intresse. Den har noterat att vissa delar av det venezuelanska samhället är för de föreslagna ändringarna, men konstaterar också att andra samhällssektorer har uttryckt ett starkt motstånd mot reformen. Dessa sektorer uttrycker sin oro, särskilt i fråga om aspekter av reformen som (om den godkänns) de anser skulle innebära att ytterligare makt koncentreras till presidenten, att de demokratiska kontrollmekanismerna och de befintliga institutionerna försvagas och att den demokratiska mångfalden hotas. Andra anser att förslagen går längre än en vanlig reform och innebär att statens grundläggande struktur ändras.
Kommissionen är medveten om situationen och håller sig informerad. Även om kommissionen anser att det är det venezuelanska folket som ska yttra sig om reformförslaget, betonar den också vikten av att reformkampanjen bedrivs på ett öppet sätt och i en anda av ömsesidig respekt. Kommissionen hoppas också att folkomröstningen ska genomföras fredligt och på ett öppet sätt.
I detta sammanhang är det värt att notera att de valobservatörer som EU sände till det senaste presidentvalet i Venezuela ansåg att valprocessen i allmänhet följde de internationella normerna och den nationella lagstiftningen och betonade att valen hölls under fredliga förhållanden.
Francisco José Millán Mon
för PPE-DE-gruppen. - (ES) Fru talman! Hela den amerikanska kontinenten är den världsdel som står Europa närmast när det gäller värderingar, ideal och synen på världen och människor, deras värdighet och deras rättigheter. Det som vi kallar väst inbegriper i min begreppsvärld också tydligt Latinamerika.
De senaste åren har vissa positiva utvecklingstendenser märkts i Latinamerika som helhet, vilket för Latinamerika ännu närmare Europa, nämligen pluralistiska val, demokratisk konsolidering, tillväxt med en mer balanserad och öppen ekonomisk politik, regionala integrationsprocesser och de ytterst viktiga avtalen med EU.
Men det finns undantag från denna positiva bild. Förutom Kuba, som vi är väl förtrogna med, framträder nu också Venezuela, där en process med allt tydligare diktatoriska förtecken pågår. Friheter inskränks, oppositionen trakasseras och rädslan växer hos folket, som till och med misstänker att deras röst inte längre är hemlig. Vi här i parlamentet beklagar att tv-kanalen Radio Caracas Televisión stängdes i maj.
På söndag kommer en konstitutionell folkomröstning att hållas i all hast i syfte att införa en auktoritär och sluten regim, under förespegling att införa vad man kallar ”socialism för 2000-talet”. En person som fram till helt nyligen var en mycket nära medarbetare till president Hugo Chávez har till och med kallat processen för en kupp. Jag beklagar att EU inte har fått någon officiell inbjudan att delta som valobservatör.
Folkomröstningen genomförs dessutom i ett klimat av våld och spänningar, där studenter som också protesterat mot planen har fått plikta med sina liv. De senaste åren har även den fysiska och rättsliga osäkerheten, kidnappningar och markockupationer ökat. Som en följd av detta har till exempel många av mina galiciska landsmän lämnat landet - i genomsnitt ettusen personer per år sedan president Hugo Chávez tillträdde sin post.
Uppmuntrad av de höga oljepriserna söker president Chávez anhängare och allierade i andra länder. Han gör stort väsen av sig i internationella forum och lägger sig i sina grannländers interna angelägenheter. Som president Álvaro Uribe har sagt vill Chávez elda upp stämningen i Latinamerika. Hans attityd hotar den demokratiska stabiliteten i Venezuela och harmonin och integrationsprocesserna i Latinamerika som helhet. Han stör också de förbindelser som har byggts upp under det senaste decenniet mellan latinamerikanska och europeiska länder.
Inför det kommande toppmötet i Lima är president Chávez attityd ett allvarligt problem som EU och dess medlemsstater noggrant måste beakta.
Luis Yañez-Barnuevo García
för PSE-gruppen. - (ES) Fru talman! Det första vi måste göra i parlamentet, i linje med vår egen tradition av respekt och icke-inblandning, är att inte förvärra situationen, vare sig i världsdelar eller tredjeländer, som ett resultat av våra egna ord.
Francisco José Millán Mon har rätt i att Latinamerika har utvecklats mycket positivt de senaste åren, både politiskt - eftersom huvuddelen av de latinamerikanska länderna har demokrati - och ekonomiskt, men också, om än i mer blygsam skala, socialt.
Europa har i hög grad bidragit till denna utveckling, genom sina företag, sina investeringar och framför allt sitt utvecklingsbistånd, som är det högsta i Latinamerika.
Mot denna generella bakgrund skulle jag inte säga att Venezuela är ett undantag, utan snarare att situationen är speciell i detta land till följd av president Hugo Chávez personlighet, som också är mycket speciell och i högsta grad särpräglad. Men man får inte glömma bort - framför allt inte i en demokratisk institution som vår - att president Chávez har blivit omvald tre gånger med stor majoritet, utan att man funnit något fog för misstankarna om valfusk.
Under de här omständigheterna, att det alltså inte är diktatur vi talar om, måste vi gå varsamt fram, försöka öka dialogen genom att sträcka ut en vänskapens hand och även uppmuntra detta obestridligt splittrade och delade land att eftersträva intern dialog, samförstånd och försoning. Vi måste göra detta utifrån övertygelsen att ett land inte kan omdanas med en majoritet på bara 60 eller 40 procent och att spelreglerna inte kan ändras utan att det finns ett brett samförstånd som omfattar minst 70 eller 80 procent, så som har skett i andra länder runt omkring oss och här på vår gamla kontinent, i EU.
Den inre situationen är onekligen mycket oroande av de skäl som jag har nämnt, det vill säga utvecklingen mot diktatur, eller misstanken om en sådan utveckling, koncentrationen av makt, den successiva minskningen av maktens fördelning och även inskränkandet av yttrandefriheten, vilket sker med hjälp av ett instrument man knappt känner till i Europa och som kallas ”en cadena”. Detta instrument ger presidenten och hans ministrar rätt att när som helst ta samtliga tv- och radiokanaler i anspråk för att sända presidentens budskap. Och det handlar inte om inslag på bara en minut eller två. I vissa fall kan sändningarna faktiskt pågå i flera timmar per dag. I ett land där tidningsläsandet är begränsat och där tv och radio är de huvudsakliga medierna blir denna situation problematisk.
Men jag vill betona - och därmed sätter jag punkt - att vi inför denna folkomröstning måste vara försiktiga, öppna för dialog, sträcka ut en vänskapens hand och försöka medla mellan de två motståndarsidorna i Venezuela.
Marios Matsakis
för ALDE-gruppen. - (EN) Fru talman! Venezuela är ett ovanligt naturskönt land som är mycket rikt på naturtillgångar. Landet har några av världens största olje-, kol-, järn- och guldfyndigheter. Trots dessa naturtillgångar är majoriteten av venezuelanerna fortfarande mycket fattiga och alltför många lever i en förfärande fattigdom. Det är endast en liten minoritet bland den rika eliten som har gynnats av landets rikedomar.
Under dessa omständigheter med stora sociala orättvisor är det inte underligt att populistiska politiker som Hugo Chávez lyfts fram som de fattigas frälsare. Inte heller är det underligt att Hugo Chávez nationaliseringsprogram välkomnades av de flesta venezuelaner. De såg Hugo Chávez som den som skulle lyfta dem ur fattigdomen.
Samma sätt att tänka gäller för den kommande folkomröstningen om reformen av konstitutionen. Jag är säker på att folkomröstningen kommer att säkra ett tillräckligt folkligt stöd och nu är det för sent att ändra den allmänna opinionen. I princip kommer vi alltså att få se en ny Fidel Castro träda fram efter den 2 december. Samtidigt som en totalitär ledare tynar bort i Kuba verkar det som om en ny håller på att födas i Venezuela. Men samtidigt som vi noterar denna trista verklighet kanske vi bör fråga oss om vi här i Väst har någon skuld för utvecklingen i Venezuela.
Vi får inte bara göra detta för att vara moraliskt och politiskt korrekta rent akademiskt, utan också för att i praktiken kunna förhindra en liknande utveckling i framtiden. Tyvärr är det uppenbart att vi har gjort flera stora misstag i våra förbindelser med Venezuela under de senaste åren. Hugo Chávez har kommit till den här punkten delvis för att vi har hjälpt honom genom vår underlåtenhet och våra åtaganden i utrikespolitiken. När vi diskuterar vår strategi för att hantera honom i framtiden bör vi alltså börja med att be det venezuelanska folket om ursäkt.
Alain Lipietz
för Verts/ALE-gruppen. - (FR) Jag yttrar mig som ordförande för delegationen för förbindelserna med länderna i Andinska gemenskapen. Jag har i denna egenskap besökt Venezuela minst en gång om året.
Sedan jag började resa till detta land, det vill säga efter militärkuppen mot president Hugo Chávez, har jag hört de venezuelanska medierna protestera mot presidenten, och mot diktatur. På de hotell där jag har bott fick man, trots att hotellen var tre-, fyr- eller till och med femstjärniga, inte titta på den statliga televisionen, och det går hur som helst inte alltid eftersom den vanligen sänds i ett dåligt bildformat. Generalerna bakom kuppen går fortfarande omkring på Caracas största torg och den lagligt valda, omvalda och återigen omvalda presidenten Hugo Chávez har aldrig lyft ett finger mot dem.
Venezuela är ett av de länder som på fredligast möjliga sätt försöker hantera de konflikter som är vardag i hela Latinamerika. Jag är inte odelat förtjust över alla förändringar som president Chávez har försökt driva igenom av Venezuelas konstitution. Med detta sagt och som Marios Matsakis påpekade så är det det venezuelanska folket som ska fatta beslutet.
Vi kan absolut be om ursäkt för vårt sätt att ge intryck av att vi stödde militärkuppen. Det är riktigt att det har bidragit till att radikalisera regimen i Venezuela. Men jag anser att vi först och främst och framför allt bör respektera det venezuelanska folkets beslut.
Willy Meyer Pleite
för GUE/NGL-gruppen. - (ES) Fru talman! Jag uppmanar den europeiska högern att sluta lägga sig i Venezuelas angelägenheter.
Den europeiska högern ogillar Kuba för att det inte hålls några val där, och samtidigt ogillar den Venezuela för att man håller val där. Venezuela är faktiskt ett av de länder i Latinamerika som har hållit flest val, varav samtliga har övervakats av Amerikanska samarbetsorganisationen, av EU och av prestigefyllda organisationer som Cartercentret.
Det som ni inom högern vänder er emot är själva systemet. Sluta lägg er i. Respektera ett självständigt folk som fritt utövar sin vilja och som kommer att fortsätta med det. Vi ska inte gå händelserna i förväg. Har inte vi inom EU, som kommissionsledamot Stavros Dimas sa, enats om att det senaste presidentvalet var helt och hållet rättvist?
Vi måste vänta och se, kära högerkolleger, och respektera det venezuelanska folkets röst utan att blanda oss i.
José Ribeiro e Castro
(PT) Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! År 1848 utropade Karl Marx socialism för 1800-talet, vilket var en katastrof. År 1917 utropade Lenin, med den ryska revolutionen, socialism för 1900-talet, vilket var en katastrof. Flera av parlamentets ledamöter genomlevde denna katastrof och har anslutit sig till oss i friheten. Problemet med den socialism för 2000-talet som president Hugo Chávez i Venezuela har utropat är att vi befinner oss i början av detta århundrade och inte vet vad som kommer att hända. Men vi kan föreställa oss att socialismen kommer att sluta i katastrof, precis som den gjorde under 1800- och 1900-talen.
Faktum är att vi ser att den resulterar i våldsamheter. Det är inte valen som vi är oroliga över, utan det brutala våld som myndigheterna utövar mot de protesterande studenterna i Venezuela, vars rätt att demonstrera inte erkänns. En del av dessa studenter har dött de senaste dagarna på gatorna i Caracas och andra städer. Det är hoten mot yttrandefriheten som oroar oberoende och fria journalister över hela Latinamerika och i synnerhet i Venezuela, och som har lett till att Radio Caracas Televisión stängts.
Det är denna utveckling som oroar oss, och det med rätta eftersom man i president Chávez förslag till konstitutionell reform finner att ord som decentralisering, privata initiativ, fri konkurrens och social rättvisa har fått ge vika för ord som socialism, socialist, införande av en socialistisk stat, avskaffa centralbankens oberoende samt folkmakt. Det är ett välkänt faktum i världen att när ordet folkmakt används så kommer folket att berövas makten och demokratin raseras. Det har skett på alla platser där uttrycket folkmakt har använts. Bolivariska väpnade styrkor, kommuner - det är den utvecklingen vi bör oroa oss för, då den har gett upphov till instabilitet och våld de senaste månaderna och åren på Caracas gator och även utgör ett hot mot den regionala stabiliteten, om den senaste tidens utveckling i förbindelserna mellan Venezuela och Colombia fortsätter. Det är därför avgörande att vi nära följer händelseutvecklingen i Venezuela i solidaritet med de demokratiska partierna och det civila samhället, som kämpar för regional stabilitet och som beslutsamt försvarar demokratin. En stark sammanhållning i EU:s diplomati är också avgörande.
Alojz Peterle
(SL) I dag har vi undertecknat Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna och vi bekräftar därmed vår respekt för människans värdighet, demokratiska värderingar och rättsstaten. Det som har legat till grund för EU:s framgångsrika inre tillväxt är också utgångspunkten för att utveckla förbindelserna med våra partner över hela världen.
EU som helhet vill ha ett närmare och stabilt samarbete med länderna i Latinamerika och dess regionala förgreningar. Mot bakgrund av de latinamerikanska ländernas särskilda karaktär och genuina intressen anser vi att strategiska och långsiktiga förbindelser kan byggas upp enbart på detta sätt, med de länder som vi kan dela samma grundläggande värden och principer med.
Den politiska utvecklingen i Venezuela har nyligen tagit en annan riktning än den ovannämnda. Därigenom undergrävs dynamiken hos och omfattningen av det framtida samarbetet mellan Latinamerika och EU, liksom dynamiken hos integrationen inom själva Latinamerika. Folkomröstningen om konstitutionen polariserar Venezuela eftersom de nya förslagen innebär att den politiska makten koncentreras och att följden inte kommer att bli ett öppet, ideologiskt och demokratiskt samhälle. Vi tror på ett socialt samhälle, inte på ett socialistiskt samhälle, som utesluter människor med avvikande åsikter.
Talmannen
Debatten är avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Pedro Guerreiro  
skriftlig. - (PT) Helt otroligt! I Europaparlamentets föredragningslista finner man ett uttalande av kommissionen om den konstitutionella reform som planeras den 2 december i Bolivariska republiken Venezuela, när vi egentligen borde debattera det pågående försöket att neka alla EU-medborgare rätten att rådfrågas i en folkomröstning om den så kallade konstitutionella, lilla, förenklade reformen eller numera Lissabonfördraget.
I själva verket är den här debatten ett försök att hörsamma dem som stöder och förespråkar en oacceptabel och ytterst allvarlig politik, där man lägger sig i och försöker destabilisera en självständig stat, framför allt när det här är en process som enbart det venezuelanska folket kan besluta om, genom att rösta i en folkomröstning (!) om en ändring av landets konstitution.
Venezuelas regering och folk är otvivelaktigt ett exempel som oroar de starka finansiella och ekonomiska intressena i EU, eftersom de är ett exempel på hävdande av nationell självständighet och frihet, ett exempel på förverkligande av en plan för patriotisk frigörelse och utveckling, ett exempel på internationell och antiimperialistisk solidaritet, ett exempel på vad som är värt att kämpa för och ett exempel på att ett land och en värld präglad av större rättvisa, demokrati och fred är möjligt.
