Ограничителни мерки, които ще окажат въздействие върху правата на личността след влизането в сила на Договора от Лисабон (разискване)
Председател
Следващата точка е:
въпросът, изискващ устен отговор, към Съвета (B7-0233/2009), зададен от Emine Bozkurt, Louis Michel и Michèle Striffler, от името на комисията по граждански свободи, правосъдие и вътрешни работи, относно ограничителните мерки, които ще окажат въздействие върху правата на отделните лица след влизането в сила на Договора от Лисабон;
въпросът, изискващ устен отговор, към Съвета (B7-0234/2009), зададен от Emine Bozkurt, Louis Michel и Michèle Striffler, от името на комисията по граждански свободи, правосъдие и вътрешни работи, относно ограничителните мерки, които ще окажат въздействие върху правата на отделните лица след влизането в сила на Договора от Лисабон.
Emine Bozkurt
Г-н председател, демокрацията, принципите на правовата държава, правата на човека и основните свободи са това, което Европейският съюз подкрепя. В борбата срещу тероризма обаче ЕС не е толкова последователен. Да вземем за пример черния списък на ООН. Физически лица или субекти, за които се подозира, че имат връзки с Осама бин Ладен, мрежата на "Ал Кайда" или с талибаните, могат да бъдат включени в списъка, което води до забрана за пътуване и до замразяване на техните финансови активи. Тази мярка е много подходяща и добра, що се отнася до тероризма, тъй като срещу тероризма трябва да се води борба - по това няма спор - но не трябва да се допуска беззаконието, с което действат терористите, да се промъкне в начина, по който ние се борим с тероризма.
За съжаление, настоящата система се характеризира с нарушения на основните права. Лица са включвани в списъка, често без да са напълно информирани за този факт, без никаква намеса от страна на съдебната власт. Информацията, която води до включването им в черния списък, обикновено се предоставя от тайните служби. Тази информация е непрозрачна за заподозрените и в резултат на това те не знаят защо са били включени в списъка. Това не само ги лишава от тяхното право на свобода на информацията, но също така и от тяхното право на защита.
Веднъж щом името на дадено лице е включено в списъка, то много трудно може да бъде изключено от него. Вече има достатъчно случаи на лица, чиито имена са по грешка в списъка в продължение на много години, които е трябвало да се борят за безпристрастен съдебен процес. Те са обречени на бедност, не могат да набират техния персонален идентификационен номер (ПИН), за да плащат при пазаруване и на тях не им е разрешено да напускат страната си. Сега аз не споря в полза на предоставянето на повече права за лица заподозрени в тероризъм, а само, че те трябва да могат да разчитат на правата си като всеки друг. Аз се обявявам в подкрепа на прозрачни процедури и безпристрастен съдебен процес за всеки.
Списъкът има също така и всеобхватни странични ефекти. Тъй като органите на властта могат да решат да включат лица или организации в списъка, това може да се използва и като политически инструмент. Така например неправителствени организации (НПО), борещи се за правата на човека, които са трън в очите на правителството, могат да бъдат определени като терористични организации с цел тяхната дейност да бъде парализирана. Наложи се Комисията да преразгледа настоящите процедури по решение на Европейския съд. Комисията даде известен тласък, но не постигна успех на равнище на Съвета.
Сега, в резултат на влизането в сила на Договора от Лисабон, е възникнала нова ситуация. Дали да бъде член 215 или член 75 от Договора за функционирането на Европейския съюз? С други думи, дали Европейският парламент няма да участва в разглеждането на предложенията или ще бъде включен чрез обикновената процедура, а именно процедурата на съвместно вземане на решение? Комисията по правни въпроси, както и правната служба на Европейския парламент посочиха, че правилното правно основание е член 75. Бих искал днес и Комисията, и Съветът да ни кажат как виждат бъдещето на тези предложения относно ограничителните мерки. Каква роля се предвижда за Парламента? Време е да имаме прозрачни и демократични процедури. Въпросът е дали ние можем да разчитаме на вашето сътрудничество.
Carlos Coelho
(EN) Г-н председател, боя се, че има проблем с превода на португалски език. Не чух нито една дума от изказването на предишния оратор. Трябва да се направи нещо, защото в противен случай няма да мога да следя разискването.
Председател
Ще трябва да попитаме какво се е случило и ще Ви уведомим, г-н Coelho.
Louis Michel
Г-н председател, г-жо Малмстрьом, на първо място, искам да благодаря на моите колеги, докладчиците г-жа Bozkurt и г-жа Striffler, и да ги поздравя.
Аз напълно одобрявам заключенията на комисията по граждански свободи, правосъдие и вътрешни работи, както и тези на правната служба на Парламента. Тъй като зачитането на правата на човека е една от основните ценности на Европейския съюз, от решаващо значение е тези права да бъдат изцяло зачитани. Мерките, взети като част от борбата срещу тероризма, трябва да бъдат пропорционални, целесъобразни и ефективни.
И все пак, в контекста на зачитането на основните права и на правото на защита, достъпът до лични данни от страна на засегнатите лица, а така също и съобщаването на основанията, на които са взети мерките, са основни етапи в процеса на борбата с тероризма. Тъй като санкциите и черните списъци са само временни, аз считам, че е необходим внимателен и сериозен мониторинг при задължително консултиране с Парламента.
Макар, че можем да приветстваме взетите мерки, по-конкретно тези във връзка със Зимбабве и Сомалия, ние следва да имаме предвид, че санкциите не могат при никакви обстоятелства да служат като пречка за мисиите в областта на развитието, на изграждането на демокрацията и правата на човека, провеждани от хуманитарните организации, нито да причиняват вредни последици за местното население.
Накрая, във връзка със защитата на личните данни аз напълно одобрявам заключенията на Европейския надзорен орган по защита на данните относно събирането, обработването и прехвърлянето на данните.
Michèle Striffler
Г-н председател, г-н член на Комисията, госпожи и господа, голямото мнозинство от европейските граждани считат, че борбата срещу тероризма, като приоритетна задача, трябва да се води на равнището на ЕС. Те са напълно наясно с въздействието, което Европа може да окаже в тази област чрез своята обща визия и чрез прилагането на последователна политика.
Затова аз приветствам факта, че благодарение на Договора от Лисабон Европейският парламент може да свърши изчерпателна работа като съзаконодател в тази област и може да осигури необходимия демократичен контрол в областите, отнасящи се до политиката на Европейския съюз за противодействие на тероризма.
Първото десетилетие на 21-ви век идва към края си. Всички помним как то започна с една от най-страшните трагедии в историята на човечеството. Не можем да допуснем тероризмът да се развива и трябва да намерим твърдо и подходящо решение на този въпрос. Талибаните, мрежата на "Ал Кайда" и Осама бин Ладен представляват най-голямата и непосредствена опасност за Европейския съюз.
Ислямският екстремизъм - срамна злоупотреба с мюсюлманската религия - и омразата към Запада и неговите ценности поддържат тази смъртоносна терористична мрежа. Трябва да се преборим с това явление и, повтарям, Европейският съюз трябва да покаже, че е изключително стабилен и бдителен пред лицето на заплахата.
Освен това, като се имат предвид извършваните в Зимбабве сериозни и постоянни нарушения на правата на човека и на правото на свобода на изразяване, на събиране и мирно сдружаване, Европейският съюз не може да се осмелява да се прави, че не вижда. Физическите и юридическите лица - които са членове на правителството, и тези, които не са - чиито дейности подкопават демокрацията, зачитането на най-основните права на човека и принципите на правовата държава в Зимбабве, трябва да бъдат сурово наказани.
Още повече, госпожи и господа, Европейският съюз има задължението да предприеме целенасочени мерки срещу онези, които застрашават мира, сигурността и стабилността в Сомалия. Ние трябва да наложим общо и пълно ембарго върху доставките на оръжие за Сомалия и да се уверим, че доставянето на хуманитарна помощ, достъпът до нея и нейното разпределение в Сомалия са гарантирани.
Казвам това, защото страдат преди всичко най-бедните и най-уязвимите от населението, и ние не можем да продължаваме да стоим настрана и да наблюдаваме. Изразявам съжаление обаче, че ролята на Парламента в тази област е намалена от Договора от Лисабон, което е в разрез с духа на Договора и с важността, която чрез него се отдава на Парламента.
Въпреки това Европейският съюз трябва да накаже виновниците. Означава ли това, че той трябва да забрави своите основополагащи принципи? Не. Действията на Европейския съюз на международната сцена трябва да се насочат към принципите, които уреждат неговото създаване, развитие и разширяване, и той трябва да насърчава тези принципи в останалата част на света.
Сесилия Малмстрьом
Г-н председател, определените от нас като ограничителни мерки са нещо много важно, за което зная, че много от членовете на Парламента имат свое мнение. Вероятно те са малко трудни за разбиране от всеки, който слуша настоящото разискване. Нека да започна, като обясня как Съветът използва мерките. След това ще говоря за Договора от Лисабон.
Ограничителните мерки срещу трети страни, отделни лица, физически или юридически лица или други субекти са важен инструмент за ЕС при провеждането на неговата външна политика и политика на сигурност. Най-общо може да се каже, че те се използват за постигане на промяна в определена политика или дейност. Разбира се, те следва да се използват като част от една интегрирана всеобхватна политика, която може да включва политически диалог, различни форми на стимулиране и условия, които трябва да бъдат спазвани. Ограничителните мерки сами по себе си не винаги са достатъчни да доведат до промяна, но могат да бъдат начин на оказване на натиск върху репресивни режими или върху спиране на паричния поток или на други ресурси, които подкрепят такива режими или терористични мрежи.
В някои случаи ограничителни мерки се въвеждат от Съвета, когато изпълняваме резолюции, приети от Съвета за сигурност на ООН в съответствие с Глава VІІ на Хартата на ООН. В такива случаи различните правни инструменти на ЕС следва да се придържат стриктно към тези резолюции. Те се отнасят до ситуации и действия, включително тероризъм, които представляват заплаха за мира и сигурността. Те могат да съставляват само част от външната дейност на ЕС и по това се различават от мерките за създаване на нашето собствено пространство на свобода, сигурност и правосъдие, което, разбира се, е нашата цел в рамките на Съюза.
Съветът тълкува Договора от Лисабон по такъв начин, че член 215 от Договора за функционирането на Европейския съюз да се прилага по отношение на тези и други ограничителни мерки в рамките на общата външна политика и политика на сигурност, включително по отношение на тероризма. Европейският съюз може също така да реши да прилага допълнителни мерки, заедно с тези, определени от ООН, а ние можем да въведем и наши собствени мерки. Санкциите, които самият ЕС определи, могат да бъдат въведени в подкрепа на целите на нашата външна политика и политика на сигурност, а именно, зачитането на правата на човека, принципите на правовата държава и доброто управление, като всички те са в съответствие със задълженията на ЕС съгласно международното право.
Понастоящем мерките най-често са насочени директно срещу тези, за които е установено, че са отговорни за провеждането на политика или мерки, на които ние се противопоставяме, или срещу техните интереси или източници на доходи. Това е по-ефикасно от по-широките санкции под формата на общо търговско ембарго или други по-произволни мерки. Целенасочените санкции са предназначени да намалят до минимум отрицателното въздействие, което тези мерки могат да окажат върху населението на въпросната държава. Това е много важно съображение за Съвета, когато подготвя решение относно въвеждането на нови санкции.
Всички санкции се преразглеждат редовно, за да се направи оценка на тяхната ефективност. Те могат да бъдат коригирани или напълно отменени в зависимост от обстоятелствата. Според Договора от Лисабон, ограничителните мерки ще продължават също така да се използват като инструмент в рамките на общата външна политика и политика на сигурност посредством решенията на Съвета в съответствие с член 29 от Договора. Важна промяна в Договора е, че сега решенията относно ограничителните мерки, отнасящи се до физически или юридически лица, подлежат на правен преглед. Това означава, че съдът може да проучи дали дадено решение относно санкциите е законно. Преди не беше така.
Сега, след като Договорът от Лисабон влезе в сила, разпоредбите се приемат по съвместно предложение на върховния представител на Съюза по въпросите на външните работи и политиката на сигурност и на Комисията в съответствие с член 215 от Договора за функционирането на Европейския съюз. Европейският парламент следва да бъде информиран относно всички такива решения. Разбирам, че тази промяна не се оценява правилно от Парламента, тъй като Съветът вече не е длъжен да се консултира с Парламента относно санкциите във връзка с отделните лица. Въпреки това ние тълкуваме Договора по този начин.
Важно е да се посочи, че всяко решение относно ограничителните мерки и тяхното прилагане трябва винаги да бъде в съответствие с международното право. Ограничителните мерки водят до ограничаването на определени права на отделните лица, срещу които са насочени. Ето защо в санкциите трябва ясно да е заложено зачитането на правата на човека и на основните свободи. Това е свързано с процесуалните права и правото на правна защита. Мерките следва винаги да бъдат пропорционални на целта.
С опита, който имаме в прилагането на санкциите, ние извършихме оценки и обърнахме внимание на това, как санкциите могат да бъдат налагани по конструктивен начин. Въведени са редица осезаеми подобрения. Те включват изискване за точно определяне на критериите за използването на определени санкции, както и на основанията за включване на отделно лице, физическо или юридическо лице или други субекти в списъка за санкции, който трябва непрекъснато да бъде преразглеждан и при необходимост - коригиран. В тази дейност Съветът е взел под внимание резолюцията на Европейския парламент от 4 септември 2008 г. относно оценката на санкциите, налагани от ЕС като част от неговите действия и политики в областта на правата на човека.
Катрин Аштън
Г-н председател, както каза председателството, въпросите, които предложихте за разискване, повдигат важни проблеми във връзка с бъдещото управление на ограничителните мерки или на санкциите в ЕС. Сега, след влизането в сила на Договора от Лисабон, ние трябва да направим избор относно правното основание на предложения регламент за изменение на Регламента относно санцкиите срещу "Ал Кайда" и талибаните. Нашето становище е следното:
На първо място, новият договор добавя конкретна разпоредба към члена от предишния Договор за Европейската общност относно ограничителните мерки или санкции, свързани с външната политика. Член 215, параграф 2 предоставя ново правно основание за ограничителните мерки по отношение на физически или юридически лица, недържавни групи или образувания. Този член разширява обхвата на предишния член 301 и следва да бъде прилаган като правно основание за изменението на регламента относно санкциите срещу "Ал Кайда" и талибаните.
На второ място, член 215 се прилага в случаи, когато е налице решение относно общата външна политика и политиката на сигурност (ОВППС). Регламентът относно санкциите срещу "Ал Кайда" и талибаните урежда изпълнението на решение относно ОВППС, което изисква да се създадат някои регламенти за прилагането на определени резолюции на Съвета за сигурност на ООН. По силата на международното право тези резолюции са обвързващи за държавите-членки на ЕС.
На трето място, ние считаме, че двойното правно основание, член 215, параграф 2 и член 75, е неприложимо. Причината е, че целите, обхватът и процедурите на двата члена са различни. Отбелязвам, че комисията по правни въпроси към Парламента и правните съветници са направили същата оценка.
В заключение, нашето становище е, че новият договор предоставя конкретност и яснота относно правното основание за ограничителните мерки по отношение на физически или юридически лица, недържавни групи или образувания. Член 215 урежда ролята на Парламента и на Съвета и законодателят не следва да се отклонява от договора.
От нас беше поискано също така да предоставим информация относно подобренията, свързани с основните права в работата на комитетите по санкциите на ООН.
Предложеното изменение на регламента относно санкциите срещу "Ал Кайда" и талибаните прилага констатациите на Европейския съд в делото "Кади". В своето решение Съдът прави редица коментари относно начините за подобряване на процедурите по включване в списъка, прилагани от Комитета по санкциите на ООН по отношение на "Ал Кайда" и талибаните. Повдигнатите от Съда въпроси са мотивацията за изменение на процедурите по включване в списъци на регламента.
Редица резолюции на Съвета за сигурност на ООН разясняват процедурите за работа със списъка за санкции на равнище на ООН. Неотдавна в резолюция 1822 на Съвета за сигурност на ООН беше предвидено изискването на уебсайта на Комитета по санкциите за "Ал Кайда" и талибаните да бъдат публикувани обобщения за причините във връзка с всяко включено в списъка лице и преразглеждането на всички имена в списъка до 30 юни 2010 г., с разпоредба за редовното му преразглеждане от този момент нататък. В резолюцията се изисква от съответната държава да вземе мерки за информиране на включените в списъка лица за това, че са включени, за причините за включването им и да им предостави информация относно искания за освобождаване и изключване от списъка.
Подходът, приложен в резолюция 1822, след това е повторен в резолюция 1844 относно санкции, свързани със Сомалия, и в резолюция 1857 във връзка с Демократична република Конго.
Резолюция 1822 предвижда преразглеждане на съдържащите се в нея мерки след 18 месечен период. Споменатият период изтича в края на тази година. В момента се извършва работа във връзка с преразглеждането, но Комисията не е в състояние да посочи какви изменения на процедурите ще реши да въведе Съветът за сигурност на ООН.
Nuno Melo
Разширяването на правомощията на Парламента беше основен елемент в изказванията на редица политици преди влизането в сила на Договора от Лисабон. Например на 25 ноември тук, в Страсбург, председателят на Комисията д-р Барозу каза следното относно подготовката на срещата на Европейския съвет, което гласеше, че сега Договорът от Лисабон ни дава нови възможности да вървим напред. Всички ние знаем, че някои от най-значимите промени вследствие на договора ще се почувстват в областта на свободата, сигурността и справедливостта. Освен това според него договорът, по-конкретно, разширява демократичната рамка на политиките в тази област чрез пълноценното включване на нашия Парламент. Бих подчертал частта за пълноценното включване на Парламента.
В първото си официално изказване председателят на Съвета, г-н Ван Ромпой, също каза, че договорът е мощен инструмент, с който можем да посрещнем предизвикателствата на нашето време. В такъв случай няма логика да подчертаваме разширяването на нашите правомощия и компетентности в официално обсъждане, а след това да приемем ограничително тълкуване на Договора от Лисабон, за да лишим Парламента от прерогативите, които имаше и които е безсмислено да загуби.
Следователно въпросите, зададени тук, се основават на здравия разум, но този здрав разум надхвърля обикновената оценка на доктрината и съгласуваността между заявените намерения и тяхното тълкуване. Има също така и практическа последица, която произтича от старата поговорка, че този, който може да извърши велики дела, със сигурност може да извърши и по-обикновени, и това се отнася до следното: какъв е смисълът в това орган, който е компетентен по наказателноправни въпроси и в предотвратяването и борбата срещу терористичните атаки, чрез включването му в процес на съвместно взимане на решение, да бъде изключен a priori впоследствие, когато са заложени други основни мерки, които, засягайки правата на гражданите, могат дори също да се окажат важни в това отношение?
Ето защо - свършвам, г-н председател - е от първостепенно значение начинът на тълкуване на Договора от Лисабон в законодателството да съответства наистина на заявеното разширяване на правомощията и компетентностите на Парламента. Най-малкото в някои случаи, както беше посочено във въпроса, следва да е възможно да има двойно правно основание, когато става дума за правата на гражданите и политиките в областта на борбата с тероризма. В други случаи, като например Зимбабве и Сомалия, следва да се предвиждат възможности за консултации, както всъщност е заложено в Декларацията от Щутгарт за Европейския съюз, която също беше спомената във въпроса. Това е становището, което исках да изложа, г-н председател.
Monika Flašíková Beňová
Аз бих искала да кажа, че, по мое мнение, усилията, положени от членовете на Европейския парламент в процеса на ратификацията на Договора от Лисабон, не бяха достатъчно оценени чрез по-активното ни включване в тези процеси от гледна точка на темата, която разискваме в момента.
Считам, че ограничителните мерки и санкциите са важен инструмент на политиката на ЕС в областта на външната политика и на политиката на сигурност, а така също, разбира се, и по въпросите на правосъдието и защитата на основните права на човека. Естествено, ние (в качеството си на Европейски парламент) очаквахме да бъдем включени много по-активно в процеса на вземане на решения в тази област.
Не също така приемаме, че целевите мерки и санкции имат за цел да сведат до минимум въздействието върху цивилното население и аз се радвам, че Вие споменахте точно тази клауза, г-жо Малмстрьом. Въпреки това като единствените пряко избрани представители на европейските институции ние все пак чувстваме с известно оправдание, че ще бъдем просто един вид придатък в процеса на създаването, а по-късно ще бъдем изключени от процеса на взимане на решения и контрол.
Не считам това за напълно правилно, особено в случай като този, в който се засяга силно чувствителна област, свързана с областта на правосъдието и защитата на основните права, тъй като борбата с тероризма е силно чувствителна тема за гражданите на нашите държави и за целия ЕС. Затова аз търпеливо ще изчакам, докато целият процес напълно заработи, за да видя как ще изглежда нашето сътрудничество.
Hélène Flautre
Г-н председател, тук аз говоря за така наречените целеви санкции, за разбираеми санкции, онези, които също така оказват пряко въздействие върху основните права - основните права на отделните лица, на организациите или на всички видове правни субекти. Основните права са важни. Те могат да включват например свободата на движение, но също така и защитата на собствеността.
Именно поради тези причини целевите санкции трябва да съответстват на редица минимални правила по отношение на процедурата и на правната сигурност. Освен това ще добавя, че зачитането на тези правни и процесуални правила е от решаващо значение, за да може целевите санкции да бъдат надеждни, а оттам и ефикасни.
Ние в Парламента помним, че именно Парламентарната асамблея на Съвета на Европа беше тази, която чрез един от тогавашните си членове, Дик Марти, настоя за прозрачност и за правото на защита и която показа абсурдността на липсата на прозрачност, когато става въпрос за ефикасността на включването и изключването от списъците. Включването и изключването от списъците можеше да засегне и невинни хора, хора, които нямаха представа какво се случва около тях и които не можеха да направят нищо в ситуация, на каквато в общи линии се натъкваха случайно.
Ето защо достъпът до информация, както спомена г-н Michel, съобщаването на основанията за включване в списъка и защитата при прехвърлянето на лични данни са основни елементи на тази процедура.
По-нататък, бяха необходими голяма упоритост от страна на жертвите на системата за санкции на Организацията на обединените нации и на Европейския съюз и мобилизиране на гражданското общество, на организациите за правата на човека, както и на Европейския парламент, за да бъдат признати правата на тези жертви от Европейския съд.
Бих добавила, че измененията на Съвета относно черните списъци зависят от направените предложения, включително от страна на Европейския парламент. Ето защо Европейският парламент определено трябва да участва в изпълнението и мониторинга на тези решения, тъй като историята показва, че Европейският парламент е този, който направи възможно реформирането на Съвета на Европа.
Derek Roland Clark
Г-н председател, подобно на благотворителността, правата започват от дома. Аз питам за правата на сикхите в Европейския съюз. Поради това, че носят "kirpan" - малък церемониален кинжал - под дрехите си, на тях не се разрешава да влизат в Европейския парламент.
Носенето на този кинжал е акт на вяра, който те не могат да премахнат, и затова тяхното изключване е въпрос на религиозна или расова нетърпимост. Последователно през годините аз писах до всяко от двете предходни председателства и до Комисията, които отговориха, че изключването било поради основания за сигурност.
При честването на диамантения си юбилей Кралица Елизабет Втора дойде в моя район Ийст мидландс (East Midlands), където в техния храм в Лестър тя разговаря със сикхи, всички от тях носещи "kirpan", като стоеше толкова близо до тях, колкото Вие до колегите си.
Днес ми се иска да говоря за това, защото преди един месец бях в двореца Уестминстър. Там, в нашия демократичен парламент, много близо и до Камарата на лордовете, и до Камарата на общините, аз срещнах няколко сикхи, всички от които носеха въпросния "kirpan". С тях беше един изтъкнат сикх, с когото се запознах. Неговите праотци са стояли рамо до рамо с моите праотци, борейки се за демокрация във всички конфликти, които опетниха тази наша Европа. В резултат на това Вие и още 700 други имаме свободата да дойдем от четирите краища на Европа и да се срещнем на това място.
Какво стана с Договора от Лисабон, в който се говори за Съюз, основан на зачитане на свободата, равенството, правата на малцинствата и ценностите на недопускане на дискриминация? Ще отговорите ли на стандартите на Вашия договор или всичко са само празни приказки?
Председател
Г-н Clark, трудно ми е да разбера каква точно е връзката на това с настоящото разискване относно въпроса, изискващ устен отговор, но Ви благодаря.
Andrew Henry William Brons
(EN) Г-н председател, как се обосновава поставянето на талибаните в една и съща категория с Осама бин Ладен и "Ал Кайда" в оригиналния списък?
Осама бин Ладен и "Ал Кайда" са терористи, които вече са извършили терористични актове в целия свят и възнамеряват да извършват още в бъдеще. Ние трябва да ги преследваме докрай и да ги ограничим колкото се може повече.
Макар организацията на талибаните да е ужасна, репресивна и антидемократична, светът е пълен с неприятни режими, а талибаните дори не са в управлението.
Също така, те убиват и осакатяват нашите войници в Афганистан, поради което с право са мразени. Те обаче нямаше да убиват и осакатяват нашите войници, ако войските ни не бяха разположени там. Доколкото знам, амбициите на талибаните не се простират извън границите на тяхната държава.
Не е ли опасно да поставяме талибаните в една и съща категория с "Ал Кайда", тъй като това ще осигури мотив за подпалвачите на война в САЩ и за британските правителства да водят години напред безсмислена и убийствена война в Афганистан? Освен това войните срещу мюсюлманските държави само подклаждат терористични нападения.
Нека се върна за малко на "Ал Кайда", има голямо съмнение относно нейното съществуване като организационна единица, различна от идеологичната единица. Няма възможност за съставяне на окончателен списък, който да включва всички нейни агенти. Единствената стратегия е да бъдем бдителни по отношение на общностите, от които те се набират, за съжаление, включвайки и невинните, и виновните.
Georgios Papanikolaou
(EL) Г-н председател, Договорът от Лисабон има специален дух и утвърждава нова рамка за сътрудничество между институциите на Европейския съюз. Аз съм съгласен с този нов режим. Ролята на Европейския парламент стана по-съществена по отношение на правата на отделните лица, тъй като сега решенията ще се вземат съгласно процедурата на съвместно вземане на решение.
Затова аз считам, че е малко неподходящо днес, на първото пленарно заседание след влизането в сила на Договора от Лисабон, да бъдем задължени да обсъждаме и да навлизаме в правните разпоредби относно нашата нова роля, преди още да сме започнали да функционираме и да сме се приспособили към нея.
Всички ние, без изключение, приемаме, че трябва да действаме решително против тероризма. При такова начинание често е необходимо да се вземат строги мерки, като например в настоящия случай замразяване на банкови сметки и на движение на финансови средства.
От друга страна, зачитането и защитата на правата на отделните лица са основна и най-важна ценност на Европейския съюз и ние нямаме право да пренебрегваме това, когато взимаме мерки за сигурността на гражданите, без, разбира се, това да означава, че не сме твърдо решени да се борим с тероризма и с други престъпни деяния. Разбира се, както становището на правната служба на Парламента, така и съдебната практика на Съда на Европейските общности се движат в тази посока.
Ние сме избрани пряко от гражданите на Европейския съюз и именно затова имаме конкретна отговорност да обясним на гражданите как, от една страна, защитаваме тяхната сигурност и как същевременно, от друга страна, се борим да защитим техните права. Ние сме най-компетентните за тази задача.
Debora Serracchiani
(IT) Г-н председател, госпожи и господа, Европейският съюз се е ангажирал да се бори с всички форми на тероризъм. Когато говорим за справяне с терористичните престъпления, ние трябва да гарантираме, че основните права са напълно защитени и че мерките, приети за борба с тероризма, са подходящи и ефективни.
Ето защо правото на защита и основните процедурни предпазни мерки трябва да бъдат напълно спазвани от институциите на ЕС, включително когато те съставят списъци на физически лица и образувания, в конкретния случай свързани с "Ал Кайда", които подлежат на налагане на ограничителни мерки. Еднакво важно е тези мерки да бъдат подложени на истински демократичен и парламентарен контрол, както правилно се изисква от Договора от Лисабон.
Затова е ясно, както се потвърждава и от правната служба на Парламента, че всяка такава мярка трябва да следва обикновената законодателна процедура, като дава възможност на представителите на гражданите на Европейския съюз да изпълнят изцяло ролята си на законодатели и гаранти.
Franz Obermayr
(DE) Г-н председател, член 75 от Договора за функционирането на Европейския съюз урежда прилагането на ограничителни мерки за борба с тероризма и следователно всяка намеса в правата на собственост на гражданите, като замразяване на банкови сметки. Тези разпоредби се отнасят до полицейско сътрудничество в наказателноправната област, а член 215 се отнася до общата външна политика и политика на сигурност. Въпреки това Съветът притежава изключителни правомощия в тази област. В резултат на това на една страница, в член 75, Парламентът е съзаконодател, а на друга страница, в член 215, Парламентът трябва само да бъде информиран за събитията. Двата члена обаче засягат възможни посегателства на отделни права на граждани или юридически лица, поради което Съветът и Комисията трябва да обяснят каква е връзката между тези две разпоредби и защо Парламентът не участва, по-конкретно в случая на член 215.
Petru Constantin Luhan
(EN) Г-н председател, преди влизането в сила на договора от Лисабон, въпросните три предложения се основаваха на член 60, член 301 и член 308 от Договора за създаване на Европейската общност. Сега това е само от историческо значение, тъй като правното основание е променено и ние трябва да се позоваваме на член 215 и член 75 от новия договор.
Колкото и невероятно да изглежда, Договорът от Лисабон ограничи ролята на Европейския парламент в този конкретен случай. Член 215 ясно посочва, че Съветът само трябва да информира Европейския парламент относно приетите мерки, за разлика от предишната процедура, която предполагаше консултации с Парламента относно такива въпроси. Аз не мога да приема това и твърдо подкрепям инициативата на моите колеги за изясняване на участието на Парламента в тази област.
Като оставим настрана правния аспект, който се надявам, че ще бъде решен чрез добро сътрудничество между европейските институции, бих искал да насоча вниманието ви към важния проблем, който разискваме тук, а именно, борбата с тероризма и свързаните с него дейности като тези, извършвани от Осама бин Ладен и мрежата на "Ал Кайда". Мисля, че когато става въпрос за такива чувствителни теми, ние не можем да си позволим да ги класифицираме в строги категории, като например въпроси на външната дейност и въпроси на вътрешната дейност на ЕС, тъй като терористични действия могат да бъдат планирани извън границите на ЕС, но могат сериозно да засегнат хората, които живеят в ЕС.
Ние имаме отговорността да защитаваме гражданите на Европейския съюз срещу терористични действия и затова трябва да ни бъдат дадени средства, с които да го правим. Аз се доверявам на вашата добра преценка в решаването на този процедурен проблем и очаквам с нетърпение да чуя становището на представителите на Съвета и на Комисията.
Carlos Coelho
(PT) Г-жо Малмстрьом, баронесо Аштън, госпожи и господа, искам да се върна към темата, засегната от редица мои колеги, особено в последните изказвания на г-н Papanikolaou и г-н Luhan.
Нека да разгледаме аспектите един по един, започвайки с предложенията относно Зимбабве и Сомалия. Аз приемам, че имаме работа с прилагането на санкции, наложени от Организацията на обединените нации, и като такива те ясно попадат в обхвата на външната дейност на Съюза. По принцип изглежда, че член 215 е най-подходящ. Според този член обаче всички актове, приети в съответствие с него, следва да включват необходимите разпоредби относно правните гаранции, но това изискване не е спазено в нито едно от двете предложения.
Това са изключително инициативи на Комисията, а не са съвместно предложение на Комисията и на върховния представител на Съюза по въпросите на външните работи и политиката на сигурност. Затова няма съмнение, че предложенията не изпълняват необходимите изисквания за приемането им на основание на член 215.
По отношение на третото предложение относно лицата и групите, свързани с Осама бин Ладен и мрежата на "Ал Кайда", предположението, че то попада в обхвата на външната дейност на Съюза е несъстоятелно, както преди малко заяви г-н Luhan. Тъй като предотвратяването на тероризма и борбата с него са един от най-важните приоритети сред вътрешните дейности на Съюза, тази цел изрично попада под член 75 от Договора от Лисабон. Тогава този член следва да бъде най-подходящото правно основание в съответствие с обикновената законодателна процедура.
Г-жо Малмстрьом, ние едва започваме да прилагаме Договора от Лисабон. С влизането в сила на Договора от Лисабон Съветът ще покаже ли своята добра воля, като сложи добро начало на нашите външни отношения, или възнамерява да направи анализ на ограничителните мерки? Считам, че всички ние искаме нещата да започнат по възможно най-добрия начин.
Agustín Díaz de Mera García Consuegra
(ES) Г-н председател, относно конкретните ограничителни мерки, замразяването на финансови средства, принадлежащи на физически лица и образувания, свързани с "Ал Кайда", и мерките срещу членове на правителствата на Зимбабве и Сомалия, на 5 ноември Комисията и Съветът заявиха, че щом Договорът от Лисабон влезе в сила, предложенията ще се основават по-скоро на член 215 от Договора за функционирането на Европейския съюз, отколкото на член 75.
Член 215 гласи, че Съветът следва да информира Парламента за всяко решение, което предвижда прекъсването или ограничаването, изцяло или частично, на икономическите отношения и т.н. Член 75 обаче ясно показва, че при необходимост с оглед на постигането на целите, изложени в член 67, Парламентът и Съветът определят, с други думи, вземат съвместно решение относно регулаторните мерки за замразяване на финансови средства или на икономически приходи, които принадлежат на физически или юридически лица, на групи или недържавни образувания, свързани с терористични дейности, или са в тяхно владение или притежание.
Също така, в член 67 ясно са посочени целите, залегнали в основите на пространството на свобода, сигурност и правосъдие.
От това става ясно, че по отношение на лицата или образуванията, свързани с терористични дейности, правното основание за предложението на Съвета следва да бъде член 75.
По отношение на Зимбабве и Сомалия, Съветът и Комисията биха могли да вземат под внимание също и Тържествената декларация от Щутгарт, която предвижда незадължителна консултация с Парламента относно международните отношения, включително когато договорите не посочват нищо в това отношение.
Аз само изяснявам моята позиция, г-н председател. Искам да върна ролята на Парламента като съзаконодател тук и сега, и да поискам от Съвета и от Комисията по-разумно обяснение. Това е всичко засега.
Seán Kelly
(EN) Г-н председател, първо искам да кажа, че по тази тема е много трудно да се получи категоричен отговор за това, кое е правилно и кое е погрешно.
Всички знаем, че от 11 септември насам ние живеем в много опасен свят, в който терористи на свобода разполагат с цели дни за планиране на смъртоносните си мисии. Те имат икономическите ресурси, някои от тях спонсорирани от държавата, необходими за провеждане на техните мисии.
По тази причина тези, които се опитват да се борят с тероризма, изпитват трудност да докажат своята ефективност, но аз считам, че можем спокойно да кажем, че ако терористите правеха само каквото си искат, това място отдавна щеше да бъде вдигнато във въздуха.
Макар че е важно Парламентът да има контрол върху ограничителните мерки срещу правата на отделните лица и т.н., ние същевременно трябва да се осланяме на онези, които отговарят за сигурността. Мисля, че има доказателство за това, че те вършат добра работа. Понякога е възможно да не можем да научим всички детайли относно отделните лица, които участват, но общият принцип е добър.
Janusz Władysław Zemke
(PL) Аз искам да ви благодаря много, че ми разрешихте да се изкажа по въпроса. Считам, че никой в Парламента няма съмнения за това, че тероризмът е проклятието на 21-и век и че ние трябва да го спрем. Ето защо, от една страна, аз разбирам нашата загриженост да защитим основните права, макар, от друга страна, да знаем, че работим в област, в която не може да има пълна степен на откритост.
Затова искам да задам следния въпрос на г-жа Аштън: трябва ли на нас, като членове на Парламента, да ни бъде дадена информация относно въпрос, който аз считам за много важен - относно различните ограничения върху прилагането на определени закони? Въпросът ми е какъв е обхватът на информацията, която ще се съобщава на Парламента? По мое мнение, настоящото разискване не е относно това дали Парламентът може да разчита на получаването на въпросната информация, а относно това, какъв ще бъде обхватът на информацията.
Miroslav Mikolášik
(SK) Предвид факта, че функционирането на Съюза се основава на представителна демокрация и че гражданите на Съюза са представени на европейско равнище в Европейския парламент, аз считам, че оценката на ограничителните мерки, засягащи основните права на физическите лица, следва, в конкретния случай, ясно да включва участието на Парламента.
По мое мнение, не е много логично Европейският парламент, от една страна, да отговаря за наказателноправни въпроси и особено за предотвратяването и борбата срещу тероризма, а, от друга страна, да бъде изключен от приемането на редица обвързващи мерки срещу тероризма, които ще бъдат прилагани в ЕС.
Следователно член 215 на Договора за функционирането на Европейския съюз, действащ като изключение от разпоредбите на член 75, съгласно който Европейският парламент е съвместен законодателен орган, не трябва да бъде прилаган или тълкуван по начин, който да отслаби защитата на основните права и демократичния процес на взимане на решения в ЕС.
Председател
Преди да дам думата на г-жа Малмстрьом и на г-жа Аштън, нека само да кажа, че Парламентът ви гласува голямо доверие и ви познава много добре, особено поради вашето лично участие в работата по тези въпроси в миналото. Очакваме с нетърпение да работим в тясно сътрудничество с вас и да получим вашата подкрепа, както сте я давали в миналото, за важната роля, която Парламентът може да играе в тази изключително чувствителна област.
Сесилия Малмстрьом
Г-н председател, шведското председателство отдели значително време да приведе в действие Договора от Лисабон. Ние сме изключително горди от факта, че той вече влезе в сила. В него има значителни подобрения, които ще бъдат полезни за Европейския съюз и за неговите граждани. Една от най-важните промени, които внася Договорът от Лисабон, е точно въвеждането на правомощието за съвместно взимане на решение за Европейския парламент в областта на правосъдието, сигурността и свободата. Така Европейският парламент ще има правомощието да участва в съвместното вземане на решение в много области. Това е добро развитие и то ще повиши качеството на законодателството, което разработваме заедно. То също така ще увеличи правната сигурност, което е много важно, тъй като това са чувствителни и трудни области.
Също така, искам да ви благодаря за вашата подкрепа по отношение на въвеждането на санкции срещу терористите, отделните лица или режимите, които потискат хората и ги лишават от техните права на човека. Санкциите и зачитането на правата на човека не се изключват взаимно, точно обратното. Санкциите могат да бъдат много ефективни и законни, ако същевременно съдържат правна сигурност. Мога да ви уверя, че Европейският парламент ще участва във формулирането на нови правила, включително тези, отнасящи се до тероризма, с правомощието за съвместно вземане на решение по силата на член 75, когато става въпрос за санкции в рамките на Европейския съюз.
По отношение на външната дейност обаче, с други думи, санкциите срещу трети държави, приети от ООН, Европейският парламент няма да има правомощието за съвместно вземане на решение. Това е което и ние, и Комисията ясно разбираме от договора. Ние обаче ще обръщаме голямо внимание на вашата резолюция в тази област и винаги ще имаме предвид аспекта на правата на човека, когато прибягваме до инструмента на санкциите в ЕС и в ООН. Ние постоянно се опитваме да подобряваме процедурата.
Обръщаме внимание на нашето искане за консултации и за обмен на информация относно предложенията за системи за санкции. Считам, че можем ефективно да работим заедно и не се съмнявам, че ще намерим подходящи начини за сътрудничество в рамките на действащата институционална рамка.
Катрин Аштън
Г-н председател, ще бъда кратка. Считам, че има три конкретни въпроса, на които искам да се спра.
Първо, уважаемите колеги съвсем правилно обсъждаха значението на основните права и аз считам, че ние всички ще се съгласим, че значителна роля в тази област, разбира се, има Съдът на Европейските общности, който, освен всичко друго, ще се погрижи правата да бъдат зачитани по отношение на това, което върши Съветът или Комисията. Но аз много добре разбирам какво имате предвид.
Вторият въпрос, който исках да отбележа, засяга доброто сътрудничество. Предишният председател призова и мен, и г-жа Валстрьом да сме съвсем наясно относно значението, което те отдават на нашата роля и на подхода в работата с Парламента.
Беше ми зададен въпрос конкретно за това, какъв е обхватът на информацията. На този етап не зная. Считам, че едно от нещата, които трябва да направя, в началото на новата си роля, е да работя с Парламента, както и ще направя, за да разбера каква е. Как си сътрудничим ефективно и каква информация се включва, имайки предвид какво наистина се каза във връзка с това, какво можем или какво не можем да пуснем в публичното пространство.
Аз ще бъда изключително внимателна в това отношение с оглед на всички причини, поради които членовете на Парламента ще очакват от мен да бъда такава.
Третият и последен въпрос, който искам да засегна, е относно правната сигурност. Аз прекарах много дълги часове, за да доведа до успешен край работата по Договора от Лисабон в Парламента преди време, така че съм изключително добре запозната с договора. Тълкуването на член 75, разбира се, се отнася до това, как се позовавате на член 67 и до връзката на това позоваване с контекста, поради което правният съвет, който получихме, е да се опитаме да изясним къде наистина това се вписва сега. Съветът, който получихме, е ясен. Разбира се, членовете на Парламента са свободни да го оспорят, но аз считам, че докъдето и да стигнем в този процес, много важно е да има правна сигурност.
Това е изключително важно, тъй като Договорът от Лисабон влиза в сила. За мен е изключително важно да разбера как да играя ролята, с която имах честта да бъда удостоена. Изключително важно е да стигнем до заключение по въпроса. Що се отнася до мен, аз считам, че разполагаме с отговора по отношение на сигурността. Наистина разбирам тревогата на Парламента, разбирам и че въпреки всичко е необходимо изцяло да си сътрудничим.
Председател
Беше внесено предложение за резолюция в съответствие с член 115, параграф 5 от Правилника за дейността.
Разискването приключи.
Гласуването ще се проведе утре.
