Изменение на Договора за функционирането на Европейския съюз по отношение на механизъм за стабилност за държавите-членки, чиято парична единица е еврото (разискване) 
Председател
Следващата точка е докладът на г-н Brok и г-н Gualtieri, от името на комисията по конституционни въпроси, относно изменението на Договора за функционирането на Европейския съюз по отношение на механизъм за стабилност за държавите-членки, чиято парична единица е еврото (00033/2010 - C7-0014/2011 - 2010/0821/NLE)).
Elmar Brok
Г-н председател, членове на Комисията, госпожи и господа, еврото е голям успех. То е една от най-стабилните валути в света и надминава долара на пазарите. Виждаме, че икономическите данни, идващи от САЩ, са далеч по-лоши от тези в Европа. В същото време, като се има предвид, че нямаме еднакви условия, все още виждаме, че отделни части на еврозоната, отделни държави-членки, изпитват трудности и трябва да направим нещо в отговор на това.
Неуспехът на еврото би бил изключително скъп за всички нас в глобализираната система и искам да посоча, че моята страна - която понякога твърди, че е трябвало да направи сериозни жертви - е основен бенефициер или сред основните бенефициери на еврото. Затова не правим саможертва тук. Вместо това действаме и в името на общия интерес на всички държави - големи и малки, богати и бедни - и трябва да изглеждаме единни.
Трябва да стане ясно също така, че е необходимо да представим единен фронт, за да запазим доверието в нас. Не можем да допуснем агенция за кредитен рейтинг като "Moody's" да понижи рейтинга на държава с три нива за един ден. Когато се случва това, отново се оказваме в беда заради натиска от Съединените американски щати. Тук също трябва да можем да се представим по-силно единни. Затова се радвам, че се опитваме по три начина да създадем условията за доверието в нас. Те са: затягане на Пакта за стабилност и растеж с по-големи възможности за намеса, утвърждаване на ролята на Комисията и система за ранно предупреждение, Европейски семестър, като част от който на ранен етап се наблюдава дали и до каква степен бюджетната дисциплина може и трябва да бъде спазвана от държавите-членки. Всичко това укрепва нашите способности, за да не се окажем отново в положение като настоящото, и ще ни позволи да изградим доверие на стабилна основа.
Второ, не можем да преодолеем кризата само с бюджетна дисциплина. Ще излезем от капана на дълга само с комбинация от бюджетна дисциплина и икономически растеж. Поради тази причина значение имат усилията за насърчаване на растежа и конкурентоспособността. Радвам се, че предложенията в тази област бавно се изменят, така че не се основават на чисто междуправителствен подход, а все повече се интегрират в метода на Общността, където Европейският съюз има съответните правомощия. В резултат много от опасенията, които имахме в залата по отношение на едно конкретно предложение, бавно се разсейват. Но двата фактора - конкурентоспособност и бюджетна дисциплина - вървят ръка за ръка.
Третият ми коментар се отнася до преразглеждането на Договора, пътя за което проправихме ние и относно което Европейският съвет може да вземе решение на 24 март само ако сме дали своето становище. Предложено е изменение на член 136, параграф 3 от Договора. Г-н Gualtieri и аз, както и комисията по конституционни въпроси, считаме, че би било по-добре да се измени член 136, параграф 1, като се преформулира, така че да отговори по-добре на нашите искания.
Също така знаем обаче, че този подход може да бъде по-трудно приложим, тъй като с оглед на политиката и времето нашата цел следва да бъде опростената процедура и не следва да се провеждат референдуми. Ако поради посочените причини това не е възможно, поне трябва да гарантираме, че Съветът ще поеме задължения, които показват ясно, че междуправителственият подход в този случай не означава създаване на нови постоянни структури в Европейския съюз, а че ще продължи, както в миналото, да се използва само като метод, където е необходимо новаторство. Така условията трябва да се спазват, за да се създаде възможност за връзка в случай на преминаване към метода на Общността и за да се въведе подобно подобрение, така че да можем да действаме по общностен начин в дългосрочен план.
Това означава, че виждаме слабостите на междуправителствения подход. Междуправителствен подход означава, че няма или почти няма парламентарна легитимност, и води до пълна неспособност да се действа в много области заради изискването за единодушие. Това означава, че общностното решение - "методът Моне" - винаги е по-легитимно и дава по-голяма възможност за действие. Не трябва да го забравяме в разискването.
Европейският парламент желае да създаде условията в мерките, предприети в различните области, да се върнем към подхода на използване на институциите на Общността. Не става въпрос за Европейския парламент, когато говорим за междуправителствения подход, тъй като имаме правото поне да се консултират с нас. Въпросът е по-голямото участие на Комисията, която извършва предварителната работа, прави оценка и внася предложения. Комисията следва да предложи и регламент, уреждащ тези въпроси, за да ги включи в законодателството на Общността.
Надявам се, че Европейският съвет е готов - приветствам г-н Корбет като представител на Съвета - да създаде необходимите условия в преговорите с нас до 24 март и да даде на Парламента уверение, че подходът може да се използва по такъв начин, че необходимите стъпки да се изготвят разумно и да носим отговорността заедно.
Roberto Gualtieri
Г-н председател, госпожи и господа, не би било преувеличено да се каже, че това е исторически момент в процеса на изграждане на Европа. Икономическата криза показа ясно, че единната валута се нуждае от истинско европейско икономическо управление, и за първи път се предприемат значими и новаторски стъпки в тази посока.
В същото време виждаме опасна склонност да се даде на новото управление междуправителствен привкус, който не само може да застраши институционалната структура на Европейския съюз, но и да направи новите механизми неефективни.
Затова постоянният механизъм за стабилност има символично и основно значение. От една страна, създаването на постоянен механизъм за стабилност представлява решителна и важна стъпка напред. Парламентът подкрепя това решение, макар да е важно да се подчертае, че то не трябва да изключва възможността за използване на извънредни механизми за солидарност, като основаните на член 122, които се използват в момента.
От друга страна, ако създаването на постоянен механизъм следователно е положително, Европейският съвет избра да създаде чисто междуправителствен механизъм, като по този начин отказва по уникален начин каквато и да е роля на европейските институции, включително в процедурата, довела до създаването му.
Наред с други неща, това може да породи спорове по време на процеса на ратификация относно целесъобразността на опростената процедура, тъй като едва ли има съмнение, че съкращаването на правомощията на Европейския съюз ще изисква обикновена процедура по преразглеждане. Освен това, тъй като Договорът гласи ясно две неща: че паричната политика на държавите-членки, чиято парична единица е еврото, е от изключителната компетентност на Европейския съюз, и че държавите-членки координират своите икономически политики в рамките на Съюза, както гласи Договорът, механизъм, който работи изцяло извън институционалната структура на Европейския съюз, едва ли ще отговаря на тези принципи и следователно ще доведе до намаляване на правомощията на Европейския съюз, което не е съвместимо с опростената процедура по преразглеждане. Този проблем може да бъде повдигнат и от редица национални парламенти по време на процедурата по ратификация, която, както знаем, ще бъде сложен и рискован процес.
Поради същата причина Парламентът би предпочел различна, институционално по-подходяща и политически по-малко рискована процедура, като член 352 самостоятелно или в комбинация с член 136. Докладът излага всичко това черно на бяло, но предпочетохме да се съсредоточим върху същността, а не върху процедурите, за да постигнем реалистичен, но и решителен подход.
Основният въпрос е, че постоянният механизъм за стабилност ще бъде създаден от държавите-членки, защото те го решиха, но може също така да постави основите за нова структура извън институциите на ЕС или да бъде междуправителствен вагон във влаковата композиция на Европейския съюз, пътуваща по релсите на европейското законодателство.
Парламентът желае да даде своя принос, защото следваме втория път. Затова в доклада си поискахме две условия да бъдат спазени: предложението за изменение трябва да бъде преработено, така че използването на механизма да се постави по някакъв начин в рамките на процедура на ЕС или институциите на ЕС да бъдат изцяло ангажирани при практическото прилагане на механизма и най-вече при определянето на условията.
Какви принципи и правила следва да бъдат установени за предоставянето на помощ? Кой ще ги определи и как? Необходим ни е регламент и обикновена законодателна процедура и очакваме консултациите с Европейския съвет и държавите-членки по тези въпроси.
Марош Шевчович
Г-н председател, уважаеми колеги, в днешния взаимосвързан свят никоя държава не може да остане незасегната от това, което се случва с нейните съседи.
Вижте само събитията в Северна Африка и разискването, приключило току-що в залата, и считам, че това, което важи в политиката, определено важи и в икономиката.
Кризата показа колко голям е рискът от зараза - особено за страните в еврозоната - когато една държава-членка се сблъска със сериозни икономически затруднения, и колко бързо това се разпространява към останалите страни.
Миналата година показахме решителност да направим всичко необходимо да защитим единната валута. Временните инструменти, като Европейския инструмент за финансова стабилност и Европейския механизъм за финансово стабилизиране, доказаха своята стойност, но дойде време за трайно решение.
Така че в допълнение към нашата укрепена система на икономическо управление, чието начало беше поставено през януари с първия годишен обзор на растежа, трябва да създадем стабилен институционален и финансов механизъм за справяне с евентуални бъдещи кризи.
Ето защо Комисията подкрепя ограничено изменение на член 136 от Договора. Знам, че някои от вас са разочаровани от този подход. Трябва да кажа, че Комисията споделя разочарованието ви. Както двамата докладчици, г-н Brok и г-н Gualtieri - на които много благодаря за отличното сътрудничество - а, сигурен съм, и както по-голямата част от Парламента, бихме предпочели Съюзът изцяло да отговаря за постоянния механизъм.
Но ние разбираме защо членовете на еврозоната избраха междуправителствен механизъм на този етап. Можете да бъдете сигурни обаче, че Комисията ще бъде изцяло ангажирана в работата по създаването на бъдещия механизъм за стабилност с министрите на финансите от еврозоната и сме готови да предоставим своя опит в управлението на фонда за стабилност, ако е необходимо, точно както направихме за Гърция и точно както направихме за Ирландия.
В същото време Комисията ще следи правомощията на ЕС да не бъдат засегнати по никакъв начин.
По-конкретно, въпреки че европейските държавни и правителствени ръководители се съгласиха, че член 122 - правното основание за Европейския механизъм за финансово стабилизиране, не следва повече да се използва за запазване на финансовата стабилност в еврозоната като цяло, г-н Барозу, както знаете, не се обвърза с тази декларация. Затова не говорим за заключенията от Европейския съвет, а за изявлението на държавните и правителствените ръководители в това отношение. Комисията счита, че това е чисто политическа декларация, която не засяга правомощията на ЕС.
Комисията ще вземе всички необходими мерки, законодателни и незаконодателни, да гарантира, че новият механизъм ще работи в пълна хармония с отговорността на ЕС за координация и наблюдение на икономическите и финансови политики във всички държави-членки.
Jean-Paul Gauzès
Г-н председател, г-н член на Комисията, като докладчик по становището на комисията по икономически и парични въпроси съм съгласен, разбира се, с казаното от г-н Brok.
Искам да обърна внимание само на две неща: важното днес е да имаме правна сигурност. С други думи, не следва да продължаваме разискването на правните основания за действията, които могат да бъдат предприети на европейско равнище, независимо дали става дума за междуправителствени или за общностни действия; нашите предпочитания, разбира се, са за действия на Общността.
Защо се нуждаем от правна сигурност? Защото Европа и еврозоната са под постоянен натиск от страна на пазарите. Не можем да унищожим пазарите, но можем да се опитаме да ги поставим под контрол. За целта трябва да премахнем несигурността, решенията, които се отлагат всеки ден, и да спрем постоянно да се чудим дали можем да вземаме решения.
Поради това, г-н член на Комисията, трябва спешно да обърнете внимание на исканията на Парламента и бързо да изменим Договора, така че да гарантираме необходимата правна сигурност, за да се справим ефективно с тежките икономически обстоятелства, пред които сме изправени.
Edward Scicluna
Г-н председател, всички сме съгласни, че трябва да има постоянен финансов механизъм за страните от еврозоната. Функцията на механизма е да мобилизира финансиране при стриктни условия в полза на държавите-членки от еврозоната, които изпитват сериозни финансови проблеми, така че да се запази стабилността на еврото. Въпросът е, че макар всички да подкрепят идеята, тя не присъства никъде в предложението на Съвета. Имаме предложение, което обяснява защо и от кого ще се финансира механизмът, но не уточнява кой ще се възползва от него. Парламентът прави това, което Съветът пропусна: ясно определя кои са бенефициерите и уточнява, че той трябва да се прилага за всички държави-членки, а не само за еврозоната като цяло. Какво се случва, ако една малка държава се окаже в криза, но не е достатъчно голяма, за да има отрицателно въздействие върху еврото? В сегашния си вид предложението на Съвета не дава никакви правни гаранции, че държавата ще има достъп до механизма в този случай. Малките държави-членки ще допринасят за фонда, без да имат достъп до него в случай на финансова криза. Това е недопустимо и нарушава принципа на солидарност, който Европейският съюз въплъщава. Това е като да се внасят вноски по застрахователна полица, която никога не се изплаща. Ето защо приветствам доклада, който ясно посочва, че нито една държава-членка от еврозоната, която допринася за фонда, не може да бъде изключена на основание големината й. Второ, налице е въпросът за лихвените проценти, които не следва да бъдат неблагоприятни, както в случая с Ирландия и Гърция. Съветът следователно трябва да разгледа въпроса в светлината на параграф 14 и да обърне внимание на програмите на Комисията в това отношение, като механизма за подкрепа за платежния баланс и макрофинансовата помощ. Фактът, че по такъв важен въпрос се приема само междуправителствен подход, е тревожен. Комисията трябва да се включи, за да изготви разпоредби относно управлението, прилагането и контролирането на механизма. Затова съм много доволен от работата на Парламента по предложението и считам, че е важно Съветът да приеме предложеното в настоящия му вид и както е договорено в двете парламентарни комисии.
Paulo Rangel
Г-н председател, първият въпрос, който според мен трябва да се подчертае тук, е следствие от това, което моят колега, г-н Brok, каза относно участието на институциите на ЕС и какво Парламентът иска от Съвета с доклада: институциите на ЕС и методът на Общността да участват в решаването на въпроса за постоянния механизъм за стабилност. Докладът призовава конкретно за това участие, при зачитане на ролята на Комисията. Това е от съществено значение за Парламента и считам, че е от съществено значение за механизма.
Вторият въпрос, който е много важен за нас, е, че фондът за стабилност е само един от факторите. Икономическото управление и вероятно европейските въпроси са други фактори за справяне с финансово-икономическата криза, в която се намират някои от държавите-членки на еврозоната, и поради това Съветът следва да е наясно, че фондът не решава всичко и че трябва да бъде интегриран в механизми за икономическо управление и в стратегията за растеж "Европа 2020".
След като казах всичко това, искам да подчертая три много важни параграфа от доклада: параграф 6, който включва всички държави-членки, независимо от големината им; параграф 12, който гласи, че не може да се отказва достъп на никоя държава на основание малкия й размер, и параграф 14, който считам за най-важен, тъй като заявява, от една страна, че лихвените проценти трябва да бъдат предлагани при благоприятни условия, за да не се повтаря случилото се с Гърция и Ирландия, чиито проблеми не се решават с помощ от ЕС или Международния валутен фонд. Изключително важно е да има благоприятни условия и взаимност без марж на разходите по заема, за да се преодолее финансовата криза в най-нестабилните държави-членки.
Enrique Guerrero Salom
Г-н председател, искам да подчертая значението на консултациите, които Парламентът трябва да започне. Това е първата реформа на Договора от Лисабон, откакто беше приет и влезе в сила. Това е стъпка към изграждането на икономическото управление на Съюза и вероятно първият пример, че бъдещите реформи на Договора ще включват някои от елементите на икономическото управление.
Парламентът според мен трябва да направи необходимото, т. е. да създаде механизма за финансова стабилност, да помогне за привеждането му в действие, като в същото време гарантира, че всичко се извършва по най-добрия и желан начин.
Имаме нужда от механизъм, който е стабилен, което означава да бъде в състояние да предотврати и да спре спекулациите, и да има капацитет за реагиране както и когато е необходимо. Той трябва да е сигурен, с правното основание, което липсва на сегашния временен механизъм, и с достатъчно голям икономически мащаб.
Затова подкрепям опростената процедура, въпреки че е за предпочитане това да е извънредна стъпка, реформите да приемат различна форма, елементите на Съюза да бъдат включени в междуправителствения подход, с основна роля за Комисията, и накрая, Парламентът да има думата при отчетността.
И накрая, след приемането на нашия доклад от комисията по конституционни въпроси се надяваме, че Съветът ще обърне внимание на искането ни, защото считаме, че то ще укрепи постоянния механизъм за стабилност и следователно ще допринесе за икономическото управление на Съюза.
Andrew Duff
Г-н председател, министър-председателят ни каза, че следва да направим каквото е необходимо за стабилизиране на еврото, но в действителност това е само минимумът, който трябва да се направи.
Групата на либералите тук го счита само за първата стъпка в поредица от мерки, които в крайна сметка ще доведат до изграждането на последователно, надеждно икономическо правителство. Ключът очевидно е, че механизмът е изработен така, че да може в бъдеще да бъде напълно включен в системата на Съюза. Важно е Комисията да участва в управлението на механизма и преди всичко правилата за работата на механизма, включително строгите условия, да бъдат предвидени в регламент, предложен от Комисията и приет от Парламента и от Съвета.
Това е първото съществено изменение на Договора от Маастрихт относно икономическия и паричен съюз. Важно е да го направим както трябва. Разчитам на г-н Brok и г-н Gualtieri да продължат преговорите от името на Парламента до 24 март.
(Ораторът приема да отговори на въпрос, зададен чрез вдигане на синя карта съгласно член 149, параграф 8 от Правилника за дейността)
William
(EN) Г-н председател, искам да попитам оратора следното: според него какъв мандат имат ЕС и Комисията за икономическо правителство? Ще се съгласи ли, че при липсата на мандат партията, която той представлява, не е нито либерална, нито демократична?
Andrew Duff
(EN) Г-н председател, ще кажа на граф Dartmouth, че мандатът за изграждането на икономически и паричен съюз беше ясно определен с Договора от Маастрихт, договорен от консервативно британско правителство и потвърден от британския парламент по няколко последователни повода. Трябва да кажа, че ако британските колеги считат, че могат да си играят лекомислено с бъдещето на единната валута, то те допускат огромна грешка.
Gerald Häfner
Г-н председател, госпожи и господа, считам, че съвсем сериозно можем да кажем, че в Европа се намираме на кръстопът, при който две големи кризи изискват действия от наша страна едновременно.
Първата е финансовата и икономическа криза и последвалата я криза с еврото - драматични последици според мен от едностранния и неустойчив модел на развитие, основан на дълга и дерегулацията, който в нашите държави-членки и в цяла Европа все повече рушеше устойчивостта, а също социалното сближаване и потенциала за изпълнение на публичните бюджети като основа за това.
Другата голяма криза, с която не сме толкова наясно, е според мен криза на демокрацията и законността, свързана с факта, че сме в състояние да вземаме все повече решения не в държавите, а извън тях, в резултат на което, тъй като това е свързано не с повече, а с по-малко демокрация, губим съгласието и одобрението на хората. Следователно трябва да помислим много добре какво правим.
Считаме, че се нуждаем от механизъм за стабилност, само че сегашният не се задълбочава достатъчно, тъй като се занимава със симптомите, а не с причините. Намесата е едностранна и засяга публичните разходи, заплати, пенсии и социални помощи. Огромните печалби от спекулациите, които се правеха и продължават да се правят, и все по-неравномерното разпределение на богатството и доходите в Европа не се разглеждат. Не искаме от тези, които натрупаха печалби от спекулации, да бръкнат в джобовете си, а това означава, че не стигаме достатъчно далеч.
Второ, това, което правим тук, е да създаваме механизъм извън метода на Общността. В същото време Европа е точно моделът как сътрудничеството между държавите със свободна инициатива може да се основава на социално сближаване и по-голяма демокрация. С Договора от Лисабон обещахме да подготвяме бъдещите промени на Договора чрез междуправителствена конференция, за да могат да бъдат предмет на интензивен демократичен дебат. Сега, още при първото преразглеждане на Договора, правим точно обратното. Искаме механизма за стабилност, но не с цената на европейската демокрация, участието на гражданите, отказ от метода на Общността. Не го искаме под формата на отстъпление пред междуправителствена Европа отново, а като стъпка напред към по-общностна Европа с по-голямо участие и по-голяма демокрация.
Поради тази причина внесохме предложения за изменения по отношение и на съдържанието, и на методологията. В тясна връзка сме с докладчиците. Решихме да не провеждаме окончателно гласуване днес. Надявам се, че напредъкът от последните дни ще означава, че в крайна сметка ще можем да дадем своето одобрение. Но ще го дадем само ако този пакт ни отведе напред, а не назад, в изграждането на нашата общностна, демократична и социална Европа.
Ashley Fox
Г-н председател, моята група с радост подкрепя изменението на Договора, предложено от държавите-членки. Правим го, защото искаме еврото да оцелее и държавите, които го използват, да просперират. В Обединеното кралство сме доволни, че не сме част от еврозоната, но ви желаем доброто.
Подкрепяме изменението на Договора, но не и настоящия доклад, защото това, което имаме тук, е списък с ненужни промени, измислен в последния момент. Наистина е жалко, че Парламентът се държи по този начин.
Подобно позьорство е още по-объркващо, като се има предвид, че ще гласуваме по това становище само часове преди Европейският съвет официално да се съгласи с изменението на Договора. Дали някой тук наистина вярва, че Съветът ни слуша? Ако Парламентът иска да бъде вземан на сериозно, трябва да спрем с позьорството и вместо това да започнем да осигуряваме резултати за гражданите на нашите държави-членки.
Lothar Bisky
Г-н председател, забележително е, че сред повечето от групите в залата цари безпокойство по отношение на одобряването на ускорена процедура за изменение на член 136 от Договора за функционирането на Европейския съюз. Докладът ясно потвърждава нашето очакване, като членове на ЕП, че бъдещите механизми за управление на кризи няма да създават паралелни структури извън Съюза и че парламентарният демократичен контрол следва да се запази на всеки един етап. Само че много не ми се вярва.
Вчера г-н Барозу даде да се разбере, че подкрепя и целта за социално сближаване в Съюза, и метода на Общността. Всички оратори се съгласиха с него. До момента обаче това не е включено в предложение за резолюция, което е пропуск. Налице беше - или не - пактът Меркел-Саркози. Това поражда у мен недоверие и известен скептицизъм.
За моята група е ясно, че не можем да одобрим политика, която има за цел да консолидира бюджета с по-нататъшни съкращения в социалната сфера. Европейският парламент трябва първо да може да гласува конкретните предложения за бъдещата икономическа и парична политика на Съюза и свързаните с нея механизми, тъй като именно за тях става въпрос. Това от своя страна е толкова основно решение, че не трябва да се взема въз основа на "Европа с указ", а само в съответствие с метода на междуправителствената конференция, залегнал в Договора.
Затова моята група не може да гласува в полза на доклада, макар в много отношения да е положителен. В крайна сметка въпреки постоянните твърдения за обратното, това ще създаде прецедент.
Godfrey Bloom
Г-н председател, тук съм вече шест години и половина и съм чувал доста глупости, бога ми. Но никога толкова много, колкото се изрекоха днес.
Преди много години преподавах по този предмет в университета в Кеймбридж и бих препоръчал да прочетете някои от лекциите им. Изглежда никой от вас не разбира понятието за международни пари. Хер Brok, който не спря да говори по телефона, откакто е дошъл - само за да чуе себе си - беше доста интересен. Той започна разискването с твърдението, че еврото било голям успех. Да се чуди човек на коя планета живее хер Brok. Божичко! То е пълна катастрофа.
Ако той го смята за толкова голям успех, нека поговори с милионите безработни, основно младежи на Иберийския полуостров, в Южна Италия и в цяла Европа, които страдат от позорната, мошеническа и измамна валута, която беше натъпкана в гърлата на хората в Европа против волята им.
Няма мандат, г-н Duff. Няма мандат, с вдигнатата Ви синя карта, нека Ви кажа. Няма мандат за това. Британският народ няма право на глас в Европейския съюз, нито който и да е друг. Има само един начин тази нелепа валута, която обхваща много различни икономики на фона на изцяло провалени идеали, да оцелее - ако имахте понятие за международните пари, щяхте да го разберете - и той е наличието на финансова, централна, публична фискална политика. Ако мислите, че имате мандат за това, Вие сте безчестник и мошеник.
(Ораторът приема да отговори на въпрос, зададен чрез вдигане на синя карта съгласно член 149, параграф 8 от Правилника за дейността)
Andrew Duff
(EN) Г-н председател, искам да попитам г-н Bloom как се приемаше филипиката му в Кеймбридж. Не мога да си представя студентите по икономика да толерират подобни безсмислени и невъздържани глупости. Искам да го попитам и следното: не счита ли, че безработица има и в Обединеното кралство? Не знае ли за прекомерния дефицит на Обединеното кралство? Не го ли интересува, че инфлацията във Великобритания е по-висока, отколкото в еврозоната и че британската лира е уязвима валута?
Godfrey Bloom
(EN) Г-н председател, трябва да кажа на г-н Duff, че по онова време, в средата на 90-те години, някои студенти посрещнаха възгледите ми с известна доза скептицизъм. Когато се срещаме с колегите сега, повечето от тях идват и ми казват: "Божичко, бяхте прав".
И съм прав, за бога! Бях прав до голяма степен, нали?
(Ръкопляскания)
Andrew Henry William Brons
(EN) Г-н председател, британците се изкушаваме да разглеждаме механизма за стабилност като нещо, което няма нищо общо с нас, просто защото сме извън еврозоната. Считам, че това е сериозна грешка.
Няма съмнение, че има много британски политици, тук и у дома, които биха искали Великобритания да се присъедини към еврото. Всички партии обещаха, че ще има референдум преди евентуален опит да се присъединим към еврото, но всички знаем колко струват обещанията за референдум в Обединеното кралство. И Лейбъристката партия, и Консервативната партия обещаха да се гласува относно Договора от Лисабон. Първите се измъкнаха с фалшивото оправдание, че Договорът за конституцията и Договорът от Лисабон са различни, а вторите - че Договорът от Лисабон е ратифициран и поради това е невъзможно да има референдум. Освен това настоящото правителство реши да няма референдум относно изменението на Договора.
Предложеното изменение на Договора предполага скъпо участие в механизма за стабилност на държавите, които не са в еврозоната. Целият механизъм за стабилност, разбира се, е признание за присъщия дефект на експеримента с еврото. Стойността на валутата следва да отразява относителната стойност на вноса и износа на държавата - състоянието на нейната икономика. Единната валута не може да отразява точно състоянието на 17 - а впоследствие и на 27 - различни икономики. Нашият приоритет трябва да бъде да гарантираме, че този катастрофален експеримент никога няма да обхване и Обединеното кралство.
Carlo Casini
(IT) Г-н председател, госпожи и господа, странното с предложението на Съвета е, че след като бъде одобрено, то ще проправи пътя за създаването на постоянен механизъм за стабилност чрез инструмент на международното право, т.е. без пряка връзка с институционалната структура на Съюза.
Този факт причини голямо безпокойство в комисията по конституционни въпроси, на която съм председател и която има за задача да следи отблизо съгласуваността на институционалната рамка на Съюза. Предложението за опростена процедура за преразглеждане предизвика оживена дискусия, в която доводите, основани на твърдите принципи на процеса на европейската интеграция, се изправиха срещу прагматизма и "практическата политика" (realpolitik).
Накратко, комисията по конституционни въпроси счита, че за да обсъди предложението за изменение на Договора, Парламентът трябва да направи оценка на икономическото управление, в чийто контекст попада предложението. Трябва да знаем повече за това, как бъдещият механизъм ще се свърже със съществуващите институционални структури. Би било грешка да се създават двойни структури, които в дългосрочен план крият риска Съюзът да се разпадне.
Предложенията и идеите в доклада на г-н Brok и г-н Gualtieri имат за цел да се изградят подходящи мостове между институционалната структура на Съюза и новия механизъм. Освен това искам да подчертая, че Съветът трябва да разглежда тези въпроси като основни за хармоничното сътрудничество между европейските институции.
Затова настоятелно призовавам Европейския съвет да обърне внимание на това изискване и на съображенията, които трябва да ни даде преди нашето гласуване на 24 март. Докато очакваме положителен знак, искам да изкажа искрена благодарност за брилянтната работата на докладчиците, г-н Brok и г-н Gualtieri.
Proinsias De Rossa
(EN) Г-н председател, нямам никакви съмнения, че Европа се нуждае от постоянен механизъм за стабилност. Водил съм много политически битки и референдуми за демократично легитимен процес на вземане на решения от Общността. Ето защо имам сериозни резерви по отношение на начина, предложен от държавните ръководители, за създаване и управление на механизма за стабилност.
Настоятелно призовавам държавните ръководители да обмислят много добре последиците за Европа, ако отхвърлят широкия консенсус на нашия пряко избран Парламент. Да, нуждаем се от бързо решение, но по такъв основен въпрос трябва да се съобразим с договорите. Проблемът е опасението, че промяна в текста или преминаване към обикновената процедура могат да предизвикат референдум в Ирландия. Моята реакция като демократ е съвсем проста: какво от това? Уважавам хората. Не се страхувам от тях. Считам, че Ирландия е зряла демокрация, способна да разбере кое е в наш интерес и в сърцето на Европа.
Sharon Bowles
(EN) Г-н председател, отговорът на суверенните аспекти на икономическата криза беше бавен. Първоначално пазарите наказаха неадекватните отговори. Последва временно облекчение. Сега отново някои лихви по ценни книжа пълзят нагоре в неустойчивата зона.
Оказа се, че спасителните мерки, които бяха договорени, се нуждаят от промяна, и при най-добра воля се съмнявам, че следващият опит ще бъде сто процента правилен и още по-малко готов за бъдещето.
Ето защо се нуждаем от постоянен механизъм за финансиране, който да е гъвкав, не на последно място за да позволи ранна намеса, ако това е най-ефективното средство. Идеята не е толкова странна. МВФ го прави. Но разбира се, трябва да има граници, приоритети и управление.
Така че се нуждаем от изменение на Договора, което води до еволюция, а не до объркване какво се разбира под "необходими за еврозоната като цяло", която най-малкото страда от дискриминация на основание големина.
Дори и силните държави от еврозоната се нуждаят от механизма за стабилност заради взаимосвързаността на банковата система и държавния дълг. Неслучайно ЕЦБ призовава фондът да бъде достатъчно голям да се справи с банковата рекапитализация в еврозоната.
И относно лихвените проценти, трябва да се постигне баланс между устойчивост и морален риск, но накрая не може да се окаже, че държавите-членки извличат полза при извънредно големи разходи.
Vicky Ford
(EN) Г-н председател, изменението на Договора е чувствителна тема в моята държава-членка, в която въпреки обещанията Договорът от Лисабон беше приет без референдум. Но разбирам защо кризата в еврозоната ви подтиква да създадете постоянен механизъм за стабилност и въпреки че Обединеното кралство не е член на еврозоната, искаме да имате икономически успех. Поради тези причини моето правителство заяви, че няма да блокира изменението на Договора, необходимо за създаването на механизма. Но резолюцията стига по-далеч, а от историята знаем, че неясният език води до несигурност.
Съображенията въвеждат идеята за еврооблигации, неясно формулирани и без подробности. Колеги от моята група са обезпокоени. Дали това е посегателство над суверенното право да управляваме собствената си хазна? Ами въпросите за моралния риск?
За да обобщим, няма да гласуваме против формулировката на Договора, приета от държавите-членки, която трябва да позволи конкретно създаването на механизма, но не можем да подкрепим резолюцията с необяснени, неясни понятия.
Søren Bo Søndergaard
(DA) Г-н председател, измина едва малко повече от година, откакто Договорът от Лисабон влезе в сила. Въпреки това вече правим второ изменение на Договора. Всъщност намирам за много интересно, че Договорът от Лисабон е толкова лош, че постоянно трябва да бъде изменян. Защо и как го изменяме? Не с обикновената процедура, а със специална "ускорена" процедура. Защо? Дали защото изменението на Договора не е от значение? Не, в действителност е точно обратното. Но трябва да стане толкова бързо, че да няма възможност хората да се ангажират в задълбочен дебат.
Когато Договорът от Лисабон се предлагаше на хората, един от доводите беше, че той ще даде на Европейския парламент по-голямо влияние. Същевременно предложеното изменение ще означава, че важни решения ще могат да се вземат на равнище ЕС, без Европейският парламент изобщо да има думата. Е, какъв ще бъде резултатът от изменението на Договора? В това отношение сме напълно съгласни с Европейската конфедерация на профсъюзите (ETUC). Изменението на Договора ще проправи пътя за управлявани отгоре нападения над колективните трудови договори в цяла Европа и оттук за снижаване на условията за работниците. Дали някой наистина вярва, че това е начинът да се спечели подкрепата на хората за съвместния европейски проект? Благодаря, че ми дадохте думата.
Morten Messerschmidt
(DA) Г-н председател, главното, което ми хрумва, докато чета доклада и изменението на Договора, е, че това е абсолютна обида - обида за избирателите, които сега, за втори път, се оказват напълно пренебрегнати по отношение на Договора - договор, който дори не бяха попитани дали искат първия път. Това е обида за данъкоплатците, особено в Северна Европа, които се налага да плащат за преразхода в редица южноевропейски държави. Това е абсолютна обида и за южноевропейските икономики, защото може да създаде впечатление, че става въпрос за липса на пари във въпросните държави. Не е така. Проблемът в тези страни са структурните недостатъци. Те следва да въведат редица структурни реформи, за да се впишат в модела, който еврото изисква и към който се стреми. Само като променят финансовата си политика, така че да бъде по-скоро като тази на Германия, ще могат да дадат тласък на икономиките си. Можем или да го кажем както си е, или да им даваме постоянно повече пари и още по-евтини заеми, които само ще удължат болката. Благодаря, г-н председател.
Francisco Sosa Wagner
(ES) Г-н председател, искам да кажа, че съм съгласен с мнението на колегите, които се изказаха тази сутрин и които настояват за зачитане на Парламента и Комисията.
Ето защо скромният ми глас "за" ще зависи от това, дали Европейският съвет е готов да приеме ролята на тези институции. Защото новият механизъм, за който говорим, трябва да бъде съществен елемент в икономическото управление, водено от Европейски съюз, който е в състояние да гарантира съгласуваност между общата икономическа политика, която трябва да определя ясни, точни и ограничени цели, и инструмента за стабилност. С други думи, трябва да гарантираме на всяка цена, че усилието, с което сме се ангажирали, няма в крайна сметка да тръгне по междуправителствения път, който е задънена улица или е доминиран само от няколко държави, защото това би възпрепятствало реформата.
Уважаеми колеги, Европа се гради тухла по тухла и тази тухла ще укрепи и балансира крехката постройка.
Werner Langen
(DE) Г-н председател, не трябва да забравяме в разискването, че се занимаваме с опростена процедура за преразглеждане на Договора в съответствие с член 136 и че като Парламент - по отношение на каквото и да са механизми - трябва да имаме по-голямо участие. Това е отправната точка. Изготвен е списък с пожелания. Искам да подкрепя г-н Brok, който казва, че трябва да се предвиди участието на Комисията и Парламента. Затова водим това разискване и няма да вземем решение до 24 март, за да дадем на Съвета възможност наистина да предвиди участието на практика.
Пълното включване на Комисията повдига въпроси, тъй като в миналото тя не спазваше задължението си да действа като пазител на договорите, като не започваше процедури. Самите държави-членки също не спазваха задълженията си. Затова е задължително в опростената процедура за преразглеждане на Договора да предприемем нова стъпка към завършването на икономическия и паричен съюз.
Имам идея как може да се постигне това, а именно, Комисията да подготви всичко - включително предложения и проекти - от името на Съвета и Съветът след това да бъде задължен, съвсем като в паричния диалог, който водим с независимата Европейска централна банка, да докладва пред нас тук и да обсъжда въпросите с нас. Това би било разумен подход.
Monika Flašíková Beňová
(SK) Г-н председател, от правна гледна точка изменението на Договора е от съществено значение за въвеждането на фиксирани еврооблигации. Също така е безспорно необходимо да се въведе механизъм за стабилност на еврозоната.
Механизмът за взаимно подпомагане, ако бъде правилно създаден, може да обедини Съюза и да доведе до по-голяма интеграция и солидарност между държавите-членки. Но определено не следва да спрем дотук. Ако искаме механизмът да има значение, трябва да се подобри координацията в икономическата област, но също и в областта на социалната политика.
В същото време считам намерението да се създаде механизъм за стабилност извън системата на европейските институции за лош сигнал. Междуправителственото и дори частноправно естество на предложения механизъм може да върне проекта за европейска интеграция с няколко години назад.
Затова призовавам не само Комисията, но най-вече представителите на държавите-членки, да се откажат от подобни идеи. Ако искаме да извлечем нещо положително от кризата, тогава трябва да я възприемем като възможност да се мобилизираме, а не да се разделяме. Създаването и функционирането на постоянен механизъм за стабилност следва да се осъществи във възможно най-тясна връзка с рамката на ЕС и да включва институционалните процедури на засилено сътрудничество.
В заключение искам да изразя надежда, че само добрите сигнали от внесеното предложение ще се осъществят.
Ryszard Czarnecki
(PL) Г-н председател, изменяме Договора от Лисабон, който всъщност приехме едва неотдавна. Може би това следва да ни накара да преценим дали Договорът, който беше толкова възхваляван и сочен за панацея за всички проблеми на Европа, не се оказа напълно надценен.
Разбира се, кризата, която е проблем за Съюза, изисква много решителни действия. Въпросът обаче е дали това, което Комисията и Съветът предлагат, е наистина добро решение. То не касае само еврозоната, тъй като ще засегне и държави извън нея. Нещо повече, на тези държави - включително и на моята страна, Полша - ще им бъдат наложени решения, взети без тяхно участие. Това не е добър сигнал за гражданите, на които се казваше, че Договорът от Лисабон ще бъде панацея за всеки проблем.
Gunnar Hökmark
(EN) Г-н председател, имам три забележки. Първо, дефицитите не се причиняват от валутите. Те се причиняват от правителствата и преразхода. Това може би е лоша новина за г-н Bloom, който говори преди малко, защото ако той беше прав, че отговорността е на валутите, това би било изключително лоша новина за лирата или за долара, където имаме най-голям дефицит в световен мащаб днес. Отговорността е на правителствата.
Затова е важно да подсигурим и структурираме механизма за стабилност по начин, който помага на държавите-членки да преодолеят трудностите, но също така помага да се гарантира, че държавите-членки не изпадат в затруднения. Затова според мен е важно финансирането на механизма за стабилност да бъде структурирано по такъв начин, че тези, които ни излагат на по-голям риск с по-големия си дефицит, следва да плащат по-големи вноски в механизма. Тогава ще имаме принцип от типа "замърсителят плаща", както и превантивни действия в рамките на механизма за стабилност, които ще допринесат за стабилността на еврото.
Ето защо считам, че трябва да обсъдим не само формалната структура на механизма за стабилност, но и начина, по който ще го финансираме. Трябва да гарантираме стабилност в и дългосрочен, и в краткосрочен план.
Vital Moreira
(PT) Мога да обобщя позицията си в три точки. Първо, идеята за постоянен механизъм за стабилност на еврото сама по себе си представлява важен принос за укрепване на единната валута, за по-голяма парична интеграция в ЕС и да се направят пазарите на публичния дълг по-стабилни. Следователно трябва да го подкрепим безрезервно.
Второ, постоянният механизъм за стабилност може да се създаде с правна сигурност само ако е включен в договорите по ясен начин. Следователно трябва да подкрепим внимателното изменение на Договора за функционирането на Европейския съюз.
Трето, очевидно би било за предпочитане механизмът да се създаде и управлява от европейските институции, а не като междуправителствена инициатива за еврозоната. Наясно сме обаче, че това е невъзможно заради непреодолимите възражения на някои държави-членки, а е нужно само едно такова възражение изменението на Договора да не бъде прието. Следователно трябва да подкрепим предложението на Съвета за изменение на Договора.
Rafał Trzaskowski
(EN) Г-н председател, първо искам да благодаря на докладчиците за отличната работа, която са свършили. Окуражително е, че говорим в унисон с Европейската комисия. Най-важното, искам да им благодаря, че защитават прерогативите на Парламента. На колегите от групата "Европейски консерватори и реформисти" ще кажа, че това не е позьорство, а законно отстояване на нашата роля в процеса.
По време на криза се нуждаем от ефективни решения, стабилност и предсказуемост, а всички това може да се постигне най-добре, когато се възползваме от институциите на Общността.
Междуправителствените решения в дългосрочен план няма да ни отведат доникъде. Най-важното, ако наистина искаме да се преборим с икономическата криза и да бъдем конкурентоспособни, трябва да го направим заедно, независимо дали дадена държава-членка е част от еврозоната или е извън нея.
Затова приветствам факта, че в нашата позиция, гласувана вчера в парламентарната комисия по конституционни въпроси, се съгласихме да отворим механизма за всички държави, желаещи да участват в него, разсейвайки по този начин неоснователните страхове за Европа на две скорости.
Jo Leinen
(DE) Г-н председател, г-н член на Комисията, госпожи и господа, Договорът от Лисабон, работата по който отне толкова дълго време, имаше две ясни послания: първо, укрепване на метода на Общността с централна роля на Комисията, и второ, укрепване на демокрацията с участието на Европейския парламент.
Малко повече от година след влизането в сила на Договора, духът от Лисабон вече се пренебрегва и се потъпква грубо. Това, което Европейският съвет създава с преразглеждането на Договора, недвусмислено противоречи и на двете послания на Договора от Лисабон. Методът на Общността не се укрепва - вместо това имаме ренационализация, връщане към междуправителствения подход във важна област на бъдещата политика на ЕС и пълно изключване на структурите на ЕС. Това е недопустимо и Парламентът трябва да се противопостави на предложението. Изумен съм, че Комисията, като пазител на Договорите, не говори по-ясно и че ние тук, в Парламента, трябва да действаме до известна степен като представители на Комисията. Трябва да подтикнем Комисията към действия, които вече трябваше да е предприела.
Тук се поражда опасен прецедент. В резултат на икономическата криза видяхме, че паричният съюз не може да съществува самостоятелно. Като се имат предвид притокът на бежанци от Северна Африка и несигурността в съседните ни региони, искаме допълнителни политики на ЕС, а не ренационализация. Надявам се, че докладчиците могат да направят допълнителни подобрения, тъй като в противен случай не мога да гласувам в полза на преразглеждането на Договора.
Frank Engel
(FR) Г-н председател, механизмът за стабилност е проектиран с оглед на предишните спешни случаи. Това е спасителен механизъм. Но в дългосрочен план държавите не могат да бъдат спасени и не следва да бъдат спасявани. Целта следва да бъде да се усъвършенства икономическият съюз в Европа и да се създаде европейски бюджетната област, способна да подкрепя държавите-членки и единната валута.
За целта трябва да стигнем по-далеч, отколкото налагат сегашните спешни случаи. В крайна сметка европейските институции трябва да поемат ръководството, а не да зависим от безкрайни междуправителствени инициативи, били те френско-германски или други.
Пиер Вернер, чийто план може да се счита за основа на еврото, включи в работата си идеята за европейски център за вземане на икономически решения, отговорен пред Парламента. Е, днес този център могат да бъдат само Комисията и Парламентът.
Следващата стъпка, след като преодолеем препятствието с малкото изменение на Договора, което предстои да гласуваме, в крайна сметка трябва да е да се върнем назад с 40 години и най-накрая да изпълним желанието на Пиер Вернер.
Sergio Gaetano Cofferati
(IT) Г-н председател, госпожи и господа, изменението на Договора винаги е сложен и чувствителен въпрос, още повече първия път, защото може да създаде прецедент за бъдещи намеси.
По същата причина считам, че работата на г-н Brok и г-н Gualtieri е много внимателна, балансирана и напълно заслужава подкрепа. Има три въпроса, които искам да подчертая, в доклада, който ни представиха.
Първият е, че постоянният механизъм не може и не трябва да бъде извън институционалната рамка на Европа. Поради тази причина участието на Комисията ще бъде ключът за осигуряване на връзка между настоящата институционална рамка и механизма, който се изменя.
Вторият въпрос е приемствеността на текущите временни мерки: ще има неприятности, ако не се постигне. И накрая, връзката с икономическите институции е от решаващо значение за бъдещото развитие на икономическото управление. Не трябва да създаваме дублиращи се системи, които ще донесат повече вреда, отколкото полза.
Íñigo Méndez de Vigo
(ES) Г-н председател, няма да гласуваме доклада Brok-Gualtieri тази сутрин: ще го направим по време на заседанието в Брюксел. Ще го направим тогава, за да дадем на г-н Brok и г-н Gualtieri време да договорят условията за прилагане на член 136 с Европейския съвет.
Правим това, защото, както каза г-н Leinen, Европейският парламент също е der Hüter der Verträge - пазител на договорите - и защото искаме еврото да работи с всички, които участват и са ангажирани; в крайна сметка, г-н председател, искаме то да бъде ефективно.
Това поискахме. Не става дума за спор между институциите. Не става дума за спечелване на власт за Парламента. Става дума за това, резултатът - механизмът - да бъде ефективен за европейската общественост.
Danuta Jazłowiecka
(PL) Г-н председател, само преди една година, като се има предвид колко трудно беше ратифицирането на Договора от Лисабон, на никой от нас не му хрумваше, че може да се наложи да се изменят неговите разпоредби. Но поради икономическото положение в Европа това, което беше невъзможно само преди година, се превърна в нещо, което може да се направи и което дори има съгласието на мнозинството от държавите-членки.
Финансово-икономическата криза не само ни учи на солидарност, но също така разкрива силни икономически връзки между отделните държави-членки. Държавите извън еврозоната, които не използват единната валута, не са защитени от бюджетната криза в еврозоната. Напротив, финансовите проблеми в еврозоната имат неблагоприятен ефект върху положението в целия Съюз. Ето защо постоянният механизъм за финансова стабилност следва да бъде отворен за всички държави-членки, включително извън еврозоната. Отдръпването от държавите-членки, които не са част от еврозоната, включително чрез по-голяма икономическа и социална интеграция, както се предлага от френско-германския пакт за конкурентоспособност, ще способства за задълбочаване на разделението в Европа на две скорости, което няма да ни помогне за изграждането на силна, сплотена и конкурентоспособна Европа и няма да създаде условия за Съюза да работи заедно, което г-н Brok ни насърчава да направим. Благодаря.
Zita Gurmai
(EN) Г-н председател, всички сме наясно с настоящата икономическа криза и опасността, която тя представлява като цяло за живота ни, и в частност за еврото, което е от решаващо значение за европейския политически и икономически проект. Трябва да запазим стабилността на еврозоната с принципа на отговорност и солидарност с всички държави-членки в нужда. А сега искам да подчертая три въпроса.
Дори когато извънредните времена изискват извънредни мерки и опростени процедури, в дългосрочен план не е възможно да се пренебрегнат прозрачността, парламентарният контрол и демократичната отчетност. Механизмът за стабилност следва да представлява първата част от комплексен подход и постоянни мерки, насочени към постигане на икономическото управление на Съюза. След като бъде създаден, постоянният механизъм за стабилност не следва да съществува извън институционалната рамка на ЕС.
Накрая, искам да благодаря на нашите докладчици за отличната работа, която свършиха по този изключително важен, неотложен и сложен въпрос. Дори и без много информация относно механизма за стабилност, той заслужава място в институционалната рамка на ЕС. Много се радвам, че президентът на Унгария скоро ще дойде тук.
Pervenche Berès
(FR) Г-н председател, преди три години ни казаха: "Това е окончателният Договор, той няма да бъде изменян". Реализмът днес ни накара да го преразгледаме. За първи път Договорът от Лисабон предвижда реални правомощия за Европейския парламент при преразглеждането на договорите. Пред себе си имаме предложение, което пренебрегва правомощията на Европейския парламент и което предлага междуправителствен механизъм за въпрос, който касае Общността - паричната политика.
Стигнах до две заключения от това. Първо, надявам се, че нашите колеги, които ще преговарят от наше име, ще могат да изменят внесеното предложение колкото е възможно повече, така че да върнат общностния характер на механизма. Второ, надявам се също така, че настоящото преразглеждане на Договора ще бъде последното, което се извършва без съгласието или участието на Европейския парламент.
Европейският парламент има какво да предложи и знаем, че ще трябва да стигнем по-далеч по отношение на преразглеждане на Договора и на засилено сътрудничество, за да оцелее еврозоната.
Sven Giegold
(DE) Г-н председател, госпожи и господа, пред нас има три различни пакета относно икономическото управление: шест предложения на Комисията, пакт за конкурентоспособност - по който понастоящем текат преговори под ръководството на г-н Ван Ромпьой и г-н Барозу - и предложения за изменение на Договора за създаване на европейския механизъм за стабилност. Ясно е след разискването, че всичко това трябва да се извършва под парламентарен контрол и въз основа на предложение на Комисията.
Факт е обаче, че съгласно договорите Парламентът има различни правомощия по отношение на трите различни пакета. В същото време пакетите се припокриват. Тогава какво следва да направим политически? Според мен е изключително важно да обвържем съгласието си с шестте предложения на Комисията с постигането на нашите искания в останалите области, така че всичко да стане един добре балансиран пакет в интерес на гражданите.
Jaroslav Paška
(SK) Г-н председател, редица държави-членки на ЕС се споразумяха да създадат и използват обща валута. Но различният икономически потенциал доведе до положение, при което за някои държави-членки връзката с общата валута усложнява възможностите за използване на стандартните процедури за справяне с несъстоятелността. Затова всички държави, използващи единната валута, се споразумяха да създадат механизъм, който да им позволи да решат съществуващите финансови проблеми и да предотвратят появата им в бъдеще.
Решението, договорено от участващите държави, изисква изменение и допълнение на член 136 от Договора за функционирането на Европейския съюз и одобрение от всички държави-членки на ЕС. Но отговорността за общата валута понастоящем се носи главно от 17-те държави от европейския паричен съюз и поради това е логично европейският механизъм за стабилност да има междуправителствен характер, а ролята на Европейската комисия като обикновен наблюдател според мен е достатъчна.
Марош Шевчович
Г-н председател, както беше казано няколко пъти, понякога за да бъде чута, Комисията трябва да говори. Ще се опитам да го направя сега.
Първо искам да благодаря на докладчиците за отличното им сътрудничество и на колегите за много важното разискване. Считам, че определено можем да се съгласим с много от нещата, казани в разискването, особено че се нуждаем от решителни действия на европейско равнище и че бъдещият механизъм следва да бъде възможно най-близо до духа и метода на Общността.
В отговор на коментарите относно помощта ни за Гърция и Ирландия: считам, че нашият опит ясно показва, че следва постоянно да търсим деликатен баланс между запазване на устойчивостта на дълга и избягване на моралния риск. Фактът, че се учим от опита, считам, ясно пролича от изявленията на моя колега Оли Рен през последните няколко дни.
В същото време трябва да си припомним, че обстоятелствата, в които се намираме, са наистина изключителни. Кризата все още е тук, възстановяването е крехко и пазарите са в смут, както можем да видим от постоянното движение на спредовете. Още по-важно, европейските държави са подложени на неприемлив натиск и виждат своето бъдеще като ипотекирано от високите лихвени проценти по дълга им.
Ето защо трябва да действаме, и то бързо. Трябва да покажем ясно своята решимост. Затова постоянният механизъм трябва да бъде създаден в най-кратки срокове и възможно най-бързо.
Много е важно - това беше и условието, за което Комисията настояваше твърдо - това да се направи в рамките на договорите. Съгласен съм с г-н Gauzès, че са необходими бързи действия, защото имаме нужда от правна сигурност. Съгласен съм и с г-н Guerrero Salom, който каза, че не следва да приемаме това за прецедент. Мога да го уверя, че процедурата, която се използва, и типът сътрудничество, което се предлага, определено не се разглеждат като прецедент от Комисията.
Трябва да Ви уведомя, че Комисията е тясно свързана с подготвителната работа и считаме, че е от съществено значение да участваме също така в създаването и функционирането на механизма. Както се посочва в приложение 2 към заключенията на Европейския съвет, ролята на Комисията се очаква да има централно място в подготовката на анализи и програми за бъдещите страни в нея. Но ние считаме, че централната роля на Комисията следва да се подчертае още повече.
Що се отнася до критиките към избрания метод, трябва да кажа, че видяхме добри примери от този метод, като например Шенген или третия стълб.
В заключение, само едно изречение. Когато Договорът от Лисабон се изготвяше, този тип сътрудничество, тази област на сътрудничество се смятаха за твърде амбициозни за държавите-членки. Сега обаче действителността, опитът, който имаме с взаимозависимостта и икономическото сътрудничество, ясно показват, че се нуждаем от европейско решение на този много важен европейски проблем. Вярвам, че ще го постигнем.
Председател
Благодаря, г-н Шевчович. Думата има г-н Gualtieri, когото приканвам да се вмести в рамките на една минута.
Roberto Gualtieri
Г-н председател, госпожи и господа, това беше важно разискване, което считам, ясно показа наличието на широк консенсус сред политическите групи относно оценките и общите насоки на доклада.
С някои изключения Парламентът наистина говори с един глас и това е важно. Казваме "да" на постоянния механизъм за стабилност, макар да не можем да скрием известно объркване и безпокойство, които, както научихме, се споделят и от Комисията, въпреки че искахме да прочетем за тях в становището на Комисията относно избраната процедура.
Показваме практичност и отговорност, като отбелязваме, че не са налице политическите условия за създаването на европейски механизъм днес, но показахме и продължаваме да показваме решителност в желанието ни да помогнем за включването на механизма в правната и процедурна рамка на Съюза при съблюдаване на договорите.
Нашите предложения са ясни, но сега считам, че основният въпрос е друг. Желае ли Европейският съвет да започне реална дискусия с Парламента по предложенията му и желае ли Комисията да поеме активна роля в тази дискусия?
Искам да подчертая, че Парламентът взе, бих казал, обичайното решение да отложи гласуването за 24 март. Считам, че това е важен знак: това е отговорен Парламент, но Съветът също трябва да покаже отговорност, като обмисли предложенията на Парламента.
Председател
Разискването приключи.
Писмени изявления (член 149)
George Sabin Cutaş
На фона на сегашната икономическа криза предложението да се въведе механизъм за финансова стабилност отговаря на спешната нужда от солидарност между държавите-членки и е положителна стъпка. Но изменението на Договора в предвидения формат може да създаде механизъм, посветен изключително на ограничен брой държави-членки. Той не позволява например държавите-членки, които не използват еврото, да бъдат включени в неговия обхват. Считам, че за да бъде механизмът наистина европейски, той трябва да бъде създаден в институционалната рамка на Европейския съюз, с участието на Комисията и Европейския парламент. Трябва да вземе предвид също и участието на всички 27 държави-членки. Не трябва да забравяме, че икономическите колебания в държавите-членки извън еврозоната оказват въздействие върху икономическата и финансова стабилност на целия Съюз.
Ilda Figueiredo
Това, което се случва с обявеното изменение на Договора от Лисабон, показва, че всичко, което лидерите на ЕС казват за значението на националните парламенти и на Европейския парламент, за задълбочаването на демокрацията и устойчивостта на самия Договор, не е нищо повече от пропаганда.
Година и няколко месеца след влизането в сила на Договора от Лисабон всички сме изключени от играта, за да се изготви изменение с помощта на механизъм на самия Договор, което не само позволява това да се направи без каквото и да е демократично участие - в действителност в продължение на отхвърлянето на националните референдуми за одобряване на Договора - но и създава механизъм, позволяващ постоянен контрол над икономиките на държавите-членки.
Докладът върви в същата посока, като внася някои изменения към предложението на Комисията относно изменение на Договора за функционирането на Европейския съюз по отношение на механизъм за стабилност за държавите-членки, чиято парична единица е еврото.
На практика всичко е насочено към засилване на тласъка, който се опитват да дадат на икономическото управление със създаването на "Европейския семестър": задълбочаването на санкциите, свързани с изпълнението на Пакта за стабилност и растеж, на насоките на икономическата политика и на всички показатели, които могат да бъдат приети. Те се опитват да наложат истинска усмирителна риза на държавите-членки.
Jiří Havel
През май 2010 г. дългосрочният фискален дисбаланс в Гърция доведе до голям пакет от спасителни мерки в размер на 720 милиарда евро от средствата на ЕС и Международния валутен фонд. Въпреки че беше създаден специален Европейски инструмент за финансова стабилност (ЕИФС) за страните от еврозоната с бюджет от 440 милиарда евро, не може да се каже, че всички проблеми на ЕС са решени. Освен това срокът на ЕИФС изтича в края на 2012 г. и сред инвеститорите преобладава известна несигурност какво ще се случи с дълговете на страните от еврозоната след тази дата или след като изтекат предвидените гаранции. Именно поради тази причина изменение на член 136 от Договора за създаване на механизъм за стабилизация след 2013 г. е желателно за бъдещата финансова и фискална стабилност на ЕС. Но искам да подчертая, че този механизъм няма да бъде панацея за действителната защита на бюджетите на проблемните (или периферни) държави и че трябва също така да обмислим цялостно решение на проблема (намаляване на държавния дълг, подновяване на доверието в банковия сектор и структурни реформи, включително фискална консолидация на периферните държави с цел повишаване на тяхната конкурентоспособност). Като цяло считам, че докладът, внесен от Elmar Brok и Robert Gualtieri, представя точен анализ на въпроса, като се позовава на съответното законодателство на ЕС, както и на становището на комисията по бюджети, и затова препоръчвам одобряване на изменението на член 136 от Договора в предложения му вид.
Sandra Kalniete
в писмена форма. - (LV) През последните години еврото преживя няколко сътресения, които вероятно биха унищожили друга валута. Действията на лидерите на ЕС, макар невинаги достатъчно бързи или убедителни, позволиха еврото да се защити. Положението все още е изпълнено с трудности, но съм убедена, че Европа ще преодолее кризата и ще стане икономически по-силна. Кризата разкри слабите места на ЕС и по-ясно показа какви изменения са необходими в законодателството на Европейския съюз, включително в Договора за функционирането на Европейския съюз, по отношение на механизъм за стабилност за страните от еврозоната. Убедена съм, че създаването на Европейския механизъм за финансово стабилизиране (ЕМФС) е една от най-важните стъпки, които могат да бъдат предприети, за да избегне ЕС сериозни икономически кризи в бъдеще. Разбира се, създаването на ЕМФС няма да реши всички проблеми, поради което е важно правителствата да признаят своята отговорност за спазване на критериите от Маастрихт и да прилагат разумна, добре обмислена икономическа и парична политика, основана на дългосрочни цели. Не можем да си позволим повторение на сценария от последните години, при който държави-членки следваха икономически политики "с пълна газ", без да зачитат критериите от Маастрихт и като нарушаваха други основни закони на икономиката. Еврото не е само валута, то е политическо съглашение, което показва способността на ЕС да бъде единен в многообразието. Еврото е гаранцията за европейската стабилност, растеж и единство. Затова не се съмнявам ни най-малко, че ще бъдем достатъчно далновидни и разумни да преодолеем кризата и да дадем нов стимул на развитието.
