A 2004/38/CE irányelv hatályba helyezése az uniós állampolgárok szabad mozgás- és tartózkodási jogáról az uniós tagországok területén. (vita)
Elnök
A következő napirendi pont a Bizottság beadványa a 2004/38/CE irányelv hatályba helyezésével kapcsolatban az uniós állampolgárok szabad mozgás- és tartózkodási jogáról az uniós tagországok területén.
Franco Frattini
a Bizottság alelnöke. - Elnök úr! Alaposan nyomon követtük az olaszországi helyzet fejlődését. Aggódunk a növekvő utcai bűnözés miatt, és először is ki szeretnénk fejezni együttérzésünket azon személyek családjainak, akik a bűnözés áldozataivá váltak.
Örömmel látjuk a kétoldalú együttműködési intézkedéseket, melyeket múlt héten jelentett be Olaszország és Románia miniszterelnöke. Biztosítani fogjuk a románok jogainak tiszteletben tartását, ugyanúgy, ahogy a többi állampolgárét kellene.
Az átmeneti szabályozások ideje alatt a román állampolgároknak bizonyos tagállamokban munkaengedélyt kell kérniük a munkaerőpiacok teljes megnyitásáig. Meg fogunk győződni arról, hogy a tagállamok nemzeti jogszabályaikban és adminisztrációs gyakorlatukban figyelembe veszik a megkülönböztetés tilalmának elvét.
A 2004/38/CE irányelv, a szabad mozgás irányelve megengedi az európai állampolgárok kitoloncolását, amennyiben az egyén valódi, közvetlen és kellően súlyos veszélyt jelent a társadalom valamely alapvető érdekére. Ez egy olyan döntés, amelyet eseti alapon kell meghozni, valamint a tartalom és eljárás biztosításának teljes tiszteletben tartása mellett. Azonnali kitoloncolás esetén a sürgősséget pontosan meg kell magyarázni. Az irányelv szerint a fogadó tagállam kizárhat európai állampolgárokat is, amennyiben azok már nem teljesítik a tartózkodási jogukhoz kapcsolódó feltételeket. Az inaktív uniós állampolgárok kizárhatók, ha a fogadó ország szociális támogatási rendszerének indokolatlan terhévé válnak, más szavakkal, ha nincsenek törvényes pénzeszközeik, hogy biztosítsák a megfelelő mindennapi életkörülményeket. Ebben az esetben a kizárásnak objektív elemeken kell alapulnia, és az újbóli belépés tilalma nem róható ki.
Az európai állampolgárok kizárása egy rendkívüli intézkedés. Ez a Szerződés egyik alapszabadságának a korlátozása. Az intézkedéseket azért kell meghozni, hogy megtalálják a megfelelő egyensúlyt a szabad mozgás joga és az egyes tagállamok kötelezettsége között, hogy a tisztességes állampolgárok érdekeiben reagáljunk, ha a tartózkodás jogi feltételei nem teljesülnek.
Az olasz hatóságok hivatalosan értesítették a Bizottságot a 2007. november 7-i rendelet szövegéről (nem a Bizottság értesítette az olaszokat? A rendeletet 60 napon belül el kell fogadnia az olasz parlamentnek. Mint tudják, az olasz parlamentnek joga van megváltoztatni a rendelet szövegét. A Bizottság álláspontja a 2004/38/CE irányelv átültetéséről az olasz törvényhozásba természetesen a törvény végleges verziójától függ, ahogy az az olasz parlamentben kialakul. A rendelet azonnal hatályba lépett, de az irányelv eléggé pontos a tekintetben, hogy közvetlenül alkalmazható legyen a nemzeti bíróságok részéről. Ez azt jelenti, ha egy uniós állampolgár úgy véli, az ellene irányuló egyéni kitoloncolás nem tartja tiszteletben az irányelvben foglalt garanciákat, akkor fellebbezhet a nemzeti bíróságnál. Az európai törvény alkalmazásának kétsége esetén, mint azt tökéletesen tudják, a nemzeti bíróságok kötelesek az Európai Bírósághoz fordulni. Folytatni fogjuk a helyzet ellenőrzését a rendelet olasz parlament általi vizsgálatától függően.
Ugyancsak aggodalmunkat fejezzük ki a rasszista és idegengyűlölő demonstrációk miatt, melyek a rendelet bemutatását kísérték Olaszországban. A roma csoport a legnagyobb kisebbség Európában. A roma közösségeknek nehéz feltételekkel kell szembenézniük egész Európában. Az üldöztetés hosszú múltra tekint vissza. Ez a helyzet emberi szenvedéshez és társadalmi feszültséghez vezet. A beilleszkedés minden érintett részéről erőfeszítést kíván, beleértve magukat a romákat is. Sajátos védelmet kell nyújtani az egyéneknek, különösen a gyermekeknek és a nőknek.
A bűnözők, bármilyen nemzetiségűek is legyenek, gyakran a különösen sérülékeny embereket, mint például a gyermekeket használják ki. A roma gyermekek kétféle diszkriminációval néznek szembe. Először is a sztereotípiák és előítéletek áldozatai. Ugyanakkor az alapvető jogaik megsértésével is szembe kell nézniük, akár a közösségen belül is. Túl gyakran látunk elhanyagolt) roma gyermekeket utcáinkon vagy szegénységben, gyakran megtűrt körülmények között a modern európai nyomornegyedekben. A gyermekek a bűnözés világába születhetnek vagy koldulásra kényszeríthetik őket. A roma iskolás gyermekek hajlamos korán abbahagyni az iskolát, anélkül, hogy képesítést szereznének a jövőjük érdekében vagy képességeket, hogy gondoskodjanak magukról és a családjukról.
Ha csak a csoportot nézzük, amikor az alapvető jogok védelméről gondolkodunk, azt kockáztatjuk, hogy elmulasztjuk az egyén védelmét a csoporton belül és elszalasztjuk a lehetőségét annak, hogy megtörjük a törvénysértés és a félelem körét.
Készen állunk, hogy segítsük Olaszországot és Romániát a lehetőségek legjobb kihasználásában, melyek már megnyíltak az európai törvény és az európai alapok által. Hangsúlyozni kell azt is, hogy roma közösségek élnek számos más tagállamban is, például Franciaországban, Írországban, Spanyolországban, Szlovákiában, Csehországban vagy Magyarországon. A roma közösségek társadalmi beilleszkedését tovább lehet fejleszteni ezekben a tagállamokban is, nevezetesen a Strukturális alapok által, melyek igen hasznosak lehetnek.
Az európai támogatások - különösen a roma közösségek szükségleteit célzók - már elérhetőek az olyan területeket, mint a társadalmi beilleszkedés, a megkülönböztetés elleni harc, regionális fejlődés és az oktatás. Az előző programozási időszakban a Strukturális alapok több mint 275 millió eurót tettek elérhetővé romákkal kapcsolatos projektekre. Kiegészítő 60 millió euró volt elérhető Románia és Bulgária számára 2004 és 2006 között az előcsatlakozási eszközök által. A romákkal kapcsolatos projektek támogatása tovább folytatódik a Strukturális alapok 2007-2013-as programozási időszakában is. Az európai faji egyenlőségi irányelv (2000/43/CE), mely magába foglalja a roma embereket, biztosítja a megkülönböztetés elleni védelmet a foglalkoztatás, az oktatás, a szociális biztonság, az egészségügy, az áruk és szolgáltatások, valamint a lakásügy területén. Tevékenyen biztosítjuk, hogy ezt a jogszabályt az egész EU-ban alkalmazzák.
Végül, amennyire a Bizottság nem készül a megkülönböztetés bármely formájának vagy az állampolgárai intoleranciájának megtűrésére, egyenlően támogatjuk a tagállamokat, akik törvényesen védik állampolgáraikat a bűnözéstől, függetlenül attól, hogy általában véve az Unió polgárai-e vagy sem. Végül is a szabadság, az igazság és a biztonság együtt járnak.
Antonio Tajani
a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - (IT) Tisztelt elnök úr! Hölgyeim és uraim! Szeretnék gratulálni Frattini úrnak az átfogó jelentéséhez és a beszédében támogatott javaslatokhoz, eszmékhez, tartalmakhoz és értékekhez. Európa újraegyesítése nyilvánvalóan a polgárok növekvő mozgásához vezetett az Unión belül, mely néhány esetben valódi migrációs jelenséggé változott. Ez a helyzet Olaszországban, ahol jelenleg körülbelül fél millió román állampolgár tartózkodik.
A 2004/38/EK Irányelvvel az EU megpróbálta egyszerre garantálni azon közösségi polgárok jogait, akik az egyik országból a másokba települnek, valamint a tagállamok jogát arra, hogy kiutasítsák azokat az EU polgárokat, akik nem tartanak be bizonyos szabályokat: Az önfenntartás képességére és a közrend és biztonság fenyegetésére célzok. Sajnos Olaszországban az EU irányelvet túl kis mértékben és túl későn alkalmazták. Az eredményt? Nem sikerült kiutasítani számos polgárt, akik, ha kitoloncolják őket, talán nem követnek el bűncselekményeket Olaszországban.
Sajnos európai útlevéllel rendelkező emberek olyan bűncselekményeket követtek el, melyek megrázták a közvéleményt. A reakció elfogadhatatlan, idegenellenes erőszak volt. Az Olaszországban elkövetett erőszakot és gyilkosságokat határozottan el kell ítélni, és szolidaritást kell mutatni az áldozatok családjai felé. Az erőszakos és idegenellenes reakciót szintén el kell ítélni, noha sajnos amikor a jogszabályokat nem alkalmazzák, a törvények betartását nem kényszerítik ki, azt kockáztatják, hogy az állampolgárok önbíráskodni kezdenek, és ez őszintén szólva elfogadhatatlan.
A tagállamoknak, csakúgy, mint a helyi hatóságoknak egyértelmű kötelezettségeik vannak. Sajnos Rómában a számos jelentés ellenére semmilyen intézkedés nem történt bizonyos szociális állapotokkal kapcsolatban, mint például a nyomornegyedekben letelepedett roma polgárok kérdése. Ezek olyan helyzetek, melyek sürgős lépéseket követelnek. Néha a késedelmes intézkedések semmit nem javítanak a felmerült problémákon. Nem vagyunk a tömeges kitoloncolások mellett. Minden polgár, aki bűncselekményt követ el, személyesen felelősségre vonható. Ez nem nemzetiség vagy valamely etnikai csoporthoz való tartozás kérdése. A szélesebb együttműködés Románia és Olaszország között persze hasznos lenne. Nem véletlen, hogy a PPE szövegét én és kollégám, Marinescu úr írtuk alá.
Ez egy olyan kérdés, mely különösen érinti a roma embereket. Ez nem a román állampolgárok problémája, és ez az oka annak, hogy kérjük egy speciális ügynökség felállítását, mely a roma közösségek társadalmi integrációjával foglalkozik; egy európai ügynökségét, mely megmutatja, hogy Európa elvégzi a feladatát egy olyan probléma megoldása érdekében, mely magában hordozza egy még nagyobb társadalmi pánik kockázatát
Martin Schulz
a PSE képviselőcsoport nevében. - (DE) Tisztelt elnök úr! Hölgyeim és uraim! Nagyon nehéz helyzetben vagyunk. Nehéz helyzetben, mivel a Rómában bekövetkezett események felszínre hoznak valami olyasmit, amivel mostanáig nem találkoztunk, és nem is szerettünk volna. Az ott elkövetett gyilkosság mélyen elítélendő, iszonyatos tett volt. A gyilkosság által kiváltott reakciók figyelmeztetőek. Az a tény azonban, hogy egy magányos tettest, aki bűncselekményt követ el, egy nagy embercsoport részeként ítéljenek el, akiket úgyszólván kollektíven bűnösnek tartanak egyetlen ember tetteiért, nem újdonság az emberiség történelmében - mindig is jelen volt - de mindig ugyanannyira elítélendő volt. Ennél fogva az első dolog, amit meg kell tennünk, az a különbségtétel. Nagyon óvatosan kell vizsgálni a kérdést. Teljesen igaz: a romák integrációja a társadalmunkba régóta nem jár sikerrel. Ez azzal a ténnyel is kapcsolatban áll, hogy nagyon csekély az elkötelezettség a romák társadalmi integrációjára. Ők problémás emberek, saját, autonóm kultúrával, és az integrációjuk nagy erőfeszítéseket kíván, de megvalósítható. Megvalósítható, ha tiszteletben tartjuk őket és a kultúrájukat.
Mindazonáltal nyilvánvalóvá kell tenni, hogy egy jogállamnak képesnek kell lennie a saját fennmaradásának biztosítására minden alkotmányos eszközzel. Egy jogállamnak minden rendelkezésre álló eszközt fel kell használnia, hogy fenntartsa a közbiztonságot és megőrizze a rendet. Mi ennek a legjobb módja? A legjobb mód az, ha nem általánosít, hanem egyedi eseteket bírál el, és Európában pont ennek kell megtörténnie. Amikor a mozgásszabadságról beszélünk, meg kell vizsgálnunk minden egyes esetben, hogy az Unió állampolgára milyen jogokkal rendelkezik, és amikor egyik országból a másikba költözik, milyen jogok szolgálnak alapul az elbírálásához.
Mi az Európai Unióban garantáljuk a mozgás szabadságát. Az európai államok - legalábbis azok, akik a schengeni térségen belül helyezkednek el - minden állampolgára élvezi ezt a teljes mozgásszabadságot. Ez nem jelenti azt, hogy bármit megtehetnek, amikor egyik államból a másikba költöznek. Tiszteletben kell tartaniuk az ottani jogokat és törvényeket; ugyanakkor a schengeni térséghez tartozó országoknak is tiszteletben kell tartaniuk a területeken tartózkodó uniós állampolgárok jogait. Nem lehet általánosan kijelenteni, hogy "ez egy csoport hibája, ennek a csoportnak mennie kell, mivel egyik tagja sem rendelkezik munkavállalási engedéllyel, vagy mert nem illeszkednek a kulturális eszméinkbe, mert mind munkanélküliek vagy mert koldulnak”. Ehelyett minden egyes esetben meg kell állapítanunk, hogy az állampolgár milyen jogokkal rendelkezik, és éppígy minden egyes esetben meg kell állapítanunk, hogy milyen jogszabályokat sértett meg. Éppen ez az a feladat, amin a román és az olasz kormány dolgozik, és amin a Bizottságnak is dolgoznia kell.
Meg kell mondanom, Frattini biztos úr, ön nem tesz eleget a feladatának. Nagyon meglepődve olvastam az Il Messaggeróban megjelent kijelentéseit. Egészen addig úgy gondoltam, hogy Ön egy nagyon mérsékelt biztos. Ön elnyerte a csoportom tiszteletét, mivel addig érzékeny módon dolgozott egy nagyon érzékeny politikai területen. Azonban az Il Messaggeróban tett munkavállalási engedéllyel és az emberek jövedelmi struktúráival kapcsolatos kijelentései - melyek azt sugallták, hogy elég bemenni egy táborba, megkérdezni valakit, hogy miből él, és ha nem tud a helyszínen válaszolni, ki kell toloncolni - totális önkényállamot idéznek. Mi azonban nem ilyen államban élünk. Az Ön feladata, Frattini biztos úr, - különösen emberi jogokért felelős biztosként - az, hogy megvédje az Európai Unió alapelveit, és nem az, hogy elősegítse a saját miniszteri pozíciójának megszerzését egy jövőbeni olasz kormányban.
(Taps középről és baloldalról)
Graham Watson
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Tisztelt elnök úr! A legtöbbünk felismeri a migráció előnyeit. Azokban a tagállamokban, melyek megnyitották a határaikat az egyéb tagállamokból érkező bevándorlók előtt, nem tapasztaltak növekedést a munkanélküliek számában; annál inkább nőtt a termelékenység, fokozódott a gazdasági növekedés és az új munkahelyek teremtése.
Ez egy réges-régi történet. Az érkezők elvégzik azokat a munkákat, amiket az őslakosok nem akarnak, keményen dolgoznak, kevésbe kerülnek és új ötleteket hoznak. Fontos azonban felismerni, hogy néhány ember nem a munkavállalás szándékával lépi át a határokat - vagy legalábbis nem a legális munkavállalás szándékával. Az Európai Unió törvényei felismerik ezt, ahogy Ön is említette, biztos úr. Amíg megadják a jogot a letelepedésre egy másik tagállamban, lehetővé teszik a befogadó államok számára, hogy a tartózkodási jogot három hónapra korlátozza, ha a létfenntartás nem biztosított, valamint hogy megszakítsa ezt a jogot, ha a közrendet veszélyezteti.
A szabad mozgáshoz való jog egyike Uniónk nagy vívmányainak, melyet állampolgárok milliói élveznek tanulmányaik, munkájuk és nyugdíjas életük során. Ez nem jár nehézségek nélkül, és csakúgy, ahogy a zsidók, akik haza nélküli népként gyakran nem szívesen látottak voltak az elmúlt korokban, ugyanúgy a romáknak, mintegy kilenc millió embernek kell diszkriminációval szembenézniük számos befogadó országban. Ha egyenlőségjelet teszünk a roma emberek és Románia közé, még ha sokan közülük román állampolgárok is, az mindkettővel kapcsolatban meg nem értéshez vezet. Ugyanígy Róma városához is lehetne kapcsolni őket.
Európai uniós integrációs alapok állnak rendelkezésre a romák integrációjára. Együttműködünk Soros Györggyel és a Roma Integráció Évtizedével. Szükségünk van azonban arra, hogy ahhoz csatlakozzanak a tagállamok, valamint egy közös közösségi keret-stratégiára a romák integrációjához, amennyiben ez működhet.
Kár, hogy Olaszország eddig nem hívott le semmit ezekből az alapokból. Spanyolország lehívott mintegy 52 millió eurót, Lengyelország mintegy 8 milliót. De ez nem csak az olasz kormány részéről mutatja az előrelátás hiányát; ez az előrelátás hiánya a Bizottság részéről is. Azt gondolom, hogy Barroso úr tévedett, amikor a tegnapi, a La Repubblicában megjelent interjújában azt mondta, hogy elképzelhetetlen, hogy az Európai Unió támogassa az integrációt ezen az alapon. Nem szabadna, hogy ez elképzelhetetlen legyen.
Frattini úr, én osztom Schulz úr nézeteit. Nem szabadna pártpolitikai kérdést csinálni ebből az ügyből. Ez a Ház azt várja Öntől, hogy koncentráljon a jelenlegi feladataira, és ne a jövőbeni karrierjére. Az olaszok, csakúgy, mint mások, tisztában vannak a migráns közösségek törékenységével. 1893-ban a francia Aigues-Mortes-ban a peccais-i olasz sómunkásokat lincseltek meg idegengyűlölettől vezérelt támadások során, a helyi munkahelyek védelmében. Az Unió legnagyobb vívmányai egyike azonban az, hogy az ilyen pogromok már a múlt ködébe vesznek.
Mindazonáltal a demokráciákat gyakran válságkezeléssel irányítják. Ez talán még nyilvánvalóbb Olaszországban, mint bárhol máshol. De ha gondok vannak Olaszországba, akkor gondok lesznek más országokban is. Ha a külföldön lakás EU-s jog, akkor nem hagyhatjuk, hogy a tagállamok újraírják a kivételekkel kapcsolatos rendelkezéseket, ahogy az olasz kormány tette a rendeletében. Nem kell megállítani egy országot, ha elöljárókat hatalmaz fel, hogy kezeljék a kérdést, amennyiben van jog fellebbezni. Egy nem jogi szakértő békebíróhoz nem elég fellebbezni, és elégtelen az olasz és az angol kizárólagos használata a jogi dokumentumokban. Ám bízom abban, hogy az olasz kormány kijavítja ezeket a rendelkezéseket és biztosítja a konzisztenciát a nemzeti törvények és az EU rendelkezései között.
Számunkra ez az első igazi eset, amikor az Európai Parlament felügyeli a bel- és igazságügyi törvényhozást, együtt a nemzeti parlamentekkel. Nem csak azt kell figyelnünk, hogy mi az, ami nem működik, hanem azt is, hogy mi működik, és szükségünk van az Ön aktív közreműködésére, biztos úr, a feladat során.
(Taps középről és a bal oldalról)
Roberta Angelilli
az UEN képviselőcsoport nevében. - (IT) Tisztelt elnök úr! Hölgyeim és uraim! Én is szeretnék köszönetet mondani Frattini biztos úrnak a ma délutáni részletes jelentéséért. A véleményem szerint a 2004/38/EK Irányelv egy érvényes vonatkoztatási pont, garantálja az EU polgárai mozgáshoz való jogának teljes megerősítését, elkerülve a diszkrimináció minden formáját és megvalósítva a teljes integráció elvét.
Az irányelv legfontosabb feladata, hogy védje azok jogait, akik letelepednek egy tagállamban, valamint a tagállamok állampolgárai jogait a kölcsönösség elvét ssem előtt tartva. Maximális védelmet kínál a dolgozó, tanuló és integrálódni akaró embereknek, de keményen lesújt azokra, akik megszegik a törvényeket. Ez utóbbi az a pont, amit a parlamentnek igazán meg kell vitatnia.
Nem csak jogok léteznek, hanem kötelezettségek és szabályok is, melyeket szintén tiszteletben kell tartani. Nem hagyhatjuk továbbra is figyelmen kívül azt a tényt, hogy van egy bizonyos százaléknyi - semmi kétség, egy abszolút kisebbség, de ez a százalék létezik - ember, akik úgy utaznak másik tagállamokba, hogy nem áll szándékukban jelenteni a jelenlétüket a befogadó országban egyszerűen azért, mert nem szeretnének hivatalosan nyilvántartva lenni, mivel nem áll szándékukban jogszerűen ott tartózkodni és legálisan munkát vállalni.
Megfelelően kell foglalkoznunk azzal a problémával, hogy ki költözik és ki lép be a tagállamok területére, azzal a szándékkal, hogy a társadalom peremén maradjon. Kétségtelen, hogy az eszközöket lehet fejleszteni, de néhány közülük már a tagállamok rendelkezésére áll a 2004/38/EK Irányelv értelmében. Ez az oka annak, hogy először is miért kell felszólítani az irányelv haladéktalan, teljes, mélyreható és konkrét alkalmazására minden tagállamban.
Talán érdemes lenne finomítani az irányelven, nem csak a látogatókat kötelezni arra, hogy bejelentsék a befogadó tagállam területén való jelenlétüket, de a tagállamokat is kötelezni lehetne, hogy szankciókkal sújtsák azokat, akik nem a szabályoknak megfelelően tartózkodnak a területükön. Például Olaszországban az irányelvvel kapcsolatos végrehajtási rendelet meghatároz bizonyos feltételeket, de nem gondoskodik szankciókról, így a törvény gyakorlatilag teljességgel hatástalan.
Mindenek előtt meg kell győződnünk arról, hogy a bevándorlókat visszakísérik a saját országukba, azokban az esetekben, amikor erre valódi ok van. Azonban rá kell mutatni, hogy bárkit, aki bűncselekményt követ el, bárkit, aki emberi jogot sért - mert ez is fontos -, aki gyermekeket használ ki, aki nőket használ ki vagy aki fenyegetést jelent a közbiztonságra, el kell távolítani és vissza kell küldeni a hatóságoknak abba az országba, ahonnan származik. Szükség van törvényekre az olyan emberekre, akik nem dolgoznak, az emberekre, akik alig tudnak megélni és így túlságosan nagy terhet jelentenek a befogadó tagállam közösségének.
Azzal szeretném befejezni, hogy megemlítem a roma gyermekeket és Olaszország ügyét. Körülbelül, vagy még inkább legalább 50.000 gyermeket használnak ki Olaszországban. Ezek a gyermekek roma származásúak, koldulásra kényszerítik őket, nem kapják meg az oltásokat, nem járnak iskolába és abszolút nyomorult higiénés körülmények között élnek. Szeretnék mindenkit emlékeztetni, hogy nagyjából egy héttel azelőtt, hogy Reggiani asszonyt meggyilkolták Rómában, ugyanabban a kunyhó-városban, ahol Reggiani asszony gyilkosa lakott, egy kéthónapos roma gyermek halt meg megfázástól. Ez Rómában történt, Európa egyik legfontosabb fővárosában.
Ezek következtében végül megkérdezem: valóban ez az integráció? Ez az emberi jogok tisztelete? Az a küldetésünk, hogy komoly kérdéseket tegyünk fel képmutatás nélkül, és hogy kimondjuk, hogy a törvény előtt mindenki egyenlő.
Monica Frassoni
Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (IT) Tisztelt elnök úr! Tisztelt biztos úr! Hölgyeim és uraim! November 2-án Frattini úr azt mondta "A tennivaló egyszerű: be kell menni egy táborba, mondjuk Rómában, és megkérdezni őket: "Meg tudja mondani, hogy hol él?”. Ha azt mondják, hogy nem tudják, akkor haza kell őket küldeni Romániába”. Így működik az európai irányelv, tisztán és egyszerűen, a táborokat azonnal le kell bontani. Ön azt is mondta, hogy az Egyesült Királyság, Franciaország és Németország szokásszerűen kitoloncolja azokat az állampolgárokat, akiknek nincs munkájuk, hogy Olaszország nem ezt teszi, és hogy azért van, mert nem megfelelően hajtja végre a 2004/38/EK Irányelvet.
Önhöz mint egy európai politikai csoport alelnökéhez beszélek, úgy szólítom meg, mint egy európai biztost, így tökéletesen figyelmen kívül hagyhatjuk azt a tényt, hogy Olaszországban valószínűleg különböző koalíciókban kampányolunk; itt európaiként viselkedünk, és így is kell viselkednünk. Azt gondolom, hogy az Ön Il Messaggeróban tett kijelentései elfogadhatatlanok és tökéletesen ellentmondanak annak, amit nekünk mondott tegnap este. Melyik az igazi Frattini a kettő közül? Az, amelyik azt mondta, hogy le kell bontani a roma táborokat, ahogy az irányelv nagyon helyesen előírja, az állampolgárokat ki lehet toloncolni precíz szabályok és még precízebb garanciák alapján? Igazán értékelném, ha válaszolna erre a kérdésre.
Tekintettel az egyéb európai tagállamok kérdésére, hálás lennék, ha elmagyarázná nekem a helyzetet. Rövid kutatást végeztünk, és azt derítettük ki, hogy az említett országok - az Egyesült Királyság, Franciaország, Németország - egyike sem deportált európai állampolgárokat gazdasági okokból, melyet egyébként az irányelv tilt, valamint, hogy még egy állampolgár sem bizonyult túlzott tehernek a lakóhelyet biztosító ország számára. Szeretném tehát tudni, hogy Ön tudott-e erről, mert ez számomra nagyon fontos információnak tűnik.
Teljes mértékben egyetértek azzal, hogy az irányelv precíz keretrendszert biztosít. Azt gondolom azonban, hogy még precízebb és jobb lehetne, és azt is gondolom, hogy az az ügy vagy ügyek, amikről ma tárgyalunk, jelképezik azt az módot, ahogy az irányelvet alkalmazni kell, és ahogy a tagállamok érzékelik a bővítést és a mozgás szabadságát, mely abszolút prioritás a számunkra. Hadd mondjam azt, elnök úr, Tajani úr és Angelilli Asszony, hogy egy olyan országtól, ahol a maffia nagyjából 90 milliárd eurós üzletet csinál és ahol olyan dolgok történhetnek, mint a közelmúlt eseményei, nagyon keveset lehet tanulni a bevándorlással kapcsolatban.
Roberto Musacchio
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (IT) Tisztelt elnök úr! Hölgyeim és uraim! Mi most nem Olaszországról vagy Romániáról vitatkozunk, hanem Európáról és annak polgárai életéről: egy asszonyt megöltek, gondolnunk kell és együttérezni a családjával; roma és román állampolgárokat támadtak meg szégyenteljes módon; az identitásunk, értékeink, törvényeink és történelmünk, beleértve az olyan tragédiákat is, mint a roma emberek üldözése, ez a kérdés a mai napon, ne feledjük és tegyünk azért, hogy ne legyen hely a rasszizmus semmilyen formája számára.
Ezek a tragédiák megtanították nekünk az olyan törvények fontosságát, melyek megerősítik a jogokat: törvények nélkül nem létezik biztonság. Ennyire fontosak a törvényeink, egyezményeink, még a gazdasági szabályozások is, melyek megerősítik a mobilitáshoz és letelepedéshez fűződő jogokat, melyek az európai polgárok legitim jogai és nem kedvezmények, és melyeket lehet szabályozni, de nem lehet megtagadni. Az európai törvények egyértelműek: mindenkinek joga van a költözéshez és a letelepedéshez, melyet csak szélsőséges esetekben lehet megtagadni, ha az ország biztonsága forog kockán. A kitoloncolás szigorúan egyéni és soha nem lehet kollektív, és a védelem garantált jogával párosul. Arányos intézkedés, mely mindig meghagyja a költözés folyamatos jogát, mely olyan jog, ami nem tagadható meg gazdasági okokból, hiszen a szegénység nem lehet stigma vagy ok az állampolgárok elleni diszkriminációra.
Erről szól az irányelv 27. cikkelye, ez a törvény. Ez annál is szentebb, mivel jogokkal kapcsolatos. A törvény mindenkire érvényes, nem utolsó sorban a biztosokra is - és azt kell mondanom, Frattini úr, hogy az Ön által itt a parlamentben tett számos kijelentésében nehezen találtam rá a törvény szellemére és betűjére, igazából egyiket sem találom -, és érvényes a tagállamokra is, akiknek fel kell cserélniük európai tagságukat és annak irányelveit valamennyiünk érdekében.
Még mindig túl sokan halnak meg Európában. Olaszországban egy asszony meghalt egy román férfi erőszakos támadása következtében. Ezt rendkívül aggasztónak találom. Mindenkinek, aki gyilkosságban bűnös, fizetnie kell, de ennek semmi köze a roma és a román állampolgárokhoz, akik azt látják, hogy a saját népüket támadják igazságtalanul. A felelősség egyéni, soha nem kollektív. Olyan sok bevándorló hal meg, miközben Európába próbál eljutni. Ezek az emberek elnyomottak és cselekvésre szólítanak fel minket. Ez a szenvedés az oka annak, amiért Európát a törvény és jog, valamint a szent törvények földjévé kell tenni, különösen, amikor befogadásról beszélünk. Ezek a törvények a biztonság alapjai.
Azt akarjuk, hogy ez legyen ünnepélyesen újra megerősítve a parlamentben egy szavazással, hogy többet ne lehessen félreértelmezni az európai törvényeinket.
Elnök
Az eljárási szabályzat alapján kérem a hozzászóló képviselőket, hogy ne idézzenek másik képviselőket, abból az egyszerű okból, hogy a szabályok szerint kérheti, hogy később beszéljenek. Ennek okán, a vita zavartalan lefolyása érdekében, megkérek mindenkit, hogy a parlamentet általában szólítsa meg, tényeket idézve; ez természetesen nem vonatkozik a biztos úrra, aki jogosult teljes mértékben kifejteni az álláspontját a vita végén.
Jens-Peter Bonde
az IND/DEM képviselőcsoport nevében. - Tisztelt elnök úr! A román NIP párti barátaim dühösek voltak, amikor megtudták, hogy románok ezreit toloncolták ki Olaszországból. Teljes mértékben megértem őket.
Felhívtam Frattini biztos urat, aki arról biztosított, hogy egyetlen román sem lesz kiutasítva anélkül, hogy bíróval találkozott volna. Volt azonban egy korlátozás: amikor az embereknek három hónapos tartózkodás után nincs pénzük a megélhetésre, akkor bírói döntés nélkül ki lehet őket utasítani. Egyetértek ezzel az eljárással, amennyiben jóhiszeműen alkalmazzák. A szabad mozgás nem foglalja magában a meglátogatott országtól kapott pénzügyi támogatáshoz való jogot is. Képesnek kell lennie arra, hogy megéljen a saját költségvetéséből, vagy hogy dolgozzon.
A bűnözőket is ki lehet utasítani, amennyiben a bíróság így dönt, de nem a rendőrség feladata eldönteni, hogy ki bűnöző és ki nem. Az ilyen döntésekhez független bírákra van szükségünk. Remélem, hogy barátaim az olasz kormányban egyetértenek az Európai Unió ezen alapelvével.
Luca Romagnoli
az ITS képviselőcsoport nevében. - (IT) Tisztelt elnök úr! Biztos úr! Hölgyeim és uraim! Azzal szeretném kezdeni, hogy köszönetet mondok Frattini úrnak azért, hogy újra itt van, valamint elkötelezettségéért, és azért, hogy rendelkezésünkre áll. Ön országának igazi kincse. Szégyen, hogy nem mondhatom el ugyanezt más olasz képviselőkről, és ennek nem örülök.
Megvitattuk - és még mindig vitatjuk - a Schengen-i Egyezményt. A polgárok EU-n belüli szabad mozgásával kapcsolatos, Olaszországban kétségtelenül jelentkező társadalmi nyugtalanság ellenére Amato úr úgy döntött, hogy jó ötlet lenne egyéb kérdésekre összpontosítani. Valamit tenni kell annak érdekében, hogy megelőzzük, hogy a társadalmi nyugtalanság olyan szintet érjen el, amilyet a mi országunkban lehet tapasztalni. Azonban úgy tűnik, semmi sem történik, tekintettel arra, hogy Olaszországban minden szinten nő a bűnözés mértéke, az antiszociális viselkedéstől kezdve a szervezett bűnözésig, nem említve az illegális bevándorlók folyamatos beáramlását országunkba, és mindenekelőtt azt a tényt, hogy egyes emberek, akik tanulmányi, dolgozó vagy turista vízummal jönnek Olaszországba, annak lejártakor nem térnek vissza saját országukba. Ezt az utolsó pontot nem érinti a média teljes mértékben.
Továbbá a jelenlegi olasz kormány és a belügyminiszter úgy tűnik, nincs tisztában azzal, hogy Olaszországban a bűncselekményeket nagy mértékben külföldiek követik el, akik részben európai polgárok, utazók, vagy olyanok, akik annak hívják magukat. Erre néhány hónappal ezelőtt az olasz elöljáró, Serra úr jelentése hívta fel az olasz parlament figyelmét.
Az olasz kormány egy egyre fáradtabb nemzet szégyenfoltja lesz, és nincsenek egyedül. Ez a kormány, mely képtelen megérteni a társadalmi nyugtalanságot, hát még megelőzni azt, nem tudta megtalálni a probléma megoldását. Eszébe sem jut - és az ember elgondolkodik azon, miként is juthatna -, hogy beismerje a jelenlegi migrációs politika kudarcait vagy az európai irányelvek, ezúttal a 2004/38/E irányelv alkalmazásának hiányát.
Ebben a kérdésben az olasz kormány arról panaszkodik, hogy nehézségei vannak a belépés pontos dátumának meghatározásában. Egyértelmű, hogy a Schengen-i Egyezmény értelmében ezek a nehézségek minden mértéken túlnőnek. Magától értetődő, hogy pártom és én is vissza szeretnénk vonni a Schengen-i Egyezményt. Amato úr még politikai huliganizmus azon utóbbi hónapokban ismétlődő eseteiről is megfeledkezik Olaszországban, melyet pártom sok esetben elszenvedett, s melyeket a felforgató és durva kommunizmus követői követtek el az intézményes baloldal képviselőinek védelme alatt.
Sajnos Amato úr és Prodi elnök úr, hasonlóan sok polgármesterhez, így például Róma valamennyi polgármesteréhez nem a munkásosztály területein élnek, nincs kapcsolatuk az utazók - legális vagy egyéb - táborhelyeivel, és nem használják a tömegközlekedést vagy tapasztalják azt a durvaságot, erőszakot, kétértelműséget, amivel még az EU-s látogatóknak is rendszeresen szembesülniük kell Olaszországban. Ezek felelőtlen politikai beszédek a szolidaritásról, aminek a nevében egy teljes népességnek kell szenvednie esztelen döntéseik miatt.
Az Európai Uniónak ahelyett, hogy azon siránkozna, hogy Olaszország nem kért finanszírozást, tudomásul kellene vennie azt, amit Barroso elnök mondott, miszerint ha egy tagállam megengedi, hogy nyomornegyedek alakuljanak ki a területén, akkor mit várhat a Bizottságtól? Amato úr azt választotta, hogy távol marad a tárggyal kapcsolatos megbeszéléstől. Közben az olaszok az egyetlen helyes dolgot szeretnék tenni: megkezdeni a szavazást, és megmondani a kormánynak, hogy menjen a pokolba.
Marian-Jean Marinescu
(RO) Az Európai Unió egy értékközösség, melyben elsőbbséget élvez az emberi jogok és az alapvető szabadságjogok tisztelete, és politikái magukban foglalják a polgárok biztonságát és a bűnözéssel szembeni küzdelmet, valamint a gyermekek védelmét és az erőszakra való buzdítás elleni harcot.
Határozottan elítélem az erőszakot és az agressziót, és mélységesen sajnálom, ami Olaszországban történt! Azonban hiszem, hogy a törvény nevében elkövetett visszaélés és igazságtalanság elfogadhatatlan, félelmet és megalázást kelt, és utálatot szíthat az emberi közösségekben.
Felfedeztem azt a tendenciát, hogy megbocsáthatatlan módon szítják ezt a helyzetet, melyre bizonyos politikusok politikai és idegengyűlölő kijelentései is csak tovább öntik az olajat a tűzre.
Aggaszt az a tény, hogy az eddig nyilvánosságra hozott információk alapján csak román állampolgárokat utasítottak ki Olaszországból. Valamennyi tagállamnak jogában áll és kötelessége olyan törvényi szabályozást alkotni, ami biztosítaná és konszolidálná a közrendet és -biztonságot.
Valamennyi európai polgárnak, nemzetiségétől függetlenül, kötelessége betartania a törvényt és annak rendelkezéseit, függetlenül attól, hogy ez Európai Unió területén vannak-e vagy sem.
Mégis, ezzel egyidőben el kell ítélnünk a türelmetlenséget és az idegengyűlöletet és főként az ellenséges érzések indokolatlan terjedését és a megbélyegzést, mely néhány, a törvénnyel összeférhetetlen emberről egy egész etnikai csoportra, vagy akár, ami ennél súlyosabb, ez egész nemzetre terjed ki.
Úgy vélem, hogy az olasz államnak, csakúgy, mint az Európai Unió össze államának kötelessége megvédenie a területén lakó azon európai polgárok jogait és szabadságait, aki integrálódnak a közösségbe és betartják a törvényeket.
Közös európai megközelítésre van szükség a bevándorlási és a kisebbségek integrálásának politikája kapcsán. A kisebbségek kérdése, főként a roma kisebbségé, európai kérdés, és koherens, egységes módon kell megközelíteni, nem csak válság idején.
Minden releváns testületnek együtt kell működnie, mindenekelőtt az Európai Bizottságnak és az Alapjogi Ügynökségnek, valamint a tagállamok megfelelő intézményeinek.
Felszólítom az Európai Bizottságot, hogy vizsgálja felül az Európai Szociális Alap prioritásait és mechanizmusait, hogy kibővítse a közös fellépések finanszírozását, amely hozzájárulna a roma kisebbség társadalmi beilleszkedéséhez.
Ezzel egyidőben arra kérem az Európai Bizottságot, hogy sürgősen vizsgálja meg, hogy az olasz hatóságok által kiadott törvényrendelet összeegyeztethető-e az európai törvényi szabályozással, és igazolja, hogy az ilyen típusú rendelkezések végrehajtása nem vezet a tisztességes emberekkel szembeni rossz bánásmódra, nemzetiségüktől függetlenül.
Gianni Pittella
(IT) Tisztelt elnök úr! Hölgyeim és uraim! Úgy gondolom, helyes, ha Parlamentünk Reggiani asszony családjának részvétüzenetet küld. Szeretném továbbá elítélni Frattini úr legutóbbi állításait, aki a korábban említett interjúkban összekeverte bizottsági képviselői szerepét az ellenzéki tag szerepével, megtagadva Tajani úrtól ezt az örömet, amikor jobban tette volna, ha tekintélyes szerepét arra használja, hogy derűsebbé tegye a nemzeti politikai légkört.
Fáj kimondanom, mivel gyakran támogattuk Frattini úr javaslatait és kezdeményezéseit. Frattini úr túl jól tudja, hogy, amin arra valamelyik képviselőtársam rámutatott, nincs olyan európai dokumentum, amely a gazdasági helyet alapján rendelkezne egy másik tagállam polgárának automatikus kiutasításáról.
Az olasz kormány mostani rendelkezései megfelelnek az európai irányelvnek, tiszteletben tartják annak szellemiségét és megerősítik bizonyos szempontjait, melyeket Olaszország helyzetének fényében fontosnak tartanak. Minden olasz intézmény - és ezt Tajani úrnak, Angelilli asszonynak és az ellenzék többi tagjának mondom - Róma városától a regionális hatóságokig, sőt a legkisebb önkormányzatig, elkötelezi magát emellett. Nem méltó sárral dobálni országunknak az évek során elért civilizációs és integrációs fokát.
Remélem, hogy az Európai Parlament újból megerősíti, hogy elutasítja a kollektív felelősség elvét, ami gyűlöletet és erőszakot szított Európa szívében.
Amit ehelyett meg kell erősítenünk, az a rasszizmus és az idegengyűlölet, valamint mindenféle nemzetiségen és etnikai hovatartozáson alapuló diszkrimináció leküzdésének szükségessége. Erre van egy ütemtervünk: az Alapjogi Charta. Fontos, hogy a tőlünk telhető legjobbat megtegyük, amint arra az olasz és a román miniszterelnök is kért, hogy biztosítsuk a hátrányos helyzetű emberek társadalmi integrációját és a tagállamok közti együttműködést, mind a saját migrációs folyamataink kezelése tekintetében, mind pedig a strukturális alapokból támogatott szociális fejlesztéseken és jóléti programokon keresztül.
Egyszerű, hogy mit kell tennünk a jövőben: egyikünk sem feledkezhet meg arról, hogy a bevándorlás egy forrás, jövőnk egy része, de irányítani kell. Így tehát azt javaslom, hogy a tagállamok abba az irányba tegyenek lépéseket, hogy egy szorosabb európai koordinációt hozzanak létre, hogy szabályozzák a migrációs mozgásokat az Európai Unióban.
Adina-Ioana Vălean
Tisztelt elnök úr! Köszönetet szeretnék mondani a biztos úrnak azért, hogy a Parlamentnek erről a nagyon fontos kérdésről beszélt.
Olaszországban komoly érzelmeket kavart az az eset, amikor egy romániai állampolgár meggyilkolt egy olasz asszonyt. Hasonlóan sok érzelmet kavartak Romániában a román állampolgárok ellen olasz bandák részéről elkövetett megtorlások.
Azonban ha félretesszük az érzelmeket, akkor visszatérünk az alapvető értékekhez és elvekhez: a polgárok mozgásának szabadságához, a jogállamhoz és annak az európai törvényhez kapcsolódó összhangjához.
Hadd emlékeztessem Önöket arra, ha esetleg szükséges, hogy a mozgás szabadsága alapvető jog az európai polgárok számára, amit az alapító Szerződések gondosan felügyelnek. Sajnos ezek a mostani események megmutatták számunkra, hogy több erőfeszítést kell tennünk ezen jogok konszolidálása érdekében, és azért, hogy biztosítsuk azok megfelelő érvényre juttatását szerte Európában.
A mai Európában nem fogadhatjuk el, hogy felelőtlen hatóságok ujjal mutogatnak bizonyos nemzetiségekre vagy etnikai csoportokra. Azt az érvet sem fogadhatjuk el, hogy a dolgozók szabad mozgása a bűnözés növelésének módja lehet, mivel a bűncselekménynek nincs sem nemzetisége, sem pedig etnikuma. Ez a hozzáállás csak veszélyes fejleményekhez és még több idegengyűlölethez vezethet.
Épp ellenkezőleg, Úgy gondolom, hogy tovább kell bátorítanunk az emberek mobilitását, és a dolgozóknak ugyanazokat a lehetőségeket kell biztosítanunk szerte Európában, hogy megerősítsünk egy erős európai identitást. Ez volt az alapító atyák eredeti kívánsága az Európai Unió létrehozásával.
Miközben ismétlem, hogy az Európai Uniónak meg kell bizonyosodnia arról, hogy valamennyi polgára szabadságban, biztonságban és igazságosságban él, úg gondolom, hogy több figyelmet kellene fordítanunk az integrációra és a mozgás szabadságára.
A bűnözésre adott válasz nem a határok lezárása. A bűnözésre adott válasz nem az idegengyűlölet, a diszkrimináció és a nemzetek vagy etnikai gyökerek megbélyegzésének bátorítása. Egy modern Európában a válasz a nagyobb rendőri és bírósági összefogás, a több integrációs politika, több forrás azoknak, akik polgárainkat szolgálják és védik, nemzetiségüktől függetlenül.
Egy olyan Európát szeretnék látni, ahol a polgárok szabadon élhetnek, dolgozhatnak és mozoghatnak. Az Európai Bizottságnak, mint a Szerződések őrének biztosítania kell azt, hogy ezek az alapjogok helyesen kerülnek végrehajtásra, és érvényre juttatják azokat. Felszólítom a Bizottságot, hogy határozottan álljon ki ezen alapelvek mellett.
Elly de Groen-Kouwenhoven
Tisztelt elnök úr! A romák helyzete romlik Európában. Ezt bizonyítják számunkra az olaszországi történések. Valamennyien láttuk, hogy a vitathatatlanul idegengyűlölő és rasszista hisztéria felülkerekedhet a józan észen. Egyetlen ember bűncselekménye eddig nem látott médialincselést lobbantott lángra. Ez arra késztetett bennünket, hogy korlátozzuk az európai polgárok alapvető jogait a populáris rasszizmusra és idegengyűlöleti hisztériára alapozva.
Ezt nem engedhetjük. A bűncselekményekkel a bíróságoknak kell foglalkozniuk, nem pedig a politikusoknak vagy civileknek. Bármilyen szörnyű és elítélendő is a Rómában történt bűncselekmény, nem szabad azt eredményeznie, hogy egy teljes nemzetet vonunk kollektíven felelősségre. Az olaszországi események feltárták a campo nomadi realitását, ahol sok roma él. Tény, hogy feszültségek és bizonytalanság adódik az ilyen helyzetből, és ezt nem lehet megkérdőjelezni. Éppen ezért kell lépnünk. Első asszisztensem roma. Az integráció gyorsan folytatódhat.
2005-ben elfogadtunk egy határozatot, mely határozott EU-s és nemzeti fellépést kért a romák beemelésének meggyorsítására. Így azt javaslom, hogy mi, képviselők mutassuk meg, hogy figyelünk, és sürgessük a döntéshozókat, hogy csatlakozzanak hozzánk. Azt javaslom, hogy az EP hozzon létre egy állandó európai parlamenti előadót a roma kérdés kapcsán, aki a romák helyzetét kísérné figyelemmel Európában, és évente javaslatokat tenne a Bizottságnak és a kormányoknak. Fel kell szólítanunk továbbá a Bizottságot, hogy hozzon létre egy EU-s roma-integrációs alapot egy ugyanerre irányuló stratégiával együtt, valamint egy roma-egységet az Európai Bizottságban. Ez biztosítani fogja az EU roma-beemelési politikáinak megfelelő irányítását.
Umberto Guidoni
(IT) Tisztelt elnök úr! Hölgyeim és uraim! Azt követően, hogy egy romániai állampolgár brutálisan meggyilkolta Giovanna Reggianit, akinek a családját szívből jövő együttérzésünkről biztosítjuk, Olaszországban sok politikai csoport ujjal mutogatott Európára. Azonban ami történt, az nem a bővítés, Schengen vagy egyéb európai, az Európai Unión belüli szabad mozgásról szóló irányelv hibája.
Ezek régóta létező problémák, melyek kevésbé felületes megközelítést igényelnek, és amiket nem lehet egy olyan rendelettel megoldani, amit gyorsan keresztülnyomunk a Parlamenten a közvélemény kielégítésére. Ezen okból kifolyólag sokkal figyelmesebbnek kell lennünk, és újból meg kell vizsgálnunk az egész kérdést a törvényesség keretén belül, érzelmektől vagy sürgető igényektől mentesen. A jogállamiság megköveteli, hogy büntetőjogi felelősség egyéni legyen, nem pedig kollektív. Ezen elvtől történő elhajlás veszélyes precedenst teremtene, ami bizonyos migráns nemzetiségek kriminalizációjához vezethetne.
Az esetleges lehetséges hatások aggasztók. Olaszországban láttuk, hogy egy boszorkányüldözéses kultúra jelent meg a romániaiakkal és a romákkal szemben, számos büntető hadjárattal: még a gyerek az iskolákban is megvetés és rossz bánásmód céltáblái lettek. A biztonság kérdése egyértelműen legitim, de nem eshetünk a polémia és a kiszipolyozás csapdájába, amit szándékosan terveztek meg a gyűlölet és az idegengyűlölet szítása érdekében, pusztán csak elfogultsági okokból. Ha az objektivitást vissza lehet állítani az olasz politikában, akkor a köz megtanulná, hogy Olaszország nincs túlzsúfolva bűnös migránsokkal. A bevándorlás természetesen egy olyan kérdés, aminek szüksége van az európai koordinációra, azonban nem használhatjuk Európát arra, hogy egyszerűen korlátozzuk a migránsok mozgásának szabadságát.
Frattini úr tettei elítélendők. Ezt a lehetőséget arra használta fel, hogy csatlakozzék az európai irányelvekkel ellentétes nézeteket valló nemzeti polémiához. Jobb lett volna, ha a biztos úr egy sor integrációs politikát javasolt volna, például az Integrációs Alapokból származó nagyobb forrásokra alapozva, és annak szükségességét, hogy szabadítsák meg a nemzeti befogadási politikákat a Stabilitási Paktum megszorításaitól, ami a biztonsági politika esetében már megtörtént.
Ugyancsak fontos, hogy ragaszkodjunk a törvénykezési eszközök és a rendőri erők koordinációjához és megerősítéséhez, hogy kezelhessük a szervezett bűnözést és csempészést, ami egy olyan utálatos bűncselekmény, mely már nemzetközi szintet ért el. A 2004/38/EK irányelv alkalmazásáról szóló megbeszélés a helyes terület, ahol meg kell vitatni a romén állampolgárok kiutasításának kérdését megfelelő törvényi körülmények között; ez lehetőség arra, hogy megerősítsük, a román állampolgárok szabad mozgása mennyire elidegeníthetetlen jog az európai polgárságtól.
Az irányelv egyértelmű: az embereket megelőző intézkedésként nem lehet eltávolítani, meg kell állapítani a személyes felelősségre vonhatóságot, és ezt az információt kell kiindulási alapként használni, hogy a kormányrendeletek továbbra is összhangban legyenek országunk Európa-párti hagyományával.
Alfredo Antoniozzi
(IT) Tisztelt elnök úr! Biztos úr! Hölgyeim és uraim! Szeretnék köszönetet mondani bátorságukért és kitartásukért, mely nem tűri a szenteskedést, ami sajnos gyakran felüti a fejét intézményeinkben és amiről bizonyos mértékben itt is hallunk a mai napon. Guidoni úr! Az Ön által támadott rendelet saját kormányának rendelete, így itt egy kis tisztázásra van szükség.
A lehangoló események Olaszországban és főkét Rómában csak a legújabb tagjai annak az eseménysorozatnak, ami gyakran figyelmen kívül marad, és amit mellőznek. Európa a szabadság és az alapvető szabadságjogok tiszteletének elvére épült. Az olaszok mindig is megmutatták, hogy támogatják az olyan elidegeníthetetlen értékeket, mint a diszkrimináció-ellenesség, az emberek közti egyenlőség és a demokrácia.
Azonban úgy vélem, helyes hozzátenni azt az információt használva, amit a hivatalos Caritas-jelentés készített az olasz belügyminisztériummal együttműködve és ami elég súlyos képet fest, még pedig azt, hogy ez 2007. január 1-je óta történik, a romániai állampolgárok - az EU-ban eddig példátlan mértékű - Olaszországba történő migrációját követően.
Utálom ezt mondani, de csak át kell néznünk néhány adatot, hogy lássuk a helyzet abszurd voltát. Csak 2006-ban 17.900 romániait tartóztattak le Olaszországban. Ez nem a teljes nép hibája, ez a magánszemélyes hibája. Azonban reagálnunk kell, és automatikusan felmerül a kérdés: miért nem ratifikálta az olasz kormány a 2004/38/EK irányelv módosításáról szóló rendeletet hamarabb? Továbbá miért nem hajtotta végre a rendelet az irányelv azon rendelkezéseit, mely a három hónap utáni tartózkodásra vonatkozik? A belügyminisztérium miért nem biztosított megfelelő intézkedéseket azzal kapcsolatban, hogy betartsák a vonatkozó feltételeket és követelményeket, továbbá ellenőrzéseket, vizsgálatokat, valamint az irányelvben meghatározott feltételek tiszteletben nem tartása miatt bűnös EU-polgárok lehetséges repatriálását?
Ez a pontatlanság okozta azt az engedékenységi kultúrát, ami meghaladja a felfogóképességet. Ez azt eredményezte, hogy nélkülözésben élő emberek érkeztek válogatás nélkül, minden nap megerősítve a meglévő kétségbeesést, és arra vezetve az embereket, hogy elkerülhetetlenül gyorsan megszegjék a törvényt. Például a római polgármester tolerálta száz roma táborból és kunyhókból álló város megépülését a város körül, ahol veszélyeztették a legelemibb emberi jogokat és ahol a higiénia és a személyes méltóság teljesen mellőzésre került, azelőtt, hogy úgy döntöttek, lebontják azokat. Meggondolatlanság volt, melyért még mindig fizetünk. Támogatjuk a szolidaritást és a befogadást, de ennek összhangban kell lennie a törvénnyel, jogbiztonságon és közrenden kell alapulnia.
Adrian Severin
Tisztelt elnök úr! A mai napon megpróbálom elfelejteni, hogy romén vagyok. Megpróbálom elfelejteni, még akkor is, ha az Európai Unió határain belül kiutasítják, megtámadják és meggyilkolják az embereket, csak azért, mert bűnösnek találtatnak abban, hogy vagy etnikai vagy állampolgársági szempontból románok.
A mai napon megpróbálok, úgy gondolkodni, mint egy olasz és mint egy európai. Ha olasz lennék, akkor azt gondolnám, hogy jogomban kellene állnia annak, hogy biztonságban érezzem magam saját őseim országában. Felháborítottak volna szörnyű emberek szörnyű táborai országom gyönyörű városai körül. Undorodtam volna annak látványától, hogy egyre több bűnöző veszélyezteti honfitársaim békés életét. Azonban, miközben a biztonságomat keresném, észrevenném, hogy ezt minden nap több, mint egymillió bevándorló kreatív munkája erősíti meg, akik olasz termékeket gyártanak, olyan szolgáltatásokat nyújtanak, ahol nincs olasz munkaerő, olasz árut vásárolnak és az olasz hatóságoknak fizetnek adót. Épp ellenkezőleg, azt érezném, hogy biztonságom gyengülne, ha ezen nem olasz lakosok elhagynák országomat, ha emberi jogaikat sértenék és ha idegengyűlöletnek esnének áldozatul.
Ha egyetlen ember alapvető jogait is sértik országom hatóságai, akik azzal próbálják elrejteni gyengeségüket, hogy megerősítik a törvényt rasszista fogalmak, idegengyűlölő kifogások és diszkriminatív intézkedések mögött, akkor saját jogaim - és mindenki más joga is - veszélyben vannak.
Nem ez az első alkalom, hogy a biztonságot demokratikus és humanitárius értékekkel állítják szembe, mikor egyesek úgy vélik, hogy a kevesebb emberi és polgári jog több biztonságot jelent, mikor a veszélyeztetett emberek menedéket keresnek saját nemzeti közösségükön belül, helytelenül azt gondolva, hogy az etnikai hasonlóságok jobb védelmet eredményeznek. Ez helytelen. Egy rendes bűncselekménynek egy vagy több áldozata van. A rasszizmus ugyancsak bűncselekmény, de ez kivételes bűncselekmény, és mindenki, beleértve a bűnözőt is, rasszizmus és idegengyűlölet áldozata. A fajvédő és a faji szabály tehát a veszélyeztetettség forrása.
Mint európai demokrata, nem tudom elfogadni azt, hogy a diverzitás több bizonytalanságot jelent, vagy azt, hogy egyes bűnözőket társadalmilag integrálni kell, míg másokat ki kell zárni. Egyeseknek joga van a védelemre, másoknak nem. Egyesekről a legjobbat feltételezik, míg másokról nem, nemzeti vagy etnikai hátterüktől függően. Mint európai, nem engedném meg az egyik tagállamnak - mondjuk Romániának - hogy egy roma gettó legyen, vagy az Európai Unió Szibériája, ahova deportálni lehet a nem kívánt európai polgárokat. Meg tudom érteni, hogy a szélső jobboldal idegengyűlölő, de nem tudom megérteni, amikor a demokraták idegengyűlölő vagy rasszista beszédekhez folyamodnak. Nem tudom megérteni a demokraták gyengeségét és demagóg rasszista beszédeit, és ezeket jobban elítélem, mint a szélsőjobbot idegengyűlöletéért.
Mindezen okból kifolyólag most készenlétbe kellene állnunk és mozgósítanunk kellene. Remélem, hogy az Európai Unió ezen témával kapcsolatos, elfogadásra váró határozati indítványa összehoz bennünket az európai értékek és Európa jövője védelmében.
(Taps)
Alfonso Andria
(IT) Tisztelt elnök úr! Biztos úr! Hölgyeim és uraim! Minden egyes tagállam kormányában joga és kötelessége szigorúan fellépni a bűncselekmények ellen, hogy biztosítsa polgárai és minden olyan ember biztonságát, akik országukban élnek és dolgoznak. A mai vita során el kell kerülnünk az érzelmi színezet és az instrumentális politikai reakció kettős csábítását.
Egy ideje már folyamatban van Olaszországban egy 'biztonsági csomag' néven futó törvénytervezet elkészítése. A múlt októberi drámai események arról győzték meg a kormányt, hogy törvényrendeletté alakítsák, mely azonnal hatályba lép. Semmi elhamarkodottság van rögtönzés nem merült fel vele kapcsolatban, és a módosítások mindenképpen a Parlament elé kerülnek, mint tudjuk. Nézzük a kérdés lényegét, és meg fogjuk érteni, hogy a rendelet tartalma teljesen kifogástalan: a helyzet az, hogy azokat célozzuk meg, akik viselkedésükkel a jogrendet fenyegetik, mely magában foglalja a közbiztonságot, és mindazoknak árt, akik Olaszországba jönnek, hogy életükön munkával javítsanak. Ez a rendelet nem vesz mindenkit célba, de pártfogásába vesz mindenkit, aki azért jön Olaszországba, hogy integrálódjon törvényeinkkel teljes egyetértésben, és akik mindenképpen a nagy többséget képviselik.
Azon emberek jelenléte Olaszországban, csakúgy, mint egyéb országokban, akik nem tartják magukat a szabályokhoz, megnehezítik mások számára az integrációt. Itt arra gondolok, hogy megjelenik az elutasítással kapcsolatos mentalitás, ami megnehezíti az integrációs folyamatot. Ezért szükséges az olasz kormány gyors válasza, ami ugyancsak gyorsan elkerülte az instrumentális politikai pozíciókat és veszélyes jeleket, így például a büntető hadjáratokat és őrjáratokat, melyek félrevezető vagy akár visszás jeleket küldenének a nyilvánosság felé.
Evgeni Kirilov
Elnök úr! Az irányelv szerint és az esélyegyenlőség elvének megfelelően a valamely tagállamban tartózkodó összes uniós polgárt és családtagjaikat is egyenlő bánásmód illeti meg. Megilleti őket a személyek szabad mozgásának joga, és jogosultak a tartózkodási országban munkát vállalni - ezek az irányelv 23. cikkében foglalt kapcsolódó jogoknak tekinthetők.
Ebben az értelemben a munkavállalók szabad mozgása alapvető jog, amely megfelel egy olyan egyesült Európa elképzelésének, amelynek polgárai bárhol szabadon vállalhatnak munkát. Sajnálatos módon a legtöbb új tagállam, például a korlátozásokkal szembenézni kényszerülő Bulgária és Románia állampolgárainak esetében ez egyáltalán nem így van.
A nyilvános vitát követően, amelynek tárgya az volt, vajon Bulgária alkalmazza-e majd e területen a közösségi jogot, és vajon az Uniónak is hasonló megközelítést kellene-e alkalmaznia, úgy döntöttünk, hogy nem teszünk így, hanem kitartunk a közösségi célok mellett, hogy az Európai Unió megfelelő választ tudjon adni a legújabb globális kihívásokra.
Miközben üdvözlöm mindazokat a tagállamokat, amelyek mostanáig elfogadták ezt az álláspontot, felhívom a többi országot is arra, hogy csatlakozzanak, és vegyék figyelembe azt a tényt, amely szerint az átmeneti időszakok akadályozzák az egységes európai munkaerőpiac kialakulását, és csökkentik annak versenyképességét.
Elemzések rámutatnak, hogy azoknak a régi tagállamoknak, amelyek megnyitották munkaerőpiacukat, sokkal több előnyük, mint hátrányuk származott az új munkavállalók befogadásából. Más részről pedig a tagállamokban már most is a képzett munkavállalók komoly hiánya tapasztalható. A ma nyilvánosságra hozott legújabb Eurostat tanulmány szerint Bulgária és Románia csatlakozása után nem indult nagy mértékű bevándorlás ezekből az országokból. A tanulmány azt is megállapítja, hogy a külföldön élő bolgárok 80 százaléka dolgozik, ez pedig kétségtelenül olyan foglalkoztatottsági arány, amelyről számos EU-tagország csak álmodhat.
Az eddig elért eredmények ellenére a mozgás szabadsága még mindig messze lemaradva kullog az egyéb európai szabadságjogok mögött. Az uniós polgárság elképzelése szintén torzul azáltal, hogy első-, másod- és harmadrangú polgárokat hozunk létre, ahogyan azt mai vitánkban is láthatjuk.
Annak a tényleges változásnak, amelynek nyomán az EU közös piacának polgáraiból teljes joggal és felelősséggel rendelkező uniós polgár válik, mindannyiunk érdekében a lehető leghamarabb végbe kell mennie.
Viktória Mohácsi
(HU) Köszönöm szépen, kedves biztos úr, elnök úr, képviselőtársaim. Mint ismeretes hivatalosan 560 ezer román állampolgár tartózkodik Olaszország területén, de egyes becslések szerint a számuk meghaladja az 1 milliót. Nagy részük Róma, Torino, Milánó és Nápoly városok szélén, telepeken laknak. Nincs elég mentség a római gyilkosságra, aki bűncselekményt követett el, annak bíróság előtt kell felelnie tettéért.
Azonban liberálisként nem fogadom el, nem fogadhatom el azt, hogy egy bármilyen nemzetiségű, bármilyen etnikai csoporthoz tartózó bűnelkövető alapján mondjanak ítéletet az adott csoport egésze ellen, teret engedve szélsőséges erők erőszakos akcióinak, amelynek célpontjai, áldozatai ártatlan emberek, mint ahogy azt a sajnálatos események is mutatják, amelyek a gyilkosság után következtek.
Emlékeztetlek benneteket, hogy Olli Rehn bővítési biztossal többször tárgyaltam arról, hogy a 2007. január 1-jén csatlakozó két országban a telepeken rossz szociális körülmények között, mély szegénységben élő emberek csatlakozás utáni migrációja pontosan az integráció hiánya miatt komoly problémaként jelentkezhet az EU tagállamaiban. A figyelmeztetést nem követte komoly intézkedés a csatlakozási tárgyalások során. Becsülni sem merném azoknak a romáknak a számát Európában, akik új tagállamokból menekülnek nyugat- és észak-európai tagállamok felé a jobb élet reményében, kifejezve elégedetlenségüket az elhagyott ország integrációs politikájával szemben.
Szintén a két ország csatlakozása előtti időszakban vetettem fel a migráció ezzel kapcsolatos problémáira való felkészülés fontosságát, melyet több képviselőtársam a szabad mozgás korlátozására való tekintettel elutasított. Erre az lehet a válaszunk, hogy rendkívüli kormányülésen kiutasításra jogi alapot teremtő kormányrendeletet hozunk? Komoly aggályok merültek fel a kormányhatározat alkotmányossága, valamint a nemzetközi és az EU-joghoz való viszonya kapcsán. Gondolok itt a személyek szabad mozgásáról szóló irányelvre és a faji irányelv megsértésére is.
Tényleg ez a szembenézés formája a valós problémákkal? Nem kerülhet az EU 27 országa abba a helyzetbe, amikor határain belül egyik ország területéről a másikra transzformáljuk a problémákat.
Csak néhány adatot hadd olvassak fel, amit az Európai Bizottság, valamint az Európai Unió Alapjogi Ügynökségének a jelentésében olvastam. 2002-2003-ban Szlovákiában a speciális iskolákban tanulók több mint fele roma volt. Németországban a roma gyerekek fele járt csak iskolába, azok 80%-a pedig speciális intézménybe. Magyarországon, Szlovákiában, Lengyelországban, Bulgáriában, Szlovéniában roma gyermekek adják a speciális iskolába járók többségét. 2003-ban a romák 80%-a nem rendelkezett bejelentett munkahellyel Szlovákiában, 80%-uk jövedelme Romániában, Bulgáriában a nemzeti szegénységi küszöb alatt van és sorolhatnám ... (az elnök félbeszakítja a felszólalást) sorolhatnám még tovább ezeket az ügyeket. Köszönöm.
Jan Marinus Wiersma
(NL) Elnök úr! Úgy gondolom, mindannyian egyetértünk abban, hogy a bűnözéssel szembeni hatékony fellépés egységes támogatást érdemel, és természetesen egyetlen gyilkosságnak sincs létjogosultsága, az is meggyőződésem azonban, hogy a schengeni térségben való tartózkodás joga nagyszerű eszköz, és egyben az európai polgárság kézzelfogható bizonyítéka is. Bárki, aki csorbítani kívánja e jogot, igen hathatós érvekkel kell, hogy előálljon. Ebben az összefüggésben különösen körültekintőnek kell lennünk a kollektív intézkedésekkel, hiszen amikor kollektív intézkedésekről beszélünk, gyakran igen hamar azon kapjuk magunkat, hogy a beszélgetés egy adott csoportról szól, jelen esetben éppen a romákról. Véleményem szerint ez igen sajnálatos.
Örömmel hallgattam Frattini úrnak a romákat, és azt a tényt érintő megjegyzéseit, miszerint az Európai Unió többet is tehetne ezért a csoportért, az azonban továbbra is szomorúsággal tölt el, amit korábban a romákról az olaszországi eseményekkel kapcsolatban mondott. Rengeteget beszélünk mostanában az Európai Unió bővítése óta bekövetkezett, illetve korábban a már bővített Unióban is tapasztalható migráció következményeiről, és elismerem, hogy vannak kezelendő következmények. Meggyőződésem azonban, hogy bizonyos mértékben az okokat is meg kell vizsgálnunk, illetve annak módját, hogy mi, az Európai Unió, hogyan tehetnénk többet az EU-ba érkező emberekért, hiszen ők egyszerűen jobb életkörülményeket és munkát, családjuk és gyermekeik számára élhetőbb környezetet keresnek.
Lelkesen támogatom, hogy az európai támogatások jobb felhasználásával az eddigieknél hatékonyabban segítsük a romákat, különösen az új tagállamokban, elismételném azonban, hogy a Parlament korábban már felszólított a romák mint európai - vagyis egy sajátos, más kisebbségekkel össze nem hasonlítható - kisebbség elismerésére. Ha a romákat európai kisebbségként tartanánk számon, ez sok további közvetlen lehetőséget nyújtana az Unió számára a problémák megoldására.
Szintén megismételném azon kérésünket, hogy a romapolitika a Bizottság egyik tagjának feladata legyen, és ne a jelenlegi helyzet folytatódjon, amelyben számos biztos foglalkozik e területtel, és egyikük koordinálja e tevékenységeket. A kérdés egy ember hatáskörébe kell, hogy tartozzon.
Végezetül, ami a diszkriminációt és a társadalmi kirekesztést illeti, ezek jó ideje a Parlament prioritásai közé tartoznak, és már az új tagállamokkal folytatott tárgyalások során is elsőbbséget élveztek. Most az új tagállamokat emelem ki, tudjuk azonban, hogy néhány régi tagállamban is akadnak problémák.
Akkoriban mindenfajta megállapodás köttetett az új tagállamok kormányaival, ezeknek végrehajtása azonban, ha létezik egyáltalán, nem megfelelő. Úgy gondolom, hogy az Európai Uniónak és az Európai Bizottságnak is szerepet kell vállalnia, és felül kell vizsgálniuk a csatlakozáskor kötött megállapodásokat, különösen azokat, amelyek érintik a romák helyzetének javítását. A két legfontosabb kérdés a diszkrimináció és a társadalmi kirekesztés.
Ezért képviselőcsoportunknak az a kérése, hogy ezeket még egyszer beszéljük át az érintett új tagállamokkal. Természetesen mi magunk is így teszünk majd, kérjük azonban ugyanezt a Tanácstól, és különösen a Bizottságtól: nem csupán Frattini úrtól, hanem kollégáitól is.
Franco Frattini
a Bizottság alelnöke. - (IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Egyértelmű, hogy még ez alkalommal is a megszokott őszinteséggel és nyíltsággal kell a Parlament felé fordulnom, amely iránt mély tiszteletet érzek, ez azonban nem akadályoz meg abban, hogy válaszoljak azokra a megállapításokra és véleményekre, amelyekkel nem értek egyet.
Nem néhány nappal ezelőtt kezdtem intézkedni, és nyíltan beszélni a ma tárgyalt kérdésről. Sokan idéztek egy-két sort az általam november 2-án adott interjúból - amely számos közül csak az egyik. Már hónapokkal ezelőtt felfigyeltem a problémára, méghozzá olasz polgármesterek kérésére, akik, mint azt tudjuk, különböző politikai pártokhoz tartoznak, legtöbbjük a balközéphez.
Az olasz polgármesterek május 19-i konferenciáján, egy hónapokkal ezelőtt lezajlott igen fontos találkozón - és figyelembe véve, milyen gyakran idézik az általam elmondottakat, magam is észben tartom az időpontokat - az olasz polgármesterek felvetették városaik biztonsági problémáit az olasz belügyminiszternek, és ezekért Európát hibáztatták. A találkozó végén Amato úr azt mondta, súlyos hiba volt azt gondolni, hogy a biztonság kérdése kizárólag azon vagyonos emberek problémája, akiknek van mit félteniük, és hogy olyan jelenségről van szó, amellyel, ha nem foglalkozunk, a szomszédokat is egymás ellenségeivé teszi. Ennek eredményeképp jött létre az Európai Bizottsághoz szóló kérelem, amelyet még aznap benyújtottak.
Június 23-án az ANCI közgyűlésén - amely, ahogyan az olasz képviselőtársak tudják, az olasz helyi hatóságoknak a firenzei polgármester elnökletével vezetett egyesülete - néhány nappal a helyi hatóságok képviselői és jómagam részvételével megrendezett találkozót követően nyilvánosságra hozták a romák befogadásáról szóló tervet. Ezen a Bariban lezajlott találkozón hozták tehát nyilvánosságra a romákra vonatkozó befogadási tervet, és a terv költségeinek fedezésére európai támogatási kérelmet nyújtottak be - amelyért azelőtt Olaszország még soha nem folyamodott. Az olasz polgármesterek egyetértettek abban, hogy az integrációs rendszer alapjául a kölcsönösség értékei kell, hogy szolgáljanak, és azzal érveltek, hogy kötelességünk befogadni és integrálni a bevándorlókat, amennyiben ők elfogadják országunk működésének szabályait.
Ezt az álláspontot képviseltem hónapokon keresztül, tulajdonképpen egészen nyár eleje óta, addig, amíg a bolognai és a firenzei polgármester által népszerűsített esemény odáig vezetett, hogy országos kampány indult az autók szélvédőjét tisztító emberek ellen. Firenze polgármestere - akit Önök is jól ismernek, és aki egyáltalán nem vádolható fajgyűlölettel, - még azt is kilátásba helyezte, hogy bűnözőnek kiáltja ki a szélvédőt mosó hajléktalanokat.
Ismét találkoztam a polgármesterekkel, és néhány héttel ezelőtt, október 25-én, egy újabb megbeszélést követően egy olasz hivataltól érkezett feljegyzés szerint "a polgármesterek nem értenek egyet, azonnal új törvényeket akarnak, és kijelentik, hogy az emberek nem értik a többség tagjai között kialakuló megosztottságot.” E kijelentések között volt az olasz polgármesterek és a belügyminiszter hozzám intézett kérelme is, mivel akkor még senki sem gondolta, hogy Európának bármilyen, a később elfogadott törvényerejű rendelethez hasonló eszköz rendelkezésére áll majd az 2004/38/EK irányelvet egyértelműen megsértő esetek kezelésére.
Ezért kezdtem el foglalkozni a témával, és mindazoknak, akik felszólalásaikban kritikával illettek, a következőket mondom: nem hiszem, hogy találhatnának egyetlen alkalmat is, amikor nem minden őszinte erőfeszítésemmel azon voltam, hogy hatékonyan együttműködhessek Amato úrral, a kérdés olaszországi felelősével. Kérem, hogy bizonyítsák az ellenkezőjét, hogy nem voltam hajlandó kérésre együttműködni Amato úrral, és hogy nem válaszoltam azokra a kérésekre, amelyeket az olasz kormány törvényes módon Európához intézett, ahogyan az néhány nappal ezelőtt is történt.
Néhány héttel az említett események után napvilágot láttak az első adatok - jól emlékszem rá, hiszen az Európai Bizottság tagjaként Bukarestből tiltakozó leveleket kaptam -; az adatokat a római polgármester tette közzé, amelyek szerint az olaszországi bűncselekmények 75 százalékát románok követték el, pedig a valós adatok szerint csupán a külföldiek által elkövetett bűncselekmények 75 százalékáért feleltek ők, amely sokkal alacsonyabb érték. Sokan emlékezhetnek rá, hogy az emberek tiltakozásképp kivonultak Bukarest utcáira, ennek ellenére azonban folytattam a megbeszéléseket Róma polgármesterével, felajánlva neki az Európai Szociális Alap forrásait. Levelet küldött nekem, amelyet nyilvántartásba vettek, és amelyben integrációs intézkedések formájában kérte Európa segítségét és támogatását. Kötelességemnek tekintettem, hogy segítsek, és így is tettem.
Befejezésképp nem hiszem, hogy a Parlamentben bárki is kétségbe vonná a tényt, miszerint attól eltekintve, amit Önök közül ma néhányan felhoztak, és ami egy adott interjúnak csak egyetlen pontja, bízom benne, hogy senki sem mulasztja el észrevenni mindazt, amit az évek során elértem. Azért dolgoztam, és dolgozom még most is, hogy még karácsony előtt kiterjeszthessük a schengeni térséget a kilenc új tagállamra.
Mi ez, ha nem a személyek szabad mozgása érvényesülésének hatékonyabbá tétele? Ha ez megtörténik, az nagy részben saját erőfeszítéseimet dicséri. Az elmúlt két és fél évben folyamatosan dolgoztam ezért, és mindig bátran kiálltam amellett, hogy a szabad mozgás joga az Európai Unió pilléreinek egyike. Nem hiszem, hogy bárki is azt állíthatná, nem szeretném, hogy ez a jog érvényesülhessen.
Egy befejező gondolat a romániai kérdéssel kapcsolatban: meghallgattam a romániai képviselőket. Ők mindenkinél jobban tudják, mit tettem azért, a jelentésekben, tanácsadással, a náluk tett látogatásokkal, hogy Románia csatlakozhasson az EU-hoz. Nem hiszem, hogy a Parlamentben bárki csak egy pillanatra is feltételezhetné, hogy nem a legmélyebb tisztelettel és barátsággal fordulok Románia és a romániai polgárok felé - nem a román bűnözők felé, akikre ugyanúgy tekintek, mint az olasz bűnözőkre -, vagy hogy ne tettem volna meg mindazt, amit az elmúlt két évben tettem. Nem hiszem, hogy egy interjúból kiemelt egyetlen mondat megváltoztathatja ezeket a tényeket.
Elnök
A vitát lezárom.
A szavazásra csütörtökön deli 12 órakor kerül sor.
Írásbeli nyilatkozatok (Az eljárási szabályzat 142. cikke)
Alessandro Battilocchio  
írásban. - (IT) A nemzetközi közvéleményt megrázták a tragikus római események. Úgy gondolom, sajnálatos, hogy néhány politikai képviselőcsoport esetlenül megpróbálja saját politikai céljaira felhasználni a helyzetet, néha akár a múltba történő visszatérés veszélyes és igen kontraproduktív lehetőségét megidézve. Az európai jogalkotás olyan szabályokat állít fel, amelyeket mind a 27 tagállamban tisztelni kell, nem elfelejtve, hogy bizonyos országokba földrajzi és logisztikai okokból könnyebb bejutni. Olyan rendszerre van szükség, amely mindenek fölé helyezi a jogokat, ám nem hagyja figyelmen kívül az egyén felelősségét; éppen e két szempont együttese az, amely e szektorban meghatározza a politikák hatékonyságát. El kell fogadni továbbá egy olyan alapvető megközelítést, amely egy részről kötelezi a tagállamokat a törvénytisztelő európai polgárok integrálására, más részről pedig lehetővé teszi számukra a törvényszegők kiutasítását. Olyan kihívásról van itt szó, amelynek kezelésében Európa meghatározó szerepet játszik.
Silvia-Adriana Ţicău  
írásban. - (RO) A bűnözésnek nincs nemzetisége. Sajnálatosnak és elítélendőnek tartok minden bűncselekményt, bárhol történjen is, az igazságszolgáltatásnak pedig tennie kell a kötelességét. Mégsem bélyegezhetünk meg egy egész népet vagy etnikai csoportot egy olyan bűncselekményért, amelyet annak egyik tagja követett el.
A bűnözés elleni küzdelem során nem korlátozhatjuk a személyek szabad mozgását, amely az európai integráció egyik alapelve.
Az európai polgároknak joguk van a tagállamokban szabadon élni és utazni, anélkül, hogy üldöztetéstől vagy ellenük irányuló erőszakos cselekedetektől kellene tartaniuk.
Arra kérem az Európai Bizottságot, hogy vizsgálja meg az Olaszország által nemrég elfogadott kormányrendeletet, amely lehetővé teszi, hogy mindenféle jogi biztosíték nélkül bárkit kiutasíthassanak az országból, különösen akkor, ha európai uniós polgárokról van szó. Ez a rendelet zöld utat adott a visszaéléseknek, amelyeknek néhány román állampolgár máris áldozatául esett. Kérem az olasz államot, hogy tegyen lépéseket a visszaélések megszüntetése érdekében.
Úgy gondolom, hogy a helyzetet sürgősen meg kell oldani, ha biztosítani szeretnénk, hogy az Európai Unió polgárai között ne lehessen megkülönböztetést alkalmazni, függetlenül attól, hogy románok, olaszok, németek, spanyolok vagy franciák-e. Nem szeretném, hogy ez a rendelet veszélyes precedenssé váljon, amely magát az unió alapelveinek tiszteletben tartását kérdőjelezné meg. Mindez negatívan befolyásolhatja az Európai Unió belső hitelét, illetve a világban betöltött szerepének hitelességét is.
