Keleti partnerség (vita)
Elnök
Hölgyeim és uraim, mai első napirendi pontunk a Bizottság nyilatkozata a keleti partnerségről.
Benita Ferrero-Waldner
a Bizottság tagja. - Elnök úr, nagyon örülök, hogy alkalmunk van lefolytatni ezt az igencsak időszerű vitát a keleti partnerséggel kapcsolatban. Ez az Európai Unió külpolitikájának egyik zászlóshajója, amelynek stratégiai ésszerűsége világos: hogy még nagyobb biztonság, még nagyobb stabilitás és még nagyobb prosperitás valósuljon meg keleti szomszédjainknál.
A grúziai konfliktus és az ukrajnai gázválság csupán két példa a periodikusan ismétlődő válságokra és ezt a régiót érintő instabilitásra. Mindezek közvetlenül hatnak az Unióra és annak polgáraira. Ehhez a két válsághoz most még hozzá kell adnunk a pénzügyi válságot is, amely különösen súlyosan érinti keleti szomszédságunkat. Míg minden válság esetén szükség van az azonnali, közvetlen beavatkozásra, újabb, további problémák kialakulásának megakadályozása céljából közép- és hosszú távú fellépésről is gondoskodnunk kell, és az azonnali választ igénylő kérdések mellett, keleti szomszédjaink, ha nem is egyenlő mértékben, de erősebb kötelékeket szeretnének kialakítani az Európai Unióval. Emellett fokozottabb segítségre van szükségük demokratikus intézményeik, államiságuk és a jogállamiság megszilárdításához.
Az Európai Unió képes válaszolni és válaszolnia is kell ezekre a kihívásokra; úgyszólván, a keleti partnerség a mi politikai válaszunk. A reformok érdekében nyújtott nagyobb támogatásunk és partnereink abban való segítése, hogy igazodjanak a közösségi vívmányokhoz, segíteni fogja keleti szomszédjaink stabilizációját.
A Bizottság 2008. december 3-án, kezdeményezésemre, ambiciózus közleményt adott ki a keleti partnerséggel kapcsolatban. Ez cseh, lengyel és svéd barátaink korábbi elképzelésein, valamint az Európai Parlament számos javaslatán alapult, amelyek közé többek közt, mélyreható szabadkereskedelmi megállapodások, az emberek nagyobb mobilitása, valamint nagyobb támogatások tartoznak. A keleti partnerség részeként javasoltuk továbbá minden egyes partnerünkkel való politikai kapcsolatunk társulási egyezményekkel történő fejlesztését - de csak akkor, ha teljesítették az idevágó politikai reformokra vonatkozó kritériumokat.
Javaslatot tettünk olyan intézkedésekre, amelyek fokozzák az energiabiztonság terén való együttműködést, és amelyek növelik a gazdasági és társadalmi fejlődést elősegítő támogatást, ezáltal próbálva csökkenteni az országokon belüli, gyakran destabilizáló erőként ható egyensúlyhiányt. Javasoltuk továbbá a keleti partnerség többoldalú keretrendszerének létrehozását, amely négy tematikus együttműködési platformot foglalna magában: először is, a demokrácia és a kormányzat stabilitása; másodszor, gazdasági integráció és konvergencia az EU-politikákkal; harmadszor, energiabiztonság, végül negyedszer, az emberek közötti kapcsolatok.
Javasoltuk, hogy az Európai Parlament Euronest kezdeményezése legyen szerves része a keleti partnerségnek, és hogy állítsunk fel egy keleti partnerségi parlamenti trojkát az Európai Parlament, az EBESZ és az Európa Tanács részvételével.
Mindezen javaslatok végrehajtására és a belső reformok támogatásának növelésére a Bizottság 350 millió EUR többletfinanszírozást kért a következő négy évre. Ez az Európai Szomszédsági és Partnerségi Támogatási Eszköz csupán 3,1%-a, és sokkal kevesebb, mint például az elfoglalt palesztin területek számára csak 2007 és 2009 között pótlólagosan elkülönített összegek. Röviden tehát, ez nem egy túlzó összeg: ez hosszú távú biztonságunkba való szükséges befektetés.
Tudom, hogy vannak Önök közt, akik még többet szeretnének tenni keleti partnereinkért. Ők elmondták, hogy a Bizottság javaslatai nem mennek elég messzire, vagy éppen nem elég gyorsak, különösen az emberek mobilitásának terén, mások viszont ennek épp az ellenkezőjét állítják. Meg kell tehát találnunk a megfelelő egyensúlyt az ambíciók és a valóság közt, és mihamarabb cselekednünk kell.
Örömömre szolgál, hogy abban a célban mindannyian osztozunk, hogy fokozatosan egyre közelebb hozzuk keleti partnereinket az Unióhoz, és hogy foglalkozzunk a stabilitásukat fenyegető veszélyekkel. A keleti partnerségnek kulcsfontosságú szerepe lesz ennek megvalósításában.
Remélem, hogy a mai vita határozott jelet küld a 27 tagállamnak most, a jövő heti európai tanácsi ülést megelőzően, valamint a 2009. május 7-i keleti partnerségi csúcs előkészítése idején.
A keleti partnerség azon kihívások mélyére hatol, amelyekkel manapság szembe kell néznünk. A keleti partnerség az EU közvetlen stratégiai érdekében áll: egy újabb biztonsági válság keleti szomszédságunkban nemcsak szomszédjainkra, de az egész EU-ra és annak minden polgárára kihatna. Ennélfogva nagyon hálás vagyok a Parlament támogatásáért, és várom mind az Önök felszólalásait, mind azt, hogy együtt dolgozhassak Önökkel a végrehajtás során.
Charles Tannock
a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, az európai szomszédságpolitika keleti dimenziójának előadójaként üdvözlöm a Bizottságnak az új keleti partnerségben részt vevő hat keleti államhoz fűződő kapcsolataink elmélyítése iránti elkötelezettségét. Fontos kiemelni, hogy a keleti partnerségnek önmagában véve még nem kellene lezárnia annak a lehetőségét, hogy ezen országok némelyike a jövőben teljes jogú tagként is csatlakozzon az Európai Unióhoz. Így például, amint azt Önök is jól tudják, én magam régóta szószólója vagyok Ukrajna uniós tagságának, és továbbra is meggyőződésem, hogy Ukrajna felvétele határozottan az EU stratégiai érdekében áll.
Szintén üdvözlöm az új parlamentáris testület, az Euronest létrehozását, amely egy olyan fórum lesz, amely keretében az Európai Parlament és a nemzeti parlamentek képviselői az egymással folytatott párbeszéd révén erősíthetik egymás demokratikus mandátumát, amely során, többek közt, ösztönözhetik Örményországot és Azerbajdzsánt, hogy üljenek le és vitassák meg a Hegyi-Karabah vitát, és hogy az új társulási megállapodások keretében tárgyaljanak a szabadkereskedelmi megállapodásokról, valamint a vízumszerzés megkönnyítéséről. Mindazonáltal remélem, hogy a keleti partnerség nem vezet majd újabb megosztottsághoz a partnerségben részt vevő államok, valamint az azoktól még keletebbre fekvő és a partnerségből kimaradó államok között. Nem szabad elfelejtenünk, hogy az olyan közép-ázsiai országok, mint Türkmenisztán, Kazahsztán és Üzbegisztán nyugat felé, az EU-ra tekintenek, ahonnan segítséget és kötelezettségvállalást várnak. Óvatosnak kell tehát lennünk, hogy szem elől ne tévesszük Közép-Ázsiával kapcsolatos felelősségünket csak azért, mert mi az EU keleti határaihoz legközelebb eső országokkal igyekszünk megerősíteni kapcsolatainkat.
Ami Fehéroroszországot illeti, én a múltban is élesen kritizáltam Lukashenko diktatúráját. Mindazonáltal, üdvözlöm az országgal való kapcsolatokban a közelmúltban bekövetkezett enyhülést. Régóta támogatom a jutalmon és büntetésen alapuló megközelítést, amely során Lukashenko elnök demokratikus reformok és a nyitottság irányában tett erőfeszítéseit elismernénk, és az Európai Unióhoz való kötődés szorosabbra fűzésével jutalmaznánk.
Azt, hogy Lukashenko úr részt vehessen az új keleti partnerség elindítása okán májusban, Prágában rendezendő csúcson, a magam részéről még korainak tartom, mivel Lukashenko elnöknek még bizonyítania kell az EU közös értékei és a demokrácia iránti megmásíthatatlan elkötelezettségét.
Hannes Swoboda
Elnök úr, biztos asszony, köszönöm a véleményét és az ügy iránti elkötelezettségét.
Szeretném aláhúzni, amit Ön is említett, nevezetesen azt, hogy a stabilitás, a demokratikus változás és most természetesen a gazdasági fejlődés vonatkozásában is óriási kihívásokkal kell szembenéznünk szomszédsági kapcsolatainkban. Ezért aztán megérett az idő arra, hogy kifejezzük elkötelezettségünket és készségünket arra, hogy szorosan együttműködjünk keleti szomszédjainkkal.
Világos - és nyíltan ki is kell mondanunk -, hogy érdekeltek vagyunk abban, hogy mi mint az Európai Unió milyen befolyással vagyunk keleti szomszédjainkra. Ezt a befolyásunkat azonban nem erőszakkal, nem fenyegetésekkel és nem korlátozásokkal szeretnénk kiterjeszteni, hanem azáltal, hogy támogatást ajánlunk pontosan azoknak az országoknak, amelyek saját stabilitásukat és demokratikus változtatásaikat igyekeznek megteremteni. Remélem, hogy ők valóban mindannyian a demokratikus változásokra törekszenek, különösen most, amikor Ukrajnához hasonlóan óriási gazdasági problémákkal szembesülnek.
E gazdasági problémák egy része miatt nem ezek az országok okolhatók, de természetesen egy részükért részben ők is felelősek. Annak is tudatában kell lennünk, hogy bizonyos dolgokat illetően kritikusnak kell maradnunk. Pontosan amiatt, hogy támogatást ajánlunk, kritikával kell illetnünk azt, ami kritikát érdemel, és meg kell mondanunk, mire van szükség ahhoz, hogy ezek az országok is betölthessék a szerepüket. Most különösen Ukrajnára gondolok, de rá a továbbiakban még bővebben kitérek.
Életbevágóan fontos, hogy a keleti partnerségben ne egy Oroszország ellen használatos eszközt lássunk, hanem egy olyat, amely célja azon országok megerősítése, amelyek szomszédja egyfelől az Európai Unió, másfelől Oroszország, minthogy - nagyon helyesen - Oroszországnak is a partnerünkké kellene válnia, különös tekintettel ezekre az intézkedésekre.
Nagy örömömre szolgál, hogy az Egyesült Államok és Obama elnök, Biden alelnökkel és Clinton külügyminiszter-asszonnyal egyetemben most az előzőektől eltérő politikát folytat. Az Oroszországon belüli fejleményekkel kapcsolatos kritikánkat nem szabad magunkban tartanunk. A reset gombot azonban, amelyről Biden úr beszélt Münchenben, próbálkozásképpen valóban meg kell nyomnunk, ezáltal ajánlva fel Oroszországnak, hogy friss alapokra helyezve újítsa meg kapcsolatait.
E tekintetben képviselőcsoportom nem különösebben örül annak, hogy Onyszkiewicz úr jelentése, amelyet a Külügyi Bizottság elfogadott, nem él azzal, amit az Egyesült Államok most kínál. Az USA mögött kullogunk, ami szörnyű. Vele együtt kellene előre haladnunk, folyamatosan szem előtt tartva, természetesen, az emberi jogok kérdését. Erre szükség lesz, és remélem, hogy van még rá mód, hogy elfogadjunk egy Oroszországgal kapcsolatos közös állásfoglalást. Véleményem szerint ugyanis ez rendkívül fontos.
Amint azt korábban említettem, ajánlatunk, a keleti partnerség nem jelenti azt, hogy mindent helyeslünk, ami a velünk szomszédos országokban történik. Így például, ha vesszük az ukrajnai helyzetet, nem mondhatjuk azt, hogy "mindegy, mit csináltok, milyen vitáitok vannak, és milyen problémákat vagytok képtelenek megoldani, továbbra is élvezhetitek az Európai Unió támogatását”. Ukrajna vezető erőinek végre közösen kell megoldást találniuk a problémáikra, mivel a gázválság az Ukrajnán belüli politikai spektrumon belüli vitákhoz kapcsolódik, ami számunkra teljességgel elfogadhatatlan. Nem áll szándékomban felelősökre mutogatni - ki-ki kialakíthatja saját véleményét. Mindenképpen létfontosságú azonban, hogy ezt világossá tegyük Ukrajna számára. Ugyanez érvényes Grúziára, és az összes többi országra is. Az Európai Unió tett egy ajánlatot, és remélem, hogy keleti szomszédjaink élnek majd ezzel az ajánlattal, komolyan veszik azt, és valósággá teszik a stabilitást és a demokráciát.
Szent-Iványi István
az ALDE képviselőcsoport nevében. - (HU) A keleti partnerség, a keleti bővítésből következő logikus és szükségszerű új prioritás az újraegyesült Európa talán legambiciózusabb külpolitikai vállalkozása. Jó lépés, de csak akkor van értelme és akkor lesz sikeres, ha valódi politikai akarat áll a megvalósítás mögött. Tehát ha nemcsak egyszerűen egy új címkét akarunk ragasztani az eddigi szomszédságpolitikára, hanem az eddigi szomszédságpolitikát messze meghaladó célkitűzéseket tűzünk magunk elé és messze meghaladó törekvéseink vannak.
Az első feladat egyértelműen az eddigi együttműködési megállapodások társulási megállapodásokra való fölváltása. Ennek része egy állandó intézményrendszer létrehozása is, de nem ez a legfontosabb. Fontos persze az állam- és kormányfők találkozója, a miniszterek találkozója, de ez sikeres csak akkor lesz, ha a két alappillér terén valódi eredményeket tud fölmutatni. A cél az, hogy megteremtse a szabadkereskedelmi övezetet és a szabadkereskedelmi megállapodásokat, valamint fokozatosan elérjük a vízummentességet. Tudjuk, hogy ez ma még - mindkettő - távoli célnak tűnik. Az érintett országok még nincsenek fölkészülve rá, a keleti partnerségnek abban kell segíteni, hogy az érintett országok minél hamarabb megfeleljenek ezeknek a feltételeknek, mert hiszen ez a közös érdekünk. Az elmúlt hónapok gázválsága rámutatott arra, hogy Európa mennyire kiszolgáltatott energetikai szempontból, ezért különösen fontos része a megállapodásoknak az energetikai együttműködés, amelyben részes lehet a tranzitország Beloruszia és Ukrajna, illetőleg az exportőr Azerbajdzsán is. Tehát ezt kifejezetten fontosnak tarjuk.
Hangsúlyozni szeretném, hogy ennek az együttműködésnek értékeket is kell közvetítenie. Akkor lesz sikeres a keleti partnerség, ha a demokrácia, a jogállamiság, az emberi jogok, a kisebbségi jogok értékeit is folyamatosan szem előtt tartja, segíti ebben a partnereknek, hogy előre lépjenek, de számon is kéri őket ezen a területen is. A keleti partnerségnek nyitva kell állnia Belorusz előtt is, de csak a feltételek teljesítése esetén. Világossá kell tenni, hogy az Oroszországtól való távolodás önmagában még nem jelenti az Európai Unióhoz való közeledést. Nekik bizony nagyon sok teendőjük van az emberi jogok, a demokrácia biztosítása területén, és akkor nyitva áll az együttműködés a számukra is. Világos költségvetési következményei is vannak a keleti partnerségnek: a következő évekre 350 millió eurót irányoztak elő - ez valószínűleg nem is lesz elégséges. A Parlamentnek az a feladata, hogy biztosítsa a szükséges anyagi hátteret is ehhez. tehát a keleti partnerségen belül el kell ismernünk az európai ambícióit a partnereknek, mert az a legfontosabb motivációs tényező számukra. Köszönöm.
Konrad Szymański
Elnök úr, a keleti partnerség bejelentése új reményeket ébresztett keleti szomszédjainkban. Ha ezeket most ismét meghiúsítjuk, akkor minden tekintetben korlátozzuk saját, a keletre gyakorolt befolyásunkat. Szomszédjaink pedig az Oroszország által befolyásolt övezetbe kerülnek, amelyet a destabilizáltság és a tekintélyelvűség jellemez. Fehéroroszország esetében óvatosságra intenék. Az ország jelenlegi ígéretei, miszerint megvalósítja a demokráciát, továbbra is alaptalanok. A fehéroroszországi hatóságok mindeközben deportálják a BelSat televíziós csatornához kötődő katolikus papokat, és megtagadják tőlük az engedélyt, hogy bejegyezhessék Minszkben a hivatalukat. Az ellenzéket támogató fiatalokat besorozzák a hadseregbe. Ürügyként használni a válságot a keleti partnerség finanszírozásának megtagadására, valamint lassítani a szabadkereskedelmi egyezmények és a vízummentességről szóló megállapodások aláírásának folyamatát a világnak ebben a részében a katasztrófa receptje az Európai Unió számára. Ha ez bekövetkezik, ne feledjük, hogy ne a moszkvai politika miatt zúgolódjunk. Ma rendelkezésünkre állnak a szükséges eszközök. Ha a keleti partnerség kimerül abban, hogy új csomagolást kap az eddigi tartalom, ne lepődjünk meg, ha nem járunk sikerrel keleten.
Jacek Saryusz-Wolski
Elnök úr, először is szeretném üdvözölni a Bizottság nagyon jól előkészített kezdeményezését. Másodszor, ez nem az Unió keleti politikájáról szól, hanem egy új formuláról, vagyis fel kell tennünk a kérdést: milyen új értéket képvisel? Én azt mondanám, hogy amellett, amit eddig is próbáltunk tenni, akár sikeresen, akár nem, most nemcsak azt próbáljuk meg elérni, hogy barátok vegyenek körül bennünket, hanem azt is, hogy ezek a barátok egymást is barátnak tekintsék. Ez a kulcsa az Európai Unió stabilitásának és biztonságának. Ebben a többoldalú dimenzióban látom én a többletértéket, amelyet ez az új projekt hordoz. Remélem, hogy márciusban az Európai Tanács is jóváhagyja majd. Tudjuk, hogy ez a cseh elnökség preferenciái közé tartozik - habár jelenleg nincs szerencsénk itt üdvözölni a teremben a cseh minisztert.
Ebben kulcsszerepet töltenek be a társulási megállapodások, amelyeknek hasonlónak, ugyanakkor differenciáltnak is kell lenniük, a többoldalú keretben részt vevő hat fél mindegyikének lehetőségeitől és teljesítményétől függően. Amint az már elhangzott, az energiabiztonság kulcsfontosságú kérdés. Nekünk és az érintett hat államnak is alapvető érdeke, hogy összekapcsoljon bennünket az energiabiztonsághoz való hozzáférés.
Felmerült a kérdés a vita során, hogy bevonjunk-e harmadik országokat. Véleményem szerint az a megfelelő megközelítés, ha Törökországot és Oroszországot eseti alapon vonjuk be. Fehéroroszországot mindenképpen meg kell hívnunk, de csakis azzal a kikötéssel, hogy megfelel az alapvető értékekre vonatkozó, általunk meghatározott minimális követelményeknek.
Nagyon örvendünk, hogy a biztos asszony észrevételezte és figyelembe vette, hogy a Keleti Szomszédság, az Euronest Parlamenti Közgyűlése - amelyet ez a Ház hívott meg - is szerves része lesz a projektnek.
Ami a finanszírozást illeti, amellyel megfelelőképpen kell foglalkozni, annak a következő pénzügyi tervben kell helyet kapnia. Remélem, hogy ez a 600 megfelelő lesz, de lenne egy fontos észrevételem a viták elkerülése érdekében. Mindezt nem tehetjük a déli szomszédság kárára vagy terhére. A déli és keleti szomszédságnak e tekintetben egyaránt szinergetikusnak és szimmetrikusnak kell lennie.
Kristian Vigenin
(BG) Elnök úr, biztos asszony, csakis pozitívan értékelhetjük a Bizottság javaslatát. Talán még az időzítése is ideális, hiszen a jelen válsághelyzetben minden európai országnak szolidaritásra van szüksége. Éppen tegnap és tegnapelőtt folytattunk igen átfogó vitát a régi és új tagállamok közötti szolidaritásról. Bizonyos mértékig ez egy műérv, viszont olyan, amely most számtalan embert foglalkoztat. Mindazonáltal, jelenleg különösen az Európai Unió keleti szomszédjai szorulnak rá a szolidaritás megnyilvánulására, mivel, gyakorlatilag nézve, nekik nem állnak rendelkezésükre azok a támogatási mechanizmusok, amelyekkel közvetlen nyugati szomszédjaik rendelkeznek. Ennélfogva, egy ilyen kezdeményezés jelentős bizonyosságot kínál nekik a tekintetben, hogy az Európai Unió még mindig törődik velük, és kész befektetni a velük való kapcsolatok fejlesztésébe.
Elmondhatjuk ugyanakkor, hogy bár ez egy jó kezdeményezés, mostantól fogva látnunk kell, hogyan fejlődik tovább, mert számos alkalommal voltunk már tanúi annak, hogyan hanyatlik le egy kezdetben jó kezdeményezés. Másfelől tény, hogy a kezdeményezés által megcélzott országok némelyike számára az uniós tagság elsődleges prioritás. Ebből a szempontból viszont nagyon fontos, hogy a keleti partnerséget se mi, se keleti szomszédjaink ne értelmezzék úgy, mint arra irányuló kísérletet, hogy a jövőbeni tagságot egyszer s mindenkorra megpróbáljuk kiváltani ezzel a kezdeményezéssel. Ezt szem előtt tartva, azt szeretném elmondani mindannyiunknak, biztos asszony, az Önnel való egyeztetés alapján hogyan fogadják ezt a kezdeményezést keleti partnereink. Hivatalosan, természetesen kötelességük lesz támogatni, ám különösen a jövőbeni lehetséges tagság szempontjából kíváncsi lennék, nincsenek-e kétségeik.
Úgy vélem továbbá, hogy ebből a kezdeményezésből egy valami hiányzik, amelyet már néhány képviselőtársam szóvá is tett, nevezetesen Oroszország szerepe. Tudatában vagyunk, természetesen, hogy ez egy rendkívül kényes kérdés, tekintve, hogy a szóban forgó országok nemcsak az Európai Unió szomszédjai, hanem Oroszországéi is. Számunkra pedig az is nagyon fontos, hogy Oroszországgal ezen országokat illetően is jó kapcsolatokat alakítsunk ki, hogy ne alakulhasson ki rivalizálás az Európai Unió és Oroszország között, hogy ne legyen összeütközés ezekben az országokban a két fő befolyásoló tényező közt, ennek ugyanis politikai instabilitás lenne az eredménye. Valójában, pontosan ez az, amelynek most bizonyos mértékig szemtanúi vagyunk. Az országok közül némelyik a szó legszorosabb értelmében megosztott, és polgáraik vagy Oroszország, vagy az Európai Unió felé fordulnak elvárásaikkal. Úgy hiszem, hogy még aktívabbnak kell lennünk, és még többet kell kínálnunk ezeknek az országoknak.
Azzal szeretném zárni a mondandómat, hogy támogatom a vízumkövetelmények könnyítését, amely fontos lépés, de e kezdeményezés részéről több olyan intézkedést szeretnék látni, amely az oktatáshoz és a csereprogramokhoz kapcsolódik, amelyek mindegyike a szóban forgó országok és az Európai Unió polgárai közötti kapcsolatok szélesítésével függ össze, csakúgy, mint természetesen az Európai Unióról való ismereteknek az ezekben az országokban történő bővítésével. Köszönöm.
Laima Liucija Andrikien
(LT) A keleti partnerségi politika rendkívül fontos politika, csakúgy, mint az Euronest projekt, amelyet a lehető legközelebbi jövőben meg is kell valósítani. Ezért aztán meggyőződésem, hogy meg kell találnunk azt a további 350 millió EUR-t, amely a keleti partnerségi politika végrehajtásához szükséges a következő négy évben. Ami Fehéroroszországot illeti, az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) és az Európai Demokraták Képviselőcsoportjának tagjaiból álló küldöttség három hete látogatást tett Minszkben. Küldöttségünk Javier Solana főképviselő úr fehéroroszországi látogatását követő napon érkezett. Egyfelől, az ő látogatása világos jelzés volt Minszk számára, hogy az Európai Unió kész új szakaszt kezdeni a pragmatikus kapcsolatokban. Másfelől, úgy tűnt, hogy az Európai Unió számos korábbi követelményéről, ha nem is feledkeztek meg, de legalábbis nem nagyon emlegetik. A konstruktív párbeszédről és az alapvető problémák megbeszéléséről szóló hangzatos frázisok a fehéroroszországi emberek többsége számára nem mutatták meg világosan, milyen politikát folytat majd az Európai Unió a jövőben. Ami megvolt, megvolt. A látogatás megtörtént, és egy szó sem hangzott el a demokratikus értékekről. Örömömre szolgál, hogy a PPE-DE delegáció Minszkben volt a Solana úr látogatását követő napon, és mi különösképpen kiemeltük az emberi jogi helyzetet, valamint a sajtószabadság követelményeit. Végezetül szeretném hozzátenni, hogy Lukashenko úr meghívása a prágai tavaszi csúcsra érthetetlen lenne és nehezen volna igazolható. Másodszor, a belorusz kormánynak demokratikus reformokat kell bevezetnie, és ezt a folyamatot tovább kell vinnie. A Lukashenko rezsim nem indulhat újra tiszta lappal.
Adrian Severin
Elnök úr, a keleti partnerség projektje hat országot ölel fel. Ezek egyike, Fehéroroszország, drámai példája az ön-elszigetelésnek, amelyre mi a múltban mind a szankciók, mind az ösztönzők tekintetében egy "túl kevés, túl későn” szindrómával jellemezhető politikával reagáltunk. Fehéroroszországban és, mondjuk, Grúziában nem sok közös van. A Lukashenko úr és Saakashvili úr közötti együttműködés a politikai fikció és politikai horror kombinációjának tűnik.
A másik öt ország a Fekete-tenger partján fekszik, és esetükben beszélhetünk szinergiáról - ami azt jelenti, hogy még semmilyen stratégia nincs. De helyettesíthet-e a keleti partnerség egy fekete-tengeri stratégiát? Nehezen lenne elképzelhető egy olyan regionális stratégia, amelyből hiányzik Törökország és Oroszország, ám ezek az országok kimaradtak a folyamatból. Ezekben az országokban az a közös, hogy mindegyik a Szovjetunióhoz tartozott, és hogy az Európai Unió mellett mindegyik Oroszország szomszédja is. Más szóval, közös szomszédsággal van dolgunk. Oroszország úgy tekint erre a területre, mint az ő részére fenntartott érdekszférára. Ezt egész biztosan nem fogadhatjuk el, másfelől viszont úgy tűnik, hogy a keleti partnerség bizonyos módon mintha a szomszédsággal kapcsolatos orosz politikát ellentételezné. Ezáltal azonban ez a terület ütköző érdekek és rivalizálás terévé válik.
A valódi kihívás nem más, minthogy hogyan alakítsunk ki egy közös EU-Oroszország politikát a közös szomszédság tekintetében. E nélkül ugyanis sosem érjük el a biztonságot és a stabilitást, sokkal inkább ezek ellentétét. Ami a többi dolgot illeti, a demokrácia és a felelősségteljes kormányzás, a gazdasági integráció és a konvergencia, az energiabiztonság és az emberi kapcsolatok már napirenden vannak. Ebből a szempontból Ukrajna sokkal előrébb tart, mint a többiek, és felteszem, hogy nem kifejezetten örül neki, hogy ajánlatunkon most a többiekkel is osztoznia kell.
A valódi probléma nem a címkék hiányossága, hanem a kézbesítés hiányossága volt. Azzal, hogy nemcsak mondjuk, de csináljuk is - és természetesen, biztos asszony, Önnek teljesen igaza van, amikor azt mondja, hogy ahhoz, hogy jó politikát folytathassunk, szükség van egy bizonyos büdzsére - és azzal, hogy a naiv konfrontáció helyett némi képzeletbeli realizmust is adunk hozzá, talán valóban értékes és pozitív tőkét kovácsolhatunk a keleti partnerségből.
Tunne Kelam
Elnök úr, szeretném üdvözölni a keleti partnerség projektjét, amely remélhetőleg megerősíti keleti szomszédjainknál a demokráciát és a reformokat. Ez azonban nem csupán egy regionális kezdeményezés: egész Európára kiterjedő projektként kellene tekintenünk rá. Ezért rendkívül fontos, hogy minden tagállam elkötelezetten vegye ki belőle a részét.
Efféle elkötelezettséggel az olyan traumatikus konfliktusok is megelőzhetővé válnának, mint amely például Grúziában történt tavaly augusztusban. Itt az ideje tehát, hogy a térség minden állama megértse, hogy egy efféle projektet nem lehet régimódi, érdekszférákért folyó harcnak tekinteni, és osztom a biztos asszony véleményét, miszerint a cél az, hogy még nagyobb stabilitást és biztonságot teremtsünk a szomszédságban.
A keleti partnerség révén az EU hat szomszédos országgal javítani fogja kapcsolatait. Az EU és Oroszország közötti négy közös térség létrehozásához lehetne hasonlítani, de ennek a kapcsolatnak a kölcsönösség és a feltételekhez való kötöttség a legfőbb elemei. A partnerség kétoldalú elkötelezettséget fog jelenteni annak érdekében, hogy fejlesszük mind a szabadpiaci kereskedelmi kapcsolatokat, mind a jogállamiságot, és a kapcsolat kiterjedtségi köre attól fog függeni, hogy milyen előrelépést tesznek a partnerek ezeken a területeken.
Még egy dolgot szeretnék kiemelni. A keleti partnerségnek nem csupán a kormányok közötti együttműködésre kellene korlátozódnia. A civil társadalmat is magába kell foglalnia, és ösztönöznie kell a polgári kezdeményezésű csereprogramokat a polgárok, a nem kormányzati szervek és a helyi hatóságok között.
A fehéroroszországi ellenzéki vezetők, akik ezen a héten idelátogattak, egyébként aggodalmukat fejezték ki amiatt, hogy az EU úgy nyit Fehéroroszország felé, hogy az nem vonja be a civil társadalmat, és egy olyan tekintélyelvű országban, mint Fehéroroszország, úgy vélem, a partnerségnek egyértelműen az emberi jogok terén való fejlődés konkrét lépéseire kell alapulnia.
Marian-Jean Marinescu
(RO) A keleti partnerség kezdeményezése különös fontossággal bír, és alkalmazása megkönnyítése érdekében számos eszközt a lehető leghamarabb be kell vezetni.
Üdvözlöm az új partnerségi keret által hirdetett együttműködési platformot, mivel szomszédjainkhoz fűződő kapcsolataink újraigazítása rendkívül fontos, nemcsak abból a célból, hogy még hatékonyabbá tegyük a velük való együttműködést, hanem azért is, hogy képesek legyünk megoldani a jelenleg előttünk álló legjelentősebb problémákat, például a gazdasági válságot és az energiabiztonságot, amelyeket nem lehet csupán országon belüli kérdésként kezelni.
A partnerség az EU számára rendkívüli fontossággal bíró projekteket ösztönöz azáltal, hogy egy olyan intézményes keretet támogat, amely magas szintre emeli mind a szomszédokkal való kapcsolatokat, mind a szomszédok közti intraregionális együttműködést. Vannak olyan prioritást élvező projektek, amelyek elengedhetetlenek az energiaválság kezelése szempontjából: ezek a fekete-tengeri régió projektjei és azok, amelyek a Kaszpi-tenger területének forrásait használják. Ezek a projektek csupán a biztos szomszédság és a megfelelő regionális partnerekkel való szoros kapcsolatok, valamint közös és kölcsönösen előnyös elkötelezettségek környezetében kivitelezhetők.
Christopher Beazley
Elnök úr, szeretnék visszautalni Andrikienasszony felszólalására, amelyben e Parlament küldöttségének minszki látogatásáról tett említést.
Biztos asszony, válaszában bizonyára Ön is megerősítené, hogy elítéli Lukashenko és kollégái azon nézetét, miszerint feltételek nélkül kellene kapcsolatot kialakítanunk velük. Amikor Minszkben voltunk, természetesen találkoztunk a demokratikus ellenzék vezetőivel, és beszéltünk a sajtó képviselőivel is. Világos, hogy Lukashenko szeretne jó kapcsolatokat kiépíteni velünk, ám ez nem az ő jólelkűségéből fakad: ez annak köszönhető, hogy nagyon komoly gazdasági problémákkal küzd, viszont szeretne hatalmon maradni. Arra utasította rendőrségét, hogy oszlasson fel békés demonstrációkat, és bár korábban szabadon engedett politikai foglyokat, most újra letartóztatja őket.
Biztos asszony, beszédében - amely alatt jelen voltam - Ön szólt az ember és ember közötti kapcsolatokról. Mit mondjunk mi, innen az EU-ból a fehéroroszországi embereknek és diákoknak? Őket támogatjuk, vagy azt a diktatúrát, amely jelen pillanatban elnyomja őket?
Ioan Mircea Paşcu
Elnök úr, felszólalásomban a keleti partnerség és a fekete-tengeri szinergia kapcsolatáról szeretnék beszélni.
Véleményem szerint, a legfőbb akadály az, hogy megtaláljuk a szinergia megfelelő helyét az EU kelet felé irányuló kezdeményezéseinek egyre összetettebbé váló képén belül. Ebből következően, a Fekete-tenger térségének valódi, lényeges kérdéseit, úgymint az energia, vagy a befagyasztott konfliktusok kérdését a következő módokon kell megközelíteni: az EU szomszédságpolitikáján keresztül, ahol a pénz van; a jövőbeni keleti partnerségen keresztül, amely célja, hogy növelje az érintett országok biztonságba vetett bizalmát és hogy biztosítsa az Európai Unióba történő energiaszállítást a grúziai háború után; az EU Oroszországgal és Ukrajnával való stratégiai kapcsolatain keresztül; vagy a Törökországgal folytatott csatlakozási tárgyalásokon keresztül.
Milyen cél marad hát a fekete-tengeri szinergia számára? Nem sok, mondhatnánk, leszámítva az arról szóló szemináriumokat és a tanulmányokat, hogy miként lehetne bővíteni a térségre irányuló, már meglévő európai kezdeményezéseket, valamint a nem politikai kérdések körét. Ezért, ha meg akarjuk őrizni hitelességünket, a szinergiaként ismert keret tartalmát is fejlesztenünk kell.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Elnök úr, a keleti partnerség olyan javaslatok komplex gyűjteménye, amelyek célja, hogy támogassák keleti szomszédjainkat a demokratikus változások ösvénye mentén. Ezek az országok válaszút előtt állnak. Választhatnak, hogy az orosz, vagy az európai modellt kövessék. Az Európai Közösség bizonyosan többet kínálhat nekik. Az európai partnerség nem arra irányuló kísérlet, hogy irányításunk alá vonjuk ezt a térséget, vagy, hogy kiterjesszük a befolyásunk alá eső területeket. Ez egy olyan megállapodás, amely mindkét fél számára előnyökkel jár. A partnerállamok új lehetőséget és támogatást kapnak a gazdasági és társadalmi átalakuláshoz. A Közösség pedig nagyobb energia- és politikai biztonságot garantál saját maga számára.
Törekednünk kell a vízumkorlátozások enyhítésére. Ha a keleti partnerség polgárai számára megkönnyítjük az EU területére történő belépést, fel fogják fedezni, milyen jelentős előnyökkel járhat számukra az Unióval való együttműködés. A polgárok közötti szorosabb kapcsolatok, különösen a fiatalok közti kapcsolatok egész biztosan segítik majd a partnerországok és az Európai Unió egymáshoz való közelebb kerülését. Lehetővé kell tennünk a fiatalok számára, hogy tanuljanak, és hogy utazzanak, és támogatnunk kell a tanulmányi és kulturális cserekapcsolatokat. A tudatos és tanult fiatalság jelenti kontinensünk jövőjét.
Margarita Starkevičiūt
(LT) Ukrajnában tett látogatásom alkalmával észrevettem, hogy keleti szomszédságunkban kevés figyelmet fordítanak a jogi keretek fejlesztésének. A közösségi vívmányok bevezetése Litvániának segített gazdasági és jogrendszere megreformálásában, és abban, hogy az Európai Unió tagjainak sorába lépjen. Remélem, hogy a keleti partnerség programja révén szomszédjaink több figyelmet fognak szentelni a jogi keretek fejlesztésének. Ez nemcsak az intézményi stabilitás biztosítását segíti majd elő, hanem a gazdasági reformok végrehajtását is. Másfelől, a jogi keretek fejlesztése lehetővé teszi számunkra, hogy ösztönözzük az Európai Unió és keleti szomszédjai közti együttműködést, mivel ez biztosítja a tőkebefektetésekhez és az emberi tudás alkalmazásához szükséges stabil környezetet.
Charles Tannock
Elnök úr, mivel két kollégám nincs az ülésteremben, magam szeretném kihasználni az időt, hogy szóljak még néhány szót erről a kérdésről, amely oly életbevágóan fontos helyet tölt be az Európai Unió következő évekbeli külkapcsolati prioritásai között.
Szeretnék gratulálni a Bizottságnak ehhez a kezdeményezéshez, amely tárgya, hogy a párbeszéd és a politikai menetrend egyik elsődleges céljává tegye az energiabiztonság kérdését. A külső energiabiztonsági politika életbevágóan fontos. Tanúi voltunk Ukrajna és Oroszország közelmúltbeli vitájának, és láttuk, milyen hatással volt ez a fogyasztókra a tőlük még oly távoli országokban is, mint Bulgária és Szlovákia.
Fontos, hogy ne felejtsük el, hogy a hat érintett ország közül több - úgymint Fehéroroszország, Ukrajna és Grúzia - kulcsfontossággal bíró tranzitország. Vannak köztük energiatermelők is - mint például Azerbajdzsán és a Kaszpi-tengeri gáz- és olajmezők. Lehetőségek rejlenek a Kaszpi-tengeren áthaladó, Közép-Ázsiáig vezető összeköttetésben is, amely, mint tudja, biztos asszony, nagyon közel áll a szívemhez, és mindig szószólója voltam annak, hogy rendezzük a helyzetet Kazahsztánnal. Fontos, hogy fenntartsuk a stabilitást a Kaszpi-tenger térségében, valamint, hogy a gázkérdésben változtassunk az Oroszországtól, és különösen a Gazpromtól való túlzott függőségünkön, amely vállalatot gyakran az orosz külügyminisztérium külön ágaként használják.
Azt is el kell mondanom, bizonyos sajnálattal, hogy míg a keleti partnerség nagyszerű lehetőség a Dél-Kaukázus országai számára - bár azt majd még meglátjuk, hogy képesek lesznek-e még nagyobb regionális integrációra, vagy inkább csak a Brüsszellel való kétoldalú kapcsolatokat fogják-e kihasználni -, nem hoz sok újat az Ukrajnához hasonló országok számára. Az ilyen országok már most is részt vehetnek a szabadkereskedelmi megállapodások tárgyalásain, ahol most a vízumkönnyítések, valamint a KKBP-ben és az SDP-ben való részvétel van napirenden. Sajnálattal mondom, de Ukrajna számára ez semmi újat nem jelent, bár a többi ország számára nagyszerű.
Marie Anne Isler Béguin
(FR) Elnök úr, biztos asszony, hölgyeim és uraim, szeretném emlékeztetni Önöket, hogy még mindig nem sikerült rendeznünk az ezekben a keleti térségekben korábban befagyott konfliktusokat, ahogy nem sikerült elkerülnünk az Oroszország és Grúzia közti háborút sem.
Úgy hiszem, hogy ezt a keleti partnerséget azért üdvözölhetjük, először is, mert szükség van e területek stabilizálására, és arra, hogy elkerüljük a befolyásoltsági területek kialakulásának csapdáját, hiszen itt vagyunk mi, itt van az Egyesült Államok, és itt van Oroszország és Törökország. Úgy vélem továbbá, hogy e partnerséggel összefüggésben fel kell tennünk magunknak a kérdést, hogy nincs-e szükség egy semleges pufferzóna kialakítására, vagyis olyan semleges státuszú államokra, hogy elkerüljük az afféle súrlódásokat, amelyeknek ma Grúziában és a NATO-tagságra törekvő Ukrajnában szemtanúi vagyunk. Pontosan tudjuk, miként hat ez a tagság Oroszországra.
Stabilitást és energiabiztonságot remélünk ettől a keleti partnerségtől. Biztosítanunk kell ezt a biztonságot, mivel ahogy egyik képviselőtársunk is mondta, a Kaszpi-tengertől az energia a Kaukázuson át érkezik; így tehát stabilitásra van szükség a Kaukázusban.
Úgy vélem továbbá, hogy polgártársainknak meg kellene ismerniük ezeket a térségeket, és ennek érdekében, úgy hiszem, hogy a Bizottságnak invesztálnia kell bizonyos projektekbe. A probléma valójában akkor mutatkozott meg, amikor az új tagállamok csatlakoztak. Véleményem szerint indítanunk kell olyan programokat, amelyek bemutatják ezeket a területeket, és amelyek biztosítják, hogy ezen országok számára is nyíljon európai perspektíva.
Jacek Saryusz-Wolski
Elnök úr, a jelentkezés alapján való szólítás jó lehetőség a vitatkozásra. Nem értek egyet Severin kollégámmal. Ő betekintési jogot engedne Oroszországnak a befolyás alatti zónákban. Ha stabilitást akarunk a keleti határainkon, több demokráciára és több piacgazdaságra van szükségünk. Oroszország kevésbé demokratikus és kevésbé piacgazdaság, mint a többi szomszéd, ezért semmilyen közös politika nem vinne bennünket közelebb a célhoz.
Az Oroszországgal való szimmetria ezen a téren nem hozza meg számunkra a nagyobb fejlődést. Oroszország sem hívott meg bennünket, amikor a FÁK megalakult, és a mi politikánk, valamint Oroszország politikájának egyvelege teljes mértékben kontraproduktív lenne.
Benita Ferrero-Waldner
a Bizottság tagja. - Elnök úr, igazán érdekes a vita, és szeretnék köszönetet mondani a képviselőknek, hogy általában véve ilyen nagy mértékben támogatják ezt a keleti partnerségi megközelítést.
Először is hadd mondjam el, hogy a keleti partnerség megközelítése értékeken alapul. Támogatja mind a politikai, mind a gazdasági reformokat. Ehhez forrásokra lesz szükség - és szeretném megköszönni Andrikienasszony ezzel kapcsolatos egyértelmű támogatását - és, amint azt Önök közül is többen mondták, politikai akaratra lesz szükség.
Rendkívül lényeges, hogy a kormányok közötti együttműködésen kívül a lakossággal is jöjjön létre együttműködés, ami teljesen nyilvánvaló, és ugyancsak van egy parlamentáris vetülete is a dolognak. Ezért aztán nagyon fontos, hogy Önök is használják az új Euronestet, és éljenek minden más egyéb eszközzel, hogy valóban megvalósulhassanak az elképzeléseink. Ez volna az első hozzáfűznivalóm.
A keleti partnerségről rengeteg mindent el lehet mondani. Az első kérdés, amely ezzel kapcsolatban felmerül az, hogy mennyiben hordoz többletértéket az általános szomszédságpolitikánkhoz képest. A válasz: "nagyon sokban”! Nagyobb mélységekbe visz: a társulási megállapodások már így is elég széleskörűek és mélyek. Ezen kívül általában lennének még a szabadkereskedelmi megállapodások, amelyeket nem lehet könnyedén felajánlani mindenkinek, mert ezekhez az érintett országokban számos strukturális változtatásra van szükség. Ez nagyon fontos.
Van elmozdulás a szorosabb politikai együttműködés és a biztonságra törekvés felé, amelyet Önök közül is többen említettek. Rendkívül fontos a vízumszerzés megkönnyítése, de a többi országnak még sok a tennivalója a határigazgatás és a dokumentumok biztonsága stb. terén. De van előrelépés - egy kedvezőbb ajánlat.
Aztán itt van a többoldalúság kérdése, mivel, amint azt mindig is mondtam, a szomszédságpolitika, a keleti partnerséggel egyetemben, elvileg egy kétoldalú felajánlás - amint azt Swoboda úr nagyon helyesen mondta -, amelynek ugyanakkor van egy többoldalú komponense, amely lehetővé teszi az országok számára, hogy együtt dolgozzanak, ami, ahogy a déli terület esetében is van, mindig sokkal bonyolultabb.
Ez egy felajánlás, amely révén megpróbáljuk közelebb hozni magunkhoz ezeket az országokat. Nincsenek meg ugyanazok az eszközeink, amelyek meglennének, ha tagjelölt országokról lenne szó, amely esetben ahhoz, hogy az adott ország belépjen a "klubba”, bizonyos számú feltételt teljesítenie kell, és amennyiben nem, akkor nem csatlakozhat. Így aztán, kezdeményezésekkel, ösztönzésekkel és pozitív impulzusokkal kell dolgoznunk. Ehhez időre lesz szükség, hiszen ez társadalmi változás kérdése is, ugyanakkor nagyon fontos, hogy ott legyünk, hogy felajánlást tegyünk, és hogy egyetértsünk ezzel.
Azokkal is egyetértek, akik azt mondták, hogy nem szabad úgy tekintenünk a keleti partnerségre, mint egy Oroszország elleni fenyegetésre. Ez igaz, és itt most egy kis, hat keleti partner alkotta csoportról és az Európai Unióról van szó, és ad hoc módon, eseti jelleggel miért ne szövetkezhetnénk akár Oroszországgal vagy Törökországgal is?
A Fekete-tengeri szinergia azonban nagyon fontos kezdeményezés az olyan projektekkel kapcsolatban, amelyek minden partnert, így Oroszországot és Törökországot is magukban foglalják. Ez egy fiatal politika, amelynek esélyt kell adnunk. Nem hajthatunk végre egy stratégiát mindössze egyetlen év alatt. Türelmesnek kell lennünk ezzel a roppant fontos politikával szemben, amelyet meg kell próbálnunk folyamatosan fejleszteni.
Szent-Iványi úrnak azt mondanám, hogy támogatjuk keleti partnereinket, hogy meg tudjanak felelni a feltételeinknek. Ez alapvető fontossággal bír. Ezért is működtetünk egy olyan mechanizmust, amely segítségével több kapacitásfejlesztést és intézményi fejlesztést valósíthatnak meg, mivel látjuk, hogy olykor maguk az intézmények nem elég erősek még.
Ami Ukrajnát illeti, dolgozunk a jogi kereteken, a végrehajtás azonban minden demokratikus államban a kormány feladata, miután a parlament elfogadta a jogszabályokat. Így hát, bár a keleti partnerség révén megpróbálunk támogatást nyújtani és ösztönzőleg hatni, az országokon is sok múlik, hogy elvégzik-e a rájuk eső munkát. Amint azt Swoboda úr is említette, az is roppant fontos, hogy kritikával éljünk, ha arra van szükség, és fontos, hogy egy országnak hiteles vezetése legyen. Jelenleg ebben nem minden esetben lehetünk biztosak, bár szeretnénk, ha az adott ország előrelépne.
Nagyon hálás vagyok Saryusz-Wolski úr támogatásáért. Nagyon helyes kimondani, hogy a differenciálásnak is kulcsszerepe van, hiszen az érintett országok rendkívül különbözőek: Ukrajna, elvileg, az előtérben áll, majd ott van Moldova és Grúzia, és van olyan ország is, mint Fehéroroszország, ahol igencsak kényes a helyzet.
Hamarosan én magam is ellátogatok Fehéroroszországba, ahol kényes egyensúlyt kell kidolgoznunk, mivel szeretnénk felajánlani valamit - különösen a lakosság számára. A Bizottság a kezdetektől fogva támogatta a vilniusi diákokat, és szeretnék még több támogatást látni a különböző tagállamok részéről is, mert azoknak, akik mindig felszólalnak ez ügyben, tenniük is kellene valamit. Ezt én mindig támogattam.
Mindazonáltal azt mondjuk, azt is szeretnénk, ha Lukashenko úr továbbvinné a reformjait. Lényeges, hogy úgy kommunikáljunk, hogy üzenetünk egyértelmű legyen. Hétfőn ülésezik az Általános Ügyek és Külkapcsolatok Tanácsa (GAERC), amelyen egész biztosan szó lesz Fehéroroszország kérdéséről. Az ülés eredménye nagy valószínűséggel hasonló lesz a maihoz, mivel még nem vagyunk vele megelégedve, habár már láttunk néhány pozitív lépést.
Hogy Vigenin úrnak is válaszoljak, azt mondanám, hogy a keleti partnerség nem helyettesíti a tagságot. Tagságról egyelőre szó sem lehet, hiszen sem ezek az országok, sem az Európai Unió nem érett meg még ezen országok taggá válására. Ezért aztán terveznünk kell. Ezt a politikát úgy terveztük meg, hogy annyit adjunk, amennyit csak tudunk, feltéve, hogy az országok elfogadják azt. A nehézség abban áll, hogy amint azt az előbb már említettem, sokkal könnyebb úgy kínálni valamit, ha pontosan lefektetjük a feltételeinket, vagy ha azt mondjuk: "nos, próbálják meg ezt, próbálják meg azt, és akkor kínálunk Önöknek lehetőségeket”. Ebben az esetben nincs olyan közvetlen cél, hogy érjünk el egy bizonyos meghatározott eredményt, csak az, hogy nagyobb stabilitás, nagyobb biztonság és több lehetőség legyen az általános végeredmény.
Ami a biztonsági kérdéseket illeti, azt válaszolnám Isler Béguin asszonynak, hogy teljes mértékben igaz, hogy még nagyobb biztonságra kell törekednünk, számos más kérdés is felmerül azonban. Nagyon kemény munka folyik Azerbajdzsán ügyében, Hegyi-Karabah kérdésével kapcsolatban, Moldova, Transznisztria és Grúzia ügyében, és ezekhez a kérdésekhez nagyon szigorúan ragaszkodunk. Ez egy elsődleges kérdés. Nem fogjuk elismerni Abházia és Dél-Oszétia függetlenségét, ugyanakkor együtt kell dolgoznunk Oroszországgal és szövetkeznünk kell Oroszországgal. E tekintetben egyetértek Swoboda úrral abban, hogy realistának kell maradnunk, ugyanakkor világossá kell tennünk szilárd álláspontunkat.
Ezek a legfontosabb kérdések, amelyekkel kapcsolatban rendkívül értékes hozzászólásokat hallottunk Önöktől. Multilaterális keretek között nagyon hasznos a civil társadalom bevonása, annak mindenféle formájában, és e keretek között arra is remek lehetőség nyílik számukra és számunkra is, hogy közösen dolgozzunk az energiabiztonság kérdésén. Az energiabiztonság ma az egyik leglényegesebb kérdés, amely terén valódi win-win szituációban vagyunk: mi is nagymértékben érdekeltek vagyunk, és ők is nagymértékben érdekeltek. Ezt kell tehát közös nevezőre hoznunk.
Elnök
Ezzel lezárom ezt a napirendi pontot.

José Ribeiro e Castro
(PT) Azt szeretném kérdezni az Elnökségtől, hogy megvitatjuk-e a Tanács számára benyújtandó európai parlamenti ajánlási javaslatot, tekintettel arra, hogy a Tanács képviselője nincs jelen. Van arról valamilyen információnk, hogy meg fog-e érkezni a vita ideje alatt?
Elnök
Ribeiro úr, semmiféle információnk nincs a Tanácstól. Reméljük, hogy jól vannak, de nem tudunk róluk semmit.

Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 142. cikke)
Urszula Gacek  
írásban. - Gazdasági válság idején felmerül a kérdés: nem kellene-e Európának saját dolgaira fókuszálnia ahelyett, hogy keleti szomszédjait támogatja?
Nos, Európának határozottan támogatnia kell őket a továbbiakban is.
Először is, keleti szomszédságunk, és elsősorban a súlyos gondokkal terhelt Ukrajna gazdasági instabilitása óriási veszéllyel fenyegeti Európa biztonságát. Viszont egy stabilizált ukrán gazdaság, amely egyre nagyobb mértékben integrálódna az EU-ba, óriási potenciális piacot jelentene az EU tagállamai számára.
Másodszor, keleti szomszédjaink bevonása az európai családba, még ha a tényleges uniós tagságra valószínűleg még nem nyílik reális lehetőség a legközelebbi jövőben, hosszú távú projekt. A jelenlegi válsággal az elkövetkezendő egy-másfél évben remélhetőleg megküzdünk. A keleti partnerség projektje viszont ennél hosszabb időre szól.
Harmadszor, még ha néhány keleti szomszédunk vezetői, mint például a fehérorosz elnök, és kisebb mértékben Ukrajna civódó vezetői, rosszallják is azt, hogy megpróbáljuk szorosabbra fűzni ezeket a szálakat, nem szabad elfelejtenünk, hogy keleti szomszédjainkat nemcsak a jelenlegi vezetőik alkotják, és hogy belpolitikai problémáik fényében szükségük van a támogatásunkra, a példánkra és az ösztönzésünkre.
Mieczysław Edmund Janowski  
Örömünkre kell, hogy szolgáljon, hogy az Európai Unió új lehetőségeket nyit a keleti szomszédjaihoz fűződő kapcsolatok terén. Az Európai Unió hat keleti szomszédjával való együttműködésének megerősítése érdekében az Európai Bizottság 2008 decemberében elfogadott egy javaslatot, amelyet Lengyelország és Svédország nyújtott be. Ez a lépés reményre ad okot. Remélem, hogy ez a projekt nem marad a képzeletbeli rajztáblán, hanem Ukrajnával, Moldovával, Grúziával, Örményországgal, Azerbajdzsánnal és Fehéroroszországgal folytatott kapcsolatainkkal összefüggésben valóban megvalósul. A keleti partnerség lehetővé teszi a politikai együttműködés szintjének valódi emelését, így teret ad új típusú társulási megállapodásoknak, az EU gazdaságával való messzebbmenő integrációnak, a partnerségben részt vevő országok állampolgárai könnyebben utazhatnak az EU területén (feltéve, hogy betartják a biztonsági követelményeket), létrejöhetnek minden érintett számára előnyökkel járó, az energiabiztonságot fokozó megállapodások, valamint mód nyílik a nagyobb mértékű pénzügyi segítségnyújtásra.
Tisztában kell lennünk azzal, hogy a keleti partnerség érdekében mind az Európai Uniónak, mind a partnerországoknak kötelezettségeket kell vállalniuk. Ez az erőfeszítés kézzelfogható politikai és gazdasági haszonnal járhat. Hozzá fog járulni a partnerek közti bizalmi szint emelkedéséhez, és ennek eredményeképpen, nőni fog a mindenkit egyaránt érintő stabilitás és biztonság. Mi talán különösen nagy reményeket fűzünk a javaslatban szereplő partnerség főbb kereteihez, különösen, ami a négy politikai platform, a demokrácia, a felelősségteljes kormányzás és stabilitás, a gazdasági integráció és az EU-politikákkal való konvergencia, valamint az energiabiztonság és a személyes kapcsolatok megteremtését illeti. Természetesen, elég sok a kétely, például a fehérorosz kormány valódi szándékait, vagy az Oroszországgal való kapcsolat kérdését illetően.
