Uporaba načela enakega plačila za ženske in moške (razprava) 
Predsednik
Naslednja točka je poročilo gospe Bauer, v imenu Odbora za pravice žensk in enakost spolov, s priporočili Komisiji o uporabi načela enakega plačila za ženske in moške.
Edit Bauer
poročevalka. - (SK) Razlike v plačilu glede na spol niso nič novega. Več kot petdesete let že člen v Rimski pogodbi prepoveduje diskriminacijo na podlagi spola pri plačilu, od leta 1975 pa velja Direktiva 117, ki od držav članic zahteva uveljavljanje načela enakega plačila za enako delo. Seveda drži, da ne izvirajo vse razlike v plačilu iz diskriminacije. Po zakonu velikih števil pa stalnih razlik med bruto urno plačilno postavko ni mogoče razložiti.
Med letoma 1995 in 2006 so po podatkih Eurostat razlike v urnih plačilih padle s 17 na 15 %, in to v obdobju, ko je večina univerzitetnih diplomantov ženskega spola.
Morda je trend res padajoč, ni pa premica. Po raziskavi Dublinske fundacije iz leta 2007, ki je zajela štiri države članice Evropske unije, se razlika dejansko širi. Če bi se razlika v plačilu manjšala s sedanjo hitrostjo, ne da bi se vmes od časa do časa spet povečala, bi se plačila morda izenačila v kakšnih sedemdesetih letih.
Lahko rečemo, da sedanja zakonodaja na tem področju ni prav posebej učinkovita. Razlogi za razlike v plačilu so različni. So tako sistematične kot posamične narave. Sektorsko, vertikalno in horizontalno ločevanje, razvrstitev poklicev, pogoji za vzpostavljanje ravnovesja med delom in življenjem ter stereotipi - vsi ti dejavniki imajo pomembno vlogo pri ohranjanju razlike pri plačilu, ki se kasneje prenesejo v razlike pri pokojnini, končni rezultat pa je, da je revščina ženskega spola, kot pravimo.
Razlike pri plačilu imajo tudi individualne razsežnosti. Po raziskavi Komisije se te razsežnosti povečujejo s starostjo, delovno dobo in izobrazbo. Statistike nadalje kažejo, da so razlike najmanjše pri mladih ljudeh. Razlika se pojavi po rojstvu prvega otroka in vrnitvi matere s porodniškega dopusta.
V povezavi z demografsko krizo, ki nam preti, ta problem, ki je sicer tudi pomemben dejavnik pri gospodarski konkurenčnosti, odpira tudi globok moralni problem, ki ga ne smemo prezreti.
Današnje vprašanje je, kaj lahko Evropski parlament naredi za rešitev stanja. Na eni strani ugotavljamo stalen problem, na drugi strani pa imamo precej neučinkovito zakonodajo. Ob tem pa seveda ne smemo spregledati dejstva, da razlogi za razlike pri plačilu daleč presegajo področje zakonodaje.
Evropski parlament pa ima na voljo le en instrument - zakonodajo. Vsakdo, ki nastopa na tem področju, nosi svoje lastne odgovornosti, naša odgovornost pa je poslati jasen signal, da hočemo boljše in učinkovitejše zakone za vzpostavitev bolj poštenih pogojev na trgu dela.
Vladimír Špidla
član Komisije. - (CS) Gospod predsednik, gospe in gospodje, Komisija pozdravlja samoiniciativno poročilo o načelu enakega plačila za moške in ženske in poročevalki čestitam za kakovostno opravljeno delo.
Tudi Komisija, enako kot Parlament, meni, da 15-odstotna razlika pri plačilu med ženskami in moškimi v današnji Evropi ni sprejemljiva. Seveda moramo biti previdni in ne smemo spregledati dejstva, da ta kazalec primerja relativne razlike med bruto urnimi zaslužki žensk in moških v gospodarstvu kot celoti. Torej ne meri zgolj neposredne diskriminacije, pač pa je kazalec vseh dejavnikov in vseh prikrajšanosti, ki jih trpijo ženske še pred vstopom na trg dela in nato ves čas poklicne kariere.
Sporočilo Komisije iz julija 2007 je ugotovilo, da je zakonodaja Skupnosti učinkovita pri odpravljanju neposredne diskriminacije - z drugimi besedami, v primerih, kjer je plačilo za enako delo za ženske nižje kot za njihove moške sodelavce. Zakonodaja pa je manj učinkovita pri zagotavljanju spoštovanja načela enakega plačila za delo enake vrednosti.
Na podlagi podrobne analize je Komisija ugotovila, da bi bilo mogoče razmišljati o taki spremembi zakonodaje Skupnosti, ki bi zagotovila predvsem izključitev tako neposredne kot posredne diskriminacije na podlagi spola iz vseh sistemov določanja plač.
Komisija je napovedala, da bo v letu 2008 preučila zakonodajo Skupnosti z vidika učinkov zakonodaje na področju razlik pri plačilu in da bo predlagala potrebne spremembe. Prej omenjena podrobna analiza je sedaj v teku in ne morem napovedati, kakšne rezultate bo dala. Da bodo rezultati kakovostni, je Komisija v delo pritegnila zunanje strokovne svetovalce, pa tudi obsežne strokovne zmogljivosti in znanje teles, ki se ukvarjajo z enakostjo spolov, v državah članicah.
O vmesnih rezultatih analize bomo razpravljali na delavnici v prvem četrtletju 2009, ki bi se je morale udeležiti vse zainteresirane strani, med njimi države članice, pravni strokovnjaki, državna telesa, ki delujejo na področju enakosti spolov, socialni partnerji in civilna družba.
Na ta proces bo odločilno vplivala tudi drža Parlamenta. Pomembno je, da nobeno vključeno zakonodajno telo ni izrazilo jasnega mnenja, da bi bile potrebne hitre spremembe obravnavane zakonodaje. Prav tako pomembno je, da se konkretna priporočila Parlamenta glede sprememb nanašajo na področja, ki jih je večina zainteresiranih strani označila kot problematična, med drugim na preglednost prejemkov, ocenjevanje dela in sankcije.
V zaključek: soglašamo s Parlamentom, da je tako velika razlika pri plačilih med ženskami in moškimi v Evropi nesprejemljiva. Komisija meni, da je zdaj pravi čas za zaokrožitev analize, oceno in načrtovanje naslednjih korakov, ki bodo pripeljali do konkretnejših rezultatov.
Donata Gottardi
Gospod predsednik, komisar, gospe in gospodje, resnično sem ponosna na delo, ki smo ga opravili v Parlamentu, in na to, da zna Parlament uporabiti svoje pristojnosti predlagatelja zakonodaje.
Poročilo, o katerem bomo glasovali, obravnava ključno vprašanje, temeljno načelo evropskega pravnega reda: načelo enakega plačila za moške in ženske na delovnem mestu. To ni le temeljno načelo, pač pa tudi prvo, vsaj časovno, med načeli enakosti. Vemo, da ga je vsebovala že Rimska pogodba, vemo, da se uporablja že od prvih sodb Sodišča Evropskih skupnosti, da je zakonsko urejeno že v direktivi iz leta 1975, in ponovno zakonsko urejeno pri preoblikovanju te direktive leta 2006, da je predmet stalnih študij in raziskav, kot je povedal tudi sam komisar, in stalnih zahtev za njegovo uveljavljanje.
Zakaj torej se danes vračamo k njemu in ga obravnavamo tako na široko in na globoko? Razlogov je precej: prvič, ker se nočem sprijazniti s pogostim nespoštovanjem načela, o čeme pričajo vse statistike, in drugič, ker verjamemo, da se je treba s skrajno krivico, ki jo trpijo ženske vseh poklicev v vseh državah Evropske unije na vseh ravneh in v vseh panogah, spopasti, dejstvo pa je, da razpoložljivi instrumenti pri tem ne zadoščajo, drugače bi nam ta trend v vsem tem času gotovo že uspelo obrniti.
In končno, ker verjamemo, da je čas, da začnemo razlike pri plačilih obravnavati resno, predvsem pa jih ne smemo več obravnavati kot nesrečno naključje v poklicnem življenju žensk. Kaj torej zahtevamo? Od Komisije zahtevamo konkretno, primerno direktivo o razlikah pri plačilu na splošno, ampak to š eni vse - direktivo ne samo zahtevamo, pač pa Komisiji pošiljamo natančna priporočila zanjo. Zgradili smo most, ki nas bo popeljal k resničnim spremembam, in menimo, da je za trdnost tega mostu potrebnih osem stebrov.
Prvič in predvsem, želimo predpisati opredelitev diskriminacije pri plačilu; ni dovolj obravnavati zgolj bruto urne postavke, saj ta popisuje samo neposredno diskriminacijo, to neposredno diskriminacijo pa smo že premagali. Ni torej naključje, da vse raziskave, ki obravnavajo celotno sliko, opozarjajo na skrajšani delovni čas in nas navajajo k obravnavi neposrednega in posrednega ločevanja, diskriminacije ter horizontalnega in vertikalnega ločevanja.
Zahtevamo primerljive, uporabne, enotne in popolne podatke. Vse prepogosto naletimo na manipulacijo s podatki in njihovo skrivanje, ki ju omogočajo sistemi razvrščanja delovne sile na podlagi stereotipnih v zgodovino zazrtih ustrojev del in nalog. Verjamemo, da organizacije na področju enakosti spolov odigrajo ključno vlogo pri spopadu z diskriminacijo, z osveščanjem in usposabljanjem sodstva ter socialnih partnerjev.
Hočemo uvesti konkretne kazni, pri tem pa upoštevamo, da so potrebni tudi preventivni ukrepi; potrebujemo aktivno delovanje in integracijo, torej pravo enakost med spoloma. Upam, da bo zbornica sprejela besedilo v celoti, saj bomo z natančnejšimi in podrobnejšimi predlogi Komisiji samo pospešili nadaljnje dogodke. Tako vsaj upamo: o enakem plačilu ni dovolj samo govoriti ali pisati, hočemo, da postane resničnost.
Anna Záborská
Najprej bi rada iskreno čestitala gospe Bauer za predloženo besedilo. Kot je rekla že gospa Bauer, razpravljamo o zadevi, ki je stara toliko kot Rimska pogodba. V petdesetih letih se je spremenilo bore malo.
Vprašanje enakega plačila za enako delo za ženske in moške prihaja na plan v osupljivo rednih presledkih, zlasti v predvolilnem obdobju. Ko Odbor za pravice žensk in enakost poslov predlaga kazni za podjetja, ki ne spoštujejo temeljih načel plačila, to sproži ugovore na podlagi načela subsidiarnosti, kot da bi to načelo upravičevalo neenakost.
Prejšnji teden sem se udeležila ministrske konference v Lillu. Pobuda francoskega predsedstva za razpravo o tej temi je bila sicer hvalevredna, vendar je spodbudila zelo malo konstruktivnih predlogov rešitev iz držav članic. Statistike kažejo, da neenakost plačila za ženske nastopi predvsem po rojstvu prvega otroka.
Nacionalne in evropske politike za vzpostavitev ravnotežja med družinskimi in poklicnimi ambicijami ne bi smele dopuščati odpiranja novih razlik med zaposlenimi, ki imajo družinske obveznostmi, in tistimi, ki niso poročeni oziroma nimajo otrok, zato tudi nimajo takšnih družinskih obveznosti. To je najprej in predvsem vprašanje socialnega modela, ki ga želimo vzpostaviti.
Predlagam, da sklenemo koalicijo z gospodarskimi podjetji. Če vodilni v podjetjih ne bodo pripravljeni delovati v tesnem partnerstvu z nami pri spodbujanju enakosti plačil, se bon a tem poročilu preprosto samo nabiral prah.
Lissy Gröner
v imenu skupine PSE. - (DE) Gospod predsednik, osuplja me, da imajo ženske tolikšno potrpljenje z nami. O neenakosti govorimo že 50 let, spremenilo pa se ni še nič pomembnega. Številke govorijo same zase: 15 % manj za enako delo, Tako so ženske prikrajšane za pravično plačilo, saj, če pogledamo na zadevo z druge strani, morajo ženske delati četrtino časa dlje, da zaslužijo enako denarja. Kje je naše mesto v Evropski uniji?
Države članice bi morale glede tega narediti več in vesela sem, da gospod Špidla sprejema predloge Parlamenta in izraža voljo za zakonodajne ukrepe. Očitno ni nobene druge možnosti. V Nemčiji, eni od največjih držav članic Evropske unije, znaša razlika pri plačilu v zasebnem sektorju 23 %. To je nesprejemljivo in pomeni, da smo na repu EU.
Dobro vemo, da so Francija in skandinavske države že sprejele pozitivne ukrepe. To je bistvo. Pozivamo socialne partnerje k ukrepanju in Skupina socialdemokratov v Evropskem parlamentu poziva k preglednosti v podjetjih, tako da bodo jasno vidne tudi nagrade in jih bo mogoče upoštevati v uradnih ocenah in bomo lahko zadeve bolje obvladali. Redni pregledi plač lahko služijo za ugotavljanje uspeha oziroma neuspeha boja proti diskriminaciji pri plačilih.
Po mojem mnenju se v Nemčiji ne bo mogoče izogniti zakonu za zasebna podjetja. Pritisniti moramo na države članice, da bodo uvedle predpise o najmanjši plači, da se bo mogoče zanesti, da lahko ženske zaslužijo dovolj za preživetje, saj je to najboljša zaščita pred revščino na stara leta.
Kakorkoli že, za ohranitev jasnosti besedila gospe Bauer pozivam Skupino Evropske ljudske stranke (Krščanskih demokratov) in Evropskih demokratov, naj umakne spremembe, ki zahtevajo brisanje delov besedila, saj bi to samo razvodenilo poročilo. Raje se držimo jasnega in odločnega jezika.
Siiri Oviir
v imenu skupine ALDE. - (ET) Komisar, predsednik, kolegi. Poročevalka, gospa Bauer, je rekla, da je revščina ženskega spola. Ponoviti moram tudi, da je že leta 1957 člen 119 Rimske pogodbe vseboval načelo, da morajo moški in ženske za enako delo prejeti enako plačilo. Danes, v letu 2008, pa ženske v Evropski uniji zaslužijo v povprečju 15 % manj kot moški, v moji domovini, Estoniji, pa celo 25 % manj kot moški.
Neenakopravnost pri plačilu znatno vpliva na položaj ženske na ekonomskem in socialnem področju, v času aktivne delovne dobe in kasneje. Zvišuje tudi tveganje revščine pri ženskah, zlasti v enostarševskih družinah. Neenakost med plačili za moške in za ženske pogosto void tudi v neenakost med moškimi in ženskami glede pokojnin. Samske upokojenke so pogosto izpostavljene tveganju revščine.
Zato podpiram stališča, ki jih predlaga poročilo, to je, naj Evropska komisija do 31. decembra 2009 predstavi zakonodajni predlog v zvezi s pregledom sedanje zakonodaje z vidika načela enakega plačila za moške in za ženske. Sprejeli smo že vse preveč zakonodajnih aktov in čakali vse predolgo, rezultati pa niso kaj posebnega.
Čas je pokazal, da tega problema ni mogoče rešiti zgolj z zakonodajo Evropske unije. Ena od pomembnih možnosti rešitve problema bi lahko bila zagotovitev pomembnejšega mesta te tematike v političnih akcijskih načrtih. Le učinkovita kombinacija politik, ki obsega več zakonodaje in večjo učinkovitost zakonodaje, obenem pa tudi imenuje nosilce odgovornosti, nam lahko pomaga najti ustrezno rešitev tega problema.
Rada bi se zahvalila poročevalki za poudarke na zelo pomembnih vidikih v njenem poročilu, vsem pa se zahvaljujem za pozornost.
Hiltrud Breyer
Gospod predsednik, drži, da v 50 letih od podpisa Rimske pogodbe nismo dosegli kaj prida napredka glede enakosti žensk na trgu dela. Številke so zastrašujoče: 80 % zaposlenih s skrajšanim delovnim časom je žensk, redno je zaposlenih le 57 % žensk, pri moških pa ta delež znaša 72 %. Neenakost pri plačah ostaja na isti ravni od leta 2003, od leta 2000 pa se je zmanjšala za pičel 1 %. To so zastrašujoče številke in vsi med nami se pritožujemo nad njimi. Omenili smo tudi že dejstvo, da so ženske dvakrat prikrajšane, saj se ta neenakost pri plači prenaša tudi na neenakost pri pokojninskih pravicah in pri ravni socialnega varstva, imamo pa tudi davčne in socialne sisteme, ki še vedno kaznujejo ženske, na primer tako kot v Nemčiji, kjer davčni sistem neporočene pare in družine z dvema dohodkoma obravnava neugodno.
Komisija je izjavila, da bo pripravila zakonodajne predloge, ampak, zakaj tako pozno? Zakaj je moralo preteči toliko let tega parlamentarnega mandata brez kakršnega koli predloga na tem področju? Parlament je že večkrat zahteval predloge. Glede kvot smo zagovarjali uvedbo zakonskih zahtev. Imamo tudi države članice, na primer Švedsko, ki so si zastavile cilje z roki. Zakaj vendar ne izkoristimo možnosti, ki nam jih omogočajo zahteve za enakost spolov, za pritisk na države članice, naj se potrudijo odpraviti sramotno razliko pri plačilu? Slišali smo že, da ima Nemčija, ki žal zaseda tretje najslabše mesto, razliko pri plačilu sramotnih 23 %. Prav tako moramo jasno povedati, da bodo predpisi o najmanjši plači vnesli spremembe predvsem v panogah, v katerih delajo predvsem ženske. Prav tako pa moramo zbrati pogum, da bomo jasno povedali ...
(Predsednik je prekinil govornico)
Ilda Figueiredo
v imenu skupine GUE/NGL. - (PT) Razvrednotenje dela s prenizkim plačilom je že od nekdaj eno od razširjenih orodij kapitalizma pri stopnjevanje izkoriščanja delavcev. To zadeva zlasti ženske delavke, zato pomeni tudi razvrednotenje materinstva.
Ni sprejemljivo, da je, več kot 30 let po sprejemu direktive o enakem plačilu za moške in ženske, stopnja diskriminacije še vedno visoka, zlasti posredne diskriminacije v obliki negotovosti delovnih mest, ki zadeva posebej ženske in mlade ljudi. V nekaterih državah z visoko stopnjo brezposelnosti, med katere spada tudi Portugalska, se povprečne razlike pri plačilih med moškimi in ženskami še povečujejo in v zasebnem sektorju že presegajo 25 %, kar pomeni, da je revščina še vedno ženskega spola, tudi med upokojenci.
Evropska komisija in države članice morajo sprejeti potrebne ukrepe za boljše vrednotenje dela, odpravo razlik pri plačilih in odpravo stereotipov v zvezi z delovnimi mesti in panogami, kjer je diskriminacija žensk stalna praksa. Poklice in panoge, v katerih prevladujejo ženske, na primer trgovino na drobno, storitvene dejavnosti in nekatere industrijske panoge, je treba ovrednotiti višje.
Izkušnje kažejo, da rastoča brezposelnost slabi tudi pravice žensk, stopnjuje izkoriščanje delavcev in stopnjuje diskriminacijo.
Zato zahtevamo novo politiko, ki bo dajala prednost zaposlovanju s pravicami, boju proti diskriminaciji ter zaščiti materinstva in očetovstva kot temeljnih družbenih vrednot.
Zato podpiramo poročilo, ki smo mu predlagali nekaj sprememb, ki poudarjajo pomembno vlogo kolektivnih pogajanj v boju proti diskriminaciji žensk, nenazadnje glede dostopa do trga dela, plačila, pogojev dela, poklicnega napredovanja in poklicnega usposabljanja.
Urszula Krupa
Gospod predsednik, osnutek poročila o enakem plačilu za moške in ženske vsebuje nekaj utemeljenih točk glede enakega plačila za delo enake vrednosti. Enakost pri plačilu je nujna, tako kot ustrezna plačila pri delih, pri katerih prevladujejo ženske zaradi psiholoških in fizičnih danosti.
Učinkovitost določb, zapisanih v množici nesmiselno podvajajočih se dokumentov je odločilno odvisna od učinkovitega izvrševanja zakonodaje v državah članicah. Izvrševanje pa zna biti precej težavno v prevladujočem zasebnem sektorju, kjer večina vodilnih delavcev pazi predvsem na dobičkonosnost podjetij in ne upošteva nikakršnih etičnih in moralnih načel, obenem pa preprečuje delovanje sindikatov, ki želijo ščititi delavce in sodelovati pri plačnih pogajanjih. Problem neenakega plačila torej spada v sklop diskriminacije šibkih.
Ne rabimo nikakršnih znanstvenikov ali strokovnjakov za ugotovitev, da je diskriminacija predvsem rezultat levičarskih materialističnih ideologij, preziranja etičnih načel, opuščanja osebnega razvoja, sebičnosti, pohlepa, izkoriščanja šibkih in revnih, ne le kar zadeva plače, pač pa tudi kar zadeva v Evropski uniji vedno bolj prevladujočo prakso, ki se širi tudi v najbolj revne in šibke države, diskriminacije katolikov in oseb, katerih pogledi se razlikujejo od pogledov, ki jih zahteva predpisana politična korektnost.
Gabriele Stauner
(DE) Gospod predsednik, gospe in gospodje, dejstvo, da so ženske za enako delo še vedno manj plačane kot moški, je žalostna zgodba Evropske skupnosti.
To je res popolnoma nerazumljivo, saj je zadeva zakonsko jasno urejena. Od ustanovitve Skupnosti leta 1957 - kot smo danes že večkrat slišali - je načelo zapisano v Rimski pogodbi kot pravica, ki je je mogoče neposredno uveljavljati. Z drugimi besedami, vsaka ženska lahko to pravico uveljavlja neposredno pri Sodišču Evropskih skupnosti: EU ne pozna nobene močnejše pravne zaščite od te. Pri uveljavljanju tega načela pa zaostajamo v povprečju za 20 %. Zato je nujno - kot predlaga Komisija - uveljavljati to načelo prek sekundarne zakonodaje.
Razmere tudi na tem področju kažejo na razliko med zakonodajo in življenjem. Ljudje, ki so odvisni od delovnega mesta in plače - med njimi je veliko žensk - pogosto sploh ne upajo zahtevati svojih osnovnih pravic, da jih ne bi vrgli iz službe. Torej ne moremo preprosto ponovno pozvati k odgovornosti podjetij, češ da že spodobnost narekuje enako obravnavo žensk pri plačilu. Velja pa, da mora neposlušnež občutiti vsaj palico. Zato zagovarjam hude in dosledne kazni za kršitelje zakona. Še zlasti države članice se morajo te zadeve končno resno lotiti, poiskati podjetja, ki kršijo to načelo in jih kaznovati, na primer prek zakonodaje o javnih naročilih.
Na Komisijo bi rada naslovila drobno kritiko: morda je bil proces v tem primeru malce ohlapen in morda ste preveč pozornosti posvečali podjetjem. Čestitam gospe Bauer za njeno poročilo.
Teresa Riera Madurell
(ES) Gospod predsednik, komisar, tudi jaz bi želela čestitati poročevalki za opravljeno delo. Gre za zelo tehtno poročilo, če upoštevamo, da je razlika pri plačilu v Evropski uniji stvarnost in da bi jo morali odpraviti. Nesprejemljivo je, da ženske zaslužijo 15 % manj od moških, v zasebnem sektorju pa lahko ta razlika doseže tudi 25 %.
Proti razlikam pri plačilu se je težko boriti, saj izvirajo iz posredne diskriminacije: večino negotovih delovnih mest in delovnih mest s skrajšanim delovnim časom zasedajo ženske.
Kaj bi morali storiti? V bistvu moramo spodbujati politike enakih možnosti, katerih cilj je uskladitev poklicnega in družinskega življenja, pa tudi politike zmanjševanja števila najslabše plačanih del ter zviševanja plačila na takih dela, ki jih večinoma opravljajo ženske.
Zato bi rada med priporočili iz poročila - ki so vsa zelo pomembna - posebej opozorila na priporočilo za spremembo Direktive o uresničevanju načela enakih možnosti ter enakega obravnavanja moških in žensk pri zaposlovanju in poklicnem delu z vključitvijo navedbe razlike pri plačilu, ter na priporočilo za spremembo okvirnega sporazuma o delu za skrajšani čas, kjer so razlike največje.
Marco Cappato
(IT) Gospod predsednik, gospe in gospodje, komisarju Špidli bi želel povedati, da bi bilo po mojem mnenju v zakonodajne ukrepe proti diskriminaciji pri plačilu ob odličnih predlogih iz poročila gospe Bauer prav vključiti tudi vprašanje diskriminacije pri pokojninah. Le-ta je morda res nekoliko bolj prefinjena, posrednejša oblika diskriminacije, je pa posebej obsojanja vredna v državah, kakršna je Italija.
Gre tudi za diskriminacijo glede upokojitvene starosti, zadevo, ki jo je Evropska komisija že obravnavala in ki jo moramo po mojem mnenju upoštevati. Leta 2004 je Evropska komisija opozorila italijansko vlado, da razlike pri upokojitveni starosti niso sprejemljive: 60 let pri ženskah in 65 let pri moških, kar lahko štejemo za sprejemljivejšo starostno mejo. Radikalci smo skupaj z Emmo Bonino skušali na vse načine opozoriti javno mnenje, vlado, opozicijo in politične stranke, da je treba to razlikovanje odpraviti. To se ni zgodilo.
Po zaslugi Evropske komisije je Sodišče dne 13, novembra končno razsodilo, da je diskriminacija nezakonita in da pomeni kršitev Pogodb ter zakonodaje Skupnosti. Najbolj zaskrbljujoča pa je argumentacija v obrambo diskriminacije, ki se jo poslužujejo v Italiji. Italija je trdila, da jo utemeljuje cilj odprave sedanje socialne in kulturne diskriminacije žensk - z drugimi besedami, da diskriminacija na trgu dela pač obstaja. Za odpravo ene vrste diskriminacije se vzpostavi drugo vrsto diskriminacije, po kateri se morajo ženske upokojevati prej kot moški. Po mojem taki pojavi terjajo posredovanje, saj jih je treba odpraviti na evropski ravni.
Eva-Britt Svensson
(SV) Gospod predsednik, najprej bi se rada zahvalila gospe Bauer za pomembno in konstruktivno poročilo, ki ga v celoti podpiram. Drugič, eden od kolegov poslancev je pred kratkim omenil, da so ženske šibke. Rada bi povedala, da ženske niso šibke. Šibke jih dela patriarhalni ustroj družbe.
Direktiva EU o enakem plačilu je v veljavi že 30 let. Kljub temu ženske še danes niso enakovredne moškim - tako glede plačila kot glede vpliva - niti v družbi niti na delovnem mestu. Kljub temu, da so ženske na splošno više izobražene, v povprečju zaslužijo 15 % manj kot moški za enako ali podobno delo. Torej je očitno, da samo izboljšanje zakonodaje ne bo zadostovalo za odpravo diskriminacije pri plačilu. Razlika med ženskami in moškimi glede plačila je konec koncev samo še en znak neprestane diskriminacije žensk prav na vseh področjih. Ni dovolj, da smo slabše plačane za enako delo, pogosto smo prisiljene sprejeti neobičajno delo ali delo s skrajšanim delovnim časom ipd. Diskriminacija pri plačilu spremlja ženske skozi vse življenje, običajno v starosti trpimo tudi slabše pokojninske pogoje ter razmere.
Skrajni čas je za skupni nastop proti diskriminaciji žensk.
Godfrey Bloom
Gospod predsednik, na žalost večina politikov ne razume pravilno vzrokov razlik med spoloma glede plačila. Osnovna podmena, sicer zmotna, odraža pravljico, da zaposlovanje uravnava povpraševanje, torej delodajalci. To sploh ni res. Tisti, ki se zavzemajo za to, da bi ženske na navidez enakih delovnih mestih prejemale enako plačilo kot moški, spregledujejo dejstvo, da posameznik ni ekonomska enota.
Ob vsej že zdaj preobsežni delovni zakonodaji, ki jo običajno sestavljajo ljudje brez omembe vrednih izkušenj v poslovnem življenju, razlike pri plačilu ostajajo iz enega samega, preprostega razloga: zaposlitev je stvar povpraševanja in ponudbe, izbire sloga življenja, pogosto temelji na izbiri prioritet, želji po zgodnji upokojitvi, po bivanju v določenem delu države ali mestu, na potrebah, ki jih narekujejo konjički ali šport, ali potrebah, ki jih narekujejo otroci. Delodajalec in delojemalec skleneta medsebojno pogodbo, enako kot kupec in prodajalec pri kateri koli dobrini.
Komisija Združenega kraljestva za enakost in človekove pravice zaposluje znatno več žensk kot moških, uslužbenci pa v povprečju zaslužijo več kot uslužbenke. Strinjam se, da je imela dosedanja zakonodaja le omenjene učinke na to dinamiko. Sicer bi res lahko sprejeli zakonodajo proti ...
(Predsednik je prekinil govornika.)
Zita Pleštinská
(SK) Hvala, gospod predsednik, komisar. Veseli me, da ta "ženska" razprava teče pod vašim predsedstvom.
Cenim prizadevanje, ki ga je poročevalka, gospa Bauer, vložila v iskanje uravnoteženega pristopa pri oblikovanju priporočil Komisiji in v izboljšanje zakonskega okvira EU, zlasti v njeno učinkovitejše izvrševanje.
Zaradi razlik pri prenosu v notranji pravni red, uveljavljanju in tolmačenjih na ravni držav direktiva o uveljavljanju načela enakega plačila za moške in ženske ni mogla odpraviti plačilnih razlik med spoloma, ki so povezane predvsem s stopnjami poklicnega ločevanja.
Pozdravljam poudarek v poročilu, da materinstvo ne bi smelo škodovati ženskam, ki se odločijo prekiniti poklicno kariero, da bi skrbele za otroke. V vseh državah članicah bi morali straši najmanj eno leto od rojstva otroka prejemati pomoč v znesku, najmanj enakem neto zaslužku pred nastopom porodniškega dopusta, ta pomoč pa bi morala biti povezana s sistemom, po katerem bi se višina plačila računala ob upoštevanju delovne dobe. Materinstvo bi moralo ženski prinesti ugodnosti, ne pa neugodnosti.
Enako pomembna je tudi izobrazba, saj lahko pomaga pri odpravljanju stereotipov o spolih in pri izboljševanju plačil na tistih nekaj delovnih mestih, na katerih zaenkrat še ni žensk.
Države članice bi morale vzpostaviti kampanje obveščanja, s katerimi bi osveščale delodajalce in delojemalce glede obstoječih ali možnih razlik pri plačilih na trgu dela v EU. Obenem je potrebno obveščanje o osnovnih ukrepih za kaznovanje delodajalcev, ki kršijo načelo enakega plačila za enako delo.
Verjamem, da bo na podlagi priporočil iz poročila, za katera še enkrat čestitam poročevalki, gospe Edit Bauer, Evropska komisija v sodelovanju z Evropskim parlamentom in državami članicami oblikovala zakonodajo, ki bo zares zagotovila enako plačilo za moške in ženske.
Gabriela Creţu
(RO) Kolegice in kolegi, to poročilo je verjetno najtehtnejši dokument, kar smo jih sestavili v zvezi z razlikami pri plačilih. Zlasti priporočila, ki ga spremljajo, pomenijo korak naprej k dokončni uveljavitvi načela enakega plačila za delo enake vrednosti. Čestitati moram vsem, ki ste sodelovali pri poročilu. Zaenkrat se delo vrednoti na podlagi tradicij in pogajalski sposobnosti. Ko govorimo o pogajanjih, mislim na močne sindikate, ki bi lahko prisilili vlade in delodajalce k priznanju ustreznega plačila. Obe omenjeni merili delujeta ženskam v škodo.
Potrebna sta nam nediskriminacijski sistem vrednotenja dela in nova razvrstitev poklicev. Pozivamo države članice in Komisijo, naj se vendarle enkrat lotijo sprejema konkretnih ukrepov za zagotovitev enakosti spolov. Upajmo, da bodo to storile javno, s podporo klavzulam, ki so za evropske ženske najugodnejše, konec meseca v Parizu. Ne prepuščajmo pa se utvaram. Tudi po oblikovanju in uveljavitvi novega sistema bo le-ta zajemal le plačano delo. Ne bo odpravil dela, ki ga doma in v okviru sive ekonomije opravljajo zlasti ženske, brez razlik v plačilu, saj za to delo plačila niti ne prejemajo.
Věra Flasarová
(CS) Komisar, gospe in gospodje, poročilo gospe Bauer ocenjujem kot velik uspeh. Neenakost med moškimi in ženskami glede plačil je ena od najtrdovratnejših oblik diskriminacije žensk. Kot je povedala gospa Bauer, so statistike o delovnih mestih pomanjkljive tako na državni ravni kot na ravni EU. To vprašanje sem tudi sama obravnavala v vrsti knjig in člankov, ki sem jih objavila v zadnjih letih. Nižje plačilo ženskam, ki opravljajo enako delo in imajo enake kvalifikacije ter produktivnost, žal povzroča globoko zakoreninjeno stereotipno prepričanje, kdo je tisti, ki naj bi materialno preživljal družino.
Ta naloga je tradicionalno dodeljena moškim, vsi sistemi zaposlovanja, v zasebnem ali javnem sektorju, pa to prepričanje v glavnem tiho potrjujejo. Po globoko ukoreninjenem prepričanju moški s svojim prihodkom preživlja ne le sebe, pač pa vso družino, ženini prejemki pa so zgolj nekakšno dopolnilo družinskemu proračunu.
Čeprav je to težko verjeti, je ta iluzija tako trdovratna, da tudi uveljavitev enakih pravic na delovnem mestu ne zagotavlja preobrazbe na ravni kulture, zato moramo žal iskati poti za uveljavitev enakosti z zakonodajo. Zeto močno podpiram zamisel, da bi člen 29 Direktive 2006/54 razširili z natančnimi navodili za uporabo načela enakosti.
Marie Panayotopoulos-Cassiotou
(EL) Gospod predsednik, komisar, poročilo gospe Bauer ne potrebuje nikakršnih dopolnitev od nas, saj že samo kaže pot k odpravi pojava, ki bi se ga morala naša družba sramovati in ki vzpostavlja začarani krog krivice, saj že otroci vidijo, da je njihova mati za enako delo plačana manj od očeta, enako vidijo ženske delavke, da za enako delo dobijo manjše plačilo od moških sodelavcev.
Družba ta pojav dopušča in ohranja; ženske bi morale imeti na voljo pravna sredstva za popravo svojih razmer, kjer in kadar je to potrebno, moč države pa bi morala poskrbeti za sprejem ustreznih ukrepov, ki bi upoštevali obdobja, namenjena skrbi za družino, obdobja brezposelnosti in obdobja bolezni, ki bi zagotovili pošteno obdavčitev, s katero bi odpravili neenako plačilo žensk za delo, ki bo moralo upoštevati ne le čas dela, pač pa tudi kakovost in druge elemente, ki jih ženske vnašajo v svoje delo.
Ponavljam, komisar, poziv gospoda Cappate k premisleku o vaših pogledih, pogledih Komisije, na spore, ki jih imajo nekatere države glede upokojitvene starosti za moške in ženske, tudi pred Sodiščem Evropskih skupnosti. Ti spori so bili v prid vsem ženskam, ne glede na to, ali so matere ali ne, seveda pa je pri materah še pomembneje upoštevati skupni čas, zlasti ker se pri izračunih časa dela zavzemate za upoštevanje celotnega življenjskega cikla.
(Predsednik je prekinil govornico)
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg
(PL) Gospod predsednik, v Evropski uniji ženske zaslužijo povprečno 15 do 25 % manj kot moški. Poleg tega je plačni sistem, ki pri izračunu plače upošteva delovno dobo, neugoden za ženske, ki morajo pogosto prekiniti svojo kariero iz družinskih razlogov. Skrb za otroke, menjave službe in skrajšani delovni čas ženske neizogibno potiska v stalni strukturni zaostanek. Načela enakega plačila za enako delo ne smejo izkrivljati stereotipni pogledi na vlogi spolov, ki so včasih znatno vplivali na izbiro poklica in izobrazbe, porodniški dopust oziroma prekinitev kariere iz družinskih razlogov pa ne sme biti podlaga za diskriminacijo žensk na trgu dela.
Direktiva o uresničevanju načela enakih možnosti ter enakega obravnavanja moških in žensk pri zaposlovanju in poklicnem delu je nedeljivi del acquis communautaire, države članice pa jo morajo čim prej uveljaviti. Cilj odprave razlik pri plačilu mora biti v celoti vgrajen v delovno zakonodajo, redni pregledi enakosti plačil in grožnja kazni pa bi morali odpraviti vse vrste diskriminacije, še posebej diskriminacijo na podlagi spola.
Ria Oomen-Ruijten
(NL) Gospod predsednik, hvaležna sem gospe Bauer za odlično poročilo. Preprosto ne moreš verjeti, da danes razpravljamo o temi, ki je na dnevnem redu že od leta 1957, ko sta bila enaka obravnava moških in žensk ter enako plačilo za moške in ženske vklesana v Pogodbo. Evropska pravila in zakonodajo imamo že 30 let. Imamo okvirni načrt Evropske komisije za obdobje 2006-2010, med katerega ključne cilje spada tudi zmanjšanje razlik med moškimi in ženskami pri plačilih; ta cilj je, med drugim, tudi del Lizbonske strategije.
Kljub temu se razlika pri plačilih ne zmanjšuje. Prejšnjo soboto sem v časniku The Times celo prebrala, da so razlike med plačili moškim in ženskam v Združenem kraljestvu dosegle že 21,7 % v zasebnem sektorju in 13,8 % v javnem sektorju. Znakov izboljšanja ni mogoče opaziti - če vzamemo za primer mojo državo - v drugih državah članicah. Poročilo Svetovnega gospodarskega foruma o enakosti spolov za Nizozemsko kaže, da je ta država na seznamu enakega plačila za enako delo uvrščena šele na 88. mesto.
Zato je potrebno ukrepanje. V petek so ministri Francije, Češke republike in Švedske sprejeli akcijski načrt. Koliko akcijskih načrtov pa nam je pravzaprav še potrebnih? Gospa Bauer je v predloženi resoluciji nanizala množico priporočil, kar je odlično, a po mojem mnenju sta najpomembnejši dve nalogi. Najprej moramo zagotoviti uveljavitev enake obravnave in vzpostaviti mnogo strožji nadzor na tem področju - enakega plačila moških in žensk, na katerem temeljijo tudi naši sistemi socialnega varstva. Drugič - in rada bi vas jasno opozorila na to točko - priče smo razlikam med moškimi in ženskami glede pokojnin. Soočamo se s staranjem prebivalstva in če ženske ne bodo imele pokojnin, nas čakajo hudo žalostne razmere. Na to se moramo osredotočiti v prihodnosti.
Marusya Ivanova Lyubcheva
(BG) Pozdravljam razpravo o tem poročilu. Neenakost med moškimi in ženskami pri plačilu je trdovratna, a nesprejemljiva. Naše razprave pa ne bi smeli omejiti na enako plačilo za enako delo. Upoštevati moramo širši zorni kot. Individualna narava dela je temelj vseh dejavnosti, pomembno pa je najti objektiven način ocenjevanja njegove vrednosti, z jasnimi pravili, merili in kazalniki, ki bodo prispevali k večji objektivnosti in odpravili diskriminacijo z jasnimi zakonodajnimi ukrepi. Pomemben element tega predstavljata vrednotenje poklicev in določanje njihove cene. Zaradi nizkega finančnega vrednotenja so nekateri poklici neprivlačni, moški se jih izogibajo, opravljajo pa jih ženske. Izboljšanje teh razmer bi pozitivno vplivalo na krepitev ekonomske neodvisnosti žensk. Nizka cena storitev na primer medicinskih sester ali učiteljic ni sprejemljiva, saj vrednost ne njihovemu pomenu za razvoj družbe. To je področje, kjer imajo določene obveznosti tudi Komisija in države članice.
Romana Jordan Cizelj
(SL) Spoštovani! Tudi jaz bom začela s tem, da je dejstvo, da ženske v povprečju zaslužijo 15 procentov manj kot moški in da je v privatnem sektorju ta razlika celo 25 procentov, nesprejemljivo. Ob tem naj poudarim, da ženske, na primer v moji državi, Sloveniji, po izobrazbi prav nič ne zaostajajo za moškimi, zato je potrebno ukrepati. Marsikdo pa se verjetno sprašuje, zakaj je potrebno ukrepati na evropskem nivoju, zakaj ne prepustimo reševanja problema državam članicam. Eden od razlogov je ta, da se razlike prepočasi manjšajo, drugi razlog pa je, da je v večini držav članic žensk v politiki premalo, da bi lahko ustrezno opozorile na probleme, povezane s spoloma.
Manjšina lahko prepričljivo opozori na svoje probleme le, če je v določeni instituciji, na primer v parlamentu ali vladi, prisotna vsaj s 30 procenti. In veliko je evropskih držav, ki ne premorejo 30-procentnega deleža žensk v politiki. Povprečni delež žensk v vladah držav članic in tudi njihov delež v parlamentih sta nižja od 30 procentov. V Evropskem parlamentu pa nas je 31 procentov, torej ravno nekaj več kot je kritična masa, da uspešno opozorimo na probleme, povezane s spolom. Zato moramo nanje opozoriti, od tu.
Drugo vprašanje, ki sem si ga zastavila, je, ali niso predlagani ukrepi preveč revolucionarni in presegajo načelo subsidiarnosti? Tudi v odgovoru na to vprašanje se strinjam s poročevalko, ki pravi, da zakonodaja ni dovolj učinkovita in da lahko in moramo ukrepati. Naši predlogi morajo biti pogumni, da predstavljajo dobro izhodišče za oblikovanje stvarnih politik. Podpiram jo, ko predlaga, da naj Komisija najkasneje do 31. decembra naslednjega leta pripravi nov zakonodajni predlog o reviziji obstoječe zakonodaje glede enakega plačila za moške in ženske, in ji čestitam za dobro pripravljeno poročilo.
Iratxe García Pérez
(ES) Gospod predsednik, pred dvema mesecema smo v tej dvorani razpravljali o letnem poročilu o enakosti med moškimi in ženskami. Eden od najbolj zaskrbljujočih vidikov, na katerega je opozorila takratna razprava, je predmet današnje razprave: razlike med plačili moškim in ženskam.
Zaskrbljujoče je, da nam od leta 2003 do danes ni uspelo zmanjšati 15-odstotne razlike. To pomeni, da mora ženska za enako plačilo delati 52 dni na leto več kot moški.
Take razmere so za Evropsko unijo popolnoma nesprejemljive, zato moramo za odpravo razlike vsekakor sprejeti mnogo ostrejšo zakonodajo in mnogo bolj zavezujoč sporazum z delodajalci.
Naj pa se na kratko dotaknem še enega kočljivega vprašanja s tem v zvezi. Naslednji mesec bomo razpravljali o Direktivi o delovnem času, ki se lahko tudi izkaže kot ovira pri usklajevanju med družinskim in poklicnim življenjem pri ženskah. To je nedvomno zelo občutljivo vprašanje v zvezi z delom. Zato imamo velika pričakovanja tudi glede tega.
Rumjana Želeva
(BG) Moje čestitke Edit Bauer za odlično opravljeno delo pri priporočilih za enako plačilo za moške in ženske. Vem, da je vložila obilo truda v sestavljanje dokumenta, ki kolikor mogoče upošteva dejansko stanje, in upam, da bodo priporočila iz dokumenta našla pot tudi v prakso.
V moji domovini, Bolgariji, se razlike med plačili moškim in ženskam gibljejo v območju od 25 % do 30 %, in kljub nekoliko manjšim razlikam po Evropski uniji je dejstvo, da so ženske plačane slabše kot moški. Zakaj je tako? Eden od dejavnikov je struktura plačil v nekaterih poklicih z velikim deležem ženske delovne sile. Drug vzrok izhaja iz tega, da se nihče ne čuti odgovornega za tako stanje, torej tudi ne za reševanje težav. Današnji globoko ukoreninjeni stereotipi in predsodki o delitvi dela med spoloma reševanje problemov ne le ovirajo, pač pa pogosto služijo tudi kot izgovor za njihovo popolno prezrtje.
Kaj lahko storimo v takem stanju? Najprej, kot ugotavlja tudi poročilo, je obvezni pogoj uskladitev držav članic z obstoječo zakonodajo. Politike držav morajo spodbujati uveljavljanje enakih pravic in enakega plačila. Drugič, preglednost pri vrednotenju dela in določanju plačnih tarif morajo postati integralni, ne več zgolj formalni vidik delovanja podjetij. Na koncu, spodbujanje notranjega dialoga in komunikacij med upravo in delavci, še zlasti v malih in srednjih podjetjih, mora postati del resnično nove kulture evropskih družb in kulture Evrope kot celote.
Še enkrat bi želela čestitati gospe Bauer za njeno strokovno predstavitev problemov in rešitev. Hvala vam za pozornost.
Mairead McGuinness
Gospod predsednik, zahvalila bi se vam za to razpravo. Rada pa bi odprla eno vprašanje, in morda bi Komisija lahko razmislila o njem. Govorimo o enakem plačilu za enako delo in to bo vedno naša želja in zahteva. Kakšni so pogledi Komisije na sedanje razmere na trgu dela? Bojim se, da bi se lahko zaradi množičnega zapiranja delovnih mest po Evropski uniji zadeve lahko še poslabšale, namesto da bi se izboljšale, saj ljudje želijo zaslužiti denar, čeprav ga prejmejo manj, kot je njihovo delo v resnici vredno. Rada bi slišala komentar Komisije na to temo.
Rada bi odprla tudi vprašanje diskriminacije, ki prizadeva tako moške kot ženske: med delavci v javnem sektorju in delavci v zasebnem sektorju, v katerih vladajo zelo različni pogoji. Uživajo različne pokojninske pravice in pravice socialnega varstva, včasih pa neenakost nima podlage samo v spolu - kljub temu, da to poročilo obravnava razlike med spoloma -, skrbi pa me, da se v sedanjih razmerah problem ne bo omilil, pač pa še zaostril.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Gospod predsednik, komisar, razlika med plačo ženske in plačo moškega, ki opravljata enako delo, znaša 15 %. Pri vodilnih kadrih ženskega spola razlike dosegajo do 20 %, v primeru vodilnih delavcev malih in srednjih podjetij pa celo do 30 %.
Le 28 % raziskovalk v industriji in le 34 % delavk v industriji ima po več kot enega otroka.
Komisar, za ženske na porodniškem dopustu izračun nadomestila na osnovi letnega povprečja pomeni finančno izgubo, ob vsem pomenu tega obdobja v življenju ženske za celotno družbo. Mater ne smemo kaznovati, ker rodijo in skrbijo za otroka v prvih mesecih življenja.
Prepričana sem tudi, da bi morali nadomestilo med porodniškim dopustom plačevati tudi drugim materam, ne le tistim, ki so v zadnjih 12 mesecih pred porodom delale. Menim, da ni otrok odgovoren za to, ali je njegova mati v omenjenem obdobju delala ali ne. Prepričana sem, da predvsem ne bi smeli dopustiti diskriminacije med otroki že od rojstva naprej.
DanutBudreikait
(LT) Lahko le ponovim, da so bili dokumenti, ki zavezujejo države članice z enakemu plačilu moških in žensk za enako delo, sprejeti že davnega leta 1974. Kljub temu, da je od sprejema preteklo že 30 let, pa se razmere niso spremenile. Povrhu vsega se je v moji domovini, Litvi, začela reforma pokojninskega sistema. Del prispevkov, ki so jih delavci doslej plačevali v državni pokojninski sklad, se prenaša v zasebne pokojninske sklade. V zadnjih letih se je izkazalo, da morajo za enako rento iz teh skladov ženske plačevati 35 % višje prispevke kot moški, ker pač živijo dalj časa. Poleg tega je izstop iz takega zasebnega sklada enako zapleten kot osvoboditev iz suženjstva - kar je že samo po sebi še ena kršitev človekovih pravic in svobode izbire. Enak sistem razlikovanja med spoloma poleg Litve uporablja samo še Bolgarija.
Komisijo pozivam, naj preuči te primere in predlaga ukrepe oziroma rešitve.
Zuzana Roithová
(CS) Komisar, gospe in gospodje, dejstvo, da morajo ženske v Evropski uniji delati na leto skoraj dva meseca več, da zaslužijo enako kot moški, je več kot zaskrbljujoče. Ob tem, ko Evropa izumira, lahko tukaj samo ugotavljamo, da diskriminacija žensk in družin z otroki vztraja na ravni do 25 %, čeprav ženske danes že presegajo moške po ravni izobrazbe v razmerju 60:40. Gospa Bauer je zapisala, da je v tako imenovanih moških poklicih delo žensk običajno podcenjeno, brez objektivnih utemeljitev. Če pa je vzrok manjše število let delovne dobe, ker ženske nekaj let skrbijo za svojo družino, moramo o zadevi resno razmisliti. Družina ne bi smela pomeniti cokle.
Gospa Bauer je razburkala vodo in njeni argumenti za sproženje pregleda protidiskriminacijske zakonodaje pa prepričljivi. Podpiram tudi predlog, naj bo pogoj za udeležbo pri javnih razpisih in projektih, ki jih financira EU, dokazilo podjetja, da je njegova plačna politika protidiskriminacijska. Menim, da je to prava pot za spremembo spolnih stereotipov pri vodilnih delavcih, zlasti v zasebnem sektorju. Rada bi se zahvalila poročevalki za zelo strokovno poročilo.
Bogusław Liberadzki
(PL) Gospod predsednik, pri razpravi o tako pomembni temi zbode v oči, da sta se razprave udeležila samo dva moška govornika. Govor gospoda Blooma je bil tako moški, da je z njim zelo težko soglašati.
Obravnavamo pa zelo pomembno poročilo. Obravnavamo poročilo, iz katerega izvemo, da delo ima svojo vrednost, da ga je treba ustrezno plačevati in da je treba plačilo določati po merilih, kakršna so narava dela, učinkovitost, vnašanje nove vrednosti, ne pa po spolnih merilih. Ampak v državah članicah se razmere tudi spreminjajo. Dovolite mi, da omenim svojo domovino, kjer smo pred kratkim okrepili enakost spolov z uredbo, po kateri lahko tudi oče izkoristi očetovski dopust; to je znak, da se približujemo in da smo na pravi poti.
Ewa Tomaszewska
(PL) Gospod predsednik, ženske za enako delo ne prejemajo enakega plačila. Njihovo plačilo pa je nižje tudi zato, ker delajo v slabše plačanih panogah in so njihove zaposlitve bolj začasne, pod slabšimi pogoji. Neenakost plačila se odraža tudi v neenakosti socialnega varstva, predvsem pri pokojninah. Na eni strani slabše plačilo za enako delo, na drugi strani pa manj delovnih let zaradi obveznosti materinstva - to oboje povzroča revščino žensk, ko dosežejo starost za upokojitev. Tako neenakost plačila ženske udari dvakrat huje.
Rada bi pripomnila, da zakon diskriminacijo prepoveduje, v praksi pa ugotavljamo, da diskriminacija ostaja. Glavno vprašanje je torej, kako izvrševati zakone v praksi.
Zbigniew Zaleski
(PL) Nobene utemeljitve ni za diskriminacijo žensk pri plačilu in o tej zadevi ni kaj razpravljati. Tri kratka vprašanja: v ekonomskem smislu bi moralo plačilo ustrezati učinkom dela na podlagi opravljenih storitev, ne glede na to, kdo delo opravi. Druga točka: Evropa se stara, pa naj nam bo to všeč ali ne. Morda bi morali razmisliti o dodatkih za ženske, ki delajo enako delo kot moški, ob tem pa se odločijo še roditi otroke in jih vzgojiti, s tem pa vzdržujejo število prebivalstva. Tretja točka: dober zgled na tem področju so akademske ustanove, vsaj tiste, ki jih poznam, ki zagotavljajo enake možnosti, plačila pa temeljijo na rezultatih. Morda bi tak model lahko prenesli tudi v druge sektorje.
Andrzej Jan Szejna
(PL) Gospod predsednik, rad bi se pridružil moškim glasovom, ki smo jih v današnji razpravi žal slišali zelo malo, ki ugotavljajo, da sta javna razprava in uvrstitev zadeve, tako pomembne kot plačilo oziroma enako plačilo za moške in ženske, na dnevni red politike, ena od najpomembnejših zadev in jamstev pravic v pravnem redu držav in Evrope.
Lahko rečem samo enako kot vsi drugi, da ne soglašam, da bi bile plačne tarife odvisne od spola. Lahko so odvisne od izobrazbe in izkušenj, nikakor pa ne od spola. Imam vtis, da so nacionalne in evropska zakonodaja glede tega precej ustrezne, v mnogih primerih bi jih lahko ocenili celo kot zelo dobre, skrbi pa me, ker se ne izvršujejo, ker ne delujejo v praksi, ker preprosto ni tradicije na tem področju. Sodišče Evropskih skupnosti je že mnogokrat opozorilo, da se zakonodaja ne izvršuje. Ne gre torej za sprejemanje novih zakonov, pač pa za to, kako zagotoviti spoštovanje zakonov.
Astrid Lulling
(FR) Gospod predsednik, razlike pri plačilih, o katerih slišimo v tej dvorani, je še toliko teže dojeti, če upoštevamo, da so današnja dekleta v šoli uspešnejša od fantov v vseh državah članicah, in da je njihov delež med diplomanti večji.
Vseeno bi rada poudarila, da imamo trdno pravno podlago že od leta 1975, še zlasti pa od leta 2006, in ta mi je v letih od 1975 do 1980 pomagala, ko sem spodbujala svoje rojakinje, ki so trpele diskriminacijo, naj sprožijo sodne postopke proti svojim delodajalcem, zlasti v javnem sektorju. Dosojene so jim bile odškodnine v skupni vrednosti več sto milijonov luksemburških frankov, ki smo jih takrat uporabljali kot denarno enoto.
Najprej in predvsem bi morali uporabiti solidno zakonodajo, ki jo že imamo na voljo; morda bi jo bilo mogoče še izboljšati z odličnimi predlogi naše poročevalke.
Vladimír Špidla
član Komisije. - (CS) Gospe in gospodje, zahvaljujem se vam za razpravo o zadevi, ki je preprosto nesprejemljiva. Ni nikakršnih utemeljenih ali opravičljivih razlogov za nadaljnje dopuščanje stanja, v katerem ženske prejemajo manjše plačilo od moških. V razpravi ste omenili zelo široko paleto pristopov in vrsto vprašanj, povezanih z razliko v plačilu in menim, da je razprava jasno pokazala, za kako zapleteno vprašanje gre.
Naj povem, da to vprašanje je na evropskem političnem dnevnem redu, saj je Komisija zadevo v zadnjem času obravnavala v vrsti svojih dokumentov, prav tako Komisija se pripravlja na morebitno posebno revizijo sedanje zakonodaje, seveda pa se je zadeve lotil tudi Parlament, s poročilom gospe Bauer, ki jih za poročilo še enkrat izrekam priznanje. Nadalje trojka treh zaporednih predsedstev v Lillu ni le napovedala, pač pa tudi sprejela akcijski načrt, ki umešča vprašanje na dnevni red treh zaporednih predsedstev, to je Francije, Češke republike in Švedske.
Gospe in gospodje, rad bi povedal tudi, da je razprava v Lillu poleg akcijskega načrta razgrnila državam članicam tudi nabor konkretnih dejavnosti na tem področju, med katerimi so bile, moram reči, tudi zelo radikalne, ki pa po mojem mnenju lahko prinesejo rezultate.
Gospe in gospodje, še enkrat bi se vam zahvalil za besedo in za vašo razpravo, rad bi vam pa tudi povedal, da je Komisija pripravljena polno sodelovati s Parlamentom pri tej zadevi, to je pri postopni odpravi teh nepravičnih in neznosnih razmer.
Edit Bauer
poročevalka. - (SK) Gospe in gospodje, rada bi se vam zahvalila za zelo zanimivo razpravo. Dovolite mi nekaj pripomb. Prvič, zakonodaja sama problema ne bo rešila. Kot smo že slišali, imamo veliko razlogov za reševanje z zakonodajo, seveda pa z zakonodajo ni mogoče rešiti vseh ekonomskih problemov.
Soglašam, da bi vsekakor morali bolje izrabljati možnosti že obstoječe zakonodaje. Zgodovina te zakonodaje pa jasno kaže, da v sedanji obliki ni prav posebej učinkovita. Mi pa razen zakonodaje nimamo v rokah nikakršnih drugih instrumentov. To pomeni, da je naša naloga seveda pomagati pri tem, da bo obstoječa zakonodaja prispevala k rešitvi trdovratnega problema v taki smeri, da bo trg dela bolj pošten.
Zaključila bi rada s še eno, zadnjo pripombo. Številni kolegi ste poudarili, da ohranjanje takih razlik ni sprejemljivo tudi z vidika enakih pravic. Rada bi pa poudarila še drug zorni kot, vidik tega vprašanja, in sicer zahteve, ki veljajo na področju gospodarske konkurence, saj je enako plačilo zapisano v Rimski pogodbi kot zahteva v zvezi s pošteno konkurenco. Menim, da tak odgovor dolgujem kolegom, ki so poudarjali, da delovanje trga dela ureja drug nabor zahtev.
Predsednik
Razprava je končana.
Glasovanje bo potekalo v torek, 18. novembra 2008.
Pisne izjave (člen 142)
John Attard-Montalto  
v pisni obliki. - Pravni okvir v EU v zvezi z enakim plačilom za moške in ženske je precej obsežen. Težava je pri izvrševanju.
Ugotovili smo že, da sedanja zakonodaja zmanjšuje diskriminacijo na osnovi spola pri plačilu. Odprto pa ostaja vprašanje posredne diskriminacije. Ta je predvsem posledica ekonomskega ločevanja, v takih primerih pa ima sedanja zakonodaja omejen domet. Pregled zakonodajnega okvira razkriva nekaj razlik v zakonodaji, ki ureja razliko v plačilu glede na spol.
Čeprav je področje veljavnosti operativne zakonodaje stricto senso enako, so v obstoječih direktivah temeljne razlike:
a) leta 1975 je razlika v plačilu glede na spol veljala za vprašanje gospodarske konkurence, "nedeljivega elementa ustanovitve in delovanja skupnega trga",
b) Direktiva iz leta 2006 pa se naslanja na načelo "enake obravnave in enakih možnosti".
Podatki kažejo, da se razlika v plačilu med moškimi in ženskami ohranja. Zadnje številke kažejo 15-odstotno razliko med moškimi in ženskami pri bruto urni postavki. V zasebnem sektorju je razlika še opaznejša in sega do 25 %.
Včasih so razliko v plačilu glede na spol razlagali s posamičnimi razlikami, kakršne so starost, izobrazba ali izkušnje. Podatki pa kažejo, da imajo te razlike sorazmerno majhno vlogo pri ohranjanju razlike v plačilu glede na spol.
Petru Filip  
v pisni obliki. - (RO) Načelo enakih možnosti in enake obravnave žensk in moških je vprašanje, ki ima v nedavno pridruženih državah članicah iz vzhodne Evrope poseben prizvok. Merila poklicne uspešnosti so v bistvu še vedno oblikovana po moških. Takih gledanj ne bo preprosto spremeniti v nekdanjem komunističnem območju, kjer je pod vplivom režimske propagande kolektivna zavest privzela popolnoma nestvarne poglede na enakost spolov. Pojmovna zmeda primitivne enakosti, ki jo je širila propaganda komunističnega režima, še vedno spodkopava sedanja prizadevanja spodbujanja enake obravnave žensk in moških.
Na podlagi teh predpostavk menim, da moramo danes vse napore za uveljavljanje načela enakosti spolov usmerjati v širše izobraževanje, s katerim bomo državljanom Skupnosti ponudili realistične sistemske zglede nediskriminacijske obravnave. Za uveljavitev tega načela v vsej Skupnosti morajo evropske institucije ponuditi več kot le Evropski dan enakega plačila.
Zita Gurmai  
v pisni obliki. - (HU) Ni naključje, da je eden od glavnih elementov okvirnega načrta za obdobje 2006-2010 na področju enakosti moških in žensk ukrepanje za odpravo razliko v plačilu med spoloma. Problem razlike v plačilu med spoloma ne zajema le temeljnega načela enakega plačila za enako delo. Razlike v plačilu odsevajo hude neenakosti, ki jih lahko opazimo na trgu dela in prizadevajo predvsem ženske. To je znak hudega demokratičnega primanjkljaja Evrope.
Za rešitev problema je potreben celovit dogovor, ki ne bo mogoč brez politične odločenosti. Izpopolniti je treba obstoječo zakonodajo, njeno izvajanje v praksi pa spodbujati in nadzirati.
Načelo enakih možnosti bo lahko v praksi resnično zaživelo le, če bodo vse države članice izkazale odločno politično voljo in konstruktivno ukrepale proti razliki v plačilu glede na spol. Nedopustno je, da precej držav članic še vedno ne posveča posebne pozornosti razliki v plačilu glede na spol, v javni razpravi ali v političnih programih.
Nujno je tudi začeti družbeno razpravo in izobraževalne akcije. Pozivam k pripravi svežnja političnih ukrepov za odpravo tega problema, pri tem pa je vsekakor treba upoštevati razlike med državami in dokazane ter preizkušene prakse.
Za oceno dejanskega stanja in skrbno spremljanje dogajanja potrebujemo bolj natančne in podrobne statistične podatke. Raziskati moramo vzroke za razlike v plačilu, podatke, ki jih bomo pri tem pridobili, pa moramo uporabiti za osvetlitev diskriminacije, njeno odpravo in preprečevanje v prihodnje.
Lívia Járóka  
v pisni obliki. - Čestitam gospe Bauer za njeno prizadevno delo in za njena pomembna priporočila Evropski komisiji glede uporabe načela enakega plačila. Razlika v plačilu pomembno vpliva na položaj žensk v ekonomskem in socialnem življenju ter predstavlja oviro za njihovo ekonomsko neodvisnost.
Razlika v plačilu izključno glede na spol prizadeva evropske ženske na več področjih. Ženske se srečujejo z razliko v urni postavki tako v novih kot v starih državah članicah. Razlike med moškimi in ženskami ugotavljamo pri distribuciji prihodkov: V razredu visokih prihodkov je v Evropi 20 odstotkov žensk in 40 odstotkov moških. Nadaljnjo očitno neenakost pri plačilu ugotavljamo pri spolnem ločevanju, saj pri polovici del v treh sektorjih prevladujejo moški.
In na koncu, nesorazmerna zastopanost žensk - 30 odstotkov - pri delih s skrajšanim delovnim časom prav tako vpliva na deleže na trgu dela. Te številke so še slabše pri ženskah določenih etničnih porekel, na primer pri Romkah. Pravni okvir EU za področje enakega plačila je sicer precej obsežen, ženske v Evropski uniji pa so kljub temu plačane slabše - tudi ob podobnih sposobnostih in izobrazbi - kar pomeni, da nam mora biti glavni cilj poskrbeti za večjo učinkovitost zakonodaje.
Anneli Jäätteenmäki  
v pisni obliki. - Razlika v plačilu glede na spol je v EU zaskrbljujoče visoka. Bilo je nekaj pobud za zmanjšanje razlike, vendar se razlika manjša vse prepočasi. Parlament je večkrat zahteval od Komisije, naj sprejme ustrezne pobude. Poročilo o razliki v plačilu glede na spol nakazuje niz možnosti, kako se lahko EU spoprime s tem problemom.
Pomembno je jasneje in natančneje opredeliti pojme, kakršni so "razlika pri pokojninah", "neposredna diskriminacija pri plačilu" in "posredna diskriminacija pri plačilu", da bomo imeli na voljo boljša orodja za urejanje vprašanja razlike v plačilu glede na spol.
Zaenkrat nam manjka točnih statističnih podatkov za oceno stanja. Države članice in Komisija bi morale izboljšati svoje statistike, prav tako zasebna podjetja. Podjetja bi morali zavezati k rednim pregledom plačil in zagotovitvi dostopnosti rezultatov javnosti.
Drug možni ukrep, ki bi lahko pomagal rešiti problem, je vstavek omembe diskriminacije pri plačilu v člen 26 (Preprečevanje diskriminacije) Direktive 2006/54/ES.
Preprosto nedopustno je, da ženske v EU zaslužijo povprečno 15 % manj kot moški. Kot organ oblasti moramo ukrepati proti taki nepravičnosti.
