Zabojniki, ki se izgubijo na morju, in odškodnina (razprava) 
Predsednik
Naslednja točka je razprava o vprašanju Komisiji za ustni odgovor o zabojnikih, ki se izgubijo na morju, in odškodnini, ki ga je v imenu Odbora za promet in turizem postavil Brian Simpson - B7-0469/2010).
Brian Simpson
avtor. - Gospod predsednik, kot ste dejali, danes govorim v imenu Odbora za promet in turizem o vprašanju, ki je bilo dolgo prezrto, in sicer o zabojnikih, ki padejo z ladij na morju.
Zame je osupljivo, da se v teh modernih časih vsako leto izgubi na tisoče takih zabojnikov, pri čemer jih velika večina pade z ladij v naše oceane. Ocenjujejo, da se na morju vsako leto izgubi neverjetnih 10 000 zabojnikov. Zdi se, da linijske družbe in zavarovalnice povsem zadovoljno sprejemajo to številko in ne storijo ničesar. V evropskih vodah se vsako leto na morju izgubi 2 000 zabojnikov, in zdi se, da ta številka naraste vsako leto. Ti zabojniki ogrožajo plovbo, s strupenimi in nestrupenimi materiali lahko onesnažijo morja, lokalnim oblastem pa povzročijo velike stroške za čiščenje.
Odbor za promet zdaj zahteva ukrepanje, da bi to številko zmanjšali, in pomorski industriji sporoča, da tega stanja nismo več dolgo pripravljeni prenašati. Inštitut MARIN na Nizozemskem je ugotovil, da so glavni vzroki za zrušitev skladovnic zabojnikov slabo pritrjevanje, preobremenjeni zabojniki in nepravilno natovarjanje. Poleg tega imajo posadke na večjih ladjah za prevoz zabojnikov težave pri ocenjevanju, kdaj se težki tovori zaradi vremenskih razmer premikajo naprej in/ali nazaj, zaradi česar se lahko na teh mestih navpični pospešek poveča nad specifikacijami, za katere je plovilo oblikovano.
Ker ni konvencije o objektivni odškodninski odgovornosti za nestrupene snovi, morajo lokalne vlade nositi stroške čiščenja. Parlament zdaj zahteva, da ladjarske družbe prevzamejo svojo odgovornost glede tega vprašanja. Želimo, da postane Komisija proaktivnejša pri reševanju tega nesprejemljivega stanja. Danes pozivam Komisijo, naj preuči rezultate projekta Lashing@Sea in oblikuje predloge za izboljšanje postopkov pritrjevanja in opreme.
Drugič, radi bi videli ukrepe za zagotovitev, da bodo vsi zabojniki v pristaniščih pravilno stehtani in pravilno natovorjeni, preden ladja odpluje na morje, ter namestitev samodejnih oddajnikov za pomoč pri lociranju zabojnikov.
Tretjič, Komisijo pozivamo, naj preuči odškodninsko ureditev, tako da lokalne in regionalne oblasti ne bodo opeharjene.
Na koncu bi se rad vrnil k obveznostim širše pomorske industrije, da začnejo ukrepati. Razumem, da se zabojniki izgubijo v hudi nevihti. Ne morem pa sprejeti, da se zabojniki izgubijo zaradi malomarno opravljenega dela ali zato, ker so ladje preobremenjene ali ker so zabojniki nepravilno naloženi ali ker ima industrija na splošno brezbrižen odnos do tega problema.
Zabojniki, ki padejo z ladje, so nevarni. Nesprejemljivo je, da se jih letno izgubi 20 000. Ogrožena so življenja, zato zahtevamo ukrepanje. Zdi se, da pomorska industrija ni pripravljena ukrepati. Morda bi morali mi.
Máire Geoghegan-Quinn
članica Komisije. - (GA) Gospod predsednik, gospodu Simpsonu sem hvaležna, da je sprožil to pomembno vprašanje, ki zanima številne poslance Parlamenta in tudi Komisijo.
Komisija pozdravlja rezultate projekta Lashing@Sea. Reševanje vprašanja zabojnikov, ki se izgubijo na morju, je prvenstveno naloga Mednarodne pomorske organizacije, saj se to ureja na mednarodni ravni. Komisija bo vseeno sodelovala z državami članicami pri spodbujanju ukrepov za sprejetje mednarodno dogovorjenih postopkov znotraj struktur Mednarodne pomorske organizacije.
Kar zadeva drugo vprašanje glede preobremenjevanja in nepravilno natovorjenih zabojnikov, ni pravil EU o tehtanju zabojnikov pred natovarjanjem na ladje ali o postopkih za natovarjanje ali pritrjevanje. Te zadeve se urejajo na nacionalni ravni ali z mednarodnimi sporazumi.
Komisija za zdaj ne načrtuje zakonodajne pobude v zvezi s tem vprašanjem. Toda to se lahko spremeni, če mednarodni razgovori ne bodo uspešni in če bo še več težav s stabilnostjo ladij, trdnostjo ladij ali izgubami zabojnikov.
Pred predstavitvijo novega predloga bi morala Komisija celovito oceniti vpliv takega ukrepa na ladjarske družbe. Danes Komisija nima dovolj informacij o tej konkretni zadevi.
Kar zadeva tretje vprašanje glede sistemov sledenja za lociranje zabojnikov na morju, bi lahko to možnost še raziskali. Vseeno pa bi bilo zelo drago opremiti na milijone zabojnikov z napravami za sledenje in pred končno odločitvijo o tem, da taki sistemi sledenja postanejo obvezni, je treba ustrezno oceniti koristi.
Komisija bi lahko ocenila tudi izvedljivost pojasnitve določb Direktive 2002/59/ES, s katero je bil vzpostavljen sistem Skupnosti za spremljanje ladijskega prometa in v skladu s katero morajo države članice zagotavljati, da poveljnik ladje odgovornim obalnim postajam poroča o vseh opaženih zabojnikih na morju.
Če naj raziščemo možnost sledljivosti zabojnikov, je treba upoštevati stroške takih ukrepov. Vseeno pa bi lahko o taki možnosti razmislili v okviru morebitnega razvoja sledljivosti zabojnikov za logistične in varnostne namene.
In na koncu o odškodnini za škodo zaradi izgubljenih zabojnikov: to bi lahko uredili v okviru Direktive 2009/20/ES o pomorskem zavarovanju, Direktiva 2005/35/ES o onesnaževanju morja in sankcijah v primeru kršitev pa velja za primere, ko so v morje odvržene snovi, ki ga onesnažujejo z nafto.
Tudi Direktiva 2004/35/ES o okoljski odgovornosti vzpostavlja objektivno odgovornost družb, ki škodujejo okolju zaradi prevoza nevarnega blaga ali blaga, ki onesnažuje, po morju. Taki prevozniki morajo nadomestiti škodo, povzročeno zaščitenim vrstam in naravnemu življenjskemu okolju.
Dodatne ukrepe za vzpostavitev odškodninske ureditve za škodo zaradi izgubljenih zabojnikov bi morali temeljito oceniti glede na načelo sorazmernosti, ki upravičuje ukrepanje EU. Komisija meni, da je na tej stopnji na prvem mestu prizadevanje Mednarodne pomorske organizacije za izboljšanje standardov.
Dominique Riquet
v imenu skupine PPE. - (FR) Gospod predsednik, komisarka, kot je dejal gospod Simpson, se v evropskih vodah vsako leto izgubi več tisoč zabojnikov in ti predstavljajo zelo pomembno nevarnost iz dveh razlogov: nevarni so zaradi onesnaževanja, o čemer je že bilo veliko govora, pa tudi zato, ker mnogi od njih ne potonejo, temveč pogosto lebdijo med dvema vodama, kjer jih je težko locirati in zelo ogrožajo varen prehod ladij, naj bodo to tovorne ladje ali predvsem najmanjša ribiška ali rekreativna plovila. Posledice so, kot vemo, hude nesreče, ki ogrožajo človeška življenja.
To je torej izredno hud problem, Komisija pa, kot je videti, pravi, da nima dovolj informacij, da bi ukrepala, ali pa meni, da je treba uporabiti nekatere ukrepe v okviru obstoječe ureditve. V resnici ni tako: prav nič ni storjenega glede teh razmer.
Zato zahtevamo predložitev resničnih ukrepov. Zahtevamo preventivne ukrepe, s čimer mislim na ukrepe v zvezi z metodami natovarjanja zabojnikov in na možnost, da se v zabojnike vgradi - in to je mogoče storiti pod zadovoljivimi ekonomskimi pogoji - oddajnik, s katerim bo izgubljene zabojnike mogoče locirati in se jih bodo plovila tako lahko izognila - s čimer bodo ohranjena človeška življenja - ali pa jih bo mogoče odstraniti, če bodo vsebovali strupene snovi. V primeru prisotnosti strupenih ali zelo strupenih snovi mora tak oddajnik oddajati tudi dogovorjeni znak, tako da je mogoče pričakovati in obvladati okoljsko tveganje.
In nazadnje, ta oddajnik mora biti v pomoč pri prepoznavanju lastnikov zabojnikov, saj gre za resno vprašanje odgovornosti, ki je bilo sproženo v vprašanju za ustni odgovor. Če ne vemo, kdo so lastniki in če ni mogoče prepoznati in locirati zabojnikov, dejansko ni mogoče določiti ničesar v zvezi z vračilom in odškodnino.
Nujno pozivamo Komisijo, naj ne ugotovi zgolj, da nimamo sredstev ali da obstoječa sredstva zadoščajo, ker ni tako: gre za varnost okolja, ogrožena pa so tudi življenja, in tega se moramo zavedati.
Saïd El Khadraoui
Gospod predsednik, komisarka, gospe in gospodje, v imenu svoje skupine bi rad izrazil strinjanje s pripombami in vprašanji predsednika Odbora za promet in turizem gospoda Simpsona. Izguba zabojnikov - ter njihove vsebine, seveda, saj ne smemo pozabiti, da govorimo tudi o tem, - je nedvomno podcenjen in prezrt problem. Kot je bilo rečeno, to zadeva kar 2 000 zabojnikov letno samo v evropskih vodah, z vsemi posledicami za okolje, možnimi posledicami za posadko, za druge ladje in za obalna območja, ki jim seveda precej pogosto ostane naloga, da počistijo ostanke. To je torej vprašanje, ki se ga moramo lotiti.
Razlogi za ta problem so različni: slabo vreme, hitrost, slabo pritrjevanje in natovarjanje zabojnikov, preobremenitev itd. Naša skupina meni, da ima ta problem evropsko razsežnost, s čimer je upravičena pobuda Komisije. Ne smemo pasivno stati ob strani in čakati na ukrepe Mednarodne pomorske organizacije. Zlasti bi lahko sprejeli pobude za registriranje takih nesreč in osveščanje o tem vprašanju v evropskih pristaniščih. Komisija bi lahko to vprašanje sprožila tudi v okviru socialnega dialoga - evropskega socialnega dialoga v pristaniškem sektorju - in predlagala rešitve, kot so novi postopki za natovarjanje zabojnikov ali spremenjeno usposabljanje.
Gospod Riquet je poudaril in tudi sam verjamem, da je zelo modro zagotoviti, da so zabojniki sledljivi: ne samo v tem okviru, temveč tudi za spremljanje celotne logistične verige. Zato, komisarka, pričakujem nekatere nekoliko konkretnejše pobude v naslednjih mesecih in letih.
Gesine Meissner
Gospod predsednik, gospa Geoghegan-Quinn, naplavitev zabojnika, polnega športnih copat, na nek otok na veliko veselje prebivalcev je v preteklosti že bila novica za naslovnice. V drugem primeru je na obalo naplavilo kopico gumijastih račk. To so seveda zabavni primeri izgubljenega ladijskega tovora, toda dejstvo je, da lahko izgubljeni zabojniki v številnih primerih povzročijo hudo škodo. Postalo je jasno, da moramo nekaj storiti glede tega.
Nizozemsko vlado je ta problem zaskrbel in je opravila preiskavo, da bi ugotovili vzroke zanj. Pri preiskavi so ugotovili številne vzroke. Čeprav obstajajo predpisi EU, ki določajo, kako je treba zavarovati tovor, in čeprav imajo vse ladje na krovu priročnike s predpisi, ima samo 46 % ladij pravilno pritrjen tovor. To pomeni, da ne potrebujemo novih pravil. Glede tega imate prav, gospa Geoghegan-Quinn. V številnih primerih teža tovora ni pravilno razporejena. Drugi razlog je ta, da številne posadke v sektorju ladijskega prevoza na kratke razdalje tovor odvežejo še pred dosego cilja, da bi pospešili postopek raztovarjanja. Tudi napake pri natovarjanju so lahko vzrok za težave, skupaj s staro in poškodovano opremo. Vse to ima lahko seveda pomemben vpliv na okolje. Okoli 70 % predmetov, ki padejo z ladij v morje, potone na dno, toda pri tem se poraja vprašanje, kakšno škodo povzročajo na morskem dnu. Skupaj 15 % blaga doseže obalo. Ostalih 15 % plava po morju in seveda zelo ogroža druge ladje, ploščadi in okolje.
To pomeni, da moramo pri nesrečah, ki se zgodijo na morju, preiskati, v kakšni meri so bili vpleteni zabojniki. Nato moramo govoriti z ladjarskimi družbami in upravljavci pristanišč, da preverimo, ali spoštujejo predpise. Poleg tega je treba redno izvajati inšpekcijske preglede. Dva tisoč zabojnikov je res preveč in mislim, da bi študije izvedljivosti trajale predolgo. Takoj moramo ukrepati, saj take razmere preprosto ne morejo kar trajati.
Jaroslav Paška
v imenu skupine EFD. - (SK) Po mojem mnenju je rešitev problema odškodnine za škodo zaradi zabojnikov, izgubljenih na morju, v dobro organiziranih odnosih med tremi stranmi: lastnikom blaga, ki se prevaža, ladjarsko družbo in zavarovalnico.
Izvajalec, ladjarska družba in zlasti posadka so odgovorni za varnost blaga na morju. Posadka je odgovorna tudi za preprečevanje, da zabojniki padejo ali zdrsijo s plovila v morje, se pravi za skladnost z veljavnimi mednarodnimi predpisi in za zagotovitev varnega prevoza blaga v mednarodnem pomorskem prometu.
Po mojem mnenju je prvi korak, ki bi ga morali v zvezi s tem vprašanjem narediti, ta, da se zagotovi skladnost s predpisi o zavarovanju blaga pred odplutjem na morje. Menim, da je to osrednje vprašanje pri tej zadevi. Šele nato je treba iskati nove, dopolnilne predpise v zvezi s prevozom blaga. Šele ko bomo poznali dejansko izhodišče in stanje v zvezi s skladnostjo s predpisi, je treba zahtevati spremembe predpisov, ki že veljajo za mednarodni prevoz in tudi za Evropsko unijo.
Jim Higgins
(GA) Gospod predsednik, kolega Brian Simpson je sprožil zelo pomembna vprašanja in moram reči, da nikakor nisem zadovoljen z odgovorom komisarke. Je voljna ali pripravljena storiti kar koli glede uvajanja zakonodaje?
To je izredno pomembno vprašanje in čestitam kolegu Brianu Simpsonu, da ga je sprožil, saj se glede na statistične podatke zadeve dejansko slabšajo.
Približno 50 % prepeljane tonaže na svetu je nestrupenih snovi v obliki razsutega tovora. Svetovna flota ladij za prevoz zabojnikov hitro narašča - od leta 1984 je narasla za 140 % z 32,6 milijona na 78,3 milijona bruto ton - in probleme je treba urediti.
Težave so tudi v zvezi s povečano hitrostjo, saj te ladje z zabojniki plujejo veliko hitreje kot ladje z razsutim tovorom. Zdaj plujejo s hitrostjo 27 vozlov, kar je velika hitrost glede na možnost trčenj, udarcev, naletov itd. Zato je tudi to velik problem.
Nato so tu težave v zvezi z dejansko starostjo samih ladij. Če pogledamo starost ladij, ki prevažajo zabojnike, jih je večina v kategoriji med 19 in 24 leti, kar pomeni, da obstaja velik problem glede dejanskih strukturnih pomanjkljivosti. Potrebujemo zakonodajno pobudo. Ne smemo dovoliti popustljivega odnosa. Potrebujemo tudi konvencijo o objektivni odgovornosti, tako da bodo morale ladje, ki plujejo po vodah EU, samodejno poravnati račune za nenamerne strupene izpuste v morje zaradi izgubljenih zabojnikov.
Bistveno je to, da potrebujemo ukrepanje, ker se razmere slabšajo, in, kot je dejal gospod Simpson, v večini primerov nesreč govorimo o človeški napaki v zvezi s tem, kako so zabojniki pritrjeni, natovorjeni in tako naprej, zato se moramo resnično lotiti ladjarskih družb.
Inés Ayala Sender
(ES) Gospod predsednik, novembra bo natanko osem let, kar je imel Prestige, naftni tanker, ki je prevažal 70 000 ton surove nafte, nesrečo pred obalo Galicije, pri čemer je nastala razpoka, skozi katero se je izlilo 20 000 ton nafte. Zaradi tega izpusta in tudi zaradi slabih odločitev tedanjega ministra za javna dela gospoda Álvarez-Cascosa je prišlo do popolne katastrofe ter največje ekološke, socialne in gospodarske tragedije, kar jih je kdaj prizadelo galicijsko obalo.
Eden od možnih vzrokov za razpoko je bila ravno prisotnost izgubljenih zabojnikov, ki so na milost in nemilost valov in neviht plavali na morski gladini. Taki zabojniki so potencialni izstrelki, ki jih lahko vrže v trupe vseh vrst ladij, vključno z naftnimi tankerji, kot je Prestige, pa tudi v potniške ladje, trajekte ali križarke.
Projekt Lashing@Sea je razkril hude pomanjkljivosti in malomarnost na različnih področjih, kot je pomanjkanje usposabljanja in navodil za osebje, ki natovarja in preklada v pristaniščih, ter tudi za ladijske posadke, ki so vedno znova premalo usposobljene in premalo številne, čeprav so ladje, na katerih delajo, prave morske pošasti.
Poleg tega so najboljše tehnike za pritrjevanje in sledenje zabojnikov na splošno premalo uporabljane, zabojniki pa so pogosto preobremenjeni. In nazadnje, treba je oceniti stroške in tveganje v zvezi z novimi fizičnimi učinki teh morskih pošasti. Ti učinki na primer vključujejo tako imenovani "parametrični resonančni učinek", zaradi katerega lahko ob večji hitrosti zabojniki padejo z zadnjega dela ladje.
Zato zahtevamo, da Evropska komisija takoj sprejme preventivne ukrepe, in sicer več usposabljanja, navodil in osvežitvene tečaje za prekladalce in posadke. Zahtevamo tudi izvajanje tehnoloških varnostnih ukrepov: kontrola teže v pristaniščih, izboljšana oprema za pritrjevanje in strategije natovarjanja ter primerno označevanje za lociranje izgubljenih zabojnikov, pri čemer je sledljivost ena od storitev, ki jo potencialno lahko zagotovi projekt Galileo.
Jörg Leichtfried
(DE) Gospod predsednik, vesel sem, da v 15. stoletju ni bilo Evropske komisije. Če bi obstajala, bi Krištof Kolumb in njegovi tovariši verjetno pluli v naslednjem zabojniku, ki bi takoj potonil, in nikoli ne bi prišli do Amerike.
Vemo, kaj je vzrok za ta problem. Vemo, da je treba nekaj storiti glede tega. In kaj pravi Komisija? Pravi, da ni mogoče storiti ničesar. To je preprosto nesprejemljivo. Vemo, da je vzrok nepravilno natovarjanje, da so zabojniki slabo pritrjeni, da so preobremenjeni, da padajo v vodo tudi, kadar ni nevihte, in da posamezne države s svojimi predpisi ničesar od tega ne morejo spremeniti. Kdo drug pa naj bi poskrbel za spremembe, če ne Komisija, ki je odgovorna za zagotovitev, da se take stvari v evropskih vodah ne dogajajo.
Nismo zaskrbljeni samo zaradi okoljske škode. V nevarnosti so tudi človeška življenja. Kaj bi se zgodilo, če bi majhno plovilo s plastičnim trupom sredi Atlantika naletelo na tak zabojnik? Potonilo bi. Ne bi potonilo samo plovilo, temveč tudi ljudje na njem. Dolgotrajno plavanje v vodi sredi Severnega Atlantika v rešilnem jopiču ni zelo zabavno. To moramo upoštevati. Zato menim, da ni prav, da se nič ne zgodi. Menim, da mora Evropska komisija čim prej uvesti predpise, da se te razmere končajo. To je nevarno in narobe, zato je treba nekaj storiti. Komisijo pozivam, naj nujno ukrepa, saj je v tem primeru odgovorna.
Mario Pirillo
(IT) Gospod predsednik, gospe in gospodje, menim, da je vprašanje o zabojnikih, ki se izgubijo na morju, o katerem danes razpravljamo, zelo pomembno, saj gre za vprašanje, ki je izrednega pomena predvsem za gospodarstvo obalnih območij EU. Zato menim, da bi si morala Evropska komisija prizadevati za ustanovitev zavarovalnega sklada, iz katerega bi zagotovili odškodnino za škodo zaradi izpustov nevarnih snovi iz zabojnikov, izgubljenih na morju.
Poleg tega je priporočljivo dvigniti raven pomorske varnosti s strožjo zakonodajo o nadzoru na natovarjanjem blaga in preprečevanju nezakonitega natovarjanja škodljivega strupenega blaga na ladje. Tak zavarovalni sklad sem zahteval že ob drugih podobnih priložnostih.
Brian Simpson
avtor. - Gospod predsednik, na kratko, razočaran sem na odgovorom Komisije na naše vprašanje za ustni odgovor.
Strinjam se, da bi bil svetovni sporazum idealen, in strinjam se, da moramo sodelovati z Mednarodno pomorsko organizacijo, toda Mednarodna pomorska organizacija je očitno ena najpočasnejših mednarodnih organizacij, kar jih je svet videl. Deluje z želvjo hitrostjo, mi pa hočemo ukrepati takoj.
Komisarka, če namerno vržem v morje 2 000 težkih kovinskih zabojev, polnih blaga, bi me kazensko preganjali. Pa vendar dopustimo, da se to v vodah EU zgodi vsako leto.
Pozivam vas: s tem se ne morete iti Poncija Pilata in si oprati rok. Problem narašča. To je resen problem in problem, s katerim se je treba ukvarjati. To ni problem, ki ga lahko pometeš pod preprogo in rečeš "no, oceniti moramo to" in "oceniti moramo tisto" ali kar koli že.
Slišali ste, kaj so dejali poslanci. Zdaj pa prosim začnite to reševati.
Máire Geoghegan-Quinn
članica Komisije. - (GA) Gospod predsednik, hvaležna sem vsem poslancem, ki so sodelovali pri tej razpravi, in rada bi poudarila, da v celoti razumem pomen vprašanja, o katerem govorimo, in kako pomembno je po mnenju poslancev, da Komisija vztraja pri politiki, ki bi rešila ta problem. Verjamem, da so razprava in vsi vaši prispevki pokazali, kako pomembna je ta zadeva.
Menim tudi, da je razprava pokazala, kako pomembno je varovanje okolja. Zanimivo, razprava je šla vse od gumijastih račk in čevljev gospe Meissner vse do Kolumba, ki je po ljudskem izročilu obiskal moje domače pristanišče na zahodu Irske. Zelo sem vesela, da se je odpravil na tisto slavno potovanje!
Vseeno bi rada še enkrat poudarila vsem poslancem in zlasti gospodu Simpsonu, ki se tako zavzeto zanima za to področje in ki je vanj vložil toliko truda, da to vprašanje jemljemo zelo resno. Zavedamo se velikega porasta števila izgubljenih zabojnikov in, kot sem že dejala, komisar Kallas se ukvarja s tem problemom. Mani, da ni povezan samo s pritrjevanjem zabojnikov, temveč tudi s preobremenjenimi zabojniki. Včasih je težava tudi v trdnosti ladje, kar je bilo omenjeno, in starosti ladje, kar je omenil gospod Higgins.
Varnost in zaščita morskega okolja sta, kot sem že dejala, zelo pomembni prednostni nalogi za Komisijo. Glede teh vprašanj ne moremo sklepati kompromisov in gotovo bomo, zlasti komisar Kallas, razmislili o tem, ali so potrebni nadaljnji ukrepi. Prepričana sem, da bi z veseljem tesno sodeloval z vami in vašim odborom, gospod Simpson, da bi našli rešitev.
Že zdaj imamo na razpolago kar nekaj orodij za zagotovitev varnosti ter za preprečevanje onesnaženja, vključno z onesnaženjem zaradi zabojnikov, izgubljenih na morju. Kar zadeva konkretne ukrepe v zvezi s tem, menim, da ukrepanje na ravni EU v tej fazi ni potrebno. Vseeno se strinjam z vami, da se Mednarodna pomorska organizacija premika zelo počasi in da se mora Komisija vmešati in spodbuditi hitrejše rešitve.
Še vedno menim - in vem, da komisar Kallas to močno zagovarja -, da je pravi forum za razpravo o teh vprašanjih Mednarodna pomorska organizacija, in verjetno bi lahko tam spodbudili pregled nedavnih rezultatov projekta Lashing@Sea.
Ta projekt potrjuje tudi pomen globalnega pristopa pri razvijanju postopkov in standardov, tako da ohranimo enake pogoje, o katerih smo prej govorili, za izvajalce iz držav članic in tiste iz tretjih držav.
Naj za konec poudarim, da je treba o teh vprašanjih najprej razpravljati v Mednarodni pomorski organizaciji. Komisija v Mednarodni pomorski organizaciji sodeluje kot opazovalka in pripravlja stališča skupaj z državami članicami.
Lahko vam zagotovim, da bom rezultate današnje razprave posredovala komisarju Kallasu in vem, da bo to vprašanje preučil in promoviral v tem okviru.
Predsednik
Razprava je končana.
Pisne izjave (člen 149)
Artur Zasada
Rad bi izrekel čestitke za odločitev za razpravo o zabojnikih, ki se izgubijo na morju. 8. februarja letos so bili trajekti, ki so pluli iz Poljske na Švedsko, v neposredni nevarnosti. Finska tovorna ladja Linda je plula iz Rotterdama v Sankt Peterburg, in ko je prečkala poti, ki jih uporabljajo poljske in švedske ladje, je izgubila tri zabojnike z 8,3 tone snovi, ki je nevarna za okolje, 7 tonami proizvodov, ki so nevarni za morsko življenje, in 5,5 tone vnetljivih snovi. Na srečo se je bilo tokrat tragediji mogoče izogniti.
Strinjam se, da je treba vse v pristanišču zabojnike stehtati in pravilno natovoriti, preden ladje odplujejo na morje. Toda to je dolgoročni načrt. Načrt za danes je, da Komisija uvede predpis, ki bo določal poseben nadzor nad zabojniki s snovmi, ki so razvrščene kot nevarne. Zato bi rad Komisiji postavil naslednje vprašanje: kdaj lahko pričakujemo prvi ukrep v zvezi s tem?
