Genoptagelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt torsdag den 25. oktober 2001, for genoptaget.

Meddelelse fra formanden
Formanden
Kære kolleger, siden Europa-Parlamentets sidste mødeperiode har terrorismen desværre på ny ramt Spanien brutalt. Den 7. november blev José María Lidón Corbi, der var dommer og professor i retsvidenskab i Baskerlandet, på skammelig vis dræbt, da han forlod sit hjem i Getxo.
Dagen før bragte terrorister en bilbombe til eksplosion i Madrid. Omkring 100 mennesker blev såret i den forbindelse.
Jeg kondolerede straks personligt og på vegne af Europa-Parlamentet offerets familie, ligesom jeg gav udtryk for ønsket om snarlig bedring over for dem, der blev såret i forbindelse med dette attentat.
ETA-terroristerne har endnu en gang demonstreret, at de afviser de grundlæggende retsstatsprincipper. Ved denne gang at rette angrebet mod en dommer understreger terroristerne denne holdning.
I går blev Algeriet ramt af et voldsomt uvejr. Indtil nu er 538 meldt dræbt og 316 såret.
Jeg har straks over for det algeriske folk givet udtryk for vores solidaritet med ofrene for den naturkatastrofe, der har ramt Algier, og for vores sorg over det menneskelige drama, denne forårsager i landet. Jeg har endvidere anmodet præsident Bouteflika om over for ofrenes familier og nærmeste at give udtryk for Europa-Parlamentets medfølelse. Det er mit inderlige ønske, at EU aktivt vil bidrage til den nødhjælp, som snarest bør ydes.
I går blev tre journalister dræbt af talebanerne i Afghanistan efter at være faldet i et baghold. Det drejer sig om Johanne Sutton, Pierre Billaud og Volker Handloik. De blev dræbt under udførelsen af deres arbejde, som også var deres lidenskab. Takket være deres mod modtog vi til stadighed underretning om begivenhederne i Afghanistan. Lad os udtrykke vores anerkendelse af den indsats, de har ydet, og lad os give udtryk for vores medfølelse med deres efterladte og deres arbejdskolleger.
I eftermiddags, for mindre end en time siden, styrtede et amerikansk rutefly ned nær John Fitzgerald Kennedy-lufthavnen i bydelen Queens i New York. Om bord var 260 passagerer og besætningsmedlemmer. Vi ved i øjeblikket ikke, hvor mange menneskeliv denne tragedie har kostet. Kære kolleger, jeg opfordrer til, at vi iagttager et minuts stilhed for at vise de mange ofre den sidste ære.
(Parlamentet iagttog stående et minuts stilhed)
  

Formanden
Kære kolleger, det er mig en særlig glæde at byde vores kollega Olivier Dupuis velkommen tilbage i Europa-Parlamentet efter to ugers tilbageholdelse i Laos.

Jeg vil gerne benytte lejligheden til at takke alle, der har bidraget til denne lykkelige udgang på sagen. Jeg henvendte mig til såvel rådsformanden, hr. Michel, som hr. Solana, og understregede, at det er uantageligt, at et land, som EU den 29. april 1997 indgik samarbejdsaftale med, i to uger kan tilbageholde et medlem af Europa-Parlamentet sammen med tre andre EU-statsborgere og en russisk statsborger. Vi ser med den største alvor på denne klare krænkelse af menneskerettighederne og den indgåede samarbejdsaftale, og jeg opfordrer indtrængende de laotiske myndigheder til at overholde de demokratiske principper, de har anerkendt, og frigive alle, som fortsat sidder fængslet på grund af deres meninger.
(Bifald)

Dupuis
Fru formand, indledningsvis vil jeg gerne takke hr. Zimeray, som rejste til Vientiane. Så snart vi havde haft mulighed for at tale med ham, altså 10 dage efter vores tilfangetagelse, tilbød han at varetage forsvaret. Han oplyste os også om de henvendelser, De straks havde foretaget, og om de initiativer, adskillige kolleger havde iværksat, herunder ikke mindst hr. Brok og kolleger og venner i Udvalget om Udenrigsanliggender. Også en række andre kolleger havde taget initiativer.
Fru formand, jeg vil gerne rette en personlig og dybfølt tak til Dem og til alle kollegerne i Europa-Parlamentet. Jeg ser blandt de tilstedeværende Ignacio Salafranca, Jules Maaten og mange andre. Jeg mener, det omhandlede initiativ bør videreføres, og spørgsmålet er vist i øvrigt også foreslået sat på dagsordenen for denne mødeperiode. Situationen i Laos er tragisk. Jeg erindrer om, at vi var i Laos for at tale fem glemte fangers sag, fem desaparecidos, men der er hundredvis af andre i samme situation. Situationen i fængslerne er tragisk. Disse personer sikres end ikke en uretfærdig rettergang. De dør i glemslen, uden at have mulighed for at møde familien. Og det er desværre intet særsyn.
Korruptionen hersker over alt. Det er situationen i Laos. Jeg håber, vi får mulighed for ved samarbejde at sikre, at denne situation ændrer sig hurtigst muligt.

Godkendelse af protokollen fra foregående møde
Formanden
 Protokollen fra mødet torsdag den 25. oktober er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Ferber
Fru formand, lige efter afstemningen om budgetplan 2002 spurgte jeg, hvor præcist der blev stemt om budgetpost B3-306. Koordinatoren i min gruppe og jeg har skrevet et brev til Dem for at få det undersøgt endnu en gang. Men indtil nu har vi ikke fået noget svar. Med hensyn til dette punkt vil jeg derfor gerne gøre indsigelse imod protokollen, så dette punkt også kan blive afklaret på en ordentlig måde.
Baggrunden er den, at vi havde stemt om en reserve - beløb og bemærkninger. Det var meningen, at vi i fællesskab skulle stemme om den, og at vi kun skulle stemme særskilt om et lille afsnit under bemærkninger, men så blev det pludselig til, at vi skulle holde en særskilt afstemning om beløb og bemærkninger. Og det var ikke hensigten. Jeg vil altså gerne bede Dem om at undersøge sagen, og jeg vil gerne gøre dette forbehold gældende over for protokollen!

Formanden
Hr. Ferber, vi har noteret os Deres bemærkning.

Korakas
Så vidt jeg er underrettet, blev min stemmeafgivelse torsdag den 25. oktober i forbindelse med afstemningen ved navneopråb om anden del af ændringsforslag 559 om EU's almindelige budget, i særdeleshed om støtten til tobakssektoren, ikke korrekt registreret.
Jeg stemte imod anden del, imod bemærkningen. Det er imidlertid fejlagtigt registreret, at jeg har stemt for forslaget.
Jeg har rettet skriftlig henvendelse til Europa-Parlamentet desangående og har fra Parlamentets tjenestegrene modtaget bekræftelse på, at registreringen bliver ændret. Jeg har imidlertid endnu ikke haft lejlighed til at verificere, at dette er sket. Jeg håber, det er tilfældet, men jeg ønskede at gøre opmærksom herpå også over for plenarforsamlingen.

Formanden
Det er korrekt, hr. Korakas. Tak.
(Protokollen godkendtes)

Arbejdsplan
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er fastsættelse af arbejdsplanen.
Det endelige forslag til dagsorden, som det blev opstillet af Formandskonferencen i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 110, er omdelt.
Mødeperioden fra den 12. til den 15. november 2001 i Strasbourg Tirsdag:

Meijer
Fru formand, på dagsordenen for tirsdag er min betænkning om offentlig trafikbetjening inden for personbefordring med jernbane og ad vej og indre vandveje opført som punkt 16. I de seneste måneder har adskillige grupper til stadighed opfordret til at fremskynde eller forsinke behandlingen. I sidste uge blev jeg oplyst om, at de tre grupper PSE, PPE-DE og Verts/ALE satte pris på en udsættelse af behandlingen. Jeg gik på det tidspunkt med til det, i forventning om at de andre grupper havde brug for ekstra tid til en fuldgyldig behandling. Da jeg torsdag aften blev overrasket af meddelelsen om, at Formandskonferencen alligevel ikke havde besluttet at udsætte behandlingen, meddelte jeg alle medlemmer, at jeg stadig var rede til at udsætte behandlingen. I mellemtiden har det vist sig, at PPE-DE-Gruppen torsdag eftermiddag ikke gik ind for en udsættelse, og at PSE-Gruppen heller ikke længere behøvede en udsættelse. Desuden er dagsordenerne for de to resterende møder i år allerede fyldt op. Nu hvor jeg har hørt dette, bortfalder mit skriftligt udsendte tilbud, og jeg går ud fra, at behandlingen finder sted i morgen.

Formanden
Det er korrekt!
Onsdag: Formanden. Jeg har modtaget en anmodning fra Den Socialdemokratiske Gruppe og fra Den Liberale Gruppe, som ønsker, at behandlingen af hr. Fioris betænkning udsættes til mødeperioden i Bruxelles, den 28. og 29. november.
Hvem ønsker at udtale sig som forslagsstiller?

Thors
Fru formand, Parlamentet skal være et åbent forum, som borgerne skal kunne følge. Det er Parlamentet ikke, hvis vi behandler Fiori-betænkningen i denne uge, da den først er tilgængelig på 10 sprog i dag. Jeg ved ikke, hvordan det er med det 11. sprog, dansk. Ifølge den oprindelige tidsplan, som man blev enig om på Formandskonferencen, skulle betænkningen behandles på november II-mødet. Vi mener heller ikke, at der er nogen anledning til at behandle den før Caudron-betænkningen. Derfor anmoder jeg på Den Liberale Gruppes vegne om, at vi flytter den til november II-mødet. Jeg tror, fru formand, at det er lige så godt, at De gennemfører en kontrol af, hvordan grupperne stemmer. På dette punkt, ligesom på mange andre, er grupperne meget splittede, men frem for alt bør omverdenen kunne følge med i, hvad der sker. Vi medlemmer skal også kunne danne os en mening i de yderst vanskelige spørgsmål, som behandles i denne betænkning.

Formanden
Fru Thors, jeg kan redegøre for et forhold, som måske ikke er medlemmerne bekendt. Formandskonferencen besluttede, at forhandlingen om Fiori-betænkningen skulle sættes på dagsordenen samtidig med forhandlingen om Caudron-betænkningen. Samtidig besluttede man imidlertid, at afstemningen kunne udsættes til næste mødeperiode i november, altså til mødeperioden i Bruxelles, såfremt det ikke fandtes rimeligt at gennemføre afstemningen i denne periode. Jeg anfører dette til medlemmernes orientering. Såfremt betænkningen forbliver på dagsordenen, er det min opgave at undersøge, hvorvidt den kan sættes under afstemning på korrekt vis.
Vi har nu hørt forslagsstilleren. Hvem ønsker at udtale sig til støtte for forslaget?

Dell'Alba
Fru formand, jeg støtter dette forslag. Formandskonferencen besluttede ganske vist med et snævert flertal, at de to betænkninger skulle gøres til genstand for en forhandling under ét. Det er imidlertid ikke nemt for Europa-Parlamentet at lade en politisk afgørelse være afhængig af de administrative tjenester. Der er med andre ord tale om et krav, som vanskeligt lader sig opfylde. Afstemningen om Fiori-betænkningen bør finde sted under rolige former, og det samme gælder forhandlingen herom. Fastsættes en frist for indgivelse af ændringsforslag til tirsdag kl. 21.00, og forventer vi, at de administrative tjenester foretager det fornødne for at sikre, at forretningsordenen overholdes, således at medlemmerne modtager teksterne senest 24 timer før afstemningen, vil tiden være yderst knap, hvilket ikke er rimeligt hverken af hensyn til Fiori-betænkningen eller af hensyn til Europa-Parlamentet. Vi bør derfor støtte det fælles forslag om at udsætte forhandlingen, således at denne kan afvikles under rolige former. De radikale medlemmer støtter forslaget.

Poettering
Fru formand, først vil jeg gerne kommentere spørgsmålet om sprogene. Jeg er blevet informeret om, at alt er i orden, og at alt foreligger på alle sprog. Som en kommentar til bemærkningen fra min kære kollega hr. Dell'Alba vil jeg sige, at jeg er enig med ham i, at det også her handler om et politisk spørgsmål, men jeg når til et helt andet resultat, end han gør. Det er ikke kun et politisk spørgsmål, men også et etisk spørgsmål, og det er meget vigtigt her i Fiori-betænkningen. Vi har hele tiden ment, at Fiori-betænkningen bør behandles sammen med de to Caudron-betænkninger.
Fru formand, nu hvor vi netop har besluttet, at vi skal have et møde med Kommissionen og Rådet onsdag eftermiddag fra kl. 15.00, er der også tid nok i morgen til at diskutere Fiori-betænkningen og de to Caudron-betænkninger. Hvis det ikke var tilfældet, ville vi også være betænkelige ved at gå frem på denne måde ifølge dagsordenen. Men da mødet med Rådet og Kommissionen om den internationale situation nu finder sted onsdag eftermiddag, mener vi, at Caudron-betænkningerne og Fiori-betænkningen hører sammen. Men det er et etisk spørgsmål og et politisk spørgsmål, der kræver et svar, og derfor vil vi være meget taknemmelige, hvis dette punkt således bliver på dagsordenen.

Formanden
Vi har hørt forslagsstilleren, og vi har hørt et indlæg for og et imod forslaget. Hr. Barón Crespo, ønsker De ordet på ny?

Barón Crespo
Fru formand, jeg vil gerne påpege, at jeg har ret til at tale, for min kære kollega hr. Poettering talte ikke kun om Fiori-betænkningen, men om hele dagsordenen for onsdag. Jeg har som forslagsstiller ret til at tale, fordi min gruppe har stillet forslaget om opførelse på dagsordenen for onsdag formiddag af de oprindelige mundtlige spørgsmål til Rådet om et så vigtigt emne, især hvis den fritid, som vi efter sigende har, tages i betragtning. Jeg vil gerne benytte lejligheden, fru formand, til at protestere på det kraftigste og bede Dem om at gøre det samme over for Rådet, for på Formandskonferencen gav Rådets repræsentant en oplysning, som jeg forstår er upræcis - om ikke forkert - i forbindelse med Rådets møder.
Rådet (retlige og indre anliggender) mødes som planlagt fredag i indeværende uge, og på Formandskonferencen sagde Rådets repræsentant, at mødet ville finde sted den 7. december. En upræcis oplysning på et tidspunkt, hvor Parlamentet gør en særlig stor indsats for at hastebehandle terrorlovgivningen, og jeg mener, at dette er en alvorlig sag, fordi den har medført en forvirring, der har været til skade for alle.
Dette var mit første punkt vedrørende den så slunkne dagsorden, som hr. Poettering forudså for onsdag formiddag.
For det andet, fru formand, mener jeg, at det er en alvorlig politisk fejl at lade en lovgivningsmæssig betænkning som Caudron-betænkningen være afhængig af en sag, der har så stor etisk betydning for alle - ikke kun for en enkelt gruppe - for vi skal arbejde med det, der tilkommer os, nemlig udkastet til retsakt.
Med hensyn til de øvrige sager kan vi som planlagt arbejde med fuldstændig ro og tilstrækkelig tid til at behandle så alvorlige emner som dem, der er omhandlet af Fiori-betænkningen, og ikke nødvendigvis med hastebehandling. Derfor går vi ind for, at den behandles i anden mødeperiode i november, således som det oprindeligt var planlagt.

Formanden
Hr. Barón Crespo, det er rent faktisk helt korrekt, eftersom der var to forslagsstillere. Der var således mulighed for, at to personer kunne udtale sig til fordel for forslaget. Jeg vil nu, for at sikre en afbalanceret behandling af spørgsmålet, give ordet til hr. Lannoye, som, formoder jeg, vil udtale sig imod forslaget.

Lannoye
Fru formand, i modsætning til hr. Barón Crespo finder jeg, at forhandlingen om Fiori-betænkningen er afgørende for Caudron-betænkningen. Jeg skal forklare mit synspunkt nærmere. Der er nedsat et midlertidigt udvalg, som drøfter spørgsmål om humangenetik, med den begrundelse at der er tale om væsentlige etiske problemer i denne forbindelse, hvilket alle vist er opmærksomme på. Vi kan efter min opfattelse ikke med rimelighed udtale os om forskningsprogrammer, som indebærer flerårige forpligtelser, og som omfatter grundlæggende etiske aspekter, for efterfølgende at sætte Fiori-betænkningen under afstemning, idet dennes politiske betydning derved ville være reduceret ganske væsentligt. For at sikre en sammenhængende indsats bør Europa-Parlamentet derfor efter min mening sætte Fiori-betænkningen og Caudron-betænkningen under afstemning samtidig. Når dette er sagt, vil jeg gerne tilføje, at jeg er enig i, at løsningen skal være teknisk forsvarlig. Det er at foretrække, at afstemningen udsættes, frem for at denne afvikles under uacceptable vilkår. Det skylder vi medlemmerne.

Formanden
Jeg sætter hermed Den Socialdemokratiske Gruppes og Den Liberale Gruppes anmodning om udsættelse af behandlingen af Fiori-betænkningen under afstemning.
(Anmodningen godkendtes)
Jeg har modtaget en anmodning fra Den Socialdemokratiske Gruppe om at fremrykke behandlingen af spørgsmålene om strafferetlige foranstaltninger og fællesskabsretten til denne mødeperiode. Spørgsmålene er sat på dagsordenen for mødet onsdag den 28. november.

Watson
Fru formand, på vegne af det udvalg, som jeg har den ære at være formand for, vil jeg gerne anmode om, at dette emne på ny sættes på dagsordenen for denne uge, da Rådet (retlige og indre anliggender), i strid med Formandskonferencens råd i sidste uge, drøfter det på mødet på fredag. Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender vedtager i aften en tekst, udarbejdet i samarbejde med Budgetkontroludvalget og Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, som vi mener kan udgøre et godt grundlag for et beslutningsforslag om emnet. Hvis det ikke er muligt at drøfte det med Rådet på plenarforsamlingen, anmoder vi om tilladelse til at forelægge teksten på plenarforsamlingen i form af et forslag til henstilling til afstemning torsdag i henhold til traktatens artikel 39 og forretningsordenens artikel 94.

Barón Crespo
Fru formand, efter at have hørt den forklaring, som blev givet af gruppeformand hr. Watson, som jeg ønsker et langt formandskab for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder, for han gør det meget godt, trækker min gruppe sit forslag tilbage og tilslutter sig hr. Watsons forslag.

Formanden
Hvis ingen gør indsigelse mod hr. Watsons forslag, betragter jeg det som godkendt.
(Forslaget godkendtes)
Torsdag:
Formanden. Jeg foreslår, set i lyset af de mange afstemninger, der er sat på dagsordenen til kl. 12.00, at vi fremrykker afstemningstiden med en halv time, således at afstemningen begynder kl. 11.30. Også selv om Fiori-betænkningen ikke skal sættes under afstemning, finder jeg det nødvendigt at fremrykke afstemningstiden.
Hvad angår debatten om aktuelle og uopsættelige spørgsmål af væsentlig betydning, har jeg modtaget en anmodning fra GUE/NGL-Gruppen om tilføjelse af et punkt 4 med titlen "Oversvømmelserne i Algeriet". Jeg foreslår, at punktet tilføjes under punkt 3, der har titlen "Orkanen Michelles hærgen i Nicaragua og Cuba", og at dette punkt herefter benævnes "Naturkatastrofer".

Barón Crespo
Fru formand, hvis det er muligt, vil jeg gerne stille et mundtligt ændringsforslag: "Orkanen Michelles hærgen i Nicaragua, Cuba og Honduras", da det er dér, den har forårsaget størst skade.

Formanden
Det er korrekt. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg forslaget som vedtaget.
(Forslaget godkendtes)
Arbejdsplanen er hermed fastsat.
Indlæg til forretningsordenen

Tannock
Fru formand, ifølge den britiske presse i dag arresterede den franske sikkerhedstjeneste i weekenden seks algeriske statsborgere. De formodes at stå i forbindelse med terrororganisationen al-Qaeda og de fem personer, der blev arresteret sidste år, og var i besiddelse af tegninger over Parlamentet og katedralen i Strasbourg. Da det både placerings- og tidsmæssigt er tæt på mødeperioden, har formanden så kendskab til eventuelle fjendtlige hensigter over for Parlamentet? Hvilke yderligere sikkerhedsforanstaltninger træffes der for at beskytte os som følge af den nuværende atmosfære af mistanke, hvor endnu et fly i eftermiddags er styrtet ned i New York? Jeg fik f.eks. lov til at komme ind i Parlamentet her til aften uden at vise mit adgangskort. Hvilke foranstaltninger træffes der for at beskytte os i lyset af denne fare?

Formanden
Hr. Tannock, jeg har selvsagt været meget opmærksom på de oplysninger, De henviser til. Man har meddelt mig, at de planer, som de pågældende terrorister var i besiddelse af, kun vedrørte katedralen i Strasbourg og julemarkedet. Men det bør naturligvis give anledning til øget forsigtighed. Jeg giver straks ordet til hr. Balfe, som i øvrigt også vil kunne forklare, hvad vi har gjort for at skærpe sikkerhedsforanstaltningerne.

Balfe
Fru formand, jeg ligger ikke inde med andre oplysninger end Dem om disse arrestationer. Jeg er ikke blevet informeret, men jeg er sikker på, at det sker i løbet af aftenen, og jeg vil derefter orientere hr. Tannock. Jeg vil imidlertid gerne påpege, at denne bygning skal virke i medlemmernes interesse, selv om vi bifalder den øgede sikkerhed. Jeg håber, at Præsidiet vil tage sikerhedsproblematikken op på ny og finjustere den en smule, da håndhævelsen af reglerne i høj grad skaber problemer for de besøgende og andre grupper til medlemmerne. De kan håndhæves lidt mere raffineret. Det håber jeg, vi kan gøre.
Med hensyn til hr. Tannocks spørgsmål undersøger jeg sagen og orienterer ham og Parlamentet.

Formanden
Under alle omstændigheder synes hr. Tannock ikke at være generet af de sikkerhedsforanstaltninger, Præsidiet har fundet anledning til at indføre.
Mange kolleger har henvendt sig til os om dette spørgsmål, og der er grund til at understrege, at vi ikke kan være for forsigtige i denne beklageligvis meget vanskelige periode.

Krivine
Fru formand, jeg vil ganske kort påpege en sag vedrørende en af vores kolleger i Israel, parlamentsmedlemmet hr. Bichara. Knesset har netop besluttet at ophæve dennes parlamentariske immunitet som en straffeforanstaltning foranlediget af medlemmets offentligt fremsatte politiske meningstilkendegivelser. Straffeforanstaltningen er efter min opfattelse i klar modstrid med begrebet parlamentarisk immunitet. Det indebærer intetsteds straffeforanstaltninger, når parlamentsmedlemmer giver udtryk for deres politiske holdninger. Hr. Bichara spiller efter min opfattelse en særdeles vigtig rolle, når det gælder forholdet mellem det israelske og det palæstinensiske folk og bestræbelserne for at finde en retfærdig løsning på denne konflikt. Det ville derfor efter min opfattelse være vigtigt, om De kunne rette henvendelse til de israelske myndigheder og give udtryk for Europa-Parlamentets bekymring set i lyset af denne foranstaltning, som betegner en krænkelse af frihedsrettighederne, og som er i modstrid med den traktat, der er indgået mellem Israel og EU.

Formanden
Vi skal undersøge sagen nærmere.

Wurtz
Fru formand, tak for Deres solidaritetstilkendegivelse over for Algeriet ved mødets start. Man siger, at det er i nøden, man skal kende sine venner. Der er efter min opfattelse behov for, at vi bevidner vores venskab med det algeriske folk og sikrer dette solid og omfattende nødhjælp i den aktuelle situation, hvor de voldsomme regnskyl, som har ramt Algier og det nordlige Algeriet, har anrettet store ødelæggelser.
En sådan naturkatastrofe er altid en stor ulykke for befolkningen, i særdeleshed for de svagest stillede. I dette tilfælde er der ydermere tale om et land, som allerede er hårdt prøvet af islamisk terrorisme, af den økonomiske krise og af den politiske krise, som fortsat skuffer ethvert håb.
GUE/NGL-Gruppen ønsker, at EU umiddelbart stiller de nødvendige midler til rådighed for at komme de nødstedte til hjælp. Vi mener imidlertid også, at vi sammen med ikke kun myndighederne og parlamentets medlemmer, men også sammen med de kompetente repræsentanter for det algeriske civile samfund bør drage en lære af denne tragedie og foretage en prioritering vedrørende det fremtidige samarbejde.
Fru formand, tillad mig ganske kort at tilføje en oplysning om et andet forhold, eftersom man ikke accepterede en uopsættelig forhandling om dette spørgsmål. Det drejer sig om Leyla Zana. Vores gruppes formandskab afholdt for nylig et møde i Ankara og havde i den forbindelse selvsagt anmodet om at møde modtageren af Sakharovprisen, hvilket man imidlertid afslog, endog med den tilføjelse, at det i denne tid, hvor bekæmpelsen af terrorismen står centralt, ikke er muligt at vise fru Leyla Zana nogen gestus. En bemærkning, som er særdeles ubehagelig, ikke mindst når det drejer sig om en modtager af Sakharovprisen.
Jeg finder det rimeligt at videregive denne oplysning til medlemmerne, og jeg ønsker ligeledes, at Kommissionen får kendskab hertil, eftersom man er i færd med at udarbejde en interimsrapport om forbindelserne mellem Tyrkiet og EU.

Purvis
Fru formand, mens hr. Dupuis blev tilbageholdt i Laos i sidste uge, blev en række af Deres kolleger, inklusive jeg selv, tilbageholdt i Bruxelles lufthavn i otte timer, fra kl. 15.00 til kl. 23.00, fordi den belgiske regering ikke ville sikre de europæiske borgeres, herunder parlamentsmedlemmernes, frie bevægelighed i Europa. Vi kunne slet ikke komme ud af Bruxelles. Vi var nødt til at tage tilbage og i sidste ende tage af sted fra Charleroi den næste dag. Det tog mig 23 timer at komme hjem.
Jeg vil gerne anmode Dem om at rette henvendelse til den belgiske regering og for den sags skyld andre regeringer for at sikre, at alle europæiske borgere, ikke kun parlamentsmedlemmerne, har ret til fri bevægelighed i Europa, og at myndighederne håndterer uberettigede og ulovlige blokader af lufthavnene på behørig vis.

Formanden
Afgjort, hr. Purvis. Jeg skal gerne rette henvendelse til de ansvarlige desangående.

Sánchez García
Fru formand, jeg vil gerne gøre Dem opmærksom på, at jeg i juli 2001 i henhold til artikel 21 i traktaten om Den Europæiske Union stillede et spørgsmål til EU's ministerråd om folkeafstemningen i Vestsahara og nogle erklæringer fra EU's udenrigs- og sikkerhedspolitiske ordfører hr. Solana.
For nogle uger siden drøftede nogle EU-medlemmer i FN EU's fælles holdning til Vestsahara. Pudsigt nok skilte Frankrig sig ud fra det belgiske formandskabs forslag og krævede, at den linje, som fremgik af Rådets svar til mig af 10. oktober, blev fulgt. Indtil dato har jeg ikke modtaget dette svar. Der blev endda talt om en diplomatisk episode, en krise mellem Spanien og Frankrig, mellem Spanien og Marokko.
Jeg vil gerne slå to ting fast. For det første har det aldrig været min hensigt at give anledning til en diplomatisk episode mellem Spanien og Frankrig eller mellem Spanien og Marokko. For det andet er jeg bekymret over Rådets manglende gennemskuelighed over for Parlamentet, for jeg har ikke modtaget et officielt svar på mit spørgsmål.

Read
Fru formand, som De ved, er Strasbourg venskabsby med Leicester, min hjemby. Leicesters overborgmester, John Allen, med frue har taget plads i tilhørerlogen. Det er politisk og socialt vigtigt at danne venskabsbyer, og jeg håber, at De vil hilse overborgmesteren med frue velkommen her i Strasbourg.

Harbour
Fru formand, jeg vil gerne gøre opmærksom på en rapport, som BBC satte fokus på i sidste uge, om handel med børn mellem Unionen og Vestafrika. Det var en meget foruroligende rapport, som jeg sender til tjenestegrenene. På vegne af mine kolleger i Parlamentet, som jeg ved er meget bekymrede over disse spørgsmål, beder jeg Dem tage sagen op med Kommissionen og medlemsstaterne og spørge, om der kan handles på EU-plan for at sætte en stopper for denne rystende misbrug af unge mennesker fra en meget fattig del af verden.

Korakas
Fru formand, jeg vil endnu en gang tage afstand fra de grusomme bombardementer, som i flere dage, ja, uger, har dræbt civile, og som også har ødelagt hospitaler. Bombardementer, som desværre bifaldes af regeringerne i vores lande.
Vi er særligt foruroligede over udtalelserne fra de ansvarlige amerikanere om, at formålet med angrebet ikke længere er at ramme bin Laden, men at opløse al-Qaeda-netværket, som ingen ved hvor findes, og om, at andre lande også står for tur. Og udtalelserne afslører USA's virkelige mål, som viser os, at angrebet den 11. september var et påskud til at gennemføre en plan, der allerede var udformet, om at skaffe sig kontrol over dette vigtige område og få brugt sine våben.
Men heldigvis vokser omfanget af reaktioner i USA og i vores lande, hvor befolkningerne kræver, at det grusomme angreb straks bringes til ophør, og at vores lande, vores landes regeringer, under ingen omstændigheder gør alvor af deres planer om at sende soldater til Afghanistan. KKE's medlemmer af Europa-Parlamentet støtter disse reaktioner af al vores magt og håber, at de bliver endnu stærkere, så de kan standse den forbrydelse, der foregår.

Paasilinna
Fru formand, jeg vil gerne påpege, at Parlamentets fjernsynssystem stadig hverken kan sende billeder eller lyd fra finske programmer. Vi har siden primo september taget denne sag op fire gange. Først ved at tale om den, derefter via e-mails, og dernæst skrev alle finske parlamentsmedlemmer et brev, som den 2. oktober blev sendt til kvæstorerne, og endvidere tog jeg det op ved det første plenarmøde i oktober. Ikke én af disse anmodninger er blevet besvaret overhovedet. Det er, som om man taler for døve øren. Finland er højteknologiens førende land, og vi skammer os over en sådan behandling. Jeg beder Dem om, at De snarest muligt tager fat i den sag, for der sker så meget i verden, at denne eneste medlemsstat, som er ladt uden information, umiddelbart bør tages med.

Formanden
Jeg må sige, at jeg også selv er meget overrasket. Jeg husker udmærket de finske medlemmers bemærkninger om denne sag, og jeg troede, problemet for længst var løst. Jeg forsikrer, at jeg under alle omstændigheder skal minde kvæstorerne herom. Jeg ser ikke i øjeblikket nogen repræsentanter for disse i salen. Jeg finder spørgsmålet særdeles væsentligt, og der bør hurtigt foretages det fornødne for at bringe denne sag i orden.

Santini
Fru formand, sådan som det blev sagt før, er denne uge bestemt ikke en normal mødeuge. I to måneder har der været noget i gang, der kaldes krig, nemlig en forfærdelig krig mod terrorismen. Her til morgen lod Italien sin støtte og solidaritet med USA komme til udtryk i Italiens konkrete tilstedeværelse. I dag rejser Italiens militære styrker nemlig over for at slutte sig til USA og til alle de militære styrker fra EU, som gør en aktiv og konkret indsats i denne krig mod barbariske handlinger. Når vi står over for en sådan begivenhed - som vi absolut ikke må vænne os til - er det forslag, der er på dagsordenen, nemlig en redegørelse fra Kommissionen på onsdag, efter min mening yderst svagt.
Jeg forventede mig noget mere, Fru formand, Jeg ved ikke, hvordan det er for de andre parlamentsmedlemmer, men når jeg kommer hjem, spørger de europæiske borgere, der omgiver mig, nemlig mine medborgere, mig kun om én ting: "Hvad mener I deroppe i Europa-Parlamentet om det, der sker? Hvad kan I sige til os for at berolige os eller for at forklare, hvorfor vi er bekymrede?" Derfor er det efter min mening ærligt talt lidt svagt, at det kun er den belgiske vicepremierminister, fru Durant, der er til stede, og det siger jeg med al respekt for hendes person. Hun beskæftiger sig med transport og ikke med krig, og hun kommer uden tvivl til at læse et lidenskabeligt skrevet dokument fra formandskabet. Jeg vil gerne gentage, at det efter min opfattelse næsten er en fornærmelse mod Parlamentet, at det ikke er den belgiske premierminister, som er til stede på dette tidspunkt. Jeg foreslår Dem ligeledes, fru formand, at De undersøger muligheden for også at få Javier Solana til at komme. Det er ham, som er vores udenrigspolitiske repræsentant, og det er ham, som burde - og som bør - give os nogle klare, konkrete og tekniske informationer. Vi kan ikke nøjes med nogle få hensigtserklæringer og en politisk stillingtagen. Vi er i krig, men jeg er bange for, at der er nogle, som stadig ikke har forstået betydningen af denne begivenhed og af det, vi oplever i øjeblikket.
Den konkrete konklusion på mit indlæg er således at bede Dem om - hvis De kan nå det - at anmode hr. Solana om at komme og fortælle Parlamentet, hvad der konkret sker i Afghanistan, så vi ikke blot informeres om detaljerne i den militære indsats, men også om vores fælles indsats på det humanitære område for at hjælpe de krigsramte befolkninger.

Alyssandrakis
Fru formand, mine damer og herrer, det er med største bekymring, vi hører, at regeringen i Det Forenede Kongerige arbejder på højtryk med at forberede en lov, som giver mulighed for at tilbageholde folk, der mistænkes for terrorisme, på ubestemt tid. Vi hører også, at den ligefrem agter at trække sig ud af den europæiske menneskerettighedskonvention, som forbyder fængsling uden dom.
Sammen med den antiterrorlov, som blev vedtaget for nylig af USA's Kongres, og som giver vide muligheder for tilbageholdelse, er dette en meget farlig udvikling, og det samme gælder EU's planer (arrestordre, definition af terrorisme, styrkelse af politisamarbejdet). Det bekræfter desværre vores formodninger om, at det grufulde angreb den 11. september bruges af de imperialistiske kræfter ikke kun til at gøre et regnskab op på det internationale område, men også til at besejre den indre fjende og ramme de personlige og kollektive rettigheder.
Imidlertid er det opmuntrende, at den amerikanske borgerrettighedsorganisation, sammen med mange andre amerikanske, britiske og andre menneskerettighedsorganisationer, tager stærkt afstand fra disse handlinger. De folkelige bevægelser, en forenet folkelig bevægelse, er i virkeligheden det eneste, som kan ophæve sådanne love og hindre, at de spredes på hele det europæiske kontinent.

MacCormick
Fru formand, en bemærkning til forretningsordenen. Det ville være en skam, hvis ikke ét medlem fra Det Forenede Kongerige rejste sig for at sige til hr. Alyssandrakis, at også vi er dybt bekymrede over dette forslag, og at vi håber, at det ikke vedtages uden protest.

Lynne
Fru formand, da De har meddelt, at afstemningen starter kl. 11.30 på torsdag, kan De så fortælle mig, hvad der sker med min betænkning om Det Europæiske Handicapår? Det ville være meget forkert at udsætte en betænkning om handicappedes rettigheder til torsdag eftermiddag, hvor de fleste medlemmer ikke er til stede for at stemme.
Vi er meget efterladende med de handicappedes rettigheder her i Parlamentet, for så vidt angår adgang. Det demonstrerer stor mangel på forståelse for de handicappedes problemer, hvis vi ikke viser dem en vis respekt og lægger denne forhandling på et tidspunkt, hvor medlemmerne er til stede for at behandle og stemme om dette vigtige spørgsmål.

Formanden
Fru Lynne, jeg har fuld forståelse for Deres synspunkt. Det er dog ikke den omstændighed, at afstemningstiden fremrykkes med en halv time, der forhindrer, at Deres betænkning behandles om formiddagen. Ser De dagsordenen, som jeg har liggende foran mig, vil De konstatere, at der inden Deres betænkning er anført en redegørelse fra Rådet og fra Kommissionen om den økonomiske og beskæftigelsesmæssige situation, Figueiredo-betænkningen og Bouwman-betænkningen. Set i lyset heraf havde vi under ingen omstændigheder haft mulighed for at færdigbehandle Deres betænkning mellem kl. 10.00 og 12.00. Jeg beklager det meget, og jeg synes, det er helt korrekt, at De påpeger problemet.

Aktindsigt i Europa-Parlamentets dokumenter
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0349/2001) af Maij-Weggen for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender om tilpasning af forretningsordenen til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (2001/2135(REG)).

Maij-Weggen
Fru formand, i denne uge finder den foreløbige afvikling af behandlingen af forordningen om offentlighed i forvaltningen sted i Europa-Parlamentet. Med et teknisk udtryk hedder denne forordning "aktindsigt", men i den almindelige befolkning har den fået et andet navn. I maj kunne vi efter i månedsvis at have forhandlet med Rådet og Kommissionen færdigbehandle forordningen med et positivt indhold. For mig personligt var det et vigtigt tidspunkt, fordi jeg i årevis har arbejdet for større gennemsigtighed i EU.
Ifølge forordningen skal hver af institutionerne, Kommissionen, Rådet og Parlamentet, sørge for, at forordningen inden den 3. december er gennemført i deres egne forretningsordener, i deres arbejdsregler og ordensregler for møder. For Parlamentet betød det, at vi måtte gennemgå vores forretningsorden for at undersøge, om der var behov for forbedringer. Vi har ofte fornemmelsen af, at det er Kommissionen og Rådet, der gør for få fremskridt på dette område, men vi har konstateret, at der også i vores forretningsorden kan ændres nogle ting. Fru formand, når jeg siger "vi", vil jeg understrege, at jeg også heri vil inddrage min medordfører, hr. Cashman, som jeg har haft et nært samarbejde med. Bedømmelsen er foretaget i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, men også i Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder. Det er logisk, fordi de to udvalg også samarbejdede på et tidligere stadium. Jeg takker hr. Cashman mange gange for de altid konstruktive drøftelser.
Hvilke foreslåede ændringer til vores forretningsorden anmoder vi nu om Deres støtte til? Det drejer sig for det første om alle EU-borgeres, altså også borgere fra tredjelande, ret til aktindsigt i Europa-Parlamentets dokumenter. Denne rettighed var ganske vist fastlagt for EU-borgere, men ikke for de i EU registrerede borgere fra tredjelande. På dette punkt er der således brug for en udvidelse, som endnu ikke eksisterede. For øvrigt er dette i overensstemmelse med USA's Freedom of Information Act. Vi foretager os altså ikke noget særligt her.
For det andet skal definitionen af dokumenter, som opfylder betingelserne for aktindsigt, ifølge forordningen være bredere end i den nuværende forretningsorden. Det skal dreje sig om alle parlamentsdokumenter, altså også om de forberedende dokumenter såsom ordføreres eller Parlamentets delegationers arbejdsdokumenter. Hvad der ikke falder ind under definitionen, er parlamentsmedlemmers personlige korrespondance eller gruppernes interne dokumenter, fordi disse ikke er officielle parlamentsdokumenter. Herom findes der kendelser fra Domstolen, og disse skal og vil vi naturligvis respektere.
Det tredje krav i forordningen, som vores forretningsorden ikke opfylder, er kravet om at registrere alle offentlige dokumenter og også virkelig optage alle dokumenter med navn og nummer i denne registrering. Denne registrering skal desuden være til rådighed på internet og være tilgængelig. Det vil nok koste temmelig mange bestræbelser, og derfor skal institutionerne først gennemføre dette senest til juni. Vi må ønske vores medarbejdere med en stedfortrædende generalsekretær held og lykke hermed, for det er et meget stort arbejde at undersøge alt dette systematisk. I juni vil vi kontrollere, om det alt sammen er i orden.
Det fjerde krav, som vores nuværende forretningsorden ikke opfylder, er aktindsigt i Parlamentets Præsidiums protokoller. Det kan ikke være så stort et problem, da disse protokoller allerede nu bliver offentliggjort efter en vis tid. Det var blot ikke nogen forpligtelse ifølge vores forretningsorden, og denne forpligtelse skal altså nu pænt optages i forretningsordenen. Jeg vil for øvrigt råde til, at disse protokoller offentliggøres noget tidligere, end det er tilfældet nu. For øvrigt ved hele Parlamentet jo om eftermiddagen efter mødet, hvad der er drøftet.
Og så er der det femte punkt, fru formand. Vi kender her i Parlamentet også fænomenet lukkede møder, når der tages følsomme emner op. Vi foreslår, at disse møder fortsat skal holdes for lukkede døre, men at det kontrolleres, om protokollerne er i overensstemmelse med artikel 4 og 9 i forordningen. Alt, hvad der ikke falder ind under disse, skal offentliggøres gennem protokollerne. Det kan forhåbentlig få udvalgene til ikke unødigt at erklære møder for lukkede.
Det sidste punkt vedrører forhandlingerne mellem Kommissionen, Rådet og Parlamentet ved tvister. Parlamentet bør deltage i forhandlingerne, og det forekommer os bedst at udnævne en næstformand for Europa-Parlamentet specielt med henblik herpå. Vi vil også gerne have, at dette fastlægges i forretningsordenen, således at det er tydeligt, hvem der er ansvarlig.
Fru formand, det var de vigtigste ændringer til vores forretningsorden. Ved den endelige afstemning støttede Udvalget om Konstitutionelle Anliggender med stort flertal disse ændringsforslag. Det er ikke så mange, og jeg tror derfor, at vi også her kan afslutte sagen på en god måde. Der er stillet endnu fire ændringsforslag, et fra min gruppe og tre fra De Grønne. Ændringsforslaget fra min gruppe har jeg som ordfører ikke så mange problemer med. Ændringsforslagene fra De Grønne må vi endnu en gang se nærmere på, for det har ingen mening at gå længere end forordningens forskrifter. Det skulle vi have klaret i forbindelse med forordningen, og jeg er derfor tilbøjelig til at sige nej til disse ændringsforslag.
Fru formand, mine sidste ord, denne forordning og denne ændring i vores forretningsorden er meget vigtige, fordi vores borgere derved får bedre adgang til Parlamentets og hele EU's interne dokumenter, og fordi gennemsigtigheden således øges. Dermed øges også borgernes tillid, og det kan vi godt bruge. Det er udmærket, og derfor håber jeg, at vi godkender denne forretningsorden i morgen.

Cashman
Hr. formand, jeg vil gerne starte med at takke fru Maij-Weggen for hendes bemærkninger. Jeg har i allerhøjeste grad nydt vores samarbejde, og det glæder mig at kunne sige, at arbejdet i hendes betænkning repræsenterer en fælles indsats. Jeg accepterer desuden det, hun sagde om ændringsforslagene.
Før jeg siger yderligere, vil jeg gerne bede tjenestegrenene om at afgøre, hvorvidt ændringsforslag 17 fra Gruppen De Grønne kan antages, da det er et forsøg på at omskrive forordningen. Parlamentet tilskyndes til at vedtage kriterier for definitionen af følsomme oplysninger og dokumenter. Definitionen af følsomme dokumenter er indeholdt i forordningens artikel 9 med henvisning til artikel 4, stk. 1, litra a).
Jeg vil gerne endnu en gang takke fru Maij-Weggen for hendes konsekvente tilgang til gennemskuelighed og åbenhed. Det er helt på sin plads at vedtage ændringer til forretningsordenen, så vi ikke alene iagttager bestemmelserne i forordningen om aktindsigt, men også efterhånden kan holdes ansvarlige af de borgere, som vi giver os ud for at repræsentere.
Nu da kommissær Barnier er her, er det derfor vigtigt for mig at henlede opmærksomheden på nogle af mine betænkeligheder ved forordningens ikrafttrædelse den 3. december 2001. Da vil borgernes ret til aktindsigt ikke længere være en vilkårlig indrømmelse, men en grundlæggende rettighed stadfæstet i artikel 255. Da traktaten ikke indeholder bestemmelser om andet juridisk grundlag for aktindsigt, udgør forordningen om artikel 255 rammerne for al afledt ret og institutionernes interne regler, som bør være i overensstemmelse med den. Kommissionen er derfor ansvarlig for at stille formelle forslag om at ophæve eller ændre afledt ret, som ikke er i overensstemmelse med de principper og begrænsninger, som er defineret i forordningens artikel 18, stk. 3. Dette er særdeles vigtigt, hvis vi lader denne forordning træde i kraft.
Hvad angår den bredere definition af institutioner og organer, får Kommissionen ved betragtning 8 og den fælles erklæring ligeledes ret til at gennemgå reglerne for organerne, og hvis det er nødvendigt, hurtigst muligt stille ændringsforslag.
Rådets formandskab har i forbindelse med det interinstitutionelle udvalg sagt - og alle disse punkter er relevante, hvis vi selv vedtager ændringer til forretningsordenen - at formandskabet mener, at det interinstitutionelle udvalg bør operere på generalsekretærniveau. Det er ikke i tråd med hr. Prodis og Parlamentets holdning. Om end jeg tøver med at sige dette, er der ingen fornuft i, at generalsekretærer skal være medlem af det interinstitutionelle udvalg. Hele pointen med politisk tilstedeværelse er politisk ansvarlighed.
Afslutningsvis har fru Maij-Weggen udført et fremragende stykke arbejde i denne forbindelse, og det er nu op til Kommissionen at sikre, at traktaten respekteres, og at de bestemmelser, der hidrører herfra, forelægges Parlamentet.

Méndez de Vigo
Hr. formand, Europa-Parlamentet forhandler her i eftermiddag en meget vigtig betænkning, fordi den vedrører noget, som Parlamentet altid har kæmpet for, nemlig gennemskuelighedsprincippet, udmøntet i borgernes ret til aktindsigt, og samtidig princippet om åbenhed og nærhed over for borgerne. Vi taler således om Amsterdam-traktatens artikel 255 og også om en vigtig artikel i EU's charter om grundlæggende rettigheder, nemlig artikel 42.
Efter aftalen mellem Rådet og Parlamentet er målet at indføre principperne i de nævnte artikler i henholdsvis traktaten og chartret om grundlæggende rettigheder i Parlamentets forretningsorden.
Jeg vil gerne på det varmeste lykønske fru Maij-Weggen med det fremragende arbejde. Hendes betænkning blev (med hendes egne ændringsforslag) vedtaget i udvalget med 25 stemmer for og én stemme imod. Jeg vil også gerne lykønske hr. Cashman. Jeg synes, at samarbejdet mellem de forskellige deltagere har været godt, og Udvalget om Konstitutionelle Anliggender har efter min mening taget hensyn til alle ændringsforslag fra Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder.
Derfor vil vi, hr. formand, ved morgendagens afstemning indføre et grundlæggende politisk princip i vores forretningsorden. Dermed kommer reglerne for vores indbyrdes forbindelser til at omfatte et grundlæggende princip om gennemskuelighed og åbenhed, som jeg omtalte lige før.
Hr. formand, min gruppe vil støtte sit eget ændringsforslag, ikke tilfældigt, men fordi det er et godt ændringsforslag. Derudover vil vi følge fru Maij-Weggens forslag. Jeg er overbevist om, at afstemningsresultatet vil være tilstrækkeligt - over 314 stemmer - til at disse forslag kan indføres i Parlamentets forretningsorden.
På vegne af Det Europæiske Folkeparti vil jeg gerne endnu en gang lykønske de to ordførere med det store arbejde.

Martin, Hans-Peter
Hr. formand, hvad er åbenhed? Åbenhed er først sikret, når - sådan kan og bør man argumentere - alle interesserede EU-borgere kan garanteres aktindsigt i så mange dokumenter som muligt i de europæiske institutioner, og når der også er sikret aktindsigt i Rådets møder. Det er denne banale sætning, som den oprindelige skrivelse om det europæiske initiativ om åbenhed er reduceret til, der er blevet skabt af de mest forskellige parlamentsmedlemmer og personer fra offentligheden i hele Europa, og som netop først bliver aktiv på grundlag af den foreliggende forordning 1049/2001 og de relevante tilpasninger, som vi foretager her i Parlamentet.
Hvordan forestiller vi os så åbenhed? Der er forskellige opfattelser. Personligt kunne jeg ønske, at den europæiske åbenhedsformel bliver en blanding af den amerikanske og svenske, altså ubegrænset aktindsigt i næsten alt, det vil sige ikke noget register, og det skal virkelig være muligt at kontrollere vores aktiviteter i Parlamentet, men i særdeleshed dér, altså i Rådet, hvor de virkelig vigtige beslutninger bliver truffet, og overvåge dem løbende. Men der er desværre ikke tilstrækkeligt flertal til det i Parlamentet. Man kan også argumentere med, at den europæiske offentlighed i dens mange facetter slet ikke er kommet så langt endnu. Naturligvis kan man argumentere med, at hvis en italiener eller østriger sender et brev til en af EU's institutioner, der så straks bliver optaget i et offentligt register, er det noget, som den pågældende borger ikke havde regnet med, og han ville have forholdt sig anderledes, hvorimod det ville være en selvfølge for en svensker.
Jeg mener, at vi trods alt må gå et skridt videre netop nu, hvor det handler om at definere de europæiske værdier, også i betragtning af det, der sker ude i verden lige nu. Det, vi nu har foran os, er et skridt i denne retning. Der har allerede været tale om denne beslutning i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender. Jeg kunne ønske, at De Grønne havde begrundet ændringsforslag 15 meget tydeligere, end det hidtil har været tilfældet. Personligt ville jeg heller ikke have noget problem med at fremlægge de nødvendige dokumenter som et led i budgetkontrollen og heller ikke med det, der bliver stillet krav om til sidst. Men hvis det er rettet mod sig selv, skal det udelades.
Min kollega hr. Cashman har allerede talt om ændringsforslag 17. Vores gruppe støtter også ændringsforslag 14 fuldt ud. Det er en forbedring. Også annulleringen af begrænsningen "stående" udvalg i det første afsnit i ændringsforslag 15 kan man kun hilse velkommen. Vi må alle være bevidste om, at man ikke kan have demokrati, hvis der ikke er åbenhed. Så vi har endnu et pænt stykke arbejde foran os.

Malmström
Hr. formand, denne betænkning er jo, som det er blevet påpeget, en konsekvens af det meget møjsommelige arbejde i forbindelse med betænkningen om artikel 255 i EF-traktaten om aktindsigt i Europa-Parlamentets dokumenter, som vi stemte om den 3. maj. Takket være den meget stærke alliance for åbenhed, som der var og fortsat er i Parlamentet, og hvor fru Maij-Weggen og hr. Cashman har spillet en betydningsfuld rolle, lykkedes det os til sidst at få Rådet og Kommissionen med på et forslag, som afspejler denne forsamlings ønsker om så stor åbenhed som muligt.
Den lovgivning, vi har vedtaget, har visse mangler og visse uklarheder, men udgør det første meget vigtige skridt hen imod kampen for øget åbenhed i EU-arbejdet for borgerne. Vi besluttede også at gennemgå reglerne senest i januar 2004.
Præcis som dengang skal vi nu gå i spidsen for arbejdet på at tage endnu et skridt fremad. Åbenhed og indsigt er grundlaget for et demokratisk ledelseskick og en forudsætning for, at borgerne kan følge med og deltage i offentlige beslutninger. Muligheden for at få aktindsigt i Europa-Parlamentets dokumenter skaber større tillid og legitimitet - to ting, som EU desværre ikke har overskud af i dag. Lad os derfor nu, hvor vi harmoniserer vores regler, ikke gøre det alt for kompliceret. Lad os fortolke artikel 255 så generøst som muligt og begrebet "dokument" så bredt som muligt. Der er undtagelser i lovgivningen, i artikel 4, men lad os ikke åbne for nye fortolkninger om tavshed eller hemmeligstempling, og lad os heller ikke opbygge unødvendigt bureaukrati.
Det er vigtigt, at borgerne kan få indsigt i de dokumenter, som de har ret til, så hurtigt som muligt, og at dokumenterne også er tilgængelige på internettet. ELDR-Gruppen stillede ændringsforslag herom i udvalget, men de blev ikke vedtaget. Jeg håber dog, at det vil blive sådan i praksis.
Min gruppe støtter denne betænkning, da åbenhed og indsigt for os er effektivt og demokratisk - ikke bureaukratisk og unødvendigt. Med progressive og vidtgående regler om åbenhed i Parlamentet kan vi vise, at vi er til for borgerne og ikke omvendt.

MacCormick
Hr. formand, det er almindeligt at takke ordførerne, men vi ønsker virkelig at hylde fru Maij-Weggen for hendes arbejde i denne forbindelse. Jeg vil gerne gentage det, fru Malmström netop sagde om, hvor presserende det er med gennemskuelighed og åbenhed, især i Parlamentet, og jeg bifalder hr. Cashmans bemærkning om, at dette skal betragtes som politisk ansvarlighed. Som valgte politikere er vi over for vælgerne ansvarlige for at sikre, at alle forhandlinger er så åbne som muligt.
Med det i tankerne vil jeg gerne kort nævne vores gruppes ændringsforslag. Jeg håber, at fru Maij-Weggen accepterer det første, som udvider reglerne til at omfatte alle udvalg. Jeg har kun få erfaringer som næstformand i det nyligt nedsatte Echelon-udvalg, men jeg ser ingen grund til, at særlige udvalg og undersøgelsesudvalg ikke skal være omfattet. Den yderligere udvidelse senere i ændringsforslaget, som øger omfanget af medlemmernes dokumenter, der udgør parlamentariske dokumenter, er ligeledes nyttig. Jeg håber, at det accepteres.
Med hensyn til spørgsmålet om politisk ansvarlighed mener vi, at Formandskonferencen er mere egnet til at træffe afgørelser om visse spørgsmål end Præsidiet, idet medlemmerne af Formandskonferencen repræsenterer deres politiske partier, mens Præsidiet taler for Parlamentet som helhed i stedet for at fremlægge et politisk spørgsmål.
Vores tredje ændringsforslag antyder, at vi har brug for en parlamentarisk definition af følsomme dokumenter. Hr. Cashman har anfægtet gyldigheden af dette. Vi mener, at der inden for reglerne er plads til en udvidet definition i forbindelse med Parlamentets dokumenter. Det kontrollerer vi og trækker ændringsforslaget tilbage, hvis vi efter nærmere overvejelse finder, at vi er gået for vidt.
Endelig vil vi gerne have en delt afstemning i forbindelse med vedtagelsen af sikkerhedsregler for Europa-Parlamentet om at udelade ordene "efter forslag fra Præsidiet", som igen skubber ansvaret tilbage på Formandskonferencen. Vi anerkender dog i høj grad fru Maij-Weggens bevæggrunde for at fremsætte dette, og vi er hende taknemmelig for at se nøje på vores ændringsforslag.
Parlamenter skal være gennemskuelige. Det er meget sørgeligt, at jo mere vi åbner vores glashuse, jo færre mennesker kigger ind i dem. Medierne skal også bidrage til dette. Hvis Parlamentet skal være gennemskueligt, skal det rapporteres og være åbent.

Bonde
Hr. formand, Maij-Weggens betænkning om åbenhed i Parlamentets dokumenter er et fremskridt, som vi kun kan støtte. Problemet er alt det, der ikke er med. Hovedproblemet er, at Kommissionen og Rådet ikke udleverer dokumenter fra den lovforberedende fase til Parlamentet, og det er jo den fase, borgerne har interesse i at følge med i for at påvirke lovgivningens indhold. Vores ordfører og udvalgsformand kan ofte få papirerne under hånden. Medlemmerne i de magtbærende lag kan oftest få, hvad de behøver, hos deres politiske venner i Kommissionen eller Rådets delegationer, men sådanne dokumenter er ikke og bliver ikke tilgængelige for alle medlemmer i Parlamentet eller for offentligheden. Betænkningen ændrer heller ikke den skamfulde rammeaftale, som flertallet i Parlamentet har indgået med Kommissionen, og som inddeler parlamentsmedlemmer i første og anden klasses medlemmer med og uden adgang til fortrolig information.
Det kunne være relevant at sondre mellem ordførere og almindelige medlemmer, men sondringen går ikke efter, hvem der har behovet for den fortrolige information. Det er ok at stille skrappe krav, hvis et medlem bryder fortroligheden, men det er i strid med lighedsgrundsætningen og dermed ulovligt at anse udvalgsformænd for særligt egnede, mens en ordfører med samme behov ikke har adgang på samme vis. Og det er helt vanvittigt og i strid med enhver parlamentarisk tradition, at Parlamentets Budgetkontroludvalg, Ombudsmanden og EU's egen Revisionsret stadig ikke er i stand til at prøve alle bilag i Kommissionens embedsførelse. Det bliver der heller ikke gjort noget ved i Maij-Weggens ellers ganske udmærkede betænkning. Vi, der skal godkende udvidelsesaftalerne, kan heller ikke få screeningrapporterne, selv om de jo ikke indeholder andet end en sammenligning mellem den eksisterende EU-lovgivning og ansøgerlandenes afstand til det kopianlæg, der skal gøre EU-reglerne til deres love. Det ændres næppe med åbenhedsforordningens ikrafttræden. Vi står stadig i den mørke middelalder åbenhedsmæssigt, men selv et lille skridt i den rigtige retning må besvares med et ja, så det bliver den grønne knap, jeg trykker på i morgen for at opmuntre Hanja Maij-Weggen til fortsat virke for mere åbenhed i EU.

Wuermeling
Hr. formand, hr. kommissær Barnier, fru Maij-Weggen, hr. Cashman, mine damer og herrer, når Europa-Parlamentets vindue i dag åbner sig noget mere, sådan som hr. MacCormick har formuleret det, så har vores kolleger fru Maij-Weggen og hr. Cashman en stor andel i det. Jeg vil gerne takke for Deres engagement og ønske Dem tillykke med den succes, De har haft med vores åbenhed! Jeg føler overhovedet ikke, at jeg befinder mig i den mørke middelalder, sådan som hr. Bonde formulerer det, men jeg fornemmer derimod, at vi snart kan se lys forude.
Morgendagens beslutning er en invitation til EU-borgerne, en invitation til at drage nytte af vores åbenhed, at kigge ind til os, når de ønsker det, og se os efter i kortene, ja, sågar se, hvad der foregår bag kulisserne. Åbenheden har naturligvis ikke nogen særlig betydning, hvis der ikke er nogen, der er interesseret i vores arbejde. Vi vil ikke klage over borgernes og vælgernes manglende interesse, men vi vil dog indtrængende bede dem om at benytte sig af den nye åbenhed i Europa-Parlamentet, for de tekniske muligheder, som vi har i dag, betyder trods alt, at det, der var helt umuligt for nogle år siden, kan lade sig gøre i dag. Med et klik på musen kan de nemlig se de originaltekster, som vi forhandler om her i Parlamentet. Og hvis pressens dækning af nyhederne i Europa nogle gange er ufuldstændig, kan den interesserede borger straks besøge os via internettet. Det er en chance, og derfor støtter vi i høj grad denne betænkning.
Jeg ville gerne have sagt et par ord til Ministerrådets repræsentant. Desværre er han ikke til stede, men der ville jo nok heller ikke være så meget at sige om emnet åbenhed.

Corbett
Hr. formand, også jeg ønsker at lykønske fru Maij-Weggen og hr. Cashman med denne anden succes. De fortjener allerede vores lykønskninger med deres arbejde på den oprindelige lovgivning, Europa-Parlamentets og Rådets forordning 1049/2001, hvor deres arbejde havde afgørende betydning for det positive resultat. Nu er de tilbage for at omsætte det til forretningsordenen for at sikre, at vores arbejde er gennemskueligt.
Det kan diskuteres, om EU på nogle områder er mere gennemskueligt end visse af medlemsstaterne. EU opfylder bestemt ikke de højeste standarder, som nogle af medlemsstaterne har fastsat, men vi bevæger os i den rigtige retning, selv om det naturligvis stadig ikke er perfekt. Vi gennemgår det imidlertid om et par år i lyset af erfaringerne.
Når vi ser på den pakke af ændringsforslag til forretningsordenen, som er stillet af Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, kan jeg på vegne af min gruppe sige, at vi støtter drivkraften i det, som Udvalget om Konstitutionelle Anliggender fremlægger.
Vi lytter til argumenterne under forhandlingen og tager derefter vores holdning op til fornyet overvejelse, men vores gruppe hælder til at acceptere PPE-DE-Gruppens ændringsforslag 14, første halvdel af Verts/ALE-Gruppens ændringsforslag 15 og muligvis Verts/ALE-Gruppens ændringsforslag 16. Vi er imod anden halvdel af ændringsforslag 15, som er fuldstændig uigennemførlig og skaber en række praktiske problemer, hvis det vedtages. Som hr. Cashman forklarede, sætter vi spørgsmålstegn ved, om Verts/ALE-Gruppens ændringsforslag 17 kan antages, og jeg bifalder, at hr. MacCormick tvivlede på dette. Jeg formoder, at det trækkes tilbage, hvilket jeg hilser velkomment.
Det er vores gruppes holdning med forbehold af de argumenter, vi lytter til nu. Uanset hvad der sker med de ændringsforslag, er jeg dog sikker på et vellykket resultat under afstemningen i morgen.

Perry
Hr. formand, jeg ønsker også at lykønske fru Maij-Weggen med en fremragende betænkning. Det står helt klart, at Parlamentet skal have styr på sine egne ting efter de aftaler, vi har haft med Kommissionen. Adgang er vigtigt, men der er for megen hykleri i denne forbindelse. Jeg synes, at hr. Corbett i begyndelsen kom med temmelig mange lykønskninger. Jeg er enig med ham i, at vi bevæger os i den rigtige retning, men der er stadig lang vej.
Jeg vil gerne henlede Parlamentets opmærksomhed på det specifikke problem, som Udvalget for Andragender stadig oplever i forbindelse med aktindsigt. Jeg ved, at problemet i overvejende grad skyldes Kommissionen, men det har følger for Parlamentet. En række europæiske borgere har indgivet andragender til Parlamentet om problemerne med Lloyds of London. Der blev sendt et meget detaljeret spørgeskema til den britiske regering. Kun medlemmerne af Udvalget for Andragender har fået lov til at se det spørgeskema, ingen andre parlamentsmedlemmer. Selv medlemmerne af Udvalget for Andragender fik ikke lov til, bag lukkede døre, at få juridisk bistand, eller politisk rådgivning, og måtte ikke tage kopier.
Ingen i Parlamentet har fået lov til at se den britiske regerings svar. Hr. Bolkestein sagde, at han ikke kan offentliggøre disse oplysninger, da de kan medføre, at Kommissionen indleder en retssag mod den britiske regering. Den britiske regerings svar var, at man ikke ville lade os se det, da det betragtes som en uformel meddelelse fra Kommissionen på anmodning af Udvalget for Andragender. 21 udførlige spørgsmål til den britiske regering, og den britiske regering kalder det en uformel meddelelse!
Vi ønsker en præcisering, så vi helt nøjagtig ved, hvad vi har og ikke har adgang til. På nuværende tidspunkt kan medlemmerne, udvalgene og Parlamentet ikke udføre deres arbejde ordentligt på grund af overdreven hemmeligholdelse. Jeg opfordrer kraftigt til, at en repræsentant - formanden for Udvalget for Andragender - får en plads i Det Interinstitutionelle Udvalg, så borgerne ved, at parlamentsmedlemmerne, der varetager deres interesser, sikrer, at denne hemmeligholdelse ikke kommer til at stikke dybere, end det er tilfældet på nuværende tidspunkt.

Barnier
Hr. formand, mine damer og herrer, det glæder mig at få mulighed for på Kommissionens vegne kort at udtale mig om det arbejde, der er udført, ikke blot af mig og af Kommissionen, men også af Europa-Parlamentet og formandskabet, og som har ført til vedtagelsen af forordningen af 30. maj 2001. Og det glæder mig at få mulighed herfor på et afgørende tidspunkt, hvor Europa-Parlamentet med vedtagelsen af Maij-Weggen-betænkningen bliver i stand til fra den 3. december 2001 at gennemføre den omhandlede forordning om aktindsigt. Det er Kommissionens opfattelse, at forordningen betegner et væsentligt skridt i retning af øget åbenhed og ansvarliggørelse af institutionerne i forhold til borgerne. Ved at sikre, at denne forordning vedtages inden for de i traktaten fastsatte frister, viser Europa-Parlamentet, som allerede nævnt i et af mine tidligere indlæg om dette spørgsmål, hvor stor betydning Parlamentet generelt tillægger spørgsmålet om åbenhed og herunder i særdeleshed spørgsmålet om aktindsigt. Jeg anerkender denne indsats, og jeg finder derfor anledning til at udtrykke min tak til formanden for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, fru Watson, til Dem, fru Maij-Weggen, og til hr. Cashman, som vi har haft et nært samarbejde med om disse spørgsmål. Jeg vil dernæst gerne påpege, at Kommissionen ligeledes er ved at lægge sidste hånd på udarbejdelsen af et beslutningsforslag om gennemførelse af forordningen af 30. maj. Kommissionen vedtager det omhandlede forslag i løbet af indeværende måned, og det vil indgå som bilag til Kommissionens forretningsorden. Kommissionen vil således også være i stand til at gennemføre forordningen inden for den fastsatte frist, hvilket sikrer borgernes mulighed for reelt at udøve deres ret til aktindsigt.
Det er under disse omstændigheder naturligt, at Kommissionen med særlig opmærksomhed følger Europa-Parlamentets initiativer til ændring af forretningsordenen. Den anvendte fremgangsmåde kan være en nyttig inspirationskilde, når Kommissionen skal foretage sin tilpasning af forretningsordenen, idet jeg finder det afgørende, at institutionerne anvender ensartede fremgangsmåder ved gennemførelsen af sådanne vigtige forordninger. Gennemførelsen skal naturligvis være i overensstemmelse med forordningens ånd. Det er det primære budskab fra Kommissionen i dag, idet vi naturligvis fuldt ud respekterer Europa-Parlamentets ret til selv at fastlægge, hvorledes dets forretningsorden skal ændres.
Hr. formand, afslutningsvis vil jeg gerne kort kommentere et forhold, som fru Maij-Weggen har berørt i sin betænkning, nemlig spørgsmålet om rammeaftalen om forbindelserne mellem Europa-Parlamentet og Kommissionen, idet der erindres om, at de to retsakter, dels forordningen af 30. maj 2001 og dels den føromtalte rammeaftale, er af forskellig art.
Kommissionen er af den opfattelse, at de to tekster ikke a priori er uforenelige, idet rammeaftalens bilag III fastsætter bestemmelser om fremsendelse af fortrolige dokumenter fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, og disse kan under ingen omstændigheder gøres til genstand for offentlighedens aktindsigt i medfør af en af undtagelsesbestemmelserne i forordningen af 30. maj. Denne bestemmelse må naturligvis udmøntes i praksis.
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg ønsker under alle omstændigheder at understrege, at Kommissionen afgjort agter at respektere rammeaftalens bestemmelser loyalt.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Interparlamentariske delegationer og blandede parlamentariske udvalg
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0346/2000) af Carnero González for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender om ændring af forretningsordenens bestemmelser om nedsættelse af interparlamentariske delegationer og blandede parlamentariske udvalg.

Carnero González
Hr. formand, indtil denne valgperiode er Parlamentets permanente udvalg, interparlamentariske delegationer og delegationer til de blandede parlamentariske udvalg blevet nedsat via en ensartet procedure. Efter forslag fra Formandskonferencen udpegede plenarforsamlingen medlemmerne, som ved det stiftende møde valgte formandskabet for hvert enkelt organ. Den reform af forretningsordenen, der blev vedtaget af plenarforsamlingen i slutningen af sidste valgperiode, ændrede denne procedure for de interparlamentariske delegationer og delegationerne til de blandede parlamentariske udvalg. Herefter vælges og nedsættes begge på en anden måde end de permanente udvalg, idet deres formandskab godkendes af plenarforsamlingen efter forslag fra Formandskonferencen, som udpeger de resterende medlemmer.
Da denne procedure blev indført i begyndelsen af femte valgperiode, blev der observeret en modsigelse i artikel 170. I henhold til denne artikel nedsættes delegationerne til de blandede parlamentariske udvalg på samme måde som de permanente udvalg, samtidig med at det fastsættes, at de skal nedsættes i henhold til artikel 168, som allerede var blevet ændret som tidligere angivet. Der var altså her en modsigelse, som uden tvivl skyldes en fejl fra plenarforsamlingens side, som ved flertal vedtog et mundtligt ændringsforslag uden at slette forretningsordenens bestemmelser om de tidligere procedurer.
Udvalget om Konstitutionelle Anliggender blev af Formandskonferencen anmodet om at løse denne modsigelse. Den betænkning, som vi behandler i dag, er resultatet af dette udvalgs arbejde. Betænkningen blev vedtaget næsten enstemmigt af udvalget for præcis et år siden. Jeg vil gerne understrege, at denne tekst i et helt år har sovet de retfærdiges søvn. Jeg begriber ikke hvorfor.
Under alle omstændigheder er det indlysende, at formanden for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, hr. Napolitano, og visse koordinatorer her i denne valgperiode har insisteret på, at den skulle opføres på plenarforsamlingens dagsorden. Og her er så betænkningen. Det vigtige er, at der i løbet af denne periode har været tid til at tænke over, at modsigelsen i forretningsordenen frem for alt skal afskaffes. Det er absolut nødvendigt, hvis vi ikke ønsker, at den samme tvivl opstår i januar 2002 som i juli 1999.
Samtidig foreslår Udvalget om Konstitutionelle Anliggender i betænkningen, at der igen skal indføres en ensartet procedure for permanente udvalg, interparlamentariske delegationer og delegationer til de blandede parlamentariske udvalg. Den periode, hvor betænkningen har sovet de retfærdiges søvn, har tilsyneladende tjent til, at de parlamentariske grupper har overvejet, at selv om det nok er absolut nødvendigt at reformere forretningsordenen for at afskaffe modsigelsen i artikel 170, er der stadig tvivl om, hvorvidt det er nødvendigt igen at ensrette procedurerne for nedsættelse af Parlamentets tre organer, som jeg nævnte i begyndelsen af mit indlæg.
Der er nogle ting, der står helt klart for mig som ordfører. To principper bør være gældende for reformen af forretningsordenen, nemlig konsensus og effektivitet. Og eftersom det handler om konsensus, forstår jeg som ordfører naturligvis de politiske gruppers standpunkt og mener derfor, at vi i morgen bør afskaffe modsigelsen i artikel 170 og lade proceduren for nedsættelse af interparlamentariske delegationer og delegationer til de blandede parlamentariske udvalg være, som den er på nuværende tidspunkt.
Det andet princip er effektivitet. I januar skal disse organer nedsættes på ny, og det skal ske hurtigt, hvis de fortsat skal fungere så godt, som de hidtil har gjort. Endvidere vil jeg gerne personligt og på vegne af Udvalget om Konstitutionelle Anliggender lykønske disse interparlamentariske delegationer og delegationerne til de blandede parlamentariske udvalg.
Hvis De tillader, vil jeg gerne indtrængende bede Udvalget om Konstitutionelle Anliggender og dets repræsentanter om at følge et tredje princip, nemlig samhørighed, der også er uundværlig i alle tilfælde.
Til sidst, hr. formand, vil jeg gerne minde om ordsproget om, at en fugl i hånden er bedre end 10 på taget. Lad os afskaffe modsigelsen, det er det vigtigste i dag.

Wuermeling
Hr. formand, hr. Carnero, kære kolleger, det glæder også mig, at der forhåbentlig bliver gjort en midlertidig ende på historien om denne juridiske uoverensstemmelse, når Carnero-betænkningen vedtages i morgen. Mange tak for et godt samarbejde! Hr. Carnero, også mange tak, fordi De er blevet fortrolig med dette emne, der først og fremmest virker meget teknisk, og tak, fordi De faktisk også har udarbejdet en polisk dimension for den beslutning, vi skal træffe.
Politisk set er det naturligvis ikke helt uvæsentligt, om formændene for de blandede parlamentariske udvalg og de interparlamentariske delegationer bliver udnævnt en bloc af Parlamentet, der måske er noget tyndt befolket, eller om hver enkelt kandidat i hvert eneste blandet udvalg eller hver eneste parlamentariske delegation skal vælges eller udnævnes som person. Det er naturligvis klart, at vi med henblik på at skabe politisk ligevægt i forbindelse med bemanding af delegationer og blandede udvalg må fastlægge en procedure i forretningsordenen. Det er også klart, at de resultater, man når frem til, skal realiseres, og at det også skal sikres gennem forretningsordenen. Men på den anden side er det også klart, at plenarforsamlingen ikke helt kan blive frataget disse vigtige personaleafgørelser.
Vi må jo være klar over, at de blandede udvalg og de interparlamentariske delegationer varetager opgaver, der er yderst følsomme i forhold til vores samhandelslande, og udnævnelsen af visse personer til præsidier for sådanne udvalg kan være et politisk spørgsmål, det kan opfattes som en uhøflighed eller sågar som en provokation. Derfor må det være muligt, at plenarforsamlingen beholder sin suverænitet med hensyn til, hvem der egentlig kan udnævnes i de pågældende embeder.
Det skal altså ikke være sådan, at Parlamentet så at sige giver carte blanche, når det drejer sig om at bemande visse stillinger, og at det så ender med, at det er de enkelte grupper eller de nationale delegationer i disse grupper, der selv træffer afgørelse om personen. Her skal Parlamentet bevare sin overhøjhed. Derfor mener jeg også, at når vi konstituerer os igen i januar, skal det i det mindste sikres, at vi kender navnene på de implicerede, inden vi holder afstemning. Det var nemlig ikke tilfældet i begyndelsen af denne valgperiode.
Jeg mener, at vi på noget længere sigt alligevel må overveje, om vi ikke skal overdrage ansvaret til de blandede udvalg og delegationerne. De kolleger, der sidder der, kender relationerne til vores samhandelslande og deres følsomme punkter. På lang sigt skal det påhvile dem at træffe afgørelse om deres formandskaber.

Corbett
Hr. formand, hensigten med ændringsforslagene til forretningsordenen, som er dygtigt udarbejdet af ordføreren, er at løse en indre uoverensstemmelse. Det er på sin vis ganske simpelt: Vi løser den på enten den ene eller den anden måde. Jeg selv og mange i min gruppe mener ikke, at måden er så afgørende. Der er argumenter til fordel for begge løsninger, hvoraf nogle er fremført meget klart under denne korte forhandling. Men den skal løses på den ene eller den anden måde.
Som det så ofte er tilfældet, når noget er forholdsvis enkelt, har alle en mening, og disse meninger stemmer ikke altid overens. Nogle foretrækker udvalgets løsning, mens andre foretrækker løsningen i et ændringsforslag, som er underskrevet af flere politiske grupper.
Afstemningen i morgen afgør, hvilken vej vi vælger. Uanset hvad, er det vigtigt, at vi løser det i morgen. Der skal findes en løsning før det konstituerende møde i januar. Jeg er enig med ordføreren i, at det er lidt af en skandale, at denne betænkning er blevet syltet i over et år, efter at den blev vedtaget i udvalget, og først nu, næsten i sidste øjeblik, forelægges på plenarforsamlingen for at blive afgjort. Det skulle have været afgjort for længe siden. Jeg lykønsker ordføreren med hans tålmodighed. Det glæder mig, at han endnu kunne huske de vigtige argumenter bag betænkningen et helt år efter, at han førte den igennem udvalget.

Formanden
Mange tak, hr. Corbett.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Europol - Fælles efterforskningshold
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0370/2001 af Turco for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om
I. initiativ fra Kongeriget Belgien og Kongeriget Sverige med henblik på vedtagelse af Rådets afgørelse om udvidelse af Europols mandat til at omfatte de former for grov international kriminalitet, som er anført i bilaget til Europol-konventionen (9093/01 - C5-0266/01 - 2001/0817(CNS));
II. initiativ fra Kongeriget Sverige med henblik på vedtagelse af Rådets retsakt om ændring af Rådets retsakt af 12. marts 1999 om fastsættelse af regler for Europols videregivelse af personoplysninger til tredjelande og eksterne organisationer (8785/01 - C5-0218/01 - 2001/0807(CNS));
A5- 0369/2001 af Kirkhope for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om initiativ fra Kongeriget Belgien, Den Franske Republik, Kongeriget Spanien og Det Forenede Kongerige med henblik på Rådets vedtagelse af en rammeafgørelse om fælles efterforskningshold (12442/01 - C5-0507/2001 - 2001/0821(CNS)).

Turco
Hr. formand, hr. kommissær, på trods af disse initiativers vigtighed bliver Europa-Parlamentet udelukkende hørt i dette tilfælde, og det betyder, at Rådet ikke tager det mindste hensyn til det, som vi beslutter med vores afstemning, sådan som det ofte er tilfældet i den forbindelse. Alligevel - eller måske netop derfor - vil jeg gerne sige noget om den tvingende nødvendighed af en reform af Europol, så Europol bliver underlagt demokratisk kontrol og domstolskontrol.
Parlamentet har givet udtryk for dette ønske i mindst fem år, nemlig lige siden 1996, hvor vi bad om dette i hr. Nassauers betænkning. Med hr. Nassauers betænkning sendte vi et stærkt politisk signal til Rådet. Vi anmodede medlemsstaterne om ikke at ratificere Europol-konventionen, før den var blevet underlagt Domstolens kontrol, det vil sige en beslutningsmæssig og præjudiciel kontrol af denne konventions fortolkning og korrekte anvendelse. I hr. Nassauers betænkning beskrev man på en glimrende måde de problemer, der var i forbindelse med Europol og Europol-konventionen, og som stadig eksisterer i dag. Løsningen på disse problemer er ikke de politiske gruppers problem, ordførerens problem eller hr. Nassauers problem. Europols domstolskontrol og demokratiske kontrol er nemlig et institutionelt problem.
Det, at man ikke ønsker at rette op på denne mangel ved EU's demokrati - hvis ellers man kan bruge disse ord om det system, der gælder for EU-institutionerne i dag - gør det umuligt at nå konkret videre med indførelsen af et område, hvor der selvfølgelig skal være sikkerhed, retfærdighed og frihed, men hvor der efter vores mening også og ikke mindst skal være demokrati. Europa-Parlamentet har lige siden Europols oprettelse slået fast, at der skal være mulighed for en kontrol med Europol. Planerne om at øge Europols beføjelser for at imødegå terrorismeproblemet, den skandale, som en af Europols højtstående embedsmænd var indblandet i, de nationale politiers tøven med at videregive deres informationer til Europol og oprettelsen af Parlopol - en gruppe medlemmer af de nationale parlamenter og af Europa-Parlamentet, som gør opmærksom på, at det er vigtigt at øge den demokratiske kontrol med Europol og med de beslutninger, der træffes i forbindelse med området med frihed, sikkerhed og retfærdighed - har allerede fået Rådet til i det mindste at tænke over nødvendigheden af at foretage nogle reformer.
Rådet har ikke mindst anmodet Kommissionen om inden årets udgang at udarbejde en meddelelse om den demokratiske kontrol med Europol. Vi kender kommissær Vitorinos holdning. Han har flere gange givet udtryk for, at han går ind for et udvalg, der består af medlemmer af de nationale parlamenter og af Europa-Parlamentet, men vi håber at høre her i dag, at tidsfristerne fremskyndes med henblik på denne reform. I en demokratisk sammenhæng burde Europol efter vores mening ikke bare underkastes demokratisk kontrol, men også finansiel kontrol, budgetkontrol og domstolskontrol. I dag er en finansiel kontrol og budgetkontrol umulig, eftersom Europol finansieres af medlemsstaterne og ikke via fællesskabsbudgettet. Parlamentet og Kommissionen har således ikke nogen beføjelser til at foretage finansiel kontrol, og derfor kan de hverken kritisere organets arbejde eller udstikke retningslinjer for det.
Der er heller ingen domstolskontrol, eftersom Domstolen ikke har fulde kontrolbeføjelser. Det skal også understreges, at Europols embedsmænd nyder godt af en immunitet, der er så udstrakt, at den snarere minder om en garanti for straffrihed, som også beskytter dem mod den domstolskontrol, der kunne foretages på nationalt plan.
Endelig er der problemet med den gradvise styrkelse af mandatet og beføjelserne. Europol beskæftigede sig oprindeligt med narkotikakriminalitet, men med det pågældende forslag kommer dets beføjelser stort set til at omfatte alle former for kriminalitet. For at gøre det muligt for Parlamentet at give udtryk for sine bekymringer og anmodninger til Rådet og Kommissionen på et tidspunkt, hvor de er ved at beslutte at gøre Europols beføjelser og kompetence mere omfattende, er vi således af den opfattelse, at det foruden ændringsforslagene til de to retsakter, som Belgien og Sverige har foreslået, er nødvendigt med nogle andre ændringsforslag for at løse dette problem. De ændringsforslag, der er stillet, tjener efter vores mening til at forbedre de pågældende initiativer og gøre dem klarere og til at sende Rådet og medlemsstaterne et politisk budskab, hvor vi kritiserer den nuværende situation og foreslår nogle grundlæggende retningslinjer for en reform.
Til sidst vil jeg gerne sige, at kombinationen af de nævnte betragtninger og Parlamentets manglende medbestemmelse, når det gælder retlige og interne anliggender, bør få alle dem, der går ind for principperne om frihed og demokrati, til at forkaste de to initiativer, hvilket efter min mening ville gøre Rådet og medlemsstaterne mere bevidste om, at det er tvingende nødvendigt at foretage en reform af Europol.

Kirkhope
ordfører. (EN) Hr. formand, som forventet vil jeg fokusere på min egen betænkning, der omhandler oprettelsen af fælles efterforskningshold. Jeg er meget stolt af at være ordfører på et særdeles innovativt område, som har fået enorm betydning efter de forfærdelige begivenheder den 11. september. Den er muligvis så meget desto vigtigere, fordi vi forsøger at gennemføre artikel 13 i EU-konventionen om gensidig retshjælp i straffesager, der, selv om den blev underskrevet i maj 2000, sandsynligvis først ratificeres om nogen tid, hvilket gør det vigtigt, at vi hurtigst muligt får etableret en retlig ramme, så vi kan komme videre med disse spørgsmål.
Fælles efterforskningshold gør det muligt for to eller flere lande at gå sammen med henblik på at undersøge terrorisme, menneskesmugling, handel med narkotika og anden alvorlig organiseret kriminalitet. Det er en vigtig indsats, som vi alle skal støtte. Et fælles efterforskningshold udnytter talenterne og evnerne i forskellige medlemsstater og sammenfører dem med henblik på et klart defineret formål med en klar dato for afslutning, men på en sådan måde, at ekspertisen kan handle effektivt og konsekvent over for kriminalitet og drage de kriminelle til ansvar. Det bliver et fleksibelt instrument, som vi har haft brug for i nogen tid.
Der har været givet udtryk for betænkeligheder, om end de ikke er blevet fulgt op i form af ændringsforslag, om omfanget af deltagelse i sådanne hold. Der har f.eks. været henvist til de nationale strafferetlige efterforskningsenheder i medlemsstaterne. Som minister i Det Forenede Kongerige med ansvar for etableringen af vores egen nationale strafferetlige efterforskningsenhed for et par år siden har jeg fuld tiltro til, at der allerede er taget hånd om etableringen af sådanne organisationer i medlemsstaterne. Ved at give dem, der etablerer holdene, bemyndigelse til at afgøre sammensætningen og om nødvendigt gøre indsigelse mener jeg, at dette punkt er blevet tacklet meget effektivt. Selv om alle berørte stater har undertegnet Menneskerettighedskonventionen, har jeg ikke desto mindre i denne betænkning anmodet om, at vi især retter opmærksomheden mod behovet for at beskytte og respektere menneskerettighederne i forbindelse med forvaltningen af disse hold.
Terrorisme ligger os stærkt på sinde på nuværende tidspunkt. Men vi skal også nære stor bekymring over menneskesmuglingen, hvilket disse hold måske kunne hjælpe med til at tackle. Det blev for nylig afsløret i Det Forenede Kongerige, at hundredvis, ja, endog tusindvis, af børn solgt som slaver fra andre dele af verden nu befinder sig i Europa og behandles på den mest forfærdelige måde. Der har været en sag af denne art i Det Forenede Kongerige og også en i Italien. Etableringen af fælles efterforskningshold, f.eks. mellem Italien og os, eller med deltagelse af fransk ekspertise på dette område, kunne bidrage til at sætte en stopper for denne rystende overtrædelse.
Betænkningen handler derfor ikke kun om terrorisme, men også disse andre spørgsmål. Det er måske også muligt at indvirke kraftigt på en lang række aktuelle spørgsmål, herunder svig, hvidvaskning af penge og økonomisk kriminalitet af denne art, hvis talenterne og evnerne i små specifikke hold, som kan operere i forskellige lande, kan indsættes under ledelse af en enkelt operation.
Der er et punkt mere. Jeg har gjort det meget klart i betænkningen, at det er vigtigt, at alle disse operationer underkastes Europa-Parlamentets parlamentariske kontrol. Denne særlige drøftelse bør udvikles inden for rammerne af den årlige drøftelse om et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Vi bør være sikre på, at vi omhyggeligt overvejer disse operationer.
Endelig kan der fremkomme meget følsomme oplysninger som følge af denne proces. Hvis der eventuelt blev oprettet noget i stil med et snævert udvalg, som skulle modtage sådanne fortrolige oplysninger, kunne det også bidrage til at øge tilliden til forvaltningen af disse hold, som er en meget vigtig og markant udvikling i kriminalitetsforebyggelsen i EU.

Coelho
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, det var i 1999, i Tampere, at EU's 15 stats- og regeringschefer for første gang i den europæiske opbygnings historie satte retsspørgsmål øverst på deres politiske dagsorden og forpligtede sig til, at der inden fem år skulle oprettes et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed.
Et af EU's store mål er således, at borgerne skal kunne leve i dette område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, men også at friheden skal ledsages af et højt niveau af sikkerhed, og det er i denne forbindelse, at der ønskes oprettet fælles efterforskningshold. I Tampere gik man ind for hurtigt at oprette fælles efterforskningshold som første etape i bekæmpelsen af menneskesmugling og narkohandel samt terrorisme. Efter de frygtelige hændelser den 11. september føjer dette initiativ sig ind i en række foranstaltninger, der skal træffes til bekæmpelse af terrorismen gennem vedtagelse af en rammeafgørelse om en retlig ramme for oprettelsen af fælles efterforskningshold af politifolk og undersøgelsesdommere specialiserede i terrorbekæmpelse og af repræsentanter fra Eurojust og Europol, så igangværende efterforskning på dette felt kan samordnes.
Jeg glæder mig lige så meget som ordføreren, hr. Kirkhope, som jeg takker for hans arbejde, over dette initiativ, der gennemfører de bestemmelser i konventionen - der endnu ikke er blevet ratificeret - som medlemsstaterne finder mest påtrængende. Jeg vil dog ikke lade være med her at betone, hvor vigtigt det er, at denne konvention hurtigt bliver ratificeret, så vi undgår, at dette retsinstrument falder fra hinanden.
Derudover kan man glæde sig over, at Europols aktionsområde udvides til alle de former for grov international kriminalitet, som er anført i bilaget til Europol-konventionen, hvilket vil gøre samarbejdet inden for Europol mere effektivt. Der må dog opstilles prioriterede indsatsområder ud fra, hvordan kriminaliteten udvikler sig i EU. Alle vil dog være enige i, at der nu skal sættes særlig ind over for terrorismen.

Paciotti
Hr. formand, aldrig før har der været et så stort behov for mere EU, som der er nu, så vi kan tage spørgsmålene om borgernes frihed og sikkerhed op, det vil sige indføre det område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, som man lovede os i Amsterdam-traktaten, og som Det Europæiske Råd i Tampere satte sig for at gennemføre. Tilløbet til at iværksætte de nødvendige foranstaltninger er konstant blevet hindret af regeringernes ofte snæversynede modstand. Først med tragedien den 11. september blev der endelig rusket op i mange af vores stats- og regeringschefer, og den fremmede i høj grad vedtagelsen af visse nødvendige foranstaltninger. Jeg håber virkelig ikke, at det er nødvendigt med nye tragedier for at sætte gang i det, man nåede frem til i Tampere, også fordi man ikke altid lovgiver på en fornuftig måde, når man er følelsesmæssigt påvirket af forfærdelige tragedier. Under sådanne omstændigheder risikerer man nemlig nogle gange at glemme beskyttelsen af menneskets grundlæggende rettigheder.
Dette er heldigvis ikke tilfældet med de tre betænkninger, vi drøfter nu, og navnlig ikke efter de hensigtsmæssige indgreb fra Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder, som har stillet nogle forbedrende ændringsforslag. I hr. Kirkhopes betænkning opfordres vi til at støtte fire medlemsstaters forslag om vedtagelsen af en rammeafgørelse for at oprette de fælles efterforskningshold, der allerede blev taget højde for på Det Europæiske Råd i Tampere og i konventionen om gensidig retshjælp i straffesager, som Parlamentet vedtog for et år siden med hr. Di Pietros betænkning. Hr. Kirkhopes betænkning fortjener således den størst mulige tilslutning, også fordi den indeholder nogle forbedrende ændringsforslag, når det gælder respekten for de grundlæggende rettigheder, parlamentskontrollen og de fælles efterforskningshold, hvis opgaver ikke bare bør omfatte bekæmpelsen af terrorisme, narkotikahandel og menneskehandel, men også bekæmpelsen af organiseret kriminalitet.
I hr. Turcos betænkning - sådan som den blev vedtaget af Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder, selv om ordføreren ikke var enig heri - foreslår man os til gengæld at vedtage de to forslag om Europol, men med nogle passende ændringer. Betænkningens første del tager sigte på at lade Europols mandat omfatte alle de former for grov organiseret kriminalitet, man allerede havde taget højde for i konventionens bilag på baggrund af de prioriterede områder, som Rådet havde fastlagt efter forslag fra Europols bestyrelse. Den hensigtsmæssige ændring, som Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder foreslår, er, at denne afgørelse træffes af Rådet med kvalificeret flertal efter høring af Europa-Parlamentet og efter udtalelse fra Eurojust, som er et organ med særlig erfaring på dette område. Efter den positive vedtagelse i udvalget kan vi med beklagelse konstatere, at vores kolleger fra PPE-DE-Gruppen har skiftet mening og ikke længere ønsker at medtage Eurojusts udtalelse, som selvfølgelig ikke er bindende, men som lige så selvfølgeligt er meget nyttig, og som det er absurd at undvære. Vi støtter således første del af hr. Turcos betænkning, sådan som den forelægges for os af udvalget.
Også anden del af hr. Turcos betænkning, der omhandler Europols videregivelse af personoplysninger til tredjelande, fortjener den størst mulige tilslutning. Uafhængigt af ordførerens synspunkt, som er blevet gentaget her, mener jeg, at disse forslag bør vedtages i deres helhed. Jeg er dog helt enig i det, som ordføreren sagde, og som også understreges af de ændringsforslag, der blev vedtaget i udvalget. I disse ændringsforslag understreger man kraftigt den holdning, som Parlamentet har givet udtryk for flere gange, nemlig at det i stadig større grad er nødvendigt at lade Fællesskabet tage sig af instrumenterne i forbindelse med retssamarbejdet og af styrkelsen af domstolskontrollen og den demokratiske kontrol med disse instrumenter, som trods alt er uundværlige.

Sörensen
Kære kolleger, vores gruppe støtter Kirkhope-betænkningen og bestemt også det, som han har sagt i aften. Jeg tror, at de fælles efterforskningshold er et godt skridt på vej mod bekæmpelsen af alle former for organiseret kriminalitet. For det første i forbindelse med Turco-betænkningen, som specifikt vedrører de to aspekter af Europols arbejde, forekommer udvidelsen af mandatet snarere at være en meningsløs manøvre, hvis Europol ikke kan udføre mandatet på behørig vis. I praksis viser det sig jo, at Europols nytte foreløbig er meget begrænset. Desuden arbejder Europol faktisk med politimæssig og retlig information, men i praksis har Europol intet at gøre med den nationale efterretningstjeneste. Således opstår der en uligevægt, idet der kan gribes ind repressivt og bagefter, uden at man præventivt kan gøre tilstrækkeligt.
For det andet er, hvad angår databaserne, opfordringen til at indføre et decentraliseret system berettiget på grund af kontrollerbarheden. Det ville derfor betyde et stort skridt fremad, hvis hver medlemsstat udvikler en sådan database. Disse initiativer kan således som sådan bifaldes, men på ny viser det sig, at de samme svagheder dukker op. Dels overlades der for meget til medlemsstaternes velvilje eller mangel på samme, dels viser det sig, at der er en tydelig mangel på tillid til demokratiet, navnlig Parlamentets kontrol, på dette yderst vigtige politiske område. Hvis vi virkelig er bekymrede over beskyttelsen af de borgerlige rettigheder og opretholdelsen af demokratiet, kan vi ikke tøve med at udbygge et passende strafferetligt system, som er afpasset efter de udfordringer, vi i dag konfronteres med, og heller ikke med at investere i en kraftig forebyggende politik. Navnlig de nationale efterretningstjenester kan her spille en vigtig rolle. Samarbejdet mellem de nationale efterretningstjenester og de juridiske tjenester, mellem præventiv og repressiv indgriben, skal hurtigst muligt koordineres bedre, idet hovedvægten utvetydigt skal ligge på forhindringen af alvorlige forbrydelser.

Alyssandrakis
Hr. formand, terrorangrebet den 11. september benyttes af EU som påskud til, i tæt samarbejde med USA, at sætte fart i den heksejagt, hvis formål er at forfølge alle, der modarbejder de imperialistiske planer og beslutninger. Europol skal spille en central rolle i denne indsats, og dets beføjelser udvides, så nationale love, ja, selv den forfatningshjemlede beskyttelse af borgerne, krænkes.
De informationer, der indsamles i medlemsstaterne, den velkendte registrering, er efterhånden til fælles afbenyttelse, idet der føres fælles arkiver over potentielle mistænkte, det vil sige os alle sammen, og flere og flere modtager disse oplysninger. De fælles efterforskningshold er i realiteten helt uden kontrol, da de oprettes af de medlemsstater, der ønsker det, for det tidsrum, de ønsker det, med deltagelse af de tjenester, der ønsker at deltage, og med det efterforskningsemne, de finder passende. Der er tale om et forenet angreb på den folkelige bevægelse. Målet er at fratage arbejdstagerne de personlige og kollektive rettigheder og demokratiske frihedsrettigheder, de har tilkæmpet sig.
Desværre forsøger betænkningerne ikke alene ikke at standse den befolkningsfjendtlige og antidemokratiske udvikling, men drager den i stedet ind under en samlet reform af midlerne til et retsligt og politimæssigt samarbejde.

Angelilli
Hr. formand, aldrig har det været så hensigtsmæssigt som nu - efter begivenhederne den 11. september - at oprette fælles efterforskningshold for at forbedre samarbejdet mellem alle de nationale efterforskningshold og ikke mindst for at gøre den nødvendige udveksling af oplysninger mellem alle medlemsstaternes efterretningstjenester bedre og hurtigere. Det drejer sig naturligt nok om et politimæssigt samarbejdsinstrument, som virkelig er strategisk, når det gælder om at forebygge kriminalitet. Efter den alvorlige internationale krise som følge af attentatet på Twin Towers giver dette instrument et grundlæggende og nyttigt bidrag til bekæmpelsen af terrorisme i Europa.
Det var desværre først efter attentaterne i New York og Washington, at vi fik lejlighed til at rekonstruere et årelangt forløb af terrorismeforberedelser, som blev foretaget af personer og organisationer, der har forbindelse til Osama bin Laden, og som netop var aktive på europæisk område. Der er mange indicier, som tilsyneladende ikke er særligt vigtige, men som i virkeligheden er forbundet med hinanden via en rød tråd, hvilket vi dog først blev klar over alt for sent, nemlig efter den 11. september og efter tusindvis af uskyldige menneskers død. Hvis der havde været et større retssamarbejde og politisamarbejde, og hvis der havde været flere fælles efterforskninger, er det klart, at vi måske kunne have gjort en mere passende indsats for at forebygge terrorhandlingerne. Det skal dog understreges, at den rolle, som de fælles efterforskningshold spiller, ikke alene er nyttig i forbindelse med terrorismeproblemet, men også for den generelle bekæmpelse af alle de fænomener, der er forbundet med den grove, organiserede kriminalitet på internationalt plan, såsom ulovlig handel med våben og narkotika og handel med og udnyttelse af mennesker.
Hr. formand, til sidst vil jeg gerne takke ordføreren, hr. Kirkhope, og minde om, at bekæmpelsen af kriminalitet - både af kriminalitet i forbindelse med terrorisme og af kriminalitet generelt - efterhånden i flere år har været de europæiske borgeres største krav til os. De forlanger, at de nationale institutioner og EU-institutionerne gør en stadig større indsats for fuldt ud at sikre en grundlæggende rettighed, der ikke kan gives afkald på, nemlig retten til sikkerhed, som er et værdifuldt gode, der i stadig større grad er truet. Derfor er det en god ting, at også EU gør den størst mulige indsats - også ved hjælp af det instrument, som de fælles efterforskningshold udgør - for netop at give de europæiske borgere den nødvendige tillid tilbage.

Cappato
Hr. formand, vi glæder os over, at Rådet måske har indfundet sig. Hvis ikke jeg tager fejl, kom der en repræsentant for Rådet. Gjorde der ikke? Er De fra Rådet? Det vides ikke!

Formanden
Jeg beder Dem om ikke at henvende Dem direkte og personligt til Kommissionen eller Rådet. Ethvert initiativ, som De måtte have i denne forbindelse, bør ske via forsædet.
Mange tak, hr. Cappato.

Cappato
Hr. formand, jeg henvendte mig faktisk til Dem for at spørge, om vi virkelig har den ære, at Rådet har indfundet sig. Det var bare for at gøre opmærksom på, at vi har afholdt denne forhandling uden Rådets tilstedeværelse. Rådet er nemlig først kommet nu, og der kan man bare se, hvordan man betragter Parlamentets forhandlinger og beslutninger, som oversættes til 11 sprog, ligesom ændringforslagene og indlæggene oversættes til 11 sprog. Det har overhovedet ikke noget formål!
Vi taler om, at de europæiske politistyrkers koordineringsmandat skal omfatte de groveste former for kriminalitet, og derfor ved vi faktisk godt, at koordinering af informationer i sig selv er en operativ beføjelse, og at der er en meget, meget fin, flydende og vanskelig grænse mellem koordineringsbeføjelser og operative beføjelser. Det drejer sig således helt og holdent om politikkerne for politiet og for medlemsstaternes politisamarbejde, og det har nogle meget store konsekvenser for vores lande og for vores straffelovgivninger, da det som bekendt varierer meget, om politiet i de enkelte 15 medlemsstater har forbindelse til den dømmende magt og den udøvende magt.
Alt dette sker dog helt uden - og jeg gentager, at det er helt uden - at der gribes ind i lovgivningsprocessen, nemlig i den proces, hvor lovene udarbejdes, og helt uden de demokratisk valgte forsamlingers inddragelse. Vi ved, at kommissæren er enig - det ved vi alt sammen godt - men vi ved også, at vi som følge af den uopsættelige, nødvendige og effektive bekæmpelse af kriminaliteten med ét slag fjerner enhver ligevægt mellem beføjelserne. Rådets embedsmand indfinder sig uden at blinke i Parlamentet, når forhandlingen efterhånden er ved at være slut. De ting, vi siger, beslutter og stemmer om, har ikke noget formål, og formandskabet besluttede da også at afholde denne og andre forhandlinger samtidig med mødet i det korresponderende udvalg, Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder, hvor man i øjeblikket er i gang med afstemningen. Derfor taber de to løsgængere og de tre-fire andre parlamentsmedlemmer, som er til stede her i salen, afstemningen om terrorismen og om den europæiske arrestordre, nemlig på grund af denne beslutning, som jeg må sige er i tråd med Rådets beslutning om ikke at være til stede og i tråd med EU's lovgivningsmetode.

Cederschiöld
Hr. formand, udvidelsen af Europols mandat er ikke noget nyt spørgsmål, som er opstået efter den 11. september. Det er dog klart, at behovet netop nu er særligt stort. Naturligvis skal vi udveksle informationer med tredjelande om politiaktiviteter og kriminalitetsbekæmpelse, hvilket blev understreget af et så godt som enigt Parlament, da vi stemte om betænkningen om bekæmpelse af datarelateret kriminalitet.
Der er nogle, som er bange for, at Europol skal få for mange ressourcer. De kan tænke over, hvilke konsekvenser det har, at Europol for at dække en befolkning, der er større end USA's, har 388 personer ansat, mens FBI har 27.000 ansatte. Ressourcerne kan overhovedet ikke sammenlignes, heller ikke virksomheden. Europol er ikke operativ.
Når der overføres informationer, er det meget vigtigt for os at bevare databeskyttelsen, at bevare den individuelle integritet mest muligt. Menneskerettighederne, som vi har forankret både i den europæiske menneskerettighedskonvention og i EU's charter om grundlæggende rettigheder, er et europæisk tegn, som vi skal være stolte over og virkelig også sørge for at bevare. Vi skal dog være på vagt over for et big brother-samfund. Derfor er det, præcis som hr. Turco understregede, vigtigt, at Parlamentet er med og udfører sin demokratiske kontrol. Det er helt urimeligt, at disse spørgsmål ligger uden for unionsstrukturen, og at spørgsmål, som er så vigtige for borgerne, diskuteres i en stort set tom sal.
Indsamlingen af data om kriminalitet hilses naturligvis velkommen. Der er noget sygt ved, at Det Europæiske Overvågningscenter for Narkotika og Narkotikamisbrug i Lissabon indsamler store mængder data om narkotikamisbrug, mens vi råder over få data, når det handler om kriminalitetsbekæmpelse. På dette område skal Europol naturligvis spille en vigtig rolle.
Når det handler om, hvorvidt Eurojust skal nævnes i denne sammenhæng eller ej, har det vist sig, at mange fortolker dokumentet, som om man vil flytte magtbalancen mellem den politiske og den dømmende magt. Sådan skal det selvfølgelig ikke fortolkes. Jeg ønsker dog ikke, at der skal opstå nogen misforståelser på dette punkt. For at undgå misforståelser ville det derfor være bedre at ændre Eurojust-dokumentet.
Til sidst vil jeg takke hr. Turco, fordi han på sådan en god måde har behandlet det svenske og belgiske initiativ.

Berthu
Hr. formand, de to regeringsinitiativer om Europol, som vi behandler i dag, dels om Europols mandat og dels om regler for Europols videregivelse af oplysninger, giver Europa-Parlamentet mulighed for at rejse det helt centrale spørgsmål om den demokratiske kontrol med dette organ.
Det er et væsentligt spørgsmål, eftersom politisamarbejdet og i særdeleshed forvaltningen af data, der opbevares af Europol med henblik på efterforskningen, er nært knyttet til de borgerlige frihedsrettigheder. Europol er et mellemstatsligt organ, og kontrollen med dette organ varetages i dag af de nationale parlamenter, af regeringerne, der samles i Rådet (retlige og indre anliggender) eller af disses repræsentanter i Europols bestyrelse, samt af en kontrolmyndighed, som er sammensat af uvildige personer.
Europa-Parlamentets udvalg med ansvar for disse anliggender foreslår en radikal ændring af dette system, som under alle omstændigheder reelt ikke har fungeret siden 1999. Man ønsker at lade kontrollen med Europol bero udelukkende på fællesskabsprocedurer, herunder i særdeleshed kontrol udøvet af Europa-Parlamentet.
Forslaget er efter vores opfattelse ikke hensigtsmæssigt. Vi mener ikke, Europa-Parlamentet er den rette instans, når det drejer sig om at sikre demokratisk overvågning af politiaktiviteter af suveræn karakter, som varetages af de nationale politimyndigheder, og hvis rækkevidde indskrænker sig til de berørte medlemsstaters territorium. Vi bør ikke have forudfattede meninger på dette felt, eftersom Europol først for nylig har begyndt sit virke. Vi bør give de nationale parlamenter lejlighed til at tilrettelægge og finpudse deres kontrol. De er i øvrigt fuldt ud opmærksomme på denne opgave.
I september i år tog det franske parlament eksempelvis forbehold over for de forslag til aftaler med de østeuropæiske lande, der blev forelagt. Senere ophævede parlamentet dette forbehold, da man havde fået tilstrækkelige garantier for sikkerheden i forbindelse med videregivelsen af oplysninger.
Dette er efter vores opfattelse en positiv fremgangsmåde. Den vidner om, at der udøves en effektiv kontrol på nationalt plan. For at skærpe denne yderligere har det franske Senat i øvrigt netop oprettet en arbejdsgruppe, som skal overvåge spørgsmål vedrørende politisamarbejdet. Dette er et eksempel til efterfølgelse, hr. formand. Og i øvrigt et eksempel, som uden tvivl kan udvikles, idet man kunne forbedre den horisontale koordinering af de kontrolaktiviteter, der varetages af de nationale parlamenter.
Hvorfor etablerer disse ikke en interparlamentarisk forsamling, som kan overvåge Europol og politisamarbejdet?
Endnu bedre ville det være, hvis regeringskonferencen, der afvikles i 2004, og som netop skal behandle spørgsmålet om de nationale parlamenters rolle i de europæiske strukturer, tog initiativ til udvikling af et sådant interparlamentarisk samarbejde, og måske endda foreslog dette etableret som en ny søjle i Unionen.

Vitorino
Hr. formand, ærede medlemmer af Europa-Parlamentet, Kommissionen mener, at disse tre initiativer er særdeles vigtige i den øjeblikkelige situation, hvor ikke blot samarbejde mellem EU's medlemsstater, men også samarbejde med tredjelande og med internationale organisationer er helt afgørende for en effektiv bekæmpelse af den organiserede kriminalitet og ikke mindst terrorismen.
De initiativer, som er under debat i dag, skal fremskynde tidsplanen for, hvornår medlemsstaterne har et fælles retsgrundlag for oprettelse af fælles efterforskningshold, der også vil kunne omfatte deltagere fra tredjelande eller internationale organisationer, for udvidelse af Europols mandat til at gælde en bredere vifte af kriminel aktivitet og for Europols muligheder for at videregive personoplysninger til tredjelande og til eksterne organisationer, et utvivlsomt vigtigt element, hvis samarbejdet med disse tredjelande og inden for disse internationale organisationer skal være troværdigt og fungere effektivt.
Kommissionen glæder sig over, at Europa-Parlamentet støtter det forslag om en rammeafgørelse om fælles efterforskningshold, som Belgien, Spanien, Frankrig og Storbritannien har fremsat. Vi håber, at den tid, som kan vindes ved at lade medlemsstaterne organisere sådanne hold, vil udgøre en positiv forskel i kampen mod den transnationale kriminalitet. Kommissionen glæder sig også over, at Parlamentet ser positivt på, at Europols mandat udvides, og at der kan videre-gives personoplysninger til tredjelande og eksterne organisationer. Disse to initiativer vil gøre Europol til en mere effektiv organisation i bekæmpelsen af den organiserede kriminalitet, som offentligheden i EU's medlemslande er stadig mere bekymret over.
Hr. Turcos betænkning rejser spørgsmålet om den demokratiske kontrol med Europol i forhold til disse initiativer. I juni havde jeg lejlighed til at diskutere dette spørgsmål på den interparlamentariske konference, som det hollandske parlament havde indkaldt til i Haag, og hvor der var repræsentanter fra stort set alle medlemsstaternes nationale parlamenter, og hvor ordføreren også var til stede. I lyset af den debat, der da fandt sted med repræsentanterne for de nationale parlamenter, er Kommissionen, sådan som det også fremgår af dets arbejdsprogram for indeværende år, i øjeblikket i gang med at færdiggøre en redegørelse om den demokratiske kontrol med Europol, hvor den vil fremlægge nogle forslag til forbedring heraf. Som Parlamentets medlemmer ved, er det min opfattelse, at denne demokratiske kontrol hverken kan eller bør træde i stedet for de nationale parlamenters helt væsentlige rolle for kontrollen med Europols nationale antenner, men at der både skal være dette interparlamentariske samarbejde mellem de nationale parlamenter og samtidig den ekstra dimension, som Europa-Parlamentets indsats i denne demokratiske kontrol vil betyde, således at vi gennem nært samarbejde mellem Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter kan danne os et samlet billede af, hvorledes Europol virker, uden at miste nogle af de detailelementer, som de nationale parlamenters kontroludøvelse kan give.
Parallelt hermed tillægger jeg forholdet mellem Europol og Eurojust stor betydning ud fra rolle, som Eurojust skal have i domstolskontrollen med Europol. Jeg mener dog, at vi bør afvente Rådets beslutning om Eurojusts endelige udformning, før vi fremlægger forslag om forholdet mellem den politimæssige og den retslige komponent på europæisk niveau.
Hvad angår udvidelsen af Europols mandat, bemærker og deler Kommissionen betænkningens overvejelser om beslutningsstrukturen under EU's tredje søjle. Den er faktisk langsom, de prioriterede aktionsområder tenderer undertiden til at skifte fra formandskab til formandskab, og Europa-Parlamentets rolle er særdeles beskeden. Vi glæder os således over, at Parlamentet fremhæver, at organiseret kriminalitet i medlemsstaterne skal afspejles i, hvorledes der bør prioriteres i bekæmpelsen af den organiserede kriminalitet på europæisk plan. Det er derfor vigtigt, at medlemsstaterne sørger for, at Europol får fyldestgørende og aktuel information, så det kan udfærdige sin årlige beretning om den organiserede kriminalitet i EU med den grundighed og præcision, som man bør forvente. Hvad angår de ændringsforslag, som Parlamentets betænkning indeholder, kunne Kommissionen foreslå, at denne årlige beretning i dens offentlige udgave medsendes som bilag til den beretning, som hvert år afgives til Europa-Parlamentet.
Med hensyn til initiativet om videre-givelse af personoplysninger, kan Kommissionen sluttelig give udtryk for sin generelle støtte til Parlamentets ændringsforslag. Den deler den opfattelse, at de garantier vedrørende personoplysninger, der er opstillet i artikel 7 i Rådets retsakt fra 1999 om videregivelse af personoplysninger til tredjelande og eksterne organisationer, også skal gælde for de videregivelser af personoplysninger, som dette initiativ fra Sverige vil give anledning til. Da det svenske initiativ kun ændrer artikel 5, stk. 5, i Rådets retsakt fra 1999, forbliver artikel 7, som er den relevante artikel på dette punkt, fuldt ud anvendelig. Derfor min tvivl om behovet for overhovedet at ændre artikel 7 i Rådets retsakt.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

EU-udleveringsprocedure (aftale med Island og Norge)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0371/2001) af Marinho for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om Kongeriget Sveriges initiativ med henblik på vedtagelse af Rådets afgørelse om fastsættelse af de bestemmelser i 1995-konventionen om forenklet udleveringsprocedure mellem medlemsstaterne i Den Europæiske Union og i 1996-konventionen om udlevering mellem Den Europæiske Unions medlemsstater, der udgør en udvikling af Schengen-reglerne i henhold til aftalen om Republikken Islands og Kongeriget Norges associering i anvendelsen, gennemførelsen og udviklingen af Schengen-reglerne (9946/2001 - C5-0321/2001 - 2001/0820(CNS)).

Marinho
Hr. formand, hr. kommissær, to stater, der aldrig har tilsluttet sig EU, Norge og Island, var de første til på regionalt grundlag at åbne for den frie bevægelighed for personer. Så langt tilbage som i 1957 åbnede Danmark, Sverige, Finland, Norge og Island, fem europæiske lande, gennem Den Nordiske Pasunion deres grænser for personer, mens seks andre lande oprettede et fælles marked, der befordrede den frie bevægelighed for varer i en toldunion. Disse to grupper af lande har fulgt ganske forskellige veje. De første trådte ind i EFTA, de andre ønskede et Europa, der var forenet om mere end blot økonomi. Heldigvis sejrede det projekt, som de seks, i dag 15, i morgen næsten det dobbelte, stod for, også selv om det var det mest ambitiøse og komplekse, over frihandel og let passage over grænser. Det har tiltrukket mange af grundlæggerne af de nordiske institutioner, og netop derfor forsøger vi i denne betænkning at råde bod på historiens modsigelser og tilfældigheder ved at integrere Norge og Island i Schengen-området og - sådan som det svenske initiativ lægger op til - særligt i EU's område med frihed, sikkerhed og retfærdighed.
EU's område for fri bevægelighed udvides med dette svenske initiativ hinsides EU's formelle geografiske grænser med de dertil hørende retlige konsekvenser, idet Norge og Island bliver lande, hvor de fælles Schengen-udleveringsregler kommer til at gælde. Hvem ville have troet det for 45 år siden?
På denne historiske udvikling, eller rettere sagt, på denne nødvendighed - der betyder nye udfordringer og forpligtelser, men sådan går det europæiske samarbejde fremad - hviler visheden om, at Tampere-programmet, der omdanner dette samarbejde fra et mellemstatsligt til et fællesskabsanliggende, vil gøre også det retslige samarbejde til et fællesskabsanliggende. Således har de 15 staters regeringer nemlig ønsket det, og der må ikke kastes vrag på det arbejde, som Kommissionen og kommissær António Vitorino har udført, på grund af kronisk fodslæberi med henvisning til landenes suverænitet. Således må det ikke mindst også være, fordi tidens hændelser kræver, at EU udstyres med et strafferetligt arsenal, som kan bruges i bekæmpelsen af den internationale og grænseoverskridende kriminalitet.
Den virkelige forskel, som vi kan være stolte over, vi europæere, ligger ikke i de krigsvåben, som dette arsenal indeholder, men i de nye, effektive europæiske bestemmelser, som vi i Europa-Parlamentet har bistået med og fortsat vil bistå med at udforme, og som kan bygge bro over forskelle og værne om de borgerlige friheder uden at antaste det filosofiske og kulturelle grundlag for den enkelte medlemsstats strafferetlige bestemmelser. Den europæiske arrestordre, der hviler på den gensidige anerkendelse af retsafgørelser staterne imellem, er i den form, som den foreslås af kommissær António Vitorino, et eksempel til efterfølgelse også for de andre dele af Tampere-programmet, især harmoniseringen af straffelovgivningen.
Af alle disse årsager er det mit ønske, at dette svenske initiativ, som vi hilser velkomment, da det løser en vigtig opgave i den aktuelle situation, hurtigt kommer til at gå over i historien, fordi det overhales af mere effektive fællesskabsbestemmelser om navnlig arrestordre, der tilbagelægger disse to velmente EU-konventioner, hvis rækkevidde er for beskeden. Det vil være logisk, at de erstattes af den gensidige anerkendelse af retsafgørelser og af en enkelt procedure med overdragelse af personer, der har begået kriminalitet, således at der, hr. kommissær, skabes et fælles europæisk retsområde for udlevering.

Von Boetticher
Hr. formand, kære kolleger, først vil jeg gerne takke ordføreren, der har analyseret denne meget tekniske betænkning med stor ekspertise og foreslået en række redaktionelle ændringer, som vi alle kan støtte.
Vi bifalder Sveriges initiativ om at udvikle Schengen-reglerne og støtter dem ligeledes. På nogle punkter er det dog allerede blevet indhentet af realiteterne. For på grund af den rasende udvikling inden for den europæiske indenrigs- og retspolitik siden terrorangrebene den 11. september er betænkningen og forslaget for en stor del blevet forældet, i hvert fald med hensyn til udleveringsproceduren.
Således har Rådet (indenrigs- og justistsministre) allerede den 20. september iværksat en mere simpel procedure med overdragelse af gerningsmænd og gensidig anerkendelse af domstolsafgørelser. Vi bifalder også denne vidtrækkende europæiske enhed inden for rammerne af strafferet og straffeprocesret. Den vil føre til en forbedring af bekæmpelsen af kriminalitet på vores kontinent og fremme det europæiske juridiske og retslige samarbejdsområde. Egentlig kan jeg spare mig for yderligere redegørelser om det svenske initiativ, nu hvor hr. Marinho allerede har nævnt de væsentlige punkter.
Der er dog et punkt, jeg gerne vil komme ind på. Bestemmelserne i EU-konventionen om en forenklet udleveringsprocedure fra 1995 og EU-konventionen om udlevering mellem medlemsstaterne fra 1996 bør som en udvikling af Schengen-reglerne i henhold til forslaget også finde anvendelse på Island og Norge. Så vidt, så godt. Men hverken Belgien, Frankrig, Irland, Italien, Luxembourg eller England har indtil nu ratificeret en eneste af disse aftaler. Det er i særdeleshed skandaløst, fordi tiltrædelseslandene jo er forpligtet til at deltage i Schengen-reglerne.
Medlemsstaterne må virkelig være bevidste om, at de skal fremstå som forbilleder, netop når det handler om at gennemføre og ratificere Unionens retsakter.

Coelho
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne først takke hr. Marinho for det fremragende arbejde, som han har lagt i denne betænkning, og sige, at vi alle er klar over, hvor følsomme og særdeles vigtige for medlemsstaterne de spørgsmål er, der angår asylpolitik, kriminalitetsbekæmpelse, grænsekontrol og bekæmpelsen af terrorismen. Jeg tror imidlertid, at alle nu forstår, at fælles problemer kræver fælles løsninger, og at disse løsninger for at være effektive og sammenhængende ud over deres nationale dimension også må have en europæisk dimension.
Politi- og retssamarbejdet på det strafferetlige område inden for EU har som sine vigtigste formål at bekæmpe den organiserede, grænseoverskridende kriminalitet og at tilnærme de juridiske bestemmelser og procedurer til hinanden. Hvad angår det retslige samarbejde, har Schengen-samarbejdet været koncentreret om en hurtig behandling af udleveringsanmodninger via SIS. Det svenske initiativ, som vi i dag har til behandling, indeholder - som hr. Marinho har sagt det - ikke mere omfattende bestemmelser på udleveringsområdet, men skal først og fremmest afklare forholdet mellem de forskellige holdninger til udlevering inden for EU samt Islands og Kongeriget Norges associering i gennemførelsen af disse regler. Jeg finder det afgørende, at området med retfærdighed og sikkerhed bliver til virkelighed. De nylige hændelser den 11. september får os til at indse, at bekæmpelsen af terrorismen ikke blot skal føres med militære midler, men også med juridiske instrumenter. Det er her værd at erindre, at EU's strategi for starten på det nye årtusinde - forebyggelse og bekæmpelse af den organiserede kriminalitet - allerede så det som en mulighed at oprette et fælles europæisk retsområde for udlevering. Den 11. september gjorde kun en sådan beslutning endnu mere påkrævet. Det er vel derfor, at Rådet (retlige og indre anliggender) allerede den 20. september i forbindelse med målsætningen om bekæmpelse af terrorismen besluttede inden for EU at erstatte udleveringsproceduren med en enkelt procedure med overdragelse af gerningsmænd til sådanne forbrydelser. Dette betyder, at alle de nugældende bestemmelser om udlevering ophæves, således som det jo også her er blevet nævnt, og at de to konventioner om udlevering forsvinder og erstattes af den gensidige anerkendelse af retsafgørelser og af en enkel overdragelse af gerningsmanden, hvorved der skabes et fælles europæisk retsområde for udlevering, som vi også har understreget behovet for.

Vitorino
Hr. formand, ærede medlemmer af Europa-Parlamentet, Kommissionen har fået en meget let opgave i denne forhandling, da den kan nøjes med til fulde at tilslutte sig det, som hr. Luís Marinho har sagt, hvis fremragende betænkning jeg også gerne vil takke ham for.
Jeg vil gerne blot tilføje, at Kommissionen finder dette initiativ fra Sverige vigtigt og nyttigt, fordi det klargør, at udleveringsbestemmelserne i konventionerne fra 1995 og 1996 kan indgå i Schengen-reglerne, hvilket har afgørende konsekvenser i lyset af de beslutninger, som hr. Coelho netop har omtalt, at Rådet (retlige og indre anliggender) tog den 20. september. At udleveringsbestemmelserne inden for EU helt erstattes af den europæiske arrest- og overdragelsesordre får betydning for Schengen-reglerne og for, hvorledes Schengen-konventionens bestemmelser gennemføres. Da konventionerne fra 1995 og 1996 erstattes ved netop denne foranstaltning, rejses også spørgsmålet om den europæiske arrest- og overdragelsesordres udvidelse til Norge og Island, når Rådet har vedtaget den, hvilket forhåbentlig sker den 6. og 7. december. Derfor er denne debat ikke overflødig, hvad enten den er et skridt, et trin på den trappe, som vi håber kulminerer med, at Rådet (retlige og indre anliggender) vedtager den europæiske arrest- og overdragelsesordre til konsolidering af området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, hvad angår forsvaret af de grundlæggende rettigheder og bekæmpelsen af den organiserede, grænseoverskridende kriminalitet og særlig af terrorismen.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er anden betænkning (A5-0374/2001) af Cappato for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor (KOM(2000) 385 - C5-0439/2000 - 2000/0189(COD)).

Cappato
Hr. formand, så er vi her igen, og det er stadig samtidig med afstemningen i Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder om terrorismen, men det gør ikke noget.
Dette er det andet forsøg, når det gælder beskyttelsen af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor. Parlamentet nåede vist ikke målsætningen om at vedtage en flertalsholdning sidste gang, for de to forslag, der vedrørte spørgsmålet om uønskede kommercielle e-mails, forslaget om det strenge europæiske opt in-system, forslaget om medlemsstaternes valgfrihed mellem opt in-systemet og opt out-systemet og et kompromisforslag, der efter min mening blev forelagt alt for sent for parlamentsmedlemmerne, ophævede hinanden. De tre forslag ophævede med andre ord hinanden. Nu tror jeg dog, at Parlamentet endelig er klar til at træffe en beslutning i den forbindelse, eftersom både holdningen i Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder - nemlig at medlemsstaterne bør have en valgmulighed - og Kommissionens holdning - det strenge europæiske opt in-system - så at sige er blevet slebet til og har nærmet sig hinanden. Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder tog navnlig højde for bekymringerne med hensyn til SMS, det vil sige beskederne på mobiltelefonerne, og desuden blev der i det forudgående valg af det strenge europæiske opt in-system taget højde for nødvendigheden af at kommunikere med dem, der allerede er kunder hos et bestemt selskab og en bestemt virksomhed.
Jeg håber, at parlamentsmedlemmerne og navnlig grupperne vil følge afstemningen mellem disse to alternativer uden at blive forvirret i sidste øjeblik. Parlamentet får mulighed for at vælge mellem disse alternativer. Selv er jeg af den opfattelse - og det vil jeg gerne bekræfte - at der ikke foreligger tilstrækkelige oplysninger eller beviser for, at de lande, der anvender opt in-systemet, bedre kan bekæmpe spamming. Fænomenet spamming på internettet er allerede ulovligt i dag, eftersom det allerede er ulovligt at indhente adresser uden tilladelse, at bruge dem uden tilladelse, at sende meddelelser uden en klar angivelse af afsenderen og at sende meddelelser uden at muliggøre en nem sletning fra listerne. Desuden er der også risici forbundet med et strengt system, f.eks. når det gælder kommunikationsfriheden. Det var ikke tilfældigt, at Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder ønskede at gå forsigtigt frem på dette område. Der er nemlig grupper af ikke-statslige organisationer, som har givet udtryk for deres interesse i, at det f.eks. bliver muligt at samle penge ind ved hjælp af kampagner på internettet.
Efter min mening er vores forhandling og vores lovgivning allerede i dag blevet overhalet af teknologien og kendsgerningerne. Jeg tror, at forbrugerne allerede i dag har mulighed for selv at vælge et opt in-system eller et opt out-system hver især, uden at det er nødvendigt at henvende sig til meddelelsens afsender for at blive slettet fra listerne, men ganske enkelt ved at sætte adressen på en sort liste, så man ikke længere modtager meddelelser fra den pågældende afsender. Eftersom der er gået seks år siden vedtagelsen af det generelle direktiv om beskyttelse af privatlivets fred, som en stor del af medlemsstaterne stadig ikke har ratificeret, og eftersom der er gået fire siden vedtagelsen af det direktiv, som vi ændrer med dette nye forslag til direktiv, og som en stor del af medlemsstaterne heller ikke har gennemført, må vi dog desværre være forberedt på, at med disse tidsfrister vil heller ikke denne lovgivning træde i kraft før om tre, fire eller måske fem år. Hvis brugerne og forbrugerne om tre, fire eller fem år virkelig føler behov for at beskytte sig mod uønskede kommercielle e-mails, vil markedet og teknologien således gøre de systemer, der allerede er til rådighed i dag, endnu enklere. Jeg håber til gengæld ikke, at vi efter at have givet udtryk for denne store og forståelige bekymring for den gene, som uønskede kommercielle meddelelser udgør, i stedet forbereder os på at give de nationale politimyndigheder fuld beføjelse til at råde over vores personoplysninger efter forgodtbefindende. Det er ikke udelukkende et problem, som er forbundet med dette direktiv, for jeg er godt klar over, at der her er tale om et mere generelt politisk problem. Jeg er bange for, at vi er ved at gå i denne retning, og jeg er bange for, at de største problemer i forbindelse med beskyttelsen af privatlivets fred ikke skyldes en uønsket kommerciel meddelelse fra eller til.

Schröder, Ilka
Hr. formand, kære kolleger, vi har jo allerede stemt om denne betænkning en gang tidligere. Under andenbehandlingen handler det egentlig kun om at finde en løsning på problemet med tilvalg og fravalg. Derfor vil jeg også kun tale om det. Når man ser på de forskellige forslag, der nu er stillet i Parlamentet, er det efter min mening forskellige forslag om fravalg. Kun Kommissionens forslag vil betyde et virkeligt tilvalg. Det vil så til gengæld sige, at kun Kommissionens forslag ville sikre, at borgerne selv kan sige, at de ønsker spamming, det vil sige, de vil gerne modtage reklamer elektronisk, eller de vil have mulighed for at vælge det fra. Dette vil alle de andre muligheder, altså diverse forslag om fravalg, efter min mening ikke sikre.
Derfor kan jeg ikke se noget positivt ved det, der her skal sælges som et kompromis, og jeg mener, at hvis man vil leve op til titlen på dette forslag, nemlig at der skal vedtages et forslag, der har noget med databeskyttelse at gøre, så kan man kun følge Kommissionens linje og støtte dette forslag, og man må forkaste de øvrige forslag, der er stillet i Parlamentet.
Ikke desto mindre er jeg principielt indforstået med store dele af forslaget, og jeg synes, at mange af de berørte punkter er fornuftige. Men det blev der jo allerede stemt om på det sidste møde. Nu handler det kun om fravalg og tilvalg. Jeg mener, at man må støtte Kommissionens forslag, når man taler i databeskyttelsens interesse.

Von Boetticher
Hr. formand, kære kolleger, i morgen skal vi for anden gang stemme om Cappato-betænkningen. Holdningerne har i mellemtiden nærmet sig hinanden, men uden at være helt ens. Således har ordføreren taget hensyn til betænkelighederne i den venstre side af Parlamentet, idet markedsføring ved hjælp af SMS-beskeder fremover kun må sendes til forbrugerne, når de har givet deres samtykke. Udvalget om indre anliggender har med et klart flertal vedtaget kompromisforslaget, en såkaldt blød form for fravalg, der blev støttet af ordføreren. Kun dette forslag støtter forbrugernes interesser, uden at der er tale om at nedlægge et stort antal arbejdspladser i Europa. Hvorfor?
Hvis Parlamentet først generelt forbyder markedsføring inden for business to customer-området, som det nu bliver fremlagt i fru Paciottis forslag, vil virksomheder netop sende deres reklamer fra USA eller andre tredjelande til EU. Intet vil dermed være vundet for den europæiske forbruger. Det europæiske marked for elektronisk handel vil blot blive svækket. Derfor vil vi overlade det til de stater, der i dag har et fravalgssystem, at følge udviklingen og efter to år træffe en ny beslutning.
Samtidig beskytter Cappato-forslaget forbrugeren på tre punkter. For det første har forbrugeren mulighed for at skrive sig på de såkaldte Robinson-lister, således at reklame til den pågældende forbruger generelt ikke er tilladt. For det andet hænger markedsføring via e-mail sammen med den mulighed, at forbrugeren på en nem måde og uden omkostninger kan fravælge reklame fra nogle virksomheder. For det tredje bliver markedsføring via e-mail registreret som sådanne i e-mail-postkassen og kan let og gratis slettes i det enkelte tilfælde.
Sidstnævnte er allerede muligt hos udbydere som AOL - det vil min kollega van Velzen helt sikkert straks henvise til - men dette fører på ingen måde til, at AOL opnår en monopolstilling. Det er aldeles tåbeligt at påstå det, for allerede i dag kan alle downloade et sådant spam-identificeringsprogram fra internettet, uanset hvilken internetudbyder man ellers er bundet til kontraktmæssigt. AOL var i øvrigt selv imod en sådan ordning. Jeg vil gerne opfordre til, at et stort flertal støtter hr. Cappatos kompromisforslag.

Paciotti
Hr. formand, der er ingen tvivl om, at den fornyede udvalgsbehandling af dette forslag har skabt større klarhed omkring holdningerne. Efter min mening har den dog ikke gjort resultatet bedre, men har tværtimod på en vis måde forværret det. Under den sidste afstemning var Parlamentet nemlig så fornuftigt at følge Kommissionens forslag - i det mindste med hensyn til listerne over e-mail-adresser - og det sikrede således alles frihed til at vælge, om vi ønsker at stå opført på en offentlig liste eller ej. På denne måde ville også beslutningen - som efter min mening er forkert og skadelig, ikke bare for friheden, men også for den elektroniske handels udvikling - om at tillade udsendelsen af uønskede meddelelser, medmindre man beklager sig og beder om ikke at modtage flere af den slags meddelelser, måske være mindre skadelig.
Ved at forkaste forslaget om et opt in-system i de offentlige lister, der gælder for alle, og hvor ikke engang mobiltelefonerne udelades, er vi alle sammen i de mest forskellige påtrængende personers og sælgeres vold. Vi har ikke engang den beskyttelse længere, som vi havde, dengang der kun var fastnettelefoner og trykte telefonbøger til. Dengang kunne man beskytte sig selv på en effektiv måde ved ikke at stå i den eneste, trykte telefonbog og ved at skifte telefonnummer. I dag, hvor enhver offentlig liste ender på nettet, eksisterer der ikke nogen måde at beskytte sig selv på. Det nytter ikke noget, at man beder om at få slettet sit telefonnummer eller sin e-mail-adresse! Nummeret og adressen vil allerede være i hænderne på alle brugerne og på personer, som det umuligt at kontakte. Derfor er ændringen af direktivets artikel 12 efter min mening virkelig en uhensigtsmæssig beslutning for vores frihed, og jeg kan ærligt talt ikke forstå, hvordan man kan sætte reklamefriheden højere end personers frihed.
Hvad angår de uønskede meddelelser, som er omhandlet i direktivets artikel 13, betyder beslutningen om at give medlemsstaterne valgfrihed, at direktivet i sig selv ikke bliver særlig nyttigt, eftersom der er behov for en harmonisering. Jeg kan ærligt talt ikke tro, at alt dette gavner den elektroniske handel. Jeg tror nemlig, at der foruden folk som vores ordfører, som er meget dygtig til at bruge de elektroniske instrumenter, også er rigtigt mange borgere, der ligesom mig ikke er så vant til at bruge disse instrumenter, og som derfor er bekymrede. Jeg kan forsikre Dem for, at jeg ærligt talt ikke har tænkt mig at sende anmodninger til nogen virksomheder eller åbne nogen e-mails, for jeg er bange for, at der så skal ske det, der allerede sker i dag, selv om jeg er beskyttet i mit land, nemlig at min udbyder - om ikke andet - som uundgåeligt kender min adresse, bliver ved med at sende mig uønskede e-mails. Det samme er desværre tilfældet med et luftfartsselskab, som jeg ved en fejltagelse engang henvendte mig til via e-mail.
Så længe jeg ikke nyder godt af nogen beskyttelse - og her taler jeg på egne vegne, men det gælder også for mange andre, der er oppe i alderen ligesom mig, eller som ikke er lige så erfarne som mange unge - vil jeg således holde mig fra elektronisk handel, for dette instrument virker ikke tillidsvækkende. Det virker ikke tillidsvækkende, at man kan stå på en liste, der cirkulerer på hele nettet, at man kan modtage meddelelser, som man herefter beder om sletning af, at man først er nødt til at åbne meddelelserne, og at man er nødt til at forsøge at forstå disse instrumenter. Det kan godt være, at den elektroniske handels udvikling giver mulighed for en bedre beskyttelse, men den skal først udvikle sig. Og hvis vi skal give den elektroniske handel mulighed for at udvikle sig, er det nødvendigt med tillid, hvilket dette forslag ikke giver.

Ludford
Hr. formand, det sker ikke tit, at jeg er fuldstændig enig med min kollega i Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, hr. von Boetticher, men denne gang er jeg enig med ham i, at vi har brug for et nationalt valg for at gøre det muligt at fravælge e-mails, og jeg taler imod de socialdemokratiske ændringsforslag.
Der er en stor myte, som har grebet venstrefløjen, og det er, at spam er det samme som uanmodede e-mails. Jeg er bange for, hr. kommissær, at Kommissionen har skabt denne forvirring. I Deres oprindelige forslag sagde De, at spam er det samme som uanmodede e-mails. Det er ikke sandt. Jeg er bange for, at de spammere, som allerede overtræder loven, fortsat vil gøre det. Fru Paciotti, De vil fortsat modtaget spam!
Jeg støtter fravælgelsen af to årsager. For det første skader det både virksomheder og velgørende organisationer uberettiget. De store amerikanske virksomheder har råd til tv-reklamer, presse, reklametavler osv. Vi skader de små og mellemstore virksomheder i Europa, for hvem kommercielle e-mails er en lovlig indgang til e-handel. Det er en ulempe for dem. Det er en ulempe for de velgørende organisationer, og undersøgelser viser, at folk ikke har noget imod at modtage dem. De vil ikke vælge dem fra, selv om de kunne. Men det er naturligvis menneskets natur ikke at vælge at modtage dem. Der er også misforståelser omkring følgerne af borgernes friheder. Med fravælgelse er det meget nemt at vise, at man har foretaget et fravalg, og hæderlige afsendere har ingen interesse i at ignorere Deres anmodning, for det eneste, de opnår, er at irritere Dem.
Tilmelding er overfladisk set til benefice for forbrugerne, men man skal bevise, at man aldrig tilmeldte sig, hvilket faktisk er vanskeligere. Ved at melde sig til kan folk vælge at modtage postforsendelser fra organisationer, der kunne være pinlige for dem, f.eks. bøssesammenslutninger, hvis de ikke ønsker at bekende kulør, eller de kunne være åbne for misbrug. Hvis de valgte at modtage postforsendelser fra statsfjendtlige politiske bevægelser, kunne de tiltrække uberettiget overvågning fra f.eks. politiet. Venstrefløjen tager fejl, og hr. von Boetticher har for en gangs skyld ret.

Blokland
Hr. formand, selv om national lovgivning efter min mening bør foretrækkes frem for europæisk lovgivning i de fleste tilfælde, forholder det sig anderledes med denne betænkning. Ved direkte markedsføring via e-mail er der klart tale om et grænseoverskridende problem. Jeg opfordrer ikke til et fuldstændigt forbud mod direkte mardedsføring via e-mail, men for forbrugerne er det meget vigtigt, at de på forhånd kan vælge, om de vil konfronteres med denne form for direkte markedsføring, og om de kan give deres samtykke eller ej. Det sparer dem nemlig for en masse tid, ærgrelser og udgifter.
Ordføreren, hr. Cappato, foreslår, at det overlades til medlemsstaterne at vælge opt in-fremgangsmåden eller opt out-fremgangsmåden. Dermed opstår der imidlertid en usammenhængende europæisk politik. En medlemsstat, som har valgt opt in, vil støde på mange vanskeligheder ved bekæmpelsen af uønskede e-mails, hvis medlemsstater, som har valgt opt out, tillader disse. Ved en delt og splittet europæisk politik går man også så godt som glip af chancen for internationale aftaler om uønskede e-mails.
Problemet er, at virksomheder nemt kan undvige de europæiske regler fra lande uden for EU. Dette må ikke afholde os fra lovgivning på europæisk plan. Det er bedre at søge praktiske løsninger på disse problemer og at arbejde på internationale aftaler. Således konfronteres De og jeg ikke med e-mails fra virksomheder, som vi absolut ikke har brug for.

Van Velzen
Hr. formand, lad mig på forhånd sige, at jeg repræsenterer en mindretalsholdning, men at jeg er meget stolt over det. Foran mig har jeg "Automatiseringsgids", fra et kendt nederlandsk dagblad. For alle mine kolleger, som vil lære om teknologineutralitet, gør jeg måske godt i at nævne et par citater derfra.
NTT DoCoMo afsætter 8,2 millioner dollars til bekæmpelse af uønskede e-mails på mobiltelefoner. NTT DoCoMos mobiltelefoners e-mail-adresser er baseret på telefonernes telefonnumre. Det sætter alle mulige reklamebureauer og kontaktbureauer i stand til at anbefale deres tjenesteydelser ved at sende post til tilfældige numre. Oven i købet betaler modtageren af posten i Japan med til fremsendelsen af den. Måske er det godt, hvis de mennesker, som siger, at hr. Cappatos forslag om ændringsforslag 35 er teknologineutralt, lige tænker over dette. Det er det altså ikke, for så snart man konfronteres med UMTS, bortfalder forskellen mellem e-mails og SMS-meddelelser stadig mere, med alt hvad deraf følger. Derfor er det også meget bedre at tale om elektronisk kommunikation, således som det gøres i ændringsforslag 44. Det er egentlig det sidste skridt, som ordføreren hr. Cappato skulle have taget for at forelægge et rigtig godt forslag.
Hr. formand, lad os være helt klar over, at borgerne ikke alle sammen er computertåber. De bliver imidlertid belemret med de fleste problemer. Hvis vi fulgte forslaget i hr. Cappatos ændringsforslag 35 om navnlig at ændre den slags e-mail-tjenester, skal man ændre hele sit computersystem. Så skal man nemlig gå fra pop-3-systemet, som næsten alle i Europa har, over til e-mappesystemet, som kun tilbydes af én amerikansk udbyder. Så får kommissæren imidlertid med det samme en klage over, at der er tale om manglende konkurrence i Europa. Heller ikke ud fra denne synsvinkel bør det efter min opfattelse ske.
Jeg foreslår således, at Cappato-betænkningen godkendes fuldstændigt, men at den skal perfektioneres yderligere, og at vi derfor stemmer for ændringsforslag 44 i stedet for ændringsforslag 35.

Cashman
Hr. formand, det er usædvanligt for mig at stå her og sige, at stort set alt er blevet sagt. Jeg er enig med hr. von Boetticher og hr. Cappato og især med baronesse Ludford. Vi er alle medlem af Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, vi har vedtaget en holdning, og vi har ikke forhastet os, selv om vi er blevet hundset med og udsat for lobbyisme via internet og faxerne på kontorerne. Vi skal være meget forsigtige med at lovgive for hurtigt.
Jeg må sige til Kommissionen, at dens forslag er forkerte og forhastede. I 2003 får vi med direktivet om e-handel rig lejlighed til at indhente information og erfaring fra de medlemsstater, som har at være med eller holde sig ude. Vi må kun foreslå og vedtage lovgivning på baggrund af god rådgivning og erfaring.
Vi må aldrig undervurdere følgerne af de borgerlige friheder, som baronesse Ludford med rette har advaret Parlamentet om. På nuværende tidspunkt, hvor vi måske er lidt for selvhævdende med en del af den lovgivning, vi foreslår, ønsker jeg ikke, at der er nogen, der skal bekræfte, hvorfor de har valgt at modtage f.eks. Ammunition Weekly, eller hvorfor de har valgt at modtage visse oplysninger fra Amnesty International. Internettet har frigjort mennesker fra diktatur og undertrykkere, og dog er vi ved at indføre en slags censur via bagdøren. Det er forkert og uklogt.
Kommissæren kan ryste på hovedet og smile, men ønsker han at skulle forklare et regeringsorgan eller anden instans, hvorfor han har valgt at være med? Det er ikke frihed. Det er at være ansvarlig for at bruge en tjeneste, som skal frigøre en.
Vi har alle ret til privatlivets fred, men den ret kan ikke pålægges mennesker. Folk vælger retten til privatlivets fred, og derefter underbygger lovgivningen den ret.
Hvad angår uanmodede e-mails, er ikke al UCE spam. Her har Kommissionen igen gået de menneskers ærinde, der ønsker at tvinge arbejdspladser ud af EU, og som lader som om, at, bare fordi EU indfører et forbud mod at sende UCE inden for EU's territorium, respekterer folk i Japan, Filippinerne, USA og andre steder et sådant forbud.
Endelig har jeg også selv modtaget spam. Mit navn er sat på forskellige lister, hvorfor jeg modtager spam. Det er gjort af mennesker, som har valgt at medtage mig på spammernes lister. Jeg har en rigtig god mulighed: Jeg har et filter, jeg har knappen Slet. Vi skal tilskynde folk til at bruge teknologien og høre op med at være babysittere. Støt Cappato-betænkningen med ændringer.

Harbour
Hr. formand, her til aften er britiske medlemmer fra tre forskellige politiske partier og andre kolleger enige, hvilket hører til sjældenhederne.
Jeg er ikke medlem af Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, men her til aften vil jeg rose hr. Cappato og hans kolleger for deres mod til at ændre Kommissionens oprindelige forslag. Jeg beklager, at vi ikke støttede hele hr. Cappatos betænkning sidste gang. Dette kompromis har alle kendetegnene ved et kompromis. Det er med andre ord ikke særligt tilfredsstillende, men i det mindste bedre end Kommissionens oprindelige forslag og Den Socialdemokratiske Gruppes ændringsforslag, som jeg håber ikke får støtte i morgen.
Vi må hovedsagelig betragte dette som overgangsarbejde. Jeg tror, at alle, der er til stede her til aften, arbejder på lovgivning i den elektroniske tidsalder. Jeg har arbejdet på direktivet om e-handel, direktivet om copyright, og vi arbejder på lovforslag om elektronisk kommunikation. Det, der står helt klart, er teknologiens fantastiske fart og ændring og markedernes konstante omstrukturering. Som en række kolleger har sagt her til aften, tilbyder den elektroniske kommunikationssektor borgerne enorme fordele, det være sig i form af deres egen personlige adgang til velgørende organisationer eller politiske partier eller markedet. Det, nogle kolleger ønsker, er at stoppe det. Det kan vi selvfølgelig ikke, da det foregår på globalt plan. Herfra kommer spam. Vi har derfor lovet borgerne noget, som vi ikke kan leve op til.
Vi er naturligvis nødt til at arbejde mod en global løsning, som drives af teknologien. Vi ønsker et globalt format, som gør det muligt for folk at mærke deres e-mails efter afsender og emne. Vi kan få teknologien til at give folk fuldstændig kontrol. Hvis vi vedtager dette forslag og ændringsforslag, går vi bort fra muligheden for at skabe det rette miljø, så folk virkelig kan drage nytte af den nye kommunikationssektors muligheder.

Liikanen
Kommissionen har allerede tilkendegivet sin holdning til de ændringsforslag, som blev vedtaget den 6. september. Jeg er tilbøjelig til at gå tilbage til den forhandling, men jeg ønsker at gøre det kort og fokusere på det vigtige spørgsmål om uanmodede e-mails.
Jeg vil gerne påpege, at Kommissionen ikke kan støtte ændringsforslag 16, 25 og 34, som Parlamentet afviste den 6. september og nu på ny sættes under afstemning. Kommissionen kan støtte det nye ændringsforslag 43 om specificerede forbrugsopgørelser.
Jeg vil nu fokusere på det, der har vist sig at være det vigtigste emne under forhandlingen om det foreslåede direktiv, nemlig uanmodede e-mails.
Parlamentet har i flere år drøftet spørgsmålet om tilmelding eller framelding, og resultatet af afstemningen den 6. september viste, hvor svært det stadig er at finde en kompromisløsning, som flertallet kan acceptere.
Vi må dog ikke tøve meget længere, men er nødt til at træffe en afgørelse. Vi har ikke fremskyndet denne beslutning. Der har været omfattende offentlige internationale drøftelser med sektoren, videnskabsfolk og advokater. Jeg selv har deltaget i intensive drøftelser om spørgsmålet i USA og Europa. Jeg er stærkt uenig i, at det er en begrænsning af en persons borgerlige friheder at spørge vedkommende, om denne ønsker at tilmelde sig, før man kan sende den pågældende en regning. Det er fuldstændigt ulogisk. Vi kan være uenige om detaljerne, men hvis folk anmodes om at betale, bør de have et valg først, og ikke bagefter.
Vi bør ikke længere hovedsagelig tænke på meddelelser, der modtages på pc'en. Vi bør tænke på fremtiden. Teknologien skifter hurtigt. Det trådløse internet adskiller sig fra det internet, der kun er tilgængeligt på desktop-computere.
Det positive ved det forslag, som Udvalget om Borgernes Friheder har stillet i ændringsforslag 33, er, at man anerkender, at uanmodede kommercielle meddelelser til mobiltelefoner er et stort problem, som der kun kan gøres noget ved i form af en harmoniseret tilmeldingsmulighed. Det er jeg helt enig i.
Svagheden i det forslag er imidlertid, at det er baseret på den antagelse, at en mobil terminal kun kan modtage SMS-beskeder. Det er desværre ikke længere sandt. Det er allerede muligt at modtage e-mails på mobile enheder, som er tilsluttet internettet. Hvis man ønsker at teste det, har jeg gode eksempler. Og med konvergensen står det helt klart, at SMS integreres med andre elektroniske meddelelsessystemer.
Afsenderen kan ikke vide, om en meddelelse modtages på en mobil eller fast terminal på grund af konvergensen. Det er en teknologisk kendsgerning. Et forbud mod uanmodede kommercielle SMS-beskeder, samtidig med at man tillader uanmodede elektroniske meddelelser baseret på andre teknologier, er derfor ikke en praktisabel løsning.
Et andet problem, som jeg har med ændringsforslag 35, er den teknologisk forudindtagede tilgang i afsnit 4, hvor man tilsyneladende forsøger at gøre noget ved problemet med udgifterne for brugerne, men den foreslåede løsning er ikke god. Europæiske internettjenesteudbydere fortæller os, at teknologien med at se emnelinjen, før en meddelelse downloades, ikke er kompatibel med størstedelen af de systemer, som bruges i Europa i dag. Det ville kræve omfattende investeringer, og det ville være dyrt for sektoren at indføre denne funktion, hvilket ikke synes berettiget, da det kun er en halv løsning.
Bortset fra at ændringsforslag 35 ikke er kompatibelt med det indre marked, opfylder det kort sagt ikke behovet for teknologineutral og fremtidssikker lovgivning.
Ændringsforslag 44 er på den anden side en teknologineutral kompromisløsning og har den fordel, at det er en fuldt ud harmoniseret EU-tilgang til uanmodede e-mails. I afsnit 2 i dette ændringsforslag skabes der mulighed for en ret omfattende undtagelse fra princippet om tilmelding til e-mail-adresser, som er opnået inden for de eksisterende kunderelationer.
Her ville det fortsat være tilladt med framelding, om end det ville betyde en stor indrømmelse i forhold til Kommissionens oprindelige forslag. Undtagelsen kan retfærdiggøres, fordi virksomhederne i forbindelse med eksisterende kunderelationer har meget at miste og er mere tilbøjelige til at anvende markedsføringsinstrumenter mere velovervejet.
Vi bør se på de fremtidige udfordringer, Det er interessant at se det, der sker i Japan i dag, hvor det trådløse internet allerede har fået en vellykket start. Operatøren står ikke desto mindre over for et alvorligt problem. Det vurderes, at 85% af de 950 millioner meddelelser, som dagligt sendes til mobile enheder, er uanmodede kommercielle meddelelser til tilfældigt valgte mobilnumre. Det skaber et enormt problem for netværkskapaciteten, især da de fleste af disse meddelelser er adresseret forkert og ikke kan leveres. Det er desuden til stor gene for brugerne, som skal arbejde sig igennem store mængder uønskede kommercielle meddelelser. Omkostningerne ved at slette systemet af junk mail vurderes at være over 8,2 millioner amerikanske dollars.
Hvis vi derfor ønsker at skabe et positivt miljø for udviklingen af e-handel og tredje generation af mobile tjenester, er tiden nu inde til at sikre, at optagelsen af trådløse internettjenester ikke vanskeliggøres af enorme mængder junk mail, som forbrugeren betaler for mod sin vilje. Der skal være værdifuld kapacitet i netværkene og de batteriafhængige mobile terminaler til at modtage de meddelelser, beskeder og tjenester, som brugerne ønsker at modtage. Ændringsforslag 44 opfylder sandsynligvis det formål.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Udbredelse af europæiske film
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0351/2001) af Vander Taelen for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport om en bedre udbredelse af europæiske film på det indre marked og i ansøgerlandene.

Vander Taelen
Hr. formand, da jeg for to et halvt år siden blev medlem af Parlamentet, spurgte jeg med det samme kommissær Reding, hvad hun agtede at gøre ved den europæiske films prekære situation. Som filmproducent har jeg altid spekuleret på, hvor længe Europa endnu ville acceptere den systematiske tilbagegang for det, som jo er en betydelig del af vores kulturarv. I 1960'erne udgjorde de europæiske film faktisk endnu 60% af udbuddet i Europa. Nu er denne procentdel desværre faldet til 22%. Det er et absolut historisk lavpunkt. Europæiske film henter kun 26% af deres indkomster uden for deres eget land. Det er absolut alt for lidt. Handelsunderskuddet over for USA er da også steget til - og jeg citerer meget gerne dette tal, fordi det er så enormt stort - 6.829 millioner euro. Det er et kæmpestort beløb, og Europas handelsunderskud over for USA må vi bestemt kunne reducere.
Europa producerer trods alt flere film end USA, måske producerer vi endda bedre film end USA. Det er et meget subjektivt emne. Men det er da skammeligt, at det er særdeles vanskeligt at se en film fra et andet europæisk land i ens eget land. Det er særdeles vanskeligt at se en spansk film i Grækenland. Det er særdeles vanskeligt at se en italiensk film i Nederlandene, med enkelte undtagelser. Jeg tror imidlertid, at det ville vidne om et forældet kortsyn, hvis vi opfordrede til subsidiering af europæiske film i stor målestok. Jeg tror, at der i Europa er tilstrækkeligt mange kræfter, kreative kræfter, skuespillere, forfattere, men også finansierer, som gør det muligt at få den europæiske film til at genopstå. Derfor har denne europæiske film ikke brug for støtte. Vi har simpelthen brug for midlerne og omgivelserne for at kunne blive kreative igen. Derfor opfordrer jeg også til et meget ambitiøst europæisk projekt.
Jeg tror, at vi først og fremmest må undersøge, hvor den europæiske films fundamentale svaghed ligger, og den ligger absolut ikke på det kreative, men snarere på det finansielle område. Europæiske erhvervsfolk, som vil investere i europæiske film, har overordentlig vanskeligt ved at få f.eks. bankgarantier, for at deres investeringer ikke skulle være for risikofyldte. I USA er det et meget mindre problem på grund af filmstudiernes store finansielle bæreevne. Derfor opstår der også en slags flugt af europæisk kapital til USA. Denne tendens må vi forsøge at vende. Jeg tror, at det kan forventes af Den Europæiske Investeringsbank, at den hjælper med til det ved at stille sig selv som garant for banker, som igen vil hjælpe dem, der vil investere i Europa. Disse penge er nødvendige for at give de europæiske producenter de nødvendige midler til at styrke den europæiske film og fjerne dens svagheder - og her taler jeg om den manglende udvikling.
Europæiske film udvikles ikke tilstrækkeligt. Amerikanerne tænker sig om længere, arbejder længere på film, inden de markedsfører dem. Det har vi ikke penge til. Også med hensyn til salgsfremstød kan vi lære enormt meget af amerikanerne. Selv når vi har lært det, mangler vi midlerne til et sådant salgsfremstød og en sådan markedsføring. Jeg er overbevist om, at der, hvis vi kan støtte producenterne på dette område, kan ske en forandring her. Jeg tror også, at vi f.eks. må tænke på strukturfondene. Strukturfondene kan bruges til at styrke de mindre film i mindre udviklede områder. Det er en metode, som man indtil nu ikke har benyttet. Jeg vil gerne have, at man alligevel tænker over dette i Kommissionen.
Jeg vil også tale om den måde, hvorpå vi vil beskytte vores kulturarv. Mange film går desværre tabt. Den europæiske films hukommelse går tabt. Europa bør også være ambitiøs på dette område, fordi det er overordentlig vigtigt for vores børns opdragelse, at de unge stadig kan se disse film.
Jeg vil nøjes med at sige dette, for i denne betænkning har jeg fremsat 30 henstillinger.
Jeg vil også lige takke medlemmerne af Kulturudvalget for den meget konstruktive måde, hvorpå vi har samarbejdet, og jeg håber derfor, at dette i morgen vil føre til en vedtagelse.

Pack
Hr. formand, jeg tager ordet i stedet for Ruth Hieronymi, der egentlig skulle have talt nu, men som desværre er blevet syg. Alligevel glæder det mig, at jeg så må tale, og jeg vil gerne ønske ordføreren tillykke. Det sker jo ikke så tit, at der her er en, der taler om en sag, som han i den grad er lige så godt inde i som filmproducenten selv. Altså hjertelig tillykke, kære hr. Vander Taelen!
Jeg mener, at Deres betænkning virkelig er en opmuntring, der var hårdt tiltrængt. De har jo allerede sagt, at markedsandelen for europæiske film i EU's biografer befinder sig på et historisk lavpunkt, nemlig kun 22,5%. Den amerikanske filmindustris dominans afspejler sig også i det alt for høje handelsunderskud på 6,8 milliarder euro.
Situationen i tiltrædelseslandene er endnu mere dramatisk. Ud over den meget store dominans af amerikanske film er der dog også et problem, som vi ikke må skjule, nemlig at vi her meget ofte taler om, at vi vil støtte europæisk film. Men mange tænker i den forbindelse altid kun på deres egne nationale film og ikke på nabolandets film. Men også nabolandets film, altså europæiske film, bliver ikke set nok i de pågældende naboregioner.
Det er absolut nødvendigt, at Kommissionen og Rådet omsider fremlægger en plan, der gør den europæiske filmindustri konkurrencedygtig. Det er også en sektor, hvor der er penge at tjene. Amerikanerne viser os, hvordan det skal gøres. Måske vågner herskaberne på et eller andet tidspunkt op og gør noget mere på dette område.
De centrale underskud ligger i salg og markedsføring af vores film og naturligvis i en kronisk underkapitalisering. Derfor glæder det mig meget, at vi - Parlamentet, Kommissionen og Rådet i fællesskab - med gennemførelsen af Media Plus-programmet især tager fat i salgs- og markedsføringsområderne og prøver at hjælpe her.
Det glæder mig naturligvis også, at kommissæren har opmuntret Den Europæiske Investeringsbank til også at gøre noget og stille risikokapital til rådighed, så audiovisuelle projekter kan realiseres. Jeg mener altså, at vi på dette område har udrettet rigtig meget, men vi kan stadig gøre meget mere. Jeg synes også, det er godt, at vi på medlemsstatsplan kan få nogle skattefordele, så vi kan gøre noget, så filmproducenterne fra et land også kan få andel i bevillinger og støtte fra andre lande. Det er altså muligt. Jeg tror, at på den måde bliver investeringerne i infrastrukturen for uafhængige biografer også støttet som et led i i2I-initiativet, sådan som vi har stillet krav om i betænkningen. Jeg tror, at også udbygningen af biografer kan være gavnlig i økonomisk svagere regioner inden for rammerne af de europæiske strukturfonde.
Der er endnu meget at bemærke. Jeg er ikke helt indforstået med punkt 7, hvor det handler om, at vi kan forpligte radio- og tv-virksomheder til at reservere en bestemt del af deres sendetid til ikke-nationale film. Det møder naturligvis stor modstand hos radio- og tv-selskaber. Det vil vi diskutere og måske finde en løsning, når vi reviderer direktivet "fjernsyn uden grænser". Endnu en gang hjertelig tillykke!

Zorba
Hr. formand, jeg må indrømme, at jeg misunder hr. Vander Taelen, fordi hans betænkning ikke alene går til bunds i sagen med sine konstateringer, da han har et så fremragende kendskab til filmområdet, men også fordi han har store visioner og desuden nogle meget konkrete forslag til, hvad vi bør gøre, hvilken politik vi bør følge med hensyn til den europæiske film. Jeg synes, det er en mønsterbetænkning, hvor økonomi og kultur mødes i et helhedssyn, som tjener begge områder.
I udvalget herskede naturligvis den fælles opfattelse, at den europæiske film er en undervisnings- og kulturinstitution, som har en væsentlig indflydelse på den europæiske offentligheds sociale og æstetiske værdier. Jeg vil karakterisere den som en ædel industri, som har næret generationer af filmelskere, og som vi uden tøven kan betro den opgave at formidle viden om fortiden til vores børn, at give dem et dybdeborende analytisk øje med hensyn til det samfund, vi lever i, og en fornemmelse af, hvad der kommer til at ske i fremtiden.
Vi elsker den europæiske biograffilm, i vores respektive lande elsker vi både de nationale film og de film, der har udgjort milepæle og højdepunkter i vores liv, men vi må alle erkende, at det er den amerikanske film, der stjæler billedet. Derfor er vi nødt til at vende op og ned på situationen, så den europæiske film kan indtage den plads, den fortjener. Dette kan kun ske med den række foranstaltninger, som foreslås i betænkningen, og ingen af disse foranstaltninger kan undværes, hvis vi virkelig ønsker en europæisk film i det næste årti, som kan leve op til vores forventninger.

Sanders-ten Holte
Hr. formand, kære kolleger, lad mig allerførst takke hr. Vander Taelen for hans glimrende betænkning. Jeg er fuldstændig enig med ham i, at det er for galt, at vi i Europa producerer film af fortræffelig kvalitet, men at kun 22% deraf kommer ud i biograferne, for slet ikke at tale om den procentdel af ikke-nationale film, som vises i medlemsstaterne. Og det selv om netop film for både unge og ældre er et egnet middel til at lære hinandens kultur at kende.
Hvordan kan det dog være, at der er så lidt publikum til de europæiske film, mens antallet af biografbesøg stiger? Det forekommer mig at være oplagt, at Det Europæiske Observationsorgan for det Audiovisuelle Område foretager en grundig undersøgelse af filmpublikummets motiver ved valg af film. På grundlag deraf kan man gennem et program som Media Plus lade støtten til distributionen af de europæiske film forløbe mere målrettet og mere effektivt. Desuden spiller de andre medier naturligvis en vigtig rolle i forbindelse med stimuleringen af de europæiske film. Radio og fjernsyn lægger ganske vist vægt på dem, men frem for alt fjernsynet kunne gøre det først og fremmest mere struktureret gennem en fastlagt mængde sendetid, altså en kvote. Man kan også tænke på visse europæiske kanaler, som specialiserer sig, f.eks. et fælleseuropæisk børnenet, som udsender gode europæiske børneprogrammer og børnefilm. Jeg er desværre ikke enig med hr. Vander Taelen, når han siger, at tv-kanalerne skal forpligtes til at investere en del af deres omsætning i filmindustrien. Som liberal og også på min gruppes vegne synes jeg, at det er et for stort indgreb fra højere sted.
Det forekommer mig, og det er også sagt tidligere, at Den Europæiske Investeringsbank kan spille en europæisk rolle. Et af de områder, der skal investeres i, er e-cinema. Det vil bl.a. sætte producenter i stand til på en enklere måde at fremstille forskellige sprogversioner af deres film, hvilket bestemt vil være en fordel for f.eks. børnefilmene. For selv om vi her i Parlamentet opfordrer kraftigt til gode sprogkundskaber, er leveringen af tilpassede sprogversioner også en fortræffelig måde, hvorpå en medlemsstats borgere kan få kendskab til de europæiske medborgeres kultur.

Fraisse
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne understrege, at hr. Vander Taelens betænkning kommer i rette øjeblik. Hr. Vander Taelen erindrer om vores første tid som medlemmer af Europa-Parlamentet for to og et halvt år siden. Jeg konstaterer, at vi efter to og et halvt år i efteråret 2001 har opnået tilsagn fra Den Europæiske Investeringsbank, Kommissionen har stillet forslag om ligevægt med hensyn til statsstøtte, der er opnået anerkendelse af statsstøtten, og nu foreslår hr. Vander Taelen, at europæiske film bør sikres øget udbredelse. Betænkningen kommer derfor i rette øjeblik. Den kommer på et tidspunkt, hvor vi oplever en vis dynamik, hvad angår støtten til den audiovisuelle sektor og til filmkulturen. Der er grund til at understrege dette, da der efter min opfattelse er tale om en ny udvikling. Jeg håber, man gør sig betydningen af denne udvikling klart. Vi taler meget om kulturel mangfoldighed. Men hvad er kulturel mangfoldighed uden udbredelse af værkerne? Såfremt kulturel mangfoldighed blot har til formål at styrke de enkelte særinteresser inden for en given særinteresse, har vi ikke opnået den styrkelse af mangfoldigheden, vi ønsker i Europa. Det er således afgørende at styrke udbredelsen af europæiske film. Jeg vil gerne udtrykke min anerkendelse af Luckas Vander Taelens indsats og samtidig som en understregning af, hvor vigtigt dette anliggende er, udtrykke min beklagelse, hvad angår et af ændringsforslagene. Vi er ikke enige om dette forslag, som ikke blev vedtaget i Kulturudvalget. Det drejer sig om forslaget om foranstaltninger, som skal gennemtvinge den omhandlede udbredelse af europæiske film. Forslaget blev ikke vedtaget. Vi er således nået frem til en aftale om en undersøgelse af gennemførligheden af en sådan udbredelse. Det er udmærket. Men det er, hvad vi må betegne som smukke ord. Jeg beklager, at vi ikke har valgt en mere sikker fremgangsmåde. Jeg vil i øvrigt gerne understrege to forhold, som indgår i betænkningen. To andre forhold. For det første taler vi i dag i Europa gerne om, at der findes europæiske værker. Udmærket. Der er kriterier, som gør det muligt for os at definere, hvad der i produktionsmæssig henseende er europæiske værker. Nu ved vi, at det også er den cinematografiske kulturarv, som definerer og fremover kommer til at definere, hvad vi betegner som europæiske værker. Jeg glæder mig derfor over, at ordføreren har lagt så stor vægt på spørgsmålet om bestemmelse af kulturarven. Det er velkendt, at Kommissionen ønsker at etablere en europæisk fond for filmkulturarven. Det er også velkendt, at Europarådet netop har understreget betydningen af en sådan bestemmelse af kulturarven. Alle ved, at det ikke kun drejer sig om at bevare europæiske film, men også, som flere kolleger har understreget, om at sikre en "opdragelse" af filmpublikum, som tager udgangspunkt i mangfoldigheden i europæiske værker, og det drejer sig om at kunne vise europæiske værker for kommende generationer. Jeg tillægger derfor kulturarven stor betydning.
Afslutningsvis vil jeg gerne understrege et særdeles vigtigt punkt, nemlig spørgsmålet om ny teknologi. Ny teknologi er et godt instrument, når det drejer sig om at sikre udbredelsen af eksempelvis information, viden og film. Ny teknologi frembyder lingvistiske faciliteter, som kan være en værdifuld hjælp i bestræbelserne for at sikre udbredelsen af europæiske film. Jeg vil således gerne understrege, at den foreliggende betænkning kan bidrage til at skabe en åbning i så henseende.
Jeg understregede i øvrigt dette forhold i den betænkning, jeg har udarbejdet om det sjette rammeprogram, som vi om nogle dage sætter under afstemning. Ny teknologi, forskning vedrørende ny teknologi og digitalisering spiller efter min opfattelse en vigtig rolle.

Musumeci
Hr. formand, kære kolleger, først vil jeg også gerne lykønske ordføreren med det glimrende arbejde, han har udført. Det er en betænkning, der giver et godt billede af de vanskeligheder, som den europæiske filmindustri med møje og besvær har forsøgt at overvinde i mange år.
Jeg vil gerne kort komme ind på to af de mange punkter i forslaget til beslutning, som fangede min opmærksomhed. For det første er jeg helt enig i ønsket om flere midler til filmindustrien, i betragtning af at biograferne er blevet en vigtig del af vores kulturarv - i Europa har biograferne efterhånden i mange år været mere besøgte end boghandlerne - og i betragtning af de store beskæftigelsesmuligheder, der er forbundet med denne sektor, er der nemlig ingen tvivl om, at en større finansiel støtte fra EU ville lette filmindustriens udvikling. Og det er netop et af de ømme punkter. Uden tilskyndelsesforanstaltninger og investeringer bliver der ingen vækst eller fornyet udvikling, men der bliver heller ikke tale om kvalitet. Europa har alt for længe været invaderet af filmproduktioner, som ikke har noget at gøre med vores kulturelle identitet, og hvis kvalitet ofte er tvivlsom. Det betyder selvfølgelig ikke, at man ikke har ret eller rettere pligt til en sammenligning og en mangfoldighed af idéer, men det er nødvendigt, at Europa beskytter og fremmer sin egen filmkulturarv.
Hertil kommer den konkurrence, der opstod fra fjernsynskanalerne i 1970'erne, og det er således let at forstå, hvorfor hundredvis og endda tusindvis af biografer har været lukket i lang tid.
For det andet er jeg helt enig i punkt 18, hvor der udtrykkeligt henvises til en restaurering og beskyttelse af den europæiske filmkulturarv. Det er nemlig nødvendigt at opfordre de offentlige institutioner, de lokale myndigheder og de kulturelle foreninger til at hente gamle film og kortfilm frem og herefter foretage en restaurering af filmmaterialet, så man sikrer, at det opbevares, og at det kommer publikum til gavn. Der er meget få cinemateker i Europa, som lever op til deres navn, og som virkelig er veludstyrede og effektive. De lider ofte under de knappe offentlige midler, de modtager fra medlemsstaternes regeringer. EU må dog ikke forholde sig passivt til dette yderligere tvingende behov, hvis vi virkelig ønsker at beskytte filmkunstens historie og sikre dens fremtid.

Sichrovsky
Hr. formand, jeg vil også gerne ønske ordføreren tillykke med denne betænkning. Han forklarer meget tydeligt, i hvor høj grad et produkts succes - her film - er afhængig af salgsfremmende foranstaltninger som marketing og markedsføring. Når amerikanske produktionsselskaber sætter 30% af til markedsføring i deres budget, kan man ikke undre sig over, at europæiske produkter taber terræn i den direkte konkurrence om at vinde kunder, når de selv kun kalkulerer med 3-6% i deres budget.
De europæiske filmproducenter skal ganske enkelt selv gøre mere for at markedsføre deres produkter. Som skatteydere har vi også ret til at kræve det af dem. Man kunne endda forestille sig, at statsstøtten til sekundære projekter gøres afhængig af filmindustriens anstrengelser for at nå ud til publikum. Men det kan ikke være en løsning, at vi udelukkende giver mere støtte. Tidligere blev der brugt for mange penge på film, der aldrig nåede publikum. Østrig bruger mere end 30 millioner euro om året på filmstøtte. Når man tager publikumsantallet i betragtning, blev hver biografbillet til en østrigsk film støttet med mere end 1000 euro. Det kan ikke være formålet med at give statsstøtte til film.

Echerer
Hr. formand, kære kolleger, ligesom alle kolleger allerede har gjort, vil jeg også starte med at takke ordføreren for dette initiativ, men jeg vil også gerne takke Kulturudvalget, der i høj grad har bakket min kollegas initiativ op. Som De måske ved, begyndte det årlige Europacinema-møde sidste weekend her i Strasbourg, og det varer også i dag og i morgen. I morgen finder den sidste paneldiskussion sted i vores lokaler.
Der har været mange diskussioner og mange problemer, der skulle løses, nemlig hvad problemet er, hvorfor der ikke er et europæisk indre marked. Ved mange isolerede problemer - enten af nationalstatslig karakter eller i forbindelse med spørgsmålet om støtte - støder vi igen og igen på det samme punkt, nemlig at distributionen ikke fungerer. Vi har et europæisk indre marked, men vi har ikke en accept af, at denne filmvare virkelig kan cirkulere. Derfor mislykkes det. Der er stadig en national logik, når vi taler om støtte til film. Det gælder også for en films succes. Hvis den ikke har været en succes i den nationale biograf, så bliver den det heller ikke internationalt.
Jeg giver min kollega hr. Sichrovsky ret i, at alene ved at øge støtten vil vi ikke hjælpe, men at øge støtten fra det land, som vi begge kommer fra, ville dog hjælpe markedet en lille smule. Det vil være forkert at forlange, at kollegerne i filmproduktionen skal vise sig mere risikovillige. Der er ingen uafhængige producenter. Vi må først og fremmest støtte markedet økonomisk, det vil sige, vi må iværksætte økonomisk støtte, for at markedet overhovedet kan komme i gang. Et af de krav, som Kulturudvalget stiller igen og igen, vil også være på sin plads her. Vi må forsøge at gøre den økonomiske støtte fradragsberettiget, uanset om den kommer fra store eller små virksomheder. Vi støtter denne betænkning, ikke kun i vores grundholdning, men af vores fulde overbevisning.

De Sarnez
Hr. formand, indledningsvis vil jeg gerne takke vores kollega for det fremragende arbejde, han har udført, og for den konstruktive holdning, der har kendetegnet udarbejdelsen af denne betænkning.
Vi står i dag over for et klart paradoks. På den ene side produceres der flere film i Europa end i USA, og ofte film af høj kvalitet, og på den anden side tegner europæiske film sig for den hidtil laveste markedsandel - 22% - mens amerikanske film tegner sig for 73,7% af det europæiske marked. Endvidere hentes kun 26% af billetindtægterne uden for produktionslandet, når det drejer sig om europæiske film. Så vidt de faktiske forhold.
Den foreliggende betænkning udmærker sig ved ikke kun at analysere den aktuelle situation. Den beskæftiger sig med årsagerne til europæisk filmindustris svage position, primært industriens mangler, hvad angår udvikling og distribution.
Ordføreren stiller en række helt konkrete og efter min opfattelse udmærkede forslag med det sigte at styrke den europæiske filmindustris konkurrenceevne. Jeg er således enig med ordføreren i, at der snarest bør udarbejdes en ambitiøs flerårsplan med henblik på at skabe en mere konkurrencedygtig europæisk filmindustri og styrke de transnationale distributionsstrukturer for europæiske film. Der er behov for at styrke forskningen vedrørende digital filmdistribution og digitale projektionsteknikker. Der er behov for at støtte oprettelsen af en europæisk fond for filmkulturarven og undersøge mulighederne for at etablere "indbyrdes forbindelse" mellem medlemsstaternes støttefonde og derigennem styrke finansieringskilderne.
Under den forestående revision af direktivet "fjernsyn uden grænser" bør der afgjort indføjes et bindende krav om at investere et bestemt beløb i den europæiske filmindustri, ligesom direktivet bør indeholde en forpligtelse til at sikre markedsføring og udbredelse af europæiske film. I denne sammenhæng bør spørgsmålet om hensigtsmæssige skattefordele og disses positive virkninger tages op i de medlemsstater, der fortsat ikke har indført sådanne.
Jeg håber, Kommissionen og Rådet viser forståelse for de udfordringer, vi står over for, og handler derefter.
Det drejer sig ikke blot om en ganske betydelig udfordring på det økonomiske plan, men også om grundlaget for Den Europæiske Union - kulturen, kunstneriske frembringelser og identitet. Derfor er det påtrængende nødvendigt at tage disse udfordringer op.

Gargani
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil også gerne give udtryk for min tilfredshed med, at det udvalg, som jeg har den ære at være formand for, enstemmigt - og med rette - vedtog hr. Vander Taelens præcise og grundige betænkning.
Jeg vil ikke komme ind på de aspekter, som allerede er blevet behandlet, og som ordføreren understregede, men blot påpege, at der er tale om et kulturelt problem og et organisatorisk problem, og at de to problemer er forbundet med hinanden. Efter min mening er det forslag, som udvalget stiller, og det, som Parlamentet vedtager i morgen, så vigtigt, at kommissæren netop bør gøre sig nogle overvejelser, stille en række forslag og iværksætte nogle initiativer.
I Europas opbygning - det har vi sagt før, og det vil vi gerne gentage - er der brug for en vigtig kulturel faktor, og filmindustrien er et vigtigt og grundlæggende aspekt for både informationen og spefikationen af den kulturelle mangfoldighed og for muligheden for at udbrede filmens budskab til alle medlemsstaterne. Der er ikke kun brug for en organisatorisk faktor. Dette er vigtigt, og efter min mening rejser betænkningen så afgjort nogle grundlæggende spørgsmål, som vi skal holde os til, hvis vi ønsker at opnå et større organisations- og investeringsniveau end tidligere.
Det, som fru Sanders-ten Holte sagde for lidt siden, er vigtigt. Hvis den europæiske filmindustri producerer mere, skal der samtidig være distributionsmuligheder. Det er derfor, at det ene problem er forbundet med det andet, og det er således vores opgave og ansvar - ikke mindst Parlamentets, men også Rådets og i høj grad Kommissionens opgave og ansvar - at opnå dette resultat. Vi kan ikke gøre noget, når det gælder om at fremme organisationen. Når vi skal drøfte fjernsyn uden grænser, kan vi opstille nogle særlige kendetegn og karakteristika og bestemme, at den europæiske filmindustri skal distribueres, fremmes og organiseres, men vi skal huske, at vi på det kulturelle plan skal gøre en stor indsats for, at filmkunsten kommer alle de europæiske lande til gode.

Vitorino
Hr. formand, mine damer og herrer, min kollega Viviane Reding har ikke mulighed for at deltage i denne forhandling, da hun deltager i et møde i Bruxelles i Rådet (kultur). Hun har bedt mig rette en tak til hr. Vander Taelen for den glimrende betænkning.
Dette initiativ vidner om, at man fra Europa-Parlamentets side er opmærksom på den europæiske filmindustris strategiske betydning, både i økonomisk og i kulturel henseende, men også er opmærksom på de handicap, der bremser udbredelsen af film og andre audiovisuelle værker inden for det indre marked og i ansøgerlandene, sådan som også flere talere har påpeget.
Kommissionen tilslutter sig fuldt ud de målsætninger, der kommer til udtryk i betænkningen, og glæder sig over, at denne er vedtaget. Kommissionen glæder sig også over, at der er enighed mellem Europa-Parlamentet og Kommissionen om behovet for en ambitiøs europæisk politik med det sigte at styrke den europæiske audiovisuelle industris konkurrenceevne. Kommissionen har taget flere initiativer, som vidner om den fælles holdning på dette område.
Som det vil være medlemmerne bekendt, fremlagde min kollega Viviane Reding den 5. november Kommissionens redegørelse om visse juridiske aspekter i forbindelse med cinematografiske og andre audiovisuelle værker for Rådet. Redegørelsen rejser bl.a. spørgsmål som udbredelse af "eCinema", beskatning af den omhandlede sektor, beskyttelse af den europæiske audiovisuelle kulturarv, klassificering af værkerne og andre spørgsmål, som vedrører udbredelsen af film og andre audiovisuelle værker. Iværksættelsen af de aktioner, der omtales i nævnte redegørelse, vil sammen med gennemførelsen af programmet Media Plus 2001-2005 og Kommissionens og Den Europæiske Investeringsbanks fælles audiovisuelle initiativ, i2i, bidrage til i væsentlig grad at styrke den europæiske filmindustri.
Hr. formand, jeg vil gerne tage enkelte punkter op, som indgår i det foreliggende beslutningsforslag. Når det gælder foranstaltninger, som er under gennemførelse, kan nævnes punkt 2 i beslutningsforslaget, som anmoder Kommissionen om at føre en konsekvent fællesskabspolitik med hensyn til filmindustrien, navnlig hvad angår gennemførelsen af konkurrencepolitikken. Den førnævnte redegørelse bidrager til øget retssikkerhed for filmsektoren, idet der på konstruktiv og positiv vis fastsættes kriterier for Kommissionens undersøgelse af de nationale støtteordninger til filmsektoren i henhold til traktatens bestemmelser om statsstøtte. De nationale støtteordninger, som hidtil har været undersøgt på nævnte grundlag, har alle opnået Kommissionens godkendelse.
Punkt 5 i beslutningsforslaget indeholder en opfordring til Kommissionen om at opprioritere det af Media-programmet støttede biografnet "Europa Cinemas". Og under punkt 6 anføres en opfordring til at støtte "Shooting Stars"-initiativet fra organisationen European Film Promotion.
De anførte initiativer er afgjort værdifulde og har således også i flere år opnået fællesskabsstøtte inden for rammerne af Media-programmet. Det skal imidlertid påpeges, at aktioner under Media-programmet er omfattet af procedurerne for indkaldelse af forslag, hvilket er i overensstemmelse med de konkurrenceretlige regler og princippet om åbenhed i forbindelse med udvælgelsen af projekterne.
Punkt 7 i beslutningsforslaget anmoder Kommissionen om ved den generelle revision af direktivet "fjernsyn uden grænser" at overveje, hvorvidt det vil være hensigtsmæssigt og praktisk muligt at fastsætte nye kvoter for radiofoni. Kommissionen har allerede under henvisning til direktivets artikel 25a iværksat en uvildig undersøgelse med det sigte at vurdere effekten af foranstaltninger til fremme af produktion og distribution af europæiske tv-programmer. Undersøgelsen vil bl.a. omfatte en vurdering af effekten af direktivets kvoteordninger sammenlignet med andre støtteforanstaltninger. Kommissionen vil endvidere i begyndelsen af 2002 iværksætte en offentlig høring om emnet. Kommissionen vil i den forbindelse opfordre alle berørte parter til skriftligt at fremsætte bemærkninger desangående. Resultaterne af de forskellige undersøgelser og den offentlige høring vil udgøre et væsentligt bidrag til Kommissionens meddelelse om den generelle revision af direktivet og de eventuelle ændringsforslag hertil, som Kommissionen venter at kunne forelægge Rådet og Europa-Parlamentet i slutningen af 2002.
Beslutningsforslaget opfordrer under punkt 33 Kommissionen til at overveje, hvorvidt indførelsen af specifikke fællesskabsretlige bestemmelser for filmsektoren kan fremme udbredelsen af europæiske film i ansøgerlandene. Dette væsentlige aspekt er omfattet af eksterne aktioner under europæisk audiovisuel politik set i lyset af udvidelsen. Ansøgerlandene opfordres således til at overtage fællesskabsrettens bestemmelser om audiovisuelle anliggender. Det drejer sig, som De ved, primært om direktivet "fjernsyn uden grænser". Endvidere har ansøgerlandene mulighed for at deltage i Media-programmet, så snart EU's acquis på området i alt væsentligt er gennemført. Det er endvidere foreslået, at Media Plus-programmet åbnes for ni nye ansøgerlande. Målet er at sikre landene deltagelse i programmet fra 2002.
Punkt 26 i beslutningsforslaget indeholder en opfordring til Kommissionen om at undersøge, hvorvidt det kan lade sig gøre at etablere "indbyrdes forbindelse" mellem medlemsstaternes og regionernes automatiske støttefonde. Der er grund til at erindre om, at der i 1998 blev gennemført en sådan undersøgelse i Birmingham af de europæiske producenters forening. Arbejdsgruppen, som var tilknyttet Kommissionens tjenestegrene, konkluderede, at den foreslåede mekanisme i praksis ville udelukke flere medlemsstater, som ikke har ordninger, som omfatter automatiske støttefonde for produktionen. Konsekvensen ville være, at de små landes automatiske støttefonde ville blive tømt for midler til fordel for de i kommerciel henseende stærkeste lande, altså de største producentlande.
Punkt 27 i beslutningsforslaget indeholder en opfordring til Kommissionen om at undersøge, hvorvidt det kan lade sig gøre at oprette en europæisk salgsfremmende fond. Rådets afgørelse 2000/821/EF om oprettelse af Media Plus-programmet indeholder allerede under bestemmelserne om markedsføring en bestemmelse om støtte til salgsfremmende aktiviteter til fordel for europæiske frembringelser. Denne tegner sig for ca. 8% af budgettet.
Endelig ser Kommissionen positivt på det ændringsforslag, ordføreren har stillet under forhandlingen, om oprettelsen af et gennemførelsesagentur. Kommissionen vil over for ordføreren og Europa-Parlamentet stille forslag desangående.
Hr. formand, mine damer og herrer, dette var Kommissionens bemærkninger til hr. Vander Taelens betænkning. Tak.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Beskyttelse af dyr under transport
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0347/2001) af Maat for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om Kommissionens beretning om de erfaringer, medlemsstaterne har gjort siden gennemførelsen af Rådets direktiv 95/29/EF om ændring af direktiv 91/628/EØF om beskyttelse af dyr under transport.

Maat
Hr. formand, jeg byder også kommissær Byrne velkommen, som kan betyde meget på dette område. Om gennemførelsen af direktiv 95/29/EF og dyretransport kan der siges meget. Den manglende passende kontrol, transportvirksomheder, der sommetider ikke tager det så nøje, og krænkelser i forbindelse med eksport af slagtekvæg uden for EU giver anledning til stort postyr. Desuden har EU's ubegrænsede transport af slagtekvæg aggressivt bidraget til spredningen af kvægsygdomme såsom mund- og klovsyge og svinepest. Det er påfaldende, at følgerne deraf næsten fuldstændigt bæres af kvægavlerne. Krænkelser under denne transport og spredningen af kvægsygdomme har direkte følger for kvægavlernes image og ofte også deres indkomst, mens de ikke har noget som helst med de nævnte årsager at gøre. Den, der således præventivt vil bekæmpe kvægsygdomme såsom mund- og klovsyge og svinepest, og den, der bekymrer sig om kvægavleres i forvejen vanskelige stilling i Europa, og den, der sætter pris på dyrevelfærd, tåler ikke nogen tolerancekultur og ingen forvirrende regler for dyretransport. At Parlamentet har besluttet at forelægge et initiativforslag med henblik på skærpelse af de nævnte direktiver på nuværende tidspunkt, er et stærkt politisk signal til Rådet og Kommissionen. I næste måned vil Rådet jo afholde en konference om den europæiske vaccinationspolitik, og med denne betænkning fremsættes det første forslag om en effektiv forebyggelse af smitsomme dyresygdomme. Desuden kommer Kommissionen snart med forslag om en yderligere skærpelse af reglerne for dyretransport.
Af betænkningen fremgår også Parlamentets store utilfredshed med medlemsstaternes gennemførelse af den eksisterende lovgivning og Kommissionens for ringe muligheder for at gribe ind, hvis medlemsstater udviser forsømmelighed. Hr. formand, denne betænkning skitserer først og fremmest hovedlinjer, som en god lovgivning for dyretransport skal overholde. Allerførst kontrollen. Kontrollen med dyretransporten skal i EU skæres over en europæisk læst, og det skal gøres gennem følgende foranstaltninger: For det første udnævnelse af 15 EU-inspektører med pligt til at aflægge årlige beretninger til Rådet, Kommissionen, men også til Europa-Parlamentet, og til medlemsstaternes parlamenter. For det andet effektive bestemmelser om sanktioner, både finansielle og hvad angår tilladelserne. For det tredje indførelse af et effektivt europæisk system for tilladelser til dyretransportvirksomheder.
Med hensyn til transportvarigheden vil jeg nævne følgende punkter: For slagte- og brugskvæg foreslår vi en begrænsning af transportvarigheden på fire timer eller 250 km, idet en udvidelse til otte timer er mulig, såfremt transportvirksomheden har en tilladelse, og såfremt dyrene kan ligge ned og har frisk vand. For avls- og sportsdyr foreslår vi en transportvarighed på to gange 24 timer foretaget af specialiserede transportvirksomheder, såfremt dyrene har frisk vand og foder.
Med hensyn til eventuelle undtagelser vil jeg henlede opmærksomheden på to problemer. For områder med få eller ingen slagterier kan Kommissionen give dispensation til, at de nævnte afstande og tidsrummet forøges med maksimalt 50%. For små øer, men også for Irland - og jeg vil navnlig fremhæve Irland - gælder en særlig ordning for transport med skib. I øvrigt konfronteres de nævnte regioner i ekstrem grad med den strenge europæiske lovgivning for fødevaresikkerhed, og jeg foreslår derfor, at der for disse områder afsættes midler fra strukturfonde til investeringer i små og halvmobile slagterier.
Restitutionerne til eksport af levende slagtekvæg bør hurtigst muligt stoppes. Det kan imidlertid ikke ske, uden at der internationalt indledes en diskussion om transporten af slagtekvæg, og uden at dette emne sættes på dagsordenen.
Med hensyn til ændringsforslagene vil jeg sige følgende: Sammen med Den Liberale Gruppe og Den Socialdemokratiske Gruppe har jeg forelagt tre ændringsforslag, for at betænkningen lettere kan gennemføres i praksis. Det drejer sig om ændringsforslag 4, 5 og 6, bl.a. med hensyn til temperaturen, men også en række andre praktiske punkter. Jeg takker også mine kolleger Heinz Kindermann og Neil Busk for det meget konstruktive samarbejde. Betænkningen kunne efter min mening også kaldes Maat-Busk-Kindermann-betænkningen. Jeg går ud fra, at Den Liberale Gruppe trækker ændringsforslag 3 tilbage, da det er identisk med det fælles ændringsforslag fra PPE-DE-Gruppen, PSE-Gruppen og ELDR-Gruppen.
Hr. formand, tolerancepolitikken og atmosfæren af, at man kan gøre lige, hvad man har lyst til i forbindelse med dyretransport, bør ophøre. Bogstaveligt talt millioner af dyr er i de sidste fire år dræbt og destrueret i EU som følge af en eksplosiv spredning af dyresygdomme, f.eks. mund- og klovsyge og svinepest. Krænkelser inden for dyretransport og chokerende billeder deraf er en anklage mod den europæiske kultur, hvoraf omhu for dyr og landdistrikterne udgør en væsentlig del. Det triste er, at kvægavlerne i alle tilfælde betaler gildet i en tid, hvor kødpriserne er uacceptabelt lave, og forbrugerpriserne vedbliver at være uhørt høje. Kommission og Råd, tiden er inde til at handle, tiden er inde til at vælge kvalitet med hensyn til vores kvæg og vores landdistrikter.

McKenna
Hr. formand, jeg bifalder på vegne af Miljøudvalget hr. Maats fremragende betænkning. Den er ikke så vidtrækkende, som Miljøudvalget havde ønsket, især hvad angår rejsetid. Miljøudvalget havde foretrukket fire timer, men hvis otte timer imødekommes, er det et særdeles velkomment skridt inden for dyrevelfærd. Det er den første realistiske betænkning om dyrevelfærd, hr. Maat har gjort et fantastisk stykke arbejde, og jeg lykønsker ham. Min gruppe støtter den.
Selv om betænkningen ikke er vidtrækkende nok med hensyn til de otte timer, er punkt 1 særdeles vigtigt. Den maksimale rejsetid på otte timer til slagtning og yderligere opfedning bør bifaldes, da dyr er blevet transporteret over lange afstande i lange perioder under helt uacceptable forhold. Et andet vigtigt punkt er punkt 20, som tilskynder til en afskaffelse af eksportstøtten til levende slagtedyr til tredjelande. Det har længe været påkrævet. Størstedelen af de europæiske skatteydere er imod idéen om, at skatten bruges til at finansiere noget, som de grundlæggende set er uenige i.
Kommissionen er forpligtet til at sikre, at medlemsstaterne overholder reglerne. Kommissionen skal skride til handling over for de medlemsstater, som ikke overholder dem. De skal indbringes for Domstolen og idømmes bøder.
Hvad angår det mindskede behov for lange transporter, er det særdeles vigtigt at fremme de lokale slagterier og handlen med kød. Der er langt mere økonomisk fornuft i at handle med kød end med levende dyr, fordi der dermed skabes arbejdspladser i EU. Det samme gælder Irland: Der kan tjenes langt flere penge ved eksport af kød end af levende dyr.

Keppelhoff-Wiechert
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, indledningsvis vil jeg også gerne takke min kollega, hr. Maat. Jeg synes, at han har behandlet dette emne på en meget realistisk måde, for en emotionel fremgangsmåde er efter min mening ikke længere til nogen gavn efter mange års diskussion om dyretransport. Når man taler om transport, mener man ikke kattekillingen i håndbagagen om bord på flyet eller hundehvalpen i lædersnor i intercitytoget og heller ikke væddeløbsheste i transportvogne på motorvejen. Nej, i Maat-betænkningen taler vi om slagtedyrs velfærd under transport.
Nu har jeg været medlem af Parlamentet i mange år, og derfor vil jeg endnu en gang sige til kommissæren, at på papiret - sådan opfatter jeg det - har vi i årevis arbejdet på at udvikle dette emne, og vi har hele tiden krævet mere. Alligevel bliver vi hele tiden forskrækkede, når vi taler om de alt for sjældne kontroller og i enkelte tilfælde de uholdbare situationer. Ikke kun dyrebeskyttere, nej, også producenter og forbrugere ønsker bedre transportvilkår. I betænkningerne og i ændringsforslagene stiller vi krav om fagkyndigt personale, velegnede transportkøretøjer med tilstrækkelig plads, ventilation, vand og foder samt en maksimal transporttid for slagtekvæg på otte timer.
Forslaget om at afskaffe udbetaling af restitutioner ved eksport af levende dyr er meget vigtig og absolut værd at støtte. I den forbindelse er der nogle, der protesterer og hævder, at det i sidste ende vil hæmme markedet. Der bliver endda argumenteret med schæchtning. Det kan jeg så more mig lidt over, for det er jo nu blevet muligt i EU. Så skulle man hellere transportere kødet efterfølgende.
Hr. kommissær, det er min fornemmelse, at menneskets mest følsomme sted meget ofte er pengepungen. Mere inspektion, mere kontrol, strengere sanktioner og tab af koncession ved lovovertrædelser vil medføre mange flere effektive forbedringer for os alle.

Kindermann
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, Kommissionens beretning om dyretransport, som vi diskuterer i aften, har bekræftet det, som tv-billeder jo hele tiden har vist, nemlig en brutal behandling af dyr, transportbegrænsninger, der ikke bliver overholdt, for stor lastetæthed i transportvognene samt mange andre overtrædelser af de gældende transportbestemmelser - og det er jo ingen sjældenhed. Denne situation er ikke længere holdbar. Den europæiske offentlighed har ret, når den stiller krav om en hurtig løsning på dette problem.
Jeg skal dog også understrege, at de europæiske dyretransportbestemmelser allerede i dag sikrer en høj grad af dyrebeskyttelse, hvis de anvendes korrekt. Det grundlæggende problem er i den forbindelse - og det påpeger Kommissionen også i sin beretning - at medlemsstaterne anvender de nugældende bestemmelser i et omfang, der er utilstrækkeligt. Ud over problemet med at gennemføre direktivet i den nationale lovgivning skyldes det især medlemsstaternes manglende kontrol og de alt for svage sanktioner, der idømmes ved lovovertrædelser. Den væsentligste kritik af denne problematik skal altså rettes mod medlemsstaterne. Efter min mening bør Fællesskabets kontrolpolitik i princippet overvejes på dette punkt, for der er jo tilsvarende problemer inden for andre områder af veterinærkontrollen.
Men jeg vil gerne komme ind på to andre punkter. Afskaffelsen af udbetaling af eksportrestitutioner for slagtedyr, der er indeholdt i den foreliggende beslutning, blev allerede vedtaget af Parlamentet inden for rammerne af budgetproceduren for 2002, og det er et punkt, som Socialdemokraterne har stillet krav om i lang tid. Parlamentet har tidligere opnået, at ved udbetaling af eksportrestitutioner blev kødeksporten finansielt begunstiget i forhold til eksport af slagtedyr, for at der ikke skulle være et økonomisk incitament forbundet med eksport af slagtedyr. Derfor bliver der nu kun udbetalt ca. halvdelen i eksportrestitutioner til eksport af levende dyr i forhold til eksport af kød. Men heller ikke det er tilfredsstillende, og eksportrestitutionerne for slagtedyr burde være nul.
For det andet er der i beslutningsforslaget for slagtedyr stillet krav om en maksimal transporttid på otte timer, og det er ligeledes et tidligere krav fra Den Socialdemokratiske Gruppe. Fremover skal der ikke være en generel maksimal transportvarighed, og det skyldes primært, at der er taget hensyn til fjerntliggende områder og øer. Også her skal der være begrænsede undtagelsesbestemmelser fra den maksimale transportvarighed, og det hilser vi meget velkomment.
Til sidst vil jeg gerne på vegne af Den Socialdemokratiske Gruppe takke hr. Maat for det konstruktive samarbejde, og jeg tror, at sådan vil det også fortsætte fremover.

Busk
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne starte med at sige tak til hr. Maat for et rigtigt godt samarbejde i forbindelse med denne betænkning. Vi har, bl.a. sammen med hr. Kindermann, udarbejdet flere ændringsforslag, og det er i mine øjne blevet en rigtig god betænkning. Jeg vil også gerne sige tak til Kommissionen, som uden at skjule noget klart har fortalt om, hvorledes medlemsstaterne har implementeret eller rettere sagt overhovedet ikke implementeret de mange beslutninger, der blev truffet i 1991 og i 1995. Det er egentlig skræmmende at se, hvordan europæiske ministre sidder og træffer fælles beslutninger om noget så vigtigt som dyrs velfærd og om transport af dyr under betryggende forhold. Derefter rejser man hjem, og så glemmer man totalt, hvad man har været med til at beslutte, det vil sige at man ikke implementerer nogen af disse beslutninger i den nationale lovgivning.
Vi kunne godt have været foruden de rigtig mange grimme fjernsynsbilleder og rigtig mange grimme situationer med lidende dyr, vi har oplevet. Lastbiler er blevet åbnet, og så ligger der døde dyr i bunden, medens andre dyr tramper rundt på de døde dyr. Det er simpelthen uantageligt, og det skal have en ende nu. Derfor er det på tide at gøre op med de årelange traditioner, som vi jo har i EU med, at dyr skal transporteres fra nord til syd og fra øst til vest. Det er der ikke nogen grund til. Dyrene har ikke godt af det, og derfor skal der nu opfordres til, at dyrene bliver slagtet på det nærmeste slagteri. Det er selvfølgelig klart, at vi også er nødt til at transportere avlsdyr fra et område, hvor man har gode avlsdyr til et område, som har behov for nye avlsdyr. Derfor ser jeg frem til, at Kommissionen nu fremsætter forslag om fælles regler for dyretransporter, og jeg gentager: Det skal ikke være minimumsregler. Det skal være fælles regler for dyretransporter.

Wyn
Hr. formand, jeg bifalder denne betænkning og vil gerne takke ordføreren for hans fortrinlige arbejde. Jeg vil dog først og fremmest gerne fremhæve min bekymring over, at den nuværende drøftelse konsekvent ikke har anerkendt mange medlemsstaters manglende gennemførelse af Fællesskabslovgivningen på dette område. Den seneste rapport fra Kommissionen og utallige andre rapporter har fremhævet, at visse lande i den grad tilsidesætter dyrevelfærden. Kommissionen skal udvise langt større vilje til at indlede overtrædelsesprocedurer mod de medlemsstater, som ikke håndhæver dette direktiv korrekt.
Hvad angår rejsetid, håber jeg, at Kommissionen følger henstillingerne fra de rådgivende videnskabelige udvalg og foreslår arbejdsdygtige begrænsninger, som gør det muligt for virksomhederne at fungere effektivt, samtidig med at de fastholder en høj dyrevelfærdsstandard. Jeg støtter begrænsningen på otte timer eller 500 km og går stærkt ind for det synspunkt, at klimaforholdene i hver medlemsstat også skal tages i betragtning. I de områder, hvor disse rejsetider er urealistiske, bør der imidlertid gives en midlertidig dispensation fra den maksimale rejsetid på otte timer, hvis der ikke er nogen slagterier inden for en radius af 500 km. Jeg tænker her især på Det Forenede Kongerige, øerne i det vestlige Skotland og i andre dele af EU, som berøres negativt i den forbindelse. Selv om det er et vigtigt skridt fremad at begrænse rejstetiderne, er behandlingen af dyr under transporten, ventilation på køretøjet, overfyldte køretøjer og definitionen af plads og krav til temperatur under transport osv. lige så vigtige spørgsmål.
Den nylige krise med mund- og klovsyge var tilstrækkeligt bevis på, at den unødvendige transport af dyr over lange afstande var en faktor i den hurtige spredning af sygdommen. Jeg ser frem til Kommissionens handlingsplan, der er fastsat til den 1. januar 2003, og som er rettet mod regionaliseringen af kødproduktionskæderne for at begrænse transporten af levende dyr over lange afstande i fremtiden.

Fiebiger
Hr. formand, betænkningen om beskyttelse af dyr under transport har vakt stor interesse i offentligheden. Adskillige organisationer, men især også mange borgere, har opmærksomt fulgt Europa-Parlamentets foranstaltninger med henblik på at forbyde de utålelige forhold under transporten.
Det er op til betænkningen, at der med baggrund i lovgivningen skal sættes en stopper for denne risiko og i sidste ende dyrenes grusomme død under transporten. Det er dog nødvendigt, at intet bliver overladt til tilfældighederne, og at man er hård i forhandlingerne om udarbejdelsen af en lovgivning. Samfundets forventninger er et afgørende element for detaljerne i den europæiske landbrugsmodel.
BSE-krisen og konsekvenserne af destruering af dyr på grund af mund- og klovsyge har helt sikkert sat spørgsmålstegn ved det, der er opnået. Ca. 250 millioner levende dyr bliver årligt transporteret gennem Unionen. I årevis har de implicerede parter skændtes om meningsløsheden med disse transporter og om, hvor nødvendige de er. Den eksisterende grundlæggende forordning indeholder flere praktiske og juridiske bestemmelser for transport af dyr. Tilsyneladende er det ikke alle nationale myndigheder, der handler i overensstemmelse med den. Det viser tydeligt, hvor svag klausulen om dyrebeskyttelse i virkeligheden er. Der mangler seriøsitet, åbenhed og ærlighed på dette område. Når der f.eks. i Polen fanges vildtlevende harer med net, der i containere, hvor de udsættes for en pinefuld behandling, bliver transporteret til EU, for at sportsskytter kan bruge deres fritid på dem, har det ikke længere noget med sport at gøre og slet ikke med dyrebeskyttelse. Det ville glæde mig, hvis Kommissionen kunne sige, at det ikke er rigtigt.
Netop i forhandlingsfasen om den europæiske udvidelse er denne episode en stor belastning for et reglementeret landbrug som grundlaget for miljø- og dyrebeskyttelse. Denne betænkning satser i denne henseende på samarbejde i stedet for sammenstød mellem landbrug og dyrebeskyttelse.

Van Dam
Hr. formand, kvægtransport er sat i et dårligt lys på grund af de mange overtrædelser, som transportvirksomheder begår. Disse overtrædelser viser, at vi foruden transportreglerne skal lægge ekstra vægt på kontrol og tilsyn med overholdelsen. I det forløbne år har vi måttet erkende en anden katastrofal virkning af kvægtransporten, nemlig spredning af dyresygdomme. En i mellemtiden berygtet kalvetransport foretaget af forskellige medlemsstater har i mit land forårsaget 265.000 dyrs død. En af de konklusioner, som vi drager af mund- og klovsygekrisen, er, at landbruget skal koncentrere sig om regionalisering af produktionen, og at vi skal holde op med at slæbe rundt på levende dyr. Med henblik herpå støtter jeg kraftigt hr. Maats betænkning. Jeg synes imidlertid, det er uforståeligt, at han i sine ændringsforslag vil slette maksimums- og minimumstemperaturen i køretøjerne til transport af dyr med det forkerte argument, at det er i orden, når en vogn har mekanisk ventilation. Dyreværnsforeninger vil bestemt have indvendinger imod dette. Mine ændringsforslag sigter mod det samme som hr. Maats ændringsforslag, men opretholder temperaturkravene.
Jeg støtter opfordringen til afskaffelse af eksportrestitutioner for levende slagtekvæg. At unddrage sig europæiske transport- og slagteregler ved at lade dyr slagte uden for EU under omstændigheder, som er forbudt i Europa, øver uretfærdighed mod europæiske landmænd. Kommissionen vil tilskynde landmændene til at producere kvalitetsprodukter. Dyrevelfærd er en væsentlig del af denne kvalitet, som rækker fra jord til bord.

Ayuso González
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, dette er en betænkning om en beretning vedrørende gennemførelsen af direktivet om beskyttelse af dyr under transport.
Hr. kommissær, Parlamentet er endnu en gang faldet for fristelsen til at fortælle Kommissionen, hvad indholdet skal være i de næste direktivforslag, som den fremlægger for os, og på en så detaljeret måde, at vi næsten har lavet arbejdet for den. Hr. ordfører Maat har gjort et stort stykke arbejde. Jeg sætter min lid til, at Kommissionen og Rådet vil tage hensyn til det. Dyr bør transporteres under rimelige forhold, lovgivningen bør indeholde regler herom, og myndighederne bør kontrollere, at de opfyldes.
Når dette er sagt, vil jeg gerne fremføre to overvejelser. For det første bør forholdene være de samme for transport over lange og korte afstande. Vi må ikke dæmonisere transporten over lange afstande, for dette ville medføre konkurrenceforvridning på det indre marked. For det andet bør transportforholdene være de samme for alle transporterede dyr, uanset om de transporteres til slagtning, skal anvendes til opdræt i kortere eller længere afstand fra oprindelsesstedet eller skal deltage i en konkurrence. Disse forhold er ikke medtaget i betænkningen, og jeg kunne godt tænke mig, hr. kommissær, at de blev medtaget i Kommissionens næste forslag.
Jeg glæder mig over og takker ordføreren, fordi han på min gruppes vegne stiller et ændringsforslag om at afskaffe temperaturkravene, for det giver ingen mening at tale om temperaturer, hvis de ikke sættes i forhold til den tilsvarende relative fugtighed. Europa er meget stort, fra Lapland til De Kanariske Øer, og både klima, befolkningstæthed og socioøkonomiske forhold er meget forskellige.
Endelig vil jeg gerne henlede opmærksomheden på, at transporten spiller en stor rolle for spredningen af smitsomme dyresygdomme. Dette har intet at gøre med rejsens varighed, men vi bør være ubøjelige med hensyn til standarder og kontrol med opfyldelse af dem. Den klassiske svinepest, som hærgede Spanien i 1997, var f.eks. forårsaget af nogle smågrise, der kom fra Holland. Dette kan og bør undgås.

Paulsen
Hr. formand, hr. Maats betænkning er udmærket og sammenfatter den retmæssige og kraftfulde kritik, som må rettes mod først og fremmest Ministerrådet og medlemslandene. Det er en skam for et civiliseret og kultiveret område på jorden, som kalder sig Europa, at det omgås dyr på den måde, det gør. Desuden kan ingen overbevise mig om, at dette er økonomisk nødvendigt. Formodentlig er det økonomisk galskab.
Først vil jeg komme ind på punkt 14. Hvis en chauffør kører i beruset tilstand, mister han kørekortet umiddelbart. Hvordan kan en chauffør ankomme med døde dyr i lasten og så beholde både transporttilladelse og kørekort? Det er absurd!
Punkt 20 handler om at afskaffe restitutioner for levende dyr. Dette er det første lille skridt, Unionen faktisk kan tage.

Echerer
Hr. formand, hr. Maat, Deres betænkning er et vigtigt instrument, når vi skal tænke globalt i landbrugs- og miljøpolitikken og i større omfang handle lokalt. Jeg støtter Deres betænkning fuldt ud, da den ikke indgår kompromiser til skade for dyrenes velbefindende, men endnu en gang eftertrykkeligt bringer de mangler frem i lyset, der har været kendt længe. Siden afstemningen på mødet, hvor budgettet for forordningen om eksportrestitutioner blev annulleret, har der i høj grad været store forventninger til betænkningen. Eftersom der er enighed om dette punkt, kan man naturligvis også håbe, at hele Maat-betænkningen bliver vedtaget, især da den har påvist lovovertrædelser inden for dyretransportpolitik.
Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at tiden er knap. Som afslutning kan jeg måske blot sige, at kontrol og overvågning skal forbedres, bøder skal harmoniseres og hæves til nogle beløbsstørrelser, der virker afskrækkende på transportvirksomheder. Dette skal også gælde sanktioner for medlemsstaterne. Vi kender alle til problemerne, og den europæiske offentlighed retter forståeligt nok en skarp kritik mod de europæiske institutioner og de 15 regeringer. Set i lyset af udvidelsen skal denne betænkning også respekteres højt.
Kære kolleger i Rådet og Kommissionen, det er på høje tid at handle!

Seppänen
Hr. formand, det er sikkert givet, at den offentlige mening i hele Europa kræver, at dyrplageri ved transport af levende dyr straks skal ophøre. EU har midlerne til at reducere problemerne, men det er viljen, der mangler. Der findes direktiver, som har til hensigt at forbedre dyrvelfærd under transport. Gennemførelsen af dem bliver dog ikke overvåget.
Det indrømmes i hr. Maats betænkning, at situationen er sådan. Der står, at direktiverne om transporter ikke overholdes. Der påpeges problemer, der opstår af forskellene mellem de lovbefalede transport- og hvileperioder for dyr og de lovbefalede køre- og hviletider for chaufførerne. Der gøres specielt opmærksom på eksport af levende dyr til lande uden for EU, hvor der selvklart opstår de længste afstande. Der påmindes om, at transporterne medfører, at smitsomme dyresygdomme øges eksplosivt. Det mest radikale krav er, at Kommissionen opfordres til fra nytår at afskaffe betalingen af restitutioner ved eksport af levende dyr beregnet til slagtning.
Kommission skal svare på disse krav, som indgår i Parlamentets indstilling, således at den civiliserede verdens etiske og moralske krav om respekt for liv, også hvad angår slagtedyr, bliver opfyldt i EU.

Doyle
Hr. formand, Irland er forpligtet til at samarbejde med alle medlemsstater og internationale organer for at opnå højere dyrevelfærdsstandarder. Som følge af vores perifere beliggenhed og status som ø, som hr. Maat har erkendt - hvilket jeg takker ham for - har vi ikke et realistisk alternativ til eksport af levende kvæg med skib, og vi er nødt til at finde eksportmarkeder til ni ud af de 10 dyr, der produceres på gårdene i Irland.
Selv om jeg fuldt ud støtter det generelle princip med at slagte dyr så tæt på produktionsstedet som muligt, er virkeligheden, at mange af eksportmarkederne kræver levende dyr i stedet for forarbejdede produkter, og inden for overskuelig fremtid kræver markedet, hvis det skal fungere ordentligt, en balance mellem handlen med dødt og levende kød.
Ved forordning 615/98 knyttes al udbetaling af eksportrestitutioner til overholdelsen af strenge dyrevelfærdsbestemmelser under transport, herunder omfattende klinisk undersøgelse af hvert dyr. Vi skal kontrollere og håndhæve dette fuldt ud. Episoden i sommer med eksport af levende dyr, der omfattede Tyskland og Libanon, skyldtes de tyske myndigheders manglende erfaring, da de kun sjældent eksporterer levende dyr og ikke havde en forudgående veterinæraftale med libaneserne. Enkeltstående tilfælde skaber utilsigtet lovgivning. Jeg er ikke enig i den tyske landbrugsministers synspunkt om, at eksportrestitutioner på levende kvæg ikke længere er berettigede. Hvis Europa ikke overholder kravene fra tredjelande, får de deres forsyninger længere væk fra med kun lille eller ingen kontrol og regulering ud fra et dyrevelfærdsmæssigt synspunkt, da der stadig ikke er internationale standarder for transport.
Vi er nødt til at have de højst mulige standarder, ikke kun af hensyn til dyrene, men også producenterne, som får en langt bedre pris for sunde dyr, som ikke er stressede. Det er korrekt, at vi fortsat skal gennemgå standarderne for beskyttelse af dyr under transport, og hver medlemsstat skal være indstillet på at kontrollere og håndhæve loven. Med over 1 million t oksekød i overskud i EU vil der imidlertid i nogen tid endnu fortsat være brug for eksportrestitutioner, og jeg vil ikke støtte forslag om at fjerne dem.

Pesälä
Hr. formand, hr. kommissær, det er en selvfølge, at dyrplageri skal høre op. Det er navnlig grundlaget for etikken i den europæiske landbrugsproduktion. Kommissionen skal have tilstrækkelige beføjelser til at gribe ind over for medlemsstaternes foranstaltninger, der skal være tilstrækkeligt strenge sanktioner, og iværksættelsen af foranstaltninger til forbedring af disse anliggender skal absolut effektiviseres. Jeg takker hr. Maat for, at han har taget hensyn til undtagelser. Der findes tyndtbefolkede områder, der findes øer, der findes lange afstande, og i disse områder skal det også være muligt at fungere, og det er der også taget passende højde for her.
Dyrenes velfærd er en del af en større helhed. Regionalisering af produktionskæderne har været dagens emne, og det er fremtidens sag, og det er netop på denne baggrund, at betalingen af restitutioner ved eksport af levende dyr beregnet til slagtning skal afskaffes. Det fremmer regionalisering, gennemførelse og udvikling af regionale transportkæder.

Jeggle
Hr. formand, mine damer og herrer, endnu en gang beskæftiger vi os med emnet "beskyttelse af dyr under transport". Vi har at gøre med en sikker genganger, og jeg støtter uden forbehold den fremlagte betænkning fra min kollega hr. Maat. Vi ved alle, at der i EU allerede eksisterer adskillige direktiver om dette emne samt en lov om gennemførelsen i medlemsstaterne. Vi går alle ind for en vidtrækkende dyrebeskyttelse og er imod transporter, der i særdeleshed piner slagtedyr unødigt. Hvis alle disse positive love blev gennemført og kontrolleret overalt, ville vi ikke have behov for denne debat. Men sådan er det ikke!
Det bliver dokumenteret den ene gang efter den anden, når vi ser billeder af transportforhold, der ikke er acceptable. I den forbindelse må vi dog ikke se bort fra, at der også sker positive ting på dette område. Der er jo allerede i dag transporter, der opfylder kravene til dyrebeskyttelse. Også idéen om slagtning i umiddelbar nærhed af produktionsstedet gennemføres i stor udstrækning. Det er et punkt, som jeg støtter meget, nemlig at der skal slagtes så tæt på landbrugsejendommen som muligt. Den moderne konserveringsteknik tillader netop eksport af kød til fjerne regioner.
Under dyretransporterne kræver vi med rette pauser, så dyrene kan få vand og foder. Vi må også overveje, hvordan vi kan mindske stress hos dyrene i pauserne ved på- og aflæsning. Transporter med slagtekvæg skal være indrettet på en sådan måde, at dyrene kan blive på transporterne i de korte pauser og få vand og foder dér. Det er helt sikkert en af målsætningerne.
Transport, plads, kørsel, ventilation, temperatur samt på- og aflæsning har - når det udføres fagligt korrekt - den største indvirkning på en bedre dyrebeskyttelse. Det bidrager denne betænkning til, og jeg vil gerne bede om bred opbakning til den.

Van den Bos
Hr. formand, ved kvægtransport betragtes dyr udelukkende som handelsvarer og ikke som levende væsener med en værdi i sig selv. Medlemsstaterne må sandelig skamme sig over, at kontrollen med overholdelsen af lovgivningen er så rystende dårlig. Jeg bifalder derfor forslagene om at forbedre kontrollen betydeligt og skærpe sanktionerne. Desuden skal der komme en generel grænse for tid og afstand, og der skal stilles meget strengere krav til alle lastbiler. En forbedret indretning må ikke være et påskud til bare at forlænge køretiderne under dække af, at business class transport kan være længere. Business class, sikke et udtryk! Dyrenes sidste rejse forbliver altid på sjette klasse. Levende dyr må kun transporteres ganske kort. Otte timer er faktisk en forbedring, men egentlig bør fire timer være det absolutte maksimum. Vi må gå i retning af en regionalisering af produktionskæden med små, rene slagterier. Den seneste mund- og klovsygekrise har endnu en gang vist, at rastepladserne og samlingsstederne medfører uansvarlige veterinære risici, og disse skal således afskaffes. Det haster med reformer set i lyset af udvidelsen. I hele Europa må dyrene ikke længere udelukkende betragtes som ting, man tjener penge på, i stedet for som en del af skabelsen. Hr. Maat, tak for den gode betænkning.

Fiori
Hr. formand, det sker ikke så tit, men denne gang er jeg nødt til at tale på mit lands vegne. Forslaget gør nemlig hele den italienske kvægavlssektor meget bekymret, og den er ikke bare bekymret over de maksimale grænser for transporttidens varighed. For os er det endnu alvorligere, at man i dette forslag tager højde for, at dyr til opfedning - som er en naturlig del af opdrætsfasen - bliver underlagt de mest restriktive bestemmelser, der gælder for slagtedyr, i stedet for de mindre restriktive bestemmelser, som gælder for dyr til opdræt, selv om opfedningsfasen er en naturlig fortsættelse på nogle måneder i dyrets opdrætsfase.
Vi forstår udmærket betænkningens målsætning, nemlig så vidt muligt at transportere slagtede dyr i stedet for levende dyr. I Italien har vi dog en meget speciel situation, der vedrører 120.000 avlsbedrifter og en blomstrende forarbejdningsindustri, som strækker sig lige fra slagtning til pølseproduktion, og som i høj grad ville tage skade af et sådant forslag. Hr. formand, jeg vil nævne nogle tal for Dem og kommissæren, nemlig at Frankrig har en kvægbestand på over 20 millioner dyr og en årlig slagtning på 5 millioner dyr, mens Italien har en kvægbestand på 7 millioner dyr og en årlig slagtning på 4,5 millioner dyr. Det er klart, at dette faste produktionssystem, som er af afgørende betydning for vores lands dyrebrugsøkonomi, ville blive fuldstændig afbrudt af vedtagelsen af en maksimal grænse for dyretransportens varighed, hvad enten der er tale om en grænse for transporttiden eller for kilometerantallet. Denne grænse har i øvrigt ikke nogen som helst videnskabelig værdi og er udelukkende af praktisk betydning, hvilket som sagt får nogle meget vanskelige følger for hele sektoren.
Man kan således konkludere, at ethvert forslag om en reel begrænsning af transporttiden i virkeligheden kun skyldes andre landes ønske om at tage nogle betydelige markedsandele fra Italien inden for kødsektoren og erstatte vores egne producenter, når det gælder leveringen af oksekød på det italienske marked. Det er ikke et sådant EU, vi ønsker!

Byrne
Hr. formand, det glæder mig at skitsere Kommissionens holdning til hr. Maats fortræffelige betænkning. Betænkningen omhandler dyrevelfærd og især transport af dyr. Vi ved alle, at det er et meget følsomt emne.
Jeg gjorde det klart, da jeg forelagde Kommissionens oprindelige forslag, at Rådets og Parlamentets synspunkter ville bidrage til at udforme de forslag, som jeg agter at forelægge i starten af næste år. Den betænkning, der drøftes i dag, deler størstedelen af Kommissionens mål. Der mangler dog en central byggeklods i opbygningen af Kommissionens endelige forslag, og det er udtalelsen fra den videnskabelige komité for dyrs sundhed og trivsel, som ventes snarest.
Denne udtalelse giver Kommissionen den nødvendige videnskabelige rådgivning om centrale spørgsmål, f.eks. rejsetid og ladningstæthed. Handling fra vores side skal i den forbindelse være ledet af god videnskabelig rådgivning om transportforholdene for dyr. Lad mig ikke desto mindre nævne nogle generelle indtryk af nogle af de centrale spørgsmål i betænkningen.
Der er først og fremmest rejsetiden. Jeg bemærkede med glæde, at nogle af de mere ekstreme forslag, f.eks. en begrænsning på fire timer på transport af dyr, ikke støttes i hr. Maats betænkning. Kommissionen har konsekvent fået det råd, at stress hos og risikoen for dyr under transport hovedsagelig skyldes tre faktorer: rejsetid, ladning og aflæsning af dyr og forholdene under transporten - ventilation, fugtighed, tæthed osv.
Kommissionen har allerede stillet forslag til forbedringer på disse områder eller gør det snarest. Visse lægger dog for stor vægt på rejsetid. Jeg mener, at en reduktion til fire timer er naivt, og det tager ikke hensyn til de bredere interesser.
Vi kan ikke ignorere landmændenes og kød- og kvægsektorens interesser. En sådan reduktion ville blive betragtet som et angreb på deres levebrød og ikke et ægte bidrag til dyrevelfærden. Hvis vi ønsker at bevare deres støtte til en forbedret dyrevelfærd, skal vi også respektere deres interesser. Jeg ønsker at arbejde sammen med og ikke imod dem og håber, at De deler dette synspunkt.
Dernæst vil jeg gerne vende mig mod spørgsmålet om ressourcer. Deres betænkning opfordrer til, at antallet af inspektører fra Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret øges til 14 i forhold til de nuværende fire. Realiteten er, at en sådan stigning kun kan opnås på bekostning af andre prioriteter, herunder BSE, mund- og klovsyge, kødhygiejne, reststofniveau og fødevaresikkerhed i al almindelighed, hvor Kommissionen allerede er overbebyrdet.
Jeg har konsekvent nægtet at love noget, jeg ikke kan holde. Det ville være uærligt at gøre det både over for Parlamentet og den europæiske offentlighed. De understreger manglen på håndhævelse af den nuværende lovgivning i medlemsstaterne. Jeg er helt enig. Medlemsstaterne skal gøre en indsats og frigøre ressourcer for at sikre bedre gennemførelse. Det er et punkt, som jeg gentagne gange har nævnt over for medlemssaterne i Rådet (landbrug).
At dømme ud fra den korrespondance, som jeg har med medlemmerne af Parlamentet, opnår man bedst en bedre håndhævelse gennem retsforfølgning af medlemsstaterne. Det skal dog pointeres, at det til tider er mere effektivt at samarbejde med snarere end modarbejde medlemsstaterne, hvorfor retsforfølgning bør være sidste udvej. De er, når alt kommer til alt, ansvarlige for den praktiske gennemførelse af EU-lovgivningen.
Men lad mig gøre det helt klart: Hvis bestræbelserne på at finde løsninger via dialog ikke lykkes, indleder Kommissionen overtrædelsesprocedurer mod de pågældende medlemsstater. De er faktisk undervejs mod adskillige medlemsstater og overvejes for yderligere flere.
Endelig vil jeg gerne i denne henseende opfordre Parlamentet til at hjælpe Kommissionen i dens bestræbelser på at tilskynde medlemsstaterne til at tage dyrevelfærden mere alvorligt. Jeg vil især gerne tilskynde Dem til at minde Deres politiske kolleger i Deres egne medlemsstater om behovet for at sørge for en større indsats og flere ressourcer for at sikre, at EU-bestemmelserne om dyrevelfærd overholdes.
Hr. Maat, mine damer og herrer, jeg vil snarest vende tilbage med Kommissionens formelle forslag. Det giver Dem lejlighed til at forme den strenge lovgivning om dyrevelfærd. Jeg kan forsikre Dem for, at hr. Maats betænkning i høj grad kommer til at påvirke denne lovgivning.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
(Mødet hævet kl. 21.40)

