A nők és férfiak közötti egyenlőség - 2008 (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont a Nőjogi és Esélyegyenlőségi Bizottság nevében Iratxe García Pérez jelentése a nők és férfiak közötti egyenlőségről - 2008.
Iratxe García Pérez
előadó. - (ES) Elnök úr, biztos úr, felszólalásomat azzal szeretném kezdeni, hogy köszönetet mondok a Bizottságnak a férfiak és nők közötti egyenlőségről készült 2008. évi jelentéséért, amely átfogó szemlélettel közelíti meg mind a nemek közötti egyenlőség érvényesítését érintő politikákat, mind a különös, a pozitív megkülönböztetést biztosító eszközöket. Kétségtelen, hogy a Bizottság jelentése munkaanyagokon alapul, mégis sok olyan egyéb kérdés és nehéz helyzet kimaradt belőle, amellyel a nők találják szembe magukat, így ezért ezeket megpróbáltuk belevenni ebbe a parlamenti jelentésbe.
Szeretnék valamennyi kollégámnak is köszönetet mondani, akik azon fáradoztak, hogy segítsenek tökéletesíteni az eredetileg előterjesztett jelentést. Mindannyian egyetértünk abban, hogy az előrelépés ellenére még sok a tennivalónk.
Ezzel kapcsolatban jegyzem meg, hogy az önelégültség talán a legnagyobb ellenségünk. Ha nem vagyunk tisztában az előttünk álló kihívásokkal és a ránk váró munkával, akkor nehéz lesz előrelépnünk az egyenlőséghez kapcsolódó területeken.
A jelentés szemléletmódjának alapja a nemek közötti egyenlőség érvényesítésének elve, és a jelentés több olyan témát is felvet, amelyek kihatnak erre az elvre. Mindegyik fontos, és egyiket sem szabad figyelmen kívül hagynunk: a nők munkaerő-piaci integrációja, a családon belüli erőszak, a nők helyzete az oktatásban, a családi élet és a munka egyensúlya, valamint az olyan sérülékeny csoportok, mint például a bevándorló nők és a fogyatékkal élők. Valamennyi felsorolt szempontot figyelembe kell venni, és mindegyik kimerítő tanulmányozást és elemzést érdemel, de a rendelkezésemre álló időben szeretnék az általam legfontosabbnak tartott szempontokra összpontosítani.
A családon belüli erőszak napjaink legnagyobb társadalmi csapása nemcsak Európában, hanem az egész világon. Olyan társadalmi igazságtalanság ez, amelynek keretében a nőket, csak mert nők, bántalmazzák a férfiak, mivel a soviniszta értékek még mindig nagyon mélyen gyökereznek a társadalmunkban.
Ösztönöznünk kell ezért a tagállamokat olyan jogszabályok meghozatalára, amelyek felveszik a harcot ezzel a súlyos társadalmi problémával. Nagyon jó példát kínál Spanyolország, ahol néhány évvel ezelőtt a családon belüli erőszak elleni törvény a nemzeti jogrend része lett; elismeri a bántalmazott nők jogait, és a megelőzéstől az érintett nők kezeléséig és újbóli integrációjáig, mindenre kiterjedő átfogó politikát hajt végre.
Ami a nőket és a munkaerőpiacot illeti, tisztában kell lennünk azzal, hogy még nagyon messze vagyunk a lisszaboni stratégia célkitűzéseinek az elérésétől. A nők foglalkoztatottsága javult, de a nők munkanélküliségi adatai még mindig lényegesen rosszabbak, mint a férfiakéi, politikai intézkedéseket kell tehát tennünk mind az Európai Bizottságon, mind a tagállamokon keresztül, amelyek elősegítik, hogy a nők a férfiakéval azonos feltételek mellett lépjenek be a munkaerőpiacra.
További tény, ami felett nem lehet elsiklani, a bérkülönbségek problémája; a különbség 2003 óta 15%. Komolyabb intézkedésekre van szükség, amelyekkel a vállalkozások és a szakszervezetek is egyetértenek.
Javasoljuk továbbá a jelentésben, hogy a közösségi intézmények és a tagállamok nyilvánítsák február 22-t a nemzetközi egyenlő bérezés napjává. Egy nőnek évente 52 nappal többet kellene dolgoznia ahhoz, hogy ugyanannyit keressen, mint egy férfi.
Ami a munka/magánélet egyensúlyát illeti, változtatnunk kell azon, hogy jelenleg a nem hivatalos gondozók 85%-a nő. Több közérdekű szolgáltatásra van szükségünk, amelyek vállalják a gyermekgondozást és az eltartottak gondozását.
Hasonló módon a nők közéletben való részvételét illetően is ösztönöznünk kell azokat a kezdeményezéseket, amelyek növelik a nők részvételét a különböző társadalmi szervezeteken, szakszervezeteken és politikai pártokon keresztül. A választási kvótarendszerek bevezetése döntő lépés volt, amit folytatni kell a demokráciában az egyenlőségre való törekvésünk során.
Vannak egyéb lényeges szempontok is, mint például az oktatáshoz való hozzáférés, a társadalmi sztereotípiák megdöntése, a vidéki közösségekben élő nőket érintő kérdések és nehézségek, amelyeket nem hagyhatunk figyelmen kívül. Ezért össze kell fognunk. Szorosan együtt kell működnünk a különböző szervezetekkel, és valóra kell váltanunk a férfiak és nők közötti egyenlőség európai uniós alapelvét, mert ily módon juthatunk közelebb ahhoz az Európához, ahol több a jog és nagyobb a társadalmi igazságosság.
Vladimír Špidla
a Bizottság tagja. - (CS) Elnök úr, hölgyeim és uraim, a Bizottság örömmel fogadja a jelentést, valamint az Európai Unióban a nők és férfiak közötti egyenlőségről szóló állásfoglalásra irányuló indítványt. A jelentés elfogadásával a Parlament hangsúlyozza elkötelezettségét a nők és férfiak közötti egyenlőség iránt, és megerősíti a Bizottság megközelítéséhez nyújtott parlamenti támogatást. Szeretnék köszönetet mondani elsősorban az előadónak, Garcia Pérez asszonynak, amiért támogatta az Európai Bizottság által ezen a téren megtett intézkedéseket.
A nők és férfiak közötti egyenlőség az Európai Unió alapvető értékei közé tartozik. Olyan terület ez, ahol Európa sokszor a társadalmi fejlemények előtt járt. Az elmúlt években fontos és ambiciózus kezdeményezések indultak el ezen a téren. A Bizottság tervet fogadott el a nők és férfiak közötti egyenlő státusz elérésére, ezzel is hangsúlyozva, hogy kész minden eszközt bevetni annak érdekében, hogy Európa minden téren közelebb kerüljön a nők és férfiak közötti valódi egyenlőséghez.
A Bizottság megjegyzi továbbá, hogy a Parlament állásfoglalásra irányuló indítványa kiemel bizonyos témákat, amelyek a terv prioritásai között szerepelnek. Ide tartozik a nők munkaerő-piaci helyzete, a munka és magánélet egyensúlya, a vezető beosztásokhoz való kiegyensúlyozott hozzáférés, valamint a nők elleni erőszak megszüntetését szolgáló küzdelem. Ez a megközelítés összhangban áll a Bizottság e téren folytatott politikájával, és olyan témákat tartalmaz, amelyeket a 2008. évi jelentés kiemelten kezelt.
Igaz ugyan, hogy szemmel látható fejlődést értünk el a nők és férfiak közötti egyenlőség területén, de még fontos feladatok várnak ránk. Folytatnunk kell az erőfeszítéseinket, és meg kell erősítenünk a jogalapot.
A Bizottság osztja az előadónak azt nézetét, hogy a nők és férfiak közötti egyenlőség elérésében központi szerepe van a munka és magánélet egyensúlyának. Tisztában vagyunk azzal, hogy elsősorban a nők felelőssége a család és az otthon. Ez az oka, hogy a nőknek a férfiaknál gyakrabban kell megszakítaniuk tanulmányaikat és karrierjüket, és nagyon gyakran előfordul, hogy nem is tudják folytatni. A nők foglalkoztatásának növeléséhez tehát elengedhetetlen, hogy hozzáférhessenek színvonalas és megfizethető gyermekgondozáshoz. A Bizottság az elkövetkező hetekben terjeszt majd elő egy jelentést az ezen a téren elért eredményekről.
A Bizottság 2006-ban és 2007-ben konzultációkat folytatott a munkavállalók és a munkáltatók képviselőivel a munka és magánélet egyensúlyának kérdéséről. 2008 júliusában jelezték azt a szándékukat, hogy szeretnének tárgyalni a szülői szabadságról. A Bizottság ebben a témában jelenleg nem nyújt be javaslatot.
A Bizottság a közeljövőben tervezi egy, a munka és magánélet egyensúlyáról szóló kezdeményezés-csomag előterjesztését, nevezetesen egy jelentést a gyermekgondozásról, egy, a szülési szabadságról szóló irányelv módosítására irányuló irányelvtervezetet, és az 1986. évi, segítő házastársakról szóló irányelv módosítására irányuló irányelvtervezetet. Elfogadhatatlan a segítő házastársak jelenlegi helyzete a mezőgazdaságban és egyéb olyan ágazatokban, ahol családi vállalkozások működnek. Elfogadhatatlan, hogy bizonyos országokban a családi vállalkozásban rendszeresen dolgozó embereknek nincsen semmiféle joga társadalombiztosításra, és hogy a házasság felbontása, a kenyérkereső halála vagy pénzügyi gondok esetén igen nehéz helyzetben találják magukat.
Az egyenlőségi politika alapvetően fontos szerepet játszik az ellenkező nem ellen elkövetett erőszak megelőzésében és leküzdésében, mivel az a férfiak és nők közötti egyenlőtlen erőviszonyokon alapul. A nemen alapuló erőszak elleni hatékony intézkedések ugyanakkor hozzájárulnak a nők jogainak védelméhez a társadalomban, és előmozdítják az egyenlőséget.
A nők ellen elkövetett erőszak elfogadhatatlan. Az erőszak, a lányok szexuális zaklatása, a munkára kényszerítés vagy szexuális kizsákmányolás céljából folytatott nőkereskedelem, a családon belüli erőszak, a munkahelyi zaklatás és a hagyományos illetve elcsúfító gyakorlatok - mint például a nemi szervek megcsonkítása - károsítják a nők egészségét, szabadságát, méltóságát valamint fizikai és érzelmi sérthetetlenségét. Beavatkozásainknak alaposnak és rendkívül hatékonynak kell lenniük, különösen azokban az esetekben, amikor a nők elleni erőszakot nemzetközi szervezett bűnözés - például emberkereskedelem - keretében követik el.
A Bizottság ezért úgy véli, hogy a 2009. évre szóló munkaprogramja részeként felülvizsgálja és átírja az emberkereskedelemre, a kizsákmányolásra és a gyermekek szexuális zaklatására vonatkozó jogszabályokat; utóbbi borzalmas bűncselekmény, amelyet elsősorban lányok ellen követnek el.
Befejezésül szeretném elmondani, hogy az egyenlőségi politika alapvető szerepet tölt be a gondolkodásmód és a magatartás megváltoztatásában. Kulcsszerepe van tehát abban, hogy a nők és férfiak egyenlőségét ne csak jogilag, hanem a valóságban is biztosítsuk. A Bizottság ezért örömmel fogadja a kapott támogatást, amit az Európai Parlament ezen az állásfoglalásra irányuló indítványon keresztül nyújt.
Marian Harkin
a Foglalkoztatási és Szociális Bizottság véleményének előadója. - Elnök úr, először is azt szeretném mondani, hogy ez egy nagyon átfogó jelentés, amely sok olyan témát kiemel, amelyekkel a nők és férfiak közötti egyenlőség biztosítása érdekében foglalkozni kell.
Különösen örülök annak, hogy a jelentés foglalkozik a nők elleni erőszak kérdésével, mert túl sokan vannak, akik úgy gondolják, hogy a nők elleni erőszak női kérdés, pedig valójában társadalmi kérdés, és reményünk sem lehet a megszüntetésére addig, amíg nem társadalmi kérdésként kezeljük.
Egyetértek továbbá az előadóval és a szegénység feminizációjáról, valamint a különös kockázatnak kitett csoportokról szóló kijelentésével, akárcsak azzal, hogy központi kérdés a nyugdíjhoz és a szociális jóléti juttatásokhoz való egyenlő hozzáférés biztosítása.
Ezzel összefüggésben szerettem volna látni, hogy bekerül a véleményem 14. bekezdése, ahol pontosan erről van szó a gondozók vonatkozásában. Tekintve, hogy 2030-ra az aktív és inaktív emberek aránya 2:1 lesz, a családi gondozók szerepének jelentősége felértékelődik, és tekintettel arra, hogy már most 100 millió gondozó van az EU-ban - férfiak és nők, de döntő többségében nők -, akik nem rendelkeznek megfelelő hozzáféréssel a szociális jóléti juttatásokhoz illetve nyugdíjhoz, biztosítanunk kell, hogy nem ez a gondozói generáció lesz a szegényebb, idősebb emberek következő generációja, akik hozzájárulnak majd a szegénység feminizálódásához.
Végezetül egy személyes megjegyzés a 9. bekezdéshez, amely nem tükrözi a Foglalkoztatási Bizottság véleményét: a szöveget véleményem szerint módosítani kellene olyan értelemben, hogy az jelentse ki, hogy az abortusz kérdésének megítélésében tiszteletben kell tartani a nemzeti jogalkotási folyamatokat. A Maastrichti Szerződésnek van egy jegyzőkönyve, amely biztosítja, hogy az uniós jog nem hatálytalanítja az ír alkotmánynak a magzat védelméről szóló 40.3.3 cikkét.
Írországban a Lisszabonnal kapcsolatos vita során sok állampolgár mondta nekem, hogy az EU megpróbálja majd elérni, hogy Írországban is legyen abortusz. Hiába mondtam, hogy erről szó sincs, sokan mégis azt állították, hogy a Parlament erőlteti ezt a kérdést, ezért úgy gondolom, hogy szándékainknak világosnak kell lenniük. A kérdés nem az, hogy ki hogyan vélekedik az abortuszról. Az én véleményem valószínűleg más, mint az előadóé, de nem ez a lényeg. A kérdés lényege a szubszidiaritás, és a polgároknak - bármi legyen is az álláspontjuk az abortuszról - erre építeniük kell tudni. Úgy gondolom, hogy ezt itt a Parlamentben is mindannyiunknak tiszteletben kell tartania.
Maria Badia i Cutchet
a Kulturális és Oktatási Bizottság véleményének előadója. - (ES) Elnök úr, először is szeretnék gratulálni az előadónak ahhoz, hogy helyes megközelítést választott a férfiak és nők közötti egyenlőségről szóló jelentés megfogalmazásakor.
A Kulturális Bizottság előadójaként szeretném kiemelni bizottságunk főbb megjegyzéseit, amelyek természetesen a mi hatáskörünkön belül lévő területekhez kapcsolódnak, azaz az oktatáshoz, kultúrához, sporthoz és kommunikációhoz.
Először is javasoltuk az egyenlő magatartás ösztönzését az iskolákban, és a bizonyos médiumokban még mindig igen elterjedt nemi sztereotípiák felszámolását; intézkedések meghozatalát a munkaerő szegregációjának megváltoztatására az iskolarendszer különböző szakaszaiban, hogy mindkét nembeli tanárok egyformán megtalálhatók legyenek mindegyik szakaszban; mindenféle nemi alapú bérezési megkülönböztetés megszüntetését az oktatás, a kultúra, a sport és a kommunikáció területén; és a nők nagyobb részvételének az ösztönzését azoknak az ágazatoknak a vezető testületeiben, ahol a nők kisebbségben vannak.
Amint azt az előadó már említette, messze van még az út vége. Eszembe jut Machado néhány sora, aki azt mondta: "Utazó, nincsen út előtted, az utat a te lábad nyoma hagyja”, mert, barátaim, az egyenlőség már az érte folytatott küzdelmünk során is megvalósul.
Marie Panayotopoulos-Cassiotou
Elnök úr, képviselőcsoportom nevében gratulálok a bizottságnak a jelentéshez. Jár a gratuláció képviselőtársamnak is, amiért kifejezésre juttatta jelentésében a Parlament véleményét, annak ellenére, hogy bizonyos pontokon módosításokat javasoltunk, részben javító szándékkal, részben hogy a Parlament jelentésén keresztül jelezzük, hogy elismerjük mindazt, ami az egyenlőségre vonatkozó ütemterv alapján és a nemek közötti egyenlőségről szóló paktum alapján történt.
Jelentős, mennyiségileg mérhető sikereket értünk el. Az intézkedések végrehajtásának minősége terén még javulnunk kell. Az arányosság elvén alapuló szankciók bevezetésével, az egyes tagállamokban panaszkezeléssel foglalkozó testületek kinevezésén keresztül kell biztosítani a hatékony végrehajtást és a kiterjesztett jogi védelmet.
Fenn szeretnénk tartani a szubszidiaritás és a szabad választás elveit is. Ami a családban végzett munka és a szakmai karrier összeegyeztetését illeti, nem szeretnénk, ha a biztosítás csak a dolgozó nőkre terjedne ki. A biztosítást ki kell terjeszteni a munkanélküliekre is, akik úgy döntenek, hogy kizárólag a háztartást vezetik, a szabadfoglalkozásúakra és azokra is, akik önálló vállalkozóként dolgoznak a családi vállalkozásokban.
Szeretnénk megerősíteni a szülési és a családi szabadságot. Azt reméljük, hogy a közlemény, amit a Bizottságtól várunk, jó javaslatot kínál nekünk erre vonatkozóan.
Mivel a nők többet tanulnak és dolgoznak, megérdemlik, hogy mindenfajta szolgáltatásért megkapják a fizetségüket.
Zita Gurmai
a PSE képviselőcsoport nevében. - (HU) Köszönöm, tisztelt elnök úr! Biztos úr! Kedves képviselőtársaim! A nemek közötti esélyegyenlőség megteremtésének útján rendkívül fontosak a Bizottság rendszeres értékelései, amelyek alapján egyértelmű képet kapunk a tényleges helyzetről. Špidla biztos úr elkötelezettsége ez ügyben jól ismert. A nemek közötti esélyegyenlőségről először öt éve készült jelentés, mára már joggal várhatunk eredményeket. A 2008-as nemek közötti esélyegyenlőségről készített jelentés szerint tapasztalhatók előrelépések, ám sajnos olyan megfagyott területeket is megemlít, ahol elmozdulás szinte nem tapasztalható.
A nemek közötti bérszakadék az elmúlt öt évben 15%-on stagnált, említette képviselőtársam, 54 napot jelent, ez jelenti a február 22-ét, amit említett. A női-férfi arány továbbra is kedvezőtlen a döntéshozatalban, a médiában a nőkről sugallt kép előnytelen. A legnagyobb probléma az, hogy épp a foglalkoztatás területén és az azzal összefüggő kérdésekben nincs jelentős előrelépés, holott ezek lennének igazán kulcsfontosságúak, egyrészt az EU demográfiai kihívásai, másrészt a gazdasági növekedés, valamint az esélyegyenlőség biztosítása miatt. E kiemelt prioritások határozottan a nők munkaerőpiacra való fokozottabb bevonását követelik meg.
A Lisszaboni Stratégia mennyiségi sikere a megteremtett 12 millió új munkahely, amelyből 7,5 milliót nők tölthettek be, nem jelent egyúttal minőségi javulást. A kényszerű részmunkaidő, a tervezett 65 órás munkahét, a horizontális és vertikális munkaerőpiac, a szegregáció sajnos ahhoz vezetnek, hogy a munka és a magánélet összeegyeztethetősége továbbra is megoldatlan kérdés, amelyet a gyermekgondozási intézmények hiánya tovább fokoz. További összehangolt stratégiák és módszerek kidolgozását és hatékony gyakorlati megvalósítását, valamint a tényleges politikai támogatást tartom szükségesnek a tagállamok részéről. Gratulálok a képviselő asszony munkájához, kiváló teljesítményt nyújtott.
Raül Romeva i Rueda
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (ES) Elnök úr, először is természetesen szeretném megköszönni barátomnak és kollégámnak, Iratxe Garcíának a jelentéssel kapcsolatban végzett munkáját; úgy vélem, hogy ez a jelentés fontos és teljes munka. Szeretnék továbbá kiemelni legalább négyet a jelentésben felvetett és az előadó felszólalásában megemlített pontok közül, amelyek a képviselőcsoportom számára is fontosak.
Először is, szükség van európai intézményekre ahhoz, hogy egy lépéssel előbbre jussunk, tekintettel a jelenlegi soviniszta erőszakhullámra, és előrelépés alatt egyaránt értem a jogalkotást és egy olyan világos jogalap létrehozását, amely lehetővé teszi a nők elleni erőszak minden formája elleni küzdelmet; ebbe beletartozik például a nemi alapú üldöztetés miatti menedékjog elismerése.
Másodszor, a nők döntéshozatalban való fokozottabb részvételének biztosítása érdekében minden intézménynek és politikai pártnak tanulmányoznia kell ezt a kérdést, és különös intézkedéseket kell tenniük; itt még a választási kvótákat sem zárjuk ki.
Harmadszor, fontos, hogy egyszer és mindenkorra elismerjük, hogy a nők teljes emancipációjának biztosításához a nőknek kell meghozniuk a döntést saját szexuális és reprodukciós egészséghez fűződő jogaikról.
Negyedszer, miközben sajnálatunkat fejezzük ki, hogy az elmúlt években nem volt előrelépés a nők és férfiak közötti bérkülönbségek - a közismert bérszakadék - felszámolásában, létfontosságúnak tartjuk, hogy a Bizottság és a tagállamok értékeljék azokat a stratégiákat és intézkedéseket, amelyek a szociális érdekelt felekkel együtt lehetővé tennék, hogy javítsunk a helyzeten.
Eva-Britt Svensson
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (SV) Elnök úr, én is szeretnék gratulálni az előadónak ehhez a jelentéshez, és azt teljes mértékben támogatom. Támogatom a Figueiredo asszony által előterjesztett, a munkaerőpiacot érintő módosításokat is. Csak egy perc felszólalási időm van, ezért nem hozakodom elő speciális politikai kérdésekkel. Csak egy dolgot szeretnék mondani, amit szerintem érdemes kiemelni.
Az előadó különböző intézkedéseket sorol fel, amelyeket meg kell tenni ahhoz, hogy megvalósítsuk a nők és férfiak közötti egyenlőséget. A felsorolása összesen 45 tételt eredményez. Ismétlem: 45 tételt! Az EU-ban és tagállamaiban, amelyek már régóta azt állítják, hogy prioritásként kezelik a férfiak és a nők közötti egyenlő jogokat, ez a jelentés 45 különböző területet sorol fel, amelyek változtatásra szorulnak. Nem is kell többet mondanom, csak annyit, hogy igent mondok a jelentésre, és mindenekelőtt igent az azonnali konkrét lépésekre!
Urszula Krupa
az IND/DEM képviselőcsoport nevében. - (PL) Elnök úr, véleményem szerint a jelentés fontos eleme az a felhívás, miszerint meg kellene könnyíteni a munkavállalók számára a munkába való visszatérést, miután a karrierjük szülési vagy szülői szabadság miatt megszakadt, és fel kellene számolni a díjazás és az oktatás terén fennálló egyenlőtlenségeket.
Mindamellett nehéz elfogadni, hogy közvetlen oksági kapcsolat áll fenn a sok embert érintő életproblémák és a között a tény között, hogy valaki nő. Ha a társadalmi életet a nemek csatájának tekintjük, és a korábbi osztályharc mintájára új ellenséget teremtünk, akkor az elképzelés szószólói jogot szereznek arra, hogy korlátlanul beavatkozzanak az emberi létezés minden területébe, többek között a család működésébe is.
Európa problémája nem a férfiak és nők közötti küzdelem. A probléma a jogok és erkölcsi elvek tiszteletének a hiánya, amely elsősorban féktelen kapzsiságban és önzésben nyilvánul meg. Mint nő, jobban örülnék, ha az egyenlő jogok nem azt eredményeznék, hogy minden szempontból egyenlővé válunk a férfiakkal, hanem inkább olyan megoldásokhoz vezetnének, amelyek védik a nőket és enyhítik a terheiket. Ha mostantól fogva nem arctalan munkaerőként kezelnék őket, akkor alkotó módon járulhatnának hozzá a gazdaság számos területéhez.
Zita Pleštinská
(SK) Ez a nők és férfiak közötti egyenlőségről szóló, 2008. évi jelentés az Európai Parlament egy korábbi, már elfogadott jelentését foglalja össze, amelynek komoly ösztönző ereje volt, és amelyet a gyakorlatban is alkalmazni kell. Úgy tekintek rá, mint a Nőjogi és Esélyegyenlőségi Bizottság által végzett munka vetületére, ezért elsősorban García Pérez asszonynak szeretnék köszönetet mondani a jelentés elkészítéséért.
A lisszaboni célkitűzések eléréséhez elengedhetetlen a nők munkaerő-piaci potenciáljának lehető legteljesebb mértékű kihasználása. Ugyancsak fontos a nők számára, hogy a lehető legjobban hozzáférjenek a posztgraduális tanulmányokhoz és az élethosszig tartó tanuláshoz, továbbá hozzáférjenek az új technológiákhoz és az információs társadalomhoz, hogy versenyképesek lehessenek a munkaerőpiacon.
Minden csodálatom azoké a nőké, akik nagyvállalatot vezetnek, vagy éppen kis családi cégeket, és új munkalehetőségeket teremtenek. Az üzletasszonyok a feleségként vagy anyaként rájuk háruló napi teendők mellett a vállalatuk vezetésével járó feladatokat is magukra vállalják, és nemcsak a családjuk, hanem a vállalatuk sikeréért is felelősséget vállalnak. A társadalom nem mindig ismeri el kellőképpen ennek a társadalom érdekében végzett feladatnak a jelentőségét. A vezető beosztásban dolgozó nőknek a családi kötelezettségeikhez kapcsolódóan számos további akadállyal kell megküzdeniük.
A családi élet és a munka összehangolása a nők foglalkoztatása növelésének egyik legfőbb előfeltétele. Alapvetően fontos tehát olyan intézkedéseket javasolnunk, amelyek a szülői szabadság igénybevételére ösztönzik az apákat, megosztva ezzel a szülési szabadságot a két szülő között.
Manapság sok nő tudatában van annak, hogy nem a szociális támogatást nyújtó programok, hanem kizárólag saját képességeik alapján juthatnak fontos pozíciókba. Angela Merkel kancellár kiváló példa arra, hogy mi, nők is szilárd helyet foglalunk el a politika világában.
Amikor fellapozzuk a történelemkönyveket, sokat olvashatunk a férfiak hősiességéről. A nők csak a háttérben jelennek meg. Meggyőződésem, hogy a mi felelősségünk a társadalmunkban élő névtelen nők tömegeire irányítani a figyelmet, akik nélkül a világ nem juthatna előre.
Gabriela Creţu
(RO) Tisztelt képviselőtársaim, vannak olyan témák, amelyekről az emberek sokat beszélnek, de nem sok minden történik. A szociális csomag vitájában arról beszéltünk, hogy nem állnak a rendelkezésünkre azok az eszközök, amelyek segítségével alkalmazhatnánk az egyenlő értékű munkáért egyenlő bért elvet, és csökkenthetnénk a férfiak és nők közötti bérszakadékot. Az ilyen eszközök nélkül kötelezettségvállalásaink csak szavak, a jogalkotás pedig haszontalan.
Vannak emellett olyan kérdések is, amelyekért nagyon keveset, vagy semmit nem teszünk, viszont még csak nem is beszélünk róluk. Arról a 100.000 nőről, akikkel éves szinten kereskednek nem sok szó esik, kivéve itt, késő este; talán mert ők árucikkek, nem polgárok. Legtöbbjüket prostitúcióra adják el. Határozottabb, integrált fellépést kérünk az emberkereskedő-hálózatok ellen, és összehangolt fellépést a prostitúció iránti igény csökkentése érdekében. Kereslet nélkül az emberkereskedelem okafogyottá válik.
Az emberek nem beszélnek a családoknál házvezetőnőként dolgozó nők helyzetéről sem; ők láthatatlanok. Mivel nincsenek sem szociális, sem minimális jogaik, a visszaélések ugyanazon kockázataival néznek szembe, mint más nők a saját családjukban, beleértve a kizsákmányolás kockázatát. A külföldön dolgozók társadalmi és gazdasági helyzetét továbbgyengíti, hogy nem gyakorolhatják politikai jogaikat. Helyzetük megfelelő szabályozását nemcsak a méltányosság követeli meg, hanem ezzel megakadályozhatjuk, hogy a jövőben is fennmaradjon az idősebb nők között a szegények magas aránya.
Egy másik téma, amiről nem beszélhetünk, a hazám kormányában helyet foglaló nők, mivel ők egyszerűen nem léteznek. Tisztelt biztos úr, tisztelt képviselőtársak, úgy véljük, itt az ideje, hogy a tennivalókról szóló nyilatkozatok helyett meg is tegyük, amit tenni kell.
Ilda Figueiredo
(PT) Elnök úr, bizonyítékok tanúsítják, hogy továbbra is létezik a nőkkel szembeni megkülönböztetés, és ez kihat a női munkavállalókra, akiknek a fizetése átlagosan 15%-kal alacsonyabb, mint a férfiaké. Bizonyos országokban - például Portugáliában - ez a szám a 25%-ot is meghaladja, a helyzet pedig az elmúlt években csak súlyosbodott.
Kérjük tehát a foglalkoztatás javítását, tisztességes béreket, a szociális, egészségügyi és biztonsági előírások betartását, és a munkanapok számának bérkiesés nélküli csökkentését. Ez hozzájárulhatna a nők jogaival párosuló munkahelyteremtéshez, és biztosítaná a munka és a családi élet jobb összeegyeztetését.
Ösztönözni kell az elsősorban a nőket érintő, a foglalkoztatással kapcsolatos bizonytalanság elleni küzdelemre, valamint a férfi és női munkavállalók védelmében a kollektív alku fokozására irányuló intézkedések elfogadását. A nők méltóságának tiszteletben tartása mellett ösztönözni kell továbbá a nők szexuális és reprodukciós egészségügyi szolgáltatásokhoz való hozzáférésének javítására irányuló, valamint a nőkkel a jogaikat és a számukra elérhető közszolgáltatásokat megismertető állami intézkedéseket.
Godfrey Bloom
Elnök úr, sajnálatos módon óriási a nőkkel szembeni megkülönböztetés az Egyesült Királyságban. Tudom, hogy bizottságomnak - a Nőjogi és Esélyegyenlőségi Bizottságnak - helyén van a szíve. A megkülönböztetés oka azonban elsősorban az, hogy a foglalkoztatási jogszabályok olyan súlyos terheket rónak a fiatal nőket foglalkoztató kisvállalkozásokra, hogy azok egyszerűen burkolt megkülönböztetést alkalmaznak.
Azt hiszem, hogy ez a nem várt következmények törvényének klasszikus esete. Hozunk egy törvényt itt, hozunk egyet ott, és aztán az történik, hogy semmi sem történik, ezzel pedig gyakorlatilag megerősítjük a fennálló helyzetet.
Nem szeretnék udvariatlannak hangozni, de a bizottságomban - a Nőjogi és Esélyegyenlőségi Bizottságban - körülnézve azt látom, hogy gondolkodásmódjuk teljesen leragadt az 1970-es éveknél - nem léptek onnan tovább. Attól tartok, hogy az élet azóta megváltozott, és amikor hallok embereket a nők emancipációjáról beszélni, akkor, elnézést, de angolként úgy vélem, hogy ez már réges-régen megvalósult. Nem tudom, milyen problémái vannak a többi országnak, de kérem, ezt ne terjesszék ki az Egyesült Királyságra, ahol ilyen problémák nincsenek, mert bár, ismétlem, az Önök szíve a helyén van (a nem várt következmények törvénye), de ez az egész tényleg sületlenség.
Mary Honeyball
Elnök úr, talán hasznos egybeesés, hogy Godfrey Bloom után következem, aki láthatóan leragadt valahol a XIX. közepén. Ő az az ember, aki azzal híresült el nem is olyan régen, hogy azt mondta, a nőknek a hűtőszekrény mögött is takarítania kellene, és hogy ez az egyik legfontosabb feladatuk az életben. Ha azok közé tartozom, akik nem léptek tovább, akkor erre büszke vagyok, mert nem szeretném, ha bármilyen módon kapcsolatba hoznának, különösen, mint angol nőt, az olyan megjegyzésekkel, amilyet az imént hallottunk.
Azt szeretném mondani, hogy ez a kiváló jelentés nagyon sok fontos kérdést vet fel, és ezért köszönet illeti az előadót. Köszönöm a biztos úrnak is a megjegyzéseit. Amit külön is szeretnék kiemelni, az az emberkereskedelem kérdése. Londoni képviselőként - sőt, londoni női képviselőként - különösen érdekelt ez a téma, mert London azok közé a helyek közé tartozik, amelyet rendkívüli módon érint a nőkereskedelem.
A tagállamokat most kérték fel, hogy írják alá az Európa Tanácsnak az emberkereskedelemmel szembeni fellépésről szóló egyezményét. Néhány tagállam ugyan már aláírta, vannak többen - pontosan 15 -, amelyek még nem írták alá, és két olyan tagállam is van, amelyek - úgy tűnik - nem is tervezik. Kérném tehát az EU minden tagállamát, hogy ratifikálják ezt az emberkereskedelem elleni egyezményt, és megkérek minden ittlévőt - beleértve a Nőjogi Bizottság valamennyi tagját is -, hogy vállalják magukra azt a feladatot, hogy visszamennek a kormányaikhoz és ösztönzik őket arra, hogy tegyenek még az eddigieknél is többet ez ellen az egész aljas és gonosz nőkereskedő üzlet ellen.
Věra Flasarová
(CS) Biztos úr, hölgyeim és uraim, örömmel fogadtam a Pérez asszony és az Európai Bizottság által előterjesztett jelentés. Jól hangzik a statisztika, ami azt mutatja, hogy a nők foglalkoztatása az elmúlt években 57,2%-os szintre emelkedett, de mint azt a jelentés megállapítja, maradt még egy egész sor probléma. A nők a magánvállalatoknál és más területeken, például a politikában még mindig csak egyharmadát töltik be a vezető pozícióknak. Az új munkahelyek nagy részéhez nem kínálnak hosszú-távú munkaszerződést, így bizonytalanok a jövőre vonatkozó kilátások. Ezek azok az állások, amelyeket gyakran kapnak nők. A nőkre még mindig úgy tekintenek, hogy elsődleges dolguk a család ellátása, akiknek a munkával szerzett jövedelme csak kiegészíti a családi költségvetést. Ezért fizetik még mindig rosszabbul az azonos végzettséggel rendelkező nőket a férfiaknál, ugyanazért a munkáért. Ezek a sztereotípiák jelentik még mindig a nőkkel szembeni megkülönböztetés egyik eszközét a munkaerőpiacokon. Úgy gondolom, hogy a munkáltatók egyáltalán nem mutatnak elég hajlandóságot arra, hogy különböző juttatásokkal segítsék a nőket a gyermekgondozásban, és ezzel előmozdítsák jövőbeli szakmai fejlődésüket és karrierjüket.
Mihaela Popa
(RO) Arról beszélünk, hogy küzdenünk kell a nőkkel szembeni erőszak ellen, ösztönöznünk kell a nők részvételét a civil tevékenységekben, és szó esik egy olyan szempontról is, ami a Kulturális Bizottság tevékenységi körébe tartozik - a nők és férfiak oktatása közötti egyenlőtlenségek.
Hiába érnek el a nők jobb eredményeket az oktatás terén, mint a férfiak, továbbra is fennáll a munkaerőpiacon a nemek közötti bérkülönbség. Én személyesen, a Kulturális és Oktatási Bizottság tagjaként nyújtottam be egy módosítást ahhoz a véleményhez, amelyet a Kulturális és Oktatási Bizottság a jelentéssel kapcsolatban megfogalmazott. Úgy gondolom, hogy feltétlenül ki kell irtani a tömegkommunikációból a nőket megalázó helyzetben ábrázoló képeket, tekintettel arra, hogy a tömegkommunikációs eszközök milyen hatást gyakorolnak a közvélemény megítélésére és hozzáállására.
A nyugati társadalomban még mindig napirenden lévő kérdés, hogy a nők és férfiak közötti egyenlőséget minden olyan cselekvési területen biztosítsuk, amelyre az Európai Unió politikái kiterjednek.
Anna Záborská
(SK) A jelentés az első szakaszban megállapítja, hogy a nők és férfiak közötti egyenlőség az Európai Unió egyik alapelve, olyan alapelv, amely több mint 50 éve létezik. A jelentés második része ugyanakkor 46 olyan bekezdéssel folytatódik, amelyek ajánlásokat, felhívásokat vagy kéréseket tartalmaznak ennek az alapelvnek a betartására. Az alapvető ajánlások között olyan kérdések szerepelnek, mint a pénzeszközökhöz, oktatáshoz, egészséghez vagy díjazáshoz való egyenlő hozzáférés. A jelentés felszólít a nők elleni erőszakkal szembeni küzdelemre, felkér a nőkereskedelem elleni küzdelemre, és sok más egyébre.
Az ilyen jelentések természetesen fontosak, gratulálok az előadónak. Ugyanakkor azonban a már elfogadott dokumentumok nem megfelelő végrehajtásáról beszél. Rámutat arra, hogy nem megfelelő az ellenőrzés és a szankcionálás. Rámutat azonban arra is, mennyire őszintétlenek a politikusok, akik kifelé a nők és férfiak közötti egyenlőség támogatását hangoztatják, a gyakorlatban azonban ezt nem tartják be, a kilátásaink ezért elmaradnak attól, amit szeretnénk.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Elnök úr, a nők és férfiak közötti egyenlőségről szóló állásfoglalást elemezve nehéz lenne azt nem támogatjuk. Gondolok itt különösen azokra a pontokra, amelyek a nők elleni erőszakról szólnak illetve arról, hogy már egészen fiatal kortól meg kell kezdeni a felvilágosítást a nők elleni megkülönböztetésről. Pontosan tudjuk, hogy a megfelelő neveltetés és oktatás a megkülönböztetés és a nők elleni erőszak kiirtásának a legjobb módja.
Az EU polgárai igen keveset tudnak a nőkereskedelemről, és többségüknek fogalma sincsen arról, hogy napjainkban is létezik ez a rettenetes, brutális üzlet, amely egy civilizált világban elfogadhatatlan. Ezért úgy vélem, hogy jelentős forrásokat kellene fordítani egy tájékoztató kampányra.
Meg kell azonban említenünk, hogy az elmúlt években az itt tárgyalt súlyos problémák ellenére is jelentős előrelépés történt a nők és férfiak közötti egyenlőség irányába, ami különösen a vidéki területeken szembetűnő.
Monica Maria Iacob-Ridzi
(RO) Elnök úr, a férfiak és nők közötti egyenlőség az európai társadalom egyik alapelve kell, hogy legyen.
A legutóbbi Eurobarometer felmérés azt mutatja, hogy a vidéki környezetben élő nők nem vesznek részt a döntéshozatalban azokban a közösségekben, amelynek a tagjai, nincsen stabil állásuk, és többségük csak a háztartás körüli feladatokat végzi; arányuk egyes területeken a 98%-ot is eléri. Ugyanakkor a nők több mint 50%-a szeretne bejutni az európai munkaerőpiacra, továbbá olyan szakképzettséget szerezni, amely hozzásegítené őket ahhoz, hogy munkát vállaljanak a közigazgatásban, mezőgazdaságban, a társadalombiztosítás vagy oktatás területén. A nők jelentős százaléka szeretné kihasználni a vállalkozásindítás tekintetében európai szinten rendelkezésre álló lehetőségeket.
Ennélfogva úgy vélem, hogy támogatnunk kell a vidéki környezetben élő nők arra irányuló kezdeményezéseit, hogy aktív szerepet vállaljanak a társadalomban, folyamatosan javítsák azt a régiót, ahonnan származnak, és vegyenek részt a gazdasági fejlesztésében. A megkülönböztetés felszámolása közös európai erőfeszítést igényel. Az Európai Szociális Alapnak, a Progressnek és hasonló programoknak a helyi önkormányzatokkal és hatóságokkal társulva több pénzeszközt kellene biztosítaniuk a vidéki környezetben élő nők támogatására.
Vladimír Špidla
a Bizottság tagja. - (CS) Hölgyeim és uraim, köszönöm a megbeszélést. A fejlődést látva általánosságban azt mondhatjuk, hogy jelentős előrelépés történt, ugyanakkor, hölgyeim és uraim, nyilvánvaló, hogy még sok feladat vár ránk. Ezért próbál a Bizottság minden rendelkezésünkre álló eszközzel összetett tárgyalásokat folytatni. Utaltam például a már elkészült jogalkotási javaslatokra, és az emberkereskedelemmel foglalkozó személyek büntetésének megszigorítására irányuló szándékra.
Azt is el kell mondanom, hogy az egyenlőség megteremtésére irányuló igyekezetünknek természetesen komoly erkölcsi alapja van, ezért akkor is helyénvaló és szükséges lenne következetesen eljárnunk, ha azt a társadalmi egyensúly, a szociális rendszereink vagy a gazdasági helyzet stabilitása nem indokolná. Szeretném azonban elmondani, hogy a valódi esélyegyenlőség az Európai Unió számára a legfőbb prioritás, és hogy a globális versenyben egyetlen olyan társadalomnak sem lehet hosszú távon jövője, amely az esélyegyenlőséget nem tudja megteremteni. Az esélyegyenlőség nemcsak tisztességes és erkölcsi szempontból kétségbevonhatatlan, hanem hasznos is. Véleményem szerint ezért is elengedhetetlenül fontos, hogy előrelépjünk, és ne elégedjünk meg a bizonyos szempontból fejlődésként is értékelhető eredményekkel, miközben ugyanakkor rengeteg olyan dolog van még, amit csak meglehetősen szerény eredménynek tarthatunk.
Iratxe García Pérez
előadó. - (ES) Elnök úr, örömmel hallgattam minden, a témához hozzászóló képviselőtársam szavait, mert úgy vélem a felszólalásokból megállapítható, hogy mindannyian osztjuk a közös célt, még ha nem is egyformák a prioritásaink és nem is értünk mindenben egyet.
A biztos úrnak azt szeretném mondani, hogy nagyon örültem a beszédének és a hozzászólásának. Mindannyian teljes mértékben támogatjuk a felszólalását. Szeretném tehát elmondani, mennyire elégedett vagyok, de azt is hozzátenném, hogy amire most szükségünk van, az a valódi politikai akarat a most előterjesztett kezdeményezések végrehajtására. Ha tehát továbbra is hangsúlyozza ennek az ügynek a jelentőségét, és lankadatlan erőfeszítéssel dolgozik e kezdeményezések végrehajtásán, akkor számíthat a Parlament támogatására.
Csak egy szempontot szeretnék kiemelni: a férfiak szerepének fontosságát a férfiak és nők közötti egyenlőségért folytatott küzdelemben.
Elengedhetetlen, hogy a férfiakat is bevonjuk ebbe a feladatba. Az a tény, hogy a mai vitában férfi kollégák is részt vettek, véleményem szerint azt tükrözi, hogy a férfiaknak is a nők mellé kell állniuk az egyenlőségért folytatott küzdelemben.
Befejezésül egy olyan témát említenék, amit egyik képviselőtársam vetett fel a vita során; az a kollégám, aki szerint a nők a XIX. század óta ugyanazt a régi nótát fújják. Szeretném a figyelmébe ajánlani, hogy az én hazámban a nők a XIX. században a választójogért harcoltak: akkoriban még csak nem is választhattak. Ez tehát nyilvánvaló különbség.
Tagadhatatlan, hogy sok mindent elértünk. Köszönetet kell mondanunk minden nőnek és minden szervezetnek, akik részt vállaltak az egyenlőség elleni küzdelemből. Ez azonban nem jelentheti azt, hogy letagadjuk azt, ami nyilvánvaló: sok még a tennivaló, rengeteg munka vár még ránk. Ha mindannyian állhatatosak maradunk, férfiak és nők egyaránt, akkor elérhetjük a férfiak és nők közötti igazi egyenlőséget.
Elnök
A vitát lezárom.
A szavazásra holnap 11.30-kor kerül sor.
Írásbeli nyilatkozatok (142. cikk)
Sylwester Chruszcz  
írásban. - (PL) Hölgyeim és uraim, sok témát érintettünk a vita során. Én a szülési és a szülői szabadság kérdését emelném ki. Európa demográfiai problémával áll szemben, amely mögött nemcsak a kontinensünket érintő gazdasági problémák állnak, hanem az is, hogy a fiatal anyáknak nem nyújtunk megfelelő támogatást. Rendkívül fontos a gyermekes nők számára, hogy olyan segítséget kapjanak, amely megteremti saját és gyermekeik biztonságát, és biztosítja, hogy a nők visszatérhessenek a szakmai illetve társadalmi életbe.
Az anyáknak olyan védelmet kell nyújtani, ami lehetővé teszi, hogy a kellő időben visszatérhessenek munkahelyükre, ugyanakkor megfelelően gondoskodhassanak a családjukról, és nagy hangsúlyt kell fektetnünk annak biztosítására, hogy ezeket az intézkedéseket Európa minden részén egyformán komolyan vegyék.
Corina Creţu  
írásban. - (RO) Ha a jogszabályi keretet és a nemek közötti egyenlőtlenség csökkentését szolgáló kormányzati kezdeményezések és programok számát nézzük, Románia az Európai Unió eminensei közé tartozik, ugyanakkor hiányosságok mutatkoznak bizonyos fontos szempontok vonatkozásában, amelyek kiemelik és tartósítják a nők és férfiak közötti egyenlőtlenséget.
Ami a nők vezető beosztásba kerülésének az esélyét illeti, Románia az európai országok között valahol a sor vége felé található. A parlament 331 tagja között csupán 37 nő van, ami éppen csak meghaladja a 11%-os részarányt. Ugyanakkor a nők aránya a román helyi közigazgatásban még ennél is alacsonyabb. A svéd parlamentben csaknem megegyezik a nők és férfiak száma. Romániában a nők csaknem egyharmada részmunkaidőben dolgozik, szemben a férfiak csupán 7,7%-ával, és a díjazásuk átlagosan 15%-kal marad el a férfiak bére mögött.
Ez a helyzet szorosan kapcsolódik a nemi sztereotípiák tartós fennállásához, aminek következtében a háztartás körüli teendők nagy része a nőkre hárul. Sajnos a nemi egyenlőtlenség és az ehhez kapcsolódó előítéletek nemcsak a családi környezetben vannak jelen, hanem a románok oktatási környezetében is. A tanulmányok szerint Romániában az iskolai tevékenységek és a tanári állomány által szervezett társadalmi és gazdasági orientációs tevékenységek is hozzájárulnak a nemi alapon megkülönböztető mentalitás kialakulásához.
Hangsúlyozom tehát, hogy milyen fontos, hogy a jelentésbe bekerüljenek azok a kérdések, amelyek az oktatásnak a nemi egyenlőtlenség csökkentésével kapcsolatos jelentőségéhez kapcsolódnak.
Véronique Mathieu  
írásban. - (FR) A férfiak és nők közötti egyenlőség az Európai Unió egyik alapelve. A 2008. évi jelentésben szereplő számok mégis azt mutatják, hogy még mindig nincsen egyenlőség. Sőt, a bérszakadék 2003 óta változatlanul 15%.
Úgy gondolom, hogy a helyzetre való tekintettel meg kell erősítenünk az európai jogalkotást, például azzal, hogy a munkáltatókat a bérszakadék csökkentését szolgáló bér és fizetés felülvizsgálatra kötelezzük.
Fontos az is, hogy megvizsgáljuk a vidéki területeken élő nők speciális helyzetét, akiket a hivatalos munkaerőpiacon soha nem nyilvánítanak "dolgozó” nőknek. Ezek a nők, akik természetesen dolgoznak, hiszen segítenek a férjüknek a családi gazdaságban, rengeteg pénzügyi és jogi nehézséggel találják magukat szembe az öregségi nyugdíjhoz és társadalombiztosításhoz való hozzáférés tekintetében, mivel nincsen meghatározott szakmai státuszuk. Támogatok minden olyan intézkedést, amely javít ezeknek a nőknek a helyzetén.
Végül pedig üdvözlöm a nők szexuális és reproduktív egészségügyi szolgáltatásokhoz való hozzáférésének javítására irányulóan javasolt intézkedéseket. Ez a hozzáférés valóban elengedhetetlen feltétele annak, hogy szabadságukat gyakorolhassák.
Dumitru Oprea  
írásban. - (RO) Úgy vélem, hogy a nemi megkülönböztetés mindenekelőtt a modern társadalmakban is még fennálló régi mentalitásnak köszönhetően marad fenn: a férfi jelenti a család pénzügyi támaszát, a nő pedig teljesíti társadalmi kötelezettségeit. Ez a mentalitás minden országban megfigyelhető, de különösen a hátrányos helyzetű régiókban. Ezt a jelenséget megfelelő oktatással lehetne felszámolni.
Ezzel összefüggésben véleményem szerint azt is figyelembe kellene vennünk, hogy a jelenlegi társadalom fejlődése következtében a nők egyre aktívabb életet élnek, és láthatóan javult a társadalomban elfoglalt helyzetük. Problémák mindamellett felmerülhetnek a család szintjén, különösen a szülők számára a gyermekek gondozásával, a felnevelésükben és taníttatásukban való részvétellel kapcsolatban. Az időhiány, a zsúfolt munkarend, a külföldi országok csábítása következtében csökkent a szülők ellenőrzése a gyermekeik felett a szünidők alatt éppúgy, mint a tanítási napokon délután 2.00 és 6.00 óra között.
Meg kell tehát oldani azt a problémát, hogy mit csinál a gyerek, amíg a szülei dolgoznak, és ehhez olyan iskolán belüli és kívüli tevékenységeket kell kidolgozni, amelyek pótolnák a szülői felügyelet hiányát.
Az iskola utáni tevékenységek módszerét ki kellene terjeszteni, és olyan projektté fejleszteni, ami hasznos a családnak, a közösségnek, az országnak és Európának.
Rovana Plumb  
írásban. - (RO) Szeretnék gratulálni az előadónak, és hangsúlyozni, milyen fontos ennek a jelentésnek a tartalma a lisszaboni stratégiával összefüggésben vállalt gazdasági növekedési célok elérése szempontjából.
Mind az Európai Uniónak, mind a tagállamoknak jobb mintát kell kínálniuk a társadalom számára. Az elért eredmények ellenére továbbra is fennáll a férfiak és nők közötti egyenlőtlenség, és éppen ezért van szükség a cselekvésre.
Szeretném felhívni a figyelmet egy olyan problémára, amivel nagyon sok nőnek kell megküzdenie nap, mint nap, és amellyel kapcsolatban nagyon kevesen kapnak akárcsak egyetlen biztató mondatot, ez pedig a szexuális zaklatás.
Egy Romániában elvégzett nemzeti tanulmány szerint a szexuális zaklatás áldozatai az esetek 90%-ában nők voltak, és városi környezetben 9 emberből 1 volt már ilyen helyzetben. Az esetek több mint 55%-ában a támadó fél az áldozat szakmai felettese volt.
Úgy vélem, hogy a nők életkörülményeinek és szakmai normáinak javítása megkívánja az ezen a téren meglévő stratégiák és intézkedések újbóli értékelését, a tagállamoknak pedig fel kellene gyorsítaniuk a munkaerőpiac tekintetében a nők és férfiak közötti egyenlőségre vonatkozó közösségi jogszabályok érvényesítését, beleértve a szexuális zaklatás területét is.
Theodor Dumitru Stolojan  
írásban. - (RO) Itt az ideje, hogy leszámoljunk a sztereotípiákkal, és határozottan lépjünk fel annak érdekében, hogy valóban egyenlő esélyeket kínáljunk nőknek és férfiaknak. Az elmúlt tíz évben vitathatatlan haladást értünk el a nők európai magas szintű politikában való részvételének javítása tekintetében, ez azonban még nem elég. Ezzel szemben a jövedelembeli egyenlőtlenségek az elmúlt években viszonylag állandók maradtak. Az európai vállalatok továbbra is hozzájárulnak az alapvető kirekesztéshez, ezért határozott és bátrabb döntésekre, emellett pedig egy sokkal hatékonyabb médiakampányra van szükség.
A nők általános részvétele a döntéshozatali folyamatban Romániában nyilvánvaló torzulást szenved, hiszen ez az egyetlen ország, ahol egyetlen nőt sem találunk miniszteri poszton, míg a parlamentben a nők részaránya mindössze 9%. A román társadalomnak kötelessége harcolni a régi mentalitás és a nemek közötti megkülönböztetés minden rendszeresen megjelenő formája ellen.
Bízom abban, hogy a választási kvóták alkalmazásának pozitív hatása lesz a nők képviseletére. A skandináv országokban és másutt is találhatunk mintákat a legjobb gyakorlatra. Mindegy, mit választunk, egy arányos képviseleten alapuló választási rendszert, amely garantálja a jelöltek nemek közötti egyenlő arányát, és egyforma láthatóságot a médiában (Belgium), vagy pedig törvényileg meghatározott elosztási kvótákat (Finnország, Svédország, Spanyolország, Franciaország), véleményem szerint mindenképpen javulhat Romániában azoknak a nőknek a helyzete, akik a politikai, gazdasági és társadalmi életben ilyen módon szeretnének részt venni.
