Synergieffekterna av medel öronmärkta för forskning och innovation enligt förordning (EG) nr 1080/2006 avseende Europeiska regionala utvecklingsfonden och sjunde ramprogrammet för forskning och utveckling - Skapa en inre marknad för konsumenter och medborgare - Långsiktigt hållbara offentliga finanser för ekonomisk återhämtning - Sammanhållningspolitikens bidrag till att uppnå Lissabonmålen och målen för EU2020 (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en gemensam debatt om
betänkandet av Lambert van Nistelrooij, för utskottet för regional utveckling, om hur synergieffekterna av medel öronmärkta för forskning och innovation enligt förordning (EG) nr 1080/2006 avseende Europeiska regionala utvecklingsfonden och sjunde ramprogrammet för forskning och utveckling har utnyttjats i städer och regioner såväl som i medlemsstaterna och i unionen,
betänkandet av Louis Grech, för utskottet för den inre markanden och konsumentskydd, om förverkligandet av en inre marknad för konsumenter och medborgare,
betänkandet av Liem Hoang Ngoc, för utskottet för ekonomi och valutafrågor, om långsiktigt hållbara offentliga finanser för ekonomisk återhämtning [KOM(2009/0545 - 2010/2038 (INI))], och
betänkandet av Ricardo Cortés Lastra, för utskottet för regional utveckling, om sammanhållningspolitikens bidrag till att uppnå Lissabonmålen och målen för EU 2020.
Lambert van Nistelrooij
Detta är verkligen ett i hög grad sammanhängande paket. Efter förmiddagens debatt om stödpaketet och om en stramare och sundare finansiell och ekonomisk styrning ska vi nu diskutera ett antal underliggande ärenden som har betydelse när det gäller de åtaganden som krävs i samband med EU 2020-strategin.
Parlamentet vill uttryckligen påverka inriktningen i kommissionens och, i synnerhet, rådets förslag. Det är oacceptabelt att rådet fattar beslut i juni utan att vi har nått en uttrycklig överenskommelse om en rad underliggande frågor. Vi talar nu om inriktningen och även om genomförandet på kort sikt, exempelvis när det gäller flaggskeppsprojekt som inom kort också kommer att kräva vårt gemensamma stöd. Därför är det mycket viktigt att vi tar oss tillräcklig tid med denna fråga nu.
Såväl Ricardo Cortés Lastras betänkande som mitt eget, för utskottet för regional utveckling, handlar om policysamverkan för att förbättra Europas resultat. Poängen med detta är att vi kan göra bättre ifrån oss och faktum är att vi måste bli bättre. Vår verksamhet är fragmenterad på flera områden, om vi ser till utvecklingen i världen, konkurrenskraften och de frågor vi vill ta oss an och komma tillrätta med. Sammanfattningsvis kan man säga att saker och ting måste bli smartare, miljövänligare, mer hållbara och skapa mer delaktighet.
Betänkandena som lagts fram av utskottet för ekonomi och valutafrågor rör också styrningsfrågor och handlar om att se till att det finns tillräckliga finansiella resurser, även för utbildning. Kort sagt hoppas jag att vi i eftermiddag slår fast tydliga grunder för denna resolution. Jag vet inte om omröstningen kommer att äga rum i morgon eller om man kommer att nå samsyn när det gäller styrningsfrågan. Men jag utgår ifrån att parlamentet under alla omständigheter kommer att kunna anta en slutgiltig ståndpunkt om EU 2020-strategin i juni.
För att återgå till mitt betänkande vill jag säga att det handlar om genomförande. Vi har noga granskat hur saker och ting fungerar på områdena forskning och utveckling, regionalpolitik och små och medelstora företag och jag vill tacka mina kolleger, däribland ledamöterna i utskottet för industrifrågor, forskning och energi som har gemensamt ansvar för ärendet i enlighet med artikel 50, för att man har hjälpt oss att nå ett bra resultat.
Vad har vi då kommit fram till?
1. I Europa har vi förstklassig forskning. Vad som dock hamnat på efterkälken är hur denna forskning används. Kunskapen är fri och rör sig fritt i världen. Man kan inte behålla den för sig själv. Trots att vi är mycket bra på att investera i forskning släpar vi efter när det gäller att använda oss av den, att föra ut innovation på marknaden och att därmed också upprätthålla en högkvalitativ produktion i denna del av världen.
2. I betänkandet påpekar jag att vi för närvarande använder en fjärdedel av de regionala fonderna till infrastruktur för forskning och innovation. Det är en stor förändring, en prioritering som under den aktuella perioden fungerat väl tack vare kommissionens initiativ. Att öronmärka medel är ett av de instrument som varit effektiva och det har definitivt också påverkat regionernas och städernas dagordning. Det leder till att man får en bättre profil i den kunskapsbaserade ekonomi som vi håller på att utvecklas till och att man uppnår en högre grad av specialisering.
3. Jag och mina kolleger lägger i betänkandet fram ett antal förslag till förbättringar längs hela kedjan forskning/innovation/produktion, för att uppnå bättre resultat. Vi måste också inse vikten av den territoriella dimension som fastslås i Lissabonfördraget. Vi måste fokusera på ett antal områden för att uppnå en storskalig effekt och vara modiga nog att specialisera produktionen i en region, under förutsättning att det finns bra sätt att överföra kunskapen (bredband eller traditionell infrastruktur). Apropå det vill jag påminna om att principen om specialisering har funnits länge inom EU. Om EU investerar pengar måste det också finnas ett samarbete mellan ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Liem Hoang Ngoc
Herr talman, mina damer och herrar! Initiativbetänkandet som vi ska rösta om i veckan har särskild symbolisk betydelse vid en tidpunkt då marknaderna är oförmögna att bedöma de risker som är förknippade med den ekonomiska situationen i euroområdet.
Efter att ha krävt en sträng budgetanpassningspolitik betvivlar man nu medlemsstaternas förmåga att snabbt få igång tillväxten och därmed få in de skatteintäkter som behövs för att betala skuldräntorna. Tyvärr kan man inte göra någon riskbedömning i den ytterst ovissa situation som den globala ekonomin befinner sig i. En sådan bedömning är särskilt viktig för EU eftersom utnyttjandet av produktionskapaciteten är rekordlågt.
Företagen ställer undan maskiner och utrustning istället för att investera eftersom att det råder brist på efterfrågan, trots de gryende tecken på återhämtning man såg i slutet av 2009. Tillväxten skulle till och med kunna hamna på tillbakagång om åtstramningsåtgärderna kväver återhämtningen i sin linda. Huvudsyftet med vårt betänkande var just att fastställa den optimala tidpunkten för att börja vidta policyåtgärder för att komma ur krisen. Vi föreslog att man skulle behålla stödåtgärderna tills man åter har uppnått ett normalt utnyttjande av produktionskapaciteten. Därför förslog vi att man skulle ratificera principen om en konjunkturutjämnande budgetpolitik. Den upprättades på ett framgångsrikt sätt under krisens första fas under 2008 och 2009 och den ligger också i linje med reformandan i stabilitetspakten från 2005.
En sådan politik innebär att man använder automatiska stabilisatorer, med andra ord att man avsätter överskott från den primära budgeten för att betala av skulder under högkonjunktur och att man låter medlemsstaterna låna de medel som krävs för att finansiera stimulanspaket vid lågkonjunktur. Vi befinner oss för närvarande vid konjunkturens lägsta punkt. Räntenivåerna står definitivt under tryck och äventyrar skuldbördans hållbarhet. Därför gjorde Europeiska centralbanken rätt i att meddela att man avsåg att köpa tillbaka en del skulder för att göra det möjligt för medlemsstaterna att diversifiera sina finanskällor.
Men förutom att påpeka att man aldrig har definierat detta hållbarhetsbegrepp i ekonomilitteraturen undrar jag om man verkligen kan anse att de riskpremier som marknaderna kräver är rättfärdigade? Nej, inte om vi beaktar att risken på marknaden för bolånederivat, precis som på marknaden för statsskulder, är omöjlig att bedöma. Därför föreslog vi i betänkandet att man särskilt bör uppmärksamma indikatorn för det strukturella underskottet snarare än att fokusera på ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Därför föreslog vi i betänkandet att man särskilt bör uppmärksamma indikatorn för det strukturella underskottet snarare än att fokusera på underskottet i bytesbalansen, vars storlek hänger på det faktiska budgetunderskottets försämrade läge. Det är resultatet av krisen som har lett till försvagad tillväxt och minskade skatteintäkter. Intäkterna har även påverkats negativt av att man har sänkt skatterna, vilket inte fick den effekt på utbudet som man hade förväntat sig.
I betänkandet lägger vi fram tre rekommendationer i kombination med vissa operativa indikatorer. Den första handlar om att bibehålla stödåtgärderna tills återhämtningen har konsoliderats. Den andra går ut på att övervaka de strukturella underskotten, som fortfarande ligger nära balanspunkten trots att de faktiska budgetunderskotten har förvärrats, för att kunna ge marknaderna ett lugnande budskap om statsfinansernas tillstånd. Den tredje är att man ska bedöma hur effektiv skatteutgifternas användning har varit och i synnerhet vissa skattelättnader som har samband med de minskade skatteintäkterna.
Tyvärr står inte sunt förnuft särskilt högt i kurs för liberalerna och de konservativa ledamöterna i utskottet för ekonomi och valutafrågor. Det gör inte heller krisens effekter eller det faktum att den oerhört stora skulden också orsakats av undsättningsplanerna för att rädda bankerna. Det enda som räknas för dem är en blind tro på finansmarknadernas funktionsduglighet och en dogmatisk efterlevnad av den uppenbart förlegade stabilitetspakten. De kan inte se att det finns något behov av att skapa de redskap som krävs för att styra ekonomin, vilket är avgörande för att stärka unionen. För dem handlar det om att sätta Europa på svältkost och envist försöka uppfylla paktens kriterier utan att ha några garantier för att man lyckas med det och riskera att förstöra återhämtningen. Och den sociala sammanhållningen får klara sig bäst den vill. Det är den ståndpunkt de har försvarat i utskottet för ekonomi och valutafrågor. Sedan den omröstningen har Europas ekonomiska hälsa försämrats ytterligare. Europeiska centralbanken och kommissionen har äntligen utarbetat monetära och budgetmässiga instrument som borde kunna göra det möjligt för oss att förbättra den ekonomiska styrningen i euroområdet. Men marknaderna har återigen fallit och det beror på den oroliga marknadssituation som nedskärningsplanerna har lett till.
Ekofinrådet var tvunget att börja om från början igen i måndags. Med tanke på bakgrunden är våra ändringsförslag på det stora hela ganska återhållsamma, och vi lägger dessutom fram en del nya ändringsförslag. I ändringsförslagen förespråkar vi en mer flexibel tillämpning av stabilitetspakten för att undvika en ovälkommen svångremskur. Dessutom vill vi ha ett offentligt kreditvärderingsinstitut för att skydda medlemsstaterna från marknadernas diktat. Detta är de signaler som parlamentet måste ge. Herr Karas! Tiden för ideologiska ryggmärgsreflexer är förbi, och samma gäller för kortsiktiga nationella manövrar för att vinna väljarröster. Europa behöver en politik som drivs av en verklig önskan att stärka unionen. Om ni och er grupp inte känner för att ta er an den uppgiften, om ni inte längre är i stånd att representera allmänintresset, kan ni vara förvissad om att våra medborgare kommer att kunna dra sina egna slutsatser, för nu är det euroområdets framtid som står på spel.
Ricardo Cortés Lastra
Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Först och främst vill jag tacka för bidragen från skuggföredragandena och deras assistenter samt sekretariatet för utskottet för regional utveckling och även tacka Europeiska kommissionens generaldirektorat för regionalpolitik och generaldirektorat för sysselsättning, socialpolitik och lika möjligheter, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén, Regionkommittén, fackföreningarna och de europeiska regionala nätverken och föreningarna för samarbetet.
Jag har haft sammanträden med flera regionala sammanslutningar och institutioner under mitt arbete med detta betänkande, särskilt med Regionkommittén, konferensen för perifera kustregioner i Europa, Europeiska regionförsamlingen, europeiska regioners nätverk för forskning och innovation (Errin), Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Europeiska kommissionens generaldirektorat för regionalpolitik och generaldirektorat för sysselsättning, socialpolitik och lika möjligheter. Jag vill tacka dem alla för att de varit tillmötesgående och för deras intressanta bidrag.
Betänkandets titel har ändrats och innehåller nu en hänvisning till Europa 2020-strategin. Huvudsyftet med betänkandet är att försvara sammanhållningspolitikens roll som ett starkt och välfinansierat politikområde med närvaro i alla Europas regioner och även dess viktiga roll i Europa 2020-strategin.
Betänkandet antogs praktiskt taget med enhällighet av utskottet för regionalpolitik: 40 jaröster, 1 nedlagd röst och 1 nejröst.
Första delen av betänkandet innehåller en kort analys av sammanhållningspolitikens bidrag till Lissabonstrategin och tar upp det begränsade deltagandet från regionala och lokala myndigheters sida och även från de sociala och ekonomiska aktörernas samt det civila samhällets sida, vilket försvårade Lissabonstrategins antagande, kommunikation och verkan. I betänkandet tar vi också upp behovet av att göra utvärderingar, inte bara av de faktiska kostnaderna utan också av de reella effekterna.
I den andra delen tar jag upp rekommendationerna för den framtida Europa 2020-strategin och belyser regionernas betydelse och vikten av flernivåstyrning och principen om partnerskap, vilket är sammanhållningspolitikens grundpelare och måste ingå i Europa 2020-strategin som en förutsättning för att den ska kunna genomföras på ett framgångsrikt sätt.
Dessutom är det viktigt att man stärker de sociala och ekonomiska aktörernas delaktighet, och även deltagandet från det civila samhällets sida i allmänhet, för att undvika att strategin förlorar kontakt med sina viktigaste aktörer och även deras förtroende.
I detta stycke understryker vi den viktiga roll som utbildning, yrkesutbildning, forskning och innovation har och hur viktigt det är att bidra till att man upprättar den så kallade kunskapstriangeln och behovet av att stödja små och medelstora företag, som ofta är föregångare inom innovation.
Men samtidigt får vi inte försumma de behov som föreligger för de regioner och samhällsgrupper som har störst svårigheter. Med tanke på det bör man skapa utrymme för viss flexibilitet.
För att förbättra hävstångseffekten för investeringar i forskning och utveckling samt i utbildning och yrkesutbildning måste vi förespråka behovet av förbättrad samverkan mellan de nationella strategiska referensramarna och de nationella reformprogrammen och av att skapa bättre samordning och sammanhang mellan olika typer av europeisk, nationell och regional politik med koppling till strategimålsättningar.
Europeiska investeringsbanken har, och måste även fortsättningsvis ha, en viktig roll när det gäller finansieringslösningar, samarbete och stödinstrument för att stödja regioner och små och medelstora företag. Men för att underlätta bankens och stödmottagarnas uppgift måste man göra framsteg som leder till förenkling.
Avslutningsvis förespråkar jag i betänkandet en solid och välfinansierad sammanhållningspolitik inför framtiden, en politik som finns närvarande i alla EU:s regioner och som har en avgörande roll att spela i Europa 2020-strategin.
Louis Grech
Herr talman! Mitt betänkande handlar i själva verket om att skydda den inre marknaden ur ett mikroperspektiv, att betrakta marknaden som ett enda projekt och att ta hänsyn till ramprogrammet för 2012, 2020-strategin och den aktuella finanskrisen.
Strategier och handlingslinjer som är avsedda att ingjuta nytt liv i den inre marknaden och den europeiska marknaden bör bygga på ett pragmatiskt och omfattande samförstånd som omfattar alla medlemsstaterna och som framför allt är inriktat på de prioriteringar som medlemsstaterna verkligen är villiga att göra.
EU måste utveckla 2020-strategier som gör det möjligt för marknaden att spela den ledande rollen i den ekonomiska återhämtningen, strategier som samtidigt vinner acceptans bland medborgarna genom att skydda deras intressen, bland konsumenterna genom att försvara deras rättigheter och bland små och medelstora företag genom att förse dem med de rätta incitamenten. I mitt betänkande föreslås en rad strategiska initiativ, av vilka en del avser lagstiftning, som är inriktade på att få den inre marknaden att fungera igen. Dessa initiativ kommer framför allt till uttryck i skapandet av lagen om den inre marknaden som kombinerar omedelbara insatser (2012) med den långsiktiga visionen i 2020-strategin.
Jag har också lagt fram specifika förslag, som inte är av lagstiftningskaraktär, om utarbetandet av den medborgarstadga som fastställer medborgarnas rättigheter och vad de har rätt att göra. Det är också uppmuntrande att jag har fått positiva reaktioner från kommissionsledamot Michel Barnier och kommissionsledamot John Dalli på mitt förslag om de 20 punkter som upplevs som mest frustrerande av EU-medborgarna, om skapandet av en kollektiv återhämtningsmekanism och om en kommunikationsstrategi som är specifikt inriktad på de vardagsproblem som våra medborgare upplever.
Vi måste anamma en i verklig mening ny politisk inriktning som bygger på konsumentskydd och den sociala dimensionen och som hjälper oss att formulera de lagar och uppgifter som Europeiska unionen måste ta itu med. Endast på detta sätt kan vi lyckas skapa en i sann mening social marknadsekonomi såsom föreskrivs i Lissabonfördraget.
Under de senaste åren har den inre marknaden tyvärr inte lyckats övertyga våra medborgare om att den gagnar deras intressen och förhoppningar. Vad som är än mer oroväckande är att våra medborgare och konsumenter upplever en växande osäkerhet och brist på tilltro till marknaden. Vi måste komma överens om att den traditionella, exklusivt ekonomiska, definitionen av den inre marknaden måste moderniseras. Vi måste gå in för en ny gemensam inriktning som är holistisk och som helt och fullt tar hänsyn till rådande uppfattningar bland våra medborgare, konsumenter och små och medelstora företag. Detta kan ske genom att man tilldelar dem en ledande roll i förnyandet av den inre marknaden. Varje gång man försöker förklara den inre marknaden på ett dogmatiskt sätt innebär det att man underskattar de utmaningar, motsägelser, intressen och varierande uppfattningar som vi måste ta hänsyn till.
Den process som integrationen av den inre marknaden innebär är inte oåterkallelig. Den nuvarande situationen för den inre marknaden måste kunna ifrågasättas. Den europeiska inre marknaden riskerar att bli ytterst svag och därigenom irrelevant på grund av de protektionistiska attityder som den ekonomiska krisen har lett till.
Den inre marknaden är inte något självändamål utan ett instrument som på ett betydelsefullt sätt måste bidra till en bättre livskvalitet för alla EU-medborgare så att ”den inre marknaden arbetar för medborgarna och inte mot dem”, så som Evelyne Gebhardt sade.
För att åstadkomma en livskraftig och stark inre marknad måste vi därför överbrygga motsättningen mellan marknadsintegration och sociala mål, något som Mario Monti tog upp i sin analytiska och stimulerande rapport. Det bästa systemet är, när allt kommer omkring, ett system som lyckas skapa balans mellan en vital och konkurrenskraftig ekonomi med incitament till innovation och skapande av nya arbetstillfällen och en ekonomi som ger konsumenten det skydd och även de sociala och miljömässiga garantier som våra medborgare kräver. Allt detta måste åstadkommas i en anda av kompromiss och solidaritet.
Herr talman! Slutligen vill jag tacka alla skuggföredragandena och samordnarna för deras insatser.
Pervenche Berès
frågeställare. - (FR) Herr talman, herr kommissionsledamot! För det första ställer jag mig nog ändå ibland frågande till vår planering och vår förmåga att organisera debatter. Det gläder mig mycket att få delta i denna debatt om alla dessa initiativ från Europaparlamentet, men det känns faktiskt som om jag befinner mig i en smältdegel som jag inte är säker på kan erbjuda någon exakt definition av Europaparlamentets vision för EU 2020-strategin. Men kanske jag ställer alltför stora krav.
Å andra sidan hoppas jag att ni delar mina farhågor, herr talman, eftersom ni på parlamentets vägnar tog upp en ytterst viktig fråga med ordförande Herman Van Rompuy den 10 maj, en fråga som gäller det följande.
Riktlinjerna för sysselsättningen antogs i år - enligt min mening som en exceptionell åtgärd - som en del av det speciella partnerskapet mellan kommissionen och Europaparlamentet och i en anda av gott samarbete med rådet. Tidsplanen hade reviderats något; riktlinjerna för sysselsättningen offentliggörs normalt i slutet av föregående år, men i år offentliggjordes de i april. Även om riktlinjerna är bindande för oss för en lång följd av år måste vi ta ställning till dem före Europeiska rådets möte i vår, och ni hade vänligheten att på parlamentets vägnar stödja den begäran som vi riktade till ordförande Herman Van Rompuy i vilken vi begär att Europeiska rådet ska ge Europaparlamentet rätten att utöva sina befogenheter enligt Lissabonfördraget.
Uppenbarligen har varken kommissionen eller rådet för avsikt att beakta denna begäran, och därför tänker de medvetet bryta mot fördraget. Jag anser att myndigheterna här i parlamentet måste ta sitt ansvar och lära sig en läxa av detta.
Dessa sysselsättningsriktlinjer innebär en utmaning som kommer att bli en viktig faktor vid genomförandet av 2020-strategin. Vi måste fästa myndigheternas uppmärksamhet på hur viktiga dessa riktlinjer är i en tid då 17 procent av EU-medborgarna lever under fattigdomsgränsen och då 23 miljoner av våra medborgare kommer att bli arbetslösa - jag vill påpeka att dessa siffror är från 2007, dvs. från en tid redan innan krisen började.
Inom utskottet för sysselsättning och sociala frågor är det framför allt två frågor som oroar oss. För det första oroar vi oss över målet att reducera fattigdomen, ett mål som jag tror kom till på initiativ av kommissionsledamot László Andor. Detta mål togs med i 2020-strategin och det välkomnar vi. Vi kan inte förstå hur denna fråga kan vara föremål för diskussioner, tvekan och ifrågasättande av unionens befogenheter inom rådet, eftersom det enligt fördraget tydligt framgår att detta är ett område där EU också har ett ansvar.
Den andra frågan gäller sambandet mellan de olika politiska åtgärderna och deras inbördes förenlighet. Kommissionen har nämligen tydligt sagt till oss att den har gjort grundläggande ändringar i denna 2020-strategi eftersom den har minskat antalet mål.
Jag anser att grundläggande ändringar måste handla om mer än att bara minska antalet mål. Vad vi är övertygade om är dock att 2020-strategin måste ta hänsyn till den verkliga situationen i EU. Den verkliga situationen är att de som för närvarande lider mest på grund av krisen, de som kommer att drabbas hårdast, är de som faktiskt skapar EU:s välstånd.
Vi ser faktiskt att man inleder debatter här som troligen går emot EU-medborgarnas verkliga intressen eftersom de skulle leda till en minskning av investeringarna just när de behövs som bäst, med andra ord investeringar i vårt långsiktiga kapital: utbildning, yrkesutbildning och hälso- och sjukvård.
Inför denna utmaning uppmanar utskottet för sysselsättning och sociala frågor därför myndigheterna att vara medvetna om hur offentliga investeringar skulle kunna minskas inom dessa områden vid en tidpunkt då svag tillväxt och minskade privata investeringar inte kan leda till åtstramningar och därigenom säkra en återhämtning för de offentliga finanserna på kort sikt.
Detta är en fråga där tidsplaneringen är av avgörande betydelse. Vi kan bara beklaga att ministrarna med ansvar för ekonomi och valutafrågor kunde argumentera för ett avskaffande av ett okonventionellt sysselsättningsstöd och minskade insatser mot arbetslöshet samtidigt som socialministrarna inte hade tillfrågats i en fråga som vi vet är tragisk i Europeiska unionen när det gäller sysselsättning och sociala frågor.
Mary Honeyball
Herr talman! I EU 2020-strategin föreslås insatser för att förbättra utbildningssystemen, göra den högre utbildningen inom EU mer attraktiv, skapa större rörlighet och fler yrkesutbildningsprogram för unga människor, modernisera arbetsmarknaderna, främja arbetskraftens rörlighet samt utveckla yrkesskicklighet och kompetens för att få in fler människor på arbetsmarknaden.
Dessa förslag antogs i våras av Europeiska rådet som fastslog att de viktigaste mål som kräver insatser på EU-nivå är bättre villkor för forskning och utveckling, högre utbildningsnivåer, en minskning av antalet ungdomar som lämnar skolan i förtid och en ökning av antalet unga, äldre och lågkvalificerade arbetstagare på arbetsmarknaden.
Den globala ekonomiska krisen har emellertid lett till budgetnedskärningar inom utbildningssektorn i medlemsstaterna runtom i EU. Till exempel Lettland har drabbats av en djup ekonomisk kris och har tvingats göra kraftiga nedskärningar i budgetarna för landets 34 högre utbildningsinstitut; budgeten för den högre utbildningen riskerar att skäras ned med 50 procent. De irländska universiteten står inför nedskärningar på 6 procent och även Storbritannien har drabbats. Enligt Higher Education Funding Council kan det bli aktuellt med nedskärningar på upp till 500 miljoner euro inom den högre utbildningen.
Situationen är dock inte alltigenom mörk. Vissa medlemsstater, t.ex. Frankrike, har klarat sig bra, men problemet är att anslagen till den högre utbildningen är mycket varierande i de olika medlemsstaterna. För att EU 2020-strategin ska fungera behöver vi en kraftfull samordnad strategi. Därför ber jag kommissionen förklara två punkter. För det första undrar jag hur den tänker agera för att se till att medlemsstaterna lever upp till sina åtaganden när det gäller de mål på utbildningsområdet som har fastställts i 2020-strategin genom att se till att detta område får tillräckligt stöd och tillräckliga anslag och inte glöms bort när man kämpar för att få balans i räkenskaperna under den ekonomiska krisen. För det andra undrar jag hur kommissionen avser att få fram extra budgetmedel för dessa viktiga strategier och program på EU-nivå.
Michel Barnier
Herr talman, mina damer och herrar! På kommissionens och dess ordförande José Manuel Barrosos vägnar vill jag framföra några kommentarer om 2020-strategin och även ta upp de mycket intressanta betänkanden som utarbetats av Louis Grech och Liem Hoang Ngoc. Sedan kommer mina kolleger och vänner kommissionsledamöterna Johannes Hahn och László Andor att tala i tur och ordning - i denna debatt som vi deltar i - om de andra muntliga frågorna som gäller andra sektorer: sammanhållning, sysselsättning, den sociala dimensionen, forskning och utveckling.
Som företrädare för oss alla tre vill jag tacka alla föredragandena och parlamentet för detta initiativ som tas i en ytterst allvarlig tid som innebär stora utmaningar för oss alla, en tid präglad av ekonomisk kris med de svårigheter som nyligen drabbat euron. Det är en situation som tydligt visar alla våra medlemsstaters ömsesidiga beroende av varandra och behovet av att samordna våra länders åtgärder på den ekonomiska politikens område. Det är dags att reagera och agera, så långt som möjligt tillsammans, i denna situation präglad av osäkerhet och kris. Vi anser att de beslut som har fattats under de senaste dagarna är mycket viktiga.
Jag kommer inte att gå tillbaka till den långa debatt som hölls nu under förmiddagen med min kollega kommissionsledamot Olli Rehn. Det är uppenbart att vi måste få fram instrument för att förbättra samordningen av våra ekonomisk-politiska åtgärder, och vi tror att denna EU 2020-strategi kan bli det första instrumentet för en ny, förstärkt och samordnad ekonomisk politik.
I sitt förslag till denna strategi underströk kommissionen redan i början av mars behovet av att stabilisera våra offentliga finanser. Den eurokris vi just har gått igenom bevisar för oss hur relevant denna ståndpunkt fortfarande är. I likhet med min kollega kommissionsledamot Olli Rehn har jag noterat de förslag i dessa frågor som framförs i Liem Hoang Ngocs betänkande.
Sedan finns det ytterligare ett preliminärt krav för att EU 2020-strategin ska lyckas, och det är att vi bygger vår ekonomi, våra ekonomier, på en sund och säkrare bas. Jag tänker naturligtvis på behovet av att övervaka och reglera finansmarknaden så att den tjänar den faktiska ekonomin och inte tvärtom.
Jag kan lova er att kommissionen kommer att hålla sig till sin färdplan på dessa områden. Inom det närmaste året kommer vi att ha lagt fram alla nödvändiga lagstiftningsförslag så att vi kan formalisera de åtaganden vi gjorde vid G20-mötet i fyra mycket viktiga frågor: insyn, ansvar, övervakning och förebyggande av kriser. När det gäller flera av dessa frågor, som redan har behandlats i lagstiftningsdebatten, hoppas jag verkligen att parlamentet och rådet snart ska kunna övervinna sina meningsskiljaktigheter kring de texter som diskuteras. Jag tänker på ”finanstillsynspaketet” och dokumentet om hedgefonder.
Vi måste återställa förtroendet. Vi måste också utnyttja alla tänkbara resurser för att vår ekonomis tillväxtpotential ska få fritt spelrum. Detta arbete omfattar uppenbarligen många aspekter. Debatten, faktiskt denna eftermiddags debatt, visar detta: förnyelsen av den inre marknaden, regionalpolitik för alla regioner, även de mest avlägset belägna, sammanhållning, ekonomisk styrning, hållbara offentliga finanser, sysselsättning, utbildning och forskning.
Vad är det vi talar om när vi talar om EU 2020? Jag anser att denna 2020-strategi måste göra det möjligt för oss att få en bättre överblick över den ekonomiska politiken i våra medlemsstater för att kunna undvika vissa obalanser eller t.o.m. vissa konkurrenssituationer i framtiden. Dessa obalanser har varit mycket tydliga under den nuvarande krisen, men samtidigt som vi aktivt tar itu med denna kris måste vi arbeta med ekonomin på medellång och lång sikt. Med utgångspunkt från förslag från kommissionen har Europeiska rådet därför antagit fem gemensamma mål: en sysselsättningsgrad på 75 procent, investeringar i forskning och utveckling på 3 procent av BNP och dessutom begränsningar när det gäller att lämna skolan i förtid, en ökning med 40 procent av antalet personer med universitetsexamen samt 20-20-20-målen på området energi och klimatförändringar. Slutligen finns också målet att främja social integration genom att bekämpa fattigdomen.
Kvantifierade indikatorer för utbildning och social integration måste fastställas vid Europeiska rådets möte i juni. Det pågår arbete med dessa två mål inom några av rådets olika forum. Det är mycket viktigt att klart inse att 2020-strategin inte bara är en vision. Den är framför allt ett konkret program för reformer som ska genomföras, och därför föreslår vi sju särskilt viktiga initiativ som ett led i denna strategi.
Förutom dessa särskilt viktiga initiativ, dessa EU-instrument, kommer vi också att mobilisera den inre marknaden, finansiella påtryckningsmedel och utrikespolitiska instrument för att eliminera vissa hinder. Jag vill också rekommendera Mario Montis rapport som lades fram för ett par dagar sedan, och jag vill också uttrycka min erkänsla för det intelligenta arbete som utförts av Louis Grech, en man som ger den inre marknaden en humanistisk och mer konkret dimension så som jag själv skulle vilja göra.
Det finns också vissa krav när det gäller genomförandet. Därför är det nödvändigt att föreslå nya styrningsmekanismer som kräver medverkan av såväl medlemsstaterna som kommissionen på varje nivå i övervakningsprocessen. EU 2020 innebär också att man antar reformer som ska genomföras inom medlemsstaterna själva. De senare måste lägga fram nationella reformprogram från och med nu och fram till slutet av året på ett samordnat sätt, med ett stabilitets- och konvergensprogram, samtidigt som de visar respekt för stabilitets- och tillväxtpakten. Herr Hoang Ngoc! Jag vill gärna påpeka att denna pakt nu i tio har fått stöd från såväl vänster- som högerregeringar.
Slutligen uppmanar kommissionen Europaparlamentet att utföra sitt arbete väl och att spela en ännu större roll i denna nya strategi. Under en kris vill vi sända ett tydligt budskap till medlemsstaterna. Detta är syftet med de integrerade riktlinjer som kommissionen har föreslagit. Dessa kommer inte att antas förrän ni har fört fram era uppfattningar. Med tanke på att situationen är akut måste vi genomföra denna strategi. Vi måste ha siktet inställt på en politisk överenskommelse vid Europeiska rådets möte i juni.
Herr talman, mina damer och herrar! Låt oss tala klartext: i resten av världen genomförs redan socio-ekonomiska strategier på medellång sikt. EU får inte släpa efter.
Avslutningsvis vill jag säga att Europaparlamentet spelar sin roll för att mobilisera medborgarna, särskilt genom de nationella parlamenten, och det tackar vi för. Jag blev mycket imponerad av det initiativ som togs av utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd och dess ordförande Malcolm Harbour när det gäller servicedirektivet, vilket ledde till samarbete mellan de nationella parlamenten och Europaparlamentet. Det finns andra exempel, och detta är ett mycket viktigt företag.
Avslutningsvis vill jag bekräfta att kommissionen kommer att göra som ni önskar och spela sin roll på ett ändamålsenligt sätt för att genomföra denna strategi och för att tillsammans med er bygga denna nya högre kvalitet, denna mer hållbara och rättvisa tillväxt som medborgarna förväntar sig.
Ivaylo Kalfin
föredragande för yttrandet från budgetutskottet. - (BG) Herr talman, kommissionsledamöter! Om vi diskuterade EU 2020-strategin utan att den ekonomiska krisen hade inträffat skulle allting vara bra. Problemet är att EU 2020-strategin inte är tillräckligt ambitiös och dynamisk under den nuvarande krisen och efter vad som har inträffat.
Det problem som alla frågor under de senaste veckorna har handlat om är om det finns tillräcklig samordning, såsom fallet har varit hittills i EU:s politik, för att Europeiska unionen ska ha framgång. Såvitt vi kan se är denna samordning bra i tider av tillväxt, men under en kris lever den inte upp till kraven. Alternativt måste många funktioner överföras, inte bara samordningen, utan också beslutsfattandet på EU-nivå så att EU kan åta sig mer ambitiösa uppgifter och spela en mycket mer ledande roll i denna samordning.
Detta är den grundläggande fråga som måste besvaras. Om vi misslyckas med det kommer vi inte heller att kunna klara av 2020-programmet på ett bra sätt. Jag anser att vi under de kommande veckorna framför allt bör inrikta oss på denna fråga.
Othmar Karas
Herr talman, kommissionsledamöter, mina damer och herrar! Det gläder mig mycket att se Johannes Hahn, kommissionsledamot för regionalpolitik, och Michel Barnier, kommissionsledamot för den inre marknaden, sitta sida vid sida. Det är nämligen mycket viktigt att vi inte spelar ut regionalpolitiken mot den inre marknaden. I stället bör vi se till att det ena området kompletterar det andra och att båda områdena är så starka att vi kan uppnå målen för EU 2020.
EU 2020 måste börja här och nu och bör inte enbart vara en förteckning över mål. EU 2020 är ett projekt för tillväxt och sysselsättning, och vi behöver konkreta projekt, vi behöver instrumenten, vi behöver förfarandet, vi behöver mekanismer för sanktioner så att detta kan genomföras framgångsrikt. Jag är övertygad om att vi endast kommer att lyckas att genomföra EU 2020 om vi är redo, om EU är redo, att tänka på EU i termer av Europas förenta stater. Vi måste tänka i dessa termer, och var och en av oss måste bidra till helheten.
EU 2020 innebär en vilja att skapa en politisk union. Detta förutsätter att vi stärker och utvidgar den monetära unionen och att vi stärker och utvidgar den inre marknaden. Vi måste frigöra den och uppmana människor att utnyttja den möjlighet som EU innebär, att utnyttja EU för att överskrida gränser. Vi måste skapa en ekonomisk union som är en del av en politisk union såväl som en social union. Ingenting av detta är färdigt, och det finns en hel del frågor som vi inte ens har tagit itu med. EU 2020 är en gemenskapsunion, inte ett nationalistiskt eller hämmande EU.
Därför behöver vi en finansiell översyn, en utvärdering av EU:s effekter och genomförande av rättsakten om småföretag i Europa. Uppenbarligen behöver vi också mycket specifika EU-projekt för tillväxt och sysselsättning och utökade friheter på områdena utbildning, vetenskap, forskning och innovation i EU.
(Talaren godtog att besvara en fråga (blått kort)(artikel 149.8 i arbetsordningen))
William
(EN) Herr talman! Jag vill fråga Othmar Karras om Europas förenta stater som han nämnde i sitt anförande kommer att genomföras med eller utan samtycke från folken i EU.
Othmar Karas
(DE) Herr talman! Var och en av oss som företräder EU:s medborgare och som ständigt står i kontakt med dem har ett enda mål: att samarbeta med EU-medborgarna för att utveckla EU ytterligare, att göra unionen mer konkurrenskraftig och skapa tillväxt och sysselsättning till gagn för EU:s medborgare. Om vi inte vidtar åtgärder gemensamt för att bli starkare och om var och en bara ser till sina egna intressen kommer denna gemenskap inte att stärkas utan försvagas i dessa tider med en ökande globalisering. Medborgarna är våra viktigaste allierade när det gäller att uppnå våra gemensamma mål.
Marita Ulvskog
för S&D-gruppen. - Herr talman! Det Europa som vi fattar beslut om i dag är också det som avgör hur Europa kommer att se ut år 2020. De beslut vi avstår från att fatta i dag kommer att leda till nya kriser. De beslut vi fattar i dag måste vara långsiktiga.
Det är ett allvarligt problem att så många av besluten fortfarande är kortsiktiga och väldigt styrda av ett högertänkande där ekonomier i kris ska sättas på svältkur, att vi diskuterar grekiska pensioner istället för de stora bankernas och fastighets- och finansmarknadsaktörernas beteende. Vi måste få ordning och reda på detta, annars kommer vi att möta ett Europa 2020 som befinner sig i en kanske ännu svårare kris än i dag.
Jag uppmanar kommissionen att på allvar verka för en omställning som innebär att vi överger övertron på marknadslösningar, att vi reglerar marknaderna, att vi gör stora investeringar i sådant som är för det gemensamma bästa. Det kan handla om transportsystem, det kan handla om energiförsörjning, det kan handla om andra viktiga lösningar där inte medlemsländerna kan stå ensamma utan där EU och kommissionen måste agera.
Jag hoppas också att kommissionen är beredd att lägga fram förslag som visar att vi tar omställningen till ett uthålligt samhälle på allvar. Alltså att vi ställer om vår industri så att den blir konkurrenskraftig och kan skapa nya jobb. Det kan vi inte göra genom att inbilla oss att vi kan köra på i gamla spår. Det kräver också investeringar, men kan leda till att en arbetslöshet på 28 miljoner öppet arbetslösa som vi har i dag faktiskt kan påverkas.
Jag uppmanar också kommissionen att visa EU:s löntagare den respekt som kommer att krävas i denna kris för att de ska vara med och bygga ett starkare och bättre samhälle. För att vi ska komma till rätta med krisen krävs alltså fackliga rättigheter och att Europas löntagare görs delaktiga.
Lena Ek
Herr talman! Jag brukade säga att vi i EU har en tredubbel kris med finansmarknader, arbetstillfällen och klimat. Men nu har vi tyvärr en fyrdubbel kris om vi lägger till statsbudgetkrisen. Denna kris har på ett smärtsamt sätt tydligt visat att EU är i akut behov av en vision. Den europeiska integrationen har hittills främst varit inriktad på att skapa nya projekt utan att se till att de verkligen fungerar ordentligt. Jag anser att det nu är dags för oss att ta itu med våra problem och i stället arbeta hårt för att fördjupa redan befintliga institutioner. De misstag som har gjorts kan rättas till och unionen kan fortfarande verka för - och med - sina medborgare.
Europa behöver en framåtblickande union. För mig är inriktningen klar: jag vill ha ett Europa som är öppet, inkluderande och grönt. Huvudförslagen i kommissionens EU 2020-strategi är viktiga instrument för att skapa detta Europa under förutsättning att vi kan förverkliga dem. Och här har jag en del frågetecken.
För det första är det övergripande målet för strategin att skapa en mer dynamisk och konkurrenskraftig ekonomi. I vissa länder är andelen kvinnor på arbetsmarknaden så låg som 40 procent, och detta är skamligt. En arbetsmarknad med lika möjligheter för kvinnor och män är en förutsättning för att skaffa fler arbetstillfällen och ta itu med de demografriska utmaningarna. Jag hoppas att rådet och kommissionen verkligen ser allvarligt på att rådets slutsatser under ett antal månader har innefattat jämställdhet mellan kvinnor och män. Ett inkluderande samhälle behöver fler arbetstillfällen. Arbetslösheten är den främsta anledningen till att det finns fattigdom. Ungdomsarbetslösheten i Spanien är förödande, den ligger på 44 procent.
Vi har oändligt många möjligheter att skapa gröna arbetstillfällen, men vår politik måste ha samma inriktning. Ett energieffektivt EU är också en drivkraft för innovation, och det behövs energimässiga motsvarigheter till snabbtåg, effektiva kraftledningsnät och högteknologiska kraftledningsnät för att förbättra EU:s konkurrenskraft.
Jag vill lovorda den liberala kommissionsledamoten Neelie Kroes för att hon var först med att verkligen skissera ett huvudförslag på den digitala agendan, och jag ser fram emot att få samma slags väl genomtänkta material i resten av huvudförslagen före juni så att vi också kan samarbeta i beslutsfattandet.
Men, herr kommissionsledamot, vi har EU-strategin som pekar i en riktning, och ert budgetförslag pekar, uppriktigt sagt, i en annan riktning. Såväl som i fråga om regionalfonderna, socialfonderna och jordbruksfonden måste vi eftersträva enhetlighet och sammanhållning i våra gemensamma instrument. Vi behöver öppenhet och insyn. Vi behöver samma slags statistik och vi behöver käppar och morötter för medlemsstaterna så att de inte bara avger löften utan också håller dem. Detta är viktigt för EU-medborgarna och för oss i Europaparlamentet. Vi måste stärka tillväxt- och stabilitetspakten, och vi stöder helt och fullt kommissionsledamot Olli Rehns paket.
Ni talade om att återställa förtroendet, herr kommissionsledamot. För att kunna göra detta måste vi ha indikatorerna för de övriga huvudförslagen. Detta skulle återställa vårt förtroende för er som kommission och kanske även medborgarnas förtroende för oss, om vi kan samarbeta i beslutsfattandet.
Pascal Canfin
Herr talman, herr Barnier! I ert anförande nämnde ni Mario Montis rapport som lades fram för ett par dagar sedan.
Det finns en mycket intressant aspekt i Mario Montis rapport, och det är att han understryker att vi absolut måste gå vidare till nästa stadium, som innebär samarbete på det fiskala området. I rapporten förklaras tydligt att kriterierna för stabilitets- och tillväxtpakten verkligen måste tillämpas men att de nästan säkert kommer att leda till recession om de enbart tillämpas på utgiftssidan genom olika former av nedskärningar. Det är därför av avgörande betydelse att utnyttja båda pelarna, särskilt den fiskala pelaren, för att medlemsstaterna ska kunna få in ytterligare intäkter från ekonomiska verksamheter och ekonomiska aktörer vilkas skattebörda upprepade gånger har minskats under de senaste åren: vinster från företag, kapital och finansiella transaktioner.
För att göra detta måste vi absolut ha samordning inom EU. Detta är slutsatsen i Mario Montis rapport som lades fram för två dagar sedan. I rapporten nämns emellertid ingenting om den EU 2020-strategi som kommissionen har lagt fram. Den nämns inte heller i det meddelande från kommissionsledamot Olli Rehn som offentliggjordes för några dagar sedan. Detta är en av de viktigaste pelarna, ett av de grundläggande mervärden som kommissionen för närvarande kan erbjuda. Gör detta, så kommer detta samband att skapas. Pervenche Berès sade just att denna debatt är som en smältdegel. Samordning på det fiskala området kommer att bidra till att skapa sambandet mellan å ena sidan EU 2020-strategin och å andra sidan rapporten om styrning av euroområdet och den inre marknaden samt frågor som gäller sysselsättning och utbildning.
Vi ska hålla fast vid reglerna för stabilitets- och tillväxtpakten - och detta är mycket viktigt - men om vi gör det enbart genom nedskärningar på utgiftssidan kommer vi att hamna i en situation med social nedrustning och ekonomisk regression.
Därför är min fråga mycket tydlig: Herr Barnier! Vilka förslag kommer ni som företrädare för kommissionen att lägga fram under de kommande veckorna? Hur kommer ni att övertyga era kolleger - och jag antar att ni själv är övertygad - om att det krävs en handlingsplan, en plan för fiskal samordning så att medlemsstaterna ännu en gång kan få fram ytterligare intäkter med utgångspunkt från ett antal överenskommelser?
Vilka är era förslag? Ni har inte rätt att iaktta tystnad. Kommissionen har en rätt att ta initiativ till lagstiftning, men i dag och i dessa frågor har denna rätt blivit en plikt.
Malcolm Harbour
Herr talman! Först av allt vill jag på min grupps vägnar särskilt välkomna alla betänkanden, i synnerhet betänkandet från Louis Grech, som jag var skuggföredragande för i utskottet. Strax kommer jag att ta upp några synpunkter på detta, men först vill jag bara instämma i vad Pervenche Berès sade om hur vittomspännande eftermiddagens debatt är. Å andra sidan är det en debatt som inte riktigt har något fokus. Många kolleger har kommit med verkligt viktiga bidrag, men uppriktigt talat speglar detta också EU:s 2020-strategis natur. Detta säger jag till kommissionen och till kommissionsledamot Michel Barnier. Strategin innehåller gott om utmärkta idéer, men den saknar fokus och den är också mycket underutvecklad i nuläget. Michel Barnier talade om sju huvudinitiativ, men vi känner inte till detaljerna om dessa än.
Min första synpunkt är därför: Låt oss se till att rådet inte antar detta förslag i detalj vid sitt nästa sammanträde i juni, för det är inte redo att antas. Vi behöver lägga mer tid på det tillsammans för att utarbeta detaljerna.
Min andra synpunkt är att jag anser att återupplivandet av den inre marknaden bör göras till ett åttonde huvudinitiativ. Detta innebär inte att komplicera saker och ting i onödan, eftersom det borde vara initiativ nummer ett. Ni har hört från Louis Grech att det finns potential för att skapa arbetstillfällen, för att uppmuntra till mer innovation och för att övergå till en mer hållbar ekonomi, men vi behöver stöd från medborgare och konsumenter för detta förslag.
Det är som i frågan som just ställdes till Othmar Karas av William Dartmouth. Vi behöver få med oss medborgarna i denna process, men den är till för dem. Det är de som kommer att vinna på den. Vi har detta instrument med enorm potential, och offentliga budgetar uppgår fortfarande till 16 procent av den europeiska ekonomin. Med tanke på detta, varför inte använda våra budgetar för offentlig upphandling för att främja innovation, för att köpa dessa former av ny teknik, och för att uppmuntra små och medelstora företag att anamma denna teknik? Detta är det i särklass största underutvecklade politikområdet vi har. Vi hörde vad Michel Barnier och Louis Grech sade i dag, och vi bidrog genom Mario Montis betänkande. Vi har instrumenten, men vi måste genomföra dem.
Gabriele Zimmer
Herr talman! Vi befinner oss mitt uppe i den mest genomgripande krisen i EU:s historia, och ändå fattas nästan alla beslut om strategiska riktlinjer på regeringsnivå. Europaparlamentet har fått sitta med på åskådarplats, men inte mer än så.
Gång på gång har hela debatten i dag kretsat kring specifika frågor om Europa 2020-strategin för sysselsättning och tillväxt, vilket ger ett felaktigt intryck av att vi talar om Europas framtid och i vilken riktning Europa ska utvecklas vidare. Vi kanske får ställa muntliga frågor om EU:s 2020-strategis politiska relevans för den nuvarande ekonomiska och finansiella krisen, men vi tillåts inte påverka denna strategi med våra krav och förändra den, åtgärda brister eller kanske rentav ändra prioriteringarna.
I stället för att medverka i detta strategiska vägval har vi upplevt på nästan varenda punkt som debatterats här i parlamentet under de senaste månaderna att vi blir inblandade i maktkampen mellan institutionerna. Detta sker trots, eller kanske till och med på grund av Lissabonfördraget. Detta har mestadels varit till nackdel för Europaparlamentet. Både i EU:s 2020-strategi och exempelvis i de integrerade riktlinjer för sysselsättning som ordföranden för sysselsättningsutskottet talade om, ses parlamentet som ett organ som enbart ska informeras eller rådfrågas.
Dessutom ger alla de enskilda betänkanden som lagts fram här i dag långt ifrån någon fullständig överblick av Europaparlamentets krav eller ståndpunkter när det gäller Europa 2020-strategin. Vi vill införa en hel rad specifika förändringar.
Under förra mandatperioden framförde Europaparlamentet specifika krav till rådet och medlemsstaterna angående kampen mot fattigdom, införande av förmåner motsvarande minimiinkomst och en EU-omfattande minimilön som skyddar mot fattigdom. Inget av detta ingår i strategin. Tvärtom finns det rentav risk att mål som att bekämpa fattigdom och att minska fattigdomen med 25 procent kan komma att försvinna från den nuvarande strategin för att de inte överensstämmer med medlemsstaternas eller regeringarnas färdigheter och intressen.
Till och med EU:s sysselsättningsstatistik de senaste tio åren har tydligt visat särskilt att atypiska och osäkra arbetstillfällen har ökat till 60 procent. Denna enorma ökning av atypiska arbetstillfällen bör emellertid leda till att vi i strategin och riktlinjerna satsar på en modell med inriktning på säkra arbetstillfällen som förhindrar fattigdom. Detta är faktiskt ett grundläggande krav som vi talar om här.
Så länge emellertid EU, institutionerna och deras specifika politik inte sänder ut några signaler till de personer som är marginaliserade, lever i fattigdom eller saknar arbete, eller till ungdomar som inte har några framtidsutsikter, kommer vi inte att kunna övertyga dessa grupper om att en gemensam europeisk union är ett framtidsprojekt att satsa på. Detta är ett demokratiskt underskott som inte på något sätt åtgärdas i EU:s nuvarande 2020-strategi, och vi bör bekämpa det tillsammans med våra medborgare.
Bastiaan Belder
De problem som Grekland och euroområdet genomgått utgör en allvarlig situation som kräver ett strukturellt tillvägagångssätt. Den föreslagna Europa 2020-strategin, vars syfte är att bidra till ekonomisk tillväxt och sysselsättning, är ett försök till det.
Strategin omfattar helt riktigt sunda offentliga finanser. Detta initiativ kommer emellertid bara att vara till nytta om två villkor uppfylls. För det första behöver stabilitets- och tillväxtpaktens fungerande stärkas så att denna sorts situation inte uppkommer igen. Det är inte bara fråga om strukturer och bestämmelser, utan om mentalitet. Det är helt avgörande att medlemsstaterna fullgör sina budgetmässiga åtaganden, som jag påpekade vid en konferens i Aten förra veckan.
Det är välkommet att medlemsstaterna ska ställa varandra till svars mer intensivt i rådssammanhang när det gäller de strukturella reformer som behövs för att återställa ordningen i de offentliga finanserna. Enligt min åsikt bör stärkande av den ekonomiska samordningen omfatta detta.
Det andra villkoret som jag vill uppmärksamma är att det inte är önskvärt att EU ägnar sig åt politikområdena sociala frågor, sysselsättning och social sammanhållning. Mål på detta område kan inte drivas igenom på EU-nivå, och det är helt som sig bör. Vi såg i fallet med Lissabonstrategin att ett sådant tillvägagångssätt inte fungerar. Även här är det sant att i nöden prövas vännen, och i detta fall gäller det EU.
Barry Madlener
(NL) I dag diskuterar vi Europas ekonomi ur ett långsiktigt perspektiv, och hur vi kan uppnå hållbar ekonomisk tillväxt. När EU diskuterar detta sover jag inte så gott, eftersom EU inte har föreslagit mycket hittills. Jag vill påminna parlamentet om Lissabonstrategin och EU:s beslut att bli den mest konkurrenskraftiga ekonomin i världen. Detta visade sig förstås bli ett fullständigt misslyckande.
Allt denna europeiska union har gjort är att öka byråkratin, skapa onödiga bestämmelser - särskilt i mitt land, Nederländerna - och orsaka skattehöjningar, massinvandring, brottslighet och bristande säkerhet. Låt oss dessutom granska listan över länder som vill gå med i EU, som vi sitter runt bordet med varje dag: Albanien, Bosnien, Turkiet - allihop fattiga länder, muslimska länder, och korrupta och kriminella till på köpet - och Island - en stat försatt i konkurs.
Dessutom hör vi dagligen i denna kammare hur ledamöter från gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen och gruppen Progressiva förbundet av socialdemokrater och demokrater i Europaparlamentet, och till och med gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa, säger att vi behöver en grön ekonomi och att vi måste satsa miljarder euro på subventioner för vindturbiner och grön elektricitet, trots att vår industri blir allt mindre konkurrenskraftig jämfört med Kina, Förenta staterna och Indien.
Är ni förvånade över att vår ekonomi stagnerar? Det finns bara ett recept på ett ekonomiskt starkt Europa, och det är mindre byråkrati och färre tjänstemän i Bryssel, samt mindre byråkrati även i medlemsstaterna; skattesänkningar i stället för skattehöjningar; och ett stopp för massinvandringen. Grekland måste givetvis uteslutas från euroområdet. Låt oss för en gångs skull se oss själva i spegeln och se på parlamentsledamöterna här: Vad har ni gjort på senare år för att tvinga Grekland att fullgöra sina åtaganden enligt stabilitets- och tillväxtpakten? Jag vet redan ert svar: absolut ingenting. Ni har alla legat och sovit här medan länder som Grekland, som har mottagit miljarder från EU varje år, har slösat bort dessa medel och låtit staten växa sig alldeles för stor.
Om EU inte lyckas med detta, förutspår jag att mitt land, Nederländerna - och även Tyskland - kommer att lämna euroområdet.
Gunnar Hökmark
(EN) Herr talman! Det finansiella stödpaket som presenterades för nästan två veckor sedan var en nödvändighet, men inte en lösning på de problem som EU står inför. Nu behövs det handling, beslut och återupprättat förtroende för de offentliga finanserna. Jag skulle vilja säga att visst behöver vi diskutera 2020-strategin, men ännu mer behöver vi en 2010-strategi för de åtgärder som måste vidtas nu för att återställa tillväxt, minska underskott och skapa optimism.
Den nödvändiga tillväxten kommer emellertid inte att ske utan återupprättat förtroende för de offentliga finanserna. På denna punkt håller socialisterna på att misslyckas. De försvarar samma politik som ledde till underskotten och krisen i Grekland, Spanien och Portugal och andra länder. Föredraganden, Liem Hoang Ngoc, säger att vi bör fortsätta med denna politik och att vi bör vänta innan vi minskar underskotten. Marita Ulvskog från Sverige föreslår ökade utgifter. Socialisterna har blivit ett hot mot välstånd, återhämtning och de nya arbetstillfällen som EU behöver. Jag kan försäkra er om att där socialisterna misslyckas kommer vi i PPE-gruppen att stå för de åtgärder som behöver vidtas - minskade underskott, återställt förtroende och reformer för tillväxt och nya arbetstillfällen. Det är vad EU behöver, och vi kommer att stå fast vid detta, fatta de svåra besluten och ta ansvar där andra misslyckas.
Alejandro Cercas
(ES) Herr talman! Jag måste ägna ett par sekunder åt att uppmana talaren före mig att åka till Grekland och fråga där vem som är ansvarig för de problem som arbetstagarna upplever just nu. De väntar inte på Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater). Ånej - de hoppas på verklig politisk förändring, som den förändring som kan ske genom 2020-strategin.
Om vår analys är felaktig, kommer våra lösningar också att bli felaktiga. Den analys vi behöver göra är att Europa lider svårt av girighet, brist på reglering, brist på ekonomisk styrning, otillräckligt utbildad och sammanhållen befolkning, brist på social rättvisa, låg ekonomisk tillväxt, låg ökning av sysselsättningen och ett enormt antal lågkvalificerade personer som står utanför arbetsmarknaden.
Insatserna under de kommande tio åren måste inriktas på att öka antalet personer som arbetar och se till att folk är mycket bättre förberedda genom utbildning, så att vi kan vinna slaget om produktiviteten. Europa kommer inte att kunna öka sin konkurrenskraft utan att vinna slaget om produktiviteten. Vi kommer inte att kunna uppnå en god ställning i världen genom att sänka löner och genom att förstöra sociala standarder. Snarare behöver vi höja vår kunskapsnivå och öka solidariteten och den sociala sammanhållningen i vårt samhälle. Detta är våra starka sidor. Vi måste förvandla Europa till en verkligt enad världsdel, med en tydlig plan, tydliga mål, och ekonomisk styrning som inte bara gör det möjligt för oss att hantera dagens nödsituationer, utan även morgondagens utmaningar.
Detta är våra hopp. Detta är de hopp som en stor majoritet av ledamöterna i utskottet för sysselsättning och sociala frågor har format, utan att lyssna på sirenernas sång från dem som vill gå tillbaka till idén om att ”bra karl reder sig själv” och därmed förstöra solidariteten med alla.
Det är vad vi hoppas på: att 2020-strategin kommer att nå ut till alla EU-medborgare som efterfrågar fler arbeten, mer sysselsättning av hög kvalitet, och mer ekonomisk styrning och skattekonsolidering. Skattekonsolidering är bra, men det krävs också social och ekonomisk konsolidering, annars kommer vi inte att kunna uppnå någonting.
Michael Theurer
(DE) Herr talman, herrar kommissionsledamöter, mina damer och herrar! Som vi har hört behöver finansmarknaderna omges av ett nytt regelverk, så att vi i framtiden kan undvika de omåttligheter som har lett till krisen.
Om vi emellertid ser på de bakomliggande skälen till att regeringarna är skuldsatta, framgår det tydligt att här i parlamentet talar vi för mycket om statsskuld och för lite om hur vi kan uppnå välstånd och tillväxt. Vad avgör vår tillväxt? Vår tillväxt och vårt välstånd är beroende av att folket i EU utvecklar produkter och alstrar nya idéer som också kan säljas på världsmarknaden.
Det är därför bra att ”innovationsunionen” är en av delarna i Europa 2020-strategin. Vi behöver fokusera på uppfinningar och på hur vi kan stärka forskning och utveckling. I detta sammanhang är det viktigt att vi arbetar för att öka synergieffekterrna av forskningsfinansiering och regional utvecklingspolitik. Mycket mer skulle kunna göras på dessa områden. Tillsammans med liberalerna och det tyska fria demokratiska partiet (FDP) vill jag förespråka att vi satsar på små och medelstora företag. Vi bör se till att vi som EU använder våra medel så att små och medelstora företag verkligen får tillgång till denna finansiering och så att det sker tekniköverföring mellan universitet och högskolor och små och medelstora företag. Vi bör uppmuntra folk att ta sitt öde i egna händer genom personligt ansvar och egna initiativ. Regeringar kan inte skapa arbetstillfällen; de måste skapas i själva ekonomin.
Elisabeth Schroedter
(DE) Herr talman, herrar kommissionsledamöter, mina damer och herrar! Det är tydligt att ni har insett att övergången till en grön ekonomisk utveckling måste börja nu, för klimatförändringar kommer att sätta EU:s ekonomiska framgångar på spel.
Vad som saknas i Europa 2020-strategin är emellertid sambandet mellan miljömässiga förändringar i samhället och en grön sysselsättningsstrategi. Det finns undersökningar som har visat att 8 miljoner nya arbetstillfällen kan skapas bara genom energiövergången. I Europa 2020-strategin behövs därför ett initiativ för gröna arbetstillfällen. Detta initiativ måste avspeglas i särskilda åtgärder och integrerade riktlinjer. Därför behöver vi stabila rättsliga och politiska ramar, så att investerare verkligen investerar i gröna arbetstillfällen. I detta ingår också att upprätta förbindelser mellan forskning och utveckling och ekonomin, att främja innovationskluster och även att göra det möjligt att främja sådana kluster i missgynnade regioner. Det är vad som står i Lambert van Nistelrooijs betänkande, och jag stöder det. Även om jag inte stöder dem som vill försöka tvinga på regioner krav ovanifrån när det gäller program med öronmärkta medel, är den drivkraft som kommer från betänkandet och från de förslag som lagts fram ändå ett steg i rätt riktning och kommer att bidra till att skapa gröna arbetstillfällen.
I sysselsättningsstrategin måste vi emellertid i lika hög grad koncentrera oss på att utforma övergången mot en grön ekonomi, på att få med oss arbetstagarna och förbereda dem för övergången. Jag riktar dessa ord till kommissionsledamot László Andor. De riktlinjer som lagts fram för sysselsättningen är i grunden riktiga och väl avvägda till sin struktur. Särskilt viktigt är att utbildning har lyfts fram som ett eget område av vikt. Utbildning medför stora möjligheter att bryta fattigdomens onda cirkel. Utbildning utgör också en hörnsten för en grön sysselsättningsstrategi och är därmed avgörande för Europa 2020-strategins framgång. Vi behöver emellertid också förbättra riktlinjerna. Riktlinjerna för sysselsättning har en central roll att spela, nämligen att göra det möjligt för oss att verkligen ta till vara de gröna arbetstillfällenas potential.
Konrad Szymański
(PL) Vitt skilda slutsatser kan dras av Europas långsamma ekonomiska tillväxt och kollapsen som orsakats av krisen. Man kan sannerligen instämma med de parlamentsledamöter som efterfrågar en minskning av de tillstånds-, administrations- och informationsbördor som uppstår inte bara i medlemsstaterna utan också genom EU och detta parlament. Det finns dock en risk för att man tar till en behandling som är mycket värre än sjukdomen. Att utöka EU:s roll inom skattesamarbete och skattesamordning, och den skatteharmonisering som detta skulle leda till, skulle vara en sådan åtgärd som skulle vara skadlig för den europeiska tillväxten. Skattekonkurrens, liksom alla sorters konkurrens, är bra för medborgarna och marknaderna. Den skapar chanser till bättre resultat, och är en viktig faktor i vår konkurrenskraft på global nivå. Därför bör gemensamma friheter och en gemensam marknad, och inte ett utvidgande av EU:s befogenheter, vara den centrala principen i EU:s ekonomiska politik.
Ilda Figueiredo
(PT) Herr talman! I denna debatt skulle vi vilja säga att det är dags att sluta leka ordlekar och börja tala om de verkliga problem som en majoritet av kvinnor och män upplever i våra länder. Det är dags att tala om lidande och om de mer än 85 miljoner människor som lever i fattigdom i EU, trots att EU är en av de rikaste delarna av världen och att skandalösa vinster fortsätter att göras där utan att några åtgärder vidtas för att kontrollera dem. Vi vill tala om bristen på anställningstrygghet och om de låga löner som drabbar arbetstagare, om ungdomarna och kvinnorna som inte kan hitta arbete, och om de 23 miljonerna arbetslösa. Vi vill tala om de äldre personer som nekas en rimlig pension och om de barn vars framtid intecknas.
Låt oss tala i klartext: det som föreslås i Europa 2020-strategin är samma väg som fanns där vid början av krisen. Europeiska kommissionen ville inte analysera orsakerna till den nuvarande situationen eller dra några slutsatser av följderna av dess politik för tillämpningen av Lissabonstrategin, med hörnstenar som liberalisering av ekonomiska sektorer, däribland finansiella tjänster, och den flexibilitet på arbetsmarknaden som den kallade ”flexicurity”.
Nu siktar de på att bana väg för större koncentration av tillgångarna genom olika direktiv som kommer att underlätta privatiseringen av strategiska ekonomiska sektorer, och angrepp mot offentliga tjänster som är av intresse för ekonomiska grupper på områdena för hälsovård, social trygghet och utbildning - allt som de kan göra vinster på. De föredrar att dölja att bara en brytning med denna politik skulle göra en kursändring möjlig och att bara detta kan medföra sociala framsteg. Vi insisterar emellertid på denna brytning. Det är dags att avskaffa stabilitetspakten och ersätta den med ett program för social utveckling och sociala framsteg. I detta program måste vi prioritera produktion, offentliga tjänster av god kvalitet, arbetstillfällen med rättigheter, löner, rimliga pensioner och pensionsvillkor, social integration, och rättvis fördelning av tillgångar. Dessa prioriteringar kommer att kräva sann ekonomisk och social sammanhållning, med ett tydligt stärkande av EU:s budget, solidariteten, den offentliga politiken, och den statliga kontrollen över de viktiga sektorerna av ekonomin.
Vi är säkra på att arbetstagarna och folket kommer att fortsätta att kämpa för detta, till exempel i Grekland i morgon eller i Portugal den 29 maj. Vi här hyllar deras strävan.
William
(EN) Herr talman! Utan tvivel sägs det mycket som är intressant i 2020-strategin, men genom utvidgningen kommer minst fem nya länder ha gått med i EU före 2020, mer sannolikt åtta. Redan i det EU vi har 2010 är 12 länder nettobetalare till EU. De andra 15 medlemsländerna är subventionerade.
Det är inte sannolikt att något av de nya länderna kommer att bli nettobetalare. Det är därför troligt att inte mindre än 23 länder kommer att behöva subventioneras 2020. 2020 kommer EU därför i praktiken ha blivit till en överföringsunion, som överför pengar från 12 betalande länder till 23 subventionerade länder. Tyvärr drabbas de brittiska skattebetalarna orättvist nog av detta. Det jämförelsevis utarmade Storbritannien är den näst största bidragaren till EU:s budget.
Vid de senaste regionala valen i Tyskland sade väljarna i Nordrhein-Westfalen nej till sin koalition, och vi säger också nej till överföringsunionen. Väljare i andra nettobetalande länder kommer också att säga nej under de kommande tio åren. 2020 kommer klyftan att vara omöjlig att överbrygga. Det ligger inte i Storbritanniens nationella intresse att det blir ekonomiskt kaos på andra sidan Engelska kanalen, men om inte utvidgningen genast upphör, är det precis vad som kommer att ske. I 2020-strategin missas därför poängen.
Krisztina Morvai
(HU) Mina damer och herrar! Med all respekt vill jag fråga er om ni inte tycker att det är något otroligt märkligt med vad som pågår här. Vid en extremt viktig debatt om den finansiella och ekonomiska kris som orsakar tragedier bland många miljoner européer, är bara ett 40-tal personer närvarande. Vi uppmanar EU:s ekonomiska aktörer och medborgare att spara energi. Samtidigt kan vi, om kamerorna visar det, se slöseriet med energi de senaste tre dagarna för att lysa upp en sal som är stor som en idrottsarena och där inte mer än 40 personer är närvarande med undantag för vid omröstningarna. Detta är sant vid varje plenarsammanträde. I de 27 tolkbåsen sitter 27x3, alltså 81, högkvalificerade simultantolkar som översätter åt oss. För 40 parlamentsledamöter blir det två tolkar per person. Är det inte dags att se oss själva i spegeln och sluta uppmana pensionärer, brandkår, sjuksköterskor och lärare att fortsätta att dra åt svångremmen?
Lena Kolarska-Bobińska
(PL) I kristider, när EU:s integritet hotas, bör vi ägna särskild uppmärksamhet åt EU:s sammanhållning när vi arbetar för att stödja ekonomisk tillväxt. Vi vet fortfarande inte om krisen kommer att leda till att skillnaderna mellan olika regioner i Europa ökar. Historiska skillnader i utvecklingsnivå mellan regioner kan komma att växa, och nya faktorer som orsakar skillnader kan komma att uppstå.
I denna situation finns ett särskilt behov av mekanismer för att minska skillnaderna mellan regioner. Att fortsätta bedriva en stark regionalpolitik är det rätta sättet att uppnå detta mål. Det vore oklokt att ge upp denna politik och avsevärt minska den finansiering som finns tillgänglig för lokala och regionala myndigheter. Att göra så skulle inte bara utgöra ett allvarligt hot mot stimuleringen av ekonomisk tillväxt, utan också ett hot mot själva den europeiska enigheten.
Europa 2020-strategin och sammanhållningspolitiken syftar till att uppnå samma mål. De har en avgörande effekt på den ekonomiska återhämtningen och en enorm betydelse för den europeiska solidaritetspolitiken. Det behövs emellertid bättre samordning dem emellan. Att upprätta nya och fristående tematiska fonder för att hantera nya utmaningar skulle vara slöseri med tid och pengar. Det skulle dessutom försena genomförandet av 2020-strategin och döma den till samma öde som Lissabonfördraget. Vi måste garantera finansiering av viktiga infrastrukturprojekt och avvisa åternationalisering av regionalpolitiken.
I dagsläget ställs vi ofta inför kraftiga påtryckningar från regeringarna i vissa medlemsstater och även från Europeiska kommissionen om att skära ned på eller minska utgifterna för regionalpolitiken. Budskapet från Europaparlamentet i betänkandet, som jag var skuggföredragande för, är emellertid tydligt. Vi behöver starkare sammanhållningspolitik, inte svagare. Vi behöver sann europeisk solidaritet.
Evelyne Gebhardt
(DE) Herr talman, herr Grech! Jag vill gratulera er till det verkligt utmärkta betänkande som ni har lagt fram för oss här och som ger oss en grund som vi kan gå vidare från. Tack också för att ni använde ett uttryck som jag själv använder hela tiden, nämligen att ekonomin är till för folket och inte tvärtom. Det är just det som EU:s politik borde grundas på.
I ert betänkande påpekar ni också mycket riktigt att en meningsfull bedömning av den inre marknadens sociala, konsumentrelaterade, miljömässiga och ekonomiska följder, och av de beslut som vi fattar inom den inre marknaden, är särskilt viktig. Det är just det som har saknats hittills, eller som inte har gjorts tillräckligt synligt för våra medborgare. Det är mycket viktigt att lyfta fram de humanistiska sidorna av vår politik och helhetssynen, även när det gäller den inre marknaden.
I ert betänkande nämner ni en sak som är särskilt viktig för oss socialdemokrater, och det är att socialpolitiken bör ställas i förgrunden för den inre marknaden och att det är särskilt viktigt att skydda tjänster av allmänt ekonomiskt intresse. Dessutom uppmanar ni till att dra upp en strategi för bättre information om de sociala fördelarna med den inre marknaden.
Det räcker med att betrakta dessa få punkter för att inse att vi skulle kunna uppnå en hel del om bara Europeiska kommissionen gav oss sitt stöd. Jag hoppas också verkligen att kommissionen på allvar kommer att ta tillfället i akt med Louis Grechs betänkande och sätta framsteg för EU-medborgarna i centrum. Detta uppmanar jag mycket starkt till, och som vi vet har Michel Barnier redan samtyckt. Om vi närmar oss den inre marknaden ur denna vinkel, kommer EU:s politik att mötas med större acceptans och vi kommer att kunna se fram mot en bättre framtid.
Robert Rochefort
(FR) Herr talman! I denna debatt om 2020-strategin vill jag också ta tillfället i akt, med tanke på Louis Grechs mycket intressanta betänkande, och säga att jag är övertygad om att konsumenterna inte får lämnas utanför denna framtidsstrategi.
När jag ser på kommissionens text om 2020-strategin noterar jag att konsumenter praktiskt taget inte nämns. Under den nuvarande krisen måste ni komma i håg att även om investeringar naturligtvis är den viktigaste variabeln, står konsumtion i våra olika länder för mellan 60 och 70 procent av vår BNP.
Jag skulle därför vilja att vi går längre i detta avseende med 2020-strategin. Jag skulle vilja se EU som pionjär inom en annorlunda typ av konsumtion, en som grundas på kunskapstriangeln och på hållbar utveckling. Jag skulle vilja se ett EU som kan utveckla produktionsvillkor och produkter som är av intresse för konsumenterna och som skapas tillsammans med dem, ett EU som är inriktat på kvalitet och inte längre på kvantitet för dess egen skull. Jag skulle vilja se ett slags förhöjd konkurrens som inte uppmuntrar till ”rabatter för rabatternas skull” utan tjänar till att konsumenterna ska bli mer nöjda.
Herr kommissionsledamot! Min fråga är därför mycket enkel. Kommer ni att föreslå inför ordförande José Manuel Barroso och kommissionärskollegiet att man ska bilda en grupp som ska arbeta med denna fråga, så att konsumenter inte längre anses som anpassningsvariabler, som passiva individer, utan snarare som aktiva deltagare som är på er sida - på vår sida - så att vi kan bygga det framtida samhälle som vi så desperat behöver?
Emilie Turunen
(DA) Herr talman! Jag vill ägna lite tid åt att tala om de sociala och sysselsättningsmässiga aspekterna av Europa 2020-strategin och kommissionens insatser i samband med detta. Jag är säker på att det inte är någon hemlighet att gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen skulle ha velat se en mycket mer ambitiös plan inför 2020 än den som diskuteras nu, med en äkta vilja att definiera hur Europa ska försörja sig i framtiden och med en vilja att sätta ribban högt när det gäller mål för sociala frågor och för sysselsättningen. Just nu har vi emellertid en situation där medlemsstaterna inte hade någon avsikt att utveckla den plan som kommissionen lade fram. I stället drar de sig bakåt.
När det gäller att bekämpa fattigdom har flera medlemsstater för det första ifrågasatt om EU över huvud taget har befogenhet att bekämpa fattigdom och att sätta särskilda mål på området för fattigdom. Som svar på detta vill jag helt enkelt säga att det finns rättslig grund för detta på flera ställen i det nya Lissabonfördraget, t.ex. i artikel 3 i fördraget om Europeiska unionen och artiklarna 9 och 153 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. Det är därför bara att sätta i gång! För det andra har andra medlemsstater, inklusive min egen, Danmark, kritiserat definitionen av fattigdom. Naturligtvis behöver vi komma fram till en god definition. Dessa argument kan emellertid inte dölja att detta handlar om en enda sak: om vi verkligen vill bekämpa fattigdomen i Europa. Det är vad den verkliga debatten handlar om.
Vill vi minska antalet fattiga människor i Europa, som för närvarande är 84 miljoner? Vill vi minska antalet fattiga arbetstagare, som är nästan 17 miljoner? Vill vi inte bara att alla ska ha arbete, utan också att de ska ha goda, ordentliga arbeten? Vill vi att ungdomar ska ha tillträde till arbetsmarknaden? Ja, naturligtvis vill vi det, och det är just därför vi behöver konkreta mål för sociala frågor och på området för sysselsättning. Europa är i nuläget mitt i en ekonomisk kris, men vi får inte låta detta få oss att gå i baklås mentalt och göra oss rädda för att sätta ambitiösa mål på dessa områden. Om vi inte har modet att göra detta nu, kommer det att undergräva den ekonomiska situationen i Europa, liksom vår sociala sammanhållning. Därför vill jag säga till er alla att det är den politiska viljan som kommer att bli avgörande. Jag hoppas att parlamentet och kommissionen kommer att visa vägen och uppmana de medlemsstater som tvekar att i stället förbinda sig att arbeta för ett socialt Europa 2020. Jag hoppas att ni som kommissionsledamöter är beredda att göra detta.
Oldřich Vlasák
(CS) Vi har ägnat hela dagen åt att diskutera en önskvärd strategisk inriktning för EU. Enligt min mening borde vi dock först ha ställt frågan om den önskvärda framtida utvecklingen till våra medborgare och till dem det berör närmast, med andra ord borgmästare och kommunpolitiker. I detta avseende är det en stor besvikelse för mig att de lokala myndigheternas roll inte återspeglas tillräckligt i EU 2020-strategin. I strategin nämns med rätta behovet av större kopplingar till regionala och lokala partner, men det är inte tydligt hur principen om partnerskap bör tillämpas i praktiken. Dessutom är samrådsprocessen frivillig, så den är inte på något sätt bindande för beslutsfattandet i medlemsstaterna. Jag kan bekräfta detta med ett konkret exempel. När Tjeckiens kommunförbund framförde synpunkter på vår regerings ståndpunkt i förhållande till EU 2020-strategin hade dessa synpunkter inte tagits med, och förbundet fick inte ens något ordentligt svar på hur kommentarerna hade hanterats.
Om vi vill undvika att upprepa Lissabonstrategins misslyckande kan vi inte fortsätta att ignorera de lokala myndigheternas röst, eftersom de utgör en del av den offentliga förvaltningen i alla medlemsstater och spelar en avgörande roll för genomförandet av all EU-politik. Tvärtom skulle ett obligatoriskt samråd med aktörer på lägre nivåer kunna bidra med viktiga insikter när det gäller det korrekta och effektiva genomförandet av antagna åtgärder. Jag vill därför uppmana kommissionen att noggrant övervaka metoden för att koppla lokala myndigheter till hela processen.
Kyriacos Triantaphyllides
(EL) Herr talman! Den nuvarande Lissabonstrategin har helt enkelt bytt namn till Europa 2020-strategin. I grunden kullkastar kommissionens förslag som helhet inte de nuvarande målen, och förutom att dessa mål inte har uppnåtts har utvecklingen under de senaste tio åren visat att levnadsstandarden för medborgarna i EU har halkat efter. Trots detta innehåller de förslag som lagts fram av kommissionen inte tillräckligt sociala kriterier. Vi ställer därför frågan: Vilken åtgärd föreslår kommissionen för att förhindra en ansvarslös marknad, godtyckliga uppsägningar och att otryggheten sprids till arbetsmarknaden? Innebär inte Internationella valutafondens medverkan mer betungande villkor för medlemsstaterna och medborgarna? Om stabilitetspakten inte ersätts av en pakt för att uppnå sociala mål tror vi att snaran runt folkets hals kommer att dras åt ännu mer och att större uppoffringar kommer att behövas.
Timo Soini
(FI) Herr talman! När jag studerade vid universitetet i Helsingfors på 1980-talet var Sovjetunionen still going strong. Så fort det dök upp problem där krävde de mer socialism. Nu är jag en medelålders familjefar här i EU, och så fort det dyker upp problem här kräver vi ökad integration. Denna filosofi är förvånansvärt lik, och resultatet kommer också att bli detsamma: det kommer inte att fungera.
Låt oss bygga vidare på en grund av nationalstater. För att göra detta måste vi baka vårt bröd innan vi delar ut det, som vi säger i Finland. Låt oss skapa arbetstillfällen och de rätta förutsättningarna. Det kommer att bli källan till vår styrka. Det är så vi kommer att göra framsteg. Det råder brist på arbetsgivare - inte på arbetstagare utan på arbetsgivare som kan ge människor arbete.
Småföretagen är av största vikt. Vi bör skjuta upp debatten om direktivet om ägarförarnas arbetstid till nästa sammanträdesperiod. Detta är ett typiskt exempel på en situation där vi borde försvara självständiga företagare som skapar arbetstillfällen, som gör gott och som anställer folk. Det finns dock en fara nu för att vi kommer att förlora arbetstillfällen på grund av administrativa beslut. Jag älskar verkligen Europa även om jag inte älskar EU.
Franz Obermayr
(DE) Herr talman! Detta VM-år kanske damerna och herrarna i rådet kunde dra lärdom från fotbollen, nämligen att det inte blir någon bra fotbollsmatch om man har en domare för varje spelare. Men ett spel utan regler, utan domare och utan att man bestraffar ojust spel skulle sluta i kaos. Det är exakt den situationen vi befinner oss i just nu!
Det är hög tid att Europa 2020-strategin sätter stopp för dem som spekulerar i hedgefonder. De som har tjänat bra på spekulation och orimligt höga räntor i många år bör nu ge ett bidrag. Inte småspararna, utan företag med höga spekulativa vinster bör uppmanas att betala räkningen.
Inte heller bör eurokrisen ignoreras i sammanhållningspolitiken. Utöver det nuvarande krispaketet har Grekland tidigare gynnats oproportionerligt av jordbruksstöd och regional finansiering. I brist på nödvändiga strukturella förändringar är det tydligt att dessa pengar har sipprat bort och trots år av finansiering står nu landet på ruinens brant. Jag förstår inte varför vi skulle låta pengarna flöda i en sådan situation. Varför lyssnar vi inte till kommissionsledamot Olli Rehn som har lagt fram det ganska rimliga förslaget att vi ska minska stödet? Slutligen kan vi inte låta EU urarta till en union av överföringar. En centralstyrd planekonomi, vilket är vad vissa av er skulle vilja se, har ännu inte visat sig fungera, även om den kommer från Bryssel.
Vad är det då som krävs? En budgetpolitik präglad av eget ansvar, och om det inte fungerar, modiga och effektiva sanktionsmekanismer. Allt detta bör ingå i EU 2020-strategin.
Jean-Paul Gauzès
(FR) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Den ekonomiska och finansiella situationen i EU motiverar fullt ut de drastiska åtgärder som har vidtagits, särskilt för att stabilisera euroområdet och undvika ett undergrävande av vår gemensamma valuta. Den akuta situationen motiverar det praktiska tillvägagångssätt som har valts. När det gäller genomförandet av de åtgärder som vidtagits bör man dock se till att parlamentet deltar, inom ramen för sina befogenheter, och kan utöva sin demokratiska kontroll under lämpliga förhållanden.
Vi måste verkligen se till att våra medborgare inte förlorar förtroendet, och att de kan återfå det, för de politiska institutionerna. Utan ett sådant förtroende kan vi inte genomföra några strukturella reformer eller få acceptans för nödvändiga åtstramningsåtgärder.
I förhållande till den finansiella krisen har EU inte varit inaktivt. Detta sägs inte tillräckligt ofta. Under 2009 utarbetade vi och antog förordningar om kreditvärderingsinstitut, vars tillämpningsföreskrifter kommer att offentliggöras inom kort av kommissionen. Europaparlamentets utskott för ekonomi och valutafrågor röstade för några dagar sedan för paketet om tillsyn över finansiell verksamhet. I måndags antog samma utskott med stor majoritet rapporten om reglering av hedgefondernas förvaltare.
Trepartsmöten har inletts i syfte att nå en överenskommelse med rådet. Denna överenskommelse måste nås snabbt, så att våra institutioner kan behålla sin trovärdighet. Våra medborgare frågar oss ofta: ”Vad gör EU?” Vi måste uppfylla deras förväntningar.
I detta avseende vill jag gratulera er, herr kommissionsledamot, till er beslutsamhet, och uppmuntra er att fortsätta med det arbetsprogram som ni har inlett, i enlighet med de åtaganden som gjordes vid er utfrågning. Vi stöder er ambitiösa men nödvändiga tidsplan. Vi kommer att stå vid er sida för att den nödvändiga regleringen av finansiella tjänster ska kunna genomföras. Detta handlar inte om att mobba finanssektorn, utan om att fastställa regler för att se till att en verksamhet som bör regleras också blir reglerad, och att göra transaktionerna säkrare och öppnare.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Herrar kommissionsledamöter, mina damer och herrar! EU står i dag inför två stora uppgifter: utformningen av en ny strategi som vi nu diskuterar och som jag tycker håller på att utvecklas på ett bra sätt. EU står dock vid en vändpunkt om vi inte hittar ett nytt arbetssätt. De senaste veckornas händelser med hänsyn till den grekiska krisen - och här håller jag inte med Jean-Paul Gauzès eftersom EU och medlemsstaterna, och i synnerhet Angela Merkel, tyvärr har varit sena med att reagera på denna situation - innebär att EU står vid en vändpunkt. Detta är en utomordentligt farlig vändpunkt, en som kommer att avgöra om vi kommer att röra oss i riktning mot åternationalisering, nationellt tillbakadragande och egoism, eller i riktning mot kommunitarism. Om vi inte rör oss mot kommunitarism kommer det program som har beskrivits av Michel Barnier inte att genomföras och i stället förlora sitt värde. När vi fastställer nya mål är det mycket viktigt att vi inte glömmer bort vår tidigare politik, sammanhållningspolitiken, den gemensamma jordbrukspolitiken, eller, med tanke på kommissionsledamot László Andor, förnyandet av den europeiska sociala modellen. Vi står vid en vändpunkt, kära kolleger. De senaste veckorna har visat att så är fallet: den tidigare modellen fungerar inte, och den nuvarande modellen fungerar inte heller som den ska. Jag är positiv till att kommissionen övervakar nationella budgetar innan de överlämnas till medlemsstaternas parlament.
Carl Haglund
Herr talman! Mitt inlägg gäller Liem Hoang Ngocs betänkande om hållbara finanser inom den offentliga sektorn. Det har varit ett mycket intressant betänkande att jobba med. Det är nämligen så, som det också kom fram i föredragandens inlägg, att vi har haft en ideologiskt ganska olika syn i denna fråga.
I detta sammanhang är det viktigt att komma ihåg vad som har hänt de senaste veckorna i Europa där vi har en kris som vi sällan har skådat tidigare. Den beror främst på att medlemsländer inte har skött om sin egen ekonomi och sitt eget hus. Därför var det kanske lite förvånande att vi hade så pass stora ideologiska skillnader om huruvida det faktiskt är vettigt att låna och spendera så mycket pengar som många länder har gjort de senaste åren.
Kring dessa frågor hade vi som sagt ganska stor oenighet vilket även framkommit här i kammaren. Lyckligtvis så var ändå en mycket bred majoritet i utskottet av den uppfattningen att det behövs strängare tag för att råda bot på den situation som vi är i. Kommissionen har presenterat mycket bra förslag de senaste veckorna. Nu har man äntligen börjat gå in för beslut som faktiskt leder till att vi får ordning på ekonomin i Europa. Det är exakt vad vi behöver.
Just därför var behandlingen i utskottet minst sagt spännande. Det är viktigt att komma ihåg att det inte bara handlar om den upplåning vi har i dag utan det handlar också framtida utmaningar där bl.a. demografin i Europa med en alltmer åldrande befolkning osv. innebär utmaningar för framtiden. Det var ett viktigt betänkande och jag tycker att vi har gjort bra ändringar i det. Jag är övertygad om att beslutet här i kammaren kommer att bli bra.
Bas Eickhout
(NL) Dagens diskussion om denna kris har till största delen handlat om budgetdisciplin, och det med rätta, eftersom den är viktig. Den är dock inte allt. Låt oss också behålla rätt perspektiv på denna kris, nämligen att vi faktiskt fortfarande talar om en bankkris.
Under många år tjänade bankerna pengar på luft med hjälp av svåröverblickbara strukturer, och 2008 sprack denna bubbla. Länderna omvandlade då dessa privata skulder till statsskulder, och det är det problem som Grekland brottas med nu: en oacceptabelt hög nivå på statsskulden. Mot bakgrund av detta måste vi när vi diskuterar en 2020-strategi även titta på bankernas roll. Kommissionen saknar helt ambitioner i detta avseende. Knappt ett ord har sagts om bankerna. Vad den här krisen har visat är att en tydlig åtskillnad måste göras mellan sparbanker och investeringsbanker. Var är kommissionens ambition när det gäller planerna för att hantera detta? Det var den första punkten.
Vi måste dock också se på framtidens ekonomi. Ekonomin i framtiden kommer att utnyttja sina naturresurser på ett effektivt sätt. Även här har kommissionen för låga ambitioner. Antingen är målsättningarna alltför vaga eller målen för lågt satta, t.ex. en 20-procentig minskning av utsläppen av växthusgaser, vilket är helt otillräckligt för att främja grön innovation. Hur ska vi få företagen att förstå att de ska investera i grön teknik? Vi anser att kommissionens planer bör omfatta detta också.
När det slutligen gäller vår egen budget måste den också vara i linje med vår egen strategi. Detta innebär att strukturfonderna i slutändan måste användas för att främja ny grön teknik. För närvarande subventionerar vi huvudsakligen mer utsläpp av växthusgaser. Var är pengarna till innovation, och var är anslagen för hållbart jordbruk i jordbruksbudgeten? Kommissionen måste vara konkret och ambitiös i stället för att utarbeta vaga planer; dessa planer är inte rätt sätt att lösa krisen.
Kay Swinburne
(EN) Herr talman! Den centrala delen av EU 2020 bör inte vara stabiliseringsfonder och räddningsaktioner. Den bör vara en ny strategi som alla våra länder skulle vilja följa för att återuppta och återuppliva EU:s inre marknad. Vi måste titta på hur man kan ändra våra ekonomier så att de passar för dessa utmaningar. Det enda sättet är att titta på nya branscher genom forskning, utveckling och innovation. EU borde uppmuntra en ny ekonomisk dynamik i det europeiska området för forskning, skapa nätverk för spetskompetens, forskningskluster för integrerade projekt som bygger på innovation inom nya produkter och tjänster, titta på nya processer och teknik samt nya affärskoncept. Vi bör titta på befintliga framgångsrika projekt och använda EU-förbindelser för att hitta bästa metoder.
I min egen valkrets besökte jag Glyndŵr-universitetet, som har främjat direkta förbindelser med högteknologiska företag i norra Wales, och 90 procent av de utexaminerade har fått jobb, till och med förra året. Det har inte bara förbättrat utsikterna för de ungdomar som deltar i undervisningen, det har också gett ny livskraft åt en hel region i norra Wales. I stället för att titta på projekt som kostar flera miljarder dollar och patentlösningar måste vi komma tillbaka till de grundläggande detaljerna i det som utgör en framgångsrik ekonomi. Södra Wales har fem stora läkemedelsutvecklingsföretag med världsledande teknik. Med lite hjälp från EU kan detta högteknologiska företagskluster upphöjas till att bli ett världsledande centrum och på detta sätt lyfta en hel ekonomi som för närvarande är berättigad till medel från Sammanhållningsfonden till en ljusare framtid. Vi behöver lösningar för att kunna arbeta effektivt för våra medborgare.
Jacky Hénin
(FR) Herr talman, mina damer och herrar! Ni kommer inte att hålla med om det, men verkligheten är mycket tydlig: tanken på eller åtminstone myten om ett liberalt EU har runnit ut i sanden. Hur kan någon fortsätta att tro på en fördjupning av EU:s federala dimension när unionen är redo att skinna de mest skuldsatta länderna för att hjälpa de finansiella marknaderna?
Men det liberala EU:s projekt och verksamhet har också runnit ut i sanden på ett spektakulärt sätt. De upprepade kriserna, varav den sista var den djupaste av alla, har lett till att statsskulderna har ökat enormt. Ännu värre är dock att trovärdigheten för euroområdet har gått upp i rök. Denna situation kräver verklig solidaritet. Men Maastrichtfördraget utesluter all solidaritet mellan länderna i euroområdet. Detta är den ultimata europeiska paradoxen.
Att EU har hamnat i en återvändsgränd framgår också av WTO-förhandlingarna och av den berättelse som vi vanligen matas med som går ut på att EU kommer att skydda oss mot globaliseringen. EU-direktiven har inte alls skyddat oss utan har ofta tjänat till att skaffa EU fördelar på WTO:s bekostnad. Faktum är att vi nu är enormt sårbara på grund av EU, och vi får nu betala priset genom avindustrialisering och olika former av utlokalisering. För folkets skull måste EU-politiken snarast läggas om.
Mara Bizzotto
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Den totala summan av de medel som har öronmärkts för genomförandet av sammanhållningspolitiken för perioden 2007-2013 är 308 miljarder euro. Hittills har EU använt, och att döma av resultaten slösat bort, en del av dessa prioriterade medel som har avsatts genom Lissabonfördraget. Om EU 2020-strategin ska bli framgångsrik och om de berg av pengar som återstår ska kunna användas till att stimulera ekonomisk tillväxt och gynna konkurrens, behövs två typer av insatser: förenkling och översyn.
Förenklingen kommer att bli nyckeln till att lösgöra tillgången till dessa resurser från den förlamande byråkratin: regioner, medborgare och företag vill kunna ha möjlighet att agera friare för att frigöra sin potential.
När det gäller översynen är denna absolut nödvändig för att ändra de kriterier som bestämmer hur medlen fördelas, genom att omvärdera den allmänna andan bakom sammanhållningspolitiken.
Nu som aldrig förr behöver vår sammanhållningspolitik kunna visa sin styrka som ett verktyg för flernivåstyre, genom att ge verklig röst åt de problem som påverkar vårt territorium, och genom att vi i Bryssel utformar ett efterlängtat svar vad gäller framtiden för vår sociala och ekonomiska modell.
Mina damer och herrar! Det åligger alla som liksom EU är ansvariga för att hantera dessa belopp att se till att stränga kontroller genomförs av de projekt som stöds och att kraftfullt bekämpa slöseri. Detta är enda sättet att förhindra EU 2020-strategin från att bli en dålig kopia av ett dåligt original.
Regina Bastos
(PT) Herr talman! Vi står inför ökande globala förändringar som får förödande konsekvenser för våra ekonomiska, politiska och sociala system och därmed för alla våra medborgare. Vi upplever just nu en aldrig tidigare skådad försvagning av staternas förmåga att bemöta problem. EU måste därför kartlägga gemensamma orsaker och allierade, och agera på ett tydligt och enat sätt i världen.
Extraordinära situationer kräver tydliga gemensamma åtgärder. Om vi inte vidtar de nödvändiga kraftfulla åtgärderna och tar ett kollektivt ansvar kommer EU att förpassas till marginalisering och utarmning. Endast ett starkt EU som respekterar kollektiva regler kommer att kunna ge ett tillfredsställande svar på den nya tidens problem.
Försvagade och skuldsatta stater har inte kapacitet att skydda sina medborgare. Vi måste därför kunna vinna tillbaka allmänhetens förtroende, vinna striderna om stabiliteten, budgetåtstramningarna, skapandet av arbetstillfällen, stabiliteten i den monetära unionen, globaliseringen och de strategiska valen.
Vi måste göra det, annars riskerar vi att äventyra vår framtid. Framtiden vinns genom att engagera sig för den sociala sammanhållningen, säkerställa freden och bygga en ny modell som grundas på värderingar om frihet, social rättvisa och ansvar. Därför utgör 2020-strategin och de integrerade Europa 2020-riktlinjerna väsentliga delar av en ny cykel av tillväxt och sysselsättning i EU.
För att vi ska kunna tillämpa detta korrekt och genomföra det måste vi fastställa tydliga kvantifierbara mål för sysselsättning, utbildning och fattigdomsbekämpning. Om strategin ska bli framgångsrik och kunna genomföras korrekt är det också viktigt att vi gör allt för att underlätta medlemsstaternas uppfyllande av sina nationella mål.
Constanze Angela Krehl
(DE) Herr talman! Den nuvarande sammanhållningspolitiken tog sin början under rubriken Lissabonstrategin. Jag är dock övertygad om att sammanhållningspolitiken kan och kommer att göra ett enormt bidrag till Europa 2020-strategin, inte bara för att vi har en stor budget jämfört med den övriga EU-politiken, utan framför allt på grund av att sammanhållningspolitiken möjliggör hållbar utveckling i våra regioner och garanterar en god övervakning av omstruktureringarna och utmaningarna i våra regioner.
Det finns dock en viktig fråga här som jag än en gång vill klargöra, och det gäller vår grupp också: vår sammanhållningspolitik kan bara fungera om den ekonomiska utvecklingen betraktas som lika viktig som den sociala utvecklingen och som att erbjuda utbildning åt arbetstagare. I princip måste vi ta ett gemensamt ansvar för de medel som finns tillgängliga för oss. Det är lite som med maskin- och programvara - det ena kan inte fungera utan det andra.
Ramona Nicole Mănescu
(RO) Jag vill börja med att gratulera Ricardo Cortés Lastra för hans insatser vid utarbetandet av sitt betänkande. I betänkandet betonas återigen sammanhållningspolitikens viktiga bidrag för att uppfylla EU 2020-strategins mål. Vi måste därför se till att sammanhållningspolitikens regionala fokus erkänns som ett led i denna strategi.
Vi är alla medvetna om att ett effektivt genomförande av strategin till mycket stor del beror på hur den utformas. Därför anser jag att de lokala och regionala myndigheterna bör medverka även på utarbetningsstadiet för att garantera att riktigt effektiva resultat uppnås senare. Samtidigt garanterar ett bättre styre på flera nivåer att sammanhållningspolitiken genomförs effektivt på nationell, regional och lokal nivå.
Eftersom denna politik gagnar medlemsstaterna anser jag att de måste behålla den viktiga roll som de har i beslutsprocessen när det gäller sammanhållningspolitiken i rådet. Slutligen vill jag välkomna erkännandet av den roll som strukturfonderna har givits när det gäller att uppnå strategins mål. Jag vill dock fästa er uppmärksamhet på att vi återigen måste undvika fallgropen att i framtiden använda dessa fonder som ett sätt att bestraffa medlemsstater. Jag anser att ett sådant handlande går stick i stäv mot sammanhållningspolitikens verkliga mål.
François Alfonsi
(FR) Herr talman! Nyckelordet i denna 2020-strategi är tillväxt. Det spelar ingen roll om vi väljer att kalla den intelligent, hållbar eller solidarisk, vi är nu i klorna på en kris i EU som inte kommer att ta slut i morgon. De kvantifierbara målen för denna 2020-strategi - att öka sysselsättningen, minska fattigdomen och så vidare - är bara fromma förhoppningar, eftersom de använder samma modell som Lissabonstrategin, vilken misslyckades.
EU står inför en kris som kräver ett betydligt mer visionärt och politiskt projekt, ett projekt med nya idéer, vilket helt saknas i denna 2020-strategi.
Jag vill lyfta fram en sådan idé. Borde vi inte äntligen fastställa ett mål för att stärka EU:s kulturella mångfald, en av EU:s grundläggande värderingar? Detta skulle kunna förse oss med råmaterial, utan motstycke i någon annan världsdel, för den ekonomiska utvecklingen i vårt EU, genom användning av immateriella tillgångar, såsom kulturekonomin, och av materiella tillgångar, såsom våra regionala specialiteter.
Dessutom håller en strategisk vision på att utvecklas som är nästan helt inriktad på medlemsstaterna. Ändå fortsätter dessa stater, med sina gränser, traditionella sätt att tänka och centraliserade förvaltningar, att konservera EU i en föråldrad form.
En större regional dimension krävs i EU:s framtida strategi. Makroregionala strategier som syftar till att omorganisera politiken om markanvändningen kring kontinentens livsuppehållande naturliga bassänger, som också är dess kulturella och historiska centrum - Östersjön, västra Medelhavet, Donau, Alperna, Atlantbågen, och så vidare - måste också uppmuntras.
Detta förhållningssätt håller successivt på att anammas, t.ex. i Östersjön, men det har inte tagits upp i 2020-strategin, och därför kan det mycket väl kvävas i sin linda när medlen för dess genomförande måste frigöras. Den 2020-strategi som presenteras för oss kännetecknas därför, enligt vår uppfattning, av ett mycket konventionellt och teknokratiskt förhållningssätt; den saknar en politisk vision.
Zbigniew Ziobro
(PL) EU 2020-strategin är ett dokument som syftar till att fastställa inriktningen för unionens utveckling under de kommande tio åren. Om detta dokument inte ska dela samma öde som Lissabonstrategin måste det dock vara mer realistiskt och ligga närmare medlemsstaternas ambitioner. Med tanke på detta bör vi uppskatta de ändringsförslag som parlamentet antagit när det gäller kommissionens förslag, som särskilt omfattar stärkande av den gemensamma marknaden, minskning av protektionismen, fortsatt sammanhållningspolitik och stödjande av jordbruket.
Det måste dock ändå understrykas att det är nödvändigt att bedriva klimatpolitiken mer rättvist, med andra ord på ett sätt som inte genom alltför tunga bördor innebär att länderna i Central- och Östeuropa alltid kommer att förbli EU:s fattiga kusiner från landet.
Slutligen vill jag påpeka att det centrala begreppet i EU:s strategi är innovation, men vi får inte glömma att fortsätta med sammanhållningspolitiken och stödet till jordbruket, eftersom det är detta som gör det möjligt för de fattigare regionerna att överbrygga klyftan i utvecklingen.
Mario Borghezio
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Enligt min åsikt är en industripolitik som fokuserar enbart på internationellt verksamma högteknologiska företag inte den bästa vägen till framgång. Vi får inte glömma hela sektorn med små och medelstora företag, där både småskaliga tillverkare och återförsäljare ingår. Innovationspolitiken bör även rikta sig till dem.
I synnerhet bör denna strategi garantera förhållanden som ger små och medelstora företag samma villkor som sina konkurrenter utanför EU genom antagande av skyddsklausuler och starka, effektiva åtgärder för att bekämpa det ytterst allvarliga problemet med varumärkesförfalskning, bl.a. genom effektiva handelspolitiska skyddsinstrument. Det är viktigt att styrningen av Europa 2020-strategin inte bör ligga enbart i händerna på kommissionen, utan i stället utföras på olika nivåer, t.ex. nationell och makroregional nivå.
Vi måste börja formulera en politik och strategi som fokuserar på lokal nivå och verkligheten för tillverkningsindustrin ute på fältet, och jag skulle här vilja betona behovet av att uppmärksamma situationen för tillverkningsindustrin i Padanien. Med andra ord efterlyser vi mer uppmärksamhet för den faktiska situationen för tillverkningsindustrin ute på fältet, med fokus framför allt på de små och medelstora företagens struktur; som jag sade utgör denna ryggraden i tillverkningen i alla länder i EU, och därför är det där det verkliga framtidshoppet för EU:s tillverkningsindustri och utveckling ligger.
Bendt Bendtsen
(DA) Herr talman! Målet var att vi skulle bli ”den mest konkurrenskraftiga och kunskapsbaserade ekonomin i världen”, men det blev inte så. De utmaningar som EU står inför under de kommande åren är enorma. De problem som vi ser i dag i Grekland, och kanske även snart kommer att se i ett antal andra länder, är resultatet av två saker: brist på konkurrenskraft i EU och det faktum att européerna har levt över sina tillgångar. Med andra ord har vi använt mer pengar än vi har tjänat, och vi har använt mer pengar än vår produktivitet tillåter.
Många ekonomer vill göra ekonomi mer komplicerat än det är, men förklaringen är ganska enkel: marknaderna har helt enkelt förlorat sin övertygelse om att EU:s skuldtyngda länder kan konkurrera och leva upp till sitt ansvar - det är orsaken till allt detta. EU:s största problem är, som jag sade, en bristande konkurrenskraft, och det är det problemet som det är tänkt att 2020-strategin ska lösa. Vi måste öka vår konkurrenskraft i förhållande till andra länder, och medlemsstaterna måste få ordning på sina ekonomier samtidigt som de investerar i framtiden.
Det kan faktiskt vara nödvändigt att göra nedskärningar i det vi kallar välfärdstjänster för att kunna använda pengarna till utbildning och forskning. Små och medelstora företag är ryggraden i EU:s ekonomi. Vi måste därför ta dem på allvar i denna strategi. De saknar kapital och de har svårt att låna pengar. Vi måste göra någonting åt detta. Många små och medelstora företag utestängs från offentliga upphandlingar, både i medlemsstaterna och särskilt när det gäller EU-anbud, där stora företag prioriteras.
Slutligen vill jag säga att den administrativa bördan också är något som vi måste kämpa med hela tiden. De administrativa regler som vi fastställer är naturligtvis en större belastning för små företag, som har mycket få anställda. Slutligen måste vi hjälpa små och medelstora företag att komma in på exportmarknaderna.
Sergio Gaetano Cofferati
(IT) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag tror att vi alla löper en stor risk att enbart fokusera på krisen. Efter de åtgärder som har vidtagits för att inrätta fonden för att försvara euron i syfte att hjälpa länder i svårigheter och för att stoppa spekulation, har diskussionerna i denna kammare till stor del fokuserats på ämnena förnyelse och stabilitet, samtidigt som allt annat har försummats. Detta är frågor för medlemsstaterna.
Vi har fokuserat vår uppmärksamhet så snävt att frågorna om finans- och banksystemet och de därmed sammanhängande problemen med tillsyn och reglering har förts åt sidan och nästan blivit bortglömda. Jag är dock övertygad om att det behövs ett sinne för proportioner i vår utformning av politiken. Det är ingen slump att pakten har kallats ”stabilitets- och tillväxtpakten”. En ännu mer korrekt titel hade varit ”pakten stabilitet för tillväxt”.
Vi måste börja tala om tillväxt och utveckling igen. Det är det bästa sättet att stoppa spekulation och i stället skapa förtroende hos verkliga investerare. Utan förslag om tillväxt - jag tänker på den finanspolitiska enhetlighet som Mario Monti har talat om, resurser för investeringar, tillgängliggörande av euroobligationer samt sammanhållningsinstrument, för sammanhållningen är en mycket viktig faktor för konkurrenskraften - kommer det att bli svårt att skapa detta positiva klimat, särskilt i det läge vi befinner oss i just nu.
Olle Schmidt
Herr talman! Den senaste tiden har visat på vikten av sunda statsfinanser. Det är därför minst sagt egendomligt att föredraganden Liam Hoang Ngoc vill mildra, och till och med stryka, skarpa skrivningar om att stabilitets- och tillväxtpakten ska följas. Tvärtom, det är bra och nödvändigt att EU nu koncentrerar sig på att få kontroll på den galopperande skuldsättningen. Framtiden kan annars vara än mer förfärande.
Jag var ledamot i Sveriges riksdag på 90-talet. Jag satt i finansutskottet när våra offentliga finanser kollapsade. Jag är inte speciellt stolt över det, men så är sanningen. Ett tag hade vi en ränta på 500 procent! Den var på väg upp på 2 000 procent, då närmade vi oss bananrepublikens status. Men inte ens de här 500 procenten räckte. Vår valuta havererade och George Soros segrade.
En hård tid väntade det svenska folket, men vi lärde oss en sak, Liam Hoang Ngoc - vi lärde oss att hålla ordning på finanserna! Samma sak gäller i Europa - ordning och reda ger stabilitet och tillväxt.
Michail Tremopoulos
(EL) EU står inför ännu en flerdimensionell kris i dag, som drabbar sysselsättningen och personer med låga inkomster särskilt hårt. I EU:s begynnelse fanns det bara fattigdom där det inte fanns något arbete. I dag är 9,6 procent av européerna arbetslösa, och 8 procent av arbetstagarna lever på inkomster under existensminimum. Vilka är utsikterna för 2020?
Denna kombination av arbetslöshet och fattigdom förvärras av det tryck som skapas på grund av att det är så enkelt att säga upp arbetstagare. På EU-nivå finns det inget skydd mot uppsägning, och den nationella lagstiftningen håller på att urvattnas, som i Grekland. Allt detta sker under Europeiska året för bekämpning av utslagning och fattigdom.
Vi behöver därför en minimiram av negativa incitament för uppsägningar. Det har lagts fram flera förslag. Utgångspunkten är att massuppsägningar av företag som rapporterar en vinst i samma land ska betraktas som oegentliga metoder. Den logiska konsekvensen är att de undantas från EU-bidrag och blir föremål för högre skatter och böter och tvingas betala tillbaka finansieringen. Frågan är om ansvaret ingår i företagens skyldighet att fungera som en del av samhället eller om de anser att det är godtagbart att bete sig som konkurrenter till de anställda.
Vicky Ford
(EN) Herr talman! Jag välkomnar många av målen i EU 2020-strategin: Fokus på tillväxt som leds av innovativa företag, på hållbar tillväxt och på att uppnå hög sysselsättning. Men för att uppnå detta räcker det inte med vackra ord: EU måste också omsätta dem i handling.
När vi exempelvis genomför nödvändiga reformer av finansiella tjänster måste vi komma ihåg att innovativa företag och dessa arbetsgivare behöver tillgång till kapital på de globala marknaderna. Våra medlemsstater behöver också få tillgång till de globala kapitalmarknaderna, och även om alla blickar är fokuserade på den europeiska stabiliseringsfonden och huruvida den har lett till någon minskning av den omedelbara instabiliteten är det i grunden så att långsiktigt förtroende endast kan erhållas om, liksom denna ambitiösa tillväxt, vi får kontroll över våra underskott och om de offentliga finanserna blir hållbara.
Johannes Hahn
Herr talman! Jag tror att dagens debatt har visat och bevisat att parlamentet kan och bör ge ett betydande bidrag till utvecklingen av strategin. Med tanke på mitt ansvarsområde vill jag särskilt tacka Lambert van Nistelrooij och Ricardo Cortés Lastra för deras betänkanden. Jag vill också tacka alla som har varit intensivt engagerade i detta arbete, för de kommer att få stort inflytande över utformningen av regionalpolitiken och båda betänkandena har visat hur viktigt det är att beakta alla regioner i EU och att regionalpolitiken kan och måste vara en politik för alla regioner, både nu och i framtiden.
I båda betänkandena understryks de positiva effekterna av denna åtgärd. Jag vill särskilt tacka Ricardo Cortés Lastra för detta betydande bidrag och för att han har lyft fram vad Lissabonstrategin trots all kritik ändå har lyckats åstadkomma. Det är ju trots allt inte bara tanken, utan själva tillämpningen av begreppet öronmärkning som har haft en betydande inverkan här, särskilt inom områdena innovation och forskning.
Elisabeth Schroeder kanske tycker att detta är ett beskt piller, men självklart måste man fastställa ett mål. De regioner som har lokala strukturer och enskilda projektutvecklare har dock haft, och kommer att ha i framtiden, möjligheten att genomföra enskilda projekt och uppnå sina mål under en och samma struktur. Naturligtvis behöver vi tyngdpunkter och vi måste prioritera, och det är tanken bakom öronmärkningen. Vi kan dock åstadkomma en hel del genom att tillämpa en nedifrån och upp-strategi och en uppifrån och ner-strategi på samma gång.
Den strategiska rapport som jag nyligen lade fram om de 27 medlemsstaternas rapporter om situationen hittills när det gäller genomförandet under den nuvarande programperioden visar dessutom hur hållbar och förnuftig öronmärkningen faktiskt har varit, för 63 miljarder av de 93 miljarder euro som hittills har anslagits har använts till Lissabonmålen, det vill säga till forskning, innovation, investeringar i utbildning och slutligen även till transport och infrastruktur i ordens vidaste bemärkelse.
Regionalpolitiken - och detta framgick mycket tydligt av Lambert van Nistelrooijs betänkande - är en drivande kraft bakom innovation som kan driva på utvecklingen samt göra det europeiska samhället mer globalt konkurrenskraftigt och se till att det förblir det. Det har visats att hela 246 av de mer än 450 operativa programmen är inriktade på forskning och innovation. Detta visar mycket tydligt att tyngdpunkter som forskning och utveckling är nödvändiga och att de måste fortsätta att vara det.
Detta motiverar varför vi för den innevarande programperioden borde anslå 86 miljarder euro endast för detta område, vilket är tre gånger mer än för perioden 2000-2006. Vi måste dock självfallet se till att det blir bättre samordning, särskilt inom områdena forskning och innovation. Det finns ingen motsättning mellan hög kompetens och bred geografisk spridning. Det måste vara vårt mål att främja kompetensspridning, och inte kompetensflykt från några eller många regioner till ett fåtal. Tvärtom måste vi garantera spridning av kunskap och rörlighet för de inblandade personerna, särskilt när det gäller forskning, innovation och utveckling.
Ett av de viktigaste målen bör vara, särskilt om vi betraktar den kommande programperioden, att gå från en strategi som enbart är prestationsbaserad, vilket innebär god ekonomisk förvaltning, till ett starkare resultatbaserat tillvägagångssätt och perspektiv. Detta måste vara ett av EU 2020-strategins stora framsteg jämfört med Lissabonstrategin, att vi verkligen kan dela upp de europeiska målen i nationella, regionala och slutligen lokala mål och därigenom göra strategierna konkreta, synliga och begripliga.
En sista kommentar: regionalpolitiken är enligt min uppfattning en investeringspolitik som berör investeringar i alla regioner. Slutligen kan alla regioner dra nytta av framgångsrika investeringar som har gjorts i enskilda regioner, eftersom vi måste komma ihåg att två tredjedelar av den europeiska exporten i varje enskild medlemsstat sker till något av de 26 andra EU-länderna. Det innebär att om det går bra för dessa länder kommer det också att gå bra för den 27:e medlemsstaten. Detta måste vara ett av våra mål. Om vi i dag också talar om hur vi ska hantera krisen kan vi inte enbart diskutera budgetsanering, då tillväxten också utgör en mycket viktig faktor. Endast på detta sätt kan vi på lång sikt lyckas ta oss ur krisen, och regionalpolitiken kan ge ett betydande bidrag till det.
László Andor
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Fem plus två frågor har ställts om ekonomisk styrning och Europa 2020. Jag ska göra mitt bästa för att svara på fem minuter, och för att göra det kommer jag att tala engelska i stället för mitt modersmål.
Ärade ledamöter! Den första frågan handlar om hur kommissionen avser att förstärka övervakningen av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken och hur kommissionen tänker se till att de nationella parlamenten och Europaparlamentet får en aktiv roll i den multilaterala övervakningsprocessen.
Som svar på den första frågan vill jag hänvisa till kommissionens meddelande om Europa 2020, där kommissionen föreslår att Europaparlamentet bör spela en viktig roll, inte bara i egenskap av medlagstiftare utan också som en drivkraft för att mobilisera medborgarna och de nationella parlamenten. Kommissionen betonar också vikten av att upprätta en ständig dialog mellan olika politiska nivåer, t.ex. nationella, regionala och lokala myndigheter, nationella parlament samt arbetsmarknadens parter och företrädare för det civila samhället.
Den andra frågan rör stabilitets- och tillväxtpakten samt de ytterligare instrument som kommissionen kan tänka sig att skapa för att komplettera denna pakt. Här vill jag hänvisa till vårt meddelande om förstärkt samordning av den ekonomiska politiken, som vi antog förra veckan. I detta meddelande anger kommissionen förslag om att förstärka efterlevnaden av stabilitets- och tillväxtpakten och fördjupa den finanspolitiska samordningen. Rent konkret avser kommissionen att göra budgetövervakningen och samordningen av politiken mer framåtblickande. Särskilt i euroområdet tycks en mer långtgående strategi för utvärdering av budgetpolitiken vara motiverad, även en mer genomgripande översyn av bristerna i de nationella budgetplanerna innan de antas. För att ge medlemsstater de rätta incitamenten att ta itu med finanspolitiska obalanser kan dessutom förfarandet vid alltför stora underskott fås att fungera bättre genom att förfarandena påskyndas, särskilt med avseende på medlemsstater som upprepat bryter mot pakten. Kommissionen föreslår också att stärka ramen för makroekonomiskt förebyggande för medlemsstaterna i euroområdet genom att upprätta en permanent ram för krislösning. Enligt den föreslagna mekanismen skulle EU kunna emittera skuld för att finansiera nödlån till en medlemsstat i euroområdet som befinner sig i nöd.
Den tredje frågan gäller skillnaderna mellan två dokument från kommissionen: å ena sidan meddelandet om de offentliga finanserna i EMU 2006 från juni 2006 och å andra sidan 2008 års EMU 10-rapport. De politiska rekommendationer som vi gjorde 2006 var inriktade på de förändringar som reformen av pakten 2005 medförde. EMU 10-rapporten från 2008 ligger i linje med vad som skrevs vid den tiden, till exempel om betydelsen av långsiktig hållbarhet, om behovet av att skapa incitament i goda tider och om den positiva roll som nationella finanspolitiska ramar spelar. Samtidigt kräver lärdomarna av mer än 10 år med EMU och den senaste tidens effekter av krisen en uppdaterad men ändå konsekvent bedömning. Förra veckans meddelande om förstärkt samordning av den ekonomiska politiken är inriktat på att göra pakten strängare både när det gäller dess förebyggande och dess korrigerande del. Det innehåller också detaljerade förslag mot bakgrund av de nya möjligheter som Lissabonfördraget ger.
Vi föreslår ett stärkande av stabilitets- och tillväxtpakten, både när det gäller dess avskräckande och korrigerande aspekter, en utvidgning av övervakningen av makroekonomiska obalanser och konkurrenskraftens utveckling inom euroområdet, ett införande av en ”europeisk termin” för att stärka den förhandsintegrerade samordningen av den ekonomiska politiken, och slutligen att vi arbetar för en robust och permanent krislösningsmekanism för medlemsstater i euroområdet som befinner sig i finansiell nöd.
Den fjärde frågan avser den arbetsgrupp som inrättades av Europeiska rådet i mars 2010 för att förbättra den ekonomiska styrningen inom unionen. Kommissionen kommer att samarbeta på ett konstruktivt sätt i unionens intresse och med full respekt för sin initiativrätt. Förra veckans meddelande utgör redan ett betydande bidrag till arbetsgruppen. Europaparlamentet är i detta sammanhang självfallet en mycket viktig aktör när det gäller att reformera den ekonomiska styrningen i EU. Genom sitt arbete och sina betänkanden i de berörda utskotten - särskilt dem som är kopplade till den ekonomiska krisen - ger parlamentet redan värdefulla bidrag till överläggningarna i arbetsgruppen.
Den femte och sista frågan handlar om det förtroende som måste återupprättas på europeiska banker och finansiella marknader och i det europeiska projektet i allmänhet. Jag ska bara sammanfatta det mycket snabbt, eftersom det är ett brett ämne. Jag anser att det finns tre viktiga frågor som bör lyftas fram här: för det första betydelsen av finansiell reglering för att skapa ett mycket säkrare finansiellt system, för det andra att göra bestämmelserna om budgetmässig stabilitet mycket tydliga, öppna och begripliga för alla och för det tredje att återställa tillväxtpotentialen i EU. Därför spelar Europa 2020 en viktig roll även i detta sammanhang. Dessa inslag är därför enligt min mening lika viktiga när det gäller att återställa förtroendet för det europeiska projektet.
Detta leder mig in på de två frågorna om Europa 2020-strategin. I linje med slutsatserna från Europeiska rådets vårmöte, särskilt när det gäller de överordnade målen för Europa 2020-strategin, har kommissionen börjat arbeta med medlemsstaterna för att fastställa nationella mål för att stödja de övergripande målen. För att underlätta detta arbete har Sysselsättningskommitténs arbetsgrupp för indikatorer utarbetat två alternativa tekniska lösningar som visar vad varje medlemsstat skulle behöva göra för att garantera att EU uppfyller 75-procentsmålet när det gäller sysselsättningen.
Under den sista veckan i april och första veckan i maj höll kommissionen och ordförandeskapet en rad bilaterala diskussioner för att utbyta några inledande tankar om potentiella nationella mål för strategin. Dessa diskussioner var mycket givande eftersom de gav oss en första uppfattning om var medlemsstaterna står och gjorde det möjligt för oss att förstå de mycket speciella ekonomiska omständigheter som kännetecknar varje enskild medlemsstat. De bilaterala mötena visade att de flesta medlemsstater helhjärtat stöder de övergripande målen och är redo att sätta upp ambitiösa nationella mål för att uppnå de övergripande mål som fastställdes vid Europeiska rådets vårmöte. Grundat på det övergripande utfallet av dessa möten kommer kommissionen att sammanställa resultaten, som sedan kommer att tjäna som ett underlag för de olika rådskonstellationerna i maj och juni. Om det finns skillnader mellan EU:s mål och summan av de nationella målen har vi för avsikt att fortsätta diskussionerna med medlemsstaterna för att se hur insatser på nationell nivå eller EU-nivå kan föra EU närmare målen. Europeiska rådet har sagt att det kommer att granska det övergripande målet i juni på grundval av ytterligare arbete.
Det finns ett särskilt intresse för en förklaring av fattigdomsmålet, om ni tillåter mig. Europeiska rådets vårmöte uppmanade kommissionen att hjälpa medlemsstaterna att fastställa lämpliga indikatorer som ligger till grund för EU:s övergripande mål för social integration, särskilt genom att minska fattigdomen. Efter att ha hört de olika medlemsstaternas farhågor har kommissionen lagt fram ett möjligt kompromissförslag. Förslaget bygger på tre viktiga fattigdomsindikatorer i EU, nämligen: fattigdomsrisk, materiell fattigdom och antalet arbetslösa hushåll. Tillsammans speglar de fattigdomens mångfacetterade karaktär och de olika situationer som medlemsstaterna befinner sig i. Ett antal delegationer har uttryckt sitt stöd för kommissionens förslag inom kommittén för socialt skydd, medan en del andra insisterar på att inbegripa en arbetsmarknadsdimension i det EU-mål som har fastställts. Kommissionen undersöker aktivt möjliga lösningar.
När det gäller styre vill jag försäkra er att vi sätter stort värde på er roll i den nya strategin och era synpunkter. Ordförande José Manuel Barroso har klargjort att en av hans största angelägenheter under sin andra mandatperiod är att låta parlamentet delta i större utsträckning i Europa 2020. Vi gör vårt bästa för att se till att parlamentet får tillräckligt med tid för att kunna formulera en ståndpunkt i år. Jag är personligen fast besluten att hjälpa er i denna process på alla möjliga sätt. Vi måste ha alla de viktigaste EU-institutionerna med oss om vi ska kunna få det politiska ansvarstagande som behövs för att strategin ska lyckas.
När det gäller utbildning och yrkesutbildning, som är föremål för den andra frågan om Europa 2020, vill jag bara säga följande. Redan i krisåterhämtningsplanen från november 2008 uppmanade kommissionen medlemsstaterna att fortsätta investera i utbildning och yrkesutbildning, och vi kommer att behålla detta fokus. I allmänhet har medlemsstaterna reagerat positivt på uppmaningen att inrikta återhämtningsåtgärderna på smarta investeringar i resurser för framtida tillväxt. Många regeringar har varken minskat sina studiestöd eller dragit ner på utbildningsplatserna. Tvärtom har många återhämtningspaket innehållit åtgärder för att stödja mer omfattande deltagande i utbildning, särskilt högre utbildning. Trots krisen har de utbildningsbudgetar som aviserats för 2010 varit oförändrade eller ökat i många medlemsstater. Trots detta ser vi dock tecken på planerade minskningar i en del andra länders utbildningsbudgetar.
Vi bör komma ihåg att vissa regeringar redan hade planerat - och i vissa fall genomfört - allmänna nedskärningar i de offentliga budgetarna innan krisen inleddes. Många av dessa nedskärningar skulle påverka utbildningen. Andra medlemsstater undersöker möjligheterna att diversifiera finansieringskällorna. Kommissionen kommer att fortsätta att följa denna fråga noga. I vissa länder kommer de ekonomiska begränsningarna inte att visa sig förrän nu. Vi kommer att övervaka de allmänna statsbudgetarna och effektiviteten av investeringarna.
På EU-nivå och inom den befintliga fleråriga budgetramen avser kommissionen att prioritera åtgärder till stöd för Europa 2020-målen. Att öka den ekonomiska återhämtningen genom att investera i EU:s ungdomar och bygga morgondagens infrastruktur är prioriteringarna i det förslag till budget för 2011 som kommissionen nyligen antog. Stödet till huvudinitiativet ”Unga på väg” innebär ett stärkande av programmen ”Livslångt lärande” och ”Aktiv ungdom” samt åtgärderna ”Marie Curie” och ”Erasmus för företagare”.
Låt oss inte glömma att vi också ingriper på detta område genom strukturfonderna. Europeiska socialfonden, med en budget på 76 miljarder euro under perioden 2007-2013, hjälper ungdomar att gå från utbildning till arbetslivet. Den hjälper också människor att återvända till utbildning för att förnya och utöka sina kunskaper. Omkring en tredjedel av dem som får stöd från Europeiska socialfonden är unga människor. Fonden fördelar också 8,3 miljarder euro, vilket motsvarar ungefär 11 procent av den totala budgeten, till reformeringen av medlemsstaternas utbildningssystem.
Allt detta visar att Europa 2020-strategin betonar tanken på en kunskapsbaserad ekonomi och att utbildning och yrkesutbildning står i centrum för detta. Vi kommer att se till att vi har tillräckliga resurser för att nå våra mål.
David Casa
(MT) Det är oroande att den ekonomiska krisen kommer att ge upphov till långsiktiga konsekvenser. Med en stigande ålder på befolkningen kommer medlemsstaternas utmaning när det gäller att garantera hållbarhet på området social välfärd också att öka. Jag kan förstå att de offentliga utgifterna måste diversifieras för att EU ska kunna uppfylla sin 2020-vision, men jag anser också att dessa utgifter måste utgöra en del av den nationella finanspolitiken. Nedgången i födelsetal och en allt äldre befolkning kräver en förändring av politiken om vi ska kunna garantera hållbara offentliga finanser. Dessutom måste man hålla i minnet de ökade pensionskraven och det ökade behovet av medicinsk hjälp.
När det gäller demografiska förändringsmönster behöver EU en strategi för att motivera äldre medborgare att vara kvar längre i arbetslivet. Det är viktigt att vi diskuterar sådana strategier mot bakgrund av de särskilda kraven i de olika medlemsstaterna. Vi kan inte bedriva en enda politik som passar alla. Vi måste se till varje enskilt fall. Därför är det grundläggande att fler personer får anställning och att vi ökar möjligheterna till hög sysselsättning. Detta kommer inte bara minska beroendet av sociala tjänster, det kommer också att innebära att fler personer bidrar till dessa system.
När det gäller sysselsättning och utbildning är det viktigt att EU inriktar sig på en aktiv sysselsättning för alla, med andra ord utnyttjar den fulla potentialen hos alla dem som kan arbeta, särskilt kvinnorna, för att främja integreringen av dem som befinner sig längst bort från arbetslivet och förser dem med alla de verktyg som krävs för att hjälpa dem att lyckas. Herr kommissionsledamot! Nu när vi har suttit på våra respektive poster i några veckor är det dags att kavla upp ärmarna och börja arbeta så att dessa mål uppnås, vilket kommer att öka sysselsättningen inom EU.
Ole Christensen
(DA) Herr talman! Varje dag går tusentals arbetstillfällen förlorade i EU, och Europa 2020-strategin är avsedd att vara EU:s svar på framtida utmaningar i detta avseende och på hur vi kan bevara och stärka vår konkurrenskraft så att vi kan skapa tillväxt och fler arbetstillfällen. Vi måste välja vilken väg vi ska ta: om vi ska konkurrera med låga löner och dåliga arbetsvillkor eller om vi ska konkurrera med kunskaper och färdigheter, gröna arbetstillfällen av hög kvalitet och anständiga villkor på arbetsmarknaden.
I detta avseende är det lite oroande att se kommissionens alltför starka betoning på flexibilitet i flexicurity-modellen. Det kommer inte att leda till någonting. Människor måste vara trygga och säkra för att kunna vara flexibla. Det måste finnas någon form av stöd som människor kan leva på om de förlorar sina jobb. Vidareutbildning måste ges så att personer kan röra sig fritt på arbetsmarknaden för att kunna hitta de bästa arbetstillfällena. Investeringar behövs i medlemsstaterna, men det måste vara investeringar som betalar sig på lång sikt.
Kommissionen måste göra mer för att ta itu med den sociala dumpningen. Den som flyttar från ett land till ett annat för att arbeta måste få arbeta under de villkor som gäller i det nya landet. Kommissionen måste se till att alla omfattas av reglerna om migrerande arbetstagare - de regler som gäller på EU-nivå - och reglerna för den inre marknaden får inte ha företräde framför bestämmelserna om arbetstagarnas rättigheter.
Marian Harkin
(EN) Herr talman! Jag vill bara säga att debatten i eftermiddag återspeglar parlamentets vilja eller rentav insisterande på att få medverka fullt ut i denna process. Med tanke på min begränsade tid vill jag bara göra tre snabba påpekanden. Jag stöder kommissionsledamot Olli Rehns uttalande - och även kommissionsledamot László Andors uttalande i dag - när det gäller granskningen av medlemsstaternas budgetar. Vid ett tillfälle såg det ut som att euroområdet och EU inte skulle kunna hålla ihop fram till 2020. Så för att se till att vi inte bara överlever utan också frodas, är det mycket viktigt att medlemsstaterna uppfyller de åtaganden och löften som redan gjorts. Att kasta in jästen i ugnen när brödet är bakat har alltid visat sig vara meningslöst.
För det andra har medlemsstaterna och EU under de senaste 18 månaderna fokuserat nästan uteslutande på en stabilisering av finansinstituten. Vi har faktiskt varit helt uppslukade av detta. Även om detta är viktigt har väldigt många medborgare förlorat förtroendet och känner sig nu övergivna. De söker stöd från medlemsstaterna och de hoppas att EU ska skapa en ram som främjar sysselsättning och företagaranda och stöder små och medelstora företag, men ytterst måste denna ram koppla ihop tillväxten i ekonomin med skapandet av ordentliga arbetstillfällen och en bättre välfärd för alla medborgare, särskilt för dem som lever under existensminimum.
Slutligen befinner vi oss i ett krisläge när det gäller ungdomsarbetslösheten. I ett dokument från kommissionen som offentliggjordes i går bekräftades att ungdomsarbetslösheten i EU ligger på 20 procent, vilket är dubbelt så mycket som prognosen för den totala arbetslösheten. Denna kris är lika verklig och omedelbar som den ekonomiska krisen, och även om jag hörde kommissionsledamotens kommentarer om ungdomsinitiativ och jag välkomnar dem, måste det finnas verklig samordning mellan, och ett starkt inflytande över, medlemsstaterna för att dessa initiativ ska omvandlas till konkreta arbetstillfällen.
Janusz Wojciechowski
(PL) Europa 2020-strategin innehåller ambitiösa mål som det är svårt att invända mot, men målen är definierade som om EU redan var rikt, fritt från bekymmer och enbart tänkte på att bygga en god framtid. Samtidigt vet vi att det finns många saker att oroa sig för, och framför allt finns det många skillnader i nivån på utvecklingen av de rika och fattiga länderna och regionerna i EU.
Jag noterar med förvåning att det bland prioriteringarna i strategin inte finns någon plats för utveckling av jordbruket, trots att vi ändå vet att världen fram till år 2050 måste öka sin produktion av livsmedel med 70 procent, eftersom människor i världen blir fler och fler och allt mindre mark används för jordbruksproduktion. Det är svårt att förstå varför utvecklingen av jordbruket inte behandlas som en prioritering i strategin.
Jordbruk innebär livsmedelssäkerhet och ekologisk säkerhet, och dessa saker är väldigt viktiga för oss och kommande generationer. Jag kan inte tänka mig en ansvarsfull utvecklingsstrategi för EU som inte omfattar oro för utvecklingen av det europeiska jordbruket.
Georgios Koumoutsakos
(EL) Herr talman! Innan vi talar om 2020-strategin anser jag att det behövs ett svar på vissa påpekanden som tidigare gjordes av en eller två ledamöter om det grekiska mitten-högerpartiets ståndpunkt om stödmekanismen för den grekiska ekonomin. Vi måste klargöra vissa punkter. Vårt parti har aldrig motsatt sig EU:s stödmekanism för Grekland. Vårt parti hade bara en viss uppfattning om de åtgärder som borde ha tillämpats. De åtgärder som nu tillämpas kommer säkerligen att orsaka en djup lågkonjunktur och stagflation, och regeringen beslutade om dessa åtgärder själv, utan att först ge någon information eller försöka nå en överenskommelse med de andra politiska partierna i Grekland och det grekiska samhället. Majoriteten i regeringen motsatte sig alla försök till överenskommelser som kunde ha resulterat i ett brett och nödvändigt politiskt och socialt samtycke. Jag upprepar att Nea Dimokratia inte motsatte sig EU:s och Internationella valutafondens europeiska stödmekanism. Vi respekterar varenda euro från våra partner, och vi tackar dem för deras stöd. Just därför stödde vi på ett ansvarsfullt sätt en annan mer effektiv policymix. Vi stöder behovet av en sträng budgetdisciplin och en tillväxtpolitik, så att Grekland kan bryta den onda cirkeln av djup lågkonjunktur och galopperande inflation, som har haft sådana förödande konsekvenser för det grekiska samhället och ekonomin, och i slutändan även en negativ inverkan på EU.
När det gäller vår debatt om den ekonomiska krisen och 2020-strategin anser jag att det är dags för konkret handling och påtagliga resultat. Nog sagt. Det är poängen med mitt anförande. Gör det så enkelt som möjligt. Euron är en historisk framgång för den europeiska integrationen och vi bör försvara och rädda den. Därför behöver vi en stark finansiell och ekonomisk styrning, för utan denna 2020-strategi är det risk att vi misslyckas på samma sätt som med Lissabonstrategin.
(Talaren godtog att besvara en fråga (blått kort) i enlighet med artikel 149.8 i arbetsordningen.)
Marc Tarabella
(FR) Herr Koumoutsakos! Ni är inte lite fräck! Jag hörde er just tala om den grekiska regeringen och hur den inte brydde sig om att rådfråga er, de olika parterna eller det civila samhället före genomförandet av åtgärderna. Jag måste dock säga att den nuvarande grekiska regeringen inte på något sätt bär ansvar för situationen. Den har blivit ett offer för spekulanter, som jag kommer att kritisera i mitt anförande om en stund. Men det är också min plikt att peka på det ansvar som bärs av den förra regeringen, som snyggade till siffrorna under många år, och det faktum att ert parti var vid makten i minst två mandatperioder. Jag anser därför att ansvaret vilar mer på Grekland och att det politiska ansvaret vilar på ert parti. Har ni något svar på denna fråga, herr Koumoutsakos?
Georgios Koumoutsakos
(EL) Herr ledamot! Ert inlägg bygger på dålig information. Den tidigare grekiska regeringen tog över en ekonomi som var mycket djupt skuldsatt, en ekonomi på ruttna fundament, och dessa kroniska problem som var djupt rotade sedan 30 år tillbaka lyftes fram och förvärrades av den stora internationella ekonomiska krisen.
Naturligtvis gjordes en del misstag av den förra regeringen, men mycket större misstag har begåtts, antingen på grund av svaghet eller brist på mod, av den nuvarande regeringen, som väntade minst fem månader för länge med att vidta de åtgärder som krävdes för att tygla situationen, och i och med detta förvandlades den underskottskris som finns i varje land till en lånekris, som ni mycket väl vet.
Det är så vi har kommit fram till dagens drastiska situation. Detta är det självkritiska svar som jag ger er, men här gäller det gamla ordspråket ”den av er som är fri från synd ska kasta första stenen”.
Edward Scicluna
(MT) Herr talman! Aldrig förr har vikten av långsiktig hållbarhet i de offentliga finanserna hamnat i förgrunden på ett så dramatiskt sätt. Det vore lätt och naturligt att säga ”vi varnade er för att inte förlora kontrollen över era underskott och skulder”, och vi har all anledning att göra det. Men nu när många medlemsstater i EU, även de i euroområdet, har hamnat i denna ohållbara situation, kan vi inte bara försöka förändra den på så kort tid som möjligt och bortse från det allvarliga ekonomiska klimat vi befinner oss i.
Detta är inte en vädjan att skjuta upp våra åtgärder när det gäller de offentliga finanserna. Jag menar inte alls att vi ska göra det. Men att hänsynslöst kräva att EU-länderna ska bedriva svångremspolitik skulle innebära att vi förpassade hela den europeiska regionen till en lång period av långsam ekonomisk tillväxt, om inte värre. Vi har inte råd att dämpa efterfrågan, inte ens i länder med både interna och externa överskott, som har möjlighet att spendera mer och inte mindre.
Vi måste hjälpa de svagare länderna i EU att stimulera sina ekonomier genom export och därmed bidra till att stimulera utsikterna till en ökning av antalet arbetstillfällen. Låt oss inte vara dogmatiska. Denna situation kräver att vi agerar intelligent. Den kräver också en viss flexibilitet inom många sektorer, inte minst i den ekonomiska politiken.
Elizabeth Lynne
(EN) Herr talman! Vi har med rätta hört mycket om den ekonomiska återhämtningen i kommissionens förslag till EU 2020-strategi, men enligt min åsikt inte tillräckligt mycket om fattigdom, och därför blev jag glad när ni nämnde fattigdomsbekämpningen i ert tal.
Vi måste komma ihåg att de mest utsatta i samhället drabbas mer än någon annan av ekonomiska lågkonjunkturer, och det är därför vi måste införa mekanismer för att skydda dem. Till exempel vill jag se ett mål på en 25-procentig minskning av de EU-medborgare som lever i fattigdom samt en garanti på att de som nu är utestängda från arbetsmarknaden kan få tillgång till arbete av hög kvalitet, och att vi samtidigt har mål för att utrota svart arbete.
Vi måste också se till att medlemsstaterna investerar i social trygghet och sociala trygghetssystem och garanterar tillgången till rättigheter, resurser och samhällsomfattande tjänster. Jag skulle också vilja se att medlemsstaterna sätter som mål att utrota hemlösheten i hela EU före 2015, och att utveckla integrerade strategier mot hemlöshet.
På alla dessa områden är det inte bara parlamentet som bör rådfrågas mer - och det gläder mig att ni nämnde det - utan också de icke-statliga organisationer som arbetar på fältet. Den öppna samordningsmetoden på det sociala området måste förstärkas. Vi vet alla att den inte har fungerat så bra som den kunde ha gjort, men jag tror att den kan fungera bra i framtiden om de rätta mekanismerna skapas - men bara då.
Ryszard Czarnecki
(PL) Strategin håller på att antas vid sämsta möjliga tillfälle, när den industriella produktionen i EU har sjunkit till 1990-talets nivåer och bruttonationalprodukten i EU minskade med 4 procent förra året. Det värsta här är dock inte tidpunkten. Det värsta är att så många som fyra av de fem prioriteringar som har presenterats för oss som de viktigaste draghästarna i den europeiska utvecklingen är svåra att betrakta som EU-åtgärder, särskilt sysselsättning, forskning och utveckling, utbildning och kampen mot fattigdom. I princip finns det inget överstatligt med dessa frågor. Det är frågor som de enskilda länderna är ansvariga för. Man kan hävda att endast klimatpolitiken är ett område där vi kan vidta en viss mängd åtgärder på EU-nivå. De andra är uppriktigt sagt en fråga för de enskilda medlemsstaterna.
Marc Tarabella
(FR) Herr talman! I Europa 2020-strategin borde man införliva åsikter om den ekonomiska krisen och föreslå en ny form av styrning i stället för att försöka reparera det nuvarande bristfälliga systemet.
Låt oss först och främst göra oss av med några felaktiga uppfattningar, särskilt dem som rör Grekland. Detta är inte någon grekisk kris. Grekland och dess befolkning är i dag offer för ett hänsynslöst ekonomiskt och finansiellt system, ett system där G20-länderna på ett par dagar pungade ut sammanlagt flera tusen miljarder dollar för att rädda bankerna, men där Grekland får lida i flera månader.
Internationella toppmöten ignoreras nu; det som sker, det sker. Slutligen skulle finansmarknaderna regleras och EU hade oändliga diskussioner, men gamarna har inte försvunnit. Så vad säger alla nu? Att marknadens förtroende måste återvinnas. Men vem är marknaden? Spekulanter, som vi måste blidka som om de vore halvgudar och som vi måste offra till så att vi kan be dem om nåd.
Hur mycket längre måste vi människor stå ut med detta cyniska förhållningssätt? Hur mycket längre ska vi behöva leva under illusionen av en marknad som ger finansiärerna mer än de förtjänar, men som utarmar folket? Vi kan inte låta finansmarknadernas terrorism få hela länder på knä.
En förfalskare löper en stor risk eftersom han attackerar en del av en stats suveränitet: landets valuta. Men när en värdepappershandlare spekulerar i ett lands skuld riskerar han ingenting. När kommer storfinansens ekonomiska brottslingar att straffas ordentligt? Spekulanter som girigt skor sig på allmänhetens bekostnad bör förbjudas, kasinobankerna som spelar hasard med våra medborgares liv och framtid bör avskaffas och EU bör vara skyldigt att övervaka finansmarknaderna ordentligt i stället för att angripa de offentliga tjänsterna.
Mina damer och herrar! Avslutningsvis anser jag att de har spelat oss detta spratt tillräckligt länge. Vi kan ha ett extra toppmöte varje fredag och frigöra miljarder, men om vi inte tar itu med orsakerna till fifflet kommer vi en av dessa fredagar till slut att behöva tillkännage att EU är bankrutt.
Filiz Hakaeva Hyusmenova
(BG) Herr talman! Den europeiska sammanhållningspolitiken har visat sin avgörande roll under åren och har blivit en viktig politik för gemenskapen. Den förser EU-medborgarna med en synlig, mätbar indikator på solidaritet. Dess roll har också erkänts genom dess införande bland målen i Lissabonfördraget. Allt detta förtjänar sin rättmätiga plats i Europa 2020-strategin.
I förslaget till strategi fick denna politik inte den plats den behövde. Därför uppskattar jag mycket betänkandet om att inbegripa sammanhållningspolitiken bland de mål som ska uppnås genom Lissabonfördraget och 2020-strategin, som ger ovärderliga riktlinjer. Vi behöver också en stark sammanhållningspolitik vid den tidpunkt då den ekonomiska krisen minskar antalet arbetstillfällen och försvagar vår konkurrenskraft, och även i framtiden, så att vi kan bekräfta EU som en stark global aktör.
Tillförlitliga riktmärken behövs för att ange effektiviteten och genomslagskraften hos de resurser som investeras i denna politik. Som det står i betänkandet krävs en utvärdering av effekterna av sammanhållningsmedlens inverkan på den regionala utvecklingen, grundad på särskilda indikatorer. För att fastställa indikatorer för utvärdering bör kommissionen överväga och föreslå en tydlig definition av begreppet ”territoriell sammanhållning”, eftersom det är precis vad som står i Lissabonfördraget. Objektiva och precisa kriterier för utvärdering kan endast fastställas efter att man har beaktat definitionen av själva begreppet. Detta kommer att ge en konkret grund för politiken, liksom för institutionerna och medborgarna.
Tamás Deutsch
(HU) Herr talman, mina damer och herrar! Först av allt vill jag uttrycka min uppskattning till föredragandena för deras enastående arbete och tacka kommissionsledamöterna för deras betydande och värdefulla reflektioner.
För några år sedan sade en god vän och mentor till mig att man i livet alltid kommer att stöta på situationer där man antingen är en del av problemet eller en del av lösningen. Enligt min uppfattning är EU 2020-strategin för tillfället mycket mer en del av problemet än en del av lösningen. Jag anser att det är vårt gemensamma ansvar att göra denna strategi mycket mer till en del av lösningen. Låt mig stanna upp ett ögonblick och be er att tänka på att själva namnet på strategin är problematiskt. På de allra flesta av EU:s språk betyder namnet Europa 2020 ingenting alls. Det är svårt att föreställa sig att en gemenskap med mer än 500 miljoner medborgare ska kunna identifiera sig med en strategi baserad på en föreställning om att kunna lösa problemen i deras egna liv, vars namn är så abstrakt och så långt från deras egen verklighet. Detta namn kanske är mycket meningsfullt när det diskuteras av specialister på marknadsföring. Men vi talar inte om specialister på marknadsföring här, utan om vanliga européer.
Det finns en annan klok ungrare som säger: Den som gapar efter mycket mister ofta hela stycket. Enligt min uppfattning gapar EU 2020-strategin - som fortfarande är en del av problemet - efter mycket och mister hela stycket. Det bästa vore kanske om den kunde hantera den viktigaste frågan. I detta sammanhang vill jag påpeka att jag anser att det vi behöver göra är att stärka den regionala utvecklingen. Att stärka den regionala utvecklingen innebär investeringar, tillväxt och nya arbetstillfällen, och jag anser att det allvarligaste problemet för människor i dag är att det behövs fler arbetstillfällen. Detta var de punkter jag ville ge er att fundera över.
Francesco De Angelis
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Lanseringen av Europeiska unionens 2020-strategi markerar i själva verket slutet på förra fasen med Lissabonstrategin, och den kommer att behöva hantera de negativa strukturella effekter som den finansiella, ekonomiska och sociala krisen har skapat och fortsätter att skapa.
För att 2020-strategin ska kunna bli effektiv anser jag att den måste inriktas på två centrala aspekter, för det första ett system för att utvärdera framsteg som inbegriper användningen av mekanismen med morot och piska, för det andra en kraftfull politik för att investera i infrastruktur, naturligtvis förutom verktyg för att reglera det finansiella systemet och en politik som syftar till att återupprätta den sociala dialogen och sammanhållningen.
Infrastrukturen är en hörnsten när det gäller att blåsa nytt liv i innovationspolitiken inom industri, små och medelstora företag, konsortier inom tillverkningsindustrin eller forskningsinstitut samt i förhållandet mellan dessa och universitet och lokala institutioner. Lambert van Nistelrooijs betänkande bör därför varmt välkomnas eftersom föredraganden, förutom att ge en fördjupad bild av det arbete som hittills gjorts i medlemsstaterna, tar tag i frågan om kriterierna för harmonisering av finansiella instrument och operativa planer som syftar till innovation.
Harmonisering av regler, förfaranden och metoder för förvaltning av EU-projekt samt förenkling och rationalisering av förfaranden är de lösningar som aktörerna på fältet och medborgarna länge har bett oss om. På denna punkt tror jag att EU kan och måste göra mycket för att främja tillväxt, utveckling och sysselsättning.
Marietje Schaake
(EN) Herr talman! Nu när vi försöker lösa den finansiella och ekonomiska krisen vill jag lyfta fram ett viktigt underskott, nämligen kunskapsunderskottet. Tyvärr måste jag säga att EU blir en dummare kontinent för varje dag som går, trots att kunskapen är vår mest givande och berikande resurs. Det är riskfritt att investera i den.
Den unga generation européer betalar dock priset för krisen när ungdomsarbetslösheten växer och budgetarna för utbildning och innovation fryses eller skärs ned. Vi måste skära i budgetarna, men låt oss göra det med ett modernt förhållningssätt, för vart går hälften av EU:s budget nu? Till jordbruket! Den borde gå till den unga generationen och dess utveckling. Inte bara en traditionell utbildning, utan en som t.ex. inriktas på e-kompetens och entreprenörskap.
Vi vet att ju högre en utbildning är, desto lägre är risken att förlora ett jobb. Trots detta respekterar inte medlemsstaterna det nödvändiga åtagandet att främja en ambitiös kunskapsekonomi. EU straffar alltså nästa generation av européer genom att inte låta dem utveckla sina begåvningar och ambitioner till sin fulla kapacitet, och det låter Kina, Indien och Förenta staterna bli mer attraktiva platser för begåvning, forskning, kreativitet och innovation.
Kortsiktiga åtgärder kommer att få en hög kostnad på lång sikt. Entreprenörskap, spetskompetens och en hållbar framtid i den europeiska ekonomin kan endast främjas om vi är villiga att investera i kunskap, för den som tycker att kunskap är dyrt vet inte vad dumhet kostar.
I dag presenterade kommissionsledamot Neelie Kroes sin vision om Europas digitala agenda, ett av EU 2020-strategins flaggskeppsprogram. Det är en ambitiös men konkret strategi för att göra EU:s digitala marknad starkare i en global ekonomi och samtidigt ansluta många européer till ett öppet Internet.
Jag anser att vi måste fatta fler smarta beslut nu och se till att den nuvarande krisen inte blir en inteckning för ungdomarna och den unga generationen med en ränta som de aldrig kan betala tillbaka.
Stöder kommissionen en samordnad strategi, där man rör sig bort från det mellanstatliga förfarandet i beslutsfattandet och ger kommissionen och parlamentet en starkare roll för att se till att medlemsstaterna uppfyller sina åtaganden?
Thomas Mann
(DE) Herr talman! Lissabonstrategin hade ingen varaktig framgång. Varför inte? Medlemsstaterna, arbetsmarknadens parter och stora delar av det civila samhället var inte tillräckligt engagerade och hade därför ingen gemensam ansvarskänsla. EU 2020-strategin kan bli annorlunda. Den kan bli en framgång, herr kommissionsledamot, om den också handlar om dem som står utanför, som drar det kortaste strået och som ofta inte har någon lobby.
Inom EU har inte ens två tredjedelar av dem som kan arbeta ett arbete. Endast knappt hälften av alla äldre arbetstagare har ett jobb. Åttio miljoner européer är inte tillräckligt kvalificerade och får allt sämre möjligheter på arbetsmarknaden. Detta är en situation vi inte kan acceptera. En verklig framtida strategi behöver dock en social inriktning. Kvalitativ tillväxt i ekonomin och sysselsättningen å ena sidan måste förenas med social rättvisa och hållbarhet. Kommissionsledamot Andor, vi arbetar båda på det.
Vad betyder det rent konkret? De sociala trygghetssystemen i medlemsstaterna måste anpassas till den demokratiska förändringen. Genom utbyte av bästa metoder i hela EU skulle vi kunna bidra till det och lära av och med varandra. Europeiska socialfonden - en av era käpphästar - måste anpassas till de nya utmaningarna, så att vi kan bli ännu effektivare på fältet. Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter måste konstrueras så att de som riskerar att bli arbetslösa ska kunna få tillbaka fotfästet. Vårt samhälle måste integrera unga människor, t.ex. genom lämplig utbildning och yrkesutbildning, så att de kan utvecklas både professionellt och på det personliga planet.
Trots all nödvändig konsolidering av de nationella budgetarna - vilket är precis vad vi går igenom och debatterade i förmiddags - finns det en sak vi inte får försöka spara pengar på: investeringar i våra medborgare - ekonomiskt och socialt sett, och även i termer av hållbarhet. EU 2020-strategin står och faller med dessa tre pelare.
Jutta Steinruck
(DE) Herr talman, herr Mann! Jag hoppas att ni håller regelbunden kontakt med er förbundskansler om ni ser saken på samma sätt som jag gör.
EU 2020-strategin är en verklig möjlighet att göra EU mer socialt, och vi behöver den möjligheten just nu när många fientliga ord riktas mot EU och när unionen har hamnat längre bort från folket. Vi måste absolut erbjuda något positivt till våra medborgare som kan motverka denna situation. När det gäller tillväxt och sysselsättning måste vi sluta att låta de ekonomiska intressena gå före medborgarnas intressen. I själva verket måste det vara det centrala målet för EU 2020-strategin eftersom EU behöver sociala framsteg.
Jag påpekade detta redan i måndags vid utskottsdebatten om riktlinjer för sysselsättningspolitiken: vi får inte glömma bort målet om full sysselsättning, men vi kan inte ha full sysselsättning till varje pris eftersom vi behöver bra arbetstillfällen. Vi säger alltid att vi behöver arbetstillfällen, men det viktiga för mig är att dessa arbetstillfällen är bra, att det finns social trygghet, att människor inte behöver få bidrag och att de faktiskt kan leva på dessa jobb.
Den ökande osäkerheten i arbetslivet, de ökande inkomstklyftorna och den växande fattigdomen - som många talare har berört i dag - måste äntligen upphöra tack vare med EU 2020-strategin. Vi behöver en mer aktiv arbetsmarknadspolitik som omfattar många områden. Slutligen förväntar sig medborgarna mer konkreta svar, till och med mycket konkreta svar, och inte en femtioelfte strategi!
Bogusław Sonik
(PL) Den ekonomiska kris som drabbat vår kontinent har lett till att vi - med rätta - koncentrerat oss på att rädda medlemsstaternas ekonomier och skapa en gemensam EU-mekanism som skydd mot en ekonomisk kollaps. Det är förståeligt att européerna i dag fokuserar på att öka utvecklingstakten och sysselsättningsskapandet, men vid skapandet av en strategi för EU får vi inte under många år begränsa oss till en ekonomisk debatt. EU bör inte enbart agera som en effektiv affärsman som skapar ekonomiska framgångar för sitt företag.
Strategin EU 2020 bör innehålla hänvisningar till kulturens betydelse när det gäller att uppnå de sociala och ekonomiska mål som ställts upp. Dessa prioriteringar kommer trots allt att påverka fördelningen av den kommande budgeten och därför bör vi även fortsättningsvis ha möjlighet att finansiera områden som utveckling av kulturell infrastruktur och skydd av kulturarv som en del av Europeiska regionala utvecklingsfonden. I strategin EU 2020 bör vi betona det starka inflytande som kulturen har på den sociala och ekonomiska utvecklingen inom unionen eftersom det trots allt är intellektuellt kapital och kreativa industrier som har gett Europa dess rykte. Det är inom denna sektor som vi kan skapa konkurrenskraft i förhållande till andra delar av världen. Kreativitet kräver stimulation och utveckling från första början. Först då kan vi räkna med att den omvandlas till innovation på områden såsom modern teknik inom EU.
Kulturen får inte förbises inom EU-politiken. Vi får inte avvisa alla förslag om att öka dess roll inom EU-politiken genom att säga att frågan tillhör medlemsstaternas behörighet. I dag är Europa stolt över projekt som Europeisk kulturhuvudstad, men det var de europeiska städerna som skapade detta projekt och det är de som fått ta den största bördan när det gäller det spektakulära programmet.
Därför förväntar jag mig att kommissionen visar prov på mer beslutsamhet när det gäller att se till att den slutgiltiga versionen av strategin 2020 omfattar kultur.
Silvia Costa
(IT) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Tio år efter Lissabonstrategins införande och en kort tid före strategin EU 2020, mitt under en svår ekonomisk och social kris och sysselsättningskris, är vi medvetna om att vi inte kommer att kunna ta oss ur krisen eller lägga grunden för ny och hållbar tillväxt och ny social sammanhållning om vi inte stärker de mekanismer och instrument som EU har till sitt förfogande för att fortsätta att investera i kunskapstriangeln: utbildning, forskning och innovation.
Alldeles nyss bekräftade ni, herr kommissionsledamot, att när det gäller detta mål presterar vissa europeiska regeringar bra, medan andra presterar mindre bra. För att vi inte ska begränsas på samma sätt som med Lissabonstrategin anser jag att kommissionen måste stärka den öppna samordningsmetoden med medlemsstaterna på detta område, se till att Europeiska socialfonden omfattar stimulansåtgärder och straff samt övervaka resultaten.
Jag anser att det inte är konsekvent att som den italienska regeringen på tre år minska anslagen till utbildning och universitet med 8 miljarder euro utan att återinvestera besparingarna på dessa områden, i synnerhet eftersom 19 procent av befolkningen lämnar skolan i förtid och 25 procent av ungdomarna i landet är arbetslösa.
Sammanfattningsvis undrar jag om ni inte anser det lämpligt att stärka de rättsliga befogenheterna i direktiv 2005/36/EG för att främja ömsesidigt erkännande av yrkeskvalifikationer i medlemsstaterna? Enligt professor Montis rapport är antalet europeiska arbetstagare som arbetar i en annan medlemsstat för närvarande mindre än 3 procent, och en av anledningarna tycks vara just det svåra problemet med ömsesidigt erkännande av kvalifikationer.
Amalia Sartori
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Även jag vill säga något om vad som skett under det senaste decenniet, 2000-2010, när det gäller Lissabon. Det är sant att många av oss, även med tanke på vad som skedde fram till åren 2008-2009, inte var helt nöjda med de resultat som uppnåddes. Samtidigt uppstod det utan tvekan nytt hopp och nya ambitioner under decenniet, och mycket gjordes för att uppnå de mål som ställts upp, framför allt i fråga om sysselsättning.
I dag befinner vi oss i början av ett nytt mer problematiskt och svårt decennium och jag instämmer delvis i de förslag som har presenterats för oss hittills, men när jag läser igenom dem mer noggrant upptäcker jag att de innehåller många brister. Jag skulle kunna älta de vägledande principerna i detta förslag, men tänker begränsa mig till tillväxt och sysselsättning.
Fler arbetstillfällen och ökad ekonomisk tillväxt är de mål som vi måste ställa upp. Vidare måste vi ta hänsyn till att vi gör det i en situation som präglas av mycket höga statsskulder, låg strukturell tillväxt och hög arbetslöshet. Det innebär att de mål som vi ställt upp är alltför ambitiösa och ibland inte tillräckligt flexibla. Med en något lägre ambitionsnivå och lite mer flexibilitet kanske målen för tillväxt och sysselsättning kan uppnås.
Zita Gurmai
(EN) Herr talman! Kommissionsledamot Reding och ordförande Barroso har i sin skrivelse i dag bekräftat att kommissionen genom kvinnostadgan förbinder sig att främja och garantera jämställdhet och kvinnors rättigheter på alla politikområden. Därför är jag besviken över att detta ännu inte har genomförts för strategin EU 2020. Borde vi inte vara mer ambitiösa än vad vi var när det gällde Lissabonstrategin? Att ignorera 52 procent av tillgänglig kompetens, kunskaper och arbetskraft i Europa vore en stor förlust för alla sektorer.
För att EU ska kunna utnyttja all sin potential och ta sig ur krisen måste vi se till att kvinnors sysselsättning ökar till åtminstone 70 procent - och att detta bevisas i särskild könsstatistik. Vi behöver även specifika mål så att vi kan mäta varje medlemsstats engagemang när det gäller jämställdhet och därefter genomföra förbättringar utifrån detta.
Hur ska vi då gå tillväga? Vi måste minska könsklyftan med 10 procent i varje medlemsstat. Vi måste omvärdera hälso- och sjukvårdssektorn, som domineras av kvinnliga arbetstagare, genom att höja lönerna och förbättra arbetsvillkoren samt tillgängligheten till tjänsterna eftersom denna sektor blir alltmer viktig för vårt åldrande samhälle.
Vi måste öka antalet kvinnor med beslutsfattande befattningar som lednings- och styrelsebefattningar utifrån en norsk kvoteringsmodell som bygger på 40 procent. Vi måste öka möjligheterna för kvinnor inom forskning och utveckling samt innovation, och erbjuda dem utbildning för nya miljövänliga arbetstillfällen.
Medlemsstaterna får inte underlåta att utöka, förbättra och genomföra Barcelonamålen. EU och alla medlemsstater måste engagera alla medborgare i arbetet mot ett smart, miljövänligt och framstegsvänligt samhälle. Jag är övertygad om att vår kommissionsledamot Andor kommer att göra detta.
Jan Olbrycht
(PL) I diskussionen om strategin EU 2020 måste vi beakta erfarenheterna av den tidigare strategin. Vi vet alla att misslyckandena med denna strategi främst berodde på det faktum att strategin byggde på enskilda medlemsstaters ansvar i den öppna samordningsmetoden och att framgångarna delvis berodde på ”Lissabonifieringen” eller inkluderandet av vissa Lissabonmål i sammanhållningspolitiken.
Vi måste därför fråga oss hur vi ska närma oss den nya strategin. Det förefaller absolut nödvändigt att vi först av allt visar att vi har att göra med avtalspolitik, som inte är politik som utarbetats för en strategi utan politik som bedrivs under en längre tidsperiod, såsom sammanhållningspolitiken. Det innebär att vi måste använda enskilda politikområden för att genomföra strategin, men som tidigare erfarenheter visar kommer strategin endast bli framgångsrik om de enskilda politikområdena integreras med varandra. Alla åtgärder som innebär att enskilda politikområden separeras från varandra, fonder delas upp och roller åtskiljs kommer att leda till samma misslyckanden som inom den senaste strategin. Därför måste vi kombinera, integrera och utforma åtgärder som är kopplade till synergieffekter.
Liisa Jaakonsaari
(FI) Herr talman! Tillsammans utgör de nationella ekonomiernas skuldsättning och den åldrande befolkningen en tidsinställd bomb för Europa. Vi vet t.ex. att förekomsten av åldersrelaterade sjukdomar som Alzheimers sjukdom kommer att fördubblas under de kommande tio åren. Det innebär en enorm börda för de nationella ekonomierna. Vi bör emellertid inte göra någon hemlighet av det faktum att vi har skulder. Om jag minns rätt var Ceaucşescus Rumänien ett land utan skulder precis som Nordkorea. Det finns även en ”smart produktiv skuld” - en skuld som är intelligent om den investeras i människor. Ur detta hänseende är t.ex. utrotningen av fattigdom liksom minskningen av ungdomsarbetslösheten mycket lukrativa investeringar för samhället.
När medlemsstaterna nu försöker minska sina underskott oroar jag mig över var nedskärningarna kommer att göras. Kommer de att göras inom utbildning, sysselsättning för äldre eller sysselsättning för funktionshindrade? Detta vore inte smart eller intelligent. Därför är strategin EU 2020 mycket viktig, och jag är en av dem som vill ha mer Europa snarare än mindre Europa. Mer Europa påminner om rotfyllning: medlemsstaterna kommer att vara tvungna att uppfylla de mål som ställs upp i strategin EU 2020.
Angelika Niebler
(DE) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Ärligt talat har jag ingen lust att överhuvudtaget diskutera strategin EU 2020. För tio år sedan antog vi en strategi, Lissabonstrategin. När man ser tillbaka på det senaste decenniet är resultaten, för att uttrycka det milt, blygsamma.
Jag anser att vi bör koncentrera oss på det som verkligen betyder något för medborgarna i våra medlemsstater i stället för att göra om samma misstag på nytt. Medborgarna undrar om vi kommer att kunna garantera vår valutas stabilitet. Kommer det att bli inflation? Vilka lärdomar måste vi dra av de senaste två årens utveckling, av den finansiella och ekonomiska krisen och nu av valutakrisen? Ställer vi verkligen de aktörer på finansmarknaderna som har bidragit till krisen till svars?
Jag vill med skärpa uppmana kommissionen att först och främst vidta åtgärder för att garantera snabb reglering av finansmarknaden och framsteg i Europa. På så sätt kan man förhindra att pengar skickas runt jordklotet fem gånger på en och samma dag och att många gör en vinst på detta samtidigt som förlusterna nationaliseras, vilket har skett de senaste åren. Jag uppmanar kommissionen att kräva att medlemsstaterna håller en sträng budgetdisciplin och genomför lämpliga bestämmelser. Jag anser även att en åtstramning av stabilitets- och tillväxtpakten måste genomföras så snart som möjligt.
Det är här vi bör koncentrera våra insatser. Jag ber kommissionen att vidta nödvändiga åtgärder, men inte som tidigare på egen hand eller genom att diskutera dem noggrant med medlemsstaterna. I stället bör man äntligen ta parlamentet på allvar och betrakta det som en lagstiftare av samma dignitet som de 27 medlemsstaterna.
Sylvana Rapti
(EL) Jag instämmer med föregående talare. Stabilitetspakten måste tillämpas. Det finns emellertid mycket annat som måste tillämpas före stabilitetspakten. Beslutsfattarna inom EU måste ha snabba reflexer och agera när så krävs. Om Angela Merkel hade fattat ett beslut i tid och om EU hade vidtagit de åtgärder som måste vidtas skulle vi ha sparat mycket pengar åt EU:s medborgare.
EU behöver sina medborgare för att vara ekonomiskt starkt och ha en global betydelse. Medborgarna måste vara friska och utbildade och de måste ha arbete. EU måste hålla detta i åtanke vid planeringen inför 2020, och vid planeringen av den inre marknaden. Den inre marknaden måste vara inriktad på medborgaren och den måste vara en marknad med ett mänskligt ansikte.
Arturs Krišjānis Kariņš
(LV) Tack, herr talman. Jag har hund. Nyligen tog hunden en korv från matbordet och åt upp den. Frågan är vem som bär skulden till att hunden åt upp korven? Bär hunden skulden till att den gör det som faller sig naturligt för den? Eller är det jag som bär skulden för att inte ha plockat undan korven och lagt den i kylskåpet när jag var klar med min måltid?
På de globala finansmarknaderna fortsätter eurons värde att sjunka varje dag. Vem bär skulden till detta? Många parlamentsledamöter säger att det är spekulanterna som bär skulden, att marknaden bär skulden till att ha angripit euron och minskat dess värde. Mina damer och herrar, jag vågar påstå att det kanske inte alls är marknaden som bär skulden. Snarare är det marknaden som har satt fingret på det bakomliggande felet och den bakomliggande orsaken. Den bakomliggande orsaken till våra svårigheter i dag är mycket enkel - de europeiska länderna har under alldeles för lång tid levt över sina tillgångar och spenderat mycket mer än vad de lyckats tjäna in. Marknaderna reagerar på detta på samma sätt som min hund reagerade på lukten av korv som jag lämnat på matbordet. För ett och ett halvt år sedan genomgick Lettland en kris som liknade den vi nu upplever i resten av Europa. Finansmarknaderna angrep vår valuta och förlorade allt förtroende för den. I stället för att beklaga oss över situationen åtgärdade vi våra grundläggande indikatorer genom att ta itu med situationen för våra offentliga finanser. Om vi vill att strategin EU 2020 ska bli betydelsefull måste vår främsta och viktigaste prioritering enligt min mening vara att de europeiska länderna kontrollerar sina offentliga utgifter, så att det blir en balans mellan inkomster och utgifter. På så sätt skulle förtroendet återställas, krisen lindras och ett lugn infinna sig på finansmarknaderna. Tack.
Georgios Stavrakakis
(EN) Herr talman! I dag diskuterar vi bland annat två utmärkta betänkanden av Ricardo Cortés Lastra och Lambert van Nistelrooij. I båda dessa visas på ett tydligt sätt hur viktig sammanhållningspolitiken varit för att uppnå målen i fråga om konkurrenskraft och sysselsättning och den viktiga roll som kunskapsekonomin har när det gäller att främja innovation och tillväxt.
Strategin EU 2020 påminner på flera sätt om Lissabonstrategin, men utgör ett försök att förbättra inriktningen på och begränsningen av målen. Det finns emellertid ett område - ett mycket viktigt sådant - som förblir oklart, nämligen finansieringsinstrumentet. Det är upp till medlemsstaterna att besluta om detta område och om granskning som stöds genom övervakning av kommissionen.
Det verkar inte som om vi har lärt oss någonting av erfarenheterna av det dåliga resultatet av Lissabonstrategin. Jag ber kommissionen utforma förslag för att garantera ett starkare finansieringsinstrument för strategin EU 2020 och se till att alla dess mål uppfylls så att det inte stannar vid vackra ord.
Georgios Papanikolaou
(EL) Inom ramen för Lissabonstrategin ställdes höga mål upp, men Europa lyckades inte genomföra dessa. Vi rör oss mot en ny strategi för det kommande decenniet och det sker i en ytterst svår och olycklig situation. Vi är alla överens om att prioriteringarna och tonvikten på utvecklingstriangeln ”utbildning, forskning och innovation” är den bästa investeringen om vi ska kunna ta oss ur krisen. Den ger oss möjlighet att vara optimistiska beträffande Europas framtid.
Det är viktigt att betona att denna strategi måste genomföras i en miljö som präglas av solidaritet och av ett tätare samarbete mellan medlemsstaterna. Här vill jag för att undvika eventuella missförstånd klargöra att stödmekanismen för Grekland, trots eventuella fördröjningar, är ett bevis på denna solidaritet och ni behöver inte tvivla på att vi är medvetna om det.
I den nya demokratin i vårt mitten-högerparti i Grekland klargjorde vi att vi uppskattar att medborgare från andra europeiska länder bidragit till stödmekanismen. Förutom nödvändiga uppoffringar som måste fördelas rättvist, och vi har varit kritiska till vissa åtgärder, och de utgiftsnedskärningar som krävs för att minska skulden under underskottet måste även tillväxtinitiativ genomföras för att hjälpa landet att ta sig ur nedgången. Dessa initiativ har vi än så länge inte sett röken av. Det är det enda sättet som även vi i Grekland kommer att kunna närma oss de ambitiösa målen i strategin 2020 och det enda sättet vi kan ta oss stärkta ur krisen.
(Talaren godtog att I VEDERBÖRLIG ORDNING besvara en fråga (blått kort) i enlighet med artikel 149.8 i arbetsordningen.)
Derek Vaughan
(EN) Herr talman! Jag har med egna ögon sett hur viktig sammanhållningspolitiken är för Wales och därför välkomnar jag Lastrabetänkandet om sammanhållningspolitiken och EU 2020. Det finns många projekt över hela Wales som gynnar individer och samhällen. Därför är jag övertygad om att strukturfonderna kan bidra till att 2020-målen uppnås. Jag vill emellertid ta upp följande:
Strategin 2020, den femte sammanhållningsrapporten och budgeten måste överensstämma med varandra. I framtiden bör strukturfonderna finansieras på rätt sätt och de får inte åternationaliseras. Övergångsstatusen bör göras tillgänglig för de regioner som förlorar sin konvergensstatus.
Om vi kan förverkliga allt är jag övertygad om att sammanhållningspolitiken kan bidra till att vi uppnår 2020-målen. Detta skulle även göra strategin EU 2020 relevant för enskilda individer och medborgare i Europa.
Sylvana Rapti
(EL) Efter inlägget från min nära kollega Georgios Papanikolaou från Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) vill jag ta tillfället i akt att göra följande förtydligande som jag anser vara ytterst viktigt i dessa kristider, framför allt för Grekland:
Grekland tar inte pengar från andra länder. EU:s medlemsstater lånar pengar till en lägre ränta och lånar ut eller ger pengar till stödmekanismen och via den till Grekland, till en högre ränta. Vi tar inte pengar från andra länder.
Georgios Papanikolaou
(EL) Ni har helt rätt, fru Rapti. Naturligtvis skulle Greklands lånekrav vara lägre och landet skulle lättare kunna skaffa pengar på marknaderna om den grekiska regeringen inte varit så senfärdig. Det har nu gått sex månader.
Thomas Ulmer
(DE) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Angelika Niebler har tagit upp mycket som även jag oroar mig över. Jag är djupt oroad över vår gemensamma framtid inom EU. Jag kan inte bara gå vidare på dagordningen utan att nämna krisen.
Ett av våra viktigaste mål, euron och dess höga monetära stabilitet riskerar att kollapsa helt och hållet. Välfärd och arbetstillfällen kan inte skapas utan ett säkert monetärt värde. Vi talar om EU 2020, men vi vet inte ens hur Europa kommer att se ut år 2011. Vi diskuterar kött med trombin och körtider för förare som är egenföretagare som om unionens stora problem kommer att lösa sig av sig själva.
Vi måste snabbt sända ut en tydlig signal om reglering, organisation och förbättring av underskotten, både inom de statliga budgetarna och inom banknäringen. Låt mig ge er några exempel. Vi behöver tydliga definitioner och stränga straff för brottslingar som gör sig skyldiga till underbalansering, genom att till exempel dra tillbaka finansieringen. Vi behöver tydliga regler för banker, såsom förbud mot kreditswappar eller krav på försäkring och deponering av dessa till motsvarande nominellt värde. Låt mig även citera den kände tyske borgmästare som var ordförande för den tyska organisationen för städer under många år: Den som inte spenderar pengar han inte har, är långt ifrån någon sparare!
Kerstin Westphal
(DE) Herr talman! Jag vill gå tillbaka till Ricardo Cortés Lastras betänkande, som jag anser vara ett mycket bra betänkande. Det är sant att sammanhållningspolitiken är det bästa instrumentet för att mobilisera investeringar i tillväxt och sysselsättning. Jag vill emellertid återigen betona städernas betydelse, eftersom de kommer att spela en avgörande roll när det gäller att uppnå målen med strategin EU 2020.
Fyra av fem européer lever i storstadsområden. Städerna är drivkraften bakom den ekonomiska tillväxten i Europa. Samtidigt blir många problem särskilt akuta för dem. Social integration, miljö och transport, men även demografiska förändringar är några nyckelord. Därför har städerna en särskild roll när det gäller att faktiskt förbättra medborgarnas levnadsvillkor.
Europas städer är dessutom mycket viktiga aktörer på områdena innovation och forskning och utbildning och har därför en avgörande roll när det gäller genomförandet av Lissabonstrategin och strategin EU 2020. Allt detta bör beaktas vid genomförandet av dessa strategier och då den framtida riktningen för sammanhållningspolitiken stakas ut.
Raffaele Baldassarre
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Under de senaste två åren har miljontals människor blivit arbetslösa, ytterligare statsskulder för många år framöver har tillkommit och nya påfrestningar på och brister i vår sociala sammanhållning har uppstått.
Vi måste agera snabbt och bestämt och för att undvika att göra samma missbedömningar som gjordes inom ramen för Lissabonstrategin måste EU 2020 vara ytterst realistisk när det gäller dess målsättningar och balanserad i de mål som ställs upp. Jag anser att tre av dessa mål bör prioriteras, herr kommissionsledamot. Det första är en stabil valuta och stabila nationella budgetar som emellertid inte kan åtskiljas från utveckling och ekonomisk tillväxt. Vi måste investera i forskning och innovation för att göra våra industrier ännu mer konkurrenskraftiga och skapa produkter av högsta kvalitet. Vi måste stödja små och medelstora företag och nya industrier såsom IT och hållbar energi samt naturligtvis vår infrastruktur. Visst bör vi höja den övergripande utbildningsnivån, men framför allt bör vi anpassa utbildningen till arbetsmarknadens och produktionens behov. Det är en paradox att näringslivet fortfarande kräver specialistkunskaper som marknaden inte på långa vägar har möjlighet att erbjuda. Det är uppenbart att varje energimål bör vara kopplat till det nationella sammanhanget, men inom ramen för en bredare europeisk strategi.
Jag vill avsluta genom att säga att den grekiska krisen, den ekonomiska krisen och sysselsättningskrisen i hela Europa vittnar om det faktum att vi för att värna om den sociala sammanhållningen, utvecklingen och stabila nationella budgetar behöver en kraftfull och fast ekonomisk styrning på EU-nivå så att EU:s institutioner, däribland parlamentet, kan vidta effektiva och förebyggande åtgärder.
Damien Abad
(FR) Herr talman, mina damer och herrar! Vi är alla överens om de viktigaste målen med strategin EU 2020 och om vi alla är överens om målen bör vi se till att vi har de medel som behövs för att genomföra dem. Här ingår till exempel upprättandet av en ekonomisk styrgrupp på EU-nivå.
För att dessa vackra ord och viktiga mål ska kunna bli verklighet och för att vi denna gång ska undvika den form av kollektiva besvikelse som uppstod i samband med Lissabonstrategin måste vi se till att vi har de resurser som krävs för att vidta åtgärder. Det är även därför som jag helhjärtat stöder kommissionens förslag om att de nationella budgetarna ska granskas i förväg av EU, under förutsättning att de nationella parlamenten och Europaparlamentet är engagerade i granskningarna.
Jag vill emellertid koncentrera mig på krisen och ungdomarna. Jag anser att ungdomarna under lång tid har varit de som drabbats hårdast av krisen och vi måste utnyttja den möjlighet vi har att ge ungdomarna en central plats i strategin EU 2020.
För det första måste EU 2020 vara en inkluderande strategi. Rörlighet, som är det konkreta uttrycket för begreppet fri rörlighet inom EU, måste bli en verklig möjlighet för alla ungdomar, inte bara för studerande. Därför hoppas jag att kommissionen kommer att stödja mitt förslag om en utvidgning av rörlighetsprogram för unga lärlingar på EU-nivå.
Dessutom anser jag att man inom strategin måste främja ungdomars kompetensutveckling för att motverka det gissel som ungdomsarbetslösheten innebär. Vi är alla medvetna om att övergången från utbildning till ett första arbete är en av de största utmaningarna som ungdomar står inför. För att uppnå framsteg på detta område måste deras kompetens förbättras, till exempel genom att EU-medel kanaliseras på ett mer effektivt sätt i särskilda program för ungdomar.
Slutligen måste alla unga européer få möjligheter till rörlighet och kompetensutveckling eftersom det vi mest av allt behöver är en innovativ ung generation. Det är dagens ungdomar som skapar tillväxt och innovation inför morgondagen. Därför vill jag inte att ungdomarna ska lämnas utanför strategin EU 2020.
Rosa Estaràs Ferragut
(ES) Herr talman! År 2000 godkände vi Lissabonagendan med dess mycket ambitiösa mål. Några, men inte många av dem, har uppfyllts. Det råder ingen tvekan om att regionfonderna har bidragit till Lissabonstrategin.
Tio år senare skakas vi av den värsta ekonomiska krisen i mannaminne. Jag anser att krisen har hjälpt oss att i den nya strategin EU 2020 konstatera vad vi tidigare gjort för fel och gjort det möjligt för oss att bättra oss så att vi kan uppnå bättre resultat.
För det första har vi lärt oss att samordning mellan alla styrnivåer är nödvändigt. Detta anges tydligt i Ricardo Cortés Lastras betänkande. Vi har också lärt oss att bidraget från regionfonderna är nödvändigt för att uppnå de mål vi föreslår.
Vi anser att en kombination av specifika åtgärder på alla nivåer - EU-nivå, nationell, regional och lokal nivå - är en absolut nödvändighet. Om vi samarbetar blir vi mycket starkare. Det är också viktigt att en sammanhållningspolitik som omfattar ekonomiska, sociala och territoriella aspekter införlivas i strategin EU 2020.
Jag har också en kommentar när det gäller sammanhållningspolitiken, nämligen att de byråkratiska förfarandena bör vara mycket mer flexibla och effektiva. Inom området för funktionshinder måste skillnaderna dessutom beaktas på något sätt.
Slutligen vill jag understryka att europeiska regioner och städer har en viktig roll och betona att mer uppmärksamhet bör ägnas åt områden med särskilda behov, såsom bergsområden, kustområden och öar.
För att vi ska kunna bli framgångsrika måste vi kunna räkna med de europeiska regionerna, städerna och en reformerad sammanhållningspolitik som anpassats till den nya situationen.
Petru Constantin Luhan
(RO) EU 2020 måste vara ett Europa för medborgarna och tillgodose deras behov. Jag anser att denna inställning måste utgöra underlaget för strategin. Det är viktigt att vi inom den nya EU-ramen fortsätter att genomföra åtgärder som främjar utveckling och de mål som redan ställts upp och som måste övervakas för att se till att konkreta och positiva resultat uppnås. Jag vill här specifikt hänvisa till investeringar i alla former av infrastruktur som gör det möjligt för oss att bli mycket mer konkurrenskraftiga ur ett ekonomiskt perspektiv.
Vi måste fortsätta att följa ekonomisk, social och territoriell sammanhållningspolitik för att minska skillnaderna mellan regioner och upprätta en plattform för balanserad ekonomisk utveckling, vilket även föreskrivs i Lissabonfördraget.
EU 2020 måste vara ett Europa som bygger på globala åtgärder. Detta kan uppnås om EU har en gemensam utvecklingsnivå som leder till att de lokala och regionala aktörerna blir bättre rustade att möta de globala utmaningarna.
EU 2020 är ett Europa där regionerna utvecklas utifrån sin specifika potential och där den regionala aspekten av forskning, utveckling och innovation används till att främja den ekonomiska utvecklingen och öka sysselsättningen.
Richard Seeber
(DE) Herr talman! När vi talar om EU 2020 talar vi först och främst om framtiden för vår världsdel: Vart strävar vi? Vilket slags liv kommer våra medborgare att få?
Enligt min mening måste vi först av allt analysera den faktiska situationen så att vi kan hitta rätt verktyg för att uppnå dessa mål. Det är även viktigt att göra skillnad mellan orsak och verkan. Vilka är de största problemen vi står inför i dag? Jag anser att ett av dem är åldrandet i våra europeiska samhällen. Hittills har vi dessvärre inte lyckats göra EU tillräckligt lockande för att medborgarna ens ska starta familj och skaffa barn. Det innebär att det kommer att bli mycket stora påfrestningar på statsbudgetarna i framtiden eftersom vi riskerar att inte kunna finansiera våra pensionssystem.
Dessutom är underskotten i den offentliga sektorn redan nu höga. Enligt Keynes klassiska lära har vi använt mycket pengar under denna kris. Nu är det dags att spara. Det innebär emellertid också att vår valuta kommer att hamna under press. Under den aktuella grekiska krisen har vi sett tecken på detta och vi står nu alla inför problemet att vi har misslyckats med att göra vår ekonomi tillräckligt konkurrenskraftig för att skapa ekonomisk tillväxt så att vi kan ta itu med de höga underskotten i den offentliga sektorn.
Här i EU har vi regler som stabilitets- och tillväxtpakten för dessa områden, men dessvärre är det ingen som följer dem. Det är ett av de största problemen. Vi skapar nya regler, men jag tror att det ibland vore bättre att tillämpa de regler som redan finns för att få ut så mycket som möjligt av dem. Därför uppmanar jag framför allt kommissionen att skapa ett klimat som präglas av åtstramning så att vi kan uppnå de mål vi enats om.
Sabine Verheyen
(DE) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill återknyta till det som Richard Seeber sade. Om vi verkligen vill lyckas uppnå målen med 2020-agendan måste vi först av allt ta itu med den nuvarande situationen.
Vi behöver en stark reglering av finansmarknaden, en reglering som verkligen är bättre när det gäller att övervaka och reglera det framtida agerandet på dessa områden. Vi måste emellertid även se om vårt eget hus och se till att vi har bättre kontroller för hur effektivt pengar från relevanta strukturfonder används och fastställa hur vi bör stödja vidareutveckling. Vi måste även engagera lokala och regionala myndigheter mer i våra strukturer och vår planering eftersom det i slutändan är de som måste genomföra uppgifterna och klargöra vilka uppgifter som måste uppfyllas för att vi ska kunna uppnå de mål vi med rätta ställt upp. Att ställa upp mål utan att på ett fast och konsekvent sätt ta itu med den nuvarande situationen och de befintliga uppgifterna och utan att analysera vad som behöver göras i nuläget ter sig enligt min mening emellertid inte särskilt meningsfullt.
Som Thomas Ulmer sade har vi gått vidare på dagordningen och diskuterar den dagliga verksamheten i parlamentet, livsmedelssäkerhet osv. utan att vara medvetna om vilka prioriterade frågor vi måste lösa. Dessa frågor måste vara vår utgångspunkt. Vi måste först av allt inrikta oss på att få kontroll över vår finansiella situation och se till att alla följer dessa regler. Vi måste även se till att parlamentet och framför allt kommissionen i framtiden tillämpar de kontrollmekanismer som har varit tillgängliga för dem tidigare mer konsekvent och vi måste få mer att säga till om när det gäller det som sker i vissa medlemsstater.
Seán Kelly
(GA) Herr talman! Jag är stolt över att säga några ord om debatten om strategin 2020 och vill ta upp följande punkter.
(EN) Jag måste säga att det är en besvikelse och ibland rentav deprimerande att höra talare efter talare här i Strasbourg och Bryssel tala om misslyckandet med Lissabonstrategin. Den var inte bara ett misslyckande, och om den hade varit det tror jag inte att 67 procent av det irländska folket skulle ha röstat ja till Lissabonfördraget i oktober förra året. Alla har kunnat se att strategin, precis som kommissionsledamoten tidigare påpekade, har inneburit många fördelar, framför allt på regional nivå. Det finns emellertid en rad områden som jag anser att det finns anledning att oroa sig över.
För det första undrar jag hur det halvårsvis roterande ordförandeskapet passar in i detta? Jag ser hur varje land anger sina prioriteringar för de kommande sex månaderna snarare än att ange hur dessa prioriteringar passar in i de övergripande målen som ställs upp årligen för de kommande tio åren. Jag anser att detta är en mycket viktig fråga. Inget fotbollslag byter ut sin tränare var sjätte månad för att han ska komma in med nya prioriteringar som man inte kan uppnå på kort tid.
För det andra välkomnar jag de instrument som har införts för att få medlemsstaterna att ta sitt ansvar och betala priset för sina misslyckanden om de inte gör det. Det duger inte att vara försiktig längre. Om man är en del av ett lag och spelar dåligt får man antingen sparken eller blir tillsagd att skärpa sig. Vi måste skärpa oss.
Avslutningsvis vill jag säga att jag även välkomnar förslaget om att stärka regionerna och städerna som en del av denna process.
Sophie Auconie
(FR) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Den 9 maj agerade EU, på order av finansministrarna, kraftfullt mot finansmarknaderna. Även om Europaparlamentet inte längre är föremål för parlamentsförfaranden får det inte vara dömt till passivitet.
Jag anser att parlamentet och vi, dess ledamöter, har tre viktiga roller att spela. För det första måste vi helhjärtat stödja regeringarna och kommissionen i de initiativ de nyligen vidtagit. För det andra måste vi omedelbart påbörja arbetet med att hitta lösningar som på medellång och lång sikt gör det möjligt för oss att ta oss ur krisen och som främjar en dynamisk tillväxtmodell som stöder realekonomin. Det är det som är utmaningen med strategin EU 2020 och de prioriterade mål som vi kommer att öronmärka för EU:s strukturfonder för perioden 2014-2020.
Fru Bowles! Till er vill jag säga att om Lissabonstrategin i någon mån är ett misslyckande så beror det på att den utformades för flera år sedan när den ekonomiska situationen såg annorlunda ut än vad den gör i dag. De som dömer ut denna strategi gör det för att den är oflexibel och olämplig för den aktuella situationen. Detta är problemet med strategier. Därför kommer strategin 2020 att bli så mycket starkare om den anpassas till de rådande omständigheterna.
Avslutningsvis - och detta är enligt mig det viktigaste - måste vi på lokal nivå förklara vad som händer på EU-nivå och få allmänhetens godkännande. Måndagen den 10 maj vaknade de europeiska medborgarna upp till ett nytt Europa. Det var inte de som hade orsakat denna förvandling. Ingen kan för närvarande bedöma dess långsiktiga konsekvenser. Förvandlingen kommer inte att ge resultat om den inte rotas i demokratin. Vi enades i mångfald och nu måste vi enas i motgång.
(Applåder)
Antonio Cancian
(IT) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag har lyssnat mycket i dag och det har varit givande, men jag måste uppmärksamma er på en fråga som jag anser vara viktig. Enligt min mening kommer vi inte att lyckas om denna strategi anpassas till en marknad som inte fungerar i nuläget, som är föremål för ständiga spekulationer och som befinner sig i djup kris. Vi måste hålla denna situation i åtanke när vi diskuterar EU 2020.
Jag skulle vilja dela in diskussionen i två delar. Dels att marknaden måste anpassas till realekonomin och inte tvärtom, och dels att jag anser att EU måste fungera som ett lokomotiv för ekonomin. Den första delen har diskuterats mycket och det är hög tid att vi skyddar marknaden så att vi inte behöver vara beroende av någon, men det som är viktigt är lokomotivet, och för att lokomotivet ska fungera behöver vi rätt medel.
Låt oss ha modet att ändra denna budget, låt oss ha modet att upprätta en omfattande fond som fungerar som finansiellt skydd, men som framför allt kan få igång näten TEN-T, TEN-E och E-TEN. Detta är det lokomotiv som vi måste få igång och för att stimulera realekonomin behöver vi även den privata sektorn genom det offentlig-privata partnerskapsinitiativet. Det är denna uppgift, herr kommissionsledamot, som vi omedelbart måste ta itu med, eftersom krisen inte är över. Krisen är fortfarande aktuell och vi måste göra denna kraftansträngning nu.
Diogo Feio
(PT) Herr talman! En debatt om strategin EU 2020 leder naturligtvis till acceptans för bättre samordning av olika nationella politikområden, mer Europa och acceptans för strukturella reformer för att uppnå tillväxt för vår ekonomi. För att vi ska kunna nå 2020 måste vi emellertid ta oss igenom 2010 och när det gäller detta vill jag påpeka att det krävs balans mellan budgetkonsolideringspolitiken och behovet av att undvika att vi återigen hamnar i recession.
Jag är portugisisk medborgare och just nu föreslås det att skatterna ska höjas. Det som är viktigt är att medlemsstaterna kraftigt minskar de offentliga utgifterna genom att ha konkurrenskraftiga skattesystem och genomföra strukturella reformer så att vi kan uppnå nödvändig tillväxt.
Förutom villkoren på lång och medellång sikt måste vi även tänka kortsiktigt och börja främja förekomsten av kreativa företag i detta nu. Det är uppenbart att vi måste göra ett åtagande gentemot universitet samt forskning och utveckling. För att nå 2020 måste vi ta oss helskinnade igenom 2010.
Jag vill lämna denna oro bakom mig nu. Det är tydligt att vi har en stabilitetspakt, men det finns även en tillväxtpakt och nyckelordet för våra ekonomiers närmaste framtid är tillväxt.
Veronica Lope Fontagné
(ES) Herr talman, herr kommissionsledamot! Om vi verkligen vill skapa ett konkurrenskraftigt ekonomiskt område, och ett område som är ekonomiskt, socialt och territoriellt sammanhängande, måste det genom framtidsstrategin 2020 bli möjligt för EU att rätta till de brister som upptäckts i Lissabonstrategin.
Trots att grundprinciperna i den Lissabonstrategi som nu blivit föråldrad fortfarande gäller vill jag påpeka att en av anledningarna till att strategin förlorade kraft var dess mycket komplexa struktur, framför allt dess bristande klarhet när det gäller att definiera de ansvarsområden och uppgifter som åligger EU och andra styrnivåer, i synnerhet dem som är av regional och lokal karaktär.
För att strategin 2020 överhuvudtaget ska ge resultat på medellång sikt måste regioner och lokala myndigheter får delta i utformningen och genomförandet av politiken.
Våra regioner och städer har en nyckelroll för utvecklingen och genomförandet av en stor del av EU:s offentliga investeringar i tillväxt och sysselsättning.
Fördelningen av regionalpolitiska resurser blir därmed avgörande för att uppnå de europeiska mål som vi angett. Jag vill påpeka att de resurser som investerats mellan åren 2000-2006 genom Europeiska regionala utvecklingsfonden har möjliggjort skapandet av 1 400 000 arbetstillfällen samt byggandet av över 2 000 km motorvägar inom EU.
Jag vill avsluta genom att återigen framhålla den europeiska regionalpolitikens betydelse när det gäller strategiska mål såsom tillväxt och sysselsättning. Ekonomisk, social och territoriell sammanhållning utgör ett grundläggande mål som garanteras genom fördragen.
Joachim Zeller
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill särskilt välkomna parlamentets besökare som har följt denna debatt om en av de kommande tio årens viktigaste frågor för EU. Flera av dem har följt debatten mer uppmärksamt än många av våra ledamöter.
Vi genomför debatten på ett alldeles för teknokratiskt sätt. Jag växte upp i ett land där samhället organiserades utifrån fleråriga planer. Det landet, Tyska demokratiska republiken, finns inte längre. Därför är jag fortfarande något skeptisk när det gäller program som är en enda röra av strategier, önskade mål och planerade ekonomiska normer, som sträcker sig över en lång tidsperiod och som överlämnar genomförandet till andra. Det spelar ingen roll vilka beslut vi fattar inom ramen för strategin EU 2020, eftersom det är medlemsstaterna, de nationella regeringarna och parlamenten samt de regionala och lokala myndigheterna som måste sköta genomförandet. Det är uppenbart att denna typ av förfaranden väcker oro.
Ett Europa som bygger på en top-down-strategi fungerar inte. Ett enat Europa fungerar endast om vi fortsätter att bygga det tillsammans med nationella och regionala institutioner och med medborgarna. Kommissionen har övergivit Lissabonstrategin alltför snabbt, utan att noggrant analysera varför målen med strategin inte uppnåddes. Därför är det förmodligen ingen tillfällighet att betänkanden och frågor i dag klumpades ihop i parlamentet under rubriken ”EU 2020”, trots att vart och ett av betänkandena förtjänar en separat debatt. De innehåller minst två punkter där EU-politiken varit framgångsrik: upprättandet av den inre marknaden samt sammanhållningspolitiken och den strukturella politiken. Strategin EU 2020 visar emellertid att sammanhållningspolitiken endast kommer att ha en biroll när det gäller att uppnå dess mål. Det kan man kalla motsägelse. Vi behöver inte mer planerad ekonomi inom EU. När det gäller detta har andra redan misslyckats.
Med tanke på de senaste årens osäkerhet och turbulens på de ekonomiska och finansiella marknaderna och deras inverkan på sysselsättning och den sociala situationen i medlemsstaterna krävs en ingående debatt om var EU har lyckats, var vi kan uppnå gemensamma mål, t.ex. genom en pakt med EU:s regioner, och hur vi kan skapa ökad gemenskap utan att överträda subsidiaritetsprincipen. Detta måste ske innan vi lägger fram en förteckning över planerade ekonomiska normer för medlemsstaterna, eftersom ingen för närvarande vet hur de ska tillämpa dessa normer.
Om vi gjorde detta skulle debatten leda till en övergripande strategi. I dag har vi emellertid insett att debatten bara har börjat, och det bör vara vi inom EU som leder den.
Csaba Sógor
(HU) Herr kommissionsledamot! Jag anser att den vägledande principen i alla planer eller strategier för europeisk utveckling måste vara att bygga ett Europa som fungerar som en verkligt enad region och vars syfte är att tjäna de europeiska medborgarna. Vi har sagt mycket om de ekonomiska och sociala dimensionerna av strategin EU 2020. EU är emellertid mycket mer än så i dag. EU är inte bara en gemenskap som bygger på intressen utan även på värden. Det är det som ger EU dess ekonomiska styrka och politiska slagkraft. Om vi till slutet av decenniet verkligen vill skapa ett mer framgångsrikt och konkurrenskraftigt EU måste vi ägna stor uppmärksamhet åt att se till att våra gemensamma värden behandlas med erforderlig respekt och att de stärks och tillämpas. Vi måste även fokusera på en ökad harmonisering av medlemsstaternas utbildningspolitik, minskad regional ojämlikhet och en fortsatt utvidgningsprocess, samt på skydd av grundläggande rättigheter och minoriteters rättigheter, för att bara nämna några politikområden som bygger på europeiska värden. Ekonomisk tillväxt och förbättring av medborgarnas levnadsvillkor är otänkbara utan denna form av värdebaserade politik.
Frédéric Daerden
(FR) Fru talman, herr kommissionsledamot! Strategin 2020 är omfattande och innehåller många frågor, vilket eftermiddagens debatt visat. Jag vill ta upp två särskilda aspekter.
För det första att jag när det gäller den sociala dimensionen av strategin helhjärtat stöder Pervenche Berès i hennes ifrågasättande av kommissionen, framför allt när det gäller kvantifierade mål för fattigdomsminskning i strategin, vilket för mig är en nödvändig förutsättning. Det är uppenbart att även principen om en minimiinkomst över hela EU måste genomföras i praktiken för att dessa mål ska kunna uppnås.
För det andra överensstämmelsen mellan EU:s budget och denna strategi. Varken rådet eller kommissionen har hittills visat något tecken på att vilja granska vår fleråriga finansiella ram för den aktuella perioden, trots att denna visat sig innehålla begränsningar. Om vi inte antar ramen i enlighet med de nya utmaningarna i strategin löper vi alla emellertid en stor risk. Det kommer inte att finnas utrymme för de investeringar som krävs för att stödja de olika flaggskeppsinitiativen inom strategin 2020, vare sig i EU:s budget, som är alltför begränsad, eller i de nationella offentliga budgetarna.
Andrew Henry William Brons
(EN) Fru talman! På sidan 7 i dokumentet om EU 2020 står följande: ”Europa har många styrkor. Vi kan räkna med våra medborgares talanger och kreativitet”. Naturligtvis står det inte att människor från andra länder är mindre talangfulla eller kreativa - det vore mycket ovänligt och orättvist att påstå det - men det är ett faktum att befolkningen i Europa pekas ut som särskilt berömvärd.
På ett annat ställe i dokumentet beklagas det faktum att Europa har en åldrande befolkning. Det beror naturligtvis främst på de kraftigt minskade födelsetalen, även om detta inte står i dokumentet. Kanske borde de enskilda länderna i den mån de kan främja en ökning av födelsetalen hos sin befolkning. Detta skulle med säkerhet återställa befolkningsbalansen. Dessutom skulle det kanske till och med leda till åtminstone en proportionerlig ökning av antalet talangfulla och kreativa människor som behövs för den ekonomiska och kulturella utvecklingen. Jag hoppas att det inte uppfattas som att jag angriper kommissionens dokument genom att koppla delar av det till välgrundade argument, men jag har åtminstone inte överskridit min talartid!
Czesław Adam Siekierski
(PL) Det går inte att uppnå allt som vi påstår här i dag med strategin EU 2020. Det är inte möjligt att göra så mycket till en kostnad av mindre än 1 procent av BNP, vilket är det värde som anges i EU:s budget. Låt oss visa vad vi kan göra genom att skapa lämplig och modern lagstiftning och låt oss visa vad medlen från EU:s budget kommer att anslås till.
Låt oss vara tydliga med att våra förväntningar inför strategin EU 2020 inte är realistiska. Det återstår för mycket att göra, alltför mycket hopp inges och medlemsstaternas roll har inte fastställts. Att öka sysselsättningen, minska fattigdomen och främja utbildning och framför allt ekonomisk tillväxt är de stora uppgifterna och huvudsakliga prioriteringarna som bör genomföras i nuläget. Vi befinner oss i en kris och bör vidta åtgärder för att återupprätta ekonomin - eftersom detta är det största problemet i strategin EU 2020: att blåsa nytt liv i ekonomin i dag.
Vasilica Viorica Dăncilă
(RO) EU:s sammanhållningspolitik bidrar till att skapa synergieffekter med forsknings- och innovationspolitiken. Dessutom har den lett till en fokusering på den roll som territoriell sammanhållning har.
Jag anser att regionerna bör specialisera sig på smart och miljövänlig utveckling och själva ange en rad innovationsprioriteringar som bygger på EU:s mål och deras behov, samt kanalisera gemenskapens resurser i dessa prioriteringar. Samtidigt måste de främja framgångsmodeller som en del av kunskapstriangeln och förbindelser mellan företag, forskningscentrum, universitet och offentliga myndigheter, framför allt de som har upprättats via offentlig-privata partnerskap.
Jag anser också att kunskapsutbytet med regionala grupper kan underlättas av strukturfonderna eftersom EU-politiken ständigt inriktas på hållbar utveckling och ger konkreta resultat på regional nivå. Tillsammans utgör dessa aspekter den konkreta överenskommelsen om att uppnå territoriell sammanhållning inom EU.
Iosif Matula
(RO) Jag vill gratulera dagens föredragande, framför allt Lambert van Nistelrooij, till det utmärkta betänkande som har lagts fram. Genom forskning och utveckling kommer vi att hitta framtida lösningar för att på ett framgångsrikt sätt ta itu med de stora utmaningar vi står inför, både vad gäller den allvarliga ekonomiska krisen och uppnåendet av de långsiktiga målen med strategin 2020. Sammanhållningspolitiken, vars syfte är att främja innovation och entreprenörskap och utveckla en kunskapsbaserad ekonomi, tillför ny kraft och vi måste närma oss forskning och utveckling från två riktningar.
Grundat på en top-down-strategi kommer forskning och innovation att vara de områden vi koncentrerar oss på när det gäller att hitta lösningar på de problem som vi står inför och stimulera den ekonomiska tillväxten och hållbara utvecklingen. Lika viktigt som detta är emellertid att innovation sprids vidare från laboratorierna och forskningscentrumen och anpassas till en så bra nivå som möjligt utifrån de europeiska medborgarnas behov. Vi måste uppmuntra de lokala och regionala ekonomierna att förbättra sin innovationsförmåga och själva fastställa de mest effektiva lösningarna som en del av en bottom-up-strategi, och på så sätt utnyttja regional och lokal potential.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) För närvarande genomgår EU en ekonomisk, finansiell och social kris. Den avindustrialiseringspolitik som bedrivits de senaste åren har lett till att miljontals arbetstillfällen försvunnit och till att europeisk industri omlokaliserat sin verksamhet till tredjeländer. Dessutom uppgår arbetslösheten till 10 procent, eller till och med 20 procent för ungdomar, vilket lett till att EU:s konkurrenskraft äventyras.
Jag anser att EU måste göra mycket stora investeringar i transport- och energiinfrastruktur, i jordbruk, hälsa, utbildning och forskning, men framför allt i hållbar ekonomisk utveckling. För utvecklingen av industriell tillverkning, och i förlängningen skapandet av arbetstillfällen inom EU, krävs det att europeiska företag investerar i modernisering som leder till mer miljövänlig tillverkning. Under de kommande tio åren måste energieffektivitet vara vår viktigaste prioritering.
Utöver detta åldras EU:s befolkning och födelsetalen sjunker samtidigt som den höga arbetslösheten påverkar pensionssystemens hållbarhet. Jag anser att det är dags för EU att försvara dess grundläggande principer och tillgångar, och den största tillgång som EU har är dess 500 miljoner medborgare.
Angelika Werthmann
(DE) Fru talman, mina damer och herrar! Vi talar om strategin EU 2020 och dess viktigaste prioriteringar. Det finns en lärdom att dra av den grekiska krisen: vi måste agera i stället för att reagera.
En samordnad och övervakad budgetpolitik samt övervakning och reglering av finansmarknaden är nödvändiga. För våra medborgares skull samt för att minska arbetslösheten och skapa och trygga arbetstillfällen måste vi satsa på investeringar i tillväxt och sysselsättning. Detta innebär även att stärka utbildningssektorn och investera i utbildning, forskning och innovation som är hörnstenar för en hållbar social marknadsekonomi, och för en hållbar och mer miljömedveten ekonomi.
Anna Záborská
(SK) Det finns något som förenar strategin 2020 och Lissabonstrategin: en övertygelse om att ekonomin måste styras. Kommissionens recept ”konkurrens eller kris” förblir dessvärre oförändrat. I strategin 2020 fastställs att enkel tillgång till krediter och kortsiktigt tänkande resulterat i agerande som i sin tur lett till ohållbar tillväxt och kraftig obalans.
Längre ned i strategitexten anges att kommissionen kommer att försöka att förbättra tillgången till kapital och göra det enklare för små och medelstora företag att få tillgång till finanser. På så sätt sanktioneras ökad tillgång till krediter, vilket återigen kommer att leda till spekulation och ohållbar tillväxt.
År 1991 presenterade den malaysiske premiärministern projektet Vision 2020, eller Vavasan 2020 som det heter på malaysiska. Enligt detta skulle Malaysia komma ikapp Storbritannien, Frankrike, Tyskland och Japan till år 2020. Planerade ekonomier fungerar emellertid inte, vilket såväl våra kolleger från de nya medlemsstaterna som kommissionsledamoten kan intyga.
László Andor
Fru talman! Dagens diskussion om strategin EU 2020 och morgonens diskussion om ekonomisk styrning har varit ytterst intressanta och användbara för oss i kommissionen. Jag vill tacka er för denna möjlighet och för alla era meddelanden om denna strategi. På kommissionens vägnar vill jag särskilt tacka Lambert van Nistelrooij, Louis Grech, Ricardo Cortés Lastra och Liem Hoang Ngoc för deras betänkanden.
Jag är redo att fortsätta diskutera olika detaljer och till och med nyanser angående strategin EU 2020. I dag koncentrerar jag mig emellertid på några av de viktigaste aspekterna av diskussionen och ger några sammanfattande kommentarer.
Jag vill börja med att återigen betona betydelsen av Europaparlamentets starka engagemang i de kommande stegen av strategin EU 2020. För det första Europaparlamentets yttrande om de integrerade riktlinjerna. För det andra, i ett senare skede, Europaparlamentets roll som medlagstiftare för flera förslag som ska utarbetas inom ramen för flaggskeppsinitiativen. Slutligen och för det tredje den kommande fleråriga budgetramen för att se till att de prioriteringar som ställts upp för EU genom strategin EU 2020 återspeglas på ett bättre sätt i EU:s framtida budgetar. Detta får inte glömmas bort.
Låt mig även vara mycket tydlig när det gäller målen med strategin. Den har ett dubbelt mål. Först och främst är den en nödvändig pelare i unionens svar på den aktuella krisen. Den är ett nödvändigt verktyg när det gäller att stärka samordningen av den ekonomiska politiken inom EU-27 och naturligtvis inom euroområdet. Förutom detta kortsiktiga mål handlar strategin emellertid även om att utrusta Europa med en strategi - eller, som Michel Barnier sade i sitt inledningsanförande, ett handlingsprogram - för att hjälpa EU att ta sig ur den ekonomiska krisen genom att återställa den ekonomiska tillväxten och se till så att den omvandlas till fler och bättre arbetstillfällen.
Vi måste emellertid försöka sträva efter ett annat slags sysselsättningsskapande än tidigare - ett sysselsättningsskapande som är mer hållbart, inte bara ur ekologisk synvinkel, utan även ekonomiskt, socialt och finansiellt. Det handlar om att återställa ett konkurrenskraftigt EU och se till att dess unika sociala modell blir hållbar - ett konkurrenskraftigt EU som har en ledande ställning globalt när det gäller att ta itu med klimatförändringarna, ett EU som investerar mer i dess medborgare genom mer och bättre utbildning och slutligen ett EU som stärker den sociala sammanhållningen genom att bekämpa fattigdom.
Av kommissionens slutsatser under morgonens debatt framgick att denna återgång till stark tillväxt naturligtvis endast är möjlig om vi ser till att våra medlemsstater under de kommande åren genomför nödvändig finanspolitisk konsolidering, och tar hänsyn till sina respektive utgångspunkter. Vi får inte heller undergräva den ömtåliga återhämtningen, och vi måste se över utgiftssidan samtidigt som intäktssidan. Allt detta är mycket viktigt.
Jag vill återigen betona betydelsen av och komplexiteten i de skattepolitiska problem som för närvarande finns på agendan, men jag vill även uppmärksamma er på det faktum att denna finansiella och ekonomiska kris inte bara handlar om budgetunderskott utan att den är mycket mer komplex än så. Upphovet till krisen är det faktum att banksektorn och därefter hela finanssektorn började fungera dåligt. För att vi på ett hållbart sätt ska kunna återhämta oss från denna situation måste vi åtgärda detta. För att uppnå en kunskapsbaserad ekonomisk tillväxt och sprida denna tillväxt till varje region och varje hörn av EU måste vi även komma tillrätta med andra orsaker till den senaste tidens recession, såsom bristen på en industripolitik och, i viss mån, bristen på framgång med våra tidigare strategier.
Därför måste vi stärka våra insatser när det gäller ekonomisk styrning och finansiell reglering och uppnå bättre ekonomisk, social och territoriell sammanhållning.
På det hela taget anser jag att det inte finns något annat alternativ än att lansera denna strategi och att göra det mycket snabbt. Om Europa inte återställer tillväxten kommer en ekonomisk nedgång och därigenom även en politisk nedgång att ske. Samtidigt som vi diskuterar denna nya strategi har de flesta av våra huvudsakliga handelspartner inte bara inrättat tioåriga långsiktiga strategier för ekonomisk utveckling, utan även börjat genomföra dem.
Om det finns någon lärdom att dra av den aktuella ekonomiska krisen och dess föregångare Lissabonstrategin - och jag instämmer med Seán Kelly i att denna strategi ofta utsätts för onödigt hård kritik - så är det att genomförandet av reformer är avgörande för att nå framgång. Därför är det viktigt att lansera EU 2020 vid Europeiska rådets möte i juni och att se till att både EU och dess medlemsstater inleder genomförandet direkt efter mötet.
Vid denna tidpunkt vill jag även tacka det spanska ordförandeskapet för dess insatser när det gäller att föra samman medlemsstaterna och för att det gett sitt stöd till strategin under de senaste månaderna. Ordförandeskapet kommer säkerligen fortsätta att stödja strategin under de kommande veckorna. Det får inte ske någon fördröjning med tanke på den aktuella ekonomiska situationen och den kris vi för närvarande genomgår. Vi är skyldiga medborgarna att hitta lösningar för att ta oss ur den aktuella krisen och förbättra samordningen av den ekonomiska politiken samtidigt som vi förbereder en återgång till smart, hållbar och inkluderande ekonomisk tillväxt. Genom att agera tillsammans kommer vi att få den tyngd som krävs för att bli framgångsrika även på den globala scenen. Kommissionen räknar med parlamentets stöd för att se till att strategin EU 2020 kan lanseras snabbt och framgångsrikt.
Lambert van Nistelrooij
Jag vill nu efter debatten tacka för ert stöd av mitt betänkande. Jag har några ytterligare kommentarer och aspekter som rör socialt och ekonomiskt styre på kort sikt som jag vill ta upp. Den finansiella sidan har fått tillräckligt med uppmärksamhet och blivit en viktig prioritering. Vi måste även kunna diskutera situationen på medellång sikt och ge flera kommentarer angående detta.
Vi kommer att ta med allt detta i en parlamentsresolution som vi ska diskutera i kammaren före toppmötet i juni.
Jag har ytterligare två kommentarer. Den första handlar om styre. Man har frågat vems strategi detta egentligen är. Ett av felen med Lissabonstrategin var att de decentraliserade parterna, dvs. våra samarbetspartner kommunerna och regionerna, inte var tillräckligt engagerade i processen. Därför föreslår jag att en territoriell pakt ingås med regionerna och städerna utöver avtalet i rådet med medlemsstaterna och kommissionen. Annars kommer samma sak att hända igen och vi kommer att tala om snarare än med våra samarbetspartner regionerna.
Om vi inte når ut till medborgarna denna gång kan vi vara säkra på en sak. Man kan smycka ut stora flaggskepp, men det kan leda till att de snart blir mer flaggor än skepp. Det bör bli mer spännande att delta i Lissabonstrategin och strategin EU 2020. Detta kan göras genom att det tillkännages att när det gäller att tillhandahålla stöd och uppmuntran så kan de som sticker ut hakan och tillhandahåller finansiering delta. Det hela är alltför platt. Därför uppmanar jag kommissionen att ingå en territoriell pakt med regionerna och städerna.
Avslutningsvis vill jag säga att integrerad politik, framför allt mellan sektorer, har en avgörande betydelse. Fragmenteringen av alla former av nya finansieringsstrukturer är inte till någon nytta och kommer inte att hjälpa oss att uppnå våra mål. Mitt betänkande handlar om synergieffekter mellan forskning, utveckling, innovation, tillverkning och sysselsättning i Europa. Vi måste kämpa mot fragmenteringen och därför uppmanar jag kommissionsledamot Andor att se till att Europeiska socialfonden förblir intakt i bestämmelserna och inte delas upp, vilket ibland föreslås här i parlamentet.
Louis Grech
Under den korta tid jag har till mitt förfogande vill jag bemöta några av mina parlamentskollegers kommentarer om mitt betänkande.
Jag instämmer med Malcolm Harbour i att det inte tycks finnas någon större vilja att betrakta den inre marknaden som det grundläggande verktyget i strategin 2020 - som fortfarande inte har definierats och utvecklats i tillräcklig utsträckning. Detta är verkligen synd med tanke på att en inre marknad som utgår från ett bredare och mer holistiskt perspektiv kan vara ett av de viktigaste initiativen i unionens strategi när det gäller att erbjuda de europeiska medborgarna en bättre livskvalitet.
Evelyne Gebhardt har också rätt när hon säger att det i dag är uppenbart att den inre marknaden inom ramen för strategin 2020 behöver ny kraft med uppmaningar om ett starkt ledarskap från samtliga unionens institutioner, framför allt från kommissionens sida, så att medborgarnas tillit till den inre marknaden kan återställas.
Avslutningsvis, fru talman, måste vi se till att den nya 2020-agendan inte blir överambitiös och överbelastad, eftersom detta skulle leda till en agenda som är full av prioriteringar, men där ingenting genomförs, vilket var vad som skedde senast det begav sig.
Liem Hoang Ngoc
Fru talman, mina damer och herrar! De senaste veckorna har det brutits mot två tabun. För det första kan ECB nu mäta statsskulderna i pengar. För det andra kan EU:s utgifter finansieras genom lån, framför allt när stabiliserings- och stödfonder skapas.
Det finns ett tredje tabu som det dessvärre inte brutits mot och det är stabilitets- och tillväxtpakten som vissa ledamöter i parlamentet kategoriskt kräver ett stärkande av. Herrar kommissionsledamöter, vi socialdemokrater är för federalism. Vi är för samordning av budgetpolitiken. Om samordningen av budgetpolitiken innebär att de nationella parlamenten åsidosätts och att deras medborgare sätts på svältdiet, befarar jag emellertid att den reduceras till en vacker tanke som självdör. Detta är det verkliga hotet som vi alla står inför för närvarande.
Det finns ingen chans att lyckas med åtstramningsplanerna i Grekland, Spanien, Portugal och Frankrike. Jag ber er att erkänna detta.
Ricardo Cortés Lastra
Fru talman! Jag vill tacka alla mina parlamentskolleger för deras bidrag och för den konstruktiva kritik som har präglat denna viktiga debatt.
Betänkandet om sammanhållningspolitikens bidrag till att uppnå Lissabon- och EU 2020-målen utgör ett av Europaparlamentets viktigaste bidrag till framtidsstrategin EU 2020 för tillväxt och sysselsättning, som är en av det spanska ordförandeskapets prioriteringar.
I betänkandet framhävs sysselsättningsskapande, främjande av en hållbar ekonomi, utbildning och innovation för att främja utveckling, sysselsättning och konkurrenskraft samt den nyckelroll som investeringar i forskning och utveckling har, med tanke på behovet av att anta specifika åtgärder för regioner med naturbetingade nackdelar.
Strategin EU 2020 kommer emellertid inte att kunna genomföras utan de regionala och lokala myndigheternas och det civila samhällets medverkan och fullständiga godkännande.
Regionerna bidrar inte bara till medfinansiering av projekt utan kan även göra en bättre bedömning av medborgarnas och de små och medelstora företagens behov på grund av sin närhet till dessa. De har även möjlighet att upprätta en direktförbindelse med universitet och innovationscentrum, och främjar därigenom kunskapstriangeln.
Sammanhållningspolitiken är således inte bara en källa till stabila finansiella anslag, utan utgör även ett kraftfullt verktyg inom den ekonomiska utvecklingen för alla europeiska regioner.
Dess mål om att avskaffa befintliga olikheter mellan regioner och införa ekonomisk, social och territoriell sammanhållning är tillsammans med dess grundläggande principer om en integrerad fokusering, ett flernivåstyre och verkligt samarbete nödvändiga för att vi ska uppnå framgång med strategin EU 2020.
Talmannen
Punkten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon, torsdagen den 20 maj 2010.
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
Cristian Silviu Buşoi  
Principerna för strategin EU 2020 är nödvändiga för att öka den europeiska ekonomins konkurrenskraft. Genom strukturella reformer kan vi ta oss ur den kris vi befinner oss i. De lösningar som hittills prövats för att ta sig ur krisen har inte varit inriktade på att åtgärda orsakerna till att vi hamnade i denna situation. Orsakerna till krisen kan endast åtgärdas genom strukturella reformer. Vi måste ägna mer uppmärksamhet åt våra ekonomiers innovationsförmåga eftersom det är där nyckeln till EU:s konkurrenskraft kommer att finnas under den kommande perioden. Vi måste anta en samordnad strategi för att använda medel som öronmärkts för innovation och regional utveckling. Innovation måste vara en del av den regionala utvecklingen. Innovation var ett mål med Lissabonstrategin, men dessvärre förblev det bara en princip i teorin. Det rådde stora skillnader när det gällde vilka framsteg medlemsstaterna gjorde och de övergripande målen uppnåddes inte. Därför uppmanar jag alla medlemsstater att ta sitt ansvar och stå fast vid sina åtaganden. Kommissionen bör också spela en mer aktiv roll i samordningen av genomförandet av denna strategi för att förhindra att den blir ett lika katastrofalt misslyckande som Lissabonstrategin.
Alain Cadec  
I strategin EU 2020, som kommissionen föreslår för att stimulera tillväxt och sysselsättning i EU, framhävs forskning och innovation. Genom olika instrument tillhandahålls redan nu omfattande stöd till projekt på dessa områden: strukturfonderna, sjunde ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling samt ramprogrammet för konkurrenskraft och innovation. Genom dessa olika program tillhandahålls 86 miljarder euro i finansiering för perioden 2007-2013. I strategin EU 2020 betonas även det ömsesidiga beroendet mellan EU:s olika politikområden. Av effektivitetsskäl är det därför nödvändigt att upprätta synergieffekter mellan de olika instrumenten. Eftersom det förhåller sig på detta sätt välkomnar jag det faktum att föredraganden fäster stor vikt vid den roll som en stark och korrekt finansierad regionalpolitik kan spela för uppnåendet av målen med strategin EU 2020. Jag instämmer även med föredraganden i att de eventuella bidragsmottagarna inte alltid är helt och hållet medvetna om de möjligheter som finns när det gäller att upprätta synergieffekter på området finansiering. Därför anser jag att det är nödvändigt att förbättra kommunikationen, t.ex. när det gäller modellen för Practical Guide to EU Funding Opportunities for Research and Development (praktisk vägledning om möjligheter till EU-finansiering för forskning och utveckling).
Elżbieta Katarzyna Łukacijewska  
Inom ramen för diskussionerna om den effektiva användningen av alla medel som EU öronmärkt för forskning och innovation måste vi ta upp problemet med lämpligt främjande av innovativa lösningar som uppstår i enskilda medlemsstater.
På grund av ett bristfälligt informationsflöde görs ofta investeringar i forskningsprojekt som redan har genomförts av forskare i någon av medlemsstaterna. Detta är ett slöseri med EU-medel som vi inte kan tillåta under en ekonomisk kris. Större tonvikt måste läggas på att förbättra kommunikationen och stödja EU:s köp av befintlig ny teknik och på så sätt även möjliggöra ytterligare ekonomiskt stöd till innovativa företag.
Det är även viktigt att finansiera så kallade mjuka projekt som utbildning och spridning av kunskap om betydelsen av innovation för ekonomisk tillväxt, att förbättra informationen om tillgängliga program från lokala enheter och att vara flexibel när det gäller att fastställa villkor för att bevilja stöd. På så sätt kan även länder som för närvarande har en låg innovationsnivå bidra till skapandet av globala konkurrensfördelar för EU genom utveckling av den berörda sektorn.
Det är även nödvändigt att skapa incitament för investeringar i lokala forskningscentrum. Små och medelstora företag har inte råd att göra sådana investeringar, medan stora internationella företag inte vill använda sig av dem. Detta innebär att innovationsnivån mellan EU:s medlemsstater blir alltmer oproportionerlig.
