
(1)
Rovsing (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag ser två klockor här i kammaren, och de tycks vara helt osynkroniserade. När jag tittar på den klocka som hänger där borta får jag känslan att parlamentet har kört fast och inte längre kommer någon vart. Så har det varit ganska länge, och jag tycker det är dags att göra något åt det. 
Talmannen.
   – Herr Rovsing! Jag har fått veta att den väggklocka ni nämner mycket riktigt är trasig och kanske har varit det i några månader. Men vi har ju en fungerade klocka, även om den hänger bakom er. Ni måste alltså vända er om för att få veta exakt vad klockan är.
Vi skall dock låta den tekniska personalen göra de reparationer som krävs så att ni inte behöver ta upp denna fråga igen. 
Talmannen.
   Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0053/2004) av Bastiaan Belder för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik med ett förslag till Europaparlamentets rekommendation till rådet om förbindelserna mellan EU och Ryssland. 
Belder (EDD ),
   . – Herr talman! Syftet med detta förslag till Europaparlamentets rekommendation till rådet om förbindelserna mellan EU och Ryssland är tydligt – ett partnerskap som verkligen är värt namnet. Det är därför nödvändigt att stärka dessa ömsesidiga förbindelser i stället för att öka det ömsesidiga avståndet. Om man ser på det realistiskt är det också detta som våra många gemensamma intressen kräver. Men i ärlighetens namn är ju förbindelserna mellan EU och Ryska federationen långt ifrån perfekta, vilket båda parter bär ansvaret för. Detta är således utgångspunkten för detta förslag till rekommendation: självkritik hos EU och kritik mot Moskva. Det är denna ståndpunkt som parlamentets utskott för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik har intagit sedan hösten förra året. Glädjande nog kan vi i dag konstatera att kommissionen, att döma av dess meddelande av den 10 februari, i stort sett är på samma våglängd, vilket även tycks gälla rådet. För övrigt anser kammaren att rådet borde försöka visa större öppenhet inom ett så viktigt och omfattande politiskt område som förbindelserna med Ryssland.
Att EU är enigt om Ryssland är det ingen som ifrågasätter. Det som är viktigt är dock att denna enighet omsätts i konkret handling, och det är här som EU:s självkritik kommer in. Olika ståndpunkter har intagits när det gäller Kaliningrad, Tjetjenien och Yukos-affären. Herr rådsordförande! Det är därför jag otåligt väntar på att få höra talas om nya överenskommelser om ny konsekvent politik. I går konfronterade pressen mig på nytt med förvirrande uttalanden från en framstående europeisk statsman.
En annan aspekt av viktig självkritik finns i skäl S och punkt 2 i förslaget till rekommendation. Partnerskapet mellan EU och Ryssland grundar sig på gemensamma värderingar i fråga om respekt för demokratiska principer och mänskliga rättigheter. Parlamentet har uttryckligen rått rådet och kommissionen att konsekvent tillämpa denna grundprincip på alla områden som omfattar samarbete med Kreml.
I alla händelser strider situationen i Tjetjenien fullständigt mot principen för partnerskapet mellan EU och Ryssland. Detta är en alltigenom deprimerande situation med ohejdat våld och laglöshet som drabbar en i huvudsak försvarslös civilbefolkning. Samtidigt är den tjetjenska tragedin ett problem som undviks i den internationella politiken, vilket titeln på en aktuell grundlig undersökning lämpligt nog visar. I punkt 13 rekommenderar parlamentet på största allvar rådet att kraftfullt ta avstånd från denna skamliga analys. När allt kommer omkring påverkas Europeiska unionens värderingar och intressen precis lika mycket av de inre och yttre effekterna av dödläget i Tjetjenien. Rådet bör först och främst framföra en kraftig protest till president Putin mot att tjetjenska medborgare som haft modet att klaga vid Europadomstolen för mänskliga rättigheter försvunnit, torterats eller i värsta fall dödats.
När det gäller försvinnanden i Tjetjenienregionen vill jag nämna den ovisshet som fortfarande råder om vad som hänt min landsman Arjan Erkel. Jag instämmer fullständigt i det framlagda ändringsförslaget 25, där parlamentet på nytt upprepar sin djupa oro över att en politisk lösning fortfarande inte nåtts i fallet Arjan Erkel och beklagar den totala bristen på framsteg i riktning mot en lösning, och där parlamentet därför kräver beslutsamma politiska åtgärder från de federala och lokala ryska myndigheterna, från kommissionen och från rådet för att se till att Erkel frisläpps välbehållen och på ett säkert sätt.
Det finns ett ännu större hinder än Tjetjenien för partnerskapet mellan EU och Ryssland som uppmärksammas av politiker och allmänhet: partnerskaps- och samarbetsavtalets utvidgning till att omfatta alla nya EU-medlemsstater från den 1 maj 2004. Parlamentet stöder oreserverat rådets ståndpunkt, som innebär att rådet inte kommer att förhandla med ryssarna i denna fråga. Kan rådet kanske tala om för oss om vi snart får se en provisorisk lösning på denna tvist? Goda grannförbindelser och framför allt ett gott partnerskap bör åtföljas av en rysk utrikespolitik som leder till ökad stabilitet på kontinenten. I stället har det uteblivna undertecknandet eller ratificeringen av gränsavtalen mellan Ryssland och dess baltiska grannländer Estland och Lettland fått en destabiliserande effekt, liksom i ännu högre grad Rysslands underlåtenhet att fullgöra sina åtaganden att äntligen dra tillbaka sina trupper från Transnistrien och Georgien. I detta förslag till rekommendation uppmanas rådet att inta en fast hållning i dessa känsliga säkerhetsfrågor.
Jag skulle kunna nämna många fler områden som ger anledning till oro när det gäller utvecklingen av partnerskapet mellan EU och Ryssland, vilka även framgår vid en noggrann genomläsning av förslaget till rekommendation, men jag skulle tillägga att det verkligen inte var vår avsikt att utarbeta en lista över klagomål. Avsikten är helt enkelt att fastställa de ömsesidiga motsättningarna, att underlätta och upprätthålla en diskussion om dem och att tillsammans försöka hitta en lösning. Det är logiskt i detta sammanhang att Europeiska unionen entydigt och oupphörligt fastställer sina prioriteringar och anger sina så kallade röda linjer under förhandlingarna. Denna praktiska strategi präglar kommissionens meddelande. För mig som föredragande är detta mycket tillfredsställande. Den relativt stora uppmärksamhet som förslaget till rekommendation hittills har fått i de ryska medierna ger god anledning till glädje. Vårt budskap tycks tas emot väl av Ryska federationen, som också är den part budskapet riktar sig till. Jag står i tacksamhetsskuld till er, berörda ledamöter, för detta gensvar. Era tankar och bidrag har varit oumbärliga för mig. Jag vill på samma sätt berömma sekretariatet vid utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik, företrätt av Dag Sourander. Tillsammans med honom och min personlige assistent Henk-Jan van Schothorst har vi under de senaste månaderna ägnat stor möda åt dessa komplicerade förbindelser mellan EU och Ryssland, eftersom denna kammare sätter stort värde på ett partnerskap som fungerar över hela linjen. 
Patten,
   . – Herr talman! De ledamöter av parlamentet som läser eller för den delen, kommer att erkänna att samarbetet mellan EU och Ryssland inte alltid är så okomplicerat som det skulle kunna vara. Jag måste säga att jag beklagar detta djupt. Varför är det så? Därför att stabila och konstruktiva förbindelser med Ryssland är av grundläggande vikt för EU, och också för att stabila och konstruktiva förbindelser med EU är av grundläggande vikt för Ryssland. Det ligger tydligt i vårt intresse att försöka främja nära förbindelser med ett öppet, stabilt och demokratiskt Ryssland, som agerar, hoppas vi, som en pålitlig partner som kan värna om europeiska värden, fortsätta med reformer, genomföra åtaganden och, i samarbete med EU, spela en konstruktiv roll i de stater som nyligen har blivit oberoende. 
Utgångspunkten för det meddelande som kommissionen antog den 9 februari, ett meddelande som starkt påverkade utrikesministrarnas diskussioner i måndags, är det ömsesidiga beroendet mellan EU och Ryssland, och vår önskan att bygga upp ett verkligt strategiskt partnerskap, grundat på gemensamma värderingar som grundas på och motiveras av våra uppenbara gemensamma intressen. Det finns positiva faktorer i förbindelserna, men totalt sett måste vi finna oss i att resultaten av fem års allt intensivare samarbete inte blev så positiva som vi förväntade oss. Vi måste göra något åt detta.
Tre viktiga slutsatser kan dras från översynen av förbindelserna mellan EU och Ryssland, som diskuterades i måndags. För det första sände EU ett kraftfullt, tydligt och offentligt budskap till Ryssland om att vi förväntar oss att partnerskaps- och samarbetsavtalet skall utsträckas till att omfatta de tio anslutningsländerna utan några förhandsvillkor eller åtskillnader till den 1 maj. Kommissionen har fört intensiva diskussioner med Ryssland. Vi hoppas att vi har lyckats övertala deltagarna i samtalet om att frågan om att utsträcka partnerskaps- och samarbetsavtalet måste lösas snabbt. EU är å sin sida redo att, parallellt med förlängningen av partnerskaps- och samarbetsavtalet, diskutera den befogade oro som Ryssland kan känna när det gäller effekterna av utvidgningen. Jag hoppas att våra försök att lösa denna fråga så snabbt som möjligt inte kommer att påverkas av bildandet av Ryska federationens nya regering, som vi ser fram emot att samarbeta med i sinom tid.
För det andra bekräftade ministrarna att EU:s förbindelser med Ryssland är mycket viktiga. De enades om att EU bör engagera sig i Ryssland, att vi bör vara beredda att diskutera alla komplicerade frågor av ömsesidigt intresse, och som en del av denna inställning bör EU betona att dess partnerskap med Ryssland inte bara drivs av gemensamma intressen, utan även bygger på delade värderingar. Detta förutsätter uppriktiga diskussioner om rysk praxis som strider mot europeiska värden, som mänskliga rättigheter i Tjetjenien, mediefrihet och miljösamarbete. Detta innebär även att vi inte får tveka att kraftfullt försvara EU:s intressen.
För det tredje erkände ministrarna att det är nödvändigt att EU förändrar handeln med Ryssland – så att den blir mer ”enhetlig”, för att använda byråkratisk terminologi. Man enades om att EU skall fastställa tydliga, överenskomna mål och ståndpunkter före varje möte med Ryssland. Om vi vill bygga upp något som uppriktigt kan beskrivas som ett strategiskt partnerskap måste EU:s budskap vara balanserade och sammanhängande, och våra ambitiösa politiska förklaringar måste följas av framsteg när det gäller innehållet. Detta kräver bättre samordning mellan den politik som utformas på EU-nivå, och enskilda medlemsstaters inställning till förbindelserna med Ryssland. Hur kan det till exempel komma sig att EU undertecknar gemensamma uttalanden med Ryssland, i vilka vi enas om att utöka samarbetet när det gäller krishantering, och vi ändå inte lyckas övertyga Ryssland om att samarbeta för att lösa de mycket reella problemen i Moldavien och Sydkaukasien? Varför ser vi dessutom att enskilda medlemsstater går med på att förenkla visumförfarandena för Ryssland, samtidigt som Ryssland blockerar slutförandet av ett återtagandeavtal?
I det betänkande som den ärade ledamoten så vältaligt lade fram denna morgon kommer många av dessa åsikter till uttryck; betänkandet är enligt min mening ett välkommet bidrag till debatten om våra förbindelser med Ryssland.
Vår uppgift är nu att omsätta ord i handling och utforma ett mer sammanhängande och strategiskt tillvägagångssätt när det gäller Ryssland, som återspeglar den utvidgade unionens uppfattning. Det är viktigt att EU gör verkliga framsteg i sitt samarbete med Ryssland. Detta är viktigt för näringslivet, som vill få tillträde till den lovande ryska marknaden – vi måste trots allt komma ihåg att över 50 procent av Rysslands handel att kommer att ske med EU efter utvidgningen. Det är också viktigt för energiimportörer, med hänsyn till Rysslands ställning som en stor olje- och gasleverantör. Och det är inte minst viktigt med tanke på att Ryssland måste axla en större börda än landet har gjort tidigare om vi skall kunna ta itu med gränsöverskridande problem som miljöföroreningar, olaglig invandring och organiserad brottslighet.
Under diskussionerna vid rådets (allmänna frågor och externa förbindelser) sammanträde bekräftades på nytt EU:s intresse av att främja integration på lång sikt genom att skapa en rad gemensamma områden inom ramen för partnerskaps- och samarbetsavtalet. Kommissionen har starkt förordat att när ett avtal väl har nåtts om en förlängning av partnerskaps- och samarbetsavtalet bör EU vara redo att lägga fram ett förslag till en gemensam handlingsplan för Ryssland som omfattar alla dessa fyra områden, som är förenlig med vår grannskapspolitik och omfattar relevanta faktorer som är av gemensamt intresse för såväl EU som Ryssland. Detta kommer att bidra till utformandet av en faktabaserad dagordning, som inriktas på substans, och detta kommer att innebära att vi tar ännu ett steg mot det strategiska partnerskap som vi verkligen vill ha med Ryska federationen.
Jag vill tacka den ärade ledamoten ännu en gång för att han har lagt fram ett så tankeväckande betänkande, och jag är övertygad om att det kommer att bidra till det resultat som vi båda vill se.
Arvidsson (PPE-DE ).
    Herr talman! Det pågår ett ohyggligt krig i Europa. Det andra Tjetjenienkriget är nu inne på sitt femte år. Det har snart pågått lika länge som andra världskriget. För var dag som kriget fortsätter demonstreras den ryska statsledningens oförmåga och ovilja att komma till ett fredligt slut på inbördeskriget. Kriget har blivit självgående. Europas ledare och EU måste mer aktivt agera för fred i Tjetjenien, och vi måste kräva att den ryska armén följer krigets lagar gentemot civilbefolkningen. Så kallade upprensningsaktioner, som inte är något annat än röveri och kidnappningar, måste få ett slut, och ryska militärer som förgriper sig mot civilbefolkningen måste ställas inför domstol.
I och med den totalitära sovjetkommunismens kollaps uppkom stora förhoppningar och förväntningar på utvecklingen i landet och Rysslands närmande till övriga Europa. När vi nu ser hur utvecklingen i vissa delar har tagit en annan riktning måste vi ställa krav, inte bara uttrycka förväntningar. Statskontrollerade media och en så kallad kontrollerad demokrati tillhör inte den moderna demokratiska rättsstaten. President Putin meddelade den ryska regeringens avgång för några dagar sedan. Som ett skäl till att bilda en ny regering angav han att den skulle arbeta intensivare för att utveckla demokratin i landet. Det låter bra. Vi får hoppas att det även blir verklighet.
Det är oacceptabelt för EU att Ryssland inför utvidgningen inte har godkänt upprättade gränsdragningsavtal med Estland och Lettland. Det är också oacceptabelt att Ryssland motsätter sig en utvidgning av partnerskapsavtalen.
Ryssland har gigantiska miljöproblem. Det är till stor del ett arv från den kommunistiska epoken då miljön hade en mycket låg prioritet. Den största risken för en miljökatastrof som även kan drabba EU-området är de omoderna, äldsta kärnkraftverken av så kallad Tjernobyltyp. De finns i Sosnovyj Bor, inte långt från Estlands gräns till Ryssland, och i Kursk, intill Moskva. Vi måste tydligt markera för ryssarna att en fortsatt drift av dessa första generationens RBMK-reaktorer är oacceptabel. De bör snarast avvecklas, och andra kärnkraftverk i Ryssland måste säkerhetsmässigt uppgraderas enligt Internationella atomenergiorganet IAEA:s säkerhetsnormer. EU:s samarbete med Ryssland för att uppgradera kärnkraftssäkerheten måste bli effektivare.
Detta betänkande ligger väl i tiden och har rönt stor uppmärksamhet. Jag vill avslutningsvis tacka Bastiaan Belder för gott samarbete. 
Paasilinna (PSE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Ryssland måste acceptera partnerskaps- och samarbetsavtalet. Europeiska kommissionen har beslutat att hota Ryssland med en handelsbojkott om landet inte går med på att utvidga detta avtal till de blivande medlemsstaterna. Det kommer inte att bli mycket samarbete kvar om vi skall hålla på och käbbla om partnerskapet på det här sättet!
Vår politik gentemot Ryssland har misslyckats fatalt. Ingenting konkret har uppnåtts på flera år, förutom när det gäller Kaliningrad. EU:s och Natos utvidgning österut kommer att inskränka Rysslands inflytandesfär och minska dess handel med hundratals miljoner dollar. Mot denna bakgrund har Moskva betonat 14 viktiga områden, däribland övergångsperioder för tullavgifter. Vi, de gamla medlemsstaterna, inför nu övergångsperioder för arbetstagare i de nya medlemsstaterna. Unionen har inte ställt sig positiv till något av dessa områden. Som svar kommer Ryssland inte att godkänna Kyotoavtalet och ökar pressen när det gäller förbindelserna med minoriteten i den baltiska regionen.
En handelsbojkott skulle tillfoga vissa medlemsstater stor skada på grund av ökade råvarukostnader. Andra länder skulle drabbas mindre och vissa inte alls. Mitt hemland, till exempel, skulle dock drabbas, eftersom Ryssland svarar för en mycket stor andel av handeln där. Vi har även haft en del historisk erfarenhet av att hantera problematiska förbindelser.
Ryssland är nu hårt ansatt på grund av detta handelspolitiska hot, samtidigt som det är två olika sorters utvidgning som sker. Vi tvingar oss in i Rysslands handelsområden.
Landet har nyligen röstat igenom ett mer nationalistiskt parlament än någonsin, och samma tendens återfinns i den pågående presidentvalskampanjen. EU:s ministertrojka måste nu ta initiativet och lägga fram ett lämpligt förslag för att lösa denna fråga före toppmötet, eftersom detta är ett samarbetsområde där vi måste finna nya strategier. Vi kan inte tvinga på Ryssland demokrati – det kommer att nås genom bredare samarbetsformer. Den bästa och mest effektiva strategin är att försöka påverka president Putin direkt, eftersom han har en nyckelroll i allt som sker, som nyss nämndes. Återigen, detta kräver samarbete, inte bojkotter. Jag har förståelse för kritiken om exempelvis Tjetjenien och Sosnovyj Bor, men detta är en del av just det samarbete som vi nu måste bygga upp och i slutändan skörda resultatet av så att båda sidor får märkbara fördelar, och det kan bli ett slut på alla dessa egendomliga hot, som inte lämpar sig för det slags samarbete vi behöver i dag. 
Väyrynen (ELDR ).
   – Herr talman! Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp är mycket nöjd med Bastiaan Belders betänkande om Ryssland. Vi är dock beredda att gå med på vissa ändringsförslag. Men vi hoppas också att övriga grupper stöder vårt eget ändringsförslag om de nationella minoriteternas ställning i Ryssland.
Vi har på senaste tiden i Europeiska unionen funderat över våra förbindelser med Ryssland. Den slutsats vi gemensamt har kommit fram till är att den formellt antagna strategin inte har fungerat tillfredsställande. Huvudskälet till det är att unionen inte har lyckats visa upp en enad front i sina kontakter med Ryssland och att vissa medlemsstater, särskilt de stora, i stället har tenderat att gå sin egen väg. Denna situation måste åtgärdas.
Det finns dock ett annat viktigt skäl till att vi misslyckats, vilket inte har uppmärksammats tillräckligt under våra överläggningar. I unionen är kunskaperna om och förståelsen av den politiska situationen i Ryssland dålig. Ryssland har, åtminstone hittills, inte följt de diplomatiska och politiska principer som vi och övriga västländer tar för givna. Detta framgår bland annat av det faktum att Ryssland benhårt har vägrat gå med på att utvidga partnerskaps- och samarbetsavtalet till de nya EU-medlemsstaterna. Och kanske får hotet om sanktioner inte heller önskad effekt utan leder till ett handelskrig som drabbar EU-medlemsstaterna hårdare än Ryssland. Jag har visserligen ännu inte sett till några sådana hot, även om de kanske har diskuterats ibland.
Lugn och tålamod krävs i förbindelserna med Ryssland. För att vi skall kunna nå våra egna mål på ett effektivt sätt och bevaka våra egna intressen måste vi alltid ta hänsyn till de särskilda politiska omständigheterna i Ryssland, vilka ibland är hårda och besvärliga. 
Brie (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Min grupp stöder starkt de kritiska ståndpunkter som anges i Belderbetänkandet. Situationen är oacceptabel i Tjetjenien, där den ryska armen begår grova kränkningar av de mänskliga rättigheterna. Det pågår störande inrikespolitiska förändringar i Ryssland, där den så kallade styrda demokratin tar sig allt mer auktoritära uttryck, och vi är även starkt kritiska till Rysslands sätt att förhålla sig till de nya medlemsstaterna i Europeiska unionen.
Europeiska unionen har tidigare antagit en ”dubbelspårig” strategi för sina mellanhavanden med Ryssland. Till grund för denna låg det faktum att Ryssland är – och måste förbli – en av våra allra viktigaste strategiska partner. En ”dubbelspårig” strategi innebär förstås inte att vi skall avhålla oss från kritik – tvärtom. Det är när de strategiska förbindelserna utvecklas som det är viktigt att göra våra värderingar gällande så att demokrati, rättsstatsprincipen och mänskliga rättigheter kan upprätthållas. Samtidigt har vi dock strävat efter att skapa ett långsiktigt och ömsesidigt förhållande mellan Ryssland och Europeiska unionen, inte bara utifrån partnerskaps- och samarbetsavtalet. Jag menar att detta inte är rätta tillfället att ifrågasätta denna strategi. Om vi gör det går vi miste om de möjligheter vi har att verkligen ta itu med den inrikespolitiska utvecklingen och med situationen i Tjetjenien. Jag anser dessutom att vi bör vinnlägga oss betydligt mer om att engagera oss i de sociala förhållandena i Ryssland. Medellivslängden för män i Ryssland har sjunkit med tio år under de senaste tolv åren – en tragisk utveckling, som är utmärkande för den situation som råder i många delar av landet.
Även om jag stöder Bastiaan Belders kritik av den ryska politiken hade jag föredragit att betänkandet på ett tydligare sätt återspeglade det han sade i sitt anförande nyss, då han skarpt kritiserade rådet och de europeiska regeringar, vars kontakter med Ryssland bygger på ekonomiska snarare än strategiska faktorer, för deras sätt att agera. Sedan den 11 september har många regeringar – inte bara Silvio Berlusconis utan även den tyska förbundsregeringen – bagatelliserat kriget i Tjetjenien som en del av kriget mot terrorism, vilket lett till att vi inte talar om det.
Jag menar att det inte räcker att tänka på Ryssland som en strategisk partner endast på det ekonomiska området eller när det gäller att säkra våra gränser och förhindra människohandel. Våra förbindelser med Ryssland måste präglas av ömsesidighet och samspel. 
Wuori (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Jag skall fortsätta denna i hög grad finska debatt, även om jag till stor del håller med André Brie som talade nyss, trots att han inte är min landsman.
Att förbindelserna mellan EU och Ryssland nu är mer oförutsägbara än på länge är båda parters fel. Det vore oroande om Ryssland skulle bli vårt eget Mellanöstern och vi, på grund av det europeiska energiberoendet, skulle vara beredda att tillåta kränkningar av de mänskliga rättigheterna, i likhet med dem som utspelar sig i den tragedi som är Tjetjenien, år ut och år in, och acceptera de ökade riskerna med transport av olja, kärnsäkerhetens sammanbrott och de oroande begränsningarna av medborgerliga fri- och rättigheter. Den centrala frågan här är yttrandefriheten, och man behöver bara titta på Rysslands tidigare agerande i fråga om andra politiska rättigheter för att komma fram till en trovärdig slutsats om detta. Oberoende medier och rättsväsende är avgörande för att ett starkt civilt samhälle skall kunna utvecklas i Ryssland, som hittills aldrig har varit en verklig nationalstat.
EU verkar sakna en sammanhängande och konsekvent politik för Ryssland, och frågorna ges heller ingen slags prioritet. Detta illustreras även av det sätt på vilket unionens nordliga dimension har försummats, trots att den eftersträvar regionalt samarbete, särskilt i Östersjöområdet och de nordliga delarna, vilket är mycket viktigt för stabiliteten i EU:s grannregioner och den gemensamma stabilitet som grundar sig på denna, och även om dess betydelse bara kommer att öka när unionen nu utvidgas till de baltiska länderna. Den nordliga dimensionen skiljer sig verkligen från Kaliningrad, vilket bland annat symboliseras av det samiska folk som lever i det nordliga område som sträcker sig från Norge till Ryssland och som samtidigt är EU:s enda ursprungsbefolkning.
Några positiva ord slutligen: det skall sägas att vår landgräns till Ryssland har varit anmärkningsvärt fridfull och problemfri, och det är inte riktigt EU:s förtjänst. 
Dupuis (NI ).
   – Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Jag menar att vi måste betona det som André Brie redan har sagt. Vi diskuterar en rekommendation till rådet i rådets frånvaro, vilket i sig inte är något bra tecken på rådets eventuella intresse för en så viktig fråga. Jag anser dock att vi har en rik debatt, åtminstone betydligt rikare än vad pressen skriver i dag med anledning av uttalandena av Jacques Chirac, som tycks mena att EU saknar respekt för Ryssland.
Men vilket Ryssland? Ryssland efter de senaste parlamentsvalen? Dessa val som, precis som en del av våra kolleger har påpekat, mer eller mindre dominerades av nationalistpartierna – till och med i högre grad än i Serbien – som vi kallar dem när vi vill vara artiga, trots att vi vet att de allmänt egentligen är att betrakta som fascistpartier. Det kan vi dock inte säga eftersom det är Ryssland vi talar om.
Jag instämmer fullständigt i vad flera andra ledamöter har sagt: Per-Arne Arvidsson, André Brie, Matti Wuori med flera, som räknat upp flera saker som gått snett. Jag anser att det är mycket som har gått snett. Det har valen till den ryska duman bekräftat. När det gäller presidentvalen kan man inte prata om en valkampanj, för någon sådan har inte ägt rum. Vi såg alla skandalen med Rybkin, kandidaten som kidnappades, fördes utomlands, drogades och skickades tillbaka. Och så var det skandalen med kandidaturen för Mikhail Khodorkovskij, som otvivelaktigt är en av Rysslands främsta entreprenörer. Vi skulle inte ha tolererat en tiondel av vad han utsattes för. Jag tror att domstolen i Strasbourg kommer att hålla med, men tyvärr dröjer det tre år till dess och under den tiden kommer ödet att ha beseglats både för Mikhail Khodorkovskij och hans företag.
Jag har en fråga till Chris Patten. Hur långt måste det gå, herr Patten, innan vi talar om kränkningar av de mänskliga rättigheterna? När 20 procent av befolkningen på en miljon människor har utraderats, är det en kränkning av de mänskliga rättigheterna, ett folkmord eller en katastrof av bibliska proportioner? Jag menar att vi talar om kränkningar av de mänskliga rättigheterna när vi ser att flera allvarliga överträdelser skett av lagar som är kända och allmänt respekterade. Men när vi får veta att 200 000 människor har dödats på nio år, med tiotusentals fall av tortyr och våldtäkt, såsom skett i Tjetjenien, då är det inte längre en kränkning av de mänskliga rättigheterna, då är det folkmord. Jag tror att många av ledamöterna, inklusive jag själv, tvekar att ta ordet folkmord i sin mun. Vi vet alla varför. Det som hände i Europa för sextio år sedan var folkmord. Det som hände i Rwanda var folkmord. Och det som händer i dag i Tjetjenien är folkmord och har, kommissionär Patten, ingenting att göra med kränkningar av de mänskliga rättigheterna.
Jag vill tacka föredraganden Bastiaan Belder och många andra kolleger som jag tror slutligen har tvingats medge att det som sker i Tjetjenien och Ryssland inte längre handlar om kränkningar av de mänskliga rättigheterna och om bristande demokrati. Det handlar om någonting mycket värre. 
Brok (PPE-DE ).
   – Herr talman! Ryssland är en betydande och viktig partner för oss, och det finns två saker som förenar och, skulle man kunna säga, skiljer oss åt: gemensamma intressen och gemensamma värderingar. När det gäller värderingar kritiserar vi i dag den inriktning som demokratin och rättssäkerheten fått liksom situationen i Tjetjenien, men när vi gör det får vi inte förlora alla våra gemensamma intressen ur sikte. När Europeiska unionen nu utvidgas är det centralt att gränserna mellan Europeiska unionen och Ryssland inte blir till nya murar. I stället bör vi använda dem som broar och som en möjlighet att utvidga partnerskaps- och samarbetsavtalet. Vårt bistånd är viktigt för det gynnar även liberaliseringen i Ryssland. Det är viktigt att Ryssland får möjlighet att ansluta sig till WTO – på samma sätt som alla andra och inte på särskilda villkor – och, om normala villkor gäller, bör vi också stödja Ryssland i detta. Vi har gemensamma intressen när det gäller energi, säkerhet och kampen mot terrorism.
Detta, menar jag, är något vi bör vara tydliga med, och vi får inte låta situationen i Vitryssland leda till att energi inte levereras till Europeiska unionen i enlighet med de avtal som ingåtts. Det är många områden där EU:s utvidgning inte leder till att en ny situation uppstår, och vi bör inte blanda ihop korten. En fortsättning av partnerskaps- och samarbetsavtalet efter Europeiska unionens utvidgning får inte innebära att vi godtar krav på kompensation på grund av handelsmässiga faktorer, för då kan hela världen göra likadant, och jag anser inte att en sådan norm är acceptabel. Dessutom inställer sig frågan om Rysslands siffror är korrekta.
Vi måste dock även klargöra att de baltiska staternas förhandlingar om anslutning till Europeiska unionen har bidragit till att ge minoriteterna i dessa stater en ställning som inte kommer många minoriteter till godo i många andra delar av världen och kanske inte i vissa delar av Ryssland. Frågan om minoriteterna får inte tas som intäkt för att fördröja gränsfördragens undertecknande och i alla händelser inte för att fördröja fördragens ratificering. Detta måste ske nu, och för detta krävs klarhet. Både med hjälp av teknik och genom samarbete bör vi hjälpa Ryssland att få undantag från vissa viseringskrav, men detta måste ske på ett sätt som gör det möjligt att upprätthålla Schengenreglerna för anslutningsländerna så att den inre säkerheten kan upprätthållas.
När vi gör detta bör vi verka för goda förbindelser med Ryssland och erkänna att landet kan vara en stabiliserande faktor bara om vi accepterar att även Ryssland har territoriell stabilitet. Detta är en annan sak vi måste ta till oss. 
Lalumière (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionär! Det förslag till rekommendation som vår föredragande lagt fram efter att förslaget ändrats och kompletterats av utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik är ett dokument som jag stöder och inte har något problem med att rösta för.
Jag skall inte upprepa allt som stod i texten nu. Bastiaan Belder har gjort ett mycket grundligt arbete, i linje med kommissionens meddelanden och parlamentets tidigare resolutioner om Ryssland. Jag skall därför begränsa mig till att ta upp två aspekter som nämns i betänkandet. Den första är bristen på konsekvens i denna fråga hos medlemsstaternas regeringar – brist på konsekvens och brist på samordning. När man har att göra med en så stor och svår partner som Ryska federationen är det oacceptabelt att höra EU:s ministrar, till och med premiärministrar och rådsordförande, uttrycka åsikter som går isär, till exempel om det smärtsamma kriget i Tjetjenien, om president Putin själv eller om valen. Sådana skilda åsikter, ibland yttrade med bara några timmars mellanrum, försvagar unionen och skadar trovärdigheten hos vår strävan att ha en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik värd namnet.
Den andra aspekten jag vill nämna är också en brist på konsekvens, men denna gång mellan unionens olika åtgärder i förhållande till Ryssland. Vårt partnerskap och vår strategi har många sidor som beaktas i betänkandet, men allt måste sättas i rätt perspektiv med prioriteringar och med väsentligt större konsekvens. Det är sant att EU och Ryssland har ställt upp det långsiktiga målet att inrätta ett gemensamt ekonomiskt område, ett gemensamt område med frihet, säkerhet och rättvisa, ett gemensamt område för samarbete på området yttre säkerhet och ett område för forskning och utbildning, vilket innefattar kulturella aspekter. Det är mycket bra alltihop, men återigen, det behöver genomföras med konsekvens, vilket kommer att kräva ett stort mått av beslutsamhet, organisation och kunnande: vi har, med andra ord, fortfarande lång väg kvar att gå. 
Malmström (ELDR ).
    Herr talman! Herr kommissionsledamot! ELDR-gruppen är mycket bekymrad över den alltmer auktoritära utvecklingen i Ryssland, knuten till Putins person. Den plötsliga upplösningen av regeringen illustrerar detta ytterligare.
Demokratin tycks gå tillbaka istället för tvärtom; presidentvalet liknar alltmer en farsartad enmans-show. De fruktansvärda övergreppen i Tjetjenien måste upphöra, och EU måste verka för att en lösning kommer till stånd snarast. På miljöområdet är behoven enorma, och vi beklagar att Ryssland inte vill ratificera Kyotoprotokollet.
EU behöver ha ett strategiskt partnerskap med Ryssland. Vi vill, kan och bör hjälpa till, men detta partnerskap är inte villkorslöst och kan inte dikteras av Moskva. Här ligger bollen idag i stor utsträckning hos Putin. Jag vill också tacka Belder för ett mycket bra betänkande, som vi utan svårighet kan rösta ja till. 
Frahm (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Ganska många, bland andra Chris Patten, har sagt att förbindelserna mellan EU och Ryssland inte alltid har varit idealiska, och just nu kan de antagligen betecknas som ganska ansträngda. Och till detta finns det goda skäl, som många redan har nämnt.
I måndags kunde vi ”fira” 60-årsdagen av Stalins deportation av tjetjenerna och därmed även 60-årsdagen av ett folkmord som aldrig har erkänts ordentligt. Vi har även de senaste dagarna sett hur Ryssland har nekat kritiskt inställda journalister visering. Det handlar om journalister som vill bevaka valet och som därigenom nekas möjligheten att tillhandahålla en kritisk analys av händelseutvecklingen. Vi ser även andra saker. Cecilia Malmström nämnde hur Putin helt sonika upplöste den ryska regeringen. Alla dessa saker visar att situationen är ytterst oroande. Det finns goda skäl att vara starkt kritisk till händelseutvecklingen i Ryssland.
Jag stöder verkligen Bastiaan Belders betänkande, men har däremot de senaste dagarna förundrats över att vi kan tala så tydligt om Ryssland men så otydligt om Kina. Jag kan inte förstå hur vi å ena sidan kan inta en kritisk hållning – som jag anser är korrekt – till Ryssland samtidigt som vi å andra sidan överväger att häva vapenembargot mot Kina, som i mina ögon beter sig mer eller mindre lika besvärligt, bråkigt och oresonligt som Ryssland.
Jag menar att folkmord har skett och fortsätter att ske i Tibet. Jag menar att förtrycket av det kinesiska folket saknar motstycke. Jag menar att vi här ser problem som liknar, och i realiteten faktiskt överskuggar, dem i Ryssland. Och ändå överväger vi att häva vapenembargot.
På det ena eller andra viset måste EU se till att dess utrikespolitik anpassas så att de politiska riktlinjer som antas står i proportion till hur de länder vi samarbetar med beter sig. Jag anser dock inte att så är fallet just nu. 
Speroni (NI ).
   – Herr talman! Jag vill inte gå in på hela frågan om förbindelserna mellan unionen och Ryska federationen. Därför kommer jag att begränsa mig till Tjetjenienfrågan, och det gör jag genom att påminna om att mänskliga rättigheter, i bemärkelsen individers rättigheter, har debatterats fler än en gång i denna kammare. Det är fullkomligt rimligt, men det verkar som om vi nu har glömt bort en annan grundläggande rättighet, nämligen alla människors rätt till självbestämmande. Så länge detta fortfarande betraktas som hädelse eller som något som aldrig bör yttras högt kommer det inte att vara möjligt att lösa sådana frågor som Tjetjenien eller Tibet som nämndes nyss. 
Tannock (PPE-DE ).
   – Herr talman! Ryssland är ett oerhört vidsträckt land och dess bidrag till den europeiska kulturen är – historiskt sett – enormt. Ryssland är fortfarande en stor militärmakt och förtjänar ett erkännande på världsarenan. Även om Ryssland ekonomiskt sett har förlorat i vikt är detta land en central källa för EU:s gas- och oljeförsörjning, och vi har en gemensam fiende i den internationella islamistiska terrorismen. 
Om Vladimir Putin vinner presidentvalet anser jag att vi måste erkänna hans demokratiska mandat för att återuppbygga en stark rysk stat. Jag accepterar inte kraven på att Ryssland skall uteslutas från G8-gruppen på grund av hanteringen av Yukos-affären. För bara två veckor sedan behandlade det ryska rättsväsendet en av företaget Yukos chefer milt; chefen fälldes för skattefusk, vilket knappast är något tecken på rättslig partiskhet.
Jag har full förståelse för den förlust som Ryssland står inför i och med att de bilaterala frihandelsavtalen med anslutningsländerna upphör, men totalt sett sjunker tulltaxorna från 9 till 4 procent, och Ryssland är tvunget att utsträcka partnerskaps- och samarbetsavtalet till de baltiska staterna på grund av tvister om etniska ryska minoriteters rättigheter i dessa länder. Kaliningradfrågan är nu avgjord, och arbetet med viseringsfrihet eller flexibelt resande till EU bör inledas så snart ett återtagandeavtal har slutits.
Ryssland anser att EU tränger sig in i dess inflytandesfär från Georgien till Ukraina, och försöker därför återskapa några av de grundläggande faktorer som kännetecknade det tidigare Sovjetunionen i Jaltaavtalet med Ukraina, Vitryssland – ett land där Ryssland kan utnyttja sitt särskilda inflytande för att göra mer för att främja demokrati – och Kazakstan. Jag uppmanar också Ryssland att dra tillbaka sina trupper från Transnistrien, att möjliggöra en fredlig återförening av Moldavien och att se till att gangsterväldet i Tiraspol upphör.
Avslutningsvis är jag oroad över att etniska ryssar har massutvandrat, bort från de bortre östra territorierna, där Ryssland nu försöker att liera sig med Japan och Korea när det gäller resursutnyttjande. Dessa etniska ryssar ersätts av olagliga kinesiska invandrare, en omständighet som kan orsaka spänningar i framtiden i detta vidsträckta, underbefolkade, men resursrika område. 
Iivari (PSE ).
   – Herr talman! Det är positivt att rådet (allmänna frågor) gemensamt har klargjort att partnerskaps- och samarbetsavtalet mellan Europeiska unionen och Ryssland automatiskt bör utvidgas till att omfatta de nya medlemsstaterna. Det finns ingen anledning att föra separata förhandlingar om detta. Om det är problem med de ekonomiska och handelsmässiga förbindelserna mellan den utvidgade unionen och Ryssland så kan dessa diskuteras separat mellan unionen och Ryssland.
Ryssland är EU:s viktigaste grannland. Det ligger i både unionens och Rysslands intresse att förbindelserna mellan oss utvecklas gynnsamt inom alla livsområden. Vi måste dessutom kunna diskutera känsliga frågor som mänskliga rättigheter. Vi måste se till att unionen är konsekvent i sin politik gentemot Ryssland och att man i Ryssland förstår att EU inte kan splittras upp politiskt. Från och med maj kommer de baltiska länder som ansluts till EU att utgöra en lika gedigen del av unionen som de gamla medlemsstaterna. Deras villkor för medlemskap var att de skulle uppfylla Köpenhamnskriterierna när det gäller frågor som mänskliga rättigheter och minoriteters rättigheter. Dessa villkor har uppfyllts. Som medlem i Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa och Europarådet har Ryssland även en skyldighet att respektera mänskliga rättigheter. Det är mycket viktigt att garantier ges för att OSSE:s arbete i Tjetjenien kan fortsätta.
Strategiskt samarbete grundat på gemensamma värderingar har nämnts när det gäller förbindelserna mellan EU och Ryssland. Kanske sådana storslagna mål skulle kunna närma sig någonting lite mer konkret. Det finns också goda skäl till detta, eftersom EU kommer att svara för 55 procent av Rysslands utrikeshandel. EU behöver olja och naturgas, och energisamarbetet måste därför utvecklas. Miljön måste beaktas här, vare sig det handlar om energiproduktion eller energitransporter.
Ett av de samarbetsområden som nämndes vid toppmötet i Sankt Petersburg var forskning, utbildning och kultur. Jag är en varm anhängare av fler utbytesprogram för forskare, lärare och studenter liksom samarbete mellan utbildningsinstitutioner. För att vi skall kunna bygga upp ett långsiktigt samarbete måste våra medborgare knyta nätverk. Även här måste vi ge ungdomar rätt förutsättningar och möjligheter. De skall inte bära bördan av en uppdelad värld. 
Andreasen (ELDR ).
   – Herr talman! Det finns en fråga som ger anledning till oro när vi talar om Ryssland. Det handlar om tryckfriheten, och jag är glad att kommissionär Patten nämnde detta. 
Vi vet att det enligt rysk lag råder tryckfrihet i Ryssland, men klyftan är stor mellan lagstiftningen och den praktiska tillämpningen. Organisationen Reportrar utan gränser har offentliggjort en förteckning över tryckfriheten i 158 länder, där Ryssland hamnar på 148:e plats. Läget blir dessutom värre. Journalister mördas i Ryssland. Enligt Internationella journalistfederationen dödades fyra journalister i Ryssland bara under förra året, och sedan den 1 januari 2002 har tretton journalister dödats. 
Journalisterna hindras i sitt arbete. Det fick jag se med egna ögon i Sankt Petersburg i samband med upptakten till guvernörsvalet, då det till exempel var förbjudet att visa bilder av eller namnge valets kandidater. Nyligen nekades en dansk journalist inresa i Ryssland. Hennes brott var att ha skrivit kritiskt om Rysslands agerande i Tjetjenien. 
Jag vill uppmana kommissionen och rådet att ta tryckfrihetsfrågan på allvar när förhandlingar inleds med Ryssland. Angreppen på yttrandefriheten i Ryssland är oacceptabla!
Stenzel (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionär! Österrike har för närvarande fullständigt friktionsfria förbindelser med Ryssland, vilket statsbesöken nyligen och president Putins förkärlek för skidåkning i vårt land visar. Det är därför jag finner denna bild av Europeiska unionens förbindelser med Ryssland desto mer beklaglig.
EU:s förbindelser med Ryssland är ingen enkelriktad gata. Förbindelserna måste utvecklas optimalt för att det utvidgade EU:s intressen skall ges samma tyngd som Rysslands. Det är även ett oeftergivligt krav – låt mig upprepa det, ett oeftergivligt krav – att partnerskaps- och samarbetsavtalet som varit i kraft sedan 1998 nu utvidgas till att omfatta Europeiska unionens tio nya medlemsstater. Ett hinder för detta var tidigare invändningen att EU:s utvidgning skulle missgynna Ryssland på marknaden och att landet krävde kompensation för detta. Detta resonemang är synnerligen tveksamt, eftersom Europeiska unionens utvidgning automatiskt kommer att skapa en marknad – även för Ryssland – med en hel del köpkraft, vilket med nödvändighet kommer att gynna Rysslands ekonomi. Samarbete när det gäller avvecklingen av skrotfärdiga kärnkraftverk eller bortskaffandet av kärnavfall från Kolahalvön och i Nordsjön lämnar en del i övrigt att önska, minst sagt, och det är långt ifrån klart varför Ryssland hittills har slagit dövörat till för kraven på säkra tankfartyg i Östersjön. Något som förvånar är att de problem som den ryska minoriteten i de baltiska staterna uppges ha, och som gång på gång betonas, är att varken OSSE eller Europarådet anser att det finns några problem längre. Däremot har OSSE hindrats från att komma in i Tjetjenien. Att flertalet asylsökande och flyktingar i Österrike är tjetjener kan bara ses som ett tecken på hur förfärlig situationen är där, även om jag inte på något sätt vill bagatellisera de brott som terrorister har begått mot den ryska allmänheten. Och även om EU har varit mycket tillmötesgående när det gäller Kaliningrad finns ännu ingen överenskommelse om återtagande av flyktingar och olagliga invandrare.
Nu när presidentvalet närmar sig är det med avsikt jag inte vill diskutera Rysslands inrikespolitik – det har redan talats om ”styrd demokrati” – även om denna politik oundvikligen måste påverka förbindelserna mellan Ryssland och EU. Trots detta verkar det orimligt att inte tala om problemen när det bara kan leda till bättre förbindelser mellan Ryssland och EU. 
Sacrédeus (PPE-DE ).
    Herr talman! Jag vill varmt tacka föredraganden Bastiaan Belder för ett mycket välskrivet och väl politiskt avvägt betänkande. Den styrda demokratin som präglar Ryssland inger stor oro. Vi känner alla att demokratin i Ryssland inte har fått fotfäste och att det har skapats ett klimat av rädsla där människor som uttrycker politiska självständiga uppfattningar i förhållande till president Putin utsätts för hot. Inte minst människor med stark ekonomisk styrka har hamnat i svårigheter med rättsväsendet.
Jag vill betona att de administrativa resurserna och kontrollen av media gjorde att parlamentsvalet i Duman den 17 december 2003 knappast kan sägas uppfylla internationell standard. Det krävs ett oberoende rättsväsende för att Ryssland skall kunna kallas en fullvärdig demokrati. Idag är inte åklagarna självständiga i förhållande till den politiska makten.
Ryssland måste agera internationellt för att dess militärbaser som i dag finns i Georgien och Moldavien snarast läggs ner. Ryssland måste agera konstruktivt i konflikten i södra Kaukasien och jag vill där uttrycka en särskild uppmaning till den ryska regeringen att lösa den långvariga konflikten mellan Turkiet och Armenien och att agera för en försoning mellan dessa folk. Turkiet borde även erkänna de folkmord som det armeniska folket utsattes för mellan 1915 och 1918.
Ryssland har särskilt ansvar för utvecklingen i Vitryssland, en ny granne till det utvidgade EU, som knappast kan beskrivas som en demokrati, utan som ett auktoritärt styrt land under president Aljaksandr Lukasjenka.
Allra sist vill jag att Ryssland agerar för religionsfrihet på ett mycket mer öppet och tolerant sätt. 
Gahler (PPE-DE ).
   – Herr talman! I efterdyningarna av de genomgripande förändringarna i Europa har förbindelserna med Ryssland blivit mycket komplicerade. Dialog och samarbete har inlemmats i en uppsjö av fördrag och överenskommelser inom flera internationella institutioner, och partnerskaps- och samarbetsavtal har gjort möten mellan EU och Ryssland på högsta nivå till en regelbunden och verkligt fast företeelse.
Jag får dock i allt högre grad intrycket att denna breda dialog håller på att utvecklas till en statisk och förutsägbar ritual. Jag tror att det var kommissionär Patten som för några månader sedan sade till utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik att han hade känslan att de anföranden som skrevs åt honom om Ryssland inte hade förändrats nämnvärt under ganska lång tid. Politik är givetvis alltid det möjligas konst, vilket innebär att man alltid måste inta en annan hållning gentemot ett stort land som Ryssland än man skulle göra om ett litet land misskötte sig. Proportionellt sett kan grymheter som begåtts mot civila i Kosovo och i Tjetjenien visserligen jämföras, men det är uppenbart att vår reaktion gentemot Ryssland kommer att vara annorlunda – och faktiskt är annorlunda. Jag vill dock uppmana rådet att snarast ta itu med de frågor som inte lösts på ett tillfredsställande sätt och som fortfarande står på dagordningen i stället för att huka för dem – vilket är vad rådet på sätt och vis gör bara genom att inte delta i denna debatt. Det finns inte utrymme för kompromisser när det gäller partnerskaps- och samarbetsavtal och inte heller när det gäller avtalens antagande och utvidgningen av dem till samtliga nya anslutningsländer. Ryssland kan till exempel ta en ordentlig titt på hur tullavgifterna förändras jämfört med tidigare, då vi hade bilaterala avtal med en del av kandidatländerna. När länderna väl är medlemmar i EU kommer tullavgifterna att sjunka. Dessa länders anslutning till Europeiska unionen innebär alltså inte bara nackdelar.
Det är många som har talat om Tjetjenien. Även där menar jag att vi inte bara bör tillåta oss lyxen att vädja eller ignorera frågan helt och hållet. Jag har alltid ansett att vi måste hitta olika sätt att rikta in de medel vi förfogar över för samarbete med Ryssland. Vi måste försöka stödja det civila samhällets bristfälliga strukturer i Ryssland så att detta samhälle kan genomgå en demokratisk förändring nedifrån och upp och inte på det bedrövliga vis vi har sett de senaste månaderna. 

Ainardi (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Belderbetänkandet innehåller en rad kommentarer och förslag som ligger i linje med rådets rekommendationer om förbindelserna mellan unionen och Ryssland. Jag stöder de två huvudlinjerna i betänkandet. Den första är att man återigen slår fast önskan att utveckla det viktiga partnerskapet mellan Europeiska unionen och Ryssland. Ryssland är ett stort land, och det är avgörande att vi kan utveckla ekonomiska förbindelser med landet angående industrin, forskningen, hälso- och sjukvården och energin. Som föredraganden säger måste vi sätta upp gemensamma ambitioner och mål. Det är strategiskt och politiskt viktigt. Vi måste sätta upp prioriterade mål, såsom gränsöverskridande samarbete för att bekämpa brottslighet, försvara mänskliga rättigheter, demokrati, nyhetsmediers självständighet och rättsstaten, samarbete för att lösa konflikter i regionen och avrusta. Vi måste också verka för förbättringar i fråga om offentlig vård och social utveckling.
Den andra huvudlinjen i detta betänkande är en strävan efter att vara mer kritisk, särskilt när det gäller grundläggande friheter och demokratiska rättigheter i Ryssland. Jag håller med föredraganden när han beklagar att unionen spelar en så liten roll i fråga om konflikten i Tjetjenien, som har lett till fler än 200 000 dödsfall under tio år och verkligen är ett folkmord. I betänkandet uppmanar man de ryska myndigheterna att undersöka försvinnandena, tortyren och alla brott mot mänskliga rättigheter. I november 2003 var vi åtskilliga som tog till orda efter ordförande Silvio Berlusconis uttalanden som rättfärdigade Rysslands militära interventionspolitik. Europa måste verkligen spela en mycket större roll och kraftfullt och tydligt fördöma Rysslands sätt att hantera kriget i Tjetjenien. En militär lösning i Tjetjenien är inte möjlig och kommer inte att bli verklighet.
Strävandena efter ett partnerskap mellan Europeiska unionen och Ryssland måste följa en plan som innefattar fred och säkerhet för alla folk. Europa kan inte längre nöja sig med bara retorik. Vi måste agera, och från den synpunkten är betänkandet ett steg i rätt riktning. 
Talmannen.
   –Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 11.00.

Talmannen.
   –Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0052/2004) av Per Gahrton för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik med ett förslag till Europaparlamentets rekommendation till rådet om EU:s Sydkaukasienpolitik. 
Gahrton (Verts/ALE ),
   . –Herr talman! Oppositionen i Abchazien har skärpt sin kampanj mot utbrytarrepublikens ledare Ardzinba. Armeniska och turkiska kulturarbetare har träffats i ett armeniskt kloster i östra Turkiet. Eduard Sjevardnadzes svärson har gripits på Tblisis flygplats misstänkt för korruption. Våldsamma sammanstötningar har ägt rum i Adzjarien mellan anhängare och motståndare till provinsens ledare Abasjidze. Azerbajdzjans president Ilham Alijev har träffat sin armeniske kollega Robert Kocharian. Fängslade azerbajdzjanska politiker har hungerstrejkat. Amerikanska FBI skall öppna kontor i Tblisi.
Detta och mycket mer har hänt under de senaste dagarna i våra europeiska systerländer Armenien, Azerbajdzjan och Georgien. Dock är det inte i europeiska medier jag har hämtat alla dessa uppgifter, trots att de tre länderna är medlemmar i Europarådet och OECD och har siktet inställt på fullt medlemskap i EU. Varken det allmänna europeiska intresset eller EU:s officiella intresse för Sydkaukasien har var på toppunkten om det inte handlar om krig och revolution. Rådet vill inte ens ha med Sydkaukasienländerna i sin strategi för , men tycks dessbättre ha ändrat sig.
På Europaparlamentets uppmaning tillsattes äntligen en särskild representant 2003. Även en del andra EU-insatser har gjorts, inte minst det regionala miljöcentret i Tbilisi. Överlag är det för lite och för sent, vilket visades i samband med rosornas revolution i Georgien. Där blev EU omsprunget av både Ryssland och USA, som båda bedriver klassisk stormaktspolitik i eget intresse. EU påstår sig ha andra, mer solidariska ambitioner. I Sydkaukasien finns tre länder som tror på EU-idealen och som vill att EU skall spela huvudrollen som fredsmäklare och bidragsgivare.
Mitt betänkande innehåller en mängd förslag på vad EU borde göra, fredligt, politiskt och ekonomiskt. Det handlar om att påverka Ryssland till att ha en mer konstruktiv hållning, om att stötta de tre ländernas vacklande demokratiska institutioner, om att utveckla partnersamverkan mellan självstyrande regioner i EU, av den typ som finns på Åland, i Skottland, i Katalonien, och Nagorno-Karabach, Sydossetien och Abchazien. Detta skulle kunna visa att självstyre kan vara ett rimligt alternativ till full suveränitet.
Det handlar också om att hjälpa Sydkaukasien att komma ur kärnkraftsfällan, om att utveckla förnyelsebara energiformer och om att se till att oljetillgångarna hanteras i enlighet med internationella miljöregler. Det handlar om konkret konfliktlösning, t.ex. öppning av järnvägslinjen Baku-Jerevan, i utbyte mot armenisk truppreträtt från azerbajdzjanska provinser. Till min förvåning ser jag att de största partigrupperna yrkar avslag på detta, men bifall på ändringsförslagen 5 och 18 skulle allvarligt rubba en känslig balans i betänkandet. Samma sak är det med ELDR-gruppens ändringsförslag 2. Om vi skulle bifalla det och stryka hänvisningen till vårt eget beslut från 1987 om otaliga armeniers undergång 1915 skulle betänkandet tippa över till ena sidans fördel.
Det betyder att jag kan stödja samtliga ändringsförslag utom 2, 5, 6, 16, 17 och 18. Ändringsförslag 9 har jag dragit tillbaka och i skäl P föreslår jag en delad omröstningså att ordet kan strykas, eftersom det inte finns någon blockad. Däremot finns det kraftiga restriktioner, vilket är illa nog och vilket jag kritiserar, men rätt ordval är mycket viktigt i sådana här situationer.
Det skall hållas parlamentsval i Georgien den 28 mars 2004. Det blir det avgörande testet för halten av demokrati i rosornas revolution. Med en spärr på 7 procent riskerar all opposition att hållas utanför parlamentet. Jag vet, bland annat efter ett personligt möte med Georgiens premiärminister Zurab Zhvania i Rom häromdagen att den georgiska ledningen är bekymrad. Det räcker inte och det krävs åtgärder, kanske en sänkning av spärren, för att Georgien inte skall bli något så märkligt som världens första demokratiska enpartistat.
Slutligen har vi alla utsatts för lobbying. Detta är legitimt och kan ge värdefull information, men det vore inte bra om någon part i alla de konflikter som finns i Sydkaukasien i eftermiddag kan utropa sig som segrare och kan säga att Europaparlamentet står på deras sida. Jag har försökt skriva ett betänkande som är balanserat och inte ställer sig på någon parts sida, utan bara ställer sig på fredens och den hållbara utvecklingens sida. 
Patten,
   . – Herr talman! Kommissionen välkomnar varmt detta lägliga och tankeväckande betänkande, och jag vill gratulera den ärade ledamoten till hans arbete. Det sätt som betänkandet har utvecklats på under flera års tid visar parlamentets åtagande för att se till att regionen Sydkaukasien får den uppmärksamhet som den förtjänar. Mycket tid och uppmärksamhet har ägnats åt betänkandet, vilket har lett till att det är välskrivet och fokuserat, och det utgör ett mycket viktigt politiskt verktyg.
Kommissionen instämmer i analysen av de risker och svårigheter som regionen står inför, och vi för en politik för att främja en stabilisering av läget i Sydkaukasien. Därför står bekämpning av korruption, stöd för uppbyggande av institutioner och fattigdomsbekämpning i centrum för vårt stöd.
Vi har program för narkotikahandel, gränsförvaltning och miljöfrågor för denna region. Om man inte tar itu med dessa nyckelfrågor kommer möjligheterna till att nå stabilitet i regionen att minska avsevärt. Vi har arbetat mot dessa mål sedan länderna i södra Kaukasien nådde självständighet 1991, och vi har anslagit över en miljard euro i bistånd till regionen. Vi kommer ambitiöst att fortsätta våra ansträngningar inom ramen för de begränsade medel som budgetmyndigheten tillhandahåller.
Av tidsskäl kan jag inte ta upp alla de frågor som betonas i betänkandet i detalj, så jag hoppas att parlamentet har överseende med att jag inriktar mig på vad jag anser vara två nyckelpunkter: nämligen det förhållande som den ärade ledamoten nämner mellan Sydkaukasien och initiativet för ett utökat europeiskt grannskap, och kommissionens roll när det gäller att bidra till konfliktlösning.
När det gäller Sydkaukasiens förhållande till den europeiska grannskapspolitiken kom rådet (allmänna frågor och yttre förbindelser) under sitt möte den 26 januari 2004 fram till följande slutsats om hur EU bäst kan stödja det nya ledarskapet i Georgien: ”Rådet uppmanar kommissionen att i samråd med den höge representanten och med beaktande av EU:s särskilda representant lägga fram en rekommendation om Armeniens, Azerbajdzjans och Georgiens förhållanden till den europeiska grannskapspolitiken. Rådet ser fram mot att ta denna rekommendation i övervägande innan det irländska ordförandeskapet avslutas”. Jag hoppas att vi kommer att kunna göra detta tidigare, möjligtvis i maj, men säkerligen mot slutet av det nuvarande ordförandeskapet.
Jag välkomnar varmt detta åtagande. I enlighet med detta följer EU nära utvecklingen i alla tre länderna för att se om det görs fortsatta framsteg mot demokrati och om det görs framsteg på det ekonomiska området. Vi vill se ett trovärdigt och konsekvent åtagande för reformer, som tydligt återspeglas i konkreta steg framåt, till exempel när det gäller bekämpning av korruption.
När det gäller frågan om konfliktlösning och försoning fortsätter Europeiska kommissionen att ge sitt fulla stöd till OSSE och Förenta nationerna i deras ansträngningar för att lösa regionens fastlåsta konflikter. Det gladde mig att vi fick möjlighet att diskutera några av dessa frågor med OSSE:s tjänstgörande ordförandeskap i början av veckan.
Vi är beredda att hjälpa till med återuppbyggnadsarbetet efter konflikter efter det att fredsavtal har slutits, eller att bistå med åtgärder som parterna i konflikten har enats om, som kan bidra till att minska spänningarna och skapa förtroende mellan de två sidorna. Det gläder mig mycket att kunna säga att kommissionen nyligen kunde genomföra en tredje etapp åtgärder för återanpassningsaktiviteter efter konflikter i konfliktområdet Georgien/Sydossetien för att hjälpa internt fördrivna personer och flyktingar att återvända och för att bistå vid återuppbyggande av infrastruktur, vilket, hoppas vi, kommer att bidra till att bygga upp förtroendet mellan de två befolkningsgrupperna.
Den mycket välkomna utnämningen av EU:s särskilda representant i Sydkaukasien 2003 var ett viktigt steg för EU. Kommissionen gläder sig åt att vara fullständigt delaktig i den särskilda representantens arbete, och vi värdesätter det nära samarbete som vi har med honom. I det betänkande som den ärade ledamoten har lagt fram identifieras med rätta behovet av att ytterligare utveckla EU:s politik för denna region; vi ser fram emot att delta i denna viktiga process tillsammans med den särskilda representanten.
Europeiska kommissionen noterar begäran om en stabilitetspakt för regionen. När denna fråga först togs upp för ett par år sedan tycktes det inte finnas så mycket stöd för det förslaget, och jag är ännu inte fullständigt övertygad om att tiden är mogen för att gå tillbaka till denna fråga. Den har vissa budgetära följder som vi skulle vilja se lite närmare på.
Låt mig avsluta min tämligen snabba översikt av denna fråga med att ännu en gång berömma föredraganden för det betänkande han utarbetat. Jag vill tacka honom för detta, och jag är säker på att betänkandet kommer att bli ett ytterst viktigt bidrag till debatten om EU:s politik för Sydkaukasien. 
Quisthoudt-Rowohl (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi tyckte faktiskt att det var lätt att skriva ett betänkande om detta avtal, eftersom vår åsikt i huvudsak är att vi så långt möjligt måste göra alla staterna i vår geografiska närhet delaktiga i våra forsknings- och utvecklingsprogram. Vi måste se till att vi stabiliserar och stöder deras småföretagssektorer och förbättrar deras infrastrukturer. Varför är det så viktigt för oss? Helt enkelt eftersom vi är beroende av dem och de av oss. Om det finns osäkra kärnkraftverk i vissa av dessa länder kommer konsekvenserna av en eventuell olycka att drabba oss direkt, bara på grund av deras geografiska belägenhet. Om vi då försöker exportera så mycket som möjligt av vår kunskap och expertis till dem kommer alla att tjäna på det. Därför är det viktigt för oss att våra stödprogram, till exempel Tacis, både ger stöd och hjälp till självhjälp för länderna, så att utvecklingsländer inte tvingas begå alla de misstag som vi har begått under vår industriella historia.
Låt mig tillägga att vi också är beroende av regionen för vår energiförsörjning. Ett exempel är transporterna av råolja. Härav följer att det ligger i vårt eget intresse att olje- och gasledningar är säkra och att tankbåtarna som kommer hit är säkra och inte förorenar våra vatten. Om det då sker en teknologisk utveckling i Sydkaukasien innebär det också, och samtidigt, säkerhet och utveckling för oss. Vi är tacksamma för att föredraganden har varit så öppen för att ta till sig våra förslag, liksom mot utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik för det utmärkta samarbete vi har haft med dem. 
Stenzel (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionär! Sydkaukasien är en krisregion på tröskeln till Europa, och ända sedan Sovjetunionen föll samman och Nagorno-Karabachkonflikten bröt ut har Europeiska unionen haft ett strategiskt snarare än enbart humanitärt intresse av att vidmakthålla ekonomisk och politisk stabilitet. En av konsekvenserna av Europeiska unionens utvidgning är att dessa krishärdar kommer närmare oss, och utsikten till en grannskapspolitik som bygger på det nuvarande partnerskaps- och samarbetsavtalet bör bidra till att stabilisera regionen.
Förra året hölls det val i alla de tre kaukasiska staterna, och en särskild delegation från Europaparlamentet, som föredraganden ingick i, kom fram till att dessa val inte alltid hade några beröringspunkter med våra demokratiska uppfattningar om vad val och demokrati handlar om. Om man lägger ihop etniska konflikter, massfattigdom, korruption och avsaknad av demokrati får man en explosiv blandning. Till denna kan man lägga den fortfarande olösta konflikten som har sitt centrum i Nagorno-Karabach och som har lett till att Azerbajdzjan har förlorat 20 procent av sitt territorium samt att en omfattande flyktingström har uppstått, och som enbart mellan 1992 och 1999 kostade Europeiska unionen i storleksordningen 180 miljoner euro.
Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna har försökt undvika att underblåsa konflikten och ta hänsyn till de stridande parternas mottaglighet liksom till Rysslands och Turkiets inflytande i regionen. Politiska lösningar kan inte påtvingas bakvägen, utan de inblandade parterna och deras strategiska uppbackare måste själva hjälpa till att minska spänningarna. Att inte ingripa räcker naturligtvis inte som strategi.
Därför kan det ha varit till nytta att vi har utsett en särskild representant i regionen, inte minst eftersom det har gjort EU:s närvaro i Sydkaukasien mer synbar. Någonting som skulle vara mycket nyttigt vore dock en tydlig avspänning i förbindelserna mellan Turkiet och Armenien, vilket skulle innefatta att Turkiet häver sin blockad. Den stabilitetspakt som denna kammare med full rätt vill ha för Sydkaukasien har inga riktiga utsikter till framgång om inte konflikterna mellan grannländer löses, särskilt Turkiets konflikt med dessa länder.
Det ligger i vårt humanitära och demokratiska intresse och har också betydelse för vår energistrategi, som innebär att det inte finns något alternativ till en mer djuplodande strategi för Sydkaukasien. I början av året tog också utrikesministrarna hänsyn till detta när de uppmanade kommissionen och den höge representanten att ta med Armenien, Azerbajdzjan och Georgien i det nya initiativet för ett ”utvidgat europeiskt grannskap”. Om vi skall kunna minska spänningen måste det finnas en medvetenhet om att det knappast finns några möjligheter för att konceptet med ett utvidgat europeiskt grannskap blir verklighet, hur angeläget det än är, om inte de länder som berörs av konflikten gör Turkiet, Ryssland, Förenta staterna och Europeiska unionen delaktiga i försöken att lösa den. 
Volcic (PSE ).
   – Herr talman! Problemen i Sydkaukasien är lika lätta att identifiera som de är att lösa. Förutom omfattande stöd behöver vi en mycket ambitiös europeisk strategi och kanske ett utvidgat mandat för Heikki Talvitie, Europeiska unionens särskilde representant i Sydkaukasien. Kommissionär Chris Patten har också talat om detta, men jag anser inte att kampen mot korruption för att minska fattigdomen och narkotikahandeln, eller ens en valanalys, räcker för att säga att dessa åtgärder skall utgöra strategin för området. Det är naturligtvis svårt att verka i ett så ömtåligt sammanhang när minst tre inhemska tvister pågår. Icke desto mindre blir det alltmer viktigt att vi lägger fram en plan. Enligt det normala förfarandet skall ibland övergripande mål uppnås genom en enda konferens. Jag tror emellertid att vi måste gå fram gradvis i fallet Sydkaukasien, steg för steg, i fråga om tvisterna och samarbetet. Annars riskerar vi att resultatet blir mycket magert.
I Gahrtonbetänkandet görs en mycket detaljerad beskrivning av både situationen och behoven, och jag håller med föredraganden om att Sydkaukasienregionen måste ges en väldefinierad status inom ramen för den politik som vi kallar ”ett utvidgat europeiskt grannskap”
Om vi skall nå stabilitet är det viktigt att Ryssland är inblandat. President Putin – som i förrgår upplöste en regering som alltid har haft en ytterst tvetydig inställning till länderna i det före detta Sovjetunionen och särskilt till Sydkaukasien – måste också dra upp några riktlinjer för Kaukasus. Mötet mellan Europeiska unionen och Ryssland i mars kan vara ett tillfälle att göra detta.
Alla de intressen och värden som fordras för att ett samarbete skall komma till stånd måste klargöras både till sin form och substans. Dessutom måste vi beakta det faktum att öppnandet av olje- och gasledningen Baku-Tbilisi-Ceyhan om två år kommer att få en enorm strategisk betydelse. Vi vet inte om till exempel miljardären Mikhail Khodorkovskij tänker ingå avtal mellan sitt företag Yukos och det amerikanska företaget Exxon, och vi vet inte heller i vilken utsträckning en omvald president Putin skulle stödja en sådan utveckling. Vi vet inte heller vilken kedjereaktion som skulle uppstå i dessa fall. Att tala illa om olje- och gasledningar av miljöskäl är bara en retorisk övning. Oljan måste i vilket fall som helst fraktas från Kaspiska havet till Svarta havet. Under kalla kriget försökte man undvika sovjetiskt territorium när man planerade olje- och gasledningar, men situationen håller nu på att förändras. Jag anser dock att man i Gahrtonbetänkandet uppmärksammar de orosmoment som finns kring detta och kring andra okända faktorer i regionen på ett bra sätt.
Tack vare oljetillgångarna kommer Azerbajdzjan att bli rikt och Georgien kommer att få transiträttigheter medan Armenien inte får någonting. På så sätt kan nya källor till välstånd skapa nya obalanser, vilka bara kan jämnas ut genom politiska insatser. Man måste helt enkelt inse att det framtida läget inte kommer att tillåta att ett dödläge, ett status quo, blir långvarigt i områden där konflikter rasar. 
Schmidt, Olle (ELDR ).
   – Herr talman! Per Gahrton har gjort ett bra betänkande om länderna i Sydkaukasien. Jag delar helt hans uppfattning om att det ligger i Europas och EU:s intresse att knyta regionen närmare Europa. Det finns positiva tecken, men orosmolnen är fler, som Gahrton själv sade.
I Azerbajdzjan går utvecklingen i fel riktning. För ett år sedan sammanträffade jag med den nu nyvalde presidenten Ilham Alijev. På direkta frågor om valfusk som redan då förekommit, förnekade han bestämt detta och hänvisade till sin egen och Azerbajdzjans roll i Europarådet. Efter höstens val vet vi vad Alijev går för. Yttrandefriheten förtrycks och meningsmotståndare kastas i fängelse. Skall Azerbajdzjan bli en verklig partner till EU måste landet demokratiseras fullt ut.
Det sker en humanitär katastrof i de flyktingläger där de fördrivna från Nagorno-Karabach lever i en oerhörd misär. Jag har själv besökt ett flyktingläger och jag vill i synnerhet vända mig till Christopher Patten och säga att har EU ett stort ansvar, både vad gäller pengar och vad gäller att sätta press på de inblandade partnerna i konflikten. Jag tycker att Per Gahrtons betänkande visar att vi behöver ett starkare EU på den internationella arenan, inte minst för att kunna agera kraftfullt i EU:s närområde. 
Isler Béguin (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Jag vill också gratulera Per Gahrton till hans betänkande, som vi ledamöter i den särskilda delegationen för parlamentsvalet i Georgien stöder. Jag vill säga att vad beträffar övergången till demokrati i länderna i Sydkaukasien ger sammetsrevolutionen i Georgien äntligen, som vi hoppas, lovande utsikter. Denna nya situation kommer förhoppningsvis att äntligen göra Europeiska unionen intresserad av denna ytterst viktiga geostrategiska region och uppväga den förolämpning vi tilldelade den när den uteslöts från listan med våra nya grannar. Dessa länder, som är medlemmar av Europarådet – ett råd som de skulle vilja betrakta som Europeiska unionens farstu – gör anspråk på att ha en europeisk kultur och måste snarast integreras. Det står utom tvivel att vår union kommer att sträcka sig till Kaspiska havet i framtiden.
Därför måste vi göra allt som står i vår makt för att hjälpa denna region, som är mycket känslig för latenta regionala konflikter, hitta lösningar och se till att ingenting permanent eller konsensuellt förhandlas fram vid sidan av de demokratiska regelverk som förenar insyn med delaktighet för alla aktörer, medborgare och politiker. Europeiska unionen måste mobilisera alla sina resurser och anstränga sig till det yttersta för att ge Sydkaukasien denna demokratiska infrastruktur, som den har gjort för andra regioner, eftersom denna region är och förblir en sidenväg för Europeiska unionen.
Att en särskild EU-representant har utsetts är visserligen ett framsteg, men det är långt ifrån tillräckligt. Unionen måste investera, verkligen ge sig själv de resurser som fordras och ge dessa ömtåliga stater reella resurser, så att de separatistiska spänningar som skapar problem i till exempel Sydossetien, Abchazien och Adzjarien försvinner och så att en varaktig fred kan skapas, grundad på lämpliga stadganden. Det är det enda sättet om dessa befolkningar i Sydkaukasien någonsin skall få en framtid, och det vet vi alla. Dessa små postsovjetiska länders utveckling och övergångsprocess måste ses mot bakgrund av unionens resurser och potentialen i de lokala resurserna, inte deras nuvarande utsatta situation. 
Gemenskapsmedel måste också anslås för att hjälpa till att stänga det armeniska kärnkraftverket i Medzamor, som ligger i ett område med jordbävningsrisk. En övergång till hållbar, tillförlitlig och ekonomisk energi kan och måste bygga på förnybara energikällor. Sydkaukasien håller på att gå in i ett nytt skede av sin historia. Mina damer och herrar! Detta tillfälle är alldeles för sällsynt, och Europeiska unionen har varit frånvarande för länge för att missa tåget den här gången. 
Schleicher (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Per Gahrton är värd ett särskilt tack för detta betänkande och för hans nära samarbete med vår delegation för Sydkaukasien. Han har alltid stött den, varit med på dess sammanträden och varit beredd att ge den goda råd.
Det är mycket svårt för de stater som tidigare tillhörde Sovjetunionen att stå på egna ben, och de har alla liknande problem med att bygga upp demokratin. Europeiska unionens politiska mål är att uppmuntra en vilja att fungera som ett grannskap i Sydkaukasien och hantera konflikterna. Moskvas mål är de diametralt motsatta. Låt mig, eftersom vi just behandlade betänkandet om Ryssland, framföra min åsikt att det är mycket viktigt att vi får kontroll över dessa saker snarast. Nu när det har gått fjorton år sedan Sovjetunionen kollapsade är det verkligen bisarrt att sovjetiska pass fortfarande betraktas som giltiga och framför allt att de erbjuds till människor i utbrytarregioner – till exempel i Georgien, men också på andra håll. Att det är möjligt att förse dem med sådana pass, ge dem visum och praktiskt taget göra dem oberoende av sina egna stater är mycket beklagligt.
Många ledamöter har redan nämnt energipolitiken. Jag beklagar att det ännu inte har gått att hitta ett datum för den energikongress här i Bryssel som kammaren har erbjudit sig att organisera tillsammans med kommissionen. Jag vill än en gång be kommissionär Chris Patten att göra allt som står i hans makt för att åtminstone göra det möjligt att hålla en sådan kongress i år. Dessa stater behöver nämligen det hopp som EU ger om de skall kunna vända korruptionen ryggen och bygga upp verkligt stabila demokratier. 
Souladakis (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! I dag diskuterar vi Gahrtonbetänkandet om Sydkaukasien. Det är ett mycket bra betänkande, som föreslår en politisk ram och innehåller specifika, mycket intressanta förslag för detta viktiga och känsliga område.
Låt mig utnyttja detta tillfälle för att göra några allmänna kommentarer. Det har skett en katalytisk utveckling i området under de senaste månaderna, i Georgien, Armenien och Azerbajdzjan. Den nye georgiske presidenten befinner sig för närvarande i Förenta staterna för samtal med president Bush. Det finns en tydlig närvaro och rörlighet i området från Powells sida, från Ivanovs sida, från Förenta staternas sida och från Rysslands sida. Och vad gör vi? Vår representant befinner sig i området, men räcker det?
Ibland uppträder unionen som en observatör, om än en aktiv observatör, oberoende av enskilda initiativ från medlemsstaterna, men det räcker inte. Sydkaukasien är vår granne, som har historiska, kulturella och politiska band med Europa som är hundratals, om inte tusentals, år gamla. Kommissionären, som både är intellektuell och politiker, känner till Den fjättrade Prometeus, argonauternas jakt på det gyllene skinnet och Jason, som hade anknytning till Kaukasien. Det är ett särskilt intressant område för Europa och dess nya tillgångar på kolväten. Vi får inte glömma bort att man kan komma in i centrum av Europa via Svarta havet och Donau.
Unionens prioriteringar bestäms ofta utifrån de historiska och ekonomiska förbindelser dess medlemsstater har haft med Afrika, Latinamerika och Sydostasien, och vi glömmer att läget har förändrats. Vi måste stödja demokratisk utveckling, fred och utveckling i området. Det finns ett behov av en tydligare närvaro i området, genom bättre förbindelser i fråga om regionalt samarbete med alla länderna vid Svarta havet på ekonomisk, politisk och kulturell nivå. Vi måste förstå att området egentligen kulturellt, politiskt och historiskt är en del av Europa och behandla det därefter. 
Ludford (ELDR ).
   – Herr talman! Olje- och gasledningen Baku-Tbilisi-Ceyhan håller på att byggas, och den finansieras – däribland med skattebetalarnas pengar – genom Världsbanken, Europeiska banken för återuppbyggnad och utveckling (EBRD) och europeiska exportkrediter, även om den inte uppfyller internationella miljö- och människorättsstandarder. I detta betänkande krävs det med rätta att EU:s direktiv om bedömning av inverkan på miljön tillämpas.
Nu förefaller det som om tätningen av ledningarnas fogar är dålig och sannolikt kommer att leda till stort oljeläckage och förorening. BP kände uppenbarligen till detta ett år innan företaget säkrade uppbackning av internationella finansiärer. Krediten bör dras in medan en oberoende utredning genomförs om olje- och gasledningens säkerhet för lokalbefolkningen och miljön, och även om projektet är ekonomiskt genomförbart, i det fall minst 800 miljoner euro måste läggas ned på att byta ut ledningarna.
Turkiets garantier för Baku-Tbilisi-Ceyhan-projektet avseende möjligheten att kunna göra undantag från ny miljö- och sociallagstiftning innebär att landet bryter mot sina skyldigheter enligt föranslutningsavtalet med EU: detta skulle vara olagligt om Turkiet redan var medlem i EU. Kommissionen har underlåtit att agera, så nu anmäler icke-statliga organisationer detta ärende till EG-domstolen. Vi måste hjälpa Turkiet att förbereda sig för att uppfylla sina åtaganden gentemot EU, inte hjälpa landet att bryta dem. 
Mayol i Raynal (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Vår föredragande Per Gahrton är utan tvivel en av de människor i Europa som vet mest om situationen i Sydkaukasien. Jag behöver inte påminna er om att det är tack vare detta initiativ som Europeiska unionen nu har en representant i regionen.
Talartiden på en och en halv minut tillåter bara några få snabba synpunkter. Det finns en aspekt av regionen som, utan tvivel av diplomatiska skäl, inte är tillräckligt explicit i betänkandet, nämligen den starka amerikanska närvaron. Kommer denna närvaro att få en destabiliserande effekt, som den har haft i andra delar av världen? Som ni vet inträffade det en slags revolution eller statskupp i Georgien i november 2003. Jag råkade vara där då, som ledamot av parlamentets delegation. Händelserna är kända som ”Rosenrevolutionen” eftersom det inte förekom någon blodspillan. Jag kan berätta för er att Rosenrevolutionen inte luktade rosor. Den luktade olja, och enda anledningen till att den inte luktade dollar var att vi sedan urminnes tider vet att pengar inte luktar. Det råder vidare en diplomatisk tystnad om de oliktänkande regionerna i Georgien, såsom Adzjarien.
Slutligen finns det en punkt där jag, som stöder katalansk självständighet, vill ta avstånd ifrån detta betänkande. Det är frågan om separatism. Enligt min åsikt kommer det inte att bli fred i världen om vi inte respekterar människors vilja. Folkens rätt till självbestämmande är grundläggande. Världssamfundet har en skyldighet att tillåta att denna rättighet utövas på ett demokratiskt sätt i Sydkaukasien likaväl som i Västsahara. Det gäller folken i Adzjarien, Abchazien, Ossetien och azerbajdzjanerna i Nagorno-Karabach.
I fråga om Nagorno-Karabach säger Per Gahrton att han har förklarat för landets president att lösningen skulle kunna bygga på en princip om omfattande självstyre, som i fallet med Åland under finsk överhöghet. Presidenten svarade att han skulle acceptera finsk överhöghet. Varför inte ta honom på orden? Finland skulle kunna erbjudas ett slags internationellt mandat med uppgift att se till att grundläggande rättigheter respekteras och organisera en folkomröstning så att folken i regionen till sist kan forma sitt eget öde i full frihet. 
Howitt (PSE ).
   – Herr talman! Som det klargörs i Gahrtonbetänkandet är denna region av central strategisk vikt för oss i Europeiska unionen; dess stabilitet och välstånd påverkar oss alla. Jag delar den oro som andra har uttryckt i debatten om dödläget i Nagorno-Karabach. Samtalen i december, vilka ägde rum i Skottland, var ett steg framåt; de var de första bilaterala samtalen mellan företrädare från de två länderna. Vi måste bryta detta dödläge och använda OSSE-nätverket. Detta nätverk är väl lämpat för att utveckla en taktik som omfattar säkerhet och ekonomiska aspekter och främjande av regionalt samarbete och respekt för de mänskliga rättigheterna. 
Omfattande överträdelser av de mänskliga rättigheterna är ofta ett förebud till konflikter. Vi vet att nästan 1 000 personer har anhållits i Azerbajdzjan sedan förra årets val. Av dessa är 100 personer fortfarande häktade, trots det faktum att regeringen nu hävdar att det inte finns några kvar i häkte. I Armenien råder det oro över det omfattande problemet med människohandel. Det finns rapporter om att tusentals kvinnor och barn har sålts till exploatering under de senaste åren, och de hamnar särskilt i Turkiet och Förenade Arabemiraten. Europeiska unionen får inte nonchalera dessa mänskliga problem.
Vi har också berättigade förväntningar att Turkiet agerar som en stabiliserande kraft i regionen, att Turkiet främjar regional handel, stärker det regionala samarbetet och bidrar till att blåsa nytt liv i fredssamtalen.
När det gäller olje- och gasledningen Baku-Tbilisi-Ceyhan – som skall pumpa en miljon oljefat per dag från Kaspiska havet till Medelhavsområdet – råder det stor oro på grund av att värdregeringen inte har tagit hänsyn till människorättsfrågor, och att de miljömässiga och sociala konsekvenserna av gas- och oljeledningen strider mot skäliga principer för hållbara projekt.
Som vår kollega redan har klargjort är det nödvändigt att brådskande och omedelbart genomföra en undersökning av påståendena att 15 000 fogar i ledningar som redan har lagts ut är dåligt tätade, vilket kan leda till läckage. En rapport som nyligen läckt ut innehåller påståenden om att en av konsortiets konsulter har påvisat att konsortiet, däribland BP, kände till dessa problem innan ledningarna grävdes ned och till och med innan det undertecknade avtalen med Georgien. Finansiärerna, däribland EBRD och Världsbanken, som bidrog med 125 miljoner US-dollar var, kände inte till dessa problem. Jag uppmanar kommissionen att se till att en lämplig och omfattande utredning genomförs om detta problem. 
Talmannen.
   –Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 11.00.
Souchet (NI ),
   . – Till det positiva hör att man i Gahrtonbetänkandet starkt kritiserar Europeiska unionens farliga försummande av det strategiska området Sydkaukasien, där det finns många källor till potentiella konflikter. Härav behovet att verka för att det skapas en ram för säkerhet och samarbete i regionen, i form av till exempel en stabilitetspakt. Föredraganden är tillräckligt mottaglig för att inse att en sådan pakt kräver att det skapas ett förtroligt klimat och att den därför inte har stora utsikter att komma till stånd så länge Turkiet fortsätter med sin obegripliga blockad mot Armenien och Ankara envist fortsätter att förneka folkmordet i Armenien, till exempel. Vad det beträffar är parlamentets resolution från 1987 tyvärr fortfarande lika relevant, och det är passande att man hänvisar till den i betänkandet.
På den negativa sidan finns emellertid en partiskhet, eller åtminstone inkonsekvens, om Nagorno-Karabach i betänkandet. Hänvisningen till Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa hänger inte ihop med kravet på unilaterala eftergifter.
Jag tycker också att viljan att bygga in en princip om rätten till minoriteters självstyrelse i den internationella rätten vore ett hot mot freden. I FN-stadgan talas det om folkens rätt till självbestämmande. 


Tannock (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill ta upp frågan om upphävandet av den rapport som beställts av STOA:s panel om riskerna med plastleksaker i sötsaksprodukter. Jag har fått upplysningar om att det verkliga antalet incidenter betydligt underskattas i den officiella statistik som författarna till rapporten använder sig av, vilket ledde till att de drog slutsatsen att dessa produkter endast utgör en låg risk för små barn.
Herr talman! Instämmer ni i att rapporten nu bör offentliggöras utan dröjsmål? Mot bakgrund av att rapporten har dragits tillbaka, kan ni också uppmana kommissionen att genomföra en uttömmande och fullständig undersökning av denna fråga och utvärdera det verkliga antalet ytterligare incidenter som har rapporterats av läkare, föräldrar och andra? 
Talmannen.
   – Parlamentets talman kommer att undersöka denna fråga.(1) 

Talmannen.
   – Vi skall nu genomföra omröstningen.
(1)
(2) 

Talmannen.
   – Kolleger! Jag har en mycket tråkig nyhet. För bara några minuter sedan fick jag höra att Boris Trajkovski, president i Makedonien, – som var parlamentets speciella gäst för några månader sedan – dödades tillsammans med sin personal i en olycka när han reste från Skopje till Mostar, där han skulle möta den framstående besökare som vi tar emot i dag, Kroatiens president Stjepan Mesic. Denna nyhet har således en särskild innebörd för oss i dag.
Jag kände president Trajkovski, först och främst som en vän, personligen och politiskt, i många år. Han förde försoning till sitt hemland, där det fanns så stora risker för splittring; han var en försonande kraft i sin region, en sann europé, en varmhjärtad man och en framstående besökare i parlamentet i det förflutna. Vi är djupt sorgsna över denna tragiska förlust.
Jag vill uttrycka vår djupaste medkänsla med Makedoniens regering, parlament och folk. Vi vill ge uttryck för vår solidaritet och vår beslutsamhet att hålla denna mans vision av sitt lands europeiska perspektiv vid liv. Genom att göra detta ger vi hans minne den bästa hyllning som vi kan ge.
Jag ber er att resa er för att hålla en tyst minut.

Banotti (PPE-DE ).
   – Herr talman! Ibland kan man bli förvirrad här i kammaren, men om någon inte gör något åt klockan där borta, som har varit trasig i åtminstone två månader, kommer vi att bli ännu mer förvirrade! Kan någon att antingen sätta i gång den eller stänga av den? 
Talmannen.
   – Vi kommer att ge en av kvestorerna en trappstege och be dem att ordna det! 
Watson (ELDR ).
   – Herr talman! Jag råder Mary Banotti att följa det råd som jag en gång fick av stationschefen vid Crianlarich, när jag påpekade för honom att de två klockorna, en på varje perrong, visade olika tid. Han svarade: ”Vad är det för mening med att ha två klockor om båda visar samma tid?”
Talmannen.
   –Vi skall nu fortsätta med omröstningen.
Bigliardo (UEN ),
   . – Herr talman! Ordet i den engelska versionen, som korrekt borde ha översatts till har översatts till Jag vill att tjänsteavdelningarna noterar i protokollet att den italienska översättningen av frasen, som vi anser att den ha lytt, var och inte 
Talmannen.
   – Tjänsteavdelningarna kommer att försäkra sig om att alla språkversioner stämmer överens.
Arvidsson (PPE-DE ).
   – Herr talman! Det förhåller sig så att Ryssland inte har signerat den överenskommelse om gränsdragning mot Estland och Lettland som träffats och därmed kan överenskommelsen inte ratificeras. Jag föreslår därför att punkt 6 får följande lydelse: 

 ”Europaparlamentet rekommenderar rådet att kräva att Ryssland omgående ratificerar de redan framförhandlade gränsavtalen med anslutningsländerna Estland och Lettland.”

Butel (EDD ),
   . – Herr talman! Det har smugit sig in ett irriterande fel i den andra strecksatsen i ändringsförslag 26. I originalet stod det ”det tjetjenska samhällets sociologiska egenskaper”. Detta har av misstag ändrats till ”folkets”. Jag ber er att hålla er till originalet, nämligen ”det tjetjenska samhällets sociologiska egenskaper”. 
Talmannen.
   – I originalet står det förvisso ”samhällets”, så vi behåller detta.
Arvidsson (PPE-DE ).
   –Herr talman! För att Duman skall kunna ratificera Kyotoprotokollet måste ärendet föreläggas för Duman. Detta skall göras av den ryske presidenten. Därför föreslår jag att skäl F får följande lydelse: 

 ”Dumans förhalning av ratificeringen av Kyotoprotokollet hindrar avtalets ikraftträdande (...)”.

– Omröstningen är avslutad.

Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– När det gäller de nya medlemsstaternas anslutning stöder man i detta betänkande kommissionens förslag att hjälpa jordbrukarna i dessa länder att agera i enlighet med gemenskapslagstiftningen under övergångsperioden.
Huvudmålet är att hjälpa de berörda jordbrukarna att anpassa sig till bestämmelserna i EU-lagstiftningen genom att kompensera dem för de extra driftskostnader som uppstår för att de skall kunna följa denna lagstiftning. 
Mot den bakgrunden bör man komma ihåg att tillämpningen av gemenskapslagstiftningen, särskilt på miljöområdet, alltid har varit en av Europeiska unionens prioriterade frågor. Jag anser att denna åtgärd kommer att bidra till att stödja landsbygdens utveckling i de nya medlemsstaterna och uppmuntra till respekt för gemenskapslagstiftningen om miljö, offentlig hälso- och sjukvård samt djursjukvård i de nya medlemsstaterna.
Med tanke på den stora vikt detta har i rättsliga termer och det faktum att kommissionens förslag inte medför några extraordinära kostnader ur gemenskapens budget röstade jag därför för betänkandet. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Det minsta man kan göra för att försvara Europas varvsindustri är att förlänga tillämpningsperioden för den tillfälliga skyddsordningen för de europeiska varv som påverkas av illojal konkurrens från koreanska företag efter slutdatumet den 31 mars 2004. Som vi vet är det andra elementet i kommissionens strategi att vidta åtgärder mot Republiken Korea inom Världshandelsorganisationen. Dessa två åtgärder hänger således samman och bör fungera i samverkan.
Därför röstade vi för detta betänkande som stöder en förlängning av den tillfälliga skyddsordningen för varvsindustrin med ett år. 

De Rossa (PSE ),
   .– Jag stöder detta betänkande och instämmer fullständigt i fördömandet av begränsningar när det gäller skadeståndsansvaret för nukleära olyckor, vilket leder till att kärnenergi får en gynnad ställning i förhållande till andra energikällor. Irland är inte part i Pariskonventionen, som detta betänkande handlar om. Alla i Irland är dock starkt medvetna om sin sårbarhet om det någon gång skulle inträffa en större olycka vid den närbelägna Sellafieldanläggningen, eller om det någon gång skulle inträffa en olycka med transport av farligt avfallsmaterial som förs till denna anläggning genom irländskt territorialvatten. I själva verket kommer det största enskilda hotet mot Irlands miljö från Sellafield, så det är fullständigt skandalöst att Europeiska unionen hittills har underlåtit att tillämpa principen om att ”förorenaren betalar” för nukleära olyckor.
Det är hög tid att Europeiska unionen intar en mer allsidig ståndpunkt när det gäller farorna med kärnindustrin. Vi kan sannerligen inte kosta på oss att ha några luckor i tillämpningen av internationella konventioner och gemenskapslagstiftning om skadeståndsansvar för nukleära skador. 

Coelho (PPE-DE ),
   .– Jag stöder detta förslag eftersom jag anser att återtagandeavtal är rättsliga instrument av vital betydelse när det gäller att öka samarbetet för att bekämpa den olagliga invandringen, vilket var en av de prioriterade frågorna vid toppmötet i Laeken. De blir en del i ett samordnat angreppssätt där fastställandet av rättigheterna för medborgare i tredjeländer kombineras med en korrekt hantering av flyktingströmmarna, samarbete med ursprungsländerna och skapandet av ett gemensamt asylsystem i EU.
Mot bakgrund av att Amsterdamfördraget gav gemenskapen återtagandebefogenheter och att det är rådets uppgift att förhandla fram och sluta sådana avtal beklagar jag trots det att Europaparlamentet, som i fallet med det första återtagandeavtalet som ingicks med Hongkong, återigen inte har tillfrågats eller hållits informerat under förhandlingarna.
Det betänkande som vi har på bordet hänger samman med ett avtal som de befullmäktigade redan har undertecknat, så betänkandet kommer mycket sent. När avtalet väl är undertecknat finns det ju inga som helst möjligheter att göra ändringar i texten eller i de bifogade protokollen. En sådan situation är politiskt oacceptabel, och jag hoppas att Europaparlamentet i framtiden kommer att hållas informerat om framstegen i de förhandlingar som kommissionen och rådet för. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Vi instämmer med den ståndpunkt som min grupps ledamöter i parlamentets utskott för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor intog när de än en gång betonade att politiken med återtagandeavtal ligger i linje med den repressiva traditionen från rådsmötena i Laeken, Sevilla och Thessaloniki. Där inriktade man sig på den så kallade ”kampen mot olaglig invandring” som innebär att flyktingar och invandrare är en ekonomisk resurs som skall exploateras, eller helt ”enkelt” människor som skall deporteras tillbaka till sina ursprungsländer.
Återtagandeavtal är en utvidgning av EU:s asyl- och invandringspolitik, som inriktar sig på att öka gränskontrollerna, förtrycket och deportationen, men som fortfarande inte tar itu med orsakerna till invandringen, såsom fattigdom, exploatering, krig och mycket annat. Denna attityd strider helt emot den mycket omskrutna roll EU:s solidaritet spelar i världen, eftersom den bortser från EU:s ansvar för de avskyvärda omständigheter som en stor del av världens befolkning tvingas leva under.
Vi stöder inte en migrationspolitik av det här slaget, eftersom den prioriterar vinstintressena framför människorna. Den som vill stödja invandrarnas rättigheter kan inte rösta för ett avtal vars huvudsyfte är att utvisa invandrare på ett så effektivt sätt som möjligt. 
Meijer (GUE/NGL ),
   . – Städerna Macao och Hongkong var de sista återstående bosättningarna på den kinesiska kusten som styrdes från Europa. Deras långvariga status som kolonier upphörde i slutet av förra århundradet. När de återlämnades till Kina kom man överens om att den kapitalistiska ekonomin skulle bibehållas, men några så tydliga garantier finns det inte för demokrati och mänskliga rättigheter. Överenskommelser av det här slaget är typiska för utvecklingen i dagens Kina, där kommunistpartiets arvtagare har suttit kvar vid makten utan att tillåta någon politisk opposition och har främjat en kapitalistisk renässans utifrån sin protektiva maktmonopolställning. Som förutsett ledde avtalen med europeiska länder om att återlämna områden till Kina till att invånare som under kolonialtiden hade fått europeiska förväntningar på demokrati flyttade. Dessa människor kan inte längre återvända till Portugal eller Storbritannien på laglig väg, och om de ändå kommer hit betraktas de som brottslingar. Ett avtal med Kina eller andra diktaturstater om återtagande av flyktingar löser ingenting. Tyvärr verkar det återigen som att det är viktigare för Europa att jaga bort flyktingar och dra nytta av ekonomiska förbindelser med diktaturer än att vidmakthålla det så utbasunerade skyddet för demokrati och mänskliga rättigheter. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Detta återtagandeavtal mellan Europeiska gemenskapen och den särskilda administrativa regionen Macao utgör en del i en mer omfattande strategi för att bekämpa olaglig invandring, som fastställdes vid toppmötena i Tammerfors, Laeken, Sevilla och Thessaloniki, och är det andra avtalet av detta slag som har förhandlats fram och slutits med ett tredjeland. Att dessa avtal undertecknas på EU-nivå är ett specifikt delmål i den övergripande planen för att bekämpa olaglig invandring och människohandel, som har varit en prioriterad fråga sedan toppmötet i Laeken.
I detta avtal hänvisas specifikt till det återtagandeavtal med Macao som undertecknades i Bryssel den 18 oktober 2002, och avtalet ingår i den politiska överenskommelse som nåddes i december 2000 när justitie- och inrikesministrarna beslutade att undanta innehavare av Macaopass från visumkraven. Vid sidan av dessa avtal har standardklausuler om återtagande antagits för att införas i associeringsavtal och samarbetsavtal som EU har slutit. Dessa klausuler har uteslutande utformats för att tvinga avtalsparterna att ta tillbaka sina egna medborgare, medborgare i tredjeland och statslösa människor. I likhet med föredraganden anser jag att rådet bör informera kammaren om beslut som innebär att undertecknandet av sådana avtal godkänns.
Jag röstade för betänkandet. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Som redan har framhållits är den avsiktsförklaring som nu föreslås – även om kommissionen officiellt förnekar det, samtidigt som man medger det implicit – en del i ett försök att få till stånd ett komplett avtal om utvisning av invandrare från Kina, vilket EU fortsätter att sträva efter. Kommissionen erkänner till och med att det är ett problem för EU att sätta press på tredjeländer att underteckna utvisningsavtal ”som i huvudsak är till fördel för Europeiska unionen” om de inte får någonting i gengäld.
Som redan har understrukits har Kina inte bara protesterat mot den oacceptabla behandling som dess medborgare utsätts för av tjänstemännen vid de europeiska invandringsförvaltningarna, utan har även effektivt hindrat EU:s försök att skicka tillbaka kinesiska medborgare till Kina.
Därför försöker kommissionen närma sig sitt syfte genom att underteckna ett bredare avtal som även omfattar en klausul om återvändande, samtidigt som man accepterar några mindre förändringar i invandringspolitiken.
Således är det ganska falskt att rekommendera att Europaparlamentet skall ställa sig positivt till avsiktsförklaringen med motiveringen att det är viktigt att uppmuntra kinesiska medborgare att besöka Europa, eftersom det verkar troligt att Kina kommer att bli en av de största turistproducenterna i världen under de närmaste tio åren. 
Krivine (GUE/NGL ),
   .– Europeiska unionen vill att vi skall tro att Kina är en folkrepublik som respekterar demokrati och mänskliga rättigheter. Därför har den inga betänkligheter mot att sälja och installera kärnkraftverk och höghastighetståg, så att den byråkratiska eliten kan göra största möjliga vinst. Men eftersom inte alla delar kommunisternas syn på idealsamhället vill tusentals kineser utvandra av ekonomiska, religiösa och politiska skäl varje år. De flyr från Kina, ofta med livet som insats, vilket de hundratals offer som man finner döda i fartygens lastrum och lastbilarnas släp är bevis på. I stället för att släppa in dessa invandrare försöker EU desperat sätta upp kvoter för sina egna behov av arbetskraft och samtidigt organisera massutvisningar.
I betänkandet föreslår man helt enkelt att kineserna skall återlämnas till sitt hemland, utan en tanke på deras motiv eller det öde de går till mötes vid återkomsten. Jag kan inte stödja en sådan åtgärd, och därför röstade jag emot detta betänkande. Jag har också ställt en fråga till kommissionen och rådet om deras plan på europeiska charterflygningar och de 30 miljoner euro som har avsatts för detta ändamål. Om vi gör Europa till en fästning kommer det oundvikligen att bli dess olycka. Vi behöver en invandringspolitik av annat slag, byggd på öppna gränser, respekt för asylrätten och lika rättigheter. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Det viktiga med denna avsiktsförklaring mellan EU och Kinas nationella turistförvaltning, som gör det möjligt för kinesiska medborgare att besöka EU som turister, är att Kina är en av världens största turistproducenter och en marknad med stor tillväxtpotential. Dagens situation, där bilaterala turistavtal bara finns mellan Kina och ett fåtal av EU:s medlemsstater, innebär att kinesiska turister bara får resa till vissa destinationer i EU. Denna begränsning kommer att tas bort om detta nya avtal träder i kraft.
Det är oerhört viktigt att avtalet innehåller en klausul om återtagande, genom att de resebyråer som sköter visumansökningarna åläggs att rapportera turister som saknas i gruppen eller som inte har återvänt till Kina till den medlemsstat som har utfärdat visum och till de kinesiska myndigheterna. Dessa byråer kommer att åläggas att arbeta tillsammans med de behöriga organen hos båda parter för att hjälpa till att återföra turister som olagligen stannar kvar i EU till hemlandet. 
Jag håller med föredraganden om att man bör välkomna att de kinesiska myndigheterna för första gången har accepterat en klausul om återtagande och att detta skulle kunna bana väg för att ett riktigt återtagandeavtal kan undertecknas med Kina. 

Fitzsimons (UEN ),
   .– Jag stöder fullständigt Europeiska kommissionens tillvägagångssätt för att reglera långlivade organiska föroreningar. Dessa ämnen stannar per definition kvar i miljön och tar sig in i näringskedjan och skapar därför risker för miljön och för djurs och människors hälsa.
Gemenskapen måste ges möjligheten att snarast ratificera de internationella överenskommelserna. Det är syftet med det förslag till förordning som vi har röstat om i dag.
Jag berömmer föredraganden och skuggföredragandena samt det italienska och det irländska ordförandeskapet för det utmärkta arbete som de har genomfört i syfte att säkra en överenskommelse i första behandlingen. Det är på sätt och vis en bedrift att avsluta denna fråga, och att EU nu kan vidta meningsfulla åtgärder som leder till verkliga och konkreta fördelar för våra konsumenter och medborgare.
Det ankommer nu på alla stater som har undertecknat protokollet och konventionen om långlivade organiska föroreningar att vidta nödvändiga åtgärder för att genomföra dem i praktiken och se till att de följs.
Tillsammans med annan viktig miljölagstiftning under de senaste åren, som ramdirektivet om vatten och direktivet om elektriskt och elektroniskt avfall, kan parlamentsledamöterna gå till val med en verklig lista över insatser på miljöområdet. 
Goebbels (PSE ),
   .– Jag röstade emot Frahmbetänkandet. Jag är inte omedveten om de hälso- och miljöproblem som orsakas av ”långlivade organiska föroreningar”. Men när parlamentet ägnar sig åt detta slags problem överskrider det sina lagstiftningsbefogenheter. Vi antog nyss betänkandet om ”bättre lagstiftning”. Samtidigt fortsätter vi att uttala fromma förhoppningar, bortse ifrån subsidiaritetsprincipen, förbjuda regeringar att bedriva illusoriska ”medvetandehöjande kampanjer” och mångfaldiga de byråkratiska förfarandena. Ett parlament skall tillåta eller förbjuda, inte producera (dålig) litteratur. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Som jag sade i fråga om Pernille Frahms betänkanden om ingående av Stockholmskonventionen om långlivade organiska föroreningar och 1998 års protokoll till 1979 års konvention om långväga gränsöverskridande luftföroreningar nyligen, stöder jag alla åtgärder som på ett effektivt och aktivt sätt kan bidra till att höja kvalitetsnormerna på miljöområdet. Syftet med detta förslag till förordning är att skapa en lämplig lagstiftning för genomförandet av de viktigaste bestämmelserna i konventionen och protokollet, vilka hittills inte i tillräcklig grad har avspeglats i gemenskapslagstiftningen.
Målet med det förslag som ligger på bordet är således att skydda människors hälsa och miljön mot att långlivade organiska föroreningar, kemiska ämnen som inte bryts ned i miljön, ansamlas i levande organismer genom näringsnätverket – den komplicerade interaktionen mellan livsmedelskedjor i ett nätverk – och som därmed hotar att få skadliga och särskilt långvariga effekter på människors hälsa och miljön. 
Av alla dessa skäl instämmer jag i den oro som både kommissionen och föredraganden uttrycker, och vill särskilt betona det viktiga förslaget att införa ett offentlighetssystem, vilket innebär att namnen på de länder som bryter mot förordningen skall offentliggöras av medlemsstaterna och kommissionen, så att efterlevnaden blir större – genom övertalning – och ett effektivare skydd för människors hälsa och miljön främjas. 

Ribeiro (GUE/NGL ),
   .– Syftet med detta förslag är att uppdatera tillämpningsförordningen för EU:s egna medel i enlighet med rådets beslut av den 29 februari 2000, som ökade ”BNP-resursens” bidrag till finansieringen av gemenskapens budget och kodifierade den så kallade ”brittiska checken” med ändrad finansiering för de största nettobetalarna – Tyskland, Sverige, Österrike och Nederländerna – och därmed en ökning av bidragen från de övriga medlemsstaterna, däribland Portugal, vilket är oacceptabelt.
Vi hävdar alltid att obalanser i termer av nettotransfereringar inte kan lösas på inkomstsidan av ekvationen och att principen om inte skall betraktas som helig. De nationella bidragen till gemenskapsfinansieringen bör allra minst motsvara varje lands andel av gemenskapens BNP, annars bör det ske en harmonisering av kostnaden per invånare för denna finansiering i medlemsstaterna.
Den centrala frågan i betänkandet är införandet av en översynsklausul för en allmän översyn av systemet i syfte att införa EU-skatter i stället för dagens system med nationella bidrag, innan budgetplanen antas. Denna idé får faktiskt stöd i kommissionens förslag. Detta mål att gradvis ge EU skattemässig suveränitet skulle inte bara på ett indirekt sätt förstärka den federala synen på europeisk integration, utan också påverka den nationella skattepolitiken och skattebördorna utan att därför bidra till en jämlikare budgetfinansiering. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Jag stöder överenskommelsen om att ett nytt system bör eliminera dagens kompensationsmekanismer, se till att budgeten finansieras av medlemsstaterna enligt enhetliga kriterier och att egna medel tar form på ett tydligt och demokratiskt sätt.
Systemet med egna medel har genomgått många förändringar – och har till och med blockerats några gånger –, till stor del på grund av trender inom traditionella egna medel, det vill säga tullar och jordbruksavgifter, som har minskat. En fjärde typ av egna medel, förutom momsen, infördes dock 1988, nämligen de medel som bygger på BNP eller bruttonationalprodukten. Mot bakgrund av detta anser jag att det nu är möjligt att skapa ett öppnare system. Dessutom har kommissionen själv föreslagit att finansieringsstrukturen skall förenklas så att det skapas ett system som i större utsträckning bygger på BNP-bidrag, och har samtidigt rekommenderat att korrigeringsmekanismerna gradvis skall avskaffas.
Jag tycker att det är viktigt att man avser att genomföra reformen och framhåller principerna om öppenhet. Emellertid väntar jag fortfarande på de utlovade förslagen från kommissionen, och därför känner jag mig tvungen att avstå, eftersom jag känner tvivel angående effekten av att införa, eller inte införa, en enda typ av egna medel – särskilt angående att man implicerar att en EU-skatt oundvikligen kommer att införas. 
Sacrédeus (PPE-DE ),
   .– Jag har röstat nej till betänkandet, vilket dock bifölls med 334 röster mot 72 och med 42 nedlagda röster.
I betänkandet begärs ”en övergripande översyn av systemet för egna medel”. Det är svårt att tolka detta krav på annat sätt än att parlamentet vill öppna upp för en EU-beskattning på samma sätt som uttalades i Jutta Haugs betänkande (A5-0238/2001) om EU:s egna medel som antogs av parlamentets majoritet den 5 juli 2001.
Vare sig medborgarna i Sverige eller övriga EU-länder längtar efter ytterligare en skattenivå. All historisk erfarenhet visar att en ny skattenivå blir kvar samt leder till höjt skattetryck med tiden.
Ytterst handlar det om den principiella frågan om vem som skall ha rätt att utkräva skatt, om principen om ”det svenska folkets urgamla rätt att sig själva beskatta” nu skall tömmas på sitt innehåll. PPE-DE-gruppen vill inte införa en fjärde skattenivå, en EU-skatt, ovanpå den till kommun, landsting och stat.
Utöver detta kan knappast någon önska sig en tyngre skattebörda i medlemsländerna. I Sveriges fall skulle detta bli extra betungande med redan idag världens högsta skattetryck. 

Claeys (NI ),
   . – Företrädarna för det flamländska partiet Vlaams Blokkommer att avstå i omröstningen om detta betänkande. Det finns två problem som måste lösas i samband med de nya tjänsteföreskrifterna för EU-tjänstemän. För det första det faktum att EU-tjänstemän inte betalar kommunalskatt. Lokalbefolkningen på platser med stora koncentrationer av tjänstemän, såsom i vissa kommuner i Bryssels utkanter, ifrågasätter detta med all rätt. Trots allt utnyttjar ju EU-tjänstemännen den kommunala infrastrukturen och annan service på samma sätt som lokalbefolkningen. Eftersom dessa människor har rösträtt i kommunalval råder en oacceptabel situation med representation utan beskattning. Kommissionen och rådet måste finna en lösning på det.
Det andra problemet är det faktum att kommissionen vägrar att erbjuda sina tjänstemän som bor i Flandern positiva incitament för att lära sig nederländska så att de kan bli mer integrerade i sina lokala samhällen. Också detta problem bör lösas under de nästkommande åren, särskilt med tanke på den omedelbart förestående utvidgningen. 

De Rossa (PSE ),
   .– Jag förklarar mitt stöd för detta resolutionsförslag, i vilket parlamentet begär att det irländska ordförandeskapet skall klargöra och stärka sin ståndpunkt om icke-spridningsfördraget (NPT). De avslöjanden som nyligen har gjorts om den skumma svarta marknaden för kunskap om kärnenergi och kärnvapen betonar det överhängande behovet att nå de mål som Internationella atomenergiorganet (IAEA) och FN:s kommission för övervakning, kontroll och inspektion (Unmovic) har fastställt.
Det irländska ordförandeskapet bör prioritera denna begäran och uppmuntra tredjeländer att ansluta sig till IAEA-protokollen och fungera som en sambandslänk med medlemsstaterna för att klargöra hur lämpliga ekonomiska medel kan frigöras för att stödja specifika IAEA-projekt. Vi måste driva igenom vårt krav på kärnvapennedrustning och se till att denna fråga blir en ständig punkt på dagordningen för dialogen inom ramen för det transatlantiska partnerskapet. Jag välkomnar det stöd som uttrycks för den internationella borgmästarkampanjen för kärnvapennedrustning som startades av borgmästarna i Hiroshima och Nagasaki. De skrämmande erfarenheterna nyligen av de orättvisa och olagliga handlingar som har begåtts mot det irakiska folket måste åtminstone få oss att inse att det är brådskande att nå en fredlig värld – där kärnvapen sannerligen inte har någon plats. 
Howitt (PSE ),
   .– Europaparlamentets labourgrupp anser att denna resolution är obalanserad i jämförelse med EU:s nyligen offentliggjorda gemensamma ståndpunkt om massförstörelsevapen – vilken vi stöder till fullo.
Vi kan i synnerhet inte stödja punkt 2, vilken syftar till att ge EU en funktion som bäst hanteras inom ramen för icke-spridningsfördraget. Förenade kungariket har minskat sin kärnvapenkapacitet i avskräckande syfte med över 70 procent sedan det kalla krigets slut, och kommer att fortsätta att delta fullt ut i de internationella ansträngningarna för att stärka vapenkontrollen och hindra spridning av kemiska, biologiska och nukleära vapen. 
Isler Béguin (Verts/ALE ),
   .– Det finns ingenting som är viktigare än icke-spridningsfördraget, eftersom det inte finns någonting som är mer apokalyptiskt än hotet från sådana vapen eller som är mer självmordsbenäget än att framställa dem. Vi vill att partier och nationer i samförstånd skall ställa sig bakom EU:s mål att eliminera alla sådana vapen. Vi uppmanar särskilt Europeiska rådet att utvidga den förklaring som stadgar att icke-spridningsfördraget skall bibehållas i sin helhet.
Endast genom att ständigt vara medvetna och på vår vakt kommer vi att kunna återupprätta förtroendet för den internationella säkerheten genom en sund nedrustning av kärnvapnen. Det kommer att kräva ett hållbart samarbete mellan EU och dess internationella partner för att se till att terrororganisationer inte har någon som helst tillgång till massförstörelsevapen och att andra stater inte får tillgång till kärnvapen. Alla EU:s partner, också – och i synnerhet – Förenta staterna, måste underteckna och ratificera fördraget om fullständigt förbud mot kärnsprängningar, CTBT, som då kan träda i kraft. Det krävs en konstruktiv gemensam dialog med befolkningen och de valda företrädarna i de städer som är potentiella förintelsemål. Låt oss följa uppmaningen från borgmästarna i Hiroshima och Nagasaki att införa en tidsplan för avskaffandet av kärnvapen, med de förberedande kommittémötena 2004 och NPT-översynskonferensen 2005 i åtanke. Det är beklagligt att De grönas ändringsförslag, i vilket Frankrike och Storbritannien uppmanades att avrusta sina kärnvapen, förkastades, men vi kommer sannerligen att fortsätta att driva på i den riktningen. 
Ribeiro (GUE/NGL ),
   .– Eftersom jag inte föredrar några särskilda formuleringar eller strykningar framför andra välkomnar jag att denna resolution antas, eftersom det allmänna syftet med den är internationell kärnvapenavrustning och eftersom man i den uppmanar länder med kärnvapen att förbinda sig att reducera eller eliminera dem.
Detta är särskilt viktigt i dagens internationella läge, med en växande militarism och militära interventioner ledda av Förenta staterna – man behöver bara titta på attackerna på Jugoslavien, Afghanistan och Irak, den amerikanska regeringens beslut att utveckla nya generationer kärnvapen som kan användas vid militära operationer och ökningen av den amerikanska försvarsbudgeten – tillsammans med ett antal EU-länder som vidareutvecklar samarbetsprojekt i försvarsindustrin: Tyskland, Frankrike och Förenade kungariket.
Vi borde gå längre och inte bara begränsa oss till icke-spridning utan gå vidare mot verklig avrustning, vilket politiska, ekonomiska och militära intressen och krafter är emot. De försöker inte bara ignorera allmänhetens intressen och känslor utan försöker också, inte alltid öppet, förneka den praktiska betydelse som resolutioner om icke-spridning har.
Av detta skäl var det särskilt viktigt att det ändringsförslag som min grupp lade fram om en frysning av kärnvapenbeståndet i Mellanöstern antogs – med bara en rösts övervikt! 

Berthu (NI ),
   .– Jag röstade emot Wallisbetänkandet om ”bättre lagstiftning” i protest mot en attityd som tråkigt nog är utbredd: att man, som här, talar vackert om behovet av att respektera subsidiariteten, samtidigt som man på andra håll antar andra texter som skamlöst gör våld på den.
Under den här sessionen har till exempel Europaparlamentet just antagit en resolution om kraven vid rådets vårmöte på bättre ”ekonomisk styrning” på EU-nivå, vilket innebär mer centralisering av den ekonomiska politiken, som ju borde förbli en nationell angelägenhet. På liknande sätt har denna kammare under de två föregående sessionerna krävt en ”europeisk rättslig ram” för tjänster av allmänt intresse, vilken kommer att legitimera en oberättigad inblandning i skötseln av den nationella och lokala offentliga servicen från kommissionens sida.
I Wallisbetänkandet stöder man också tanken på ett system för ”tidig varning” som föreslås i konstitutionsförslaget. Med ett sådant kan de nationella parlamenten påtala brott emot subsidiaritetsprincipen för Bryssels institutioner. Men det är bara utanverk, eftersom det inte ger de nationella parlamenten någon verklig makt att stå emot. Dessutom försöker man i Wallisbetänkandet utvidga detta till att omfatta regionala församlingar, vilket vore felaktigt eftersom det skulle skapa en direkt länk mellan Bryssel och regionerna, bakom ryggen på staterna. 
Butel (EDD ),
   .– I likhet med majoriteten beklagar Gruppen för demokratiernas och mångfaldens Europa det faktum att kommissionen, trots upprepade påstötningar, inte har lagt fram en klar, relevant och meningsfull redogörelse för hur principerna om subsidiaritet och proportionalitet tillämpas. Vi tycker emellertid att det är rätt att uppmana kommissionen att låta bli att blanda sig i saker som bättre kan skötas på styrelsenivåer som ligger närmare medborgarna.
EDD-gruppen stöder också förslaget att övervaka subsidiariteten på ett sätt som gör de nationella parlamenten delaktiga på ett tidigt stadium av lagstiftningsprocessen. I så fall kan dock inte ledamöterna från listan Jakt, fiske, natur och traditioner (CPNT) i EDD-gruppen acceptera tanken att resultatet av en protest som de nationella parlamenten officiellt framför mot ett förslag från kommissionen skall bero på kommissionens vilja att bibehålla, ändra eller dra tillbaka texten i fråga. Ändå är det den lösningen som man rekommenderar i det här betänkandet, som bygger på det protokoll som bifogades konstitutionsförslaget. Det förslaget stupade på begränsningen av befogenheterna och syftade bara till att öka möjligheterna för gemenskapens institutioner att intervenera. Parlamentsledamöterna från CPNT kommer att vara emot det om det kommer till stånd, precis på samma sätt som de är emot det i dag i samband med detta betänkande. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   . Jag röstade för betänkandet, eftersom jag anser att balansen mellan Europeiska unionens institutioner är beroende av en korrekt tolkning och tillämpning av subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna, och till dessa anser jag att man bör lägga lämplighetsprincipen. Verksamhet på gemenskapsnivå, vars positiva effekter innefattar sådana lösningar som den öppna samordningsmetoden, erfarenhetsutbyte om bästa praxis och antagandet av gemensamma kvalitetsnormer bör, som föredraganden påpekar, inriktas på, kanske rent av begränsas till, sådana frågor för vilka det finns en rättslig mekanism för att ge EU befogenheter, eller sådana frågor där insatser på gemenskapsnivå är verkligt effektiva. Det kommer att bli ännu viktigare att förtydliga dessa principer om vi, genom det rättsliga systemet, väljer en strategi som bygger på ett befästande av kompetensfördelningen, till skillnad från en politik med expanderande lagstiftning. Subsidiaritetsprincipen innebär att man agerar på en högre nivå om, och endast om, detta betyder att man får bättre resultat än man i allmänhet skulle få genom effektivare verksamhet på en nivå närmare medborgarna.
Kort sagt välkomnar jag föredragandens ståndpunkt att kommissionen måste fokusera på verkliga EU-frågor. 

Bastos (PPE-DE ),
   . Huvudämnet vid det kommande vårtoppmötet kommer att vara att följa upp Lissabonstrategin, som syftar till att göra Europeiska unionen till den mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomin i världen, med målet att uppnå hållbar tillväxt, full sysselsättning, minskad fattigdom och större social sammanhållning. 
För närvarande är det svårt att förverkliga dessa mål på grund av sådana faktorer som ekonomisk recession, en åldrande befolkning, stigande arbetslöshet och bristen på nya arbetstillfällen. Det är oroväckande att bara 40 procent av gemenskapsåtgärderna inom ramen för Lissabonstrategin har genomförts av medlemsstaterna. 
Detta gör det nödvändigt för nästa vårtoppmöte att framhålla behovet av att öka samordningen av Europeiska unionens och medlemsstaternas ekonomiska politik och sysselsättnings- och socialpolitik och att genomföra strukturreformer och därvid följa en tydlig färdplan med fastställda tidsfrister. 
Man bör ägna särskild uppmärksamhet åt konkurrensförmåga, forskning, utbildning och livslångt lärande, för att inte nämna de rättsliga, finansiella och skattemässiga reformer som krävs för att de små och medelstora företagen skall kunna bidra till att Lissabonmålen uppnås. 
Slutligen måste man definiera en tydlig roll för parlamentet i förberedelserna för de årliga vårtoppmötena. 
Berthu (NI ),
   .– Jag avstod från att rösta om den resolution som föreslagits gemensamt av de stora grupperna om förberedelserna för vårtoppmötet 2004, därför att den, trots alla goda avsikter, missar själva nyckelfrågorna. Man skulle rentav kunna säga att de personer som utformade den försökte illustrera de fel och brister jag påtalade under gårdagens debatt: ökad reglering (se till exempel punkt 18) och samordning (punkt 2) och till och med ”förstärkt synkronisering av samordningsprocesserna” (punkt 15), ingenting om problemen med att minska de obligatoriska pålagorna, att stödja välståndsskaparna eller att återupprätta gemenskapens preferenser. 
Men skulle vi verkligen kunna förvänta oss någonting starkt av en resolution som, i likhet med många andra här i kammaren, är resultatet av en kompromiss mellan högern och socialisterna?
De viktigaste länderna i Europa håller på att sjunka ned i en långvarig stagnation, en allt större förlamning och begåvningsflykt, därför att de tycks tro att administrativa förfaranden skapar välstånd, medan de i bästa fall bara ger välståndsskaparna gynnsamma villkor. Det är de som borde prioriteras. Men det innebär en revolution i tänkandet, som högern inte kommer att lyckas med genom att alliera sig med socialisterna. 
Hermange (PPE-DE ),
   .– Europeiska rådets nästa vårtoppmöte kommer att röra sig om två nyckeldokument som offentliggjorts under de senaste månaderna: kommissionens gemensamma rapport om sysselsättningen och den rapport från arbetsgruppen för sysselsättning som nämns i punkt 19 i den aktuella resolutionen. Resolutionen presenterades av vår politiska grupp och andra, och jag stöder den helt. I dessa båda dokument hävdas det att det är nödvändigt med ett mer beslutsamt och aktivt genomförande av Lissabonmålen och den europeiska sysselsättningsstrategin för att stärka en ekonomisk återhämtning i EU. De sex miljoner arbetstillfällen som skapats sedan 1999 är ett bevis för att vi måste fortsätta på denna väg. Men som Wim Kok påpekade måste partnerskapen på alla nivåer och även styrningen förbättras för att garantera att reformerna skall kunna genomföras på ett ännu effektivare sätt. Med tanke på de accelererande tekniska innovationerna och globaliseringen av handeln är det viktigt att mobilisera alla EU-medborgare och alla politikområden. 
Som föredragande för utskottet för sysselsättning och sociala frågor om riktlinjerna för sysselsättningspolitiken 2004 hoppas jag få se en tillväxttrend i EU och även en kultur som präglas av ekonomisk utveckling. Gemenskapens bidrag som syftar till att skapa arbetstillfällen, särskilt genom Europeiska socialfonden, måste göras tydligare i våra medborgares ögon, så att Europeiska unionen kommer att framstå som ”bärare av projekt”. 
Isler Béguin (Verts/ALE ),
   .– När det gäller toppmötet under våren 2004 har kommissionen försuttit ett bra tillfälle att uttrycka sin åsikt genom att framhålla verkliga prioriteringar som har varit försummade alltför länge, prioriteringar som är så angelägna att de borde ha legat till grund för denna resolution. Försämringen av de grundläggande miljöförutsättningarna – som orsakats av att västerlandet under flera decennier på ett ohållbart sätt enbart har satsat på produktivitet och ignorerat en rad indikatorer, inbegripet miljömässiga – framstår allt tydligare genom klimatförstöring, minskad biologisk mångfald och en ökning av de sjukdomar som har ett samband med föroreningarna. 
Dessa företeelser är så mycket mer oroväckande genom att de nu förefaller vara irreversibla. De är så globaliserade att det är nödvändigt att de från och med nu står i centrum för omfattande politiska insatser från gemenskapens sida, som radikalt bryter med de specifika ekonomiska, finansiella och sociala dimensioner som nu är föråldrade. 
Vårens toppmöte måste innebära en bekräftelse av att tiderna har förändrats och ett erkännande av att det krävs en omstrukturering av energipolitiken, där nyckelorden är ”förnybar”, ”uthållig” och ”ekonomisk”. Att ändra kurs och överge den traditionella, utslitna och toxiska strategin skulle öppna möjligheter för en ny generation arbetstillfällen: arbeten inom sektorn allmännyttiga tjänster och arbeten i den tertiära och sociala ekonomin, fria från benhårda arbetstidsregler, minskad anställningstrygghet inom vissa sektorer och otidsenlig diskriminering. En reform av miljöskatten utifrån en anpassning till rådande skattepraxis symboliserar slutet för dessa föråldrade tanke- och arbetsmönster och nödvändiggör en ny gemensam ekonomisk politik, som bryter detta hemliga samförstånd mellan ekonomisk tillväxt och resursanvändning. 
Krivine (GUE/NGL ),
   .– För fyra år sedan lovade de femton medlemsstaterna i Lissabon att göra den europeiska ekonomin till den mest dynamiska och mest konkurrenskraftiga i världen, en ekonomi som klarar av ekonomisk tillväxt samtidigt med en kvantitativ och kvalitativ förbättring av sysselsättningen och större sammanhållning. EU-jargong kan användas för att måla upp en entusiastisk bild av en ljusare framtid, men den kan inte dölja den hårda sanningen. Lissabonstrategin var ingenting annat än en serie intensiva attacker mot de anställda. Europeiska unionen har visat sig oförmögen att förhindra övervärderade aktiemarknader, sociala planer och nedläggning av företag. Det är ännu mer skandalöst att offentliga medel användes för att driva upp aktieägarnas utdelningar, till exempel vid STMicroelectronics. Europeiska unionen har aldrig hittat några metoder för att bekämpa skurkaktiga företagsledare som till exempel dem på Parmalat. Tvärtom fortsätter EU att skydda skatteparadis och banksekretess. 
Men Lissabonstrategin handlar i första hand om strukturella reformer av arbetsmarknaden, som bygger på flexibilitet, otrygghet och löneminskning. Det handlar slutligen om en kommersialisering av de allmännyttiga tjänsterna till nackdel för medborgarna. Det är därför det europeiska toppmötet under våren 2004 på ett radikalt sätt måste bryta med Lissabonprocessen. Eftersom man vägrade att göra detta i den gemensamma resolutionen röstade jag emot den. 

Butel (EDD ),
   .– Den positiva aspekten i betänkandet om de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken är önskan att göra de nationella parlamenten delaktiga i Lissabonprocessen genom att förvissa sig om att de anordnar parlamentsdebatter före vårtoppmötet. Å andra sidan är det orealistiskt att påstå att det inte längre finns något demokratiskt underskott i den ekonomiska styrningen genom att Europaparlamentet blir delaktigt i förberedelserna för vårtoppmötet. 
Vi bör också vägra att ge Europeiska kommissionen större inflytande i samordningen av den ekonomiska politiken. Genom att angripa Ekofin-ministrarnas beslut i november 2003 att inställa sanktionerna mot Frankrike och Tyskland för alltför stora budgetunderskott visade Europeiska kommissionen att den hade alltför stor makt. 
Kriterierna i stabilitets- och tillväxtpakten, som inte kan motiveras ekonomiskt, måste avskaffas för att ge alla medlemsstaterna en möjlighet att bedriva en budgetpolitik som främjar tillväxt. 
Slutligen vägrar vi acceptera att den enda prioriteringen för EU:s ekonomi skall vara miljöaspekten hållbar utveckling, vilket innebär att man åsidosätter medborgare och regioner i medlemsstaterna, som är offer för arbetslöshet och landsbygdens avfolkning. Låt oss ge folk deras plats i ekonomin genom att prioritera sysselsättningen. 
De Rossa (PSE ),
   . Jag vill att mitt stöd för detta betänkande skall noteras, vilket innehåller en dyster analys av den ekonomiska situation som vi står inför och syftar till att prioritera svar på denna situation. Jag beklagar även misslyckandet med att nå de mål för hållbar tillväxt, full sysselsättning och social sammanhållning som fastställdes av Europeiska rådet i Lissabon.
Det är oerhört viktigt att samtliga medlemsstater vidtar verkliga åtgärder, nu, för att uppfylla Lissabonmålen. Deras prestationer hittills är fullständigt oacceptabla. Jag syftar på kommissionens slutsatser i meddelandet ”Genomförande av Lissabonstrategin – Reformer för det utvidgade EU”, som offentliggjordes så sent som förra månaden, vilka visar att medlemsstaterna i genomsnitt bara har införlivat 58,3 procent av de 40 direktiv som skulle ha införlivats till årsslutet 2003. Endast sju av de 40 direktiven har införlivats av alla medlemsstater!
Det råder alltså inget tvivel om att det är ytterst viktigt att medlemsstaterna tar itu med de krav som ställs i detta betänkande – i synnerhet de krav som avser behovet av fler arbetstillfällen, särskilt arbetstillfällen av bättre kvalitet, social sammanhållning (som är ett centralt mål i EU:s sysselsättningsriktlinjer) och ökade investeringar i forskning och utveckling. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Det finns en hel del luckor i den beskrivning av Europeiska unionens ekonomiska och sociala situation som finns i betänkandet, även om man inte förnekar den markanta nedgången i den ekonomiska utvecklingen sedan 2000, den stigande arbetslösheten och de fortsatt höga nivåerna i fråga om fattigdom och skolavbrott i förtid. Trots det har de trender man kunnat identifiera inte lett till någon enda ändring av de riktlinjer för den ekonomiska politiken som följs, riktlinjer som fortsätter att gynna ”strukturreformerna” i ”Lissabonstrategin” som ett medel för att uppnå det sakrosankta målet ökad konkurrenskraft. Därför röstar jag emot detta betänkande. 
Man har förbisett att det till stor del på grund av de restriktioner som framtvingas av stabilitetspakten och en överdrivet restriktiv valutapolitik har skett en kontinuerlig nedgång av BNP-tillväxten i Europeiska unionen, med en stagnerande EU-ekonomi som leder till ökad arbetslöshet. 
Man bör genomföra en politik för att främja ekonomisk tillväxt och stödja efterfrågan på kort och medellång sikt genom att satsa på att främja produktion och arbetstillfällen för att gynna ekonomisk tillväxt, sysselsättning och social sammanhållning, en politik som bygger på en ständig ökning av de offentliga investeringarna på nationell nivå och på gemenskapsnivå, särskilt i grundläggande infrastruktur, i yrkesskicklighet och yrkesutbildning, i forskning och innovation, i miljöåtgärder och i stöd till små och medelstora företag. 
Krivine (GUE/NGL ),
   .– I Christa Randzio-Plaths betänkande noteras det att utsikterna i fråga om sysselsättning har försämrats under 2003, men det ges bara lata och enformiga förklaringar. Om det har varit någon nedgång i tillväxttakten beror det enligt betänkandet på strukturella reformer, och om vi är på väg bort från full sysselsättning beror det på förseningar i genomförandet av Lissabonstrategin. Enligt min uppfattning är det motsatsen som har inträffat. Den nuvarande lågkonjunkturen är resultatet av löneminskningar och nedskärningar av de offentliga utgifterna. Men den är också resultatet av en kvävande räntekontroll. Betänkandet är inne på en ofruktbar linje genom att uppmana medlemsstaterna att främja industrins konkurrenskraft mer än nödvändigt och att avlägsna skattehinder genom att klara sig utan medel för att balansera de offentliga finanserna genom en skatt på investeringsinkomster. Genom en sådan missriktad envishet försummar man de ständigt återkommande målen skicklighet och satsningar inom forskning och utveckling, områden som annars främjas i betänkandet. 
Det är nedslående att se i hur hög grad denna nyliberala ideologi är oförändrad. Samma betänkande kunde ha skrivits för två år sedan, och nästa kommer att vara likartat. Detta är anledningen till att jag röstade emot denna uppräkning av absurda dogmer, som leder till arbetslöshet och bristande jämlikhet över hela Europa. 

Berthu (NI ),
   .– Genom att anta Roberto Felice Bigliardos betänkande om de offentliga finanserna i EMU har Europaparlamentet till slut tagit bort uppmaningarna till sanktioner mot Frankrike och Tyskland för brott mot stabilitets- och tillväxtpakten från den ursprungliga texten. Detta är klokt. 
Trots det röstade jag emot texten som helhet, eftersom det som är kvar knappast är bättre än vad som togs bort. 
I betänkandet föreslås i själva verket åtgärder för att reformera stabilitets- och tillväxtpakten för att göra den intelligentare, vilket är omöjligt. Pakten själv är verkligen löjlig, eftersom den påbjuder en enhetlig budgetregel som alltid kommer att vara godtycklig, även om den skulle bli mer sofistikerad i framtiden. I stället måste varje regering, som är ansvarig inför sitt folk, ges större frihet att bedöma vilken politik som bäst tjänar samhällets intressen. 
Man skulle naturligtvis kunna hävda att eurons existens innebär att en viss harmonisering av budgethanteringen är nödvändig. Men denna regel är inte strikt, som vi kan se just nu, med en euro som ligger kvar på en hög nivå trots den totala divergensen när det gäller den nationella politiken. Om införandet av den enhetliga valutan verkligen måste innebära standardisering, i fråga om budgethanteringen eller på annat sätt, skulle detta i alla fall leda till så oerhörda kostnader att man borde ställa sig frågan om processen som helhet fortfarande var fördelaktig eller inte. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Jag beklagar att man inte har accepterat mitt förslag att uppmana ”kommissionen och rådet att omedelbart företa de nödvändiga anpassningarna av riktlinjerna för den ekonomiska och monetära politiken i syfte att ersätta stabilitetspakten med en pakt för socialt framåtskridande och sysselsättning i linje med målen full sysselsättning, stabil ekonomisk utveckling och ekonomisk och social sammanhållning”. 
Jag säger detta, därför att det är en mycket viktig sak i den nuvarande texten att utarbeta en politik för att stödja ekonomisk tillväxt i syfte att främja ekonomisk utveckling, sysselsättning och social sammanhållning. Det är nödvändigt för oss att ha en expansionistisk budgetpolitik som kan garantera och påskynda den ekonomiska återhämtning som krävs, och för att nå detta mål behöver vi stärka de offentliga investeringarna både på nationell nivå och på gemenskapsnivå. 
Jag beklagar också att man inte har godkänt mitt förslag ”att utvärdera effekterna av stabilitetspaktens genomförande på genomförandet av strukturfonderna”, med tanke på att detta är gemenskapens viktigaste instrument för att främja ekonomisk och social sammanhållning. 
Pasqua (UEN ),
   .– Den federalistiska majoriteten i parlamentet ville göra detta betänkande till en politisk handling till stöd för kommissionen i dess tvist med rådet. Det är därför jag röstade emot ett antagande av betänkandet. 
Genom att hänvända sig till domstolen i frågan om rådets beslut av den 25 november att skjuta upp det rättsliga förfarande som kommissionen inlett mot Frankrike och Tyskland för ”överdrivet stora” budgetunderskott har Brysselkollegiet visat att det verkligen har blivit en fri elektron, ett fullständigt oansvarigt och okontrollerbart organ. Vad kan faktiskt vara mer ”löjligt” – för att citera vad Romano Prodi har sagt om stabilitets- och tillväxtpakten – än detta budgetok, om det inte är beslutet att tillämpa det till varje pris och, om nödvändigt, genom tvång?
Detta godtyckliga val är en direkt följd av de egensinniga federalistiska tendenserna i Europeiska unionen. Medlemsstaterna får betala priset för de många överföringar av nationella befogenheter som har genomförts sedan Maastricht, vilket gynnar teknokratiska, centralistiska och byråkratiska institutioner som helt saknar kontakt med verkligheten. Det råder inget tvivel om att denna attack på politiken, som genomförs med parlamentet som medskyldigt, kommer att få en hård dom av medborgarna. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   . Jag röstade för Roberto Felice Bigliardos utmärkta betänkande, som innehöll en granskning av de omedelbara orsakerna till att EU:s ekonomi befinner sig ”på stagnationens brant” utan att försumma betydelsen av framtida investeringar i sunda offentliga finanser. EU:s ekonomi står verkligen inför en markant nedgång i fråga om investeringar inom både offentlig och privat sektor. Å andra sidan har geopolitiska händelser som exempelvis kriget i Irak och utbrottet av sars-epidemin fått särskilt negativa effekter för den ekonomiska trovärdigheten och tillväxten i EU. Dessutom är apprecieringen av euron gentemot dollarn också en broms för EU:s konkurrenskraft. Det är mot denna svåra bakgrund man måste se effekterna av den mer flexibla à la carte-inställningen till stabilitets- och tillväxtpakten under den senaste tiden. Som det mycket riktigt nämns i betänkandet var Portugal det första av länderna i euroområdet som underskottsförfarandet inleddes mot på grund av det brott mot pakten som begicks 2001. Därefter har den portugisiska regering som valdes 2002 helt och fullt förbundit sig att följa stabilitets- och tillväxtpakten, till priset av olika uppoffringar och impopulära åtgärder. Portugals premiärminister tillkännagav att landet 2003, liksom även 2002, har hållit sitt budgetunderskott under gränsen 2,8 procent. Jag ställde mig inte bakom de ändringsförslag som lades fram av Gruppen Unionen för nationernas Europa, eftersom de uteslutande handlade om frågor av speciellt intresse för Frankrike, frågor som är helt andra än de som gäller för Portugal.
Sacrédeus (PPE-DE ),
   .– År 2003 var kommissionen tvungen att för tredje året i rad revidera sina ekonomiska prognoser nedåt. Europas ekonomi är i dåligt skick och tre länder, däribland Frankrike och Tyskland som tillsammans står för hälften av euroområdets BNP, hade budgetunderskott som översteg den i stabilitets- och tillväxtpakten definierade gränsen på tre procent av BNP.
Föredraganden betonar vikten av att inte ifrågasätta stabilitets- och tillväxtpakten i ett ögonblick då den europeiska ekonomin går på sparlåga. I betänkandet uttalas stöd för att stabilitets- och tillväxtpaktens bestämmelser skall följas till punkt och pricka. Det är helt avgörande för tilltron till regelverket att kriterierna är tydliga, mätbara och objektiva.
Däremot kunde jag inte stödja punkt 19, vilken ”kräver en ökning av budgettilldelningen på europeisk och nationell nivå”, dvs. ytterligare höjda skatter. Detta är knappast rätt medicin i ett läge av ekonomisk stagnation. 

Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman, Stenmarck och Wachtmeister (PPE-DE ),
   .– Vi vill understryka att vi anser att Europeiska unionen inte skall finansiera europeiska partier. 
Meijer (GUE/NGL ),
   . – Även om mitt parti, nederländska socialistpartiet, alltid har ställt sig bakom målet att utarbeta en ledamotsstadga, så bad vi den nederländska regeringen för så länge sedan som i slutet av 2002 att i rådet avvisa den överdrivet höga månadslönen på 8 600 euro för ledamöterna, i sista hand som en del av denna stadga, såsom parlamentet beslutat. En sådan lön drar till sig fel personer som ledamöter i Europaparlamentet. En ökning är fullständigt oförsvarbar i en tid när människor avskedas och socialbidragen dras in. Jag är förvånad över den iver med vilken socialdemokraterna och De gröna lägger fram ändringsförslag som syftar till att få medlemsstaterna att acceptera ledamotsstadgan i det här skedet utan att nämna att de löner som anges i stadgarna är överdrivna. Jag tänker dessutom sannerligen inte stödja att man använder parlamentets medel till att garantera en finansiering av europeiska politiska grupper – eftersom syftet är att kringgå kommissionens invändningar. För tillfället har EU fortfarande ett visst överskott av tillgängliga medel om vi sätter stopp för de enorma underfinansieringarna, det meningslösa och utkonkurrerade prestigeprojektet Galileo, de omfattande jordbruksbidragen till storföretagen, de militära planerna och de kostsamma bedrägerierna. Men detta motiverar inte att politikerna tar chansen att spendera överskottet på sig själva. 
Ribeiro (GUE/NGL ),
   . Denna röstförklaring är enbart avsedd att understryka vad vi ser som en bakvänd prioritering vad gäller budgeten, något som detta betänkande verkligen kan sägas illustrera fullt ut. För det första är det bara möjligt att se budgetbegränsningarna när vi undersöker hur de fungerar och kan förbättras, och, nästan lika viktigt, hur man skall hantera såväl befintliga som kommande krav. För att illustrera detta vill vi gärna understryka att för oss är flerspråkighetsfrågorna inte bara tekniska, utan snarare av vital politisk betydelse. På samma sätt är en parlamentarisk församling för WTO något som vi har starka invändningar mot, och inte bara av budgetskäl. Vi kommer i andra sammanhang att ta upp de många övriga frågor som ingår i detta betänkande. 

De Rossa (PSE ),
   .– Jag stöder detta betänkande med glädje, och jag välkomnar även kommissionens meddelande om nya insatser för Europas ungdom. Det är mycket viktigt att ungdomarna tar del av vår politiska dialog i så stor utsträckning som möjligt. Utan ungdomarnas engagemang kommer den dialogen sannerligen att bli mycket kortlivad.
Jag stöder särskilt kravet på att kommissionens informationsnätverk skall ägnas särskild uppmärksamhet. I det sammanhanget vill jag berömma kommissionen för det beslut den fattade i november förra året om att upphäva de nedskärningar som den föreslog när det gällde finansieringen av euroinfocentrumen. Jag var i kontakt med kommissionen i oktober förra året när den brådstörtat meddelade att finansieringen av cirka 270 sådana centrum skulle upphöra, för att uppmana den att ändra sitt beslut.
Dessa centra fyller en mycket viktig funktion på regional och lokal nivå när det gäller att sprida information om EU. Denna funktion är ännu viktigare mot bakgrund av EU:s utvidgning och det kommande valet till Europaparlamentet. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Även om det sker på ett tämligen okritiskt sätt, så tar detta betänkande upp kommissionens dokument när det gäller förslagen om gemensamma mål för två prioriterade områden: de ungas deltagande och information till ungdomar. I betänkandet gör man i själva verket inte mycket för att följa upp själva vitboken, och föredraganden ifrågasätter inte ens det sätt på vilket några av dessa initiativ genomförs, framför allt den europeiska ungdomsveckan, som har passerat praktiskt taget spårlöst i Portugal.
Men i betänkandet understryks vissa aspekter och beaktansvärda förslag läggs fram, framför allt när det gäller uppmaningen till medlemsstaterna att identifiera möjligheter för unga människor att delta i beslutsfattandet på lokal, regional och nationell nivå och att hitta effektiva kanaler för att få fram de ungas synpunkter.
När det gäller deltagandet är det emellertid viktigt att vissa faktorer som påverkar deltagandet tas i beaktande, till exempel likhet när det gäller tillträdet till utbildning. Deltagande i skolornas aktiviteter, utöver och bortom de rena kursplanekraven, studenternas församlingsfrihet, rätten att arbeta och att vara anställd med alla rättigheter och fackliga friheter, och en uppmaning till de unga att engagera sig på olika sociala och politiska områden i samband med diverse lokala, regionala och nationella aktiviteter. 

Esclopé (EDD ),
   .– Vi instämmer helt i de avsikter som anges i första meningen i Lissy Gröners betänkande om ungdom, nämligen att utbyta bästa praxis och berika sig genom kunskap. Å andra sidan får vi inte låta saker och ting skena i väg och ge kommissionen ett propagandaverktyg riktat mot de unga, som beskrivs som ”målgruppen”. Måste vi påpeka att det utmärkandet draget för totalitära regimer är att rekrytera ungdomar? I det avseendet kan vi inte stödja Vasco Graça Mouras betänkande.
De valda ledamöterna i CPNT-delegationen (Jakt, fiske, natur och traditioner) i Gruppen för demokratiernas och mångfaldens Europa anser att utbildning är en alldeles för viktig fråga för att kommissionen skall få lägga sig i den utan någon tanke på subsidiaritetsprincipen. Vi uppmanar i stället Europeiska unionen att lämna största möjliga manöverutrymme för medlemsstaterna att bibehålla och/eller utveckla mekanismer som uppmuntrar tillträdet till kultur och utbildning för största möjliga antalet personer i samtliga medlemsstater. Detta innebär att man ger upp viktiga strukturreformer – ett annat uttryck för budgetmässig stelbenthet eller försök att bibehålla klumpiga strukturer långt efter det de passerat bäst-före-datum. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   . I detta betänkande understryks vissa aspekter som måste tas i beaktande, framför allt behovet av att de medlemsstater vilkas BNP är lägre än genomsnittet inom EU skall fokusera mer på sina utbildningsbudgetar och insistera på att eleverna behöver lära sig två språk.
Det finns emellertid ett antal motstridiga punkter i betänkandet, och det uppmuntrar till en federalistisk ståndpunkt som vi inte kan dela. Vi är faktiskt ängsliga för att detta är en farlig trend mot differentierad finansiering av skolor beroende på om de erbjuder program som uppmuntrar en ”europeisk identitet” eller inte, vilket bara är ytterligare ett sätt att godtyckligt påverka utbildningens finansiering, och ett dåligt maskerat sätt att ingripa i de nationella kursplanerna och utbildningssystemen. Vi måste vara mer uppmärksamma när det gäller att medvetandegöra varje enskilt lands historia, inte skriva om historien och begränsa oss till den ”europeiska dimensionen”.
Ribeiro e Castro (UEN ),
   . Jag välkomnar föredragandens initiativ att föreslå en diskussion på EU-nivå om skolornas och utbildningens roll när det gäller att maximera allmänhetens tillgång till kultur.
Det jag anser vara speciellt viktigt är ompositioneringen av parametrarna för utbildning och kultur, inte bara i samband med utvidgningen, utan dessutom i samband med den europeiska identiteten som, vilket jag just sagt, hämtar sin styrka från den mångfald av olika kulturer av vilka den är sammansatt. Jag välkomnar avsikten att ge den europeiska dimensionen en tydlig närvaro, framför allt när det gäller språkundervisningen, och inte bara i direkt anknutna ämnen utan också i alla andra skolämnen. Men jag vill ändå framföra ett varningens ord om utbildningsmässig rotlöshet och eurocentrism, som ignorerar de nationella kulturerna och deras existens utanför EU. Å andra sidan betraktar jag den önskan som framkommer för unga människor att bekanta sig med det kulturella arv och de värderingar som ligger till grund för de nationella identiteterna som något positivt, och samma sak gäller alternativet ”gräv där du står” som rekommenderas för historieundervisningen.
Jag röstade för betänkandet, även om jag anser att vi måste vara vaksamma inför vissa aspekter av betänkandet när det gäller risken att överskrida den gräns som delar upp behörigheterna mellan medlemsstaterna och Europeiska unionen i kulturfrågor och som har bestämts i fördragen. 

Queiró (UEN ).
    Herr talman! Det faktum att vi röstade för detta betänkande av Bastiaan Belder innebär inte att vi vill lägga oss i Rysslands interna maktstruktur. Europaparlamentet måste respektera Rysslands suveränitet. Det innebär emellertid att vi bör ta detta tillfälle i akt för att ge ny stimulans åt diskussionen om EU:s politik gentemot Ryssland just när vi får gemensamma gränser tack vare utvidgningen, eftersom länder som tidigare låg inom före detta Sovjetunionens inflytandesfär nu blir medlemmar av Europeiska unionen, och vi kommer med nödvändighet att ha viktiga synpunkter att framföra på detta område.
Europeiska unionen kan inte välja sina grannar, men den kan välja vilka länder den vill samarbeta med. Detta betänkande borde vara en väckarklocka för oss och påminna oss om bristen på framsteg i samarbetet med Ryssland, den svåra situation som fortfarande råder i Tjetjenien, där det är nästan helt omöjligt att förena respekt för de mänskliga rättigheterna med kamp mot terrorismen och om hur bräckliga vissa av de viktigaste förutsättningarna är när det gäller att bygga upp en demokrati i det landet.
Är detta tillräckligt goda skäl för att vi skall minska vårt engagemang för strategiska relationer med Ryssland? Nej, snarare tvärtom! Det som står på spel här är behovet av att hitta sätt att göra partnerskapet mellan Europeiska unionen och Ryssland effektivare, inte bara i politiska termer, utan också när det gäller ekonomi, säkerhet och europeisk och global stabilitet. 
Krivine (GUE/NGL ),
   .– Europaparlamentet gör rätt som redovisar sin oro över situationen i Ryssland och rekommenderar rådet att främja mänskliga rättigheter, demokrati, mediernas oberoende, det civila samhällets utveckling, religionsfrihet, rättsstatens principer och öppenhet, med speciell fokus på att försöka nå en skyndsam förbättring av läget i Tjetjenien. Slutligen anger detta klart den ryska statens ansvar för våldshandlingarna i detta smutsiga krig.
Men det finns ett gapande tomrum: den sociala frågan. Vi kan inte strunta i den, eller ens beklaga de långsamma framstegen i reformerna, när EU helt ställde sig bakom en snabb avreglering i Ryssland. Privatiseringarna var emellertid kriminella (finansiella giganter blev monopol för praktiskt taget ingenting och med en enorm skatteflykt), vilket förklarar varför Rysslands skamliga oligarki möts av likgiltighet från medborgarnas sida. De ryska medborgarna genomlider nu en privatisering av pensionssystemet, av samhällstjänsterna och av arbetsmarknadslagarna. Utbildnings- och sjukvårdsreformer är också på gång, vari ingår ett lägre skatteuttag. Det är typiskt att resolutionen inte rekommenderar något när det gäller fackliga rättigheter eller en rättvisare fördelning av välståndet. Ställd inför en sådan svag och ensidig resolution lade jag ned min röst. 
Meijer (GUE/NGL ),
   . – När det gäller förbindelserna med Ryssland finns det två ytterlighetsståndpunkter inom EU. Å ena sidan har vi dem som vill ta revansch på den gamla motståndaren Sovjetunionen, och som ser dagens Ryssland framför allt som ett erövrat land som måste fortsätta att lämna ifrån sig sina olje- och gastillgångar under lång tid ännu. Å andra sidan har vi dem som vill se Ryssland som en långsiktig vän eftersom det är en nära granne, har många invånare och förtjänar stöd som utvecklingsland. Dessa båda starkt motsatta ståndpunkter får i slutändan samma negativa konsekvenser. Ekonomiskt egenintresse eller oegennyttiga känslor av solidaritet leder till att man bortser från bristerna inom områden som miljöskydd, mänskliga rättigheter och demokrati. Om de får som de vill kan Ryssland obehindrat fortsätta att utvecklas till en stat som skrämmer oppositionella till tystnad och till att dra sig tillbaka från politisk verksamhet, som berövar parlamentet dess roll, krossar nationella minoriteter med militära medel och låter miljön bli helt underordnad kortsiktig förväntad ekonomisk vinst. Om vi fortsätter att strunta i Rysslands nuvarande problem kommer EU att bli ansvarigt för att ha skapat ett monster till granne. Medlemsstaterna bör inte söka konflikt med Ryssland, men inte heller bör de till varje pris undvika att ta konflikt med dess regering. Därför är det nödvändigt att Europaparlamentet gör ett kritiskt uttalande. 
Pasqua (UEN ),
   .– Ett par veckor från en utvidgning som kommer att göra Ryssland till vår omedelbara granne verkar det viktigt att stärka de politiska banden med denna stora nation.
Detta betänkande borde ha möjliggjort en kraftfull signal till Ryska federationen. Men Europaparlamentet valde inte en sådan handlingslinje. I stället för att utarbeta en konstruktiv strategi med partnerskap med Ryssland valde en majoritet i Europaparlamentet den enkla utvägen, dvs. meningslös ideologi och billiga fördömanden.
Frånsett de sedvanliga manikeistiska idéer som härletts ur en konflikt där man ställer en legal makt mot de islamiska terrorister som verkar inne i Tjetjenien, innehåller betänkandet i det här fallet fullständigt makalösa observationer när det gäller den interna politiska situationen i Ryssland. Vad är det till exempel som ger Europaparlamentet rätt att ifrågasätta omröstningen i december 2003 och, ännu allvarligare, att kritisera den offentligt? Hur kan parlamentet ha modet att tala om en process som är avsedd att försvaga rättsstaten och demokratin?
Dessa påstått moraliska bedömningar när det gäller en situation vars komplexitet människorättsivrarna inte uppmärksammar, diskrediterar en union som utan tvivel är mycket omogen. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   . Det står helt klart vilka problem det är som ställer till oreda i Ryssland i dag, liksom det faktum att några av dessa problem är sådana att de får negativa konsekvenser för förbindelserna mellan Ryssland och Europeiska unionen. Det mest oroväckande av dessa problem är situationen i Tjetjenien, demokratins förfall och inskränkningarna i informationsfriheten, för att inte tala om det försämrade sociala klimatet. Nyheten nyligen om att den ryska regeringen avskedas tio dagar före presidentvalet motiverar rädslan för en försämring av symtomen och en ökande intern spänning, vilket knappast kommer att förbättra förbindelserna mellan unionen och Ryssland.
På grundval av detta förslag till rekommendation, som objektivt sett har fördelen att det listar samtliga problemområden utan förutfattade meningar, anser jag att rådet bör gå försiktigt fram när det tar sig an denna fråga, eftersom det inte får bortse från Rysslands vitala strategiska betydelse som en bro mellan Europa och Asien eller de framsteg som har gjorts hittills.
Utan att göra avkall på sin kritik eller vaksamhet måste Europeiska unionen uppmuntra att det skapas ett ramverk som baseras på tillit och förstärkta band med denna viktiga partner.
Jag röstade följaktligen ja. 

Queiró (UEN ),
   . Bristen på säkerhet i de tre sydkaukasiska länderna, vilket undergräver deras ekonomiska utveckling och möjligheten till ett ”lyft”, i kombination med det hot mot Europa som instabiliteten i de länderna utgör, något som ofta bekräftades under de allmänna valen nyligen i Armenien, Azerbajdzjan och Georgien, innebär att vi måste utöka samarbetet mellan Europeiska unionen och denna region. Ett klimat av politisk misstro, demokratiskt underskott, omfattande fattigdom och ökande korruption gör i själva verket situationen i dessa länder än farligare.
Om vi till denna interna situation lägger den hela tiden ökande konkurrensen mellan dessa länders grannar och stormakterna för att få mer inflytande i denna strategiskt viktiga korsväg mellan Europa och Asien, mellan civilisationer, religioner och etniska grupper, så kan vi lätt se behovet av internationellt stöd för att stimulera framstegen mot demokrati, mänskliga rättigheter, fred, ekonomisk utveckling och social rättvisa. Det finns med andra ord ett motiv för att Europeiska unionen bör vidta beslutsammare åtgärder, eventuellt utarbeta en gemensam strategi. Detta motiveras också av det starka inbördes beroendet mellan dessa tre länder, Ryssland och de andra länderna runt Kaspiska havet. Möjligheterna att dessa länder skulle bli medlemmar av Europeiska unionen i en avlägsen framtid, vilket nämns av föredraganden, väcker dock viss oro. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   . Jag röstade för förslaget till rekommendation, eftersom jag anser att Europeiska unionen bör vara särskilt uppmärksam när det gäller Kaukasusregionen, som sedan Sovjetimperiets fall har varit indragen i en oroväckande situation som utmärks av dess instabilitet när det gäller att hantera de många problem den står inför. Trots de ansträngningar som gjorts av regeringarna i Georgien, Armenien och Azerbajdzjan har framstegen när det gäller att etablera rättssamhällets principer och marknadsekonomi varit långsamma, och det är mycket oroande att se hur de offentliga medlen förvaltas. Det hot som denna instabilitet innebär skulle kunna få återverkningar på Europas säkerhet, vilket motiverar ett ingripande från gemenskapen för att reglera bilaterala frågor, främja internt fredsbyggande genom åtgärder som syftar till att förbättra det regionala samarbetet och bidra till återuppbyggnad efter konflikterna.
Betydelsen av denna region motiverar att unionen antar en gemensam strategi som kompletteras med en sammanhängande politik för hela regionen: en stabilitetspakt för Kaukasus. Mot den bakgrunden har föredraganden mitt stöd för sina förslag att etablera en gemenskap för Sydkaukasus och ett utvidgat samarbetsområde som omfattar Svarta havet, Kaukasus och Kaspiska havet.
När det gäller dessa länders möjligheter på lång sikt att bli medlemmar av Europeiska unionen, så är det något som måste övervägas med realism och försiktighet. 
Sacrédeus (PPE-DE ),
   .– Jag har röstat ja till betänkandet, inte minst därför att flera av mina ändringsförslag bifölls i utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik och nu också i plenum.
Europaparlamentet har därmed bland annat markerat gentemot Turkiet, i skäl P, att ”handelsblockader utgör ett hinder” i regionen. Vidare framhålls, i skäl U, att ”det internationella civila samhället har kritiserat byggandet av pipelinen mellan Baku, Tbilisi och Ceyhan. ”Säkrandet av religionsfriheten” i södra Kaukasus har skrivits in i skäl D.
Däremot beklagar jag att mitt ändringsförslag rörande kravet på ett turkiskt erkännande av det armeniska folkmordet 1915-18 inte antogs i utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik. Turkiet har i detta hänseende, i sitt eget intresse och för utvecklingen av hela regionen, mycket att lära av hur Tyskland hanterat sin mörka historia under andra världskriget och inte minst förintelsen av det judiska folket. 
Talmannen.
   Röstförklaringarna är avslutade.(1)

Talmannen.
   Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.

 President Mesic! Det är en stor glädje för mig att välkomna er hit i dag, även om denna glädje är starkt färgad av den mycket stora och delade sorgen efter nyheten om president Boris Trajkovskis död.Herr president! Ni kommer till Europaparlamentet vid en avgörande tidpunkt för vår europeiska union. Detta kommer att bli ett år av förnyelse för vårt parlament, vår kommission och vår strategiska planering för de närmaste fem åren. Det är också ett ögonblick av förnyelse när det gäller att definiera förbindelserna mellan Europeiska unionen och Kroatien.Som ni känner till, herr president, var parlamentet den första EU-institutionen som med majoritet gav sitt stöd till stabiliserings- och associeringsavtalet med Kroatien, vilket var ett tidigt och absolut nödvändigt första steg på vår resa – vår gemensamma resa – mot uppfyllandet av Kroatiens europeiska vision.Våra förbindelser definieras för närvarande, men de genomgår också en förändring; vi går från ambitiösa förklaringar till handlingsplaner och uppfyllande av kriterier. Vårt gemensamma mål är att Kroatien slutligen blir en medlemsstat i Europeiska unionen. Vi bör inte underskatta vidden av den utmaningen: framtidsutsikterna till medlemskap i Europeiska unionen utgör ett kraftfullt incitament för dem som har reformistiska åsikter i ert parlament och i det offentliga politiska livet i ert hemland.Utsikterna till medlemskap har inte bara att göra med att det krävs konkreta framsteg och resultat på många olika politikområden; det handlar också om att utöva ett ansvarsfullt och pålitligt partnerskap i solidaritet med era regionala grannar och mellan regionen och det utvidgade europeiska grannskapet. Detta kommer att kräva – och jag vet att ni har detta, herr president – en djup respekt för rättsstaten och ett fullständigt och villkorslöst samarbete med Internationella tribunalen för före detta Jugoslavien i Haag. Jag vet att ni har visat er personliga hängivenhet för den internationella rättsordningen genom att vittna inför domstolen i Haag och föregå med gott exempel, som en nationell ledare, när det gäller vikten av att visa engagemang i denna fråga. Här i parlamentet har vi vid flera tillfällen känt oss uppmuntrade av den dialog som vi nyligen fört med kroatiska ledare. Jag vet att detta ansvar förstås väl av de personer som har till uppgift att leda landet.Herr president! Jag upprepar den privata hyllning som jag gav er vid ett besök i Kroatien för några månader sedan, och jag vill på parlamentets vägnar ännu en gång hylla er för er modiga handling av ledarskap och försoning när ni, för en tid sedan tillsammans med Serbien och Montenegros president Svetozar Marovic, bad om ursäkt för vad som hade skett under det senaste årtiondet. De politiska krafterna och de sakkunniga i ert hemland uppfattade inte omedelbart denna handling som något som skulle ge er popularitet, men det är en måttstock på vem ni är när det gäller det ledarskap som ni vill utöva i en region som är i starkt behov av den läkande kraften av ett sådant ledarskap.Herr president! Jag har nu glädjen att inbjuda er att tala inför Europaparlamentet. – Jag vill be den ärade ledamoten att respektera kammarens värdighet.Herr president! Ni, och endast ni, har nu rätt att tala inför parlamentet. 
Stjepan Mesic,
   (1)
 – Herr talman,ärade parlamentsledamöter, ärade åhörare! Jag skulle vilja tacka för er inbjudan och för möjligheten att tala inför Europaparlamentet vid dagens sammanträde.
Tyvärr måste jag inleda med tråkiga nyheter. Före detta jugoslaviska republiken Makedoniens president Boris Trajkovski omkom i dag på morgonen i en flygolycka. Detta är en förlust som inte bara drabbar hans familj och före detta jugoslaviska republiken Makedonien, utan som även kommer att påverka den politiska situationen i regionen.
Jag skulle ha träffat Boris Trajkovski vid en konferens om investeringar i Bosnien och Hercegovina i eftermiddag. Vi arbetade tillsammans med presidenter i andra stater med stabiliserings- och försoningsprogrammet i Sydösteuropa. Boris kommer inte att finnas med oss i Mostar i dag, men vi skall gå vidare med arbetet. Det är det bästa sättet att fortsätta vår gemensamma strävan. Jag tror inte att olyckan kommer att påverka framtida förfaranden eller integreringen av före detta jugoslaviska republiken Makedonien i EU.
Det är ett stort nöje för mig att på Republiken Kroatiens vägnar tala inför er vid en tidpunkt som är avgörande för såväl mitt land som för EU:s framtid. Den dag närmar sig då alla verkliga och inbillade ridåer i Europa kommer att falla – och den här gången hoppas vi att det är för alltid.
Inledningsvis vill jag säga, tydligt och bestämt, att ett medlemskap i EU är Republiken Kroatiens viktigaste utrikespolitiska mål. Jag är glad att alla delar av statsmakten, det vill säga det kroatiska parlamentet, regeringen och presidenten, har enats politiskt i denna fråga. Detta mål återupprättades genom en resolution från det kroatiska parlamentet som antogs i december 2002 och följdes av en ansökan om EU-medlemskap som lämnades in för ett år sedan, i februari 2003. Detta strategiska mål har stöd både hos de politiska partierna och hos folket, vilket ställer ännu högre krav på såväl Kroatiens politiska ledarskap som på alla dess samhällsskikt, vars delaktighet är mycket viktig i denna strävan.
Vårt mål är Europa, men inte bara ett medlemskap i EU. Vårt viktigaste mål är att nå och upprätthålla den standard som gäller i Europa. Vi är fullt medvetna om vilka svårigheter denna anpassning kommer att innebära. Men vi måste anpassa oss så att Kroatien en dag kan delta aktivt som en likvärdig medlem i europeiska institutioner. I detta avseende kommer andra staters erfarenhet och hjälp att vara ovärderlig.
Det var inte länge sedan som Kroatien, i likhet med några av de länder som snart kommer att bli fullvärdiga EU-medlemmar, blev oberoende och självständigt. I likhet med dessa har landet fått genomgå krävande och kostsamma politiska, ekonomiska och sociala övergångar. Men till skillnad från dessa länder har Kroatien nyligen fått genomlida ett krig som drabbat landet. Krigets härjningar har lämnat djupa spår, främst bland folket, men även i form av enorma materiella förluster. Hundratusentals människor tvingades lämna sina hem och lika många blev hemlösa.
Kroatien ställdes därmed inför nya utmaningar: Byggnader i hundratals städer, samhällen och byar behövde återuppbyggas och tusentals kvadratkilometer land behövde minröjas. Dessutom var vi tvungna att uppnå något som EU-medlemsstaterna betonade som särskilt viktigt, nämligen förtroende, tillit, tolerans och samexistens som skulle leda till en varaktig försoning. Detta var det allra svåraste eftersom det innebar att vi politiker var tvungna att fatta klara och bestämda ståndpunkter och beslut.
Jag vill tydligt framhålla att vi är fullt medvetna om vår plikt att utföra våra skyldigheter. Vi arbetar med att reformera den offentliga förvaltningen, harmonisera lagstiftningen och med att förena alla våra resurser för att anpassa systemet. Jag försäkrar er att vi vill samarbeta med tribunalen i Haag och att vi vill fortsätta arbetet med flyktingars återvändande, reformen av domstolen, skyddet för minoriteter och regionalt samarbete. Många av er känner till såväl våra bilaterala initiativ med våra grannländer som vårt aktiva deltagande i regionala organisationer, t.ex. stabilitetspakten, adriatisk-joniska initiativet, Centraleuropeiska initiativet och fyrklöver. Vi ser detta alltmer som uppgifter som vi måste arbeta ihärdigt med för att så fort som möjligt nå upp till den europeiska standarden och allt mindre som en tung börda.
Jag vet att ni är intresserade av hur vi ställer oss till tribunalen i Haag. Jag vill tydligt och bestämt påpeka att vi anser att samarbetet med Internationella tribunalen för före detta Jugoslavien är av stor betydelse för alla oss som bor i före detta Jugoslavien. Denna typ av samarbete gör det möjligt att individualisera skulden och att åtala enskilda individer för brott som begicks under kriget. Detta är enda sättet att sätta stopp för den kollektiva skulden, som gör att en hel nation beskylls för brott som har begåtts av enskilda individer.
Därför är det viktigt att alla de som begick brott, eller på något annat sätt var inblandade i brott, ställs inför rätta, så att man kan göra slut på anklagelser mot hela nationer. Jag räknar med att kroatiska domstolar kan döma i krigsförbrytarfall så snart reformen av domstolen är genomförd. Jag tror att alla återstående fall snart kommer att behandlas i kroatiska domstolar.
Flyktingarnas och de tvångsförflyttade människornas öde plågar oss fortfarande. I fråga om deras återvändande gör Kroatien allt för att se till att de kan återvända till Republiken Kroatien, oavsett deras etniska tillhörighet. Men eftersom Kroatien är ett övergångsland orsakar återvändandet många problem. Återuppbyggnaden av byggnader, vilket är en nödvändig förutsättning för återvändande, går inte så fort som vi skulle vilja.
Staten har ordnat med pengar till återuppbyggnad av bostäder, men detta är inte allt. De återvändande behöver inte bara bostäder, utan även arbeten, så att de kan försörja sig och sina familjer. Den kroatiska regeringen har tillsammans med företrädare för världssamfundet engagerat sig i program för återvändande av medborgare av serbisk nationalitet. Kroatien och Bosnien och Hercegovina har kommit överens om åtgärder för att påskynda flyktingars och tvångsförflyttade människors återvändande.
På vissa områden har vi varit framgångsrika, vilket vi med rätta är stolta över. Ett av dessa områden är det regionala samarbetet. På det bilaterala planet har vi under de senaste åren normaliserat våra förbindelser med Serbien och Montenegro. Vi har bilaterala samarbetsprogram med Bosnien och Hercegovina, och vi för intensiva politiska dialoger med alla övriga länder i regionen. Det ekonomiska samarbetet har också förbättrats under de senaste åren. För att underlätta rörligheten för människor, varor och tjänster har visumkraven blivit mildare i de flesta länder i regionen.
Men även om vi är optimistiska vet vi att det återstår utmaningar när det gäller politiken och säkerheten i regionen. Enda sättet att ta sig an dem är, så vitt jag kan se, med hjälp av demokratiskt valda regeringar som för en europavänlig politik. Men det räcker inte att bara tala varmt om Europa. Denna politik måste framför allt omsättas i handling och engagemang för Europas demokratiska normer. Detta är Kroatien, som är ett stabilt land i regionen, ett bra exempel på. Ett närmare samarbete mellan länderna i Sydösteuropa och EU kommer att ha en positiv inverkan på stabiliteten i hela regionen. Republiken Kroatien är beredd att inta en aktiv roll i regionen och att dela med sig av sina erfarenheter till andra länder.
Toppmötet i Zagreb för nästan fyra år sedan innebar en vändpunkt för regionen. I och med toppmötet i Thessaloniki förra året, och de texter som antogs där, fastställdes den europeiska framtiden för de länder som omfattas av stabiliserings- och associeringsprocessen (SAP). Även vi stöder de åtgärder som vidtagits för att nå de uppställda målen. De nya instrumenten och mekanismerna, till exempel europeiska partnerskap, partnersamverkan ”twinning”, TAIEX samt deltagande i de gemenskapsprogram som nu är öppna för länderna i stabiliserings- och associeringsprocessen, kommer att komplettera det arbete som redan bedrivs inom ramen för Cardsprogrammet. Dessa instrument är till viktig och välbehövlig hjälp för dem som strävar efter att bli medlemmar i EU, och Republiken Kroatien är beredd att utnyttja såväl dessa som andra föranslutningsinstrument på bästa sätt.
När det gäller Europaparlamentet gläds jag över de stärkta förbindelserna mellan detta och länderna i regionen efter ordförande Pat Cox' besök till länderna inom SAP våren 2003. Republiken Kroatien är särskilt tacksam för talman Cox' inbjudan till länderna inom SAP att delta i talmanskonferensen i Budapest i februari. Vi ser vårt deltagande i denna konferens som ett tecken på att utvidgningsprocessen kommer att fortsätta även efter den 1 maj i år.
Kroatien förespråkade redan från början ett individuellt tillvägagångssätt, det vill säga att man bedömer landets egna meriter. Vi anser att Kroatiens föredöme och påskyndade utveckling mot ett EU-medlemskap kommer att uppmuntra andra länder i Sydösteuropa att ta itu med de nyckelfrågor som för närvarande utgör hinder på vägen mot Europeiska unionen. Europaparlamentet skall snart fatta ett beslut om framtiden för delegationen för förbindelserna med länderna i Sydösteuropa. Jag skulle vilja ta detta tillfälle i akt att uttrycka vårt öppenhjärtiga stöd för upprättandet av en enskild delegation från Europaparlamentet för samarbete med Republiken Kroatien. Jag skulle räkna med att en sådan delegation upprättas efter det att det nya Europaparlamentet har valts. Ett sådant beslut skulle vara ett bevis på att nya framsteg nåtts i förbindelserna mellan Republiken Kroatien och EU. Det skulle också bidra till att stärka dialogen mellan Kroatiens parlament och Europaparlamentet. Vi hoppas innerligt att erfarenheterna från förbindelserna med de nuvarande kandidatländerna kommer att användas till att bestämma hur Europaparlamentets delegationer till länderna inom SAP skall se ut i framtiden.
Den nya situation som följer av utvidgningen kommer att innebära en ny era för länderna inom SAP. Vi blir grannar. Europaparlamentets utökade tekniska stöd till parlamenten i länderna inom SAP – som det som gavs till de nuvarande kandidatländerna – är ett välkommet bidrag till dessa länders utvecklingspotential. Det skulle vara ett rimligt sätt att ta itu med utvidgningsprocessens utmaningar.
Republiken Kroatien sätter stort värde på Europaparlamentets stöd och på den förståelse det har visat när det gäller Kroatiens ansträngningar att närma sig Europeiska unionen. Ett tydligt tecken på detta stöd var att Europaparlamentet godkände stabiliserings- och associeringsavtalet redan en och en halv månad efter det att avtalet hade skrivits under. Detta innebar ett uttalat stöd för Republiken Kroatien, men det var samtidigt en vink till EU-medlemsstaterna att påbörja ratificeringsprocessen i de nationella parlamenten.
Europaparlamentet har i sina resolutioner vid ett flertal tillfällen välkomnat Kroatiens ansökan om EU-medlemskap och har på så sätt visat att det stöder Kroatiens avsikter och mål.
Efter den 1 maj 2004 kommer Europeiska unionen att ha 25 medlemsstater och en folkmängd av 450 miljoner invånare. Detta är imponerande siffror! Men vi måste komma ihåg att Europa inte kommer att vara helt enat förrän alla länder inom SAP blir medlemmar i EU och Europa enas inom dess geografiska gränser.
Enda sättet att råda bot på den instabila situationen i Sydösteuropa är genom EU-medlemskap. När de gränser som utlöste det senaste blodiga kriget i Sydösteuropa har suddats ut kommer det inte längre att ha någon betydelse vem som bor på vilken sida av gränsen. Endast genom ett enat Europa kommer vi att kunna utrota krigen som ett politiskt verktyg för konfliktlösning och leda länderna i regionen mot en ljusare framtid.
Å andra sidan kommer den förestående utvidgningen att innebära att Europeiska unionen, som bygger på institutionellt samarbete med jämlika partner, kan spela en viktigare och mer aktiv roll på det internationella planet. Ett enat Europa kan stå emot den ekonomiska utmaningen från Fjärran östern och Förenta staterna. Med en stark, integrerad och enad struktur kan det stå emot nutidens globala utmaningar, som i synnerhet består av kampen mot terrorism, men även av kampen mot organiserad brottslighet, korruption, smuggling och narkotikahandel. Ett enat Europa kan spela en viktig roll för freden och säkerheten i världen och ge humanitärt, tekniskt och ekonomiskt stöd till länder och nationer som behöver hjälp.
Med anledning av detta kan det vara på sin plats att säga några ord om EU-utvidgningens större sammanhang. Jag har svårt att acceptera konceptet med ”det nya Europa” och ”det gamla Europa” eftersom detta antyder att det ligger något motsägelsefullt i EU:s utvidgning mot övergångsländerna. Det vi ser växa fram är enligt min mening ”framtidens Europa” – det är en bättre beskrivning – som är ett koncept som i stället för att bidra till interna europeiska och transatlantiska skillnader snarare bygger en framtida europeisk union utifrån det ”tidigare Europas” goda traditioner.
Detta ”framtidens Europa” innebär åtminstone två goda skäl för unga demokratier att förenas med det, nämligen politisk stabilitet och konkurrenskraftig ekonomi. För Kroatien är dessa två skäl nog för att skingra alla tvivel när det gäller fördelarna med att gå med i EU.
Republiken Kroatien räknar med att ansluta sig till Europeiska unionen inom kort. Kroatien har alltid varit en del av Europa – kulturellt, historiskt och geografiskt. Men politiska omständigheter ledde till att landet under en period gled ifrån Europa. Genom att utveckla nya normer försöker vi grunda Kroatien på de värderingar som råder i länder där demokrati, rättssäkerhet, yttrandefrihet och respekten för minoriteters rättigheter och de mänskliga rättigheterna anses vara ett arv från de senaste årtiondena. Vi ser inte demokrati som ett beständigt tillstånd, utan snarare som en pågående process, som en konstant strävan efter nya frihetsperspektiv.
Vår bild av Europeiska unionen är den av en familj med olika medlemmar som alla arbetar tillsammans, en gemenskap där varje nations intressen respekteras, samtidigt som samarbete byggs upp på solidariska grunder. Kroatiens önskan är att berika denna gemenskap av värderingar med sin egen kulturella, språkliga och nationella identitet. Vi vill leva tillsammans med er i mångfald, men vi skulle samtidigt vilja skryta lite och påminna om att Kroatien är en av de få kvarvarande oaserna av ekologiskt bevarad natur i dagens Europa.
Kroatien följer noga olika diskussioner på EU-nivå som kommer att utgöra grunden för EU:s framtida utformning. Även om Kroatien inte deltog vid Europeiska konventet följde vi debatterna med stort intresse. Vi följde även regeringskonferensens arbete. Vi är övertygade om att medlemsstaterna trots svårigheter kommer att överbrygga motsättningarna och nå en överenskommelse om det konstitutionella fördraget som kommer att leda till att den utvidgade europeiska unionen blir mer effektiv och kan anta de utmaningar den ställs inför. På så sätt kommer EU att spela en viktigare och aktivare roll på det internationella planet. Vi hoppas också att det konstitutionella systemet leder till att de stater som kommer att delta i framtida utvidgningar kan integreras på ett smidigt sätt.
Vi följer också med stort intresse diskussionerna om den nya budgetplanen, som borde återspegla EU:s uttalade strategiska mål på ett sanningsenligt sätt samt göra det möjligt att uppnå dessa mål. Vi skulle särskilt vilja peka på behovet av att anslå tillräckliga ekonomiska resurser för att de länder som kommer att bli kandidatländer eller nya medlemsstater skall kunna närma sig, och integreras i, unionen. I detta avseende hoppas Kroatien att Europeiska kommissionen, Europaparlamentet och de nuvarande medlemsstaterna visar prov på en långsiktig vision.
Vi anser att den nya konstitutionella ramen och budgetramen måste återspegla den sanna bilden av viljan att inkludera alla Europas stater i den europeiska familjen och därmed garantera fortsatta framsteg för det europeiska integrationsprojektet, i vilket såväl Kroatien som andra länder inom SAP skulle ingå.
Republiken Kroatien strävar efter att bli medlem i EU inom en inte alltför avlägsen framtid och har således ett intresse av att det är en stark och effektiv union som kan tillgodose alla sina medborgares krav. I en sådan union spelar parlamenten och samarbetet mellan olika parlament en avgörande roll.
Som ansökarland räknar Kroatien med unionens institutionella förmåga att anta nya medlemmar när det är dags för nästa utvidgningsomgång. Kroatien följer även med intresse diskussionerna mellan EU och Nato när det gäller säkerhetsfrågor. Vi är väldigt tacksamma över antagandet av den europeiska säkerhetsstrategin. Vi ser denna som en strategi som kommer att göra det möjligt för EU att möta hoten och de globala utmaningarna och på så sätt bidra till ett multilateralt säkerhetssystem och till att unionen blir mer aktivt involverad i vissa delar av Sydösteuropa. Med de hot och utmaningar som världen står inför i dag är vi för en starkare effektiv multilateralism.
Jag skulle vilja betona att Republiken Kroatien starkt litar på att Europaparlamentet kommer att stödja landets integrering i EU. Jag är övertygad om att Europaparlamentet i sina rekommendationer till rådet om Kroatiens ansökan om medlemskap i EU kommer att påpeka vilka framsteg Kroatien har gjort i fråga om att uppfylla såväl Köpenhamnskriterierna som andra relevanta kriterier samt vilka reformer som sker i landet.
Jag är också övertygad om att Europaparlamentets rekommendationer kommer att driva på de övriga EU-institutionerna och medlemsstaterna att ställa sig positiva till Kroatiens ansökan. I detta avseende hänvisar jag till det kommande yttrandet från Europeiska kommissionen som vi hoppas kommer att offentliggöras under våren. Då skulle Europeiska rådet i juni kunna fatta nya strategiska politiska beslut om Kroatien. De kroatiska myndigheterna och mitt lands medborgare ser naturligtvis fram emot en status som kandidatland och att anslutningsförhandlingarna inleds.
Ärade parlamentsledamöter! Ni går in i slutskedet av er mandatperiod. I juni skall det hållas val där de flesta EU-medborgarna kommer att delta. Ett högt valdeltagande kommer att bidra till att stärka Europeiska unionens demokratiska legitimitet. Jag är övertygad om att Kroatiens medborgare snart kommer att kunna rösta i valen till Europaparlamentet och att kroatiska parlamentsledamöter kommer att kunna ta plats i Europaparlamentet.
Även om vi är en ganska liten nation sett till antalet invånare kan vi tillföra Medelhavets glädje, Centraleuropas civiliserade värderingar, styrkan av hård sten, de slaviska slätternas fridfullhet och, framför allt, ett öppet och ädelt hjärta och vänskapens och samarbetets utsträckta armar.
Vi hoppas, tror och vet att Robert Schumans välkända ord kommer att segra i slutändan: Vi binder inte samman stater, vi förenar människor.
Talmannen.
   – Kolleger! På era vägnar skulle jag än en gång vilja tacka president Stjepan Mesic för hans besök i kammaren i ett skede då vi, tillsammans med kommissionen, skall inleda en ny period av övervägande i fråga om våra förbindelser med Republiken Kroatien.
