Kampen mot hiv/aids, malaria och tuberkulos i utvecklingsländerna
Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0027/2003) av Caudron för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om gemenskapens deltagande i ett program för forskning och utveckling, som inletts av flera medlemsstater och Norge med syfte att utveckla nya kliniska interventioner för att bekämpa hiv/aids, malaria och tuberkulos genom ett långsiktigt partnerskap mellan Europa och utvecklingsländerna (KOM(2002) 474 - C5-0392/2002 - 2002/0211(COD))

Busquin
Herr talman, mina damer och herrar! År 2001 tog fjorton medlemsstater och Norge initiativ till att samla sina ansträngningar när det gäller forskning och kliniska interventioner inom ramen för kampen mot aids, malaria och tuberkulos i utvecklingsländerna i ett program kallat EDCTP.
Detta forskningsprogram syftade till att påskynda utvecklingen och utvärderingen av nya vacciner och läkemedel, inom ramen för ett partnerskap mellan EU och ett femtontal utvecklingsländer i Afrika söder som Sahara. Kommissionen ansåg att det låg i gemenskapens intresse att ansluta sig till ett sådant initiativ, särskilt när det gäller genomförandet av det europeiska området för forskning. Kommissionen föreslog därför att artikel 169 i fördraget skulle tillämpas, vilken vid genomförandet av ramprogrammet gör det möjligt att delta i forskningsprogram som inletts av flera medlemsstater.
Kommissionens förslag syftar konkret till att göra det möjligt för gemenskapen att delta, och ett ekonomiskt bidrag på 200 miljoner euro planeras enligt det sjätte ramprogrammet för forskning och utveckling. Jag skulle avslutningsvis vilja betona det institutionella intresset av detta förslag, som utgör den första konkreta tillämpningen av artikel 169 i fördraget. Upprättandet av programmet för klinisk prövning, EDCTP-programmet, är ett exempel på hur det europeiska området för forskning kan omsättas i praktiken. Det har ett verkligt mervärde för EU och utvecklingsländerna, och jag skulle vilja illustrera det ur några aspekter.
Programmet kommer att göra det möjligt att integrera nationella ansträngningar med gemenskapens, genom att sammanföra verksamheter som hittills varit utspridda och inte varit samordnade. Den plattform som skall upprättas borde göra det möjligt att snabbare överföra resultat från forskningen till förmån för den kliniska utvecklingen i utvecklingsländerna med - jag betonar det - deras fulla deltagande. Det kommer att göra de offentliga investeringarna effektivare genom ett mer enhetligt och riktat synsätt. Det kommer att göra det möjligt att samla en kritisk massa av expertkunskaper och tillräckliga resurser för att genomföra omfattande kliniska prövningar genom att på bästa sätt använda resultaten från forskningen i Europa, huvudsakligen den offentliga. Det kommer att öka möjligheten till klinisk utveckling i utvecklingsländerna i form av infrastruktur och personalutbildning.
EDCTP innebär ett nytt synsätt som förenar industrin och den offentliga sektorn när det gäller riskdelning och utveckling av nya former av partnerskap, något som det finns att brådskande behov av för att bekämpa de katastrofala effekterna av dessa sjukdomar. Industrin spelar en grundläggande roll i all verksamhet inom EDCTP-programmet. Programmet kommer att finansiera sådana forsknings- och utvecklingsprodukter som industrin inte tror kan bli lönsamma. Den offentliga finansieringen kommer att göra forskningen mer attraktiv för industrin, utan att för den skulle ersätta den. Upprättandet av nya offentliga och privata partnerskap som är både solida och effektiva är ett grundläggande krav för att programmet skall lyckas.
Herr talman, mina damer och herrar! Sammanfattningsvis befinner vi oss för första gången i den europeiska forskningens historia i en situation där vi skall anta detta ambitiösa program som omfattar medlemsstaternas forskningsverksamhet och upprättar ett verkligt partnerskap mellan EU och Afrika när det gäller klinisk prövning, ett partnerskap som jag hoppas kan inledas så snart som möjligt efter att ni godkänt det. Låt oss ta tillfället i akt i dag och ta fram de medel som behövs för att utnyttja denna första möjlighet fullt ut. De afrikanska och europeiska forskarna, och framför allt befolkningarna i Afrika söder om Sahara som drabbas hårt av dessa sjukdomar, kommer att tacka oss för det.
(Applåder)

Caudron (GUE/NGL)
Herr talman, kommissionär Busquin, kära kolleger! Vid ett tillfälle när många med all rätt fördömer ett krig som redan dödat hundratals personer skulle jag vilja börja mitt inlägg denna förmiddag med några fruktansvärda siffror. Över 40 miljoner människor är i dag smittade av aidsviruset, varav 36 miljoner i utvecklingsländerna, och av dessa finns 28 miljoner i Afrika söder om Sahara. Malarian, en sjukdom som återkom under 70-talet, skördar ca 1 miljon offer per år. Avslutningsvis räknar man med att det finns 8 miljoner fall av tuberkulos och att 2 miljoner dör av sjukdomen varje år, varav 1,9 miljoner i länderna i söder. Dessa tre fruktansvärda sjukdomar, som för övrigt är långtifrån de enda som decimerar befolkningarna i de fattiga länderna, hindrar utvecklingen i de länder som drabbas och håller dem kvar i en fattigdom som i sin tur hindrar dem från att införa ett hälsovårdssystem värdigt namnet. Det är en fruktansvärd ond cirkel som mänskligheten måste ta sig ur för att kunna överleva.
Det är alltså med vetskap om dessa hemska fakta i form av siffror som Europeiska kommissionen och kommissionsledamot Busquin, Europaparlamentet och rådet beslutat om och utformat ett program om 600 miljoner euro genom att tillämpa det sjätte ramprogrammet för forskning och utveckling, för vilket jag varit huvudföredragande. Det handlar om att - för första gången såsom kommissionsledamoten erinrat om - genomföra ett nytt instrument enligt artikel 169, med ekonomiskt deltagande från flera medlemsstater, Norge, kommissionen och, hoppas vi, den privata sektorn.
Jag är stolt och glad över att ha utsetts till föredragande och jag tackar varmt kollegerna i min nya grupp som anförtrott mig denna nya uppgift, liksom alla övriga kolleger som sedan hjälpt mig, utan att glömma ledamöterna i vårt utskott för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi för deras samarbete, liksom min assistent.
Vi har redan från början arbetat kollektivt och skyndsamt, eftersom Europaparlamentet som tillfrågades av Europeiska kommissionen den 28 augusti förra året sedan mycket snabbt haft tre diskussioner i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, nämligen den 7 oktober, den 11 november och den 2 december 2002, innan man röstade om betänkandet och dess ändringsförslag den 23 januari 2003 - dvs. inom sex månader - med tanke på yttrandena från utskottet för utveckling och samarbete, som representerades av Sandbæk, i det förstärkta Hughesförfarandet, från utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor, som företräddes av Evans, och från budgetutskottet som representerades av Hudghton. Efter dessa omröstningar hade vi redan den 11 februari i Strasbourg ett trepartssamtal med kommissionen och det grekiska ordförandeskapet.
Jag arbetade alltså snabbt, betonade partnerskapet mellan nord och syd och inriktade våra åtgärder på klinisk prövning och mottagningsstrukturer som bör förstärkas i länderna i söder, särskilt i länderna i Afrika söder om Sahara. Det var viktigt att undvika att tillämpningsområdet utvidgades och att projektet riskerade att spädas ut. Vi måste lyssna på de första offren för denna farsot och på dem som hjälper dem att kämpa. Vi måste utforma nya produkter som är anpassade till befolkningarna i dessa länder, genom att låta dem vara delaktiga när vi fastställer prioriteringar. Avslutningsvis, och jag höll på att säga framför allt, måste det ske snabbt.
Vid trepartssammanträdet den 11 februari 2003 bad vi rådet att lägga till också andra infektioner i ett beaktande. Vi bad att man skulle betona att det skulle vara lätt för befolkningarna att få tillgång till dessa nya produkter. Vi bad att de icke-statliga organisationerna och WHO skulle delta och slutligen bad några kolleger att vi i större utsträckning skulle vända oss till den privata sektorn.
Jag välkomnade och tackade sedan omedelbart det grekiska ordförandeskapet, rådet och kommissionen, och mina kolleger ansåg att våra krav beaktats på ett tillfredsställande sätt av rådet. Vi skrev därför kompromissändringsförslag i vilka var och en, självfallet, gjorde eftergifter för att uppnå en total överenskommelse redan vid den första behandlingen. Jag uppmanar er därför att stödja dem i dag, även om jag förstår att viss otillfredsställelse fortfarande återstår. Det känner jag också. Men vi måste fatta beslut snabbt för att kunna agera snabbt. För varje dag som går dör tusentals kvinnor, män och barn av dessa sjukdomar. Ja, vi måste agera snabbt och också göra allt för att lyckas med detta program, så att det fungerar som exempel och öppnar vägen för andra program av samma typ för andra sjukdomar som beror på fattigdomen, mindre kända sjukdomar, eller kanske mindre mediabevakade, men lika fruktansvärda och förödande för livet och därmed för samhällena.

Hudghton (Verts/ALE)
Herr talman! Jag vill tacka huvudföredragande Caudron för hans arbete med detta mycket viktiga betänkande. Genom betänkandet inrättas en ny fond för ett nytt projekt, men dess utformning är sådan att den skall samordnas med det arbete som redan bedrivs i medlemsstaterna och i Norge vad gäller forskning om dessa sjukdomar. Statistiken är ganska skrämmande - 90 procent av världens smittbärare av hiv lever i utvecklingsländer och 95 procent av alla tbc-sjuka finns i utvecklingsländer. Det krävs därför ett omfattande arbete för att komma till rätta med dessa problem. Budgetutskottet antog enhälligt det föreslagna bidraget från EU på 200 miljoner euro, utöver de 60 miljoner som EU har utlovat till Världshälsofonden. Medlen från Världshälsofonden kan givetvis inte utnyttjas för forskningsändamål. 
Det är viktigt att alla nya insatser - eller konsolidering och samordning av befintliga insatser - beträffande forskning om dessa sjukdomar är inriktade på de behov och villkor som gäller i utvecklingsländerna. Detta är syftet med förslaget.
Jag är glad över att kunna konstatera att parlamentet vid olika tillfällen har redogjort för hur detta projekt kan och bör förvaltas och hur framstegen kan och, det är min förhoppning, kommer att rapporteras. För detta projekt räknar man med att disponera över totalt 600 miljoner euro - 200 miljoner euro från EU, 200 miljoner euro i form av befintliga medel från medlemsstaterna och, förhoppningsvis, 200 miljoner euro från andra givare och från näringslivet - och då är det viktigt att dessa medel utnyttjas på ett klokt och framgångsrikt sätt. Eftersom en stor del av de nya åtgärderna har finansierats offentligt - med skattebetalarnas pengar - hoppas jag att ansvaret för dessa även fortsättningsvis kan ligga hos den offentliga sektorn och att de mot låga kostnader kan göras tillgängliga för de människor som behöver dem mest.

Sandbæk (EDD)
Herr talman! Jag skall göra ett undantag och tala engelska eftersom jag i slutet av mitt anförande tänker ställa en fråga till Busquin som jag vill vara säker på att han förstår och som jag förväntar mig ett mycket tydligt svar på.
Först och främst vill jag säga att detta program är mycket lovvärt och berömvärt. Det är ett välbehövligt initiativ som förtjänar mycket uppmärksamhet och stöd. Om vi vill öka genomslagskraften hos det europeiska bidraget måste vi förbättra den verksamhet som redan bedrivs, och denna måste omfatta mer samordning och samråd. De materiella och icke-materiella investeringarna för att kontrollera de vanligaste smittsamma sjukdomarna i fattiga länder måste ökas, och det behövs framför allt nya verktyg för att förebygga och bekämpa de tre sjukdomarna här och nu. Det behövs omgående överkomliga, effektiva, tillgängliga och säkra vacciner, läkemedel och mikrobicider för att förhindra eller minska spridningen av malaria, hiv och tuberkulos.
Det är absolut nödvändigt att garantera att mottagarna, slutanvändarna av dessa nya verktyg, verkligen involveras i den kliniska utvärderingen och tillämpningen av verktygen. Det är därför uppmuntrande att kommissionen i programmet för partnerskap mellan Europa och utvecklingsländerna inom området klinisk prövning (EDCTP) tar itu med den viktiga frågan om att utveckla de mänskliga resurserna i de samhällen som drabbats hårdast av de tre sjukdomarna. Det är emellertid mycket nedslående att kommissionen efter två år ännu inte har kommit med någon konkret information om medlemsstaternas gemensamma verksamhet, den verksamhet som ligger till grund för tillämpningen av artikel 169.
Såvitt jag vet är en europeisk ekonomisk intressegruppering en struktur som för närvarande saknar ett avgränsat programmatiskt innehåll. Därför vill jag ställa följande fråga: kan kommissionen ge några exempel på hur medlemsstaternas hittills har samarbetat och gemensamt genomfört verksamheter inom ramen för EDCTP? Har någon av medlemsstaterna så här långt anslutit sig till - och jag menar anslutit sig till och inte fastställt, eftersom jag vet att alla medlemsstater har fastställt program - något av de utsedda programmen? Vi behöver trovärdiga exempel på gemensamma insatser från medlemsstaternas sida om vi vill undvika att initiativets trovärdighet ifrågasätts och förslaget betraktas enbart som önsketänkande.

Evans, Jillian (Verts/ALE)
Herr talman! Jag vill lyckönska Caudron till hans arbete. Jag välkomnar varmt detta initiativ, som skulle kunna vara ett steg i rätt riktning i kampen mot hiv/aids, malaria och tuberkulos i utvecklingsländerna.
Som redan har påpekats är detta ett snabbt växande problem som vanligtvis drabbar de fattigaste och mest utsatta i samhället, vilka i mindre utsträckning har tillgång till hälsovård och utbildning - och många av dessa är kvinnor. Kvinnorna utgör i själva verket två tredjedelar av världens fattiga och de bär den största delen av fattigdomens börda. Nyckeln till att finna rätt lösningar är därför kvinnornas roll som sjukdomsdrabbade familjeansvariga uppfostrare och aktiva samhällsmedlemmar i utvecklingsländerna.
Om man ser till hiv/aids, hade 9 miljoner kvinnor och 4,3 miljoner barn dött av aids år 2000, och dessa siffror fortsätter att stiga. I Afrika söder om Sahara utgör kvinnorna 55 procent av de vuxna hiv-smittade. Av biologiska och sociala skäl men även på grund av att de inte kan kontrollera sin sexuella hälsa och på grund av att de saknar tillgång till förebyggande information löper kvinnor större risk att smittas av hiv.
Tyngdpunkten i yttrandet från utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor låg därför på att se till att läkemedel och behandlingar är ekonomiskt överkomliga, att programmen utgår från människorna i utvecklingsländerna och att de produkter som utvecklas och används i samband med prövningar är lämpliga för lokal användning. Enkla praktiska frågor som hur man förvarar läkemedel på ett säkert sätt och hur man delar ut eller använder läkemedel är av avgörande betydelse. Därför måste gräsrotsgrupper såsom kvinnoorganisationer involveras fullt ut i utarbetandet av program, och garantier måste ges för att hälsovårdsinrättningar får utbildning om hur produkterna skall användas - oavsett om detta sker i hemmet, i samhället eller vid sjukvårdsinrättningar. Utbildningen, kapacitetsuppbyggnaden och infrastrukturen måste utvecklas för att dessa kliniska prövningar skall kunna utföras effektivt och för att garantera att detta program blir framgångsrikt på längre sikt.

Fiori (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär! Låt mig gratulera föredraganden Caudron till det utmärkta resultatet när det gäller detta program, som, om man så vill, utan retoriska överdrifter kan beskrivas som en verklig utmaning för samhället, nämligen jämlikhet mellan nord och syd. Det som bland annat är bra med programmet är att förslaget från kommissionen utgör en absolut nyhet. Artikel 169 är bra tänkt, men här finner den för första gången en konkret tillämpning, och man inrättar ett konkret partnersamarbete om ett reellt problem som rör nord och syd. Initiativet - som är mycket intelligent - borde upprepas på forskningsområdet och även på andra viktiga områden när det gäller unionens yttre förbindelser.
Eftersom jag instämmer i den ståndpunkt som föredraganden uttrycker, tänker jag bara göra tre mycket korta påpekanden: för det första tror jag det var en bra idé att inte utvidga programmet till att även omfatta följdsjukdomar, inte för att de skulle vara mindre viktiga, utan därför att jag inte tror det skulle vara en bra idé att splittra resurser och ansträngningar. Jag anser för övrigt att resultaten skulle kunna tillämpas för att bota andra sjukdomar och ligga till grund för nya forskningsaktiviteter. På det viset skulle det kunna bidra till att lösa andra hälsoproblem som hänger samman med utvecklingsländernas problem.
För det andra: när det gäller ändringsförslag 13 - engagerandet av den privata sektorn - anser jag det vara särskilt viktigt att få med den privata sektorn i programmet. Det skulle nämligen göra det möjligt att utnyttja även andra resurser och uppmuntra företag att i högre grad investera i de sjukdomar som särskilt drabbar utvecklingsländerna. I det sammanhanget skulle förmodligen en diskussion om olika mekanismer för skattedifferentiering kunna bli ett mycket intressant verktyg.
Den tredje punkten gäller skyddet av den immateriella äganderätten. För att programmet skall lyckas är det av avgörande betydelse att vi får med läkemedelsindustrin. Vi måste få läkemedel som säljs till lägre pris i utvecklingsländerna. Enligt min mening krävs det också en särskild märkning för att undvika bedrägerier.

Corbey (PSE).
Herr talman! Hälsokrisen i utvecklingsländerna är utan motstycke. Med tanke på det enorma behovet av läkemedel är bristen på uppmärksamhet från läkemedelsindustrin häpnadsväckande.
Jag gläder mig verkligen åt kommissionens initiativ att upprätta en plattform för kliniska prov. Det är en utmärkt idé att i så hög grad som möjligt samla alla aktiviteter i medlemsstaterna och i utvecklingsländerna under ett enda tak. Enskild forskningsverksamhet är meningsfull, men ger inte alltid så betydande resultat. Artikel 169 erbjuder den perfekta grunden för att förena krafter, och förenande av krafter är precis vad utvecklingsländerna behöver, och det är också precis vad Europa självt behöver.
Europa kan genom att samarbeta få en betydelse i världen. Europa kan erbjuda en lösning på hälsokrisen och på den sociala nöden. Här är offentligt ledarskap nödvändigt, och i dag ser vi en skymt av det offentliga ledarskap som EU bör ha.
Jag tackar kollega Caudron hjärtligt för det handlingskraftiga sätt på vilket han har behandlat detta ärende. Jag stöder hans tillvägagångssätt och framför ännu en gång de tre punkter som ger anledning till oro som jag har behandlat tidigare.
För det första måste vi se till att vi låter industrin delta i det här projektet. Detta är enbart möjligt om vi inrättar ett trovärdigt program. Industrin levererar hur som helst inte så många nya produkter för ögonblicket. Det är alltså en passande tidpunkt att inrätta gemensamma projekt. Det måste finnas en rimlig avkastning på investerat kapital för industrin, men allmänhetens intresse, utvecklingen av mediciner till överkomliga priser, måste prioriteras. Vi får inte bära på den illusionen att offentliga forskningsinstitut ensamma kan klara uppgiften. Vi får alltså inte investera i byråkrati, utan i samarbete även med den privata sektorn. 
För det andra måste vi fokusera på utvecklingen av de konkreta produkterna. Vi vet alla att det krävs mycket för att bekämpa hälsokrisen, men det är inte nödvändigt att finansiera malarianät ur den här budgeten, hur nyttiga de än är.
För det tredje är det bra att börja med aids, malaria och tuberkulos. Dessa tre sjukdomar kräver flest offer och angriper med förödande effekter. Men det finns andra försummade sjukdomar, som t.ex. sömnsjukan och flodblindhet. Vi måste ta till oss att en sjukdom som spetälska sticker upp huvudet igen. Det behövs nya medel för att bekämpa denna gamla sjukdom. Jag uppmanar därför kommissionsledamoten och kommissionen att fortsätta att ägna stor uppmärksamhet åt detta.
Kommissionär Busquin! Jag gläder mig åt att hälsokrisen står högt på er politiska dagordning, och jag tackar er också för det brev som ni nyligen sände till utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi. Vi stöder eftertryckligen det här projektet för de kliniska proven. Europa är verkligen i behov av ett flaggskepp. En modell för samarbete som bär frukt. Gör dessa frukter synliga så att det här projektet kan stimulera till att förena krafter också på andra områden. Europa förfördelar världen om vi inte samarbetar, och Europa förfördelar sig självt om vi inte förskaffar inspiration till samarbete på området för kliniska prov.

Sanders-ten Holte (ELDR).
Herr talman, herr kommissionär, kolleger! Att bekämpa fattigdomen i utvecklingsländerna är den största prioriteringen i Europeiska unionens nuvarande politik. Hiv/aids, malaria och tuberkulos är fattigdomsrelaterade sjukdomar som frodas ymnigt i utvecklingsländerna. Det är ändå alldeles för galet att det i vissa utvecklingsländer råder brist på lärare för att hälften av lärarkåren är smittad med aids. Det är hög tid att Europeiska unionen ägnar extra uppmärksamhet åt detta problem och jag välkomnar därför, precis som de tidigare talarna, kommissionens initiativ att hänvisa till artikel 169 i fördraget för att kunna använda det sjätte ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling för utvecklingen av nya kliniska interventioner för att bekämpa HIV/aids, malaria och också tuberkulos.
Genom att skapa nätverk och samordna de nationella och regionala forskningsprogrammen kan EU bidra stort till en mer effektiv politik för forskning om och utveckling av metoder för att bekämpa de tre nämnda sjukdomarna. Genom att ta med utvecklingsländerna själva via partnerskapet inom området för klinisk prövning mellan Europa och utvecklingsländerna kan man arbeta mycket mer målinriktat och forskningen förs närmare intressenterna. I synnerhet det sista anser jag vara av utomordentligt stor vikt.
Föredraganden har också satt pricken över i på ytterligare ett par ställen i sitt utmärkta betänkande. Jag kan instämma i detta, men jag vill ändå komma med ett par anmärkningar. Forskningsprogrammen får inte enbart inriktas på utvecklingen av nya läkemedel, utan också på frågan på vilket sätt medicinerna kan tilldelas på enklast möjliga sätt. För hur ofta hör man inte om det bekymret att patienter i avlägsna områden i utvecklingsländer visserligen kan ta sig till en läkarstation, men att de, när de fått hem medicinerna, upphör med medicineringen så snart de känner sig bättre. Resultatet blir då att det uppstår resistenta former av sjukdomen, såsom skett i fallet med malaria. Det är en klar motverkan av det egna syftet.
Den andra punkten som jag skulle vilja kommentera är synergin med andra europeiska program. För detta behövs mycket pengar och högkvalitativ undersökning. Inom kort skall kommissionens förslag att organisera programmet Erasmus Mundus stödjas av vårt parlament. Då kommer studenter från hela världen att erbjudas att komma till Europa för att studera. Jag skulle vilja uppmana till att i detta sammanhang ge framför allt studenterna från utvecklingsländer en extra chans, för utvecklingsländerna är i behov av högt kvalificerade forskare.
Till det nuvarande förslaget avsätts en summa på 600 miljoner euro, och då bör också ytterligare 200 miljoner tillfogas från den privata sektorn. Genom att själva stödja forskarna kan och måste också industrin ge ett stort bidrag.

Marset Campos (GUE/NGL).
Herr talman! Jag skulle naturligtvis också vilja sälla mig till dem som gratulerar föredragande Caudron. Han har gjort ett utmärkt arbete och i den mån det varit möjligt förbättrat kommissionens förslag, som också är ett betydelsefullt förslag som på ett experimentellt sätt inleder det som kan bli ett nytt förhållande mellan Europeiska unionen och länderna i tredje världen i gemensamma frågor av globalt intresse.
Det har också gett upphov till förslag och debatter i övriga utskott, som i utskottet för utveckling och samarbete, genom vår föredragande för yttrandet Ulla Sandbæk och hennes träffande frågor.
Som Caudron sade är det så att vi befinner oss i en mycket speciell tid, mycket avgörande, för förbindelserna mellan industriländer och utvecklingsländer. Vår huvudsakliga uppgift är att främja en slags humanitär relation, en relation som är kopplad till tredje världens lidande. Därför borde Europeiska unionens primära engagemang i nuläget vara att stoppa det grymma krig som pågår i Irak och som är en skam och vanära för väst. Det är ett sätt att samarbeta och tillsammans med denna framställan som Europeiska unionen borde göra, är detta slag av program som det vi nu diskuterar exempel på hur mycket det gamla Europa, Europeiska unionen, kan bidra till en värld som är annorlunda än den som föreslås inom andra områden.
Jag skulle vilja visa hur lämpligt förslaget är eftersom det innebär att man går till botten med problemet med dessa tre sjukdomar som, enligt tidigare rapporter från WHO, visat sig vara de största i termer av dödsfall och lidande i hela världen.
Jag skulle också vilja visa att Horwitz cirkel, en cirkel med fattigdom och sjukdom, inte är en cirkel som måste angripas bara från en front och att, även om det är riktigt att det är nödvändigt att öka den ekonomiska verksamheten i alla länder för att minska sjukdomarna, man också måste ta sig an konkreta frågor som gör det möjligt att forska, få tillgång till läkemedel, uppnå ett annorlunda samarbete och också ibland ifrågasätta aspekter som upphovsrätten. Vi som är forskare, läkare och professorer vet att den kunskap vi i dag har inte bara kommit från oss, utan att den är ett arv från sekler tillbaka av intellektuellt mänskligt arbete för att förbättra människans villkor. Därför är den inte bara en industris egendom. Den kommer från det gemensamma arvet.
Därför är det viktigt att program som det här kan tjäna till att inleda nya etapper i stödet. Särskilt med tanke på det arv som jag anser att vi har och med tanke på den historiska skulden efter kolonialtiden till området söder om Sahara.

Piétrasanta (Verts/ALE).
Herr talman! Jag vill till att börja välkomna det arbete som utförts av vår kollega Gérard Caudron med detta betänkande om den första tillämpningen av artikel 169 i fördraget på det sjätte ramprogrammet för forskning och utveckling. Hans arbete främjade ett mycket gott samförstånd mellan oss och ledde till att detta utmärkta förslag lyckades. Det beror på det modiga initiativet från kommissionsledamot Busquin vilket består i att avsätta totalt 600 miljoner euro till förmån för omfattande forskning, med målsättningen att bekämpa hiv/aids, malaria och tuberkulos, inom ramen för EDCTP.
Betydelsen av målsättningen och medlen som ställs till förfogande gör att vi måste betona att de etiska reglerna inom ramen för denna forskning skall respekteras; att också behovet av att kunna utnyttja resultatet av den i allmänt intresse skall betonas och att vi måste samarbeta med utvecklingsländerna och främja den vetenskapliga och tekniska utvecklingen i dessa länder. De etiska principerna är de som anges i artikel 6 i fördraget om Europeiska unionen och i stadgan om de grundläggande rättigheterna, och de som anges i Helsingforsdeklarationen från Världsläkarförbundet beträffande de etiska principer som är tillämpliga på medicinsk forskning på människor. Programmet för partnerskap mellan Europa och utvecklingsländerna inom området kliniska försök bör tillämpa den goda kliniska sed som fastställs i direktiv 2001/20/EEG för kliniska prövningar av humanläkemedel i Europeiska unionen.
EDCTP-programmet skall främja utbildning av specialister och förstärka kapaciteten i utvecklingsländerna, intensifiera tekniköverföringen mot dessa länder och mobilisera kompletterande medel till förmån för kampen mot dessa sjukdomar. Gemenskapen skall se till att de strategiska besluten och genomförandet av programmen motsvarar målsättningen att på marknaden sätta ut effektiva produkter som är tillgängliga till lägsta möjliga pris, lätta att använda och anpassade till de särskilda villkoren i utvecklingsländerna. De bör alltså innebära att aktörer i utvecklingsländerna, forskare från nord och syd, företrädare för patientgrupper, icke-statliga organisationer och WHO deltar i en aktiv process.
Vår grupp De gröna/Europeiska fria alliansen önskar slutligen att de resultat som uppnåtts inom ramen för detta program skall betraktas som ett offentligt värde och inte omfattas av regler som gäller immateriell äganderätt såsom fastställs i Tripsavtalen, så att utvecklingsländerna kan få tillgång till behandlingar som forskningen leder till, till lägsta möjliga pris.

Ó Neachtain (UEN).
Herr talman! För närvarande lider över 40 miljoner människor i världen av aids. Redan i dag förvärrar denna pandemi följderna av den hungersnöd som i nuläget hotar att drabba så många länder i Afrika.
Globalt sett används endast 3 miljarder US-dollar för att försöka stoppa spridningen av aids. Denna siffra måste stiga till åtminstone 10 miljarder US-dollar årligen om vi skall kunna bekämpa sjukdomen på ett effektivt sätt. Vi har både den teknik och de behandlingar som behövs för att bekämpa sjukdomar såsom aids. Regeringarna i utvecklingsländerna har emellertid inte råd att betala de höga kostnaderna för de mediciner som behövs för att bekämpa sjukdomen. Utvecklingsländerna måste inom ramen för sina licensavtal erhålla rätten att dela ut dessa välbehövliga mediciner till sina egna medborgare. Detta kan bli möjligt endast om en överenskommelse kan träffas mellan världshandelsorganisationens medlemsländer.
Europeiska unionen måste även fortsättningsvis stå i förgrunden för att se till att den amerikanska regeringen ställer sig bakom ett avtal som garanterar spridningen av mediciner som direkt kan ta itu med sjukdomar som t.ex. aids, malaria och tuberkulos i utvecklingsländerna. Tidsaspekten är betydelsefull i detta hänseende eftersom varje dröjsmål innebär fler förlorade liv.

Belder (EDD).
Herr talman! Forskningsprogrammet för hiv/aids, malaria och tuberkulos är nödvändigt, eftersom det bedrivs relativt lite forskning kring fattigdomsrelaterade sjukdomar. Programmet är också nyttigt bland annat på grund av det nära sambandet mellan aidsplågan och hungerproblemet. Aids försvagar de äldre tonåringarna, en grupp som traditionellt är avgörande för det sätt på vilket ett folk kan utstå en hungersnöd. Nuvarande ansträngningar får inte heller ersättas, utan snarare ökas. Jag vill uppmana rådet och kommissionen att verkligen se till att detta program stimulerar medlemsstater och forskningsenheter.
Till sist, bekämpningen av aids har två, ofta försummade, aspekter. Inom ramen för ett framåtblickande tillvägagångssätt är den äktenskapliga troheten och avhållsamhet oumbärliga komponenter i upplysningen. Här ser man uppmuntrande resultat i ett flertal afrikanska länder. Jag uppmanar därför kommissionsledamot Busquin eftertryckligen att på nytt uppmärksamma sin kollega Nielson om detta. Herren, som förser oss med medel som vi kan hjälpa andra med, skänker ju också sina budord inklusive deras hälsosamma effekt.

Martens (PPE-DE).
Herr talman! Jag hoppas att vi om en stund kommer att anta Caudronbetänkandet med stor majoritet i första behandlingen. Föredraganden har redan nämnt siffrorna. Miljoner av människor i utvecklingsländer dör varje år av sjukdomarna hiv/aids, malaria och tuberkulos. Dessa sjukdomar är, vilket redan har nämnts, fattigdomsrelaterade. 
De utgör en stor del av de allvarliga sjukdomarna och har hittills bara haft en liten forskningsbudget. Den hjälp som har erbjudits hittills är övervägande kurativ samt även i form av upplysning om orsaker och möjligheter till förebyggande åtgärder. Det speciella med det projekt som vi talar om nu är att det kan ge en impuls till utvecklingen av nya tekniker och nya effektiva och säkra mediciner för bekämpande av dessa sjukdomar.
Forskningen i Europeiska unionen på det här området är mycket splittrad och görs i mycket låg grad tillgänglig via nät, vilket får organisatoriska och ekonomiska hinder som följd för forskning och tester i stor skala. Därför används för det här förslaget med rätta artikel 169 i fördraget, som möjliggör just ett deltagande av Europeiska unionen i gemensam forskning och gemensamma utvecklingsprogram.
Detta har nämnts redan tidigare, för första gången, och jag anser att försöket verkligen är mödan värt. Jag hoppas att det kan bli en bra start på ett mer intensivt samarbete på många områden i EU.
Herr talman! Det var ett viktigt kriterium för vår grupp att de länder där dessa sjukdomar förekommer i hög grad från första början blir intensivt involverade i uppläggningen och fullständigt deltar i genomförandet av programmet och att en stor del av testerna sker där på plats. En annan punkt som var av stor betydelse för vår grupp var att programmet borde leda till kapacitetsuppbyggnad i utvecklingsländerna och till billiga, bra och betalbara mediciner i dessa länder. Dessutom prioriterar också vi den privata sektorns delaktighet.
Slutligen, herr talman, är jag naturligtvis stolt över att Nederländerna har lyckats kvalificera sig på ett sådant sätt att man har beviljats en plats i samordningsavdelningen för EDCTP. Nederländerna kommer att anstränga sig till sitt yttersta för att göra det här projektet till en framgång.

McNally (PSE).
Herr talman! Jag vill gratulera Busquin och Caudron. Gérard har arbetat snabbt men har inte varit vare sig slarvig eller vårdslös. Trots ett snabbt arbete har vi lyckats föra fram många viktiga frågor. Detta är nyskapande. Detta är en ny tillämpning av artikel 169 som kommer att medföra omfattande fördelar, med 200 miljoner euro från EU och 200 miljoner från medlemsstaterna, och vi hoppas på minst lika mycket från näringslivet.
Marknaden har, som så ofta, misslyckats på detta område, och så här långt har det även rått en viss brist på offentligt ledarskap, med flaskhalsar framför allt i samband med de kliniska prövningar som är en del av arbetet med att finna nya produkter.
Vi har fått höra att denna sjukdom skördar flest människoliv, att 5 miljoner människor dör varje år, 95 procent av dem i fattiga länder. I går sörjde vi offentligt över offren för det oansvariga och omoraliska kriget i Irak genom att bära sorgband. Vi borde bära dem varje dag för dem som drabbats av dessa dödliga sjukdomar.
Naturligtvis handlar detta om ett angrepp på många fronter. Även andra talare har påpekat detta. Det behövs även andra åtgärder, men just denna åtgärd gäller forskning. Det handlar om kliniska prövningar som kommer att leda till att nya produkter utvecklas, i synnerhet ett nytt vaccin mot tuberkulos, mycket bättre diagnosmetoder och kombinerade behandlingar av olika mediciner mot hiv/aids som är lättare att använda och har färre biverkningar. Det är trots allt detta vi vill uppnå. Detta kommer att bli resultatet av dessa kliniska prövningar.
Vi har sagt att dessa prövningar måste vara målinriktade. Låt oss trots problemets komplexitet hela tiden komma ihåg vad det är vi vill uppnå. Vi måste stärka den kliniska forskningskapaciteten i utvecklingsländerna. En av världens stora tragedier är slöseriet med mänsklig intelligens och kreativitet i länder som antingen har varit politiskt diskriminerande eller har härjats av fattigdom. Vi måste uppmuntra denna intelligens och kreativitet genom att skapa infrastrukturer, utbildning och allt annat som krävs. Allting måste förankras i utvecklingsländerna med villkoret att de resultat som eventuellt uppnås, såsom ett bättre vaccin mot tuberkulos, bättre läkemedel mot hiv/aids och bättre diagnostiska tester, kommer att finnas tillgängliga för de personer som är i behov av dem. Det vore obscent att uträtta detta arbete, utveckla produkterna och därefter upptäcka att de som behöver dem inte får använda dem. Jag är mycket glad över att detta har understrukits och jag vill tacka Gérard Caudron för hans arbete, liksom naturligtvis även kommissionsledamot Busquin.
(Applåder)

Schörling (Verts/ALE).
Herr talman! Jag skulle vilja börja med att gratulera alla som har varit involverade i detta arbete, Caudron, Sandbæk, kommissionen och rådet. Detta är nämligen ett alldeles nödvändigt handlingsprogram. Vi har gett löfte till utvecklingsländerna att vi skall utrota fattigdomen där, vilket inte är möjligt om vi inte får bukt med sjukdomar som hiv/aids och malaria.
Jag tycker att förslaget har blivit bättre som det ser ut nu efter behandlingen i parlamentet. I förslaget från kommissionen lades nämligen alltför stor tonvikt vid det rent medicinska. Liksom andra talare i debatten, anser jag dock att det förebyggande arbetet och insatserna innan sjukdomen har brutit ut har avgörande betydelse för om man skall lyckas.
Vad gäller frågan om tillgång och priser är den naturligtvis otroligt viktig. Behandling med så kallade bromsmediciner är emellertid en väldigt komplicerad medicinering som också kräver ett fungerande sjuk- och hälsovårdssystem; det får vi inte glömma.
Slutligen vill jag ställa samma fråga som Sandbæk ställde till kommissionen: Har något arbete redan har påbörjats? Vad har medlemsländerna gjort? Vad har kommissionen gjort konkret? Detta får inte bli bara vackra intentioner och vackra ord på papper, utan det krävs konkret handling snarast!

Hyland (UEN).
Herr talman! Det finns tillfällen då ord saknar innebörd och då uteblivna åtgärder undergräver trovärdigheten i det vi säger. Låt oss hoppas att detta inte är ännu ett sådant tillfälle.
Om politiken är möjligheternas konst, låt oss då utmana oss själva att åstadkomma bättre resultat, att på ett mer positivt och omtänksamt sätt bemöta de hjälplösa vädjandena från dem som är dömda att dö av aids, sjukdomar och svält. Lås oss ge en meningsfull innebörd åt artikel 2 i Europeiska konventionen om mänskliga rättigheter som handlar om rätten till liv.
För mig är det obegripligt att vi kan undvara miljarder för att utsätta mänskligheten för krigets tortyr samtidigt som vi inte har tillräckliga resurser för att ta itu med de grundläggande mänskliga behoven hos dem som lever i djupaste fattigdom och förtvivlan.
Är politiken verkligen möjligheternas konst eller har vi förlorat de grundläggande värderingar som vi utger oss för att företräda?

Glase (PPE-DE).
Herr talman, mina damer och herrar! Särskilt i de fattigaste länderna i världen innebär aids, malaria och tuberkulos en dödsdom för dem som drabbas. Och ändå måste, respektive bör, ingen längre dö på grund av malaria eller tuberkulos. Med hjälp av effektiva läkemedel kan man bota dessa sjukdomar, liksom andra infektionssjukdomar. Europeiska unionen deltar finansiellt inom ramen för forskningsprogrammet i bekämpningen av dessa sjukdomar, och vi hoppas att de aidssjuka människorna i utvecklingsländerna därigenom får tillgång till effektiva läkemedel, som man har råd med, mot sitt förskräckliga lidande.
Budgetutskottet var enhälligt positivt till detta betänkande. Men vi bör vara på det klara med att problemen inte kommer att lösas enbart genom att man ställer ekonomiska medel till förfogande för forskningsprogrammet. Elände och fattigdom, underutveckling, bristande utbildning och politiskt ointresse bidrar till utbredningen av aids, malaria och tuberkulos. Här måste alla ansvariga öka sina insatser.

Zrihen (PSE).
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Det betänkande som i dag lagts fram för oss är grundläggande. Tuberkulos, aids och malaria orsakar inte bara lidande för ett stort antal befolkningar utan har även blivit ett verkligt hinder mot en ekonomisk, social och kulturell utveckling av hela regioner på jorden, för att inte tala om att de omintetgör många av våra andra initiativ för en mer rättvis värld. Det initiativ som granskas, och som syftar till att bekämpa dessa fattigdomens farsoter genom att införa avsevärda belopp - över 800 miljoner euro - i framtagningen av nya läkemedel, skall alltså absolut godkännas vid den första behandlingen och genomföras snarast, eftersom det brådskar. Det gäller livet för fem miljoner människor varje år.
Vi kan uppvärdera denna avsevärda ansträngning och vara stolta över den, eftersom det är en verklig modell för forskningsprogram som bedrivs gemensamt av Europeiska unionen, medlemsstaterna och de associerade länderna, och vi har rätt att hoppas att andra åtgärder kommer att inspireras av denna, för att fästa samma uppmärksamhet på andra sjukdomar som hårt drabbar jordens fattigaste befolkningar.
Men detta initiativ är också en modell när det gäller den nya filosofin i förhållandet mellan nord och syd som måste inrättas, förhållanden där man vare sig utnyttjar, dominerar eller utövar förmynderi, utan snarare bygger upp partnerskapsförhållanden för att främja självständighet och tekniska framsteg i de berörda länderna, liksom deras aktiva deltagande när det gäller att genomföra och samordna programmet.
Det är också utifrån detta tankesätt som man borde beakta frågan om priset på patenterade läkemedel och frågan om utveckling av offentliga tjänster i utvecklingsländerna. Jag tänker självfallet på GATS och Trips där idén med partnerskap lagts åt sidan, till förmån för begreppen immateriell äganderätt och avreglering. Jag förespråkar återigen samråd och utveckling av synergier inom kommissionen.
Avslutningsvis, herr talman, skulle jag vilja tacka kommissionsledamot Busquin för att via det sjätte ramprogrammet ha gett oss medel för att utveckla programmet och ännu en gång tacka Caudron för kvaliteten i det arbete han utfört. Jag vill också säga att vi bara är i början av en omfattande uppgift.

Santini (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Kommissionens undersökning, som är utgångspunkten för detta förslag, är samtidigt skrämmande och uppmuntrande. Den är skrämmande, eftersom den ger en dramatisk bild av hälsoläget i de länder dit de tre stora gissel som vi diskuterar är koncentrerade: aids, malaria och tuberkulos skördar över fem miljoner offer varje år. Aids är det senaste gisslet. Det drabbar till 90 procent utvecklingsländerna, till 70 procent länderna i Afrika söder om Sahara. Det finns över 40 miljoner smittade personer. Malaria har återkommit under 1970-talet och skördar en miljon offer per år. TBC, som har utrotats i västvärlden, kräver två miljoner människors liv per år, kanske delvis, liksom när det gäller malaria, på grund av att de så kallade utvecklade länderna har sänkt garden.
Det som är uppmuntrande i undersökningen är siffrorna över den nya satsning som görs av medlemsstaterna, som har avsatt 600 miljoner euro mer till forskningen jämfört med de 100 miljoner euro som nämndes i det femte ramprogrammet. Nu är det viktigt att detta program direkt når ut till mottagarna och att man undviker det vanliga problemet, dvs. de mycket höga kostnaderna för läkemedel, framför allt för de länder som inte har de budgetmässiga möjligheterna och där stora insatser behövs. Därför vill jag upprepa ett förslag som redan framförts, och som gäller hur man skulle kunna minska de kostnaderna: ta bort samtliga royaltyer och allt upphovsrättsligt skydd för mediciner och kräv detta av läkemedelsföretagen i hela världen, inte bara av företagen i Europeiska unionen. Det viktiga är med andra ord att vi inte ännu en gång ägnar oss åt att producera ofruktbar politik, som enbart begränsas till en diskussion i denna kammare, utan att vi kan visa exempel på pragmatism och seriositet när nu för en gångs skull medlemsstaterna och andra länder tillsammans har för avsikt att verkligen göra något åt saken. Nog är väl stadgan om de grundläggande rättigheterna värd mer än marknadens spelregler?

Paasilinna (PSE).
Herr talman, ärade kommissionär, bästa kolleger! Även jag vill tacka den fantasifulle föredraganden av betänkandet, men vi skall låta honom hållas i sin egen värld. 
Aids, tuberkulos och malaria är sjukdomar som är förknippade med fattigdom och det är faktiskt sant som här redan har sagts, att fem miljoner människor årligen dör i dessa sjukdomar speciellt i Afrika söder om Sahara. Vi befinner oss i en ond cirkel. Fattigdomen utgör ett hinder för utvecklingen av ett fungerande sjukvårdssystem och samtidigt hindrar sjukdomarna utvecklingen och besegrandet av fattigdomen. Vi behöver snabba åtgärder, tillräckliga resurser och ett heltäckande samarbete för att bryta den onda cirkeln. Vi behöver ett nytt slags samarbete. När kan vi få 300 000 människor att attackera fattiga länder för att bekämpa sjukdomarna? I stället för ?kulsprutor? kunde man använda medicinsprutor.
Vårt projekt är till sina målsättningar och sin omfattning av aldrig skådat slag, vilket är bra. I investeringarna hittills har bristen på samarbete samt bristen på kliniska forskningsinstitut och utbildad personal i utvecklingsländerna utgjort ett hinder. Vi behöver en kritisk massa genom att förena sakkännedom och resurser. Vi behöver också en situation där ingen utnyttjar de bokstavligen livsviktiga mediciner som levereras till de fattiga länderna.
Aids, tuberkulos och malaria avspeglar en social kris i samhället när de dödar så här många människor. Min fråga till kommissionen lyder: skulle vi inom unionen kunna bygga upp trupper för social krishantering, till exempel trupper som består av 100 000 människor - läkare, sjuksköterskor, ingenjörer och lärare? Är inte detta vad vi behöver i Europeiska unionen för att hjälpa andra?

Sartori (PPE-DE).
Herr talman! Även jag hälsar med stor tillfredsställelse det förslag som vi diskuterar i dag, eftersom det fyller en serie behov som uppenbarligen är gemensamma för alla de parlamentsledamöter som denna förmiddag har beslutat att diskutera dem i kammaren. Det som i första hand gläder mig är att detta betänkande innebär en återgång till att fokusera forskningen inom de sektorer, till exempel läkemedelsbranschen, där Europa gör alldeles för lite. Enligt min mening vittnar det sjätte ramprogrammet och de resurser som har avsatts i det programmet om Europas vilja att avsätta betydande resurser till forskningen inom denna sektor, en sektor som inte bara har ett ekonomiskt värde, utan även ett socialt och politiskt. Det är ingen tillfällighet att patenträttigheter och möjligheten att framställa läkemedel och kunna bestämma priset, framför allt i utvecklingsländerna, ger möjlighet att bedriva en politik som å ena sidan innebär utveckling för oss och, å den andra, hjälp åt utvecklingsländerna.
Många kolleger har understrukit hur denna forskning, som syftar till att bekämpa sjukdomar genom att öka kunskapen för att kunna framställa nya läkemedel och förbättra dem som redan finns, samverkar med andra politiska program som vi som union måste driva inom sektorer som utbildning och arbetsmarknad. De är nämligen de enda faktorer, tillsammans med hälsan, som kan bidra till att erövra demokratin i de länder som i allt högre grad ser Europa som ett föredöme.

Mantovani (PPE-DE).
Herr talman, ärade kolleger! Låt mig först av allt gratulera föredraganden Caudron. Detta betänkande är resultatet av hans goda arbete som föredragande för det sjätte ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling, i vars första fas jag för övrigt deltog i min egenskap av föredragande för utskottet för sysselsättning och sociala frågor.
Det partnerskap vi är på väg att skapa tack vare tillämpningen av den nya artikel 169 innebär såvitt jag kan se en nyhet utan motstycke, och därför hälsar vi denna nyhet med tillfredsställelse: det är ett konkret, påtagligt bidrag i kampen mot sjukdomar som är knutna till fattigdomen, en kamp där Europeiska unionen tar sitt ansvar och ställer sig i främsta ledet som världens största givare. Den budget som avsatts - 600 miljoner euro - skall läggas till de olika initiativ som, från Durban till i dag, har följt på varandra för att förstärka och effektivisera kampen mot dessa sjukdomar, som i första hand drabbar utvecklingsländerna: låt mig bara nämna Världsfonden som inrättades under G8 i Genua, och Europeiska gemenskapens handlingsprogram.
Denna kontinuitet är utan tvekan en mycket positiv signal, men vi måste hela tiden göra mer: varje minut dör det fem personer i aids i Afrika. Under 2001 skördade malaria och TBC en miljon respektive två miljoner offer. Dessa tre sjukdomar bromsar i själva verket utvecklingen i de drabbade länderna och bidrar till att hålla dem nere i fattigdom. Därför är det nödvändigt, ja, oundvikligt, att investera och samla alla krafter som krävs för ett genomtänkt svar från hela det internationella samfundet.
Det samordnade samarbetet mellan medlemsstaterna, Europeiska unionen och den privata sektorn innebär en ny gemenskapsstrategi på lång sikt för att bekämpa dessa tre sjukdomar. Det har den viktiga förtjänsten att det aktivt engagerar de berörda utvecklingsländerna för att på så sätt uppnå konkreta förbättringar. För att det skall bli effektivt och leda till reella resultat måste med andra ord det deltagandet ske under största möjliga öppenhet. På det viset blir de resurser och ansträngningar som sätts in verkligen något påtagligt.

Busquin
Herr talman, mina damer och herrar parlamentsledamöter! Jag tackar så mycket för alla era inlägg: Såsom föredragande Caudron sade när han inledde sitt anförande tror jag att vi har att göra med en utmaning där tiden spelar en mycket viktig roll. Jag tror därför att parlamentets, rådets och kommissionens strävan efter att försöka samordna sina ansträngningar så snabbt som möjligt är en avgörande faktor för att denna åtgärd skall lyckas även om den, självfallet, inte kommer att lösa alla problem. Den kommer ändå att göra européernas ansträngningar effektivare när det gäller forskning och utveckling. Det som är speciellt med programmet är att de afrikanska partnerna blir delaktiga på den plats där programmet kommer att genomföras.
När det gäller era olika inlägg tror jag att kompromissändringsförslagen, som ni kommer att ombes att rösta om strax, i mycket stor utsträckning återspeglar önskemålen och oron som uttryckts av var och en av er. Som jag tidigare sagt är det självklart att detta projekt inte kommer att kunna lösa alla problem, men det är ett steg som bör fungera som exempel för andra åtgärder i framtiden. För närvarande måste det konkretiseras.
Jag vill därför för kommissionens räkning säga att vi kan instämma i samtliga kompromissändringsförslag som är i samma anda som det ursprungliga förslaget från kommissionen, samtidigt som det förbättras och berikas. Jag skulle ännu en gång vilja betona kvaliteten i parlamentets arbete och stödet som detta arbete inneburit för vår kommission. Utöver stödet har vi också förbättringen som förstärker förslaget och gör det mer tydligt. Jag tror att denna synlighet är mycket viktig, eftersom det handlar om en första erfarenhet. Medlemsstaterna måste nu därför visa prov på samma beslutsamhet och samma vilja, vilket alltid är ett problem när det handlar om en ny uppgift.
När det gäller programmet innebär det därför en avgörande etapp. Eftersom vissa ställt frågan skulle jag också vilja säga att detta program är en del av kommissionens åtgärder i vid mening. I och med problematiken med aids, malaria och tuberkulos går vi förvisso in på forskningsområdet, men också på området för utveckling och handel och även andra områden. Det är därför inte ett isolerat initiativ, vi införlivar det i Europeiska unionens globala strategi i frågan.
På samma sätt skulle jag vilja säga att det gemensamma programmet, som är den etapp som skall genomföras nu, håller på att upprättas utifrån program från respektive medlemsstat. Vi har redan god kännedom om dessa, fru Sandbæk, vilket gör det möjligt att konstatera att det finns saker som görs i onödan. De var förutsebara men de visar att vi inte har uppnått optimal effektivitet. Det är därför lämpligt att nu åtgärda det tillsammans med medlemsstaterna.
Jag skulle också vilja säga att genom tillämpning av artikel 169 i fördraget borde vi ha en rättslig grund för att agera. Kommissionen bör därför invänta slutsatsen från trepartsavtalet mellan kommissionen, rådet och parlamentet, innan den vänder sig till medlemsstaterna för att de så snart som möjligt skall försöka genomföra detta gemensamma program. Vi kommer bara att lämna vårt ekonomiska bidrag om det gemensamma programmet inleds.
Fru Sandbæk! För att besvara er exakta fråga pågår redan konkreta åtgärder, framför allt inom området för läkemedel mot malaria. Tyskland, Förenade kungariket och Spanien genomför redan åtgärder tillsammans med tre kliniker i Afrika. Ytterligare ett mycket konkret exempel är hälsoskolan i Wien som utbildar afrikanska forskare i metodik för klinisk prövning. Det är alltså exempel på denna typ av verksamhet.
Jag skulle vilja avsluta med att mycket varmt tacka föredragande Caudron, liksom skuggföredragandena Nisticò och Piétrasana, Corbey, Flesch, och alla ledamöter i utskottet för industrifrågor, handel, forskning och industri, och dess ordförande Westendorp y Cabeza. Mitt tack går också självfallet till övriga utskott för deras bidrag. Jag tänker på utskottet för utveckling och samarbete och dess föredragande Sandbæk, liksom budgetutskottet och utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor.
Jag skulle också vilja säga - och Caudron har varit ett gynnat vittne till detta - att samarbetet mellan de olika råden - det danska och det grekiska - varit mycket givande och bidragit till att vi gjort framsteg i riktning mot en lösning som är acceptabel och den bästa möjliga för alla. Jag skulle alltså vilja tacka det danska och grekiska ordförandeskapet.
Avslutningsvis, herr talman, mina damer och herrar, tror jag att vi alla insett omfattningen av den katastrof som dessa sjukdomar innebär för utvecklingsländerna och särskilt för Afrika. Vi hoppas alltså att denna erfarenhet skall bli avgörande och att den - för att besvara vissa frågor - kommer att kunna öppna vägen för liknande initiativ när det gäller sjukdomar som man i dag bortser från. Jag hoppas att vi med detta första exempel kommer att kunna visa att tack vare initiativ som bedrivs i enlighet med artikel 169 förfogar vi nu över ytterligare ett instrument som gör det möjligt att på europeisk nivå genomföra ännu mer framgångsrika åtgärder. Vi bör granska möjligheterna som denna framtidsutsikt innebär.
Oavsett hur det är med den saken tackar jag parlamentet för dess mycket givande bidrag.
(Applåder)

Talmannen.
Jag förklarar debatten avslutad. Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 11.00.

Talmannen.
Nästa punkt är debatten om ett betänkande (A5-0048/2003) av Theato för budgetkontrollutskottet om grönboken om straffrättsligt skydd av Europeiska gemenskapens ekonomiska intressen och inrättande av en europeisk åklagare (KOM(2001) 715 - C5-0157/2002 - 2002/2065(COS)).

Theato (PPE-DE)
Herr talman! I december 2001 kom kommissionen med sin grönbok om straffrättsligt skydd av Europeiska gemenskapens ekonomiska intressen och om att inrätta en europeisk åklagarmyndighet. Därigenom åstadkoms en bred diskussion, inte bara i juridiska kretsar, utan bland forskare och aktörer. Det var också avsikten, och jag vill tacka kommissionen för detta.
Även Europaparlamentet har blandat sig i debatten. Redan innan grönboken offentliggjordes krävde Europaparlamentet i flera resolutioner ett bättre skydd för EU:s finanser genom att man skulle inrätta en europeisk åklagarmyndighet, som skall vara ansvarig för de ökande fallen av gränsöverskridande brottslighet som drabbar EU:s budget.
Tiden är nu mogen. EU står inför en utvidgning med tio nya medlemsstater under nästa år. Gemenskapens budget kommer att växa ytterligare, förvaltningen av de europeiska medlen kommer att bli ännu mer komplex. Samtidigt kommer den gränsöverskridande brottsligheten att tillta, som på grund av den moderna tekniken blir allt mer professionell. Den territoriella uppdelningen av straffrättssystem och svårigheterna när det gäller rättsligt samarbete mellan medlemsstaterna är anledningen till att brottslingar bara sällan grips, och ännu mer sällan döms. Statistiken bevisar att EU:s budget årligen tillfogas skador om upp till 1 miljard euro, som kan läggas på internationellt verksamma och organiserade brottslingars konto. Med dessa pengar finansieras eventuellt andra brottsliga strukturer. Det bästa exemplet är cigarettsmugglingen. De europeiska skattebetalarnas pengar är förlorade för EU:s egentliga mål. Jag upprepar: de är förlorade, eftersom vi hittills inte förfogar över några effektiva strukturer för att lagföra ekonomiska brott inom EU.
Rådet har insett risken såtillvida som man i Maastrichtfördraget förankrade skyddet av de ekonomiska intressena i den första pelaren och i Amsterdamfördraget införde samarbetet med kommissionen. Dagens betänkande från parlamentets budgetkontrollutskott inordnar sig bland de 72 yttranden som kommissionen hittills erhållit från olika håll, och även bearbetat.
Väl att märka är att vårt betänkande är ett initiativbetänkande, inte ett lagstiftningsbetänkande! Vi har i utskottet lagt ned tid på att göra en grundlig analys av frågan om ?skapandet av en europeisk åklagare?, vi har gett experter i uppdrag att göra externa undersökningar, och vi har arrangerat ett samråd med de nationella parlamenten och företrädare för det civila samhället. Genom detta betänkande föreslår vi nu optioner, vi begär förbättringar från kommissionen, särskilt med tanke på tillvaratagandet av de grundläggande rättigheterna och försvarsrättigheterna, kontrollen av den europeiska åklagaren och hur den kombineras med de strukturer som redan finns. Vi vill att den skall kopplas samman med de befintliga strukturerna OLAF, Eurojust och Europol. Vi vill därigenom undvika dubbla strukturer, men samtidigt med åklagarmyndigheten skapa ett effektivt instrument för att skydda EU:s finanser på europeisk nivå. Det finns klara förslag om hur den kommande europeiska åklagaren skulle kunna samarbeta med de nationella instanserna i medlemsstaterna. Subsidiaritetsprincipen är här maxim. Samtliga frågor som rör hur åklagarmyndigheten skall fungera kan då regleras genom sekundärrätten.
Jag vill tacka kollegerna i mitt utskott, men även kollegerna från utskottet för konstitutionella frågor, utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor samt utskottet för framställningar för deras positiva och konstruktiva samarbete. Deras förslag har tagits med i föreliggande betänkande. Vår huvudsakliga önskan är att en lämplig rättslig grund slås fast i fördraget och att rådet, med godkännande från Europaparlamentet, tillsätter detta nya organ. Det är därigenom en oavvislig förutsättning att fördragen revideras, för förslaget kan bara legitimeras genom en fördragsreform. Vi vädjar till det europeiska konventet att nu planera denna rättsliga grund för att inrätta en europeisk åklagare, i avsikt att skydda EU:s ekonomiska intressen, så att åklagarmyndigheten kommer med på föredragningslistan för regeringskonferensen 2004.
Som sagt, tiden är mogen. Vårt önskemål är att det före utvidgningen skall skapas medel i Europeiska unionen och för Europeiska unionen för att stärka och säkerställa skyddet av gemenskapens ekonomiska intressen. Vi vill ju alla ha ett område med frihet, säkerhet och rättvisa, där man sätter stopp för bedrägerier och korruption som drabbar EU:s budget och därigenom drabbar de europeiska skattebetalarna.
(Applåder)

Paciotti (PSE)
Herr talman! Jag instämmer i det som föredraganden sagt och gratulerar till hennes betänkande. Frågan om en europeisk åklagare för bedrägerimål är ett exempel på svårigheterna, ineffektiviteten och bristerna i den Europeiska unionens konstruktion. Bedrägeriernas omfattningen och de stora skador som de orsakar gemenskapens ekonomiska intressen är uppenbara för alla. Lika tydliga är bristerna när det gäller bekämpningen av denna form av brottslighet, som till största delen går ostraffad. 
För över tolv år sedan påpekade Europaparlamentet hur allvarlig situationen var. År av grundliga undersökningar har lett fram till det detaljerade och realistiska förslaget att inrätta en europeisk åklagare för bedrägeribekämpning i enlighet med subsidiaritets- och proportionalitetsprincipen, med åtföljande straffrättsliga och procedurrättsliga bestämmelser som skulle kunna lösa huvuddelen av de problem som uppkommer ur behovet av ett centraliserat straffrättsligt system och det faktum att domar i brottmål avkunnas av nationella domare. Den rättsliga grunden för denna institution föreslogs av kommissionen under regeringskonferensen i Nice, som dessvärre även i detta avseende blev ett misslyckande på grund av bristande gemensam vilja från regeringarnas sida och frånvaron av en europeisk helhetssyn på problemet. Det mellanstatliga rättsliga samarbetet genom Eurojust har å ena sidan skapat ambitiösare och mindre realistiska förväntningar och, å den andra, ursäkter för att ytterligare skjuta upp frågan. Men nu kan vi inte vänta längre: å ena sidan konkretiseras de initiativ som garanterar en enhetlig nivå för skyddet av medborgarnas grundläggande rättigheter i samband med straffrättsliga förfaranden och minimiregler för bevisens tillåtlighet. Å andra sidan borde konventet om Europas framtid föreslå en lämplig rättslig grund i en europeisk konstitution som är tillräckligt flexibel för att medge inrättandet av en europeisk åklagare för bedrägeribekämpning som längre fram, inom ramen för Eurojust, skulle kunna få en bredare målsättning när det gäller att bekämpa den gränsöverskridande brottsligheten.

Patrie (PSE)
Herr talman, kära kolleger! Bedrägerier och ekonomisk och finansiell brottslighet skadar som man sagt på ett avsevärt sätt Europeiska gemenskapens finansiella intressen, eftersom man bedömer att skadan uppgår till över en miljard euro varje år. Utvidgningen kommer säkerligen inte att förbättra situationen, eftersom den kommer att förstärka splittringen av det rättsliga utrymmet, öka antalet myndigheter som är delaktiga i förvaltningen av gemenskapsmedlen och därmed öka risken för bedrägerier. Detta bedrägeri och denna brottslighet utgör, det vet vi, ett gammalt orosmoment för Europaparlamentet och i artikel 280 i EG-fördraget har redan erkänts att gemenskapen har behörighet att vidta effektiva och rättvisa åtgärder i alla medlemsstater.
Jag stöder därför fullständigt grönboken från kommissionen om inrättandet av en europeisk åklagare med ansvar för att skydda gemenskapens ekonomiska intressen, och jag stöder också betänkandet av Theato. Jag stöder införlivandet av en ny artikel 280a i det framtida konstitutionella fördraget, en idé som för övrigt avvisades av den senaste regeringskonferensen, trots stödet från vår kammare, under 2000.
Det är absolut nödvändigt att inrätta en europeisk åklagare, men man bör se till att personen i fråga har en demokratisk legitimitet genom att nomineringen sker med samtycke från Europaparlamentet; det är också lämpligt att betona behovet av att ge denna åklagare, liksom den biträdande åklagaren, en ställning som försäkrar dem om deras totala oberoende gentemot parterna i en process, liksom gentemot medlemsstaterna, institutionerna och gemenskapsorganen. Det är dessutom grundläggande att åklagarens verksamhet blir enhetlig i hela det europeiska rättsliga området genom att principen om rättslig uppföljning bekräftas och genom att de fall som läggs ned mot villkor regleras strikt. I det hänseendet är det lämpligt att stödja principen om att inrätta en gemenskapsdomstol vid EG-domstolen, med uppgift att sköta straffrågorna. Det kommer självfallet att finnas anledning att garantera bättre samordning, bästa möjliga samordning, mellan den europeiska åklagaren och system som OLAF, Eurojust och Europol.
Såsom Theato just betonat har vi lämnat en uppmaning till konventet och vi hoppas att det skall ta sig an den.

von Boetticher (PPE-DE)
Herr talman, kära kolleger! Först ett tack till föredraganden Diemut Theato. Tack så mycket, Diemut, framför allt för din beredvillighet att kompromissa! Det gläder mig att det äntligen gick att finna en kompromiss bland dem som ville ha en europeisk åklagare nära kommissionen, och dem som inte alls ville ha någon europeisk åklagare. I Theatos betänkande klarläggs det nu att det bara kommer att finnas en sådan åklagare med en koppling till Eurojust, bara som en tjänst hos Eurojust. Detta är också förnuftigt, för en europeisk åklagare, som skulle arbeta oberoende, skulle annars få kämpa mot samma problem som nationella åklagare när det gäller gränsöverskridande lagföring. Vi får inom kort 25 nationella rättsordningar, 25 straffprocessordningar, 25 rättssystem och 21 språk i denna utvidgade europeiska union. För en sådan samordning skulle man behöva bygga upp en ny jättelik apparat. Eller också får man helt enkelt falla tillbaka just på Eurojust, och på så vis undvika dubbla strukturer.
Men det betyder också att det egentliga åtalet måste ske med nationella åklagare inför nationella domstolar. Det betyder alltså att en europeisk åklagare bara förbereder ett åtal. Och här måste det också stå helt klart att vi begränsar åklagarens ansvar till att gälla skydd för Europeiska unionens finansiella intressen. Vi måste därför klart säga ?nej? till en allmän europeisk åklagare för alla svåra gränsöverskridande brott, så som konventets presidium för närvarande föreslår, för det vinner man ingenting på. Processer inom övriga områden har inte misslyckats på grund av bristande intresse från de nationella åklagarnas sida, så som är fallet när det gäller det ekonomiska skyddet av Europeiska unionen, utan oftast på grund av språkbarriärer och juridiska problem. Men vi kan inte normera allting här i unionen. Vi kan t.ex. inte göra straffrätten, straffprocessrätten, utbildningen av åklagarna eller rättsväsendet enhetliga. Vi kan bara samordna. Därför vill jag här också än en gång ge en tydlig signal till konventet: en åklagare för att skydda Europeiska unionens ekonomiska intressen - ?ja?; en allmän europeisk åklagare för brottsbekämpning - ?nej?.

Dimitrakopoulos (PPE-DE)
Herr talman! Jag vill börja med att gratulera Theato till hennes gedigna arbete.
Utskottet för konstitutionella frågor säger i sitt yttrande ett rungande ja till inrättandet av en europeisk åklagarmyndighet. Utskottet säger ja till detta förslag, eftersom det anser att de problem som Europeiska unionen för närvarande står inför kräver en mer systematisk strategi och lösning.
Utskottet vill dock samtidigt betona vissa frågor som det anser vara viktiga. Den första frågan handlar om den europeiska åklagarmyndighetens domsrätt. Alla är naturligtvis överens om att utgångspunkten är bedrägeribekämpning, och något måste göras åt det problemet omedelbart. Det är ett sorgligt faktum, men verkligheten ser tyvärr ut på det viset. Utskottet påpekar emellertid att de gränsöverskridande förbindelserna och de gemensamma strukturer som medlemsstaterna har till sitt förfogande gör det nödvändigt att tillämpa ett flexibelt angreppssätt när det gäller den europeiska åklagarens rättsliga kontrollbefogenheter, så att befogenheter för att bekämpa andra slags brott kan läggas till vid en senare tidpunkt, om det blir nödvändigt. Som vi alla vet tänker de internationella brottsorganisationerna tyvärr hela tiden ut nya brott.
Den andra punkten som utskottet för konstitutionella frågor särskilt pekar på handlar om Europaparlamentets roll i förhållande till den europeiska åklagarmyndigheten. Vi anser att Europaparlamentet, som redan tidigt betonade problemen med gränsöverskridande brottslighet, bör vara den institution som den europeiska åklagaren är ansvarig inför.
För det tredje bör inrättandet av en europeisk åklagare gå hand i hand med utvecklingen av gemenskapens straffrätt, vilket är en oundviklig utveckling, och slutligen anser jag att det är viktigt att vi funderar på vilken ställning den europeiska åklagaren kommer att ha i förhållande till de nationella allmänna åklagarmyndigheterna inom ramen för förbindelserna mellan Europeiska unionen och dess medlemsstater.

Schreyer
Herr talman, fru föredragande, mina damer och herrar! Fru Theato, jag beklagar att jag inte kunde närvara när ni höll ert tal. Jag hade ett trepartssammanträde här i byggnaden, vilket just har avslutats. Bekämpningen av bedrägerier gentemot den europeiska budgeten är och förblir en av de viktigaste frågorna för kommissionen. Vi vet att vi i det avseendet obegränsat kan räkna med Europaparlamentet, som har tagit och fortfarande tar många initiativ inom detta område. Vi är alla medvetna om att brott som riktar sig mot gemenskapen bara kan bekämpas på ett rimligt och effektivt sätt om det också sker en konsekvent straffrättslig lagföring. Därför föreslog kommissionen år 2000 att man skulle införliva en bestämmelse i EG-fördraget om att inrätta en europeisk åklagare. Detta beslutades då inte av Europeiska rådet.
Grönboken om ett straffrättsligt skydd av de ekonomiska intressena och om att skapa en europeisk åklagare, som diskuteras i dag och som betänkandet syftar på, lades fram av kommissionen i december 2001. På grundval av denna grönbok inleddes en diskussion av kommissionen år 2002. Europaparlamentet, och här särskilt Theato, ordförande för budgetkontrollutskottet, har i hög grad bidragit till denna debatt och på så vis också gett impuls till detta. Fru Theato! Vi vet alla här att vi utan ert aktiva stöd verkligen inte skulle ha kommit så långt med projektet som rör den europeiska åklagaren som vi i dag gjort. Jag vill i kommissionens namn uttryckligen tacka er för detta.
Kommissionen lade förra veckan fram en följdrapport till grönboken, där resultaten från de offentliga samråden sammanfattats. I sak är majoriteten av dem som har deltagit i debatten och i samråden principiellt positiva till en europeisk åklagare. Däremot har regeringarna, som vi alla vet, yttrat sig mer återhållsamt jämfört med personer inom de juridiska yrkena och även jämfört med de icke-statliga organisationerna, men särskilt om man jämför med dem som varje dag har att göra med frågeställningen. Det är dock bara en minoritet som strikt avvisar projektet. Totalt sett har emellertid intresset för projektet med en europeisk åklagare entydigt vuxit under året.
Kommissionen bekräftar därför sitt förslag om att inrätta en åklagarmyndighet. Detta resultat är desto viktigare som konventet - och man har ju hänvisat till det - nu har gått in i en avgörande fas. Man diskuterar nu konkreta förslag till en författning. Under den gångna veckan har konventets presidium föreslagit att man under rubriken ?rättsliga och inrikes frågor? skall ta upp en artikel 20 om den europeiska åklagaren, och redan kommande vecka kommer konventets plenum att ta ställning till det. I denna avgörande fas är det verkligen viktigt att parlamentet och kommissionen arbetar för samma mål, och förmedlar ett klart budskap till konventet.
Det är ganska tillfredsställande att vårt gemensamma önskemål i alla fall har kunnat hävda sig så pass att den europeiska åklagaren har fått en egen artikel i förslaget till fördrag. Detta kan man till stor del tacka debatten och även er för. Ändå menar kommissionen att presidiets förslag inte är tillräckligt långtgående. Det stannar upp före det egentliga målet. Det föreslås en klausul där rådet bemyndigas att någon gång och enhälligt skapa en europeisk åklagare. Med en sådan fullmaktsklausul skulle löftet om den europeiska åklagaren, i en utvidgad union med 25 eller fler medlemsstater, eventuellt kunna visa sig vara innehållslöst. Det är risken. Vi måste därför förankra den europeiska åklagaren i själva fördraget, annars kan man befara att projektet verkligen förskjuts till Sankt Aldrigs dag.
Det gläder mig att parlamentet och kommissionen är helt ense i denna synnerligen viktiga och mycket politiska fråga. Jag hoppas att det lämnas in många ändringsförslag till konventets plenarsammanträde den 3 och 4 april, vilka syftar till att införa en europeisk åklagare i själva fördraget. Kommissionen välkomnar därför Europaparlamentets stöd, som kommer mycket klart till uttryck i Theatos betänkande. Jag gratulerar er verkligen till detta betänkande, också i medvetande om hur stort personligt engagemang som ligger bakom.
I konventets förestående beslutsfas är det av största vikt att parlamentet klart visar vägen. Kommissionen bifaller Theatos betänkande om grönboken i dess huvuddrag, och det har jag gett uttryck för. Det råder inte full överensstämmelse på alla punkter. Vi diskuterar till exempel för närvarande om det är nödvändigt med en ?förundersökningskammare?, om det är tillräckligt med den kontroll av åklagarens beslut som utövas av de nationella domstolarna och om kontrollen kan överföras.
I fråga om Eurojust anser kommissionen också att det är önskvärt att närma den europeiska åklagaren till denna instans. Det har vi skildrat närmare i uppföljningsrapporten. Det råder fortfarande ovisshet om huruvida detta kan uppnås på ett effektivt sätt genom att åklagarens uppgifter övertas av ett stärkt Eurojust. Detta diskuteras. Båda funktionerna - de centrala straffrättsliga åtgärderna i fråga om brott mot unionens ekonomiska intressen och samordningen av de nationella åklagarmyndigheterna på andra brottsområden - skulle kunna sammanföras i en gemensam struktur, så att säga under ett gemensamt tak. Att föra över Eurojust till den första pelaren är i detta avseende ett nödvändigt, men ändå inte något tillräckligt villkor. Det måste man också säga helt klart.
Kommissionen instämmer också i det som sägs i betänkandet om att vissa frågor i samband med inrättandet av en europeisk åklagarmyndighet behöver diskuteras vidare. Det gäller frågan om sekundärrätten. I vår uppföljningsrapport har vi sagt att vi särskilt vill fortsätta att behandla följande frågor, nämligen frågan om bevisföring, så att bevis som på lagligt vis samlats in i en medlemsstat skall kunna godkännas i en annan medlemsstat, och de anklagades förfarandegarantier, för vilka det äger rum ett särskilt samråd på grundval av en annan grönbok, som min kollega Vitorino har presenterat.
Kommissionen kommer att hörsamma budgetkontrollutskottets uppmaning och ingående ägna sig åt dessa frågor redan i år. Den kommer därvid att ha konventets förslag och särskilt arbetet inom området rättsliga och inrikes frågor som förebild. Men det som det nu handlar om är att i själva författningsfördraget förankra en europeisk åklagare med en rättslig grund för att utarbeta den då nödvändiga sekundärrätten. Bara på så vis kan man straffrättsligt på ett effektivt sätt bemöta de nuvarande svårigheterna när det gäller att bekämpa bedrägerier och korruption på bekostnad av gemenskapens budget. Om vi vill göra den europeiska uppbyggnaden mer populär hos medborgarna och skattebetalarna, måste vi ge en verkningsfull signal med det kommande fördraget.
(Applåder)

Avilés Perea (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär! Med Theatos betänkande uppmanar parlamentet konventet att innefatta en ändring av artikel 280 för att göra det möjligt att inrätta en europeisk åklagare.
Till grund för detta ligger viljan att skydda de europeiska skattebetalarnas ekonomiska intressen. Europaparlamentet har sedan länge begärt att en europeisk åklagare med befogenheter över unionens intressen skall inrättas.
Det är viktigt att visa på de befintliga skillnaderna i medlemsstaterna som leder till en bristande effektivitet. Det handlar om att uppnå ett större europeiskt samarbete och gå vidare i skapandet av ett europeiskt rättsligt område.
Den europeiska åklagarens funktion skulle vara att beivra gränsöverskridande bedrägerier med hjälp av antagna konkreta regler som gör det möjligt att kämpa mot dessa, men också genom att fastställa brottens art. Det nya konstitutionella fördraget bör lägga en tydlig grund för den europeiska åklagaren, en grund som vilar på subsidiaritets- och proportionalitetsprincipen, för att lösa de problem som fragmenteringen av det nuvarande europeiska straffrättsliga systemet ger.
Det handlar om att uppnå ett öppet system som bibehåller balansen mellan effektivitet och undersökningsförfaranden, vid fall av gränsöverskridande brottslighet, samt respekten för de grundläggande rättigheterna i konsekvens med samarbetet mellan redan befintliga strukturer som OLAF, Eurojust och Europol.
Europeiska folkpartiets grupp har lagt fram några ändringsförslag som syftar just till att fördjupa detta förtydligande och jag ber övriga grupper stödja det.
Avslutningsvis vill jag framhäva detta betänkandes uppgift att bidra till den pågående konstitutionella processen så att vi skall nå ett förtydligande i frågan om en europeisk åklagare. Den är av oerhörd vikt för unionens framtid.
Jag måste gratulera Theato som gjort ett oerhört arbete, som inte varit lätt, och jag hoppas att hon uppnår det mål som föreslås.

Bösch (PSE).
Herr talman! Den socialdemokratiska gruppen här i kammaren stöder uttryckligen kollegan Theatos betänkande, och gratulerar henne också till det arbete som hon här lägger fram. Jag tror inte att det är en tillfällighet att det just är budgetkontrollutskottet som alltid trycker på med sådana initiativ, eftersom man enligt våra erfarenheter faktiskt inte kan skydda en budget som nu vuxit till 100 miljarder euro med de medel man använde för 50 år sedan, dvs. med nationalstatliga medel. Detta klara uttalande, och sådana initiativ som Theatos betänkande i dag, är vi när allt kommer omkring också skyldiga våra skattebetalare.
Ni vet att det har funnits initiativ som t.ex. OLAF. Vi vet att allt ännu inte är perfekt. Det är mellansteg, och jag anser att även en sådan åklagarmyndighet inte kommer att bli det mest perfekta i alla tider. Men det blir ett mycket viktigt steg i riktning mot ett skydd för skattebetalarna i Europa. Och det är framför allt viktigt att parlamentet också klargör att denna instans har en demokratisk grund. Det finns också instanser i Europa som inte är underkastade parlamentets kontroll, exempelvis Europol, och det är då inte förvånande att man plötsligt får erfara från medierna att hos Europol bakom stängda dörrar man uppenbarligen på ett helt fantastiskt sätt avfärdat medlemsstaterna. Man inser genast att det här saknas öppenhet, parlamentet saknas, och jag tror att det är viktigt att vi ser till att vi får dessa saker hos åklagarmyndigheten. Vi har då och då redan påpekat - även i andra betänkanden - att vi vill ha denna artikel 280 a. Kammaren röstade om detta just för 14 dagar sedan i Strasbourg, och jag hoppas att också det motsvarande stycket hos föredraganden, stycke 3, kommer att stödjas av kammaren.
Hur viktig en åklagarmyndighet är för oss märks ibland på helt konkreta exempel. Exempelvis uppmanade vi för kort tid sedan också det minsta medlemslandet, nämligen Luxemburg, att äntligen agera i ett fall - den s.k. Periluxaffären - som i flera år har legat på den luxemburgska åklagarmyndighetens bord. Här handlar det om massiva intressen för de europeiska skattebetalarna. Luxemburg reagerar inte, och vi måste härifrån än en gång understryka hur viktigt det vore med en europeisk åklagare, för att kanske lite grand bestraffa de medlemsstater som inte riktigt tar de europeiska skattebetalarnas intressen på allvar. Sådana fall inträffar alltid, och i Luxemburgs fall var det särskilt förargligt, eftersom man i belgiska domstolar redan har kommit fram till ett resultat i föreliggande fall.
Än en gång hjärtliga gratulationer, och jag tror att vår kammare med detta betänkande kommer att fatta ett viktigt och bra beslut!
(Applåder)

Sørensen (ELDR).
Herr talman! Jag vill poängtera att jag anser det helt oacceptabelt att bedrägeriet vad gäller EU-medel nått en omfattning av cirka två miljarder årligen och att det inom vissa områden till och med ökar. Samtidigt måste vi emellertid erkänna att det i grunden rör sig om ett nationellt problem, eftersom cirka 80 procent av Europeiska unionens budget administreras av de nationella myndigheterna. Jag tycker att medlemsstaterna uppvisar en fullständig brist på vilja när det gäller att vidta nödvändiga åtgärder just i fråga om bedrägeriet avseende EU-medlen.
Detta befästs bland annat genom kommissionens upplysningar om att varje gång OLAF lägger fram fyra ärenden som borde medföra åtal för de nationella myndigheterna, är det endast ett ärende som får rättsligt efterspel.
För mig är detta oacceptabelt. Det betyder dock inte att jag utan förbehåll ansluter mig till Theatos slutsats att den optimala och enda lösningen är att upprätta ännu en institution. En gemensam europeisk åklagare, en instans med företräde framför nationell lagstiftning och med långtgående harmoniseringskrav inom områden med olika rättstraditioner och rättsuppfattningar i de olika medlemsstaterna - exempelvis harmonisering avseende straffrätt, bevisföring, sanktioner och bestämmelser rörande rättsprocessen.
Om vi genomför detta system nu tror jag att det kommer att innebära omfattande behörighetskonflikter mellan den gemensamma europeiska åklagaren och de nationella myndigheterna och dessutom överlappning när det gäller andra gemenskapsinitiativ såsom Eurojust, OLAF och Europol - initiativ som med hänsyn till sin kortvariga existens naturligtvis bör beviljas mer tid för att kunna utvisa resultat även på området som rör bedrägeri vad gäller EU-medel.
Men för övrigt stöder jag faktiskt rent principiellt idén att man bör anta ett fördrag och inrätta den aktuella myndigheten. Jag delar bara inte Theatos åsikt att tiden är mogen för en så drastisk harmonisering när det gäller områden av så grundläggande rättspolitisk karaktär.
Som ett alternativ anser jag att utvecklingen av en europeisk åklagare skulle kunna ske steg för steg och inom ramen för ett förstärkt Eurojustsamarbete. Det är för övrigt detta tillvägagångssätt som Theato beskriver i sitt betänkande i artikel 22, andra strecksatsen.
Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupps ändringsförslag avseende betänkandet grundar sig rent generellt på dessa överväganden.

Rühle (Verts/ALE).
Herr talman, kära kolleger! Efter att OLAF inrättats är nästa logiska steg att inrätta en europeisk åklagare för att i de europeiska skattebetalarnas intresse bekämpa ekonomiska bedrägerier i EU. I min grupps namn vill jag uttryckligen tacka föredraganden Theato för det mod och den envishet med vilka hon i flera år kämpat för denna fråga, och i detta tack inkluderar jag också uttryckligen kommissionsledamot Schreyer, som genom grönboken och många samråd stöder kampen för en europeisk åklagarmyndighet.
Tyvärr är den europeiska politiken som rör inrikesfrågor och rättsliga frågor ännu inte verkligt gemenskapsanpassade. Den tredje pelaren utesluter inte bara Europaparlamentet från viktiga parlamentariska beslut och kontroller, utan den innebär också många demokratiska brister inom den europeiska politiken i rättsliga och inrikes frågor. Inrättandet av den europeiska myndigheten för bekämpning av bedrägerier, OLAF, som inte åtföljs av någon rättslig myndighet, skapar ett rättsligt gap på europeisk nivå. Vi har återigen tagit det andra steget före det första.
Tyvärr verkar inte heller konventet inse vidden av detta problem. Hur kan man annars förklara att konventets presidium återigen envisas med enhällighet i rådet för ett beslut om att inrätta en europeisk åklagare? Rådet har i det förflutna visat att man saknar denna enhetliga vilja, och det har tyvärr också alltid visat sig att det inte alltid finns en enhetlig vilja där att verkligen arbeta för att bekämpa bedrägerier för att skydda EU:s ekonomiska intressen.
Låt oss därför i dag i parlamentet handla i stort samförstånd och med en bred majoritet. Jag anser att det är absolut nödvändigt att genom denna breda majoritet framför allt visa konventet att vi är emot denna enhällighet, och att vi anser att den europeiska åklagaren måste ha en verkligt viktig plats i det nya fördraget, att inrättandet av denna åklagare måste beslutas med kvalificerad majoritet och att parlamentet också måste få medbeslutanderätt här.
(Applåder)

Crowley (UEN).
Herr talman! Även jag vill tacka föredraganden, Theato, för hennes arbete med detta förslag, trots det faktum att jag inte kan ställa mig bakom det.
En av de allra viktigaste faktorerna att ta hänsyn till när vi talar om att inrätta nya kontor eller institutioner inom ramen för de europeiska fördragen är att det finns en rad element som först och främst måste tas i beaktande. Det rör sig om grundläggande frågor. Finns det en offentlig efterfrågan på detta? Nej. Kommer det att bli mer effektivt? Nej. Kommer det att leda till en bättre form av rättvisa? Nej. Kommer det på ett mer effektivt sätt att skydda Europeiska gemenskapens eller de europeiska institutionernas ekonomiska intressen? Nej. Anledningen är att det i varje medlemsstat redan finns ett antal offentliga åklagare med särskild behörighet på sina egna områden som kan ta itu med bedrägerier och lagföring och som kan förstå reglerna och beviskraven i var och en av medlemsstaterna.
Vi måste se till att alla åklagarämbeten är medvetna om vilka Europeiska unionens ekonomiska intressen är. Samarbetet mellan OLAF, revisionsrätten och de nationella åklagarna måste förbättras när det gäller väckande av åtal i nationella domstolar, och vid sidan om Eurojust måste större utrymme skapas för domstolspersonal i varje medlemsstat att ägna sig åt gemensamma angelägenheter och dela med sig av utbildningar och kunskaper, så att det så småningom uppstår en gemensamhet.
Jag är något besviken över en av kommentarerna i rapporten där det sägs att gemensamma bevisregler måste inrättas. I det brittiska rättssystemet, som bygger på sedvanerätt och prejudikat, skapades bevisreglerna under 322 år - och ändå skall vi nu försöka att införa gemensamma regler vare sig vi vill det eller inte? Vi måste komma ihåg att Europeiska unionens medborgare har rätt att företrädas på ett sätt som står i proportion till deras intressen. De har rätt till att deras skattemedel skyddas, men skattebetalarna och skattebetalarnas intressen skyddas bäst på nationell nivå.

Titford (EDD).
Herr talman! Det kan inte finnas någon här i kammaren som inte känner till politikens viktigaste regel: när du befinner dig i ett hål, sluta gräv. Det finns även ett skämt om turisten som hade kommit vilse i djupaste Irland och frågade en ortsbo om vägen till Tipperary, och fick svaret ?Jag skulle inte börja här?. Ändå befinner sig Theato på hålets botten när hon i sin motivering förklarar att: ?Det är ingen nyhet att gemenskapens ekonomiska intressen behöver ett särskilt straffrättsligt skydd.? Jag håller med om detta, men om det inte fanns några gemenskapsmedel skulle gemenskapen inte ha några ekonomiska intressen och då skulle de heller inte behöva något skydd. Detta är min utgångspunkt. Jag har aldrig begripit varför man skall föra över pengar till en organisation som gör av med pengarna på ett sätt som har undgått reformer och inte kan redovisas. Detta är ?hålet?. Svaret är att sluta gräva. Sluta att ge pengar till gemenskapen. 
Vad beträffar inrättandet av en europeisk åklagare: det är möjligt att detta är målet för er resa, men mitt råd är jag inte skulle börja resan från denna utgångspunkt om jag vore i era kläder. Problemet är det i grund och botten korrupta och okontrollerade systemet. Angrip orsaken och inte systemet.

Ilgenfritz (NI).
Herr talman! Skyddet av de ekonomiska intressena måste naturligtvis även i fortsättningen vara ett prioriterat mål för oss. Vi stöder i detta sammanhang även skapandet av en europeisk åklagare, men efter ingående diskussioner anser vi också att detta inte får vara något universalmedel för framtiden. Vi måste även i framtiden bygga ut de möjligheter som redan finns. Jag menar här att stärka OLAF respektive att främja ett bättre samarbete bland myndigheterna. Det väcker uppmärksamhet om exempelvis Nederländerna anmäler fyra gånger så många bedrägerifall som Spanien och Grekland. Om medlemsstater inte får grepp om sina bedrägerifall måste man också hota dem med indragning av stödet respektive att de måste ersätta de skador som EU orsakats på grund av slapp kontroll från deras myndigheters sida.

Kirkhope (PPE-DE).
Herr talman! Som tidigare åklagare anser jag att frågan om en europeisk åklagare har hanterats allt annat än effektivt. Som ledamot av Europeiska konventet anser jag att vår uppgift består av att söka efter lösningar som inte förvärrar den institutionella byråkratin, utan att förenkla saker och ting så att Europas medborgare både skyddas och får bättre kontakt med sina företrädare.
Jag har svårt att se fördelarna med att inrätta detta ämbete, även om det, som en av mina kolleger nyss påpekade, skulle infogas i en annan institution. Det finns problem som har att göra med kostnader och byråkrati. Som redan har antytts finns det även problem som har att göra med den plats som denna roll skulle inta inom de europeiska rättssystemen, vilka är mycket olika sinsemellan vad gäller rättsverkan, insamling av bevis och åtalsprocessens natur. Enligt min mening finns det även svårigheter som har att göra med den rättsliga grunden. Dessutom kommer detta inte att underlätta den reformprocess som de befintliga institutionerna måste genomgå.
Vi behöver mer samarbete mellan länderna och kommissionen - mellan myndigheter. Vi måste förtydliga de interna redovisningssystemen och skärpa påföljderna för de länder som inte vidtar tillräckliga åtgärder för att bekämpa bedrägerier. Vi måste uppmuntra länderna att vidta kraftfullare åtgärder och stärka revisionsrättens roll. Det behövs fler interna reformer. Reformstrategin inom EU har enligt min mening kört fast - den måste återupptas. Det är ärligt talat meningslöst att behandla EU:s medlemsstater som stygga barn, ta deras leksaker från dem och istället ge dem till en ny skötare som är både utarbetad och bristfällig.
Om vi respekterar vårt medlemskap i EU, borde vi även respektera vår förmåga att utverka effektiva åtal och hantera bedrägerier och reformer på ett lämpligt sätt.

Casaca (PSE).
Herr talman, fru kommissionär! Det är helt obestridligt att skyddet av gemenskapens ekonomiska intressen, inför brottsligheten och när det inte är de nationella myndigheterna som har hand om problemen, inte fungerar eller fungerar dåligt och att den nuvarande situationen är ohållbar, vilket för övrigt vår kollega Herbert Bösch påminde om nyligen genom situationen i Luxemburg.
Vår föredraganden Diemut Theato har oförtröttligt arbetat för att förespråka en europeisk offentlig åklagare för att kunna ta itu med denna situation. Och kommissionsledamot Michaele Schreyer har också stött detta initiativ, och därför skulle jag vilja gratulera dem båda till deras arbete och engagemang. Hur som helst, och i all vänskap, omtanke och uppskattning jag hyser för dem måste jag ändå påminna om två, enligt min avsikt, avgörande saker i denna fråga.
Jag tror att de europeiska medborgarna inte skulle förstå oss om våra institutioner återigen bara ser till de ekonomiska frågorna och glömmer medborgarna. Jag tycker inte det är försvarligt att inrätta en europeisk åklagare som skyddar de ekonomiska intressena och till exempel glömmer brott som människohandel, främst med barn.
Å andra sidan gör antalet och komplexiteten i definitionen av handlingsfälten i de europeiska organismer som agerar på det förebyggande området, kampen mot och bestraffning av brottsligheten, Europol, Eurojust och OLAF, det tillrådligt att gå fram med försiktighet på detta område. Den värsta situation vi skulle kunna komma till vore att öka systemets entropi där de olika institutionerna bara bryr sig om sina egna behörigheter och inte att bekämpandet av den ekonomiska brottsligheten på europeisk nivå skulle kunna ske mycket effektivare.
En slutanmärkning för att göra några reservationer mot principerna om rättshemligheter och åklagarmyndighetens självständighet när de beslutas på ett absolut sätt, såsom när det gäller i detta senaste fall, med kommissionens grönbok. Det räcker med att titta på de dåliga resultat som vi fått i mitt land i denna fråga för att inse det nödvändiga i att inte begå samma misstag.

Di Pietro (ELDR).
Herr talman! I likhet med den kollega som talade före mig har även jag varit minister i en regering, men jag har kommit till rakt motsatt uppfattning. Jag uppmanar dem som verkligen tror på den europeiska konstruktionen att vara konsekventa och att stödja förslaget att skapa en starkare europeisk union, dvs. en unionen som skall kunna förse sig med alla de resurser som krävs för att verkligen bekämpa de bedrägerier som drabbar unionens ekonomiska intressen. Hittills har dessa intressen inte skyddats tillräckligt av medlemsstaterna i deras lagstiftning. Fakta är som följer: Varje år uppgår bedrägerier som riktas mot gemenskapens budget - dvs. i slutänden mot de europeiska skattebetalarna - till cirka en miljard euro, och alla analyser pekar samstämmigt mot att detta fenomen ökar stadigt i omfattning. Dessa siffror återges helt korrekt i resolutionsförslaget från Theato, som jag verkligen vill tacka för ett beundransvärt arbete.
Av den anledningen har de befintliga rättsliga instrumenten för bedrägeribekämpning, till exempel de konventioner och protokoll som ratificerats av medlemsstaterna, komplexiteten när det gäller att i praktiken tillämpa det straffrättsliga samarbetet, utformningen av OLAF, som på grund av sitt mandat skall begränsa sig till enbart administrativa kontroller, och framför allt fragmenteringen av det europeiska straffrättsliga området, visat sig vara fullständigt otillräckliga när det gäller att på ett effektivt sett bekämpa detta fenomen. De ursäkter som hittills har framförts har inte heller övertygat mig om att vi skall avstå från att skapa en europeisk åklagare.
Men det räcker inte med ett principbeslut: om vi verkligen är för inrättandet av en europeisk åklagare, så måste vi också förse en sådan institution med de resurser som krävs för att kunna verka effektivt. Vi måste med andra ord definiera de brott och de straff som skall tillämpas i samband med brottsliga handlingar på gemenskapsnivå och med största noggrannhet, och dessutom utarbeta gemensamma straffrättsliga regler och processuella regler för brottmål för Europeiska unionen. Följaktligen hävdar även jag, i likhet med föredraganden Theato, att den europeiska åklagaren och de delegerade åklagarna i enlighet med maktfördelningsprincipen bör vara oberoende och att de skall utöva sitt mandat på grundval av principen om det straffrättsliga förfarandets obligatoriska karaktär. Det kommer dessutom att bli nödvändigt att göra en juridisk behörighetskontroll av handlingarna från den europeiska åklagaren, såväl vad gäller undersökningsaktiviteten som hänskjutandet av mål till högre instans.
Avslutningsvis anser jag att unionens hederliga medborgare inte kan annat än glädjas åt att vi skapar ett instrument som bekämpar de oärliga, oavsett när och var de visar sig.

Van Dam (EDD).
Herr talman! Diskussionen om det straffrättsliga skyddet av gemenskapens ekonomiska intressen har dragit sig fram under lång tid nu. Ett mycket stort antal timmar och väldigt mycket energi har investerats i den. Tyvärr har detta framför allt skett för att ta itu med den här bristen i syfte att få fart på arbetet med en europeisk rättslig apparat. Detta betänkande stöds på politiska motiv, den förra talaren har illustrerat detta. Det är därför inte konstigt att det väcker politiskt motstånd. Jag beklagar att det därigenom inte finns något större utrymme för någon saklig diskussion.
Där man i betänkandet hänvisar till stadgan om de grundläggande rättigheterna föregriper man verkligheten. Det har ju ännu inte tagits upp på ett rättsligt bindande sätt i EU-fördraget. Min grupp vill inte heller att detta skall ske, med tanke på stadgans måttliga innehåll och dubbleringarna med nationella grundlagar och Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna.
Om resolutionen verkligen skulle vara inriktad på effektiva straffrättsliga åtgärder mot bedrägeri och brottslighet som skadar gemenskapens intressen skulle den ha fått vårt stöd. Men det visar sig vara omöjligt nu när detta betänkande inte uppfyller sitt syfte, utan strävar efter Europeiska unionen som en politisk enhet.

Borghezio (NI).
Herr talman! Det verkar som om man tagit det straffrättsliga skyddet av Europeiska unionens ekonomiska intressen till ursäkt för att skapa en superåklagare, nästan ett trait d'union med införandet av en europeisk arresteringsorder, för att ersätta nationella jurisdiktioner - och detta verkar ha varit huvudsyftet. Detta är en utveckling som den italienska regeringen har intagit en klart avvisande hållning till, med detaljerade argument som flera gånger har upprepats. Förslaget om en europeisk åklagare framförs, hör och häpna, åter av konventets presidium: artikel 20 förutsätter en europeisk lag, som innebär inrättandet av en europeisk åklagare, vars tillsättning skall beslutas genom majoritetsomröstning. Detta väcker ytterligare oro, bland annat därför att frågan om en europeisk åklagare rör andra frågor som är av ytterst känslig art, till exempel principen om den fria rörligheten för bevis, eftersom det innebär att man åsidosätter de villkor för tillåtlighet för bevis som uttryckligen anges i lagstiftningen för den enskilda stat som är behörig i respektive mål. Det är inte genom att upphäva de nationella rättsliga traditionerna som man bekämpar den gränsöverskridande brottsligheten, utan genom adekvata kontroller och med effektiva åtgärder för att bemöta, förebygga och bekämpa den internationella ekonomiska brottsligheten.

Stauner (PPE-DE).
Herr talman! Jag har med tillfredsställelse hört att de belgiska myndigheterna för två dagar sedan väckte åtal mot den tidigare kommissionsledamoten Cresson för bedrägeri, fyra år efter att Santers kommission störtats på grund av felaktigt agerande just från Cressons sida. Även detta visar att det är absolut nödvändigt att inrätta en europeisk åklagare, som uteslutande skall väcka åtal i fråga om fall av bedrägerier med europeiska pengar, och detta skall ske i nära tidsmässigt samband med ifrågavarande brott, för bara om laga åtgärder och domar vidtas snabbt kan man förvänta sig någon förebyggande verkan. Trots att jag principiellt är den sista att tala för att man skall överföra ytterligare uppgifter på EU, så kan det rättfärdigas i detta undantagsfall, för när det gäller att skydda de europeiska medlen har alla - och jag betonar alla - hittills ansvariga organ misslyckats snöpligt, framför allt den nuvarande kommissionen, som i fråga om denna uppgift inskränker sig till verbala kraftuttryck.
Det finns emellertid ett större handlingsbehov än någonsin, för antalet bedrägerier, dålig ledning och nepotism ökar. Jag kan bara hänvisa till de senaste händelserna inom den europeiska statistikmyndigheten Eurostat. De nationella åklagarmyndigheterna klarar i stor utsträckning inte av detta. ?De små hänger man, men de stora låter man löpa? - detta agerande får emellertid en katastrofal effekt på de europeiska medborgarnas förtroende för de europeiska institutionerna.
Jag vädjar därför till rådet och konventet: Vi behöver inte några fler grönböcker. Det vi behöver är en entydig rättslig grund, som klart och avgränsat definierar arbetsuppgiften. Då finns det inte heller längre något utrymme för vissa medlemsstaters betänkligheter. Detta första steg måste tas nu när fördragen skrivs om och före östutvidgningen. Om vi lyckas med detta är inrättandet oskiljaktigt förbundet med kollegan Theatos ansträngningar, som jag här uttryckligen än en gång vill tacka för hennes ihärdiga ansträngningar.
(Applåder)

Morgan (PSE).
Herr talman! I dag har vi en öppen marknad inom Europeiska unionen, men detta innebär också att marknaden kan utnyttjas av bedragare. De flesta av de bedrägeribrott som begås mot EU består i själva verket av förlorade intäkter. Kommissionen har uppskattat att EU:s budget har gått miste om 90 miljoner euro endast till följd av smugglingen av cigaretter. Det finns åtgärder för att förhindra att bedrägerier inträffar. OLAF har inrättats och detta organ fullgör sina uppgifter och skickar sina akter till medlemsstaterna där de sedan hamnar i en skrivbordslåda. Vi kan ge revisionsrätten befogenheter, men frågan förblir obesvarad: vem åtalar? Vi har inrättat Eurojust, men frågan kvarstår: vem åtalar? Svaret, som är faktabaserat snarare än teoretiskt, är: nära nog ingen.
Medlemsstaterna menar inte allvar med att ta itu med bedrägerierna inom EU. Det dröjde fem år innan de ratificerade konventionen om skydd av gemenskapens ekonomiska intressen. Antalet åtal mot personer som lurar EU på pengar är oerhört begränsat. Det nuvarande systemet fungerar inte. Det är ytterst svårt att åtala gränsöverskridande bedrägerier, delvis på grund av att bevis som samlats in i en medlemsstat inte är giltiga i en annan medlemsstat.
Det vi har framför oss är en grönbok. Det är mycket viktigt att den europeiska åklagarens befogenheter endast omfattar de ekonomiska intressena inom EU:s budget. Allt annat skulle kunna medföra omfattande förvecklingar och allvarliga konstitutionella konsekvenser - därför är punkt 4, där man efterlyser inrättandet av ett rättsligt område, rena tramset. Om problemet finns redan i dag kan man bara föreställa sig hur svårt det kommer att bli efter utvidgningen.
Om vi menar allvar med att ta itu med bedrägerierna måste vi acceptera att det nuvarande systemet inte fungerar, och fram till det att det finns ett godtagbart alternativ måste vi ställa oss bakom detta förslag.
(Applåder)

Berthu (NI).
Herr talman! När det gäller kampen mot bedrägerier skulle jag först av allt vilja säga att det finns ett problem man snarast måste ta itu med. Det finns i dag ingen behörig rättslig institution för att bedriva utredningar inom gemenskapens institutioner, på grund av deras privilegier. Om det finns en berättigad uppgift för en europeisk åklagare är det just först och främst denna. När det gäller resten, dvs. det eventuella inrättandet av en överstatlig instans med uppgift att påskynda utredningar och utöva de offentliga åtgärderna bland medlemsstaterna vid brott som skadar gemenskapernas ekonomiska intressen, förefaller den föreslagna åtgärden innebära mer nackdelar än fördelar. Skillnaderna i nationella rättsliga områden kan självfallet i vissa fall störa påföljderna. Men Eurojust är till för att åtgärda detta problem med respekt för de nationella befogenheterna. Låt Eurojust först agera och utveckla. Sedan kan vi döma.
När det gäller den överstatliga europeiska åklagaren som föreslås av kommissionen skulle det dra in oss i en ond cirkel utan slut, eftersom man inte bara skulle behöva harmonisera anklagelserna, sanktionerna, preskriptionerna, alla slags procedurhandlingar, däribland bevisens tillträde - man skulle också behöva titta på frågan om skydd av den individuella friheten för alla tvångshandlingar som den europeiska åklagaren skulle kräva: rannsakning, beslag, avlyssning, häktningsbeslut, skyddstillsyn, häktning, för att inte tala om, självfallet, den mycket stora frågan om demokratisk kontroll som skulle behöva inrättas. Det är enormt, herr talman, och jag uppmanar verkligen mina kolleger att snarare följa Eurojusts väg som kan leda till samma resultat, utan att det destabiliserar något.

McCartin (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill lyckönska Theato till hennes betänkande. Jag anser att hon har lyckats ge form åt en stor del av det hårda arbete som har lagts ned på denna fråga. Enligt mitt förmenande har hon framfört ett övertygande förslag till Europeiska konventet och denna bestämmelse borde ha goda utsikter att tas med i ett ändrat fördrag.
När vi diskuterar denna fråga bör vi undvika att ge intryck av att - vilket många har gjort och försökt att göra - det på något vis skulle försvinna mer pengar ur Europeiska unionens kassa än ur medlemsstaternas statskassor eller andra jämförbara statskassor runtom i världen. Vi är varken bättre eller sämre, men vi kan mäta oss med de strängaste reglerna beträffande bokföring och ansvarsskyldighet.
Å andra sidan är de flesta argument som har framförts mot detta förslag av politisk och ideologisk karaktär. Argumenten syftade till att egga de personer som är bekymrade över att makt och befogenheter överförs från de nationella parlamenten till Europa och som oroas av skapandet av onödig byråkrati. Jag ser det inte alls på det sättet. Till denna union har vi överfört en procent av våra skatteintäkter och dessa medel används till gemenskapspolitikens bästa. Vi har tillgodosett den finansiella kontroll som krävs för att hantera detta. Vi har inrättat OLAF för att vidare utreda misstankar om oegentligheter. Men vi har inte tagit det sista steget, nämligen att skapa resurser för att åtala personer som har befunnits vara skyldiga till brott mot våra lagar. Detta har jag erfarit i mitt vardagsliv. Jag har varit med om fall där företag och enskilda har befunnits vara skyldiga till brott mot våra lagar. Jag har varit med om situationer där ett stort antal personer inom en viss sektor som tar emot omfattande stöd från unionen, ostraffat tycks kunna bryta mot våra regler och förordningar om hur pengarna skall användas. I ett fall har jag varit med om att skattebetalarna i en medlemsstat tvingats betala för brott som begåtts av enskilda företag i samband med godkännandet av räkenskaperna. I andra fall har jag varit med om att man underlåtit att betala skatt och att den nationella regeringen återigen tvingats stå för notan.
Om det fanns en europeisk åklagare som ansvarade för våra egna medel - vi vill inte att befogenheterna skall omfatta mer än så - tror jag att myndigheterna i de medlemsstater som faktiskt använder dessa pengar skulle skärpa sin uppmärksamhet. Dessutom tror jag att OLAF:s arbete skulle vara mindre frustrerande när man, efter att ha genomfört en granskning och upptäckt omständigheter som är tillräckligt allvarliga för att vidarebefordras till de allmänna åklagarna på nationell nivå, tvingas konstatera att inga åtgärder vidtas. Om det fanns en europeisk åklagare skulle vi kunna övertyga våra skattebetalare om att vi slutför ärendena på ett korrekt sätt.

Santos (PSE).
Herr talman! Jag tog nyligen upp att användandet av de ekonomiska resurser som Europeiska unionen förfogar över troligen är det mest komplexa arbetet, men samtidigt det mest lockade, för gemenskapsinstitutionerna. Att förbättra effektiviteten och öppenheten i bruket av personella resurser är därför välkommet, betydelsefullt och försvarligt. De europeiska medborgarnas kvalitet, det vill säga känslan av tillhörighet till det överstatliga solidariska området förstärks också genom användandet av unionens ekonomiska pelare.
Europaparlamentet är, som budgetmyndighet, oumbärligt i denna förbättring. Därför kan man bara lovorda kommissionens ansträngningar för att förbättra det straffrättsliga skyddet för gemenskapens ekonomiska intressen och alldeles särskilt när det gäller inrättandet av en europeisk åklagare. För att de reformer vi nu behandlar skall bli till ett effektivt skydd för de europeiska skattebetalarnas pengar och även för unionens trovärdighet för att garantera detta skydd är det nödvändigt med stora ansträngningar för att harmonisera förfaranden, formulera verksamheten och ett lojalt och öppet samarbete mellan medlemsstaterna, men det är också nödvändigt att denna politik på ett oåterkalleligt sätt följer gemenskapsmetoden.
Jag välkomnar därför föredragandens, Diemut Theato, inriktning, när hon hävdar att straffrätten inte får anses som ett område enbart för bestämmelser inom den tredje pelaren och när hon säger att inrättandet av en europeisk åklagare med grund i den första pelaren kan bli ett mycket viktigt steg för den framtida strukturen ?EU:s befogenheter?.
Dell'Alba (NI).
Herr talman, kära kolleger! Villkoren för den här debatten är verkligen inte de bästa för den som vill formulera egna tankar. Vi italienska radikala ledamöter fortsätter konsekvent att motsätta oss idén om att inrätta en europeisk åklagare som inte åtföljs av de instrument och de rutiner som utgör en del av våra länders rättsliga och kulturella arv. Hur skulle man kunna ens tänka på att införa en europeisk åklagare utan domsrätt, utan möjlighet till överklagande och försvar, de principer som tillhör och som skrivits in i varje enskilt lands rättssystem? En förhastad utveckling på detta sätt skulle med nödvändighet göra den europeiska hållningen än mer formalistisk och exportera en viss modell för italiensk rättvisa som vi har lärt känna och som har gjort så stor skada i vårt land. Detta är skälen till att vi röstar emot Theatos betänkande, som vi redan röstade emot i utskottet, inte för att idén i sig är helt utan förtjänster, utan därför att den saknar alla förutsättningar att verkligen bli rättvis, något som ett rättssystem, även på europeisk nivå, borde vara.

Bayona de Perogordo (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill gratulera Theato till det betänkande jag stödde redan i budgetkontrollutskottet och som jag också tänker stödja i kammaren.
Jag skulle vilja sätta betänkandet i sitt sammanhang och beakta att det handlar om att nå ett ställningstagande i Europaparlamentet om kommissionens grönbok om den europeiska åklagaren. Med denna publikation försöker kommissionen starta en mycket bred debatt, oerhört bred, om alla de frågor som har med denna figur att göra och därför innefattas vissa extremer som, om det handlade om ett lagstiftningsförfarande, skulle anses vara oslipade, med luckor och värda att kritisera ur många synvinklar.
Grönboken sammanfattas dock i idén, i den intellektuella hypotesen, att skyddet av gemenskapens ekonomiska intressen, som således är transnationella kanske bättre kan skyddas av en gestalt som också är gemensam inom samma område.
Föredraganden är villkorad av denna struktur och måste således ge ett svar på de mest relevanta frågorna i grönboken och å andra sidan ur denna kompletterande och förhastade information lyckas få fram den grundläggande idén, som är att finna den nödvändiga rättsliga grunden för att fortsätta en analys i lugn och ro.
Det finns två aktuella skäl som manar till detta förfarande och till godkännande av betänkandet. Å ena sidan det nuvarande konventet och den kommande regeringskonferensen som kommer att ge form åt den framtida gemenskapsrätten och å andra sidan det omedelbart förestående införlivandet av de nya medlemmarna. De bör vid tiden för inträde finna en rättslig grund som gör det möjligt för dem att införlivas i det kollektiva arbetet att ge form åt den europeiska åklagaren.

Gargani (PPE-DE).
Herr talman! Theatos betänkande om kommissionens grönbok om straffrättsligt skydd av gemenskapens ekonomiska intressen och inrättande av en europeisk åklagare har förberetts och diskuterats under lång tid. Vi stödde förslaget inledningsvis, under förutsättning att åklagarens behörighet skulle vara begränsad till gemenskapens ekonomiska intressen. Under diskussionens gång och under behandlingen i de parlamentariska utskotten riskerade det ursprungliga förslaget emellertid att deformeras och få en annan och riskablare utformning mot bakgrund av den europeiska institutionella ramen. Därför hade utskottet för rättsliga frågor inledningsvis utarbetat ett negativt yttrande, men efter ett intelligent ingripande från Lehne och förtydliganden från ordförande Theato lämnade utskottet ett kompromissyttrande i ett försök att återföra åklagarinstitutionen till den ursprungliga idén. Ytterligare diskussioner med Theato gjorde det möjligt för oss att uppnå en enhetlig kompromisståndpunkt, som vi hoppas skal bekräftas här i kammaren under förmiddagen. Theato har på ett mycket insiktsfullt sätt tagit sig an detta problem. Europeiska unionens regelverk förutsätter i själva verket ingen behörighet i frågor som gäller straffrättsliga ärenden, och inte heller ett domstolsväsen med alla de olika grader av jurisdiktion som krävs för att garantera rätten till försvar fullt ut. Herr talman, ärade kolleger! I frånvaro av en sådan miljö skulle inrättandet av en fristående europeisk åklagare utan några kontroller i själva verket innebära en attack på den redan känsliga interinstitutionella balansen mellan unionen och medlemsstaterna i en fråga som är så laddad som den om rättssystemet: det skulle med andra ord vara såväl ologiskt som omotiverat. Framför allt verkar inrättandet av ett sådant organ verkligen förhastat om man beaktar att man ännu inte kommit fram till målen för det rättsliga samarbetet eller, där det varit nödvändigt, en harmonisering av medlemsstaternas straffrättsliga normer.
Inom ramen för Eurojust - där vi har problemet med subsidiariteten och ett viktigt problem när det gäller samordningen mellan de olika europeiska staterna - och enbart i den miljön kan vi uppnå ett konkret och enhetligt resultat, ett resultat som tar hänsyn till de enskilda medlemsstaterna och samtidigt ger de garantier som Europeiska unionen behöver. Vi röstar i den andan, och våra ändringsförslag lägger vi fram inför konventet, som uppenbarligen inte kan godta en europeisk åklagare, en superåklagare utan begränsningar, något som skulle strida mot alla de garantibestämmelser som trots allt finns i vår union.

Talmannen.
Debatten är avslutad. Omröstningen kommer att äga rum inom kort.

Galeote Quecedo (PPE-DE).
Herr talman! I morse hittade ledamöter från PPE-DE-gruppen då vi tittade i de brevlådor som finns här vid kammaren en affisch med vårt namn och med ordet mördare. Herr talman, jag tror att det hittills bara varit våra kolleger från Baskien som varit vana vid detta, dvs. att se sina namn som måltavla målade på gatan och för några av dem, herr talman, har vi hållit en tyst minut i denna kammare.
Jag tycker att det är oförenligt med den anda Europeiska unionen bildades i, precis som den är -jag säger det med all respekt - oförenlig med vissa affischer vi såg i går här i kammaren.
Herr talman, jag ber er därför mana till tolerans, som är grunden för den europeiska integrationen.
(Applåder)

Talmannen.
Kollegernas gensvar talar starkt till förmån för er vädjan om tolerans. Den incident som ni hänvisade till fördömer jag fullständigt. Vem som än gjort sig skyldig till detta har uppträtt på ett både oacceptabelt och skamligt sätt.
(Applåder)
Ett parlament är en folktribun och ledamöterna har sin fulla rätt att uttrycka sina analyser av och åsikter om politiken utan att bli störda och skall göra detta med värdighet och med vördsam tolerans för varandra.
Mot bakgrund av det som ni har rapporterat om denna förmiddag, föreslår jag att ni, herr Galeote Quecedo, frågar tjänsteavdelningarna om det är möjligt att ta reda på hur denna incident gick till och vem som låg bakom, så att vi eventuellt kan lära oss av det inträffade. Om det krävs att vi ändrar reglerna för att hantera skamliga incidenter av denna typ, är jag fast besluten om att vi skall göra det.
(Applåder)

Barón Crespo (PSE).
Herr talman! Jag hade begärt ordet för att uttrycka mitt fördömande av dessa händelser som inte kan tolereras, för att uttrycka min solidaritet med kollegerna i PPE-DE-gruppen och jag ville lägga det förslag ni själv lade. Jag stöder det i min grupps namn.
(Applåder)

Nogueira Román (Verts/ALE).
Herr talman! Jag behöver inte säga att jag, som alla spanska ledamöter, är emot detta tillvägagångssätt och emot alla slag av våld. Men, herr talman, jag måste också säga att det händer i en tid då miljontals spanjorer demonstrerar mot kriget och då Aznars spanska regering identifierar länder som Frankrike och Tyskland ...

... med Saddam Hussein, i deputeradeförsamlingen. I går identifierades de stater som är emot kriget som allierade till Kina och Ryssland, istället för att säga att det handlar om en europeisk uppfattning som är motsatt den som Förenade kungariket och Spanien har.
(Applåder)

Talmannen.
Det skamliga uppträdande vi har varit med om här i dag kan på intet sätt rättfärdigas.

Talmannen.
Nästa punkt är omröstningen.
Betänkande (A5-0045/2003) av Jové Peres för fiskeriutskottet om förslaget till rådets förordning om upprättande av ett system för uppföljning och kontroll av tonfisk (KOM(2001) 406 - C5-0408/2001 - 2001/0170(CNS))
(Parlamentet antog texten.)
Betänkande (A5-0336/2002) av Dell'Alba för budgetutskottet om förslaget till ändring av grundrättsakter för gemenskapsorgan till följd av antagandet av den nya budgetförordningen (KOM(2002) 406)
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionerna 1 till 12.)
Betänkande (A5-0077/2003) av Brok och Wynn för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik innehållande Europaparlamentets rekommendationer till rådet om införandet av en ekonomisk ram i förslaget till anslutningsfördrag (2003/2050(INI)) 
Före omröstningen:

Bourlanges (PPE-DE).
Herr talman! Jag förstår inte riktigt att vi går till omröstning utan någon som helst förklaring, eftersom det i förmiddags förekom ett trepartssammanträde i vilket Brok och Wynn deltog för utskottens räkning. Jag tror att detta parlament skulle behöva upplysas om resultaten av trepartssammanträdet innan det uttalar sig.
(Applåder)

Brok (PPE-DE).
Herr talman, ärade kolleger! Jag kan meddela er från förhandlingarna under förmiddagen att man hittills inte enats och att trepartssamtalet skall fortsätta nästa tisdag. Jag ser möjligheter till ett enande, men jag tror att antagandet av denna rekommendation också är ett avgörande instrument, som garanterar våra mål inom denna ram, nämligen att jämställa parlamentet och kandidatländerna i budgetprocessen. Jag ber därför om att man räknar detta inlägg som ett stöd till förmån för resolutionen.
(Applåder)

Medina Ortega (PSE)
, föredragande. (ES) Herr talman! Enligt artikel 69 i arbetsordningen kan kommissionen uttala sin uppfattning om parlamentets ändringsförslag och i det fall den inte godtar alla parlamentets ändringsförslag kan föredragandena -jag håller med min medföredragande Harbour om det - be att omröstningen om förslaget till lagstiftningsresolution senareläggs, enligt artikel 69.2.

Kinnock, Neil
Herr talman! Först och främst skulle jag med några få ord vilja tacka både Harbour och Medina Ortega för deras mycket hårda och effektiva arbete med att utarbeta detta betänkande.
Under den utförliga debatten om detta betänkande och under den givande och öppna debatten med anledning av den muntliga frågan om pensioner i går kväll, redogjorde jag för detaljerna i den stora mängd ändringsförslag som kommissionen utan vidare kan godta. Dessutom angav jag vilka vi inte kan godta. De som kommissionen inte kan godta - och den listan är inte särskilt lång - är ändringsförslagen 16, 22, 23, 24, 37, 39, 53, 55 och 63.

Denna lista är inte särskilt lång och översättningar till alla språk finns tillgängliga!
Jag vill framför allt ägna uppmärksamhet åt de ändringsförslag som gäller ledamöternas assistenter eftersom detta är en fråga som berör kammaren. Vid denna tidpunkt kan jag bara upprepa att kommissionen är medveten om och har förståelse för de farhågor som har yttrats i parlamentet. Jag hoppas därför att de påpekande som har gjorts så småningom kommer att kunna lösa denna viktiga anställningsfråga genom att det interinstitutionella dödläget hävs på ett positivt sätt.
Jag inser att kammaren försöker att skaffa sig möjligheter att vid ett senare skede utöva påtryckningar beträffande de kvarstående frågorna när man väljer att skjuta upp omröstningen. Jag hoppas att jag inte överskrider mina befogenheter om jag uppmanar kammaren att följa den inslagna vägen inom rätt tidsramar. Jag är fullt övertygad om att föredragandena inser behovet av detta.
Jag ser fram emot slutomröstningen.

Medina Ortega (PSE)
, föredragande. (ES) Herr talman! Som sagt! Vilken tur att vi fått höra att det var få ändringsförslag kommissionsledamoten inte godtar! Jag skulle ändå i både mitt och min medföredragande, Harbours, namn be att det skall återförvisas till utskottet och jag hoppas att vi snart skall kunna komma fram med lagstiftningspaketet igen till kammaren.

Andersen, Bonde och Sandbæk (EDD)
Junirörelsen röstar nej till upprättandet av ett övervakningssystem inom Europeiska unionen för kontroll av tonfisket. Förslaget syftar till ett införande av internationella förpliktelser i gemenskapsrätten och detta är vi mycket kritiska emot.
Jag vill dock betona att vi tycker det är positivt att man vidtar åtgärder för att skydda delfiner och andra hotade djurarter, men detta skall inte ske i Europeiska unionens regi. De olika medlemsstaterna bör såvitt möjligt var för sig genom internationellt och regionalt samarbete försöka medverka till att bevara och skydda hotade djurarter.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! Jag ser att det finns pensionärer av båda könen bland åhörarmassorna. Och det var just dem jag tänkte på när jag röstade för att införa en finansiell ram i anslutningsfördraget, för mitt personliga och Pensionärspartiets mål är att det även i kandidatländerna skall finnas trygga pensioner som gör det möjligt för de äldre att leva med värdighet. Jag hoppas att även bidragen till utbyggnad av infrastruktur och stöden till industrin omedelbart höjs även i de andra båda kandidatländer som inte blir medlemmar av Europeiska unionen 2004, dvs. Rumänien och Bulgarien, för att skapa välstånd för alla arbetande, arbetslösa och pensionärer.

Berthu (NI)
Vi röstade emot Broks betänkande, eftersom Europaparlamentets egoistiska kamp för att förhindra en påstådd minskning av dess företrädesrätt när det gäller budgeten leder till en absurd ställning för parlamentet: att vägra att låta folken själva fatta ett budgetbeslut, genom att godkänna fördraget, i stället för att deras företrädare gör det!
Detta resultat visar tydligt i vilken utsträckning kammaren styrs av bedömningar på kort sikt, som framför allt inspirerats av den fixa idén att ta ifrån nationerna deras makt. Hur kan man tro att folken intresserar sig för sådana debatter?
Denna fråga måste också ge oss tillfälle att ifrågasätta det välgrundade i fleråriga budgetplaner, som infördes genom ett interinstitutionellt avtal 1988. De är mycket tvetydiga: de har beslutats på europeisk nivå, de används sedan för att få de nationella parlamenten att tro att de inte längre har någon verklig beslutsmakt när det blir dags att fastställa deras årliga bidrag till unionen. Dessutom är de sannolikt skadliga för EU-budgeten själv, för vilken de begränsar möjligheterna till årlig anpassning vid behov.
Av alla dessa anledningar saknar vi dem inte, även om de är offer för den nuvarande krisen mellan Europaparlamentet och rådet.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jag välkomnar och stöder resultatet av förlikningsförfarandet. Jag stöder helt beslutet att förbättra konsumenternas hälso- och säkerhetsskydd, och, såsom detta nya direktiv gör, förebygga att de ämnen som klassificeras som cancerframkallande, muterande eller giftiga för reproduktionen och de preparat som innehåller dessa ämnen, inte får komma ut på marknaden för att användas av allmänheten. Att ?släppa på marknaden? innebär som bekant ett ökat ansvar för att garantera att produkten tjänar sina syften utan att påverka hälsan eller allmänhetens säkerhet (personer och egendom). Det är ett kännetecken att det hos allmänheten skapas en övertygelse om att vissa produkter är ?pålitliga?. Detta förtroende bör därför byggas upp genom förebyggande och en förteckning över produkter eller ämnen - en åtgärd som kommissionen föreslår, som jag välkomnar (tänk på att EU:s nya strategi för kemikalier framför allt kommer att innebära en förteckning över nära 30 000 ämnen), dels genom en preliminär riskbedömning för varje ämne. Kontrollen, registreringen och hanteringen av kemiska produkter och ämnen måste få ett eget ämnesområde som är tydligt, lättbegripligt och passande för ändamålet med att använda dessa produkter.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! I den cement som används vid byggnadsarbeten, vilket förklaras i detta betänkande, förekommer krom IV, som leder till en yrkessjukdom som kallas för cementhud, något som alla murare känner till. Jag kunde med andra ord inte låta bli att rösta för detta direktiv som begränsar och försöker minska riskerna med murarnas arbete när de bygger det vi har omkring oss. Men som företrädare för pensionärspartiet vill jag insistera på att vi i Europa godkänner ett direktiv som sänker arbetstiden för skadligt arbete, till exempel för murare, för att minska förekomsten av yrkessjukdomar.

Moreira da Silva (PPE-DE)
Även om jag förstår behovet att tillämpa försiktighetsprincipen för att minska riskerna för att byggnadsarbetarna och arbetarna i cementindustrin kommer i hudkontakt med krom, anser jag att detta förslag till direktiv inte garanterar detta på bästa sätt. För det första för att man inte har tagit tillräcklig hänsyn till resultaten av den tidigare förordning (2001/60/EG). För det andra därför att det inte är grundat på gemenskapsmetoder för avgörande av krom, vilket därmed kan förvrida konkurrensen och minska arbetstagarnas garantier. För det tredje för att det fastställer ett undantag för cement som är förpackat i säckar. Det är känt att den bristande objektiviteten i tillämpningen av försiktighetsprincipen ger upphov till ett otal försummelser att uppfylla den. Jag är rädd att detta kommer att ske med denna förordning.

Ribeiro e Castro (UEN)
Som jag sade i debatten i går anser jag att en av de delar som står på spel är lugn. Detta första ändringsförslaget i direktivet handlar om nonylfenol (NP) och om alkylfenoletoxylat (NPE), som används i vissa produkter. Här råder inga tvivel om att då NP eller NPE tenderar att ackumuleras på ett skadligt sätt i levande organismer, och som i ramdirektivet 2000/60/EG, om vatten, definieras som ?prioriterade farliga ämnen? och att enorma kvantiteter av NP och NPE säljs och används, bör dess spridning i miljön starkt begränsas.
Mina reservationer handlar om det andra ändringsförslaget i direktivet, om användning av sexvärt krom (eller krom VI) i cement och i cementpreparat.
I dag då vi har godkänt det första blocket med ändringsförslag och därigenom har avlägsnat det andra blocket som ursprungligen kom från det specialiserade parlamentsutskottet, gratulerar jag till de konvergensansträngningar som gjorts av flera kolleger och som förklarar denna viktiga kompromissutveckling. Det är ett mycket positivt faktum och det kan mildra eller utplåna det motstånd som vi ännu kan känna av. Men när väl delomröstningarna hölls och omröstningstakten i kammaren inte tillåter att direkt uppfatta den allmänna balansen i sluttexten i parlamentet valde jag att lägga ned min röst...
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Ahern (Verts/ALE).
Herr talman! Jag vill gratulera föredraganden. Vi har länge förordat en utveckling av forskningen om kliniska metoder för att bekämpa hiv/aids, malaria och tuberkulos i utvecklingsländerna. Mycket av den utarmade tredje världens hopp - den del av världen som i nuläget drabbas hårdast av död och misär till följd av hiv/aids, malaria och tbc - står till vår förmåga att tillhandahålla medel för forskning och mediciner som är effektiva, enkla att använda och ekonomiskt överkomliga.
Jag välkomnar särskilt det faktum att upp till 600 miljoner euro kommer att anslås för kampen mot dessa sjukdomar, varav EU kommer att bidra med upp emot 200 miljoner euro. Trots att detta är en mycket välkommen insats är det emellertid viktigt att komma ihåg att beloppet är tämligen blygsamt i jämförelse med de kostnader som uppstår om dessa sjukdomar får härja fritt.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! Av detta direktiv kan jag se att man har lyssnat på mina tidigare röstförklaringar. Vid andra tillfällen har jag begärt att man skall lägga samman alla de pengar som avsatts för vetenskaplig forskning i var och en av medlemsstaterna, för att inte slösa med resurserna och att utnyttja dem i högre grad för att snabbt komma fram till forskningsresultat som är användbara för samtliga europeiska medborgare. Med detta beslut lägger man samman 200 miljoner euro, som ställs till förfogande från varje enskild medlemsstat, med 200 miljoner euro från Europeiska unionen och 200 miljoner euro från privat håll, för forskning som skall leda fram till effektivare behandling av aids, tuberkulos och malaria. Det är därför med största glädje jag röstade för detta betänkande från Caudron.

Martinez (NI)
Aids, malaria och till och med tuberkulos är tillbaka, ett tecken på nationernas fattigdom som frihandeln i världen och den vilda ultraliberalismen bidragit till.
Dessa tre omfattande epidemier har just erinrat oss om att jorden är en Columbiaraket. När en atypisk lunginflammation bryter ut i Vietnam år 2003 dör man i Hongkong eller i Frankrike. Vad vill det säga? Att hälsan är en offentlig tillgång för hela världen.
Problemet har diskuterats i månader inom WTO. Washington envisas med att vägra de fattiga länderna fri tillgång till generiska läkemedel. Förenta staterna använder sitt veto när det gäller immateriell äganderätt, patent på molekyler som räddar liv. Under 2001 däremot, när de hotades av mjältbrand, ansåg de att Bayerlaboratoriets patent på cyklosporin borde undantas.
Det innebär att partnerskapet mellan EU och utvecklingsländerna självfallet är ett bra initiativ, men otillräckligt. Världen lider brist på social fantasi. Man måste bli medveten om att de stora problemen, från stora epidemier till brist på vatten, via invandringen, kretsar kring höga omloppsbanor, medan centrum för lösningarna finns i låga statliga omlopp. Utmaningen är att höja nivån på omloppsbanorna där lösningarna på problemen granskas, annars kommer de till slut att krascha på marken på de blinda människor som befinner sig där.

Moreira da Silva (PPE-DE)
Vårt åtagande är grundläggande för att bekämpa mycket smittsamma sjukdomar (speciellt fattigdomsrelaterade sjukdomar - aids, tuberkulos och malaria) och för att höja nivån när det gäller vaccinering och hälsovård genom att de mest utvecklade länderna finansierar hälsovårdsprogram, avlägsnar svårigheter (licenser och patenter) för utvecklingsländerna att nå tillgång till farmaceutiska produkter och skapar internationella partnerskap för utveckling av nya generationer av produkter. Det är än en gång viktigt att komma ihåg att 70 procent av de aidssmittade bor i Afrika söder om Sahara och att aids, tuberkulos och malaria förorsakar fem miljoner dödsfall per år. Jag är därför glad åt förslaget om att EU skall medverka i forskningsprogram om nya medicinska metoder för att bekämpa hiv/aids, malaria och tuberkulos. Denna medverkan får dock inte ersätta andra ekonomiska åtaganden från EU i kampen mot dessa sjukdomar. Jag gratulerar Caudron till hans goda arbete.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jag godkänner förslaget och ändringsförslagen från parlamentet då jag anser att dessa förbättrar kommissionens viktiga förslag och fastställer en görlig och lämplig lösning för att minska ett allvarligt och allmänt problem. Ett långsiktigt forskningsprogram för att driva på nya medicinska interventioner för att bekämpa fattigdomsrelaterade sjukdomar i utvecklingsländerna.
Jag stöder också betänkandet då det tar upp ett förslag från kommissionen i vilket överensstämmer med de ekonomiska bidragen från så olika ursprung som EU, nationella forskningsprogram från de olika medverkande medlemsstaterna och från den privata sektorn, vilka drar in de fattiga länderna i respektive program. Den exponentiella ökningen av beloppen i detta program i förhållande till det tidigare programmet, förbundet med den permanenta angelägenheten att verkligen göra forskningsresultaten tillgängliga för utvecklingsländernas befolkningar, har bidragit till en större möjlighet för att programmen skall bli effektiva. Jag vill ändå påpeka att denna europeiska samarbetsform även på grund av beloppen i programmen gör det tillrådligt att ha en nära kontroll av tillämpningen av gemenskapsmedlen.

Vairinhos (PSE)
Allvaret i epidemierna hiv/aids, malaria och tuberkulos är ett ofrånkomligt faktum, liksom behovet av att öka den nationella, regionala och globala hjälpen. Miljoner människor dör varje år i de fattiga länderna.
Jag håller helt med om hur detta program drivs i dess olika delar, förbundna över gränser och sammanknutna mellan varandra, där framför allt förebyggandet, stimulanser till behandling, ökad tillgång till avgörande mediciner och intensifierad forskning och utveckling.

Davies (ELDR)
I samband med Attwoolls betänkande om hajfenor (A5-0043/2003) röstade jag mot ändringsförslag 13 som gör det tillåtet att separat landa hajfenor och kroppsdelar från haj. Förfarandet medför att de försök som görs att kontrollera antalet fångade hajar blir fruktlösa.
Det borde vara en tröst att det är kommissionen och rådet som skall avgöra förordningens slutgiltiga utformning. Men tråkigt nog är så inte fallet.
Förslaget till förordning härrör från en framställning som riktades till miljökommissionär Wallström från Shark Trust, och en fråga jag tog upp i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. Jag är säker på att kommissionsledamot Wallström kommer att känna sig sviken av generaldirektoratet för fiske. Att en tjänsteman från generaldirektoratets enhet för bevarande av marina resurser kan avfärda farhågorna med orden ?jag måste framför allt lita på vår fiskeindustris åsikter om det för dem handlar om att få god avkastning från sina fångster?, ger för mig en antydan om att han har en märklig uppfattning om vad bevarande är. Kommissionsledamot Fischler borde kanske göra honom ansvarig för inspektioner av slakthus.
De medborgare som försöker att skydda fiskarter från utrotning kan inte ha något förtroende för ett generaldirektorat inom kommissionen som tycks ha sålt sin själ för att tjäna den spanska fiskeflottans intressen.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jag röstade för detta betänkande.
Utan att påverkas av personlig smak, eller gastronomiskt arv från vissa befolkningar och etniska grupper, som jag naturligtvis respekterar mycket, finns det faktiskt minimikrav för att fånga och ställa villkor på de arter som tillfredsställer denna aptit och smak.
Bruket att avlägsna hajfenorna och slänga resten av kroppen i havet, ibland när djuret fortfarande är levande betraktas som ett hot för vissa hajarters överlevnad och dessutom ger det intryck ett barbari som inte är förenligt med den typ av principer och förklaringar som har gjorts under processen med det europeiska bygget.
Elspeth Attwoolls (ELDR, Förenade kungariket) betänkande för fiskerikommissionen som ser positivt på kommissionens förslag till förordning för att förbjuda detta bruk, får hela mitt stöd.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! Genom andringsförslag 2 till punkt 2 b till betänkandet av Harbour och Medina Ortega avser man att ta bort koefficienten för att korrigera pensionen i relation till mottagarens bosättningsort så att pensionen blir densamma vid en inbetalning av lika stora bidrag. Detta är en sund ekonomisk princip som jag skulle vilja se tillämpad i hela Europa. Dessvärre finns det, som vi alla vet, i vissa länder, inte minst i Italien, medborgare som inte har betalat något alls och som får ut samma pension som de medborgare som har betalat stora avgifter. Förhoppningsvis kommer Europas exempel att följas av samtliga 15 medlemsstater!

Alyssandrakis (GUE/NGL)
Detta förslag till reform av tjänsteföreskrifterna är en uppmaning till Europeiska unionen att internt tillämpa de allmänna val som träffas av storfinansen, eftersom den gynnar nedskärningar i samhällsservicen och utgör ett angrepp på arbetstagarnas rättigheter.
Ansträngningarna att sänka lönerna och minska förmånerna, att införa nya skatter och drastiskt sänka pensionerna och minska pensionsrättigheterna, utgör alla delar av att angrepp mot arbetstagarnas rättigheter.
Det faktum att tjänster avskaffas, att man gynnar ett favoritsystem och att beroendet ökar på grund av nedskärningarna av samhällsservicen leder till ett starkare, egendomligt slags beskyddarskap uppstår, vilket enbart kommer att tjäna lobbyisternas, storföretagens och de starka politiska familjernas intressen.
Majoriteten av de anställda och de flesta fackföreningarna inom Europeiska unionens olika institutioner motsätter sig Kinnocks förslag. Men Kinnock använder sig av de vanliga knepen, med tyst medgivande från vissa fackföreningsledare, i en ansträngning att tillfoga de europeiska offentliga verken och inrättningarna ett avgörande slag och statuera ett exempel för de nationella offentliga förvaltningarna.
Vi stöder de rättvisa krav som arbetstagarna och deras rörelser ställer. Vi anser att Europaparlamentet bör stödja åsikten att det är nödvändigt att tillämpa medbeslutandeförfarandet i den här frågan och att man inte kan tillåta att kommissionen och rådet fattar beslut om en fråga som dessutom också påverkar parlamentets friktionsfria fungerande utan någon kontroll över huvud taget.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Karlsson, Sandberg-Fries, Theorin (PSE)
Vi vill här nedan redovisa våra motiv för att rösta emot ändringsförslag 58 till bilaga II, led 4 och ändringsförslag 59 till bilaga II, led 34.
Vi tycker inte att frågan om assistenternas ställning skall tas upp inom ramen för betänkandet om tjänsteföreskrifter för tjänstemän och övriga anställda i Europeiska gemenskapen, utan anser att frågan bör behandlas inom ramen för en assistentstadga eller vid diskussionerna om ledamotsstadgan.
Vi tycker att det är en viktig fråga att förbättra och synliggöra assistenternas situation vad gäller deras anställningsförhållanden, men anser inte att frågan skall behandlas inom detta betänkande. Vi ställer oss tveksamma till huruvida ändringsförslag 58 är relevant och tillvaratar assistenternas intressen. Vi anser därför att frågan bör analyseras djupare och behandlas separat vid ett senare tillfälle.

Blak, Frahm och Krarup (GUE/NGL)
 Vi röstade emot ändringsförslag 64, även om det förefaller syfta till att åstadkomma ett ?mindre ojämlikt? system för parlamentets anställda. Vi vill i allmänhet att personalen skall ha samma lönemässiga rättigheter, så vi kunde ha röstat för ändringsförslaget om 16 procent hade beviljats all ny personal oavsett ursprung.

Bonde och Sandbæk (EDD)
Vi röstar nej till ändringsförslaget, eftersom vi principiellt är emot att utlandstillägget inte kommer alla anställda till godo. De anställda som är bosatta i Belgien vid anställningens början får nämligen inte del av utlandstillägget.
Innehållet i ändringsförslag 64 överensstämmer med vår uppfattning och vi skulle ha röstat för förslaget, om det hade inneburit att alla anställda hade fått utlandstillägget.

Meijer (GUE/NGL)
Rådet har befogenheten att vid den andra behandlingen med Europaparlamentets samtycke lägga fram ett annat förslag än det som kommissionen och parlamentet har haft för ögonen. Därför är det ett smart förslag att ändå anta ett ändrat förslag, men inte lagstiftningsresolutionen ännu. För övrigt är jag missnöjd med förslagen av fyra skäl. För det första för att människor med praktisk erfarenhet men utan den utbildning som krävs utestängs i förväg från de här jobben. För det andra därför att antalet tjänstemän minskar och antalet anställningsavtal med sämre rättslig ställning tillåts växa till två tredjedelar av arbetsstyrkan. För det tredje för att det fortfarande inte finns någon tillräcklig åtgärd för skydd av anmälare av missförhållanden som vill offentliggöra missförhållanden inom organisationen. För det fjärde för att inte heller pensionsproblemen får någon lösning. Vad som var negativt var att anklagelser om sexuella trakasserier skulle kunna leda till straff för anmälare som sedan inte får upprättelse. Vad som är positivt är att medarbetare i fortsättningen enbart behöver anmäla sina offentliggöranden, utan att be om godkännande först. Omröstningen i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden ägde rum i ett så sent skede att det endast återstod en enda dag att lägga fram ändringsförslag för plenum. Jag ser inte detta som en seriös beslutsprocess.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! Jag måste erkänna att jag slumrade till en aning under omröstningen och i drömmen såg jag hur de 15 regeringscheferna, som samlats i Bryssel för detta europeiska råd, diskuterade livligt. En av dem sade till de övriga: ?För att kunna klara pensionerna måste ni göra som vi har gjort och gör i Italien. När vi skall välja finansminister i Italien gör vi en läkarundersökning på den person det gäller: en röntgenundersökning av hjärtat för att se om han har ett hjärta av sten, ett besök hos ögonläkaren för att se om han har smala pupiller så han kan utarbeta en stram budget, ett blodprov för att se om han tål alkohol, för varje gång som det dör en pensionär samlas man för att utbringa en skål i vissa av regeringens rum. Vi lyckades hitta rätt person, så nu är vi lugna. Ni borde göra likadant!?

Bastos (PPE-DE)
Behovet att omorientera Lissabonstrategin för att garantera att medlemsstaterna och kandidatländerna år 2010 skall uppnå sina mål är en förutsättning i denna resolution som jag stöder.
Även om vissa framsteg har uppnåtts i skapandet av arbetstillfällen och minskning av arbetslösheten sker ändå framstegen i denna strategi långsamt. Därför är det angeläget att koncentrera krafterna för alla medlemsstater och EU till fyra prioriterade mål.
För det första: att stärka sysselsättningstillväxten och den sociala sammanhållningen med stöd av den reviderade europeiska sysselsättningsstrategin, genom skapandet av en specialgrupp för sysselsättning och en pensionsreform.
För det andra främja innovationen och företagsandan och underlätta skapandet av innovativa företag och öka investeringarna på dessa områden utan att glömma de små och medelstora företagens viktiga roll i skapandet av sysselsättning.
För det tredje: utveckla en sammankoppling mellan Europa och fördjupningen av den inre marknaden genom att utplåna alla hinder för dess förbättring.
För det fjärde: garantera ett miljöskydd knutet till skapande av arbetstillfällen genom att investera i ren teknik och genom att införa miljöåtgärder.
Trots att vi går igenom en period av ekonomisk stagnation och politisk osäkerhet får vi inte förlora dessa prioriteringar.
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Berthu (NI)
Rådet i Bryssel tog från sin föredragningslista bort utfrågningen av Valéry Giscard d'Estaing, ordförande för konventet, med motiveringen att det var viktigare att behandla Irakfrågan. Men rådet pratade egentligen inte så mycket om Irak heller, för att inte förvärra splittringen.
Avslutningsvis kan man undra om uppskjutandet av utfrågningen av konventets ordförande inte är ett uttryck för ett djupt obehag, av två skäl.
Det första är självfallet Irakkrisen, som visar att det är omöjligt att ha en enad utrikespolitik och sannolikt kommer att leda till att det bildas ?två Europa?, minst, som står ovanför eller bredvid varandra. Detta scenario ingår emellertid i dag inte i planerna för konventet, som fortfarande till stor dels styrs av den enhetliga modellen.
Den andra anledningen har koppling till kandidatländernas närvaro, eller snarare frånvaro, vid rådets sammanträden. De är visserligen ännu inte medlemmar. Men kan man fatta beslut om konventet utan dem? Och om svaret är ja, måste man då inte säga tydligt att de kommer att fullt ut underteckna det framtida s.k. ?konstitutionella? fördraget, dvs. att detta fördrag inte kommer att kunna slutas förrän efter den 1 maj 2004, när de har blivit medlemmar? Det är vår ståndpunkt.

Ferrer (PPE-DE)
Den alltmer öppna och konkurrensinriktade ekonomiska miljö som företagen måste leva i, samt behovet att främja en ekonomisk tillväxt som är kapabel att garantera sysselsättningen och medborgarnas sociala välfärd, rättfärdigar fullständigt den strategi och de överenskommelser som Europeiska rådet antagit för att ge ny fart till nämnda strategi. Överenskommelser som borde varit mycket mer ambitiösa i omfattning och föreslagna områden, med tanke på de ackumulerade förseningarna med att genomföra de åtgärder som antogs i Lissabon. Därför har jag röstat för resolutionen. Jag beklagar dock att man i densamma inte velat innefatta en hänvisning till behovet att garantera tillträde till marknaderna i tredje länder under ömsesidiga villkor och med full respekt för de normer som gäller för den internationella handeln, vilket är en grundläggande aspekt. För att behålla och förbättra sysselsättningen kommer de föreslagna åtgärderna inte att tjäna mycket till, oberoende av hur nödvändiga de är, om våra företag därefter inte kan exportera på grund av illojal konkurrens i den utrikeshandel som EU har skyldighet att kontrollera.

Korakas (GUE/NGL)
Vid rådsmötet i Bryssel sades det inte ett enda ord, inte ens i milda ordalag, om att fördöma det brott som begås mot det irakiska folket. Man vände endast uppmärksamheten mot det imperialistiska kriget för att uttrycka fruktan för att detta krig kan leda till att storföretagens vinster minskas och att för att föreslå förebyggande åtgärder för att trappa upp attacken mot gräsrotsrörelserna.
Vid rådsmötet beslutades det att unionen inom ramen för de gräsrotsfientliga ?Lissabonmålen?, vilket är en missledande benämning, skall vidta åtgärder och föra politik för att främja konkurrenskraften och entreprenörskapet, vilket undergräver anställningsrättigheterna, de sociala rättigheterna samt socialförsäkrings- och pensionsrättigheterna.
Vid mötet fastställdes riktlinjer för att utöka och bredda deltidsarbete och tillfälliga anställningar, förmedlingssystem och flexibla anställningsvillkor, att i stort sett avskaffa kollektivavtalen, att skära ned de sociala utgifterna ännu mer, att överlämna folkets tillgångar till det privata kapitalet, att ?avreglera? den offentliga sektorn och de allmännyttiga tjänsterna, att uppmuntra till att sjuk- och hälsovården skall bli en allmän handelsvara och att sjukförsäkringssystemen skall privatiseras.
De lurar naturligtvis bara sig själva om de tror att arbetstagarna kommer att låta sig distraheras av falska löften och PR-trick. Det är arbetstagarna som känner pressen av konjunkturnedgången, ständigt försämrade inkomster och minskande levnadsstandard. De organiserar och intensifierar sin kamp mot de val som träffas av storföretagen och Europeiska unionen. Alltmer radikala gräsrotsrörelser växer upp och vågen av opposition mot kapitalismens grymheter växer i alla Europeiska unionens medlemsstater.

Krivine och Vachetta (GUE/NGL)
Vi skall uttala oss om resultatet av Europeiska rådet inriktat på Lissabonstrategin. Vi konstaterar att stats- och regeringscheferna ännu en gång antagit den liberala ideologin från den europeiska konstruktionen. Vid toppmötet i Lissabon i mars 2000 handlade det om att inrätta världens mest dynamiska och konkurrenskraftiga kunskapsekonomi, som kunde åstadkomma en hållbar ekonomisk tillväxt tillsammans med en kvantitativ och kvalitativ förbättring av sysselsättningen och en större social sammanhållning. Tre år senare är resultaten långt ifrån övertygande, minst sagt. Vid ett tillfälle när uppsägningsplanerna i Europa samlas på hög, när nedgången i tillväxten i euroområdet bekräftas - 1 procent i stället för aviserade 1,8 procent - och där fällan med stabilitets- och tillväxtpakten slår igen, fortsätter de 15 medlemsstaterna på vägen mot avreglering av järnvägen, energin och flygtrafiken, avregleringen av den sociala tryggheten och flexibiliteten på arbetsmarknaden. Av dessa anledningar vägrar vi att godkänna rådets slutsatser.
Man skulle i dag snarast behöva styra in dessa riktlinjer mot mer demokrati och medborgarkontroll, mer offentlig service, mer social trygghet grundad på solidaritet och mer jämställdhet mellan män och kvinnor samt mellan inhemska medborgare och invandrade.

Moreira da Silva (PPE-DE)
Miljöaspekten är ännu inte tillräckligt integrerad i Lissabonstrategin. Jag anser således att såväl Europeiska kommissionen som medlemsstaterna måste garantera att följande tre mål uppfylls före vårens toppmöte 2004: för det första är utvidgningen av de strukturella indikatorerna som tjänar till bas för bedömningen av medlemsstaternas verksamhet, inklusive nya miljöindikatorer som bedömer den europeiska situationen på områden som vattenresurser, biologisk mångfald, markförstöring, kemisk förorening och livsmedelssäkerhet. För det andra är det viktigt att förnya den europeiska strategin för hållbar utveckling i ljuset av de åtaganden som gjordes på Johannesburgskonferensen och skapa övervakningsmekanismer för att bedöma respekten för Europeiska unionen för världens mål. För det tredje är det viktigt att Lissabonstrategin även när det gäller miljön innehåller en verklig handlingsplan med en politik, mål och tidsplan för genomförande. Många av dessa mål har debatterats under de europeiska toppmötena men har bara kommit halvvägs. Det är dags att inkludera dem i Lissabonstrategin.

Berthu (NI).
Herr talman! Under denna Irakkrigets åttonde dag skulle jag vilja uttrycka min sorg över lidandet bland den civilbefolkning som drabbats av konflikten. Samtidigt tror jag det är nödvändigt att erinra om att Saddam Husseins regim har lett raka vägen till detta resultat genom de massakrer han genomfört, bland annat med hjälp av massförstörelsevapen, och hans oupphörliga förhalningsmanövrar inför kraven på nedrustning och förändrat beteende. Och i dag förvärrar han ytterligare sin situation genom strategin som består i att dra in striderna i städerna, för att ta befolkningen som gisslan och använda den som mänsklig sköld.
Som jag redan sagt kan man beklaga det sätt på vilket debatterna i FN genomförts under de senaste månaderna. Men i dag måste vi uttrycka vår solidaritet med våra allierade, vars trupper är engagerade på fältet och, jag uttrycker det bland annat här, med våra brittiska kolleger. Liksom rådet i Bryssel den 20 mars hoppas vi att detta skall leda till ett fritt och suveränt Irak, vars regim inte utgör något som helst hot vare sig mot grannländerna eller det egna folket.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hur har jag röstat när det gäller den mycket, mycket allvarliga frågan om Irak? Jo, herr talman, den här gången sov jag mycket gott och än en gång drömde jag. Jag såg en boxningsring: de båda boxarna var president George W. Bush och president Saddam Hussein; domare var FN:s generalsekreterare Kofi Annan och Fröken Europa var en pinupflicka som gick runt i ringen i kort-kort kjol och visade en skylt där det stod ?Rond 1?. Bush blev genast nedslagen av Saddam Hussein och förlorade till applåder från all världens pacifister. Detta - att se Bush på mattan - väckte min medkänsla och därför vill jag rusa fram och hjälpa denna cowboy och rösta på ett sätt som uttrycker solidaritet med Förenta staterna som tidigare har räddat Europa från diktatorer.

Posselt (PPE-DE).
Herr talman! Jag beklagar att den här kammaren inte har klarat av att inta en klar ståndpunkt när det gäller Irak. Därför vill jag att min inställning tas till protokollet: Jag anser att detta krig är olagligt, omoraliskt och politiskt kontraproduktivt. Jag anser dessutom att vi måste använda oss av den nuvarande krisen inom utrikes- och säkerhetspolitiken för att ena detta Europa utrikes- och säkerhetspolitiskt, inte gentemot Förenta staterna, men som en självmedveten partner, och det är i dag vår egen skuld att vi fortfarande inte är det!

Procacci (ELDR).
Herr talman! Det är med stor bitterhet, närmast ångest, som jag upplever resultatet från omröstningen i kammaren om detta förslag. Det är dramatiskt att behöva konstatera att även parlamentet, förutom rådet, har beslutat att inte ha någon egen uppfattning. I detta ögonblick är denna tomma kammare en dramatisk symbol för vad vi är i denna internationella kris som just nu visar sina mest vedervärdiga sidor. Detta tecken på maktlöshet kan inte undvika att skapa lidande hos dem som alltid hoppats och som fortsätter att hoppas att Europa skall vara en fyrbåk som visar vägen för balans, framsteg, fred och garanti för respekten för folkens rättigheter och internationell lag på vår planet. Trots att ingen resolution har antagits, så har det förekommit viktiga omröstningar: den viktigaste verkar vara den där parlamentet med bred majoritet har röstat för en gemensam säkerhets- och utrikespolitik, även med utvidgat samarbete. Detta är den enda ljusglimten i bedrövelsen över ett röstresultat som inte hedrar oss.

Nordmann (ELDR).
Herr talman! Jag har inte Fatuzzos talang för att uttrycka de känslor man kan hysa för demokratiernas soldater som i öknen håller på att bekämpa en mångsidig fiende, men också jag skulle vilja säga att jag känner sorg över att vårt parlament inte kunnat uttala sig formellt. Det förhindrar inte att viktiga omröstningar genomförts, vilket Procacci just sagt.
Jag tror att resolutionen från den liberala gruppen var det som mest närmade sig det som skulle ha kunnat vara en ståndpunkt från parlamentet, som framför allt skulle säga nej till varje hysteriskt uttryck som vi för tillfället ser alltför ofta. Jag skall tillägga att EU:s misslyckande, om nu EU har misslyckats, - och denna tomma sal skulle vara ett av symtomen på det - är när det gäller förhandlingarna som ägt rum innan fientligheterna inleddes, säkerligen ett uppenbart misslyckande för det mellanstatliga systemet. Det sätt på vilket våra regeringar främjat nationella ståndpunkter och bilden, äkta eller illusorisk, av ett nationellt intresse jämfört med EU:s visar oss att om kriser kan vara fruktsamma beror det på att vi faktiskt behöver en nystart, en europeisk utrikes- och säkerhetspolitik, och att vi måste finna den i en ny federalism som bör uppfinnas för det sekel som inleds.

Gollnisch (NI).
Herr talman! Med sin gemensamma resolution som är långrandig, förvirrande, tvetydig och hycklande har socialisterna, De gröna och de liberala lagt sig fullständigt. De har lyckats med konststycket att under de nuvarande förhållandena skriva en resolution som inte innehåller ett enda beaktande där man fördömer det anglo-amerikanska militära angreppet och inte en enda artikel där man kräver att det skall upphöra. Deras rättmätiga förtrytelse riktas endast mot de irakiska myndigheterna, som man ber inte använda sina vapen, samtidigt som man i vilket fall som helst lovar dem att ställa dem inför en internationell domstol, vilket gränsar till gyckleri. Men sedan när är det i internationell rätt tillåtet att krossa ett folk med bomber för att byta ut en regering, även om den är auktoritär, liksom alla i regionen för övrigt? Och kan man på detta sätt bryta mot alla mekanismer inom rätten och den kollektiva säkerheten endast till förmån för de starkas godtycklighet? Det är den enda fråga som räknas i dag. Ni har inte velat ställa den. Ni har inte velat ha någon resolution. Det förblir en skam för detta parlament!

Queiró (UEN).
Herr talman! Min inställning till de omröstningar som har hållits i dag om Irakkrisen utgick från en oböjlig solidaritetsprincip. När kriget väl har inletts, oavsett man är för det eller ej, bör tiden förena. När en av medlemsstaterna, Förenade kungariket, befinner sig i krig, är vår plikt att stå vid dess sida. När några av våra allierade i Atlantpakten ber om vår solidaritet bör vi stödja dem, framför allt i svårare ögonblick, för att kunna räkna med dem om vår egen säkerhet skulle hotas.
För dem som anser att resolution 1441 är otillräcklig kan vi påminna om de 16 tidigare resolutionerna och de nära 7 000 inspektörerna som de senaste tolv åren har utfört nästan sju års inspektionsarbete utan några synliga resultat. De som även föredrar att fortsätta med inspektionerna med ett retoriskt hot om att använda styrka, kan vi påminna om att det internationella samfundets splittring som har visat sig i FN:s säkerhetsråd var det bästa vapnet Saddam Hussein har bjudits. De som om än med all rätt, enbart oroar sig för de humanitära konsekvenserna av en väpnad konflikt - och det gör vi alla - oroar oss över den hårda verklighet som den irakiska befolkningens sedan decennier lider av med en kontinuerlig och tyst etnisk rensning och de fruktansvärda konsekvenserna av en despotisk, grym och oförutsägbar diktator. Vi vill alla enhälligt ha fred, så snart som möjligt, men den fred jag längtar efter är en fred i säkerhet, utan terroristhot eller hot om användning av massförstörelsevapen, i frihet inte bara för oss utan också för irakierna och med en välfärd som delas med den som mest behöver den.

Alavanos (GUE/NGL)
Det grekiska ordförandeskapet för rådet vidhåller att det tar ett stort steg framåt för att överbrygga de stora motsättningar om Irakfrågan som råder inom Europeiska unionen. Ordförandeskapet glömmer de oskyldiga offren i Bagdad, den obarmhärtiga belägringen av Basra och strömmarna av blod, och talar i stället om vem som skall styra Irak efter kriget, Förenta staterna eller FN. Detta är i själva verket ett steg bakåt, till 1800-talet och början av 1900-talet, när Frankrike, Förenade kungariket och Spanien grälade och köpslog om vem som skulle kontrollera Marocko, Libyen och Egypten.
Europeiska unionen får inte dra sig undan från vad som händer; unionen måste begära att detta olagliga krig upphör enligt med artikel 11 i fördragen, där det står att unionens utrikespolitik måste överensstämma med principerna i Förenta nationernas stadga, och den måste fördöma Förenade kungarikets regering.
Tony Blair förbereder sig naturligtvis för att resa till Aten om några dagar, för att underteckna anslutningsfördraget med de tio nya medlemsstaterna den 16 april. Han skulle göra bäst att hålla sig därifrån. För det grekiska folket är han en persona non grata. Om han kommer, om den blodbefläckade angriparen av Irak sätter sin fot på den grekiska jorden, som är genomsyrad av kampen för frihet, kan han vara säker på att han aldrig kommer att glömma det mottagande som det grekiska folket har i beredskap för honom, ett fredligt välkomnande naturligtvis, men med flaggviftande och röster som höjs i sång.

Alyssandrakis (GUE/NGL)
Oberoende av det faktum att Europaparlamentet till slut inte var i stånd att anta en resolution om Irak, är det sätt som majoriteten av parlamentsledamöterna röstade om de enskilda ändringsförslagen indikativt för hur parlamentet väljer att behandla denna nya yttring av imperialistisk grymhet. 
Alla ändringsförslag som handlade om att fördöma kriget som orättfärdigt och olagligt, och i vilka medlemsstaterna uppmanades att inte tillhandahålla resurser till angriparna, förkastades. I en aldrig förut skådad förvrängning av sanningen, röstade till och med en majoritet av ledamöterna emot ändringsförslag, i vilka det uppenbara helt enkelt konstaterades: att detta krig förs utan stöd av FN, att de flesta medlemsländerna i säkerhetsrådet motsätter sig det och att det har sporrat miljoner människor att gå ut på gatorna i dagliga protester.
De ändringsförslag som antogs visar att det enda Europaparlamentet ät intresserat av är den så kallade återuppbyggnaden av Irak, det vill säga fördelningen av krigsbytet, och vidare militarisering av EU genom stärkande av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken.
Ju mer de amerikanska och brittiska imperialisterna befläckar sina händer med det irakiska folkets blod, desto mer kommer de så kallade moderata europeiska imperialisternas masker att falla. Den enda motståndaren som kan få slut på kriget och omstörta de makter som stöder det, är den anti-imperialistiska gräsrotsrörelsen.

De Keyser (PSE)
Jag röstade emot kompromissresolutionen om Irak eftersom den innebar en tillbakagång jämfört med den ståndpunkt som parlamentet intog den 30 januari. Den nya resolutionen fördömer inte den ensidiga militära interventionen utan FN:s godkännande, vilket i mina ögon är grundläggande. Vissa ledamöter förefaller mer känsliga för maktens språk, och det fullbordade faktum som detta krig utgör, än för internationell rätt och den offentliga opinion som demonstrerar på gatan.
Om Europaparlamentet, vid ett tillfälle när Bagdad krossas under bomber och internationell rätt kränks, nöjer sig med att beklaga kriget, beklaga att inspektionerna inte fortsatt, eller nöjer sig med att be de krigförande att inte använda massförstörelsevapen skulle det med all säkerhet ha gjort våra medborgare bestörta. Det är bättre med ingen resolution alls än en haltande kompromiss.

De Rossa (PSE)
Jag vill framföra min absoluta avsky för kriget mot Irak, vilket strider mot folkrätten och naturlig rättvisa. Ensidiga insatser från Förenta staternas och Förenade kungarikets sida är ett hot mot världsfreden och undergräver Förenta nationernas inflytande.
Jag är djupt besviken på vissa medlemsstater och kandidatländer som bidrar med militärt stöd i konflikten. Vidare är jag besviken på den hycklande ståndpunkt som den irländska regeringen har intagit. Man skyltar med ett låtsat engagemang för neutraliteten samtidigt som man tillåter att amerikanska plan använder Shannon-flygplatsen, trots att det irländska folket klart och tydligt fördömer de insatser som dessa plan är inbegripna i.
Jag uppmanar parlamentet att kräva ett omedelbart slut på detta olagliga krig. Parlamentet borde begära att FN:s säkerhetsråd skall sammankalla till möte så att man kan ta kontroll över situationen och ge generalsekreteraren mandat att vidta åtgärder för att få slut på kriget. Förenta nationernas säkerhetsråd bör dessutom godkänna att människorättsobservatörer utplaceras runtom i Irak. De irakiska och kurdiska myndigheterna bör ge observatörerna oinskränkt tillträde och bör samarbeta med dessa för att skydda den irakiska befolkningen, däribland den kurdiska befolkningen i norra Irak, som nu löper risk att utsättas för ett turkiskt angrepp.

Ducarme (ELDR)
Ett snabbt slut på fientligheterna i Irak är i högsta grad önskvärt, liksom behovet av att så mycket som möjligt minska de omgivande skadorna. I detta sammanhang uttalar vi oss till förmån för att ett humanitärt program snabbt skall inrättas, som utan dröjsmål kan hjälpa det irakiska folket. I ett längre perspektiv vill vi att ett förslag till återuppbyggnad av Irak skall förberedas, under Förenta nationernas överinseende.
Vi anger även att de turkiska myndigheterna måste förbinda sig att inte ta några initiativ som kan intensifiera en ny konflikt norr om Irak.

Figueiredo (GUE/NGL)
Trots den humanitära tragedi som kriget mot Irak håller på att förorsaka, antog tyvärr inte Europaparlamentets majoritet vår grupps förslag om att fördöma detta orättfärdiga, obefogade och olagliga krig som beslutats ensidigt, genom att fullständigt kränka den internationella rätten och mot befolkningsmajoriteten i hela världen.
Även förslagen som krävde ett slut på bombningarna för att återvända till den internationella rätten förkastades. Också de förslag förkastades som uttryckte att detta krig är en katastrof för hela regionen och för hela världen då det utgör ett hot mot den internationella säkerheten och medför risken för permanent instabilitet i regionen, en uppdelning av Irak och tillspetsning av spänningarna, inklusive en ökad terrorism.
Det som då kvarstod var så litet att det är bättre att vidhålla ståndpunkten från den 30 januari där majoriteten av Europaparlamentets ledamöter uttryckte att FN skulle vara kvar i centrum för den internationella ordningen och klart fördömde ett ensidigt krig.
Vi kommer att fortsätta att kämpa emot kriget, för att stoppa det genast och sträva efter fred.

Howitt (PSE)
Jag hade hoppats att Europaparlamentet skulle göra sitt jobb och överbrygga skillnaderna mellan våra länder i denna tid av internationella kriser, och liksom övriga rationella ledamöter av denna kammare anser även jag att alla tänkbara åtgärder måste vidtas för att förhindra ett krig närhelst så är möjligt. Men när man antog ett ändringsförslag som uttryckligen fördömer det beslut som redan har fattats om att ingripa militärt, fann jag det omöjligt att ställa mig bakom ett sådant förslag. 
Europaparlamentets ledamöter borde istället ha blickat framåt mot vår gemensamma uppgift att så snabbt som möjligt få slut på konflikten och i största möjligaste mån begränsa antalet döda och sårade, att få till stånd humanitär hjälp till den irakiska befolkningen och utarbeta planer för en återuppbyggnad av landet under Förenta nationernas starka ledning.
Europa kommer inte i någon större omfattning att påverka Förenta staterna eller världspolitiken om vi inte lyckas lösa våra meningsskiljaktigheter och tala med en röst. Det är den viktigaste lärdomen av dagens misslyckande med att finna en godtagbar gemensam resolution.

Krivine och Vachetta (GUE/NGL)
Vi har röstat emot den gemensamma resolutionen från Verts/ALE, PSE och ELDR, av den enkla anledningen att när Bagdad krossas av bomber förekommer i resolutionen inget som helst fördömande av det anglo-amerikanska angreppet. I resolutionen ägnas i stället större delen av kritiken åt Irak och man beklagar sig över spänningarna med Förenta staterna. Man anser exempelvis att de krigförande länderna skall avstå från att använda oproportionerligt våld som kan orsaka ett stort antal civila offer. Som om detta krig, avsett att säkerställa den amerikanska imperialismens kontroll over den irakiska oljan, skulle vara ett ?rent? krig. Antalet civila offer som officiellt dött under denna första vecka påminner oss om att det inte alls är så. Den katastrof som utspelas i Mellanöstern förtjänar något annat än hyckleri eller fromma förhoppningar.
Vi är förvånade over att se att en sådan resolution kunnat föreslås av parter som hittills påstått sig vara emot detta orättvisa, olagliga och oberättigade krig och som deltar i demonstrationerna mot kriget.
Vi för vår del behåller samma attityd i Europaparlamentets kammare som på gatan. De miljontals människor som demonstrerat över hela världen de senaste veckorna och som återigen kommer att stiga ut på gatorna den 29 mars visar vägen för hur detta krig skall stoppas.

Meijer (GUE/NGL)
Vi har vetat i ett och ett halvt år att Förenta staternas president Bush vill ha krig. Nu när kriget pågår verkar många politiker glömma sina invändningar. De beklagar att amerikanerna handlar utan FN:s stöd, men vill nu visa att de förblir vänner. Uppmärksamheten läggs på att på nytt utveckla en gemensam utrikespolitik i EU och gemensamma militära åtgärder. Man talar helst inte något mer om katastrofen för den irakiska befolkningen som sedan många år lider under krig, isolering och embargo, utan enbart om återuppbyggnaden efter kriget. Naturligtvis behöver ingen sörja när den grymme diktatorn Saddam försvinner. Detta hade kanske lyckats redan för länge sedan om Europa, Förenta staterna och Ryssland inte hade levererat några vapen till honom. Om hans efterträdare kommer att bli bättre för det irakiska folket vet vi inte, men han kommer säkert att vara bättre för oljeleveranserna till Förenta staterna. Kurderna vill ha frihet, men chansen att frigöra sig från Irak får de inte av Amerika. Jag är rädd för att det enda resultatet av en eventuell amerikansk seger kommer att bli att Förenta staternas regering oftare kommer att föra krig mot utifrån deras ståndpunkt fientliga regimer. Därför måste detta krig stoppas innan det är för sent. Den majoritet som avvisar ett avbrytande av kriget gör sig medskyldig. Det bästa är att det inte kommer något yttrande till stånd över huvud taget nu.

Muscardini (UEN)
När det gäller de dramatiska händelserna i Irak kan Europaparlamentet inte fortsätta att inta olika ståndpunkter av ideologiska och opportunistiska skäl. På flera punkter, i flera av de resolutioner som lagts fram, finns det klara sprickor mellan det som är en partsinlaga och det som i stället borde vara ett politiskt budskap som skulle kunna bidra till att skapa fred, utrota en blodbesudlad diktatur och påbörja återuppbyggnaden under FN:s beskydd. För att klara det måste man genast börja arbeta för att lindra plågorna för barn och gamla.
Vi avvisar, ännu en gång, partsinlagorna från dem som alltid och till varje pris känner att de företräder ett visst politiskt block och som av partipolitiska skäl blockerar möjligheterna att uppnå en gemensam ståndpunkt.

Ribeiro e Castro (UEN)
Min inställning är ganska klar enligt hur jag röstade i de många omröstningarna och korsomröstningarna om de olika resolutionsförslagen.
Ingen kan längre komma och säga att det finns ?en europeisk ståndpunkt? i denna fråga och att det var en annan regerings beslut som splittrade EU. Problemet är oerhört allvarligt och komplext och går inte att förena med varken demagogi eller med en överflyttning av ansvaret mellan medlemsstaterna. Och inte heller med utpressningsförsök eller interna tvång i unionen.
Att Europaparlamentet inte heller lyckats anta någon ståndpunkt om Irakkrisen just i det aktuella sammanhanget, visar vilka verkliga svårigheter vi har, och vi kan bara övervinna dem när det finns en ömsesidig respekt för dessa skillnader och för allvaret i dessa skillnader, och överge den olyckliga vänsterinriktade oansvarigheten, det pacifistiska drömmeriet och de nya farliga impulserna mot en viss centraleuropeisk anda.
Man kan hålla på och svamla hur mycket man vill om det påstådda ?amerikanska imperiet?, men det är helt klart att en gemensam ståndpunkt i Europa på internationella områden och frågor av denna art aldrig kommer att skapas genom en återgång till mellaneuropeiska imperiers manier eller genom förhastade viljeinriktningar
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Scallon (PPE-DE)
Under en debatt om situationen i Irak som ägde rum i går sade en aktad fransk kollega att det knappast var rätt tid att ägna sig åt förebråelser när män, kvinnor och barn dör i detta tragiska krig.
Det är dags att fokusera intresset till de humanitära behoven hos detta sedan många år lidande folk och till återuppbyggnaden av detta vackra land. Vi måste engagera oss för att ge bästa möjliga stöd, både ekonomiskt och på andra sätt, för att uppnå detta mål.
När vi ägnar oss åt detta måste vi se till att visa största respekt för de olika religiösa traditioner som finns i detta land och för denna gamla civilisation som har betytt så mycket för världen. Det är möjligt att ord inte kan åstadkomma särskilt mycket för att bidra till en lösning på konflikten. För dem av oss som känner sig som hjälplösa åskådare, har påven Johannes Paulus II, en av världens största ledare som hela tiden har stått den muslimska gemenskapen bi, uppmanat oss att fasta och be för ett snabbt slut på detta krig.

Souchet (NI)
De olika förslagen till resolution om situationen i Irak har avvisats det ena efter det andra av Europaparlamentets ledamöter, som inte kunnat komma överens om någon tydlig ståndpunkt när det gäller en fråga som ändå är grundläggande för vart och ett av våra folk.
I likhet med andra EU-institutioner förefaller därför Europaparlamentet alltså som en utmärkt plats för motsägelser och vanmakt. Det borde få dem i konventet att fundera som vill ge det ännu mer makt. Simitis sade i går att Europeiska rådet i Bryssel noga hade undvikit att ta upp problemets kärna. Inriktningen på rösterna i dag i parlamentet inte bara försvagar den inriktning som den senaste resolutionen återspeglade, den betonar också omfattningen och det radikala i motsättningarna som skiljer de olika folken i Europa åt när det gäller den internationella situationen. Vi är långtifrån ett påstått europeiskt folk, eller en s.k. europeisk allmän opinion, som skulle anses återspegla Europaparlamentet. Det omöjliga i att fastställa en ståndpunkt om Irak visar tydligt att Europaparlamentet, om det kan vara ett användbart forum för diskussioner och utbyte, inte kan bli en relevant plats för att utforma politik. Utrikespolitiken förblir helt uppenbart ödet för folken och nationalstaterna som personifierar viljan.

Vairinhos (PSE)
Min nedlagda röst beror på att den framlagda resolutionen inte är mer stringent i förhållande till den amerikanska ståndpunkten om bruket av förebyggande angrepp.
Jag vill framhålla den solidaritet vi måste visa det irakiska folket och familjemedlemmarna till de unga amerikanska och brittiska militärer som har dödats i detta orättfärdiga krig.

Ahern (Verts/ALE).
Herr talman! Jag välkomnar en sträng politik för att begränsa användningen av bekämpningsmedel. Enligt Världshälsoorganisationen ger dessa årligen upphov till ett stort antal sjukdomsfall och till och med dödsfall runtom i världen, och användningen av bekämpningsmedel ökat stadigt. Denna lagstiftning kommer att minska de risker som bekämpningsmedel ger upphov till för människans hälsa och miljön och har som mål att inom ett årtionde halvera mängden bekämpningsmedel. Detta mål kan endast uppnås genom att man inrättar en ram för skatter och andra avgifter som bekämpningsmedel beläggs med och jag stöder den plan som syftar till att hindra medlemsstaterna från att minska momsen på bekämpningsmedel. De som framställer eller importerar dessa ämnen bör ta på sig ansvaret för att återvinna och garantera en säker hantering av alla bekämpningsmedelsförpackningar och bekämpningsmedel efter sista förbrukningsdag samt återkallade bekämpningsmedel. Att minska nivåerna av skadliga aktiva ämnen och att framför allt ersätta de farligaste ämnena med säkrare, icke-kemiska alternativ och att uppmuntra odling utan användning av bekämpningsmedel är andra mål som jag varmt välkomnar.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! Det är verkligen positivt att Europa försöker begränsa användningen av de skadliga tillsatser som används i jordbruket för att döda parasiter och för att göra skördarna av frukt, grönsaker och andra produkter från jorden så rikliga som möjligt, så vi kan producera så stora kvantiteter som möjligt. Men då undrar jag följande, och undrar inte ni det också, herr talman, och undrar inte framför allt De gröna det: varför inte intensifiera forskningen och utnyttja vetenskapen inom jordbruket för att skapa genetiskt modifierade organismer, GMO, för att få fram växter, frukter och jordbruksprodukter i stor mängd och med bästa kvalitet, som är motståndskraftiga mot skadedjur, något som skulle göra att vi inte behöver använda de verkligt farliga bekämpningsmedlen?

Andersen, Bonde, Krarup och Sandbæk (EDD)
Vi har i dag röstat för Van Brempts betänkande, men anser det viktigt att påpeka att bekämpningsmedel inte ens vid användning i reducerad omfattning kan anses som ett hållbart alternativ. Hållbar användning av bekämpningsmedel innebär ett godkännande av giftspridning.
När det gäller det konkreta förslaget har vi följande kommentarer:
Gränsvärdet bör omfatta summan av flera olika bekämpningsmedel och deras nedbrytningsprodukter.
Intäkten från avgifterna bör i första hand användas till upprensning enligt principen att förorenaren skall betala.
Oavsett i vilket led av produktionsprocessen man använt bekämpningsmedel, bör det anges på slutprodukten.
Slutligen bör det alltid finnas möjlighet att vara föregångsland, vilket innebär rätt att hålla fast vid och införa förbud mot användning av bekämpningsmedel, bland annat berättigat på grund av en nationell bedömning av försiktighetsprincipen.

Goebbels (PSE)
Jag stödde Jan Mulders ändringsförslag som syftade till att avskaffa punkt 30 i betänkandet av Van Brempt, eftersom jag anser att det är löjligt att framhärda i att hänvisa till försiktighetsprincipen när det handlar om genetiskt modifierade organismer. Sedan tolv år framgår i flera delar av världen att man kan minska användningen av bekämpningsmedel med hjälp av genetiska förbättringar och inget visar att de genetiskt modifierade organismerna inte skulle utgöra ett hållbart alternativ inom jordbruket.
Europa har upplevt galna kosjukan, dioxinkycklingar och andra delikatesser av detta slag. I övriga världen produceras på över 50 miljoner hektar genetiskt förbättrade växter med färre kemiska produktionselement och färre bekämpningsmedel, och det finns inga vetenskapligt bevisade kontraindikationer.

Grossetête (PPE-DE)
Jag röstade för detta betänkande. Det är nödvändigt att erinra om att det här framför allt handlar om ett folkhälsoproblem. Allt fler sjukdomar är sannolikt knutna till alltför stor användning av bekämpningsmedel. Det är lämpligt att utöva påtryckningar på de olika berörda aktörerna för att på ett avgörande sätt minska användningen av dessa bekämpningsmedel och för att rationalisera den.
Användningen av alternativa lösningar för att skydda odlingarna bör uppmuntras så långt som möjligt. Vi känner till ansvaret hos de verksamma inom jordbruket, vars ambition är att uppnå optimal kvalitet på sina produkter till bevarade levnadsvillkor.
Det handlar om stora miljöfrågor: Vatten- och jordkvaliteten lider allvarligt av att bekämpningsmedel används i alltför stor utsträckning, med ofta dramatiska och ibland okända återverkningar på människans hälsa.
Forskningen på detta område måste absolut fortsätta. Det förefaller mig därför alltför tidigt att på forskningens nuvarande stadium bortse från användningen av genetiskt modifierade organismer i kampen mot skadliga organismer.
Strikta och oberoende kontroller tillsammans med en lyckad tillämpning av dessa nya metoder kommer att göra det möjligt att utveckla ett förnuftigt ekologiskt jordbruk!

Hyland (UEN)
Det huvudsakliga målet med strategin är att minska bekämpningsmedlens inverkan på människans hälsa och på miljön. Bekämpningsmedel är dyra och jordbrukarna använder dem endast om så är nödvändigt. Vi får inte glömma bort att bekämpningsmedel spelar en viktig roll i det moderna jordbruket: en effektiv användning av bekämpningsmedel kan öka skördarna och bidra till att upprätthålla en hög livsmedelsstandard och livsmedelskvalitet. Bekämpningsmedlen spelar en viktig roll i dessa för de europeiska konsumenterna så viktiga frågor.
Förslaget om att minska användningen av bekämpningsmedel med 50 procent bygger inte på vetenskapliga uppgifter. Det är en siffra som är gripen ur luften och ger intryck av att bekämpningsmedel är skadliga i sig. Så är absolut inte fallet.
En minimering av riskerna uppnås på bästa sätt genom att man förbättrar kontrollen av distributionen och användningen av bekämpningsmedel, och genom att man ersätter de farligaste ämnena med säkrare alternativ. Även utbildningsprogram spelar en viktig roll för införandet av alternativa odlingsmetoder. En möjlighet vore att för detta ändamål utnyttja medel från den andra pelaren i den gemensamma jordbrukspolitiken.
Vi måste dessutom komma ihåg att det redan finns ett regelverk för utsläppande på marknaden och användning av växtskyddsprodukter inom den befintliga lagstiftningen. En eventuell framtida strategi måste vara förenlig med det befintliga regelverket.

Moreira da Silva (PPE-DE)
Jordbruket i Europeiska unionen är alltmer beroende av bekämpningsmedel (327 000 ton under 1999). Även om man förstår vikten av dessa ämnen i kontrollen av skadedjur och sjukdomar finns det faktiskt alternativ, nämligen inom ramen för det ekologiska jordbruket. Tanken på att det inte existerar ett lönsamt jordbruk utan ett intensivt användande av bekämpningsmedel är bara sann när man inte räknar in miljökostnaden i produkternas slutpris. Bekämpningsmedlen innebär enorma kostnader för miljön (förorenat grundvatten, förlorad biologisk mångfald) och för folkhälsan (endokrina störningar, sterilitet, cancer). Det är värt mödan att påminna om att bekämpningsmedlen varje år enligt Världshälsoorganisationen gör tre miljoner människor sjuka och dödar 220 000 människor i världen. Jag välkomnar därför detta meddelande från Europeiska kommissionen och Van Brempts betänkande, för att se över den europeiska lagstiftningen om användning av bekämpningsmedel. I denna framtida lagstiftning är det viktigt att fastställa mål, tidsplaner och medel som garanterar att målet om att minska användningen av bekämpningsmedel med 50 procent till 2010 uppfylls.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jag avstod i omröstningen om detta betänkande, trots att jag anser att det i allmänhet går i rätt riktning när det gäller att uppfylla de ambitiösa mål som beslutades av Europeiska rådet i Göteborg om att främja en hållbar utveckling och upphöja den till ett kriterium som skall genomsyra alla gemenskapsåtgärder. I sitt yttrande säger utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling att ?meddelandet är grundat på en undersökning som genomförts av nederländska myndigheter, utan att myndigheterna i samtliga medlemsstater konsulterats. Det återspeglar således miljöproblematiken inom ramen för ett bestämt produktionssystem, utan att de beskrivna åtgärderna på något sätt har anpassats till de särskilda förhållandena i de olika europeiska regionerna?.
Jag anser dock att det går för långt när det i något orealistiska termer anger vissa förbud. Och när det gäller en användning av skattemekanismer med en tillämpning av avskräckande avgifter, hyser jag de största reservationer inför denna logik med gemenskapsbeskattning, vilken som bekant undantas från Europeiska unionens behörighet och uppgifter. Jag är också mot tankarna som tas upp om att inkludera de genetiskt modifierade organismerna här då de genom sin speciella natur förtjänar en specifik hantering.
Jag välkomnar dock föredragandens förslag om att inrätta databaser med nationella övervakningsuppgifter och alla tillgängliga icke-kemiska alternativ...
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Andersen, Bonde och Sandbæk (EDD)
Vi röstar för beslutet trots att vi principiellt inte anser att detta är en angelägenhet för Europeiska unionen. Men då ärendet redan sedan tidigare ryms inom Europeiska unionen och det rör sig om en ändring av en redan befintlig föreskrift, vill vi inte rösta emot att besättningsmedlemmar skall få det stöd de är berättigade till.

Fatuzzo (PPE-DE).
Som ni förmodligen mycket väl vet, herr talman, så är jag här eftersom jag röstades in på listan för det italienska Pensionärspartiet. Jag måste säga, även om det inte är ett av de ämnen jag i regel talar till pensionärerna om, att jag och Pensionärspartiet är för en europeisk åklagare, men först sedan det har skapats en europeisk straffrätt och en europeisk straffprocessrätt. Jag hörde en italiensk parlamentsledamot säga till en annan italiensk parlamentsledamot: ?Varför är vi emot en europeisk åklagare?? ?Men det är väl självklart! Åklagarna i Italien - som vi ofta kritiserar för att de många gånger är alltför partiska - är säkerligen bättre än de europeiska åklagarmyndigheter och de europeiska åklagare som skulle bli resultatet av detta direktiv!? Därför har jag ansett det vara lämpligt att ställa in mig i ledet, för rättssäkerheten är sannerligen det viktigaste skyddet för medborgarna, avsett var de befinner sig i världen.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Karlsson, Sandberg-Fries (PSE)
Vi har röstat för betänkandet som syftar till att inrätta en europeisk åklagare. Det är viktigt att det finns en övernationell åklagare som kan skydda EU:s ekonomiska intressen. Dagens system leder alltför ofta till problem på grund av att medlemsländerna har olika regler. Det behövs därför en europeisk åklagare som på ett effektivt sätt kan bekämpa bedrägerier riktade mot EU:s ekonomiska intressen.
Än så länge är det för tidigt att uttala sig om vilka exakta regler som skall gälla för denna åklagare, men vi är positiva till att diskussionen har inletts. Redan nu är det dock viktigt att betona att EU:s åklagare endast skall ägna sig åt att skydda EU:s ekonomiska intressen och inget därutöver.

Berthu (NI)
Vi röstade emot Theatos betänkande eftersom inrättandet av en europeisk åklagare framför allt skulle användas för att öka Bryssels makt.
Denna målsättning förklarar sannolikt kommissionens otroliga envishet för att få detta förslag att göra framsteg. Kommissionen lade faktiskt fram det redan vid regeringskonferensen som hade till uppgift att utforma Nicefördraget, och konferensen avvisade då erbjudandet. Regeringarna hade då valt den mycket klokare vägen med Eurojust, som innebär ett bättre samarbete mellan de nationella rättsliga systemen, utan någon överstatlig karaktär.
I dag upprepar kommissionen sin begäran med en grönbok för samråd och Europaparlamentet följer naturligtvis hack i häl. Tyvärr - för dem - har den arbetsgrupp som är behörig i konventet varit alltför splittrad och inte antagit förslaget. Som om det bara gällde det! Presidiet tog upp det igen på eget initiativ och införde det automatiskt i sitt förslag till europeisk konstitution.
Bakom denna envishet avtecknar sig ännu en gång en enkel kamp för makten. I federalisternas ögon skulle den huvudsakliga fördelen med en europeisk åklagare vara att hon eller han kör in en kil i de nationella rättssystemen och dra med sig reformer i en kedjereaktion, till dess att de införlivats fullständigt. Vi bör i stället hävda idén med ett nätverk av nationella system som samarbetar sinsemellan.

Cederschiöld, Grönfeldt Bergman, Stenmarck och Wachtmeister (PPE-DE)
Vi som är medlemmar av moderaterna vill förtydliga att vi ställer oss bakom inrättandet av en åklagare för brott mot gemenskapens ekonomiska intressen. Vi kan däremot inte ställa oss bakom inrättandet av en allmän europeisk åklagare med vidare befogenheter.

Morgan (PSE)
Labourpartiet i Europaparlamentet anser att vi i egenskap av Europaparlamentariker har en skyldighet att värna om de europeiska skattebetalarnas pengar.
Vi anser att den gradvisa metoden för att komma till rätta med bedrägerierna inom EU har varit otillräcklig, och även om vi stödjer inrättandet av Eurojust och OLAF och är för ett stärkande av revisionsrätten och lagstiftningen mot bedrägerier, anser vi inte att dessa åtgärder kommer att lösa problemet med åtal av bedrägerier inom EU.
Den europeiska åklagarens roll bör begränsas till att endast omfatta skydd av EU:s finanser. Vi tror inte på inrättandet av ett europeiskt rättsligt område.
Den europeiska åklagarens roll bör vara att samordna åtalet, medan medlemsstaten bör ansvara för själva åtalet. Medlemsstaten skall då vara skyldig att inleda ett åtal.
Trots förbehåll beträffande vissa detaljer i grönboken, anser vi att det är viktigt att hålla dörren öppen för att inrätta en europeisk åklagare innan utvidgningen äger rum, och de ytterligare svårigheter det innebär att åtala bedrägerier i tio nya länder.
Om vi menar allvar med att skydda Europeiska unionens ekonomiska intressen måste vi acceptera att det nuvarande systemet inte fungerar, och fram till det att det finns ett alternativ till detta system måste vi ställa oss bakom detta betänkande.

Muscardini (UEN)
Mot bakgrund av konventets arbete kring rättsliga frågor och säkerhet riskerar förslaget om en europeisk åklagare att öka klyftan mellan olika ståndpunkter som redan framkommit inom konventet.
Behovet av ett gemenskapsorgan för att ta itu med och bekämpa det specifika problemet med bedrägerier riktade mot gemenskapen kan lösas genom Eurojust, vars förstärkning i allt högre grad verkar framstå som en nödvändighet.
Av den anledningen instämmer vi i andemeningen i en del av förslaget, dvs. nödvändigheten av ett gemenskapsinstrument, men vi stöder inte det instrument som valts, och följaktligen lägger vi ned vår röst.

Raschhofer (NI)
Bedrägerierna inom EU orsakar varje år skador om cirka 1 miljard euro. Trots förbättringar inom bedrägeribekämpningen är det rent omöjligt att få kontroll över missbruket respektive den oriktiga användningen av EU:s pengar.
Jag vill här upprepa min gamla kritik att missbruket finns inbyggt i systemet på grund av strukturerna. Den intelligenta skojaren ligger alltid steget före myndigheten. Därför tror jag också att det är nödvändigt med långtgående reformer. Dessutom är det svårt för medborgaren att begripa att man å ena sidan sammanställer nationella sparbudgetar, och att å andra sidan EU-pengar bara försvinner någonstans. Just med tanke på utvidgningen får detta problem ytterligare en dimension.
Jag stöder uttryckligen de åtgärder som Theato föreslagit i sitt betänkande, men jag håller fast vid att man bara genom grundläggande reformer när det gäller EU:s stöd kan gå till roten med problemet.

Ribeiro e Castro (UEN)
Trots att jag anser det vara angeläget att kontrollera allvarliga oegentligheter i förvaltningen, användning och skydd av gemenskapens ekonomiska intressen och övertygelsen om att unionens mål och värderingar inte kan uppfyllas utan att bekämpa bedrägerierna, vilket förtjänar en sammanhållen politik, röstade jag emot detta betänkande.
Principöverensstämmelsen om behovet av att möta denna brottslighet tillåter inte något förakt för de olika nationella rättsliga lösningarna i de olika medlemsstaterna, utifrån sina system och rättstraditioner och ännu mindre tillåter det att man misskrediterar deras möjligheter att skipa rättvisa, i samarbete om det är nödvändigt (artikel 31 i Fördraget om Europeiska unionen).
Försöket att suga upp medlemsstaternas funktioner som görs i betänkandet, genom åberopandet av argument om effektivitet och under förevändning att bekämpa den ekonomiska brottsligheten utgör enligt min mening ännu en av de envisa federalistiska inriktningarna, där man förkastar andra möjliga och effektiva lösningar och försummar medlemsstaternas grundläggande och oersättliga roll som ledare för det europeiska bygget och privilegierade rättsutövare.
Det erkända syftet att skapa ett europeiskt straffrättsligt och processrättsligt system som går långt utöver detta betänkandes räckvidd (och fördragets bestämmelser) är ett konkret bevis på detta, utan att det förs någon långtgående och djup debatt eller seriös diskussion om allt vad detta innebär.

Sacrédeus (PPE-DE)
Jag röstade för betänkandet. Anledningen till mitt ställningstagande är det tragiska faktum att bedrägerierna mot EU varje år uppgår till ca en miljard euro. Dessutom ökar detta belopp varje år.
Lagföringen hindras av det faktum att de nationella systemen är så olika. Dessutom försummar medlemsstaterna uppenbarligen att beivra bedrägerierna. Något måste göras. Därför vore det ett riktigt och nödvändigt steg att inrätta ett särskilt åklagarämbete för att bekämpa ekonomisk brottslighet mot EU.
Jag har röstat emot punkt 1 om: ?? gemensamma straffrättsliga föreskrifter och processrättsliga regler i brottmål för Europeiska unionen.? Samma sak gäller punkt 4: ?Europaparlamentet anser att man utöver ett europeiskt område med frihet bör upprätta ett europeiskt rättsligt område?. I båda dessa fall är kraven alltför långtgående och inkräktar på medlemsstaternas utövande av rättsskipningen.
Punkt 21, sjunde strecksatsen, öppnar upp för att nuvarande system, ?om det är tillbörligt, utvidgas till att gälla andra brott?. Formuleringen möjliggör att en framtida europeisk åklagares mandat utvidgas till nya ansvarsområden, utöver ekonomiska brott mot EU. Förutom att detta är ett principiellt mycket tveksamt förslag behöver det utredas grundligt innan det över huvud taget presenteras.

Theorin (PSE)
Förslaget till en gemensam åklagare för ekonomiska brott är första steget mot en gemensam åklagare även för andra brott, vilket jag inte kan acceptera. Det finns i dagsläget ingen anledning att inrätta en europeisk åklagare. Det är viktigare att utvärdera vad det mellanstatliga samarbetet har lett till. Det är dessutom för tidigt att utvärdera Eurojust som verkar fungera bra. Det är också möjligt att ytterligare fördjupa det mellanstatliga samarbetet på detta område.

Talmannen.
Omröstningen är avslutad.

Talmannen.
Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
(Sammanträdet avslutades kl. 13.00.)

