Femte sammanhållningsrapporten och strategin för sammanhållningspolitiken efter 2013 - Genomförandet av sammanhållningspolitikens program 2007-2013 - Programmet för städer i Europa och dess framtid i sammanhållningspolitiken - Mål 3: En framtida dagordning för gränsöverskridande, transnationellt och interregionalt samarbete - Ökad effektivitet för Eruf och andra strukturfonder (fortsättning på debatten)
Talmannen
Vi fortsätter nu med debatten om betänkandena om sammanhållningspolitiken.
Oldřich Vlasák
Herr talman! Jag vill till att börja med tacka alla mina ledamotskolleger för det utmärkta samarbetet och för en mycket konstruktiv debatt. Jag vill avsluta med två rätt så provokativa kommentarer till diskussionen som helhet.
Strukturfonderna inrättades främst för att jämna ut skillnader mellan enskilda regioner, och de bör därför framför allt riktas mot EU:s minst utvecklade delar, dvs. mot mål 1 (konvergens). De rikare regionerna kommer att gynnas av detta genom ökade marknadsmöjligheter för sina produkter och tjänster. Å andra sidan bör vi avvisa alla föreslagna försök att öka investeringarna i mål 2-regioner, eller att skapa en stark övergångskategori av regioner utan ekonomisk expertis. Jag ser inget skäl till den oändliga omfördelningen av pengar från rika till rika. En särskild övergångsmekanism mellan mål 1 och mål 2 ser jag däremot som ett lämpligt komplement.
För det andra anser jag att det är väsentligt att vi utnyttjar fonderna för att undanröja marknadssnedvridningar. Om en affärsman får bidrag för att uppföra en fabriksbyggnad och en annan inte får det kommer det helt logiskt att leda till att marknaden snedvrids. Den andre måste då inkludera kostnaden för att uppföra fabriksbyggnaden i priset på produkterna han säljer, och hans priser kommer då givetvis att bli högre, eller hans vinster lägre. Det vore mycket bättre om de enda slutliga stödmottagarna var offentliga förvaltningsorgan, dvs. staten, regionerna, prefekturer, städer och byar, som skulle investera pengarna i tillväxtåtgärder. Jag inser att en sådan radikal förändring är omöjlig. Men det är möjligt att åtminstone prova denna lösning och ta ett litet steg i den riktningen. Det skulle, med Neil Armstrongs uttryckssätt, vara ett litet steg för EU-fonderna men ett jättekliv för EU:s ekonomi.
Marie-Thérèse Sanchez-Schmid
Herr talman! EU är i dag i kris: det råder finansiell, makroekonomisk, social och moralisk kris. Medborgarna uppfattar EU som en fiende som reglerar och inför drastiska åtstramningsåtgärder. De ser inte vad unionen gör för att investera, stödja tillväxt, integrera dem med sämre möjligheter och kompensera olikheterna i utveckling mellan regioner.
Om en kort stund kommer vi att rösta om paketet om ekonomisk styrning, som innehåller ansvarsfulla åtgärder för att följa stabilitets- och tillväxtpakten, sanera de offentliga finanserna och låta tillväxten återhämta sig. Sammanhållningspolitiken är den andra pelare som denna tillväxt måste bygga på - en hållbar och intelligent tillväxt för alla.
Ekonomisk styrning och sammanhållningspolitik är två sidor av samma mynt, och det är viktigt att framhålla att de inte kan existera utan varandra. Vi måste därför slåss för att försvara denna politik och dess budget och för att övertyga medlemsstaterna om att regionalpolitik inte är en lyxvara utan en nödvändighet.
Det är mycket som står på spel i budgetförhandlingarna för nästa programplaneringsperiod. Vi måste fortsätta vidta åtgärder för en europeisk sammanhållningspolitik som är integrerad och ambitiös, enklare och mer synlig - en politik som stärker det territoriella samarbetet och som på ett rättvist sätt riktar sig till alla regioner.
Jag stöder därför särskilt förslaget i Pieperbetänkandet om inrättande av en mellankategori för regioner där BNP är mellan 75 och 90 procent av EU-genomsnittet. Tack vare denna kategori kommer många regioner som står inför strukturella tillväxtproblem att få en rättvis och balanserad behandling.
Dessutom vill jag givetvis än en gång betona vikten av att utveckla det territoriella samarbetet i EU. Det är det konkreta uttrycket för Robert Schumans ord: ”Ett enat Europa kan inte bli verklighet på en enda gång och inte heller genom en helhetslösning. Det kommer att bygga på konkreta resultat, varigenom man först skapar en verklig solidaritet.” Det stämde för 60 år sedan och det stämmer än i dag.
Georgios Stavrakakis
föredragande. - (EL) Herr talman! Jag vill gratulera föredragandena till deras betänkanden, som har gett oss tillfälle att i dag debattera grundläggande inslag i framtidens sammanhållningspolitik och att framföra våra huvudsakliga ståndpunkter i det avseendet. Jag vill dock kommentera Markus Piepers betänkande, som jag var skuggföredragande för, där Europaparlamentets ståndpunkter beskrivs i detalj i fråga om den nödvändiga strukturen för sammanhållningspolitiken efter 2013.
Jag vill påpeka att Europaparlamentets huvudsakliga ståndpunkter redan har formulerats och godkänts i plenum i ett särskilt kapitel om sammanhållningspolitiken i resolutionen om EU:s kommande fleråriga budgetram. Vi ska inte göra några eftergifter när det gäller de ståndpunkterna.
Framtidens sammanhållningspolitik måste ha en lämplig budget, så att den effektivt kan svara mot de nya utmaningarna, stödja alla EU:s regioner, som alltid med särskild tonvikt på de regioner som har de största utvecklingsproblemen, innefatta tematiska målsättningar och samtidigt ett visst mått av flexibilitet, utgå från förenklade regler som har gjorts så enhetliga som möjligt mellan fonderna och garantera att alla EU-medborgare får del av fördelarna, även de som bor i EU:s mest avlägsna delar, på öar och i bergsområden.
När det till sist gäller i synnerhet förslaget om att inrätta en mellanstödkategori, som både jag, min politiska grupp och en stor majoritet i parlamentet alltid har stött, vill jag framhålla att jag verkligen håller med kommissionsledamot Johannes Hahn om det han sade i dag. Det är definitivt motiverat att inrätta en sådan kategori, och vi vill att regioner med samma utvecklingsnivå ska hanteras på ett rättvist, förenklat och öppet sätt i framtidens regionalstödssystem. Jag anser att vi måste sända ett tydligt budskap om att EU ser bakom statistiken, särskilt under den rådande ekonomiska krisen.
Talmannen
Den gemensamma debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum inom kort.
(Sammanträdet avbröts kl. 11.45 och återupptogs kl. 11.50.)
Skriftliga förklaringar (artikel 149 i arbetsordningen)
Slavi Binev
skriftlig. - (BG) I sammanhållningspolitiken ingår också att förbättra företagsklimatet. För detta krävs dock ett effektivt rättsväsende. Det är anmärkningsvärt att de rättsliga myndigheterna inte vidtar några åtgärder när det gäller de oerhört angelägna förändringarna av rättsväsendet. Vi är skyldiga våra europeiska partner att genomföra omfattande reformer på det här området för att på ett lämpligt sätt hantera de många målen i bulgariska domstolar, särskilt de som gäller korruption på hög nivå och antydningar om sådant. De många negativa helhetsomdömena från kommissionen och de europeiska domstolarna om reformerna av rättsväsendet och korruptionens utbredning har inte förändrat regeringens brottsligt nonchalanta inställning till alla slags reformer på det här området. Hur kan det komma sig att de som har rätt att ta initiativ till lagändringar inte gör det, samtidigt som de rättfärdigar sina misstag med avsaknaden av reformer? Varför försvaras dubbelmoral? I vems intresse ligger det att reformer försenas? Det är upprörande att de bulgariska medborgarna på 2000-talet inte har möjlighet att inge ett individuellt klagomål till författningsdomstolen, en rättighet som medborgare i exempelvis Tyskland tar för given. Varför väljs höga domare på ett ytterst tvivelaktigt och oklart sätt och varför finns det fortfarande mycket allvarliga misstankar om inblandning från den verkställande makten?
Vilija Blinkevičiūt
skriftlig. - (LT) Under förberedelserna för den nya finansieringsperioden efter 2013 måste vi lägga fram specifika förslag för EU:s budgetram (2014-2020) om en gemensam strategisk ram för att säkra genomförandet av EU:s sammanhållningspolitiska målsättningar och strukturfondernas effektivitet. I denna svåra tid har vi, för att få bukt med konsekvenserna av den finansiella och ekonomiska krisen, en god möjlighet att utnyttja de kommande förhandlingarna om nästa fleråriga budgetram för att åstadkomma bättre effektivitet i förvaltningen och genomförandet av EU:s strukturfonder och program.
Kommissionen bör öka det tekniska biståndet till förvaltningsorgan på medlemsstatsnivå, regional och lokal nivå och anordna mer utbildning för dem, för att öka deras kapacitet och bredda deras kunskaper om de regler som tillämpas i genomförandefrågor. Medlemsstaterna själva bör dessutom prioritera investeringar i institutionell kapacitet och förenkla sina administrativa bestämmelser i syfte att minska den administrativa bördan.
Jag stöder Europaparlamentets uppmaning till kommissionen att utarbeta en europeisk vägledning för flernivåstyre och uppmuntra medlemsstaterna att följa den med beaktande av de specifika lokala och regionala målen samt att utvidga sammanhållningspolitikens styrningsmekanismer (dvs. programplanering, finansiering och genomförande i partnerskap på nationell, regional och lokal nivå) till att även omfatta de medel som ingår i den planerade gemensamma strategiska ramen, i syfte att öka de offentliga utgifternas effektivitet och genomslagskraft.
Tamás Deutsch
skriftlig. - (HU) Det har redan bevisats att sammanhållningspolitiken är ett oundgängligt, effektivt och flexibelt redskap för att bekämpa krisen. Den bidrar dessutom i hög grad till uppnåendet av Europa 2020-strategins mål, även om det är viktigt att betona att sammanhållningspolitiken bara är ett av medlen för att nå dessa mål, och alla politikområden måste bidra i lämplig utsträckning till att göra EU:s nya tillväxtstrategi framgångsrik. Jag vill därför framhålla att felkvoten har minskat betydligt på senare år, och de flesta felen gäller områden som inte omfattas av sammanhållningspolitiken (t.ex. offentlig upphandling). Finansieringen av sammanhållningspolitiken bör inte minskas, eftersom det fortfarande finns obalanser som bara kan åtgärdas med den politikens hjälp. De fattigaste regionerna behöver mer stöd, men i gengäld bör de bli effektivare. Samtidigt är det viktigt att de villkor som tillämpas på regionalpolitikens område gäller områden som sammanhållningspolitiken kan påverka, och det bör inte ställas som villkor att medlemsstaterna genomför grundläggande sociala och ekonomiska reformer. Förenkling av det i dag oerhört komplicerade regelsystemet, enhetlig tolkning av regler och skyldigheter, konsekvens i den rättsliga miljön och en tydlig ansvarsfördelning är förutsättningar för att sammanhållningspolitikens effektivitet ska kunna öka. Sammanhållningspolitiken är inte en biståndspolitik, utan det handlar om investeringar för att mindre utvecklade områden ska komma i kapp, vilket får positiva effekter även för de rikare regionerna när efterfrågan ökar.
Filiz Hakaeva Hyusmenovа
Sammanhållningspolitiken är väsentlig för att vi ska kunna undanröja skillnader mellan EU:s regioner, ta oss ur krisen och uppnå smart och hållbar tillväxt för alla. Trots det som åstadkommits finns det fortfarande regioner där utvecklingen släpar efter. Det skapar behov av fler och bättre målinriktade åtgärder som syftar till att minska de sociala och ekonomiska obalanserna i EU och bekämpa fattigdom och social utestängning. För att öka sammanhållningspolitikens effektivitet krävs bättre samverkan mellan strukturfonderna, liksom bättre samordning med EU:s övriga finansieringsinstrument och nationellt stöd. Att de operativa programmen görs tillräckligt flexibla spelar också en nyckelroll när det gäller att se till att de har största möjliga relevans med hänsyn till omgivande förhållanden. Vi måste sträva efter att minska de administrativa bördorna för stödmottagarna, även genom att i större utsträckning använda oss av e-förvaltning, och stärka den roll som spelas av lokala och regionala myndigheter och av socioekonomiska partner. Avslutningsvis vill jag betona att de sammanhållningspolitiska medlen under nästa programplaneringsperiod måste vara åtminstone lika stora som under den innevarande perioden om vi ska kunna åstadkomma verklig social, ekonomisk och territoriell sammanhållning och se till att varje EU-medborgare kan bo och arbeta på en bra plats.
Tunne Kelam
skriftlig. - (ET) I framtiden måste EU:s sammanhållningspolitik vara djärvare och i större utsträckning än hittills beakta makroregionala strategier som strategierna för Östersjön och Donau. Makroregionala strategier innebär en möjlighet att utnyttja gränsöverskridande potential, förbättra samarbetet mellan olika styrelsenivåer, ta itu med gemensamma problem tillsammans och öka den regionala konkurrenskraften och innovationsförmågan. När sammanhållningspolitiken för den kommande perioden utformas måste det tydligare anges hur de makroregionala strategierna ska genomföras under den kommande perioden och vilken roll och plats de ska ha inom ramen för sammanhållningspolitiken, liksom hur de ska finansieras under den kommande perioden. Det är viktigt att makroregionala strategier granskas mot bakgrund av det mål avseende europeisk territoriell sammanhållning som anges i Lissabonfördraget och EU:s plan för territoriell utveckling till 2020. Kommissionen måste ge medlemsstaterna tydligare riktlinjer och t.ex. ange vilka handlingslinjer eller områden som har makroregional relevans, exempelvis transportkorridorer, fri rörlighet för tjänster och miljöfrågor. Genom bättre samordning av befintliga stödmekanismer blir det möjligt att utnyttja EU:s strukturfonder på ett mer meningsfullt sätt utan att kräva ökad tilldelning av resurser för dessa interregionala samarbetsområden. Jag menar också att det är oerhört viktigt att tillhandahålla ytterligare medel för att samordna makroregionala strategier och öka samarbetets synergieffekter. Samordning kräver kontinuerlig förbättring, och medlemsstaterna bör definitivt ges ett ökat ansvar på det området.
Lena Kolarska-Bobińska
Sammanhållningspolitiken är det bästa beviset för den solidaritet som finns i EU. Polen, och särskilt fattiga regioner som den jag företräder, Lublins vojvodskap, har utnyttjat medlen för snabb utveckling. I dag är det svårt att föreställa sig hur vår region skulle se ut utan EU-stöd. Det är synd att det saknas information om de specifika effekter som dessa pengar ger, eftersom sammanhållningspolitikens inriktning under kommande år i själva verket bör avgöras med utgångspunkt i forskning som utvärderar hur hela regionen har utnyttjat en rad olika program, och inte utvärdering av enskilda program.
Sammanhållningspolitiken ingår i Europa 2020-strategin, så de belopp som avsätts för den politiken i nästa gemensamma budgetram bör inte vara mindre än de som ställts till förfogande under den innevarande programplaneringsperioden. Vi behöver nu medel för nya mål som ska öka EU:s konkurrenskraft. Det får dock inte gå ut över städer och regioner. I betänkandet från utskottet för politiska utmaningar och i Pieperbetänkandet har Europaparlamentet sänt ett tydligt budskap till medlemsstaternas regeringar och rådet: lämna sammanhållningspolitiken i fred.
Marian-Jean Marinescu
I sitt betänkande om den framtida strategin för sammanhållningspolitiken efter 2013 föreslår Europaparlamentet en balanserad ståndpunkt som gynnar EU. Unionen behöver även fortsättningsvis en stark sammanhållningspolitik som också får tillräcklig finansiering. Samtidigt måste bestämmelserna förbättras. Andra krav innefattar projekt med stort europeiskt mervärde, rättvisa, ansvar och ett åtagande från medlemsstaterna, grundat på ett kontrakt med kommissionen, om att utnyttja samtliga tilldelade medel.
Under en ekonomisk nedgång behövs investeringar för att bevara arbetstillfällen och främja utveckling. Sammanhållningspolitiken är helt och hållet inriktad på investeringar. Budgeten för sammanhållningspolitiken det kommande budgetåret måste åtminstone ligga på dagens nivå.
Monika Smolková
Sammanhållningspolitiken efter 2013 bör fortsätta att vara en viktig faktor i EU:s utveckling. Den måste garantera infrastrukturutveckling och åtgärda obalanser i utvecklingen mellan enskilda regioner. På grund av finanskrisen har de regionala skillnaderna blivit ännu större. EU står inför storskalig arbetslöshet. I dagens läge, där mer än 23 miljoner människor är arbetslösa, kan sammanhållningspolitiken bidra till skapandet av nya arbetstillfällen. Det finns nog inte en enda parlamentsledamot som betvivlar att sammanhållningspolitiken behövs även efter 2013. Frågor som effektivt utnyttjande av medel, öppenhet och förbättring av hela processen och avkastning på investeringar börjar bli angelägna. Framgången för sammanhållningspolitiken kan mätas och uppmärksammas och uppskattas i hög grad av EU:s invånare. Det är därför också viktigt att sammanhållningspolitiken får tillräcklig finansiering när den fleråriga budgetramen antas. Investeringar i regional utveckling är investeringar i EU:s framtid och utveckling.
Zbigniew Ziobro
Arbetet för att nå målen för EU:s sammanhållningspolitik går utan tvekan i rätt riktning på många områden, men redan i detta skede kan man med utgångspunkt i framstegen så här långt dra en del lärdomar för fastställandet av framtida prioriteringar för EU:s sammanhållningspolitik. Den relativt låga utnyttjandegraden för medlen för infrastruktur och miljö har nödvändiggjort en översyn av de verktyg som uppmuntrar projekt på dessa områden.
Detta är särskilt betydelsefullt för länderna i Östeuropa, där utnyttjandet av medel som avsatts för dessa ändamål är lägre än på andra strategiska områden. Dessutom behövs ytterligare stöd för mellanstatligt och gränsöverskridande samarbete, vilket är nödvändigt för utveckling och europeisk konvergens och för fullgörandet av gemensamma regionala projekt som rör infrastruktur och miljö.
Det är också väsentligt att stärka utvecklingen med små och medelstora företag som grund. Det viktiga här är inte bara att främja etableringen av nya företag utan också att skapa goda förutsättningar för att de ska kunna överleva på marknaden. Det innebär att principerna i småföretagsakten i större utsträckning måste integreras med sammanhållningspolitiken. Om hänsyn tas till dessa områden när strategin och sammanhållningspolitiken för tiden efter 2013 formuleras kan det bidra till en hållbar och harmonisk ekonomisk utveckling för EU.
