Situationen i Elfenbenskusten
Talmannen
Nästa punkt är uttalandet av vice ordföranden för kommissionen/unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik om situationen i Elfenbenskusten.
Zsolt Németh
Herr talman! Förra måndagen ingrep FN-styrkorna i Elfenbenskusten och den franska Licorne-styrkan för att neutralisera tunga vapen som samlats i händerna på landets förre president Laurent Gbagbo. Dessa vapen hade under de senaste veckorna i många fall använts för att terrorisera civilbefolkningen i Abidjan, och lett till att många dödats eller sårats. Det var därför nödvändigt att neutralisera dessa vapen för att skydda civilbefolkningen, och åtgärden genomfördes i enlighet med det mandat som FN:s säkerhetsråd gett i sin resolution 1975.
Kort därpå inledde de republikanska styrkor som är lojala mot den demokratiskt valde presidenten Alassane Ouattara en markoffensiv mot Laurent Gbagbos sista starka fäste i Abidjan för att tvinga honom att lämna ifrån sig makten. Till följd av dessa pågående operationer är det vår förhoppning att hela Elfenbenskusten nu har hamnat under den legitima regeringens kontroll. Jag kan bara beklaga att detta maktskifte endast kunde uppnås till priset av människoliv och lidande, och att inte valurnornas utslag i sig var nog. Men detta är ändå en seger för demokratin i Afrika och det skickar en viktig signal till många länder som håller politiska val på den afrikanska kontinenten.
Sedan Laurent Gbagbo förlorade presidentvalet den 28 november 2010 har han vägrat att lämna ifrån sig makten trots att internationella observatörer har beskrivit valet som fritt och rättvist och trots att hela det internationella samfundet erkände hans motståndare Alassane Ouattara som landets lagligt valde president när FN bekräftat valresultatet.
Under de fyra månader som har gått sedan dess har flera initiativ tagits av Ecowas, Afrikanska unionen och FN för att förhandla fram ett fredligt maktöverlämnande. Jag vill berömma alla dessa organisationer för deras insatser för fred och demokrati. Tyvärr avvisades alla förslag om ett fredligt maktöverlämnande av Laurent Gbagbo, som envisades med att olagligen klamra sig fast vid makten. EU anser därför att han personligen bär ansvaret för det lidande och den blodspillan som ivorianerna fått utstå under den fyra månader långa krisen efter valet. Laurent Gbagbo bör därför föras inför rätta och ställas till svars för sina handlingar.
EU har via sin utrikesrepresentant Catherine Ashton gratulerat president Ouattara till segern, men vi är medvetna om att han har många utmaningar framför sig. Han har vunnit kriget, men måste nu vinna freden. Lag och ordning måste återupprättas så att de hundratusentals människor som har flytt från sina hem och till och med lämnat landet nu kan känna sig trygga nog att återvända hem igen. Ekonomin måste komma igång igen, så att det blir ett slut på de tio senaste årens nedgång och så att tillväxt och sysselsättning genereras. Administrationen måste börja fungera igen så att allmännyttiga tjänster kan tillhandahållas.
EU har stått på Elfenbenskustens sida under den flera år långa krisen. Genom EU-samarbetet har landet fått humanitärt bistånd men även stöd till återuppbyggnad och försoning i postkonfliktsituationer. Cirka 500 miljoner euro har betalats ut sedan 2003. Under de senaste dramatiska månaderna har EU vidtagit ett antal restriktiva åtgärder mot individer och organisationer som stöder Laurent Gbagbo, något som enligt våra afrikanska samarbetsparter har varit till stor hjälp under krisens gång. EU måste fortsätta stödja Elfenbenskusten i detta kritiska skede. Ett stödpaket håller på att tas fram och ska sättas in så snart som möjligt. Nu är det dags att börja jobba på att förverkliga freden i Elfenbenskusten.
Cristian Dan Preda
Herr talman! Det senaste dygnets händelser i Elfenbenskusten har varit förvirrande. Vi hörde att Laurent Gbagbo var beredd att ge upp, något som senare förnekades. Trötta på att invänta utgången av det oändliga käbblandet har president Ouattaras republikanska styrkor nu inlett en offensiv mot Abidjan.
Mitt i all denna förvirring får vi inte glömma varför vi har hamnat i den här situationen. Låt mig påminna er om att de senaste fyra månaderna har krävt flera hundra människoliv och 1 miljon människor har fördrivits. Vi får inte förlora det större perspektivet ur sikte. Anledningen till att vi befinner oss i den här situationen är att Laurent Gbagbo envist har vägrat att lyssna till valurnornas utslag och erkänna sig besegrad. Nu när Gbagbos regim kollapsar till följd av hans anhängares avhopp anser jag att tiden äntligen har kommit för honom att överlämna makten till den rättmätige presidenten Alassane Ouattara.
Dessutom får vi inte glömma de kränkningar av de mänskliga rättigheterna och överträdelser av humanitär rätt som har begåtts i landet och som kan utgöra brott mot mänskligheten. Inga insatser får sparas när det gäller att föra förövarna av dessa brott inför rätta - även i internationella domstolar.
Till sist vill jag berömma de åtgärder FN-styrkorna i Elfenbenskusten (Unoci) har vidtagit, med stöd av franska styrkor, för att verkställa det mandat som utfärdats av FN:s säkerhetsråd för att få ett slut på användningen av tunga vapen och skydda civilbefolkningen.
Thijs Berman
Herr talman! Vi kan nu skönja slutet på maktkampen i Elfenbenskusten, när mer än 1 500 människor har dött, närmare 1 miljon i regionen har blivit flyktingar, bostäderna längs hela gator har plundrats och ekonomin har gått i stå. Landet genomlever en katastrof och det är priset Laurent Gbagbo varit tvungen att betala för att han har vägrat erkänna sig besegrad. Hans oförsonliga vägran att respektera väljarnas vilja förtjänar ett starkt fördömande.
Mycket annat förtjänar också att fördömas: allt våld under de senaste månaderna, de upprepade kränkningarna av de mänskliga rättigheterna, hoten, våldet mot FN:s personal, retoriken som uppviglar till hat och kidnappningarna. Vissa bränder håller fortfarande på att släckas, men att det nu förs förhandlingar om Gbagbos avgång är en god nyhet. Det råder emellertid akut kris i Elfenbenskusten. Mat och vatten håller på att ta slut för många ivorianer eftersom de inte har vågat lämna sina hem.
Det är viktigt att president Alassane Ouattara får allt stöd under processen att återgå till ett rättssamhälle, så att folk kan leva i fred och utan rädsla, och så att pressfriheten kan återställas. En återgång till ett rättssamhälle är nu det första som krävs. I det avseendet har presidenten en plikt att hindra sina styrkor från att använda våld mot befolkningen och det är bra att Ouattara har beordrat en utredning av omständigheterna kring den förfärliga massakern i Duékoué. Oavsett hur ivorianerna väljer att återupprätta rättssamhället, om det sker med hjälp av domstolar eller en sannings- och försoningskommission, så är en sak säker: för krigsbrott finns ingen preskriptionstid. Internationella brottmålsdomstolen måste ges möjlighet att sköta sitt arbete.
Sanktionerna har haft effekt: Gbagbos ekonomiska resurser har sinat. Men nu måste vi se till att vi snabbt börjar avveckla sanktionerna så fort Ouattara tillträder sin rättmätiga post eftersom allting har gått i stå. Även programmen för att förse hiv-smittade och aidssjuka i Elfenbenskusten med läkemedel är nu i farozonen. Herr talman! Elfenbenskustens biståndsgivare får inte lämna landet i sticket nu.
Marielle De Sarnez
för ALDE-gruppen. - (FR) Herr talman! Medan vi talar är förhoppningsvis slutet på krisen i Elfenbenskusten nära förestående. Inom de närmaste timmarna vill vi alla få höra att Laurent Gbagbo har kapitulerat.
Det internationella samfundet har visat stort tålamod, Afrikanska unionen har genomfört flera medlingsrundor och FN valde att under flera månader inte ingripa mellan de båda parterna. FN-styrkorna i Elfenbenskusten (Unoci) har nu vidtagit åtgärder med stöd av franska Licorne-styrkor och i enlighet med resolutionen i FN:s säkerhetsråd, men det har man gjort för att skydda civilbefolkningen mot de tunga vapen som den sittande regimen använder.
Krisen i Elfenbenskusten bör nu tjäna som ett avskräckande exempel för alla som vägrar att ge upp trots att de förlorat ett val. Dessa individer måste inse att det internationella samfundet hädanefter är fast beslutet att se till att lagen följs. Men i konfliktdrabbade länder där nationstillhörigheten fortfarande är under utveckling kan vi inte nöja oss med att utropa en segrare. Vi måste sträva efter nationell försoning. Det budskapet måste vi nu sända till Alassane Ouattara, som får ansvaret att upprätta en regering för nationell enighet.
Eftersom båda sidor har anklagat varandra för massakrer och brott mot mänskligheten måste utredningar inledas i syfte att fördela skulden och skipa rättvisa. Rättvisa kan innefatta hämnd, men den kan också skapa fred. Jag vill förorda det senare alternativet, om det kan ge Elfenbenskusten möjlighet att återigen uppleva fred och stabilitet och se en återgång till tillväxt och utveckling.
Judith Sargentini
Herr talman! Nu känner jag mig förvirrad. Jag hörde det ungerska ordförandeskapet säga att Alassane Ouattara har vunnit kriget och nu måste vinna freden. Men jag har tittat på teve hela dagen och hållig mig à jour med alla nyheter, och jag har intrycket av att Ouattara fortfarande håller på att försöka vinna kriget. Det ser ut att kunna bli verklighet, men det är fortfarande långt kvar.
När han till sist kan tillträda sin post som landets president kommer han att lägga fyra månaders elände bakom sig, en tid som har lämnat landet i ett kollapsartat tillstånd, ekonomin ligger i ruiner, människor har dödats och olika folkgrupper har spelats ut mot varandra. Vilken start på en ny regeringsperiod! Om vi använder uttryck som ”en seger för den afrikanska demokratin” för att beskriva ett val som resulterat i krig, då tycker jag att det börjar råda viss begreppsförvirring. Men än allvarligare är att landet har reagerat så här efter valet.
Vad bör då vi i Europa göra nu om Alassane Ouattara får en chans att tillträda sin post? Jag tycker att vi med kakaobojkotten har visat att vi kan agera snabbt och att vi kan använda oss av handeln för att främja demokrati. Elfenbenskusten hör till gruppen AVS-länder; som sådant får landet utvecklingsbistånd från oss och därmed måste det också ingå en politisk dialog. Vi måste inleda en sådan politisk dialog med en man som förmår visa att han kan samla ihop landet igen. Han måste visa oss och resten av världen, men framför allt sitt eget folk, att han förmår slå in på en annan väg än våldets och att han är beredd att göra förändringar.
Marie-Christine Vergiat
Herr talman! Det är svårt att kommentera situationen i Elfenbenskusten när den hela tiden förändras och är så otroligt oviss.
Låt mig börja med att tacka skuggföredragandena som har ägnat förmiddagen åt att utarbeta ett resolutionsförslag som kommer att läggas fram i morgon. Vi har alla samarbetat för att se till att förslaget är balanserat och framåtblickande. Vi vet nu att illdåd förmodligen har begåtts på båda sidor och att förövarna måste föras inför rätta, oavsett vilka de är.
Det är den ivorianska befolkningen som har drabbats hårdast av situationen i Elfenbenskusten. Trots att FN i form av Unoci (FN-styrkan i Elfenbenskusten) har varit närvarande ute på fältet har man inte förmått skydda civilbefolkningen. Vad värre är, man har med stöd av fransk trupp vidtagit åtgärder riktade mot den ena sidan, visserligen med stöd av en FN-resolution, men en som utfärdades redan 1975, vilket innebär att den har 36 år på nacken. Afrikanska unionens ordförande Obiang Nguema kritiserade detta i skarpa ordalag i går. Lyckligtvis verkar inte Unoci vara inblandad i den slutattack som nu tydligen sätts in av Ouattaras styrkor.
Med tanke på allt detta ville vi inte förknippas med resolutionen och kommer inte att rösta för den. Vi är alla medvetna om Frankrikes roll i Afrika. Françafrique har vållat stor skada och gör så fortfarande. De franska myndigheterna gör inte heller någon hemlighet av sin politik, utan hävdar att de vill skydda och bevara Frankrikes intressen.
Bruno Gollnisch
(FR) Herr talman! Det hemska med våra moderna samhällen och i synnerhet det europeiska samhället, och än mer specifikt vårt parlament, är det utbredda flocktänkandet: vår benägenhet att bete oss som en skock får.
Med undantag för de båda senaste talarna har alla helt enkelt rapat upp vad de läst i tidningen, hört på radio eller sett på teve. Alla talar om för oss att Alassane Ouattara har vunnit valet, vilket är mycket möjligt, men helt entydigt var det förvisso inte.
Alla talar om för oss att den brutala militäraktionen i går var ett sätt att neutralisera tunga vapen. Detta omnämns i de mest rosaskimrande ordalag. Att neutralisera tunga vapen är synonymt med att bomba. Själv har jag sett effekterna av bombningar: jag är reservofficer och kan upplysa er om att bombningar betyder att man dödar människor, bränner människor och spränger människor i luften. Med andra ord är det en militäraktion som genomförs till stöd för en sida mot en annan. Det kan vara befogat, men här bland oss parlamentariker och politiska företrädare ska vi ha modet att säga sanningen.
Vi har också fått höra att dessa vapen användes för att terrorisera civilbefolkningen. Men till syvende och sist är en del civila beväpnade i ett inbördeskrig, särskilt när den ena sidan har Kalasjnikovs och stöd av halva landets armé. Så jag tycker att vi måste sluta upp med det här hyckleriet. Vi genomförde en brutal aktion som gynnade det ena lägret och missgynnade det andra. Var aktionen berättigad? Kanske.
Låt mig avslutningsvis säga att jag inte förstår hur Alassane Ouattara kan vara oskyldig till de illdåd hans trupper begått när Laurent Gbagbo alltid får skulden för de illdåd hans trupper begått.
(Talaren godtog att besvara en fråga (blått kort) i enlighet med artikel 149.8 i arbetsordningen.)
Cristian Dan Preda
(FR) Herr talman! Jag vill bara fråga Bruno Gollnisch hur han tolkar valresultatet och om han anser att Ouattaras seger i slutänden bör leda till att han tar makten. Det här handlar uteslutande om demokratisk legitimitet.
Jag reste till Elfenbenskusten som ledare för EU:s valobservatörsuppdrag och jag kan försäkra dig att valet var giltigt och att det fanns en tydlig och obestridlig vinnare.
Bruno Gollnisch
(FR) Herr talman, herr Preda! Jag sade att Ouattara mycket väl kan ha vunnit valet, men att jag inte tycker att det var så entydigt som du hävdar. I alla händelser ansåg inte Elfenbenskustens konstitutionsdomstol det, även om konstitutionsdomstolen precis som sin franska motsvarighet har politiska förtecken. För min del vore jag glad om vi kunde inrikta oss på det franska valet. Jag företräder en grupp med miljoner väljare, som har en partiledare som gick vidare till sista omgången i presidentvalet men inte har en enda ledamot eller en enda senator i vårt nationella parlament. Ändå är ni fullständigt oemottagliga för just den skandalen.
(Rop om ”utanför ämnet” från kammaren)
Filip Kaczmarek
(PL) Herr talman! Elfenbenskustens förre president, Laurent Gbagbo, uppges i går ha sagt sig vara beredd att kapitulera och ha begärt skydd av FN. Förhandlingarna om Gbagbos kapitulation framskrider. De förs sedan trupper som är lojala med den demokratiskt valde presidenten Alassane Ouattara tagit över presidentpalatset i Abidjan. Enligt premiärminister Guillaume Soro är det nu bara en fråga om timmar innan Gbagbos styre är över. Jag är inte säker på att det stämmer, men hoppas att det blir så. Vad vi däremot kan vara säkra på är att civila, däribland kvinnor och barn, också dödas i den väpnade konflikten. I sammandrabbningarna mellan de båda politikernas anhängare har cirka 1 500 människor dödats, och 1 miljon har tvingats fly från sina hem. För några dagar sedan sade en av Gbagbos rådgivare att inte ens en eventuell massaker i Abidjan skulle förmå den före detta presidenten att erkänna sig besegrad i presidentvalet och lämna ifrån sig makten. Därför är det lätt att förutse vad som krävs i Elfenbenskusten: ett snabbt slut på striderna, att den tidigare presidenten lämnar landet, något som avsevärt kommer att stabilisera läget, rättsliga åtgärder mot alla som har begått krigsbrott och mord, och en stabilisering av landet. EU måste stödja alla dessa åtgärder.
Mitro Repo
(FI) Herr talman! Vi hade minsann bråttom att hjälpa Libyen, men när det gäller Elfenbenskusten har vi förhållit oss passiva sedan i november. Rådets sanktioner är ett steg i rätt riktning, men när kommer de att hävas? Varför har de använts för att hindra hamnmyndigheten i Abidjan från att exportera kakaobönor och för att stänga oljeraffinaderiet? Även om vi inte hjälper till ska vi åtminstone inte orsaka mer bekymmer. De oskyldiga offren kommer att bli Elfenbenskustens ekonomi och på lång sikt även EU:s konsumenter.
Laurent Gbagbo måste dra sig tillbaka och flyktingarna måste få stöd så att de snabbt kan återvända till sina hem. Grannländerna kan inte hantera de nuvarande flyktingströmmarna. EU måste hjälpa till med att anordna val och bygga upp demokratiska institutioner. Normal företagsverksamhet får dock inte förhindras. Elfenbenskusten är Västafrikas mest blomstrande ekonomi. Ekonomisk återhämtning och att landets exportprodukter får tillträde till EU-marknaderna är den verkliga nyckeln till en stabilisering. Jag förväntar mig ett svar från kommissionen.
Charles Goerens
(FR) Herr talman! Till skillnad från Bruno Gollnisch anser jag inte att vi likgiltigt kan titta på medan civila dör när de utsätts för en illegitim statschefs tvångsåtgärder och våld.
Enligt säkerhetsrådets resolution 1975 har det internationella samfundet rätt att hindra en regim som använder vapen mot sitt eget folk. I det aktuella fallet är det ett framsteg såtillvida att vi inte längre är tvungna att hjälplöst åse hur civilbefolkningen utsätts för illdåd som begås av deras ledare.
Men även om vi bör välkomna att vi nu kan bryta likgiltighetens mur med stöd av internationell rätt måste vi också se till att alla nödvändiga försiktighetsmått vidtas för att se till att militära insatser bara används i yttersta nödfall. I Elfenbenskusten har president Laurent Gbagbo tyvärr inte vidtagit några åtgärder för att undvika denna sista utväg.
När allt har sagts och gjorts vill jag gärna hoppas att FN:s resolution 1975 om Elfenbenskusten, tillsammans med resolution 1973 om Libyen, ska avskräcka andra från att använda sig av statens suveränitet som en ursäkt för att döda sina egna medborgare. Internationella brottmålsdomstolen i kombination med FN:s säkerhetsråds nyligen intagna ståndpunkt innebär att det inte längre kommer att vara regel att barbariska handlingar kan begås ostraffat, utan att det förhoppningsvis ska bli undantag.
Sabine Lösing
(DE) Herr talman! Frågan är om man i ett så djupt splittrat land som Elfenbenskusten kan skapa varaktig fred genom att använda våld och om det är möjligt att ge legitimitet åt vinnaren av ett presidentval. Det förefaller ytterst tveksamt, särskilt som de verkliga orsakerna till konflikten är olösta. Landet destabiliserades till följd av ekonomiska problem som till stor del berodde på Världsbankens strukturomvandlingsprogram. De sanktioner som snabbt infördes i syfte att försvaga Gbagbos regim har förvärrat situationen och lett till en humanitär kris i Elfenbenskusten. Legitimiteten för båda de kandidater som gör anspråk på presidentposten är omtvistad. Båda sidornas styrkor bär ansvaret för massakrer på civilbefolkningen.
Än en gång har västvärlden valt sida och nu krigar FN tillsammans med franska trupper för att se till att den ena sidan i konflikten vinner. Ska europeiska stormakter än en gång bestämma över afrikanernas öde som de gjorde på kolonialtiden, och den här gången med stöd av FN? Vad har hänt med de internationella rättsprinciperna? Var det utifrån den här tanken FN bildades? I stället för att försöka hitta fredliga lösningar på konflikter verkar FN underblåsa inbördeskrig och ta parti i dem. Vem gagnar det?
Michèle Striffler
(FR) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill betona att vi bortsett från den politiska krisen i Elfenbenskusten står inför en verklig humanitär kris som mycket väl kan bli långvarig.
Våldet efter valet har resulterat i över 1 miljon tvångsförflyttade och flyktingar inom landet. Dessutom kan strömmen av flyktingar mycket väl få spänningar som ligger och pyr i regionen att blossa upp igen. Den humanitära krisen kommer inte att lösas genom den politiska överenskommelse som nu håller på att tas fram. Vi måste kunna agera snabbt om vi ska undvika ett värstascenario. Vad som än händer kommer kaoset i Abidjan att fortgå i månader.
Jag vill gratulera kommissionen till beslutet att femdubbla kommissionens ursprungliga budget för humanitärt bistånd, vilket gör att EU:s stöd hamnar på drygt 30 miljoner euro. EU måste mobilisera alla nödvändiga resurser för att hjälpa de mest sårbara delarna av befolkningen och övervaka hur behoven utvecklas.
Vi måste också se till att den allvarliga humanitära krisen i Elfenbenskusten inte överskuggas av den ökade mediebevakningen av situationen i Libyen. Det nuvarande säkerhetsläget förhindrar dessutom hjälparbetare från att arbeta och nå ut till människor, vilket är fruktansvärt.
Jag vill avsluta med att det inte får finnas någon straffrihet: vi måste göra vårt yttersta för att se till att rättvisa skipas.
Bernd Posselt
(DE) Herr talman! För det första vill jag säga att jag är förvånad över att Catherine Ashton inte är här nu heller. Det gläder mig dock att hon företräds av min vän Zsolt Németh. Jag skulle vilja se honom, Štefan Füle eller någon annan person som permanent samordnare av EU:s utrikespolitik i stället för någon som i stort sett aldrig kommer hit till Europaparlamentet.
När det gäller själva sakfrågan vill jag klargöra att Elfenbenskusten självklart har många problem som behöver lösas. President Ouattara var emellertid valets tydlige vinnare och är den som har demokratisk legitimitet. Det är Afrikanska unionens och många andra organisationers uppfattning. Därför ska vi vara tacksamma över att FN och framför allt FN:s generalsekreterare och Frankrikes president Sarkozy har förhindrat en massaker liknande de som inträffat i andra afrikanska länder som Rwanda och Demokratiska republiken Kongo. Därför ska vi inte käbbla om det.
Det löser självklart inte problemen. Men när Putin börjar kritisera FN och säger att FN:s generalsekreterare har överskridit sitt mandat destabiliserar det FN i ett skede när behovet av organisationen är akut. Afrikanska unionen bör heller inte uttrycka sina uppfattningar så högljutt, eftersom man fullständigt har misslyckats med att vara till hjälp i krisen. Afrikanska unionen borde ha bidragit till att åstadkomma demokrati i Elfenbenskusten. Vi européer har begått många misstag i det förflutna och vi fortsätter att göra det. I det här fallet är dock misstagen någon annans ansvar.
Talmannen
Våra enheter har informerat mig om en sak som jag tror det är viktigt att känna till, nämligen att vice ordföranden för kommissionen, tillika unionens utrikesrepresentant, i början av året skickade en lista över de plenarsammanträden då hon hade möjlighet att närvara. Det var känt redan då att hon inte kunde komma den här gången, och därför måste hon självklart företrädas av någon annan om vi har debatter som handlar om sådana ämnen, och det måste vara klart och tydligt.
Vi går nu vidare till ögonkontaktsförfarandet. Det är tre talare.
Mariya Nedelcheva
(FR) Herr talman! Det sker verkligen en upptrappning av våldet i Elfenbenskusten. Den politiska konflikten mellan två personer har olyckligtvis lett till en humanitär kris.
Självklart måste den grundläggande demokratiska principen att valresultat ska följas upprätthållas. Det är därför ofrånkomligt att Laurent Gbagbo avgår. Men frågan är vad som händer sedan. Det finns risk för att det spända läget mellan de båda lägren intensifieras. Vad gör vi om ett inbördeskrig bryter ut? Vi måste sträva efter att uppnå tre saker.
Vår första prioritet måste vara att upprätthålla fred och stabilitet, något som behövs för att folk i Elfenbenskusten ska kunna återuppta sina dagliga liv: äta, ge vård och omsorg, arbeta och gå i skolan. En oberoende kommission måste inrättas för att utreda de våldsdåd som begåtts sedan konflikten inleddes.
För det andra måste FN-styrkan i Elfenbenskusten och Afrikanska unionen fortsätta med sina insatser. Men vi bör också överväga att inrätta en dialogmekanism som omfattar alla parter, både inom landet och i det internationella samfundet.
Låt mig påminna er om att EU har skickat ett valobservatörsuppdrag. Unionen måste nu trycka på, så att dess rekommendationer beaktas och införlivas i arbetet med att gå vidare efter krisen.
Catherine Bearder
(EN) Herr talman! Med den moderna teknikens hjälp följer jag hur situationen i Elfenbenskusten utvecklas medan jag sitter här. De här apparaterna spelar sin roll i Elfenbenskusten precis som de har gjort i Nordafrika, där folk via sms ber om stöd och medicinsk hjälp.
Det senaste halvåret har tålamodet hos Elfenbenskustens vänner prövats till det yttersta: det har varit som att se en bilolycka i slowmotion när vi bevittnat hur landet glidit in i den situation där det nu befinner sig - och det är alltid de mest sårbara som drabbas. Här i parlamentet har vi i veckan talat om flyktingarna som kommer från Nordafrika till Europa, men vi har också hört rapporter om närmare en miljon människor som flyr till grannländer som är nästan lika fattiga, eller rentav fattigare än Elfenbenskusten. Landets vänner måste vara beredda att snarast möjligt hjälpa till att normalisera situationen så att den blir sund och ge människorna där hopp om framtida välstånd.
Ilda Figueiredo
(PT) Herr talman! Situationen med inbördeskrig i Elfenbenskusten fortsätter att oroa, landets ekonomi är förlamad och det upptrappade våldet har påverkat befolkningen och lett till en humanitär kris. Det är dags att sätta stopp för det här. Vi vet att orsakerna till den allvarliga situation vi nu upplever har byggts upp under lång tid, främst fattigdomen och den sociala ojämlikhet som den tidigare kolonialismen lämnat efter sig, och de strukturförändringsprogram som Internationella valutafonden i åratal har påtvingat landet. De fyra senaste månadernas elände efter valet har emellertid visat hur olyckligt det är att det internationella samfundet, däribland EU, inte i tillräcklig utsträckning har använt sig av diplomatiska kanaler för att hitta en fredlig och politisk lösning på krisen.
Frankrikes roll i sammanhanget är också beklaglig, eftersom man föredrog att ingripa militärt i stället för att framhärda med de diplomatiska kanalerna. Vi uppmanar därför alla parter att sluta kriga och upphöra med allt våld, och vi uppmanar EU att agera följdenligt.
Zsolt Németh
Herr talman, mina damer och herrar! Låt mig citera en känd ungersk poet: ”Den som håller tyst i mördares sällskap är en medbrottsling.” När vi ser att tusentals människor dör och att miljontals människor flyr får vi inte invagga oss själva i trygghet med prat om fredsduvor, utan vi måste agera. Och innan någon drar paralleller mellan insatserna i Libyen och Elfenbenskusten och Irak, vill jag påminna alla om att den rådande situationen inte påminner om den i Irak eller ens i Afghanistan, utan snarare om Rwanda, och Kosovo, och det är ingen tillfällighet att vi de senaste veckorna har talat så mycket om vår rätt och skyldighet att skydda civila.
Därför vill jag upprepa att ja, Laurent Gbagbo har förlorat den här striden, han sitter ensam i sin bunker och inväntar sitt öde. Jag vill också betona att de lagliga grunderna för insatsen i nuläget är odiskutabla. FN:s säkerhetsråd har antagit resolution 1975, och resolutionen ger ett mycket tydligt mandat att ingripa. För det tredje vill jag också betona att de brott som har begåtts inte längre får höljas i dunkel, utan måste bli utredda. Jag finner det mycket tillfredsställande att den lagligt valde presidenten, Alassane Ouattara, liksom premiärministern har godtagit och tydligt stöder att FN genomför en internationell utredning av de massakrer som har begåtts. Att dessa massakrer utreds ingår därmed redan i varje form av lösning som ett absolut krav.
Vad beträffar EU:s bidrag har ECHO redan i det här skedet avsatt 30 miljoner euro till humanitärt stöd och som jag angav redan i mitt inledningsanförande kommer EU inom den närmaste framtiden att utforma ett paket för att förmedla unionens stöd till den lagligt valda presidentens och regeringens ekonomiska och institutionsbyggande mål.
Talmannen
Jag har mottagit sju resolutionsförslag, som ingetts i enlighet med artikel 110.2 i arbetsordningen.
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
(Sammanträdet avbröts kl. 20.35 och återupptogs kl. 21.00.)
