Handel med tjänster (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Syed Kamall, för utskottet för internationell handel, om handel med tjänster.
Syed Kamall
föredragande. - (EN) Herr talman! Först vill jag gratulera skuggföredragandena och deras grupprådgivare till deras användbara bidrag till detta betänkande. Jag anser att vi har haft några mycket intressanta debatter och vi har inte alltid varit överens. Men vi lyckades åtminstone föra diskussionerna på ett mycket civiliserat sätt.
Jag vill också tacka sekretariatet för utskottet för internationell handel för deras bidrag, och samtidigt vill jag tacka alla tjänstemän vid Generaldirektoratet för handel för deras användbara råd och förslag.
EU har, som den största exportören av tjänster, helt klart ett stort intresse av att öppna nya marknader för tjänster. Emellertid är mitt personliga intresse för detta ämne mer inriktat på hur tjänster kan användas som ett verktyg för att hjälpa de fattigaste människorna ur fattigdomen.
Men låt oss, innan vi diskuterar det, erinra oss betydelsen av tjänster. Tjänster utgör 75 procent, eller däromkring, (man tvistar om de exakta siffrorna) av EU:s BNP jämfört med bara omkring 2 procent för jordbruket. I Afrika utgör tjänster 52 procent av BNP och håller på att öka, jämfört med 16 procent för jordbruket. Med tanke på dessa siffror är det därför synd att så stor vikt lades vid jordbruket i utvecklingsrundan i Doha, när öppnandet av handel och tjänster faktiskt innebär ett löfte om att många människor kan befrias ur fattigdomen. Därför var jag beredd att godta ändringsförslag som innebar att förhandlingarna om handel och tjänster inte bara skulle tjäna EU:s intressen utan också den ekonomiska tillväxten i de fattigaste länderna.
Vi får inte glömma vad utveckling faktiskt innebär. Därigenom befrias människor från fattigdom, och vi kan uppnå detta genom att uppmuntra företagare att skapa välstånd och arbetstillfällen.
I många av de fattigaste länderna berättar företagare för mig att de har ett desperat intresse av att ta itu med fattigdomen. Men vad de verkligen behöver är banktjänster för att få billigare lån så att de kan utvidga sina företag och anställa fler personer och skapa mer välstånd lokalt. De behöver försäkringstjänster för att se till att de, när deras liv eller företag står på spel och något går snett, har något att falla tillbaka på. De behöver juridiska tjänster för att genomdriva kontrakt som de ingår med sina partner och kommunikationstjänster för att ta reda på det bästa priset på de lokala marknaderna, för att besluta när de ska gå in på dessa lokala marknader och verkligen ta sig in på de marknaderna.
Emellertid bör vi alla erkänna att där regeringarna utan egen förskyllan inte är i stånd att leverera grundläggande tjänster, till exempel inom sjukvård, utbildning och vattenförsörjning, till de fattigaste medborgarna måste företagarna ha en funktion för att fylla i luckorna i tillhandahållandet av tjänsterna.
Tyvärr står handel med tjänster bara för cirka 25 procent av världshandeln, men genom denna handel finns det möjlighet att skapa mycket mer välstånd och fler arbetstillfällen. Men låt oss gå över till några av de kontroversiella punkterna i betänkandet.
En av punkterna i debatten har gällt så kallade tjänster av allmänt ekonomiskt intresse, men vi måste komma ihåg att olika länder definierar dessa tjänster på olika sätt. I vissa länder anser man att hälso- och sjukvård, utbildning och vattenförsörjning endast bör tillhandahållas av staten. Andra har vänt sig till icke-statliga aktörer. I Etiopien, Nigeria, Kenya och Uganda får över 40 procent av människorna i det lägsta ekonomiska skiktet sin sjukvård från privata leverantörer. Självfallet bör vi uppmuntra fler investeringar i dessa sektorer.
Inom utbildning uppmanar jag mina kolleger att studera det arbete som har utförts av professor James Tooley vid universitetet i Newcastle. Han började sin forskning vid det Londonbaserade Institute of Education i tron att privat utbildning var en verklig styggelse. Emellertid upptäckte han snart, kanske genom erfarenhet, att privata skolor kan ge bättre utbildning till de fattiga. När en granskning av statliga skolor i Indien genomfördes stängdes vissa helt enkelt. I vissa skolor infann sig inte lärarna och i ett fall lät en lärare sina elever koka te åt honom hela dagen. De arbetande fattiga människorna protesterade därför. De sparade för att betala för privatundervisning, inte i ett höghus av stål och glas, utan vanligen i något enkelt rum ovanför en affär. Dessa skolor finansierade sedan fri undervisning för fattiga arbetslösa människor.
Jag undrar vad det är för fel med att uppmuntra handel med dessa tjänster när det hjälper de fattigaste? Nu hör jag att vissa ledamöter i parlamentet anser att endast staten kan leverera dessa tjänster och att det bör ske genom monopol. Och även när staten misslyckas eller när staten samlar in otillräckliga inkomster för att leverera dessa tjänster anser de inte att icke-statliga aktörer bör få fylla igen tomrummet. Skulle de hellre se att de fattigaste människorna inte har tillgång till vatten? Skulle de hellre se att de fattigaste människorna inte har tillgång till utbildning? Skulle de hellre se att de fattigaste människorna inte har tillgång till hälso- och sjukvård hellre än att gå till en privat leverantör?
Nästa kontroversiella fråga har gällt suveräniteten. Jag håller med dem som säger att vi inte bör påtvinga våra förhandlande parter öppnandet av handel och tjänster. Men vi måste väl ändå hålla med om att, när ett land bestämmer sig för att avreglera vad vi kanske anser vara till nytta för det allmänna ekonomiska intresset, har vi inte rätt att uppmana dem att inte avreglera sina marknader.
Jag måste emellertid säga att jag är besviken på vissa av mina kolleger. Vissa ledamöter i parlamentet anser att vi bör uppmana utvecklingsländerna att stänga sina marknader. Det får inte handla om privata tjänster kontra statliga. Det får inte handla om lokala leverantörer kontra utländska. Det bör handla om det som fungerar. I stället anser jag att vi alla måste arbeta tillsammans för att riva handelsbarriärer som drabbar de fattiga.
Vi måste arbeta tillsammans för att få slut på de statliga monopol som gör att många av de fattigaste är utan viktiga tjänster, och vi bör alltid vara vänligt inställda till de entreprenörer som vill ta itu med den globala fattigdomen genom att skapa välstånd och arbetstillfällen med hjälp av ökade investeringar i tjänster.
Peter Mandelson
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Jag tackar Europaparlamentet för detta betänkande. Som framgår av betänkandet står tjänster för den största andelen av BNP i i-länderna. Liberaliseringen av handeln med tjänster är därför av stor betydelse för vår ekonomiska tillväxt, liksom för utvecklingsländerna, där tjänstesektorn inte är tillräckligt utvecklad.
Jag delar till stor del de åsikter som uttrycks i detta betänkande. De överensstämmer med vår globala europeiska strategi. Den vilar på en ambitiös multilateral dagordning och på en rad omsorgsfullt utformade bilaterala överenskommelser. Vi har helt engagerat oss för utvecklingsdimensionen i den multilaterala handelsdialogen och, vilket bekräftas i betänkandet, vi betraktar ett multilateralt tjänsteavtal som positivt, både med tanke på EU och på de fattigare länderna.
Jag välkomnar att man i betänkandet uppmuntrar en ambitiös nivå av engagemang under de pågående och kommande förhandlingarna om bilaterala och regionala överenskommelser. Vi noterar noggrant rekommendationerna i betänkandet för de olika pågående förhandlingarna, som vanligen rör de sektorer som anses vara viktiga inom vår tjänstesektor.
Tillåt mig att göra en allmän reflektion om förhandlingen om tjänsteavtal som är tillämplig på både bilaterala och multilaterala överenskommelser. Det finns inga snabblösningar i förhandlingar om tjänster, ingen enkel formel som kan tillämpas på alla tjänstesektorer och i alla länder. I dessa förhandlingar måste man ta itu med en komplicerad och ofta detaljerad uppsättning av regelverk som gäller länder i områden som är lika mångfasetterade som de som nämns i sista stycket i ert betänkande - från finansiella tjänster till hälso- och sjukvård eller utbildning. Vi bör göra detta på ett sätt som inte är påträngande, så att tredjeländerna bevarar sin rätt att inrikes reglera de olika tjänstesektorerna hur de vill, samtidigt som de öppnas för försörjning utifrån, om det främjar konkurrensen. Det får inte förekomma någon diskriminering.
Vi erkänner att vissa tjänstesektorer står för en större andel av BNP än andra och att liberaliseringen av deras handel i detta avseende kan ha en större påverkan på vår allmänna välfärd. Om vi prioriterar några särskilda sektorer måste vi emellertid bland andra faktorer beakta den relativa specialiseringen inom olika sektorer i våra EU-länder och regioner.
Låt mig slutligen ägna en tanke åt den multilaterala processen. I ert betänkande välkomnas tillkännagivandet av en konferens om tjänster som en del av utvecklingsagendan från Doharundans förhandlingar på ministernivå. Vi utövade stora påtryckningar inför denna konferens, som ägde rum i Genève i juli. Den blev en relativ framgång. Vi fick inte alla de signaler som vi hade velat höra, men vi hörde tillräckligt för att säga att WTO-medlemmarna och flera av våra målländer förstod den betydelse vi fäster vid ett tillfredsställande resultat för marknadstillträdet till tjänstesektorn.
Jag har ingen kristallkula där jag kan se hur det kommer att gå med de multilaterala samtalen i utvecklingsagendan från Doha, sedan vi lämnade dem i juli. Vi befinner oss i en situation då en fråga - den särskilda skyddsmekanismen inom jordbruket för utvecklingsländerna - har inneburit en omedelbar orsak till sammanbrott, även om det finns andra frågor som också behöver lösas. Därför är stödet för förslaget om ett modalitetsavtal överlag mycket bräckligt och inte bara en fråga om att Förenta staterna och Indien ska lösa sina meningsskiljaktigheter på jordbruksområdet. Jag känner det som om vi har en oersättlig, lövtunn vas, ett exempel på utsökt konsthantverk, i våra händer som nu måste bäras härifrån över ett mycket halt golv. En oförsiktig rörelse och allt skulle krossas i många bitar. Vi måste alltså vara försiktiga med de åtgärder vi vidtar. Vi kan inte stå stilla, men det är också svårt att gå framåt.
Vi är redo att återigen engagera oss på en lämplig nivå för att se till att vi inte förlorar vad vi har åstadkommit och som fortfarande är aktuellt. Men det måste finnas ett verkligt politiskt engagemang från andra att delta i en förhandlingsprocess. I detta sammanhang kommer de framsteg som gjordes vid konferensen om tjänster inte att gå förlorade. Signalerna därifrån bidrog till att skapa en viss klarhet i den flexibilitet som våra viktigaste handelspartner har inom tjänsteområdet och detta är värdefulla upplysningar.
Det bästa bidrag vi alla kan ge under de nuvarande omständigheterna i och med sammanbrottet i förhandlingarna i Genève är att vara realistiskt positiva och förklara vilket stort tillfälle vi kan missa, om vi misslyckas helt. Ert betänkande kommer därför lägligt, eftersom det innehåller ett tydligt och balanserat budskap om den betydelse som liberaliseringen av handeln inom ett av de viktigaste områdena av utvecklingsagendan från Doha, nämligen tjänster, skulle ha, både för oss och för våra partner. Jag ser fram emot att fortsätta mitt samarbete och min dialog med parlamentet, både inom detta område och inom andra områden av handelspolitiken.
Olle Schmidt
föredragande för yttrandet från utskottet för ekonomi och valutafrågor. - Herr talman! Handel med tjänster har i dag blivit en nödvändighet för alla ekonomier. Det är omöjligt för något land att nå ekonomisk framgång med en dyr och ineffektiv infrastruktur för tjänster. Därför vill jag rikta ett stort tack till Syed Kamall för ett bra och viktigt betänkande.
Producenter och exportörer av textilier, tomater och andra varor kommer inte att vara konkurrenskraftiga om de inte har tillgång till ett effektivt bankväsende, effektiva försäkringsbolag, revisionsbyråer, telekom och transportsystem.
I ekonomiutskottets yttrande betonas att tillträde till finansiella tjänster som mikrokrediter, tillgång till grundläggande banktjänster och internationella banköverföringar är nödvändiga för att enskilda personer i utvecklingsländerna ska kunna komma i gång med ekonomisk verksamhet och starta företag.
Utskottet framhåller också att den finansiella sektorns särskilda karaktär kräver väl avvägda lösningar i en globaliserad värld. Det är också något som kommissionsledamot Peter Mandelson själv var inne på. Om våra partner i förhandlingarna, främst utvecklingsländerna, säger nej till möjligheten att öppna tjänstemarknaderna kommer deras chanser till ekonomisk utveckling att försämras.
Till er här i församlingen som tvivlar säger jag: se hur era egna länder har utvecklats! En utveckling av varuhandeln har gått hand i hand med en utveckling av tjänstehandeln. Till båtnad, herr talman, för alla medborgare!
Zbigniew Zaleski
Herr talman! Bakom den socialistiska attityden till att inte avreglera denna marknad ligger fruktan att staten, om tjänstesektorn övergår i privata händer, kommer att förlora sin makt över den och att någonting skulle kunna gå fel. Femtio år av kommunism har visat att detta inte är fallet. Konkurrenskraftiga tjänster inom turism, finans och transport - för att göra saker tillgängliga - och inom utbildning och yrkesutbildning är en stor utmaning och innebär ett hopp om att kunna hjälpa de fattiga länderna att utvecklas.
Hur uppfattar jag denna hjälp till utveckling, om vi jämför marknaden för varor - konkreta saker - och tjänster? Tjänster är detsamma som människor som ägnar sig åt verksamhet. De erbjuder en chans att förmedla kunskaper. Det handlar inte om att ge bort en fisk utan ett metspö, som vi brukade säga i parlamentet. Dessutom innebär det en chans att frigöra personligt initiativ, nyskapande och mer engagemang i olika verksamheter. Inom tjänstemarknaden finns det också en större förmåga att anpassa sig till kulturella krav, den är flexiblare och kan lättare anpassas till kraven i lokala bestämmelser, som måste efterlevas i varje land. Härigenom kan arbetslösheten minskas. På social nivå kan man uppnå större engagemang av människor med olika bakgrunder och från olika sociala klasser.
Vi talar om vatten, utbildning, hälso- och sjukvård och varför skulle vi inte det? De 50 åren av kommunism och de senaste förändringarna i mitt land bevisar att liberalisering är något gott snarare än något ont och jag ger den mitt starka stöd.
Françoise Castex
för PSE-gruppen. - (DE) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill först tacka föredraganden för hans utmärkta betänkande. Tack vare betänkandet har vi fått tillfälle att föra en ny ingående debatt om handel med tjänster. Vi har kunnat definiera gemensamma åsikter och komma överens om några diskussionspunkter. Vid slutet av debatten och omröstningen kommer vi att se om de utgör allvarliga avvikelser.
Vare sig vi talar om den inre marknaden eller om utrikeshandel är vi överens om att tjänstemarknaden står för den största andelen när det gäller att skapa välstånd och för en fjärdedel av världshandeln. Det är möjligt att denna ekonomiska sektor fortfarande har en tillväxtpotential i EU. Det är därför berättigat att inkludera tjänstemarknaden i de bilaterala och multilaterala handelsförhandlingarna. Emellertid måste vi definiera principerna och villkoren för marknaden för handel med tjänster.
Den första punkt som min grupp vill belysa är att man måste göra skillnad mellan tjänstemarknaden och varumarknaden. Tjänster är av flera skäl inte som varor. Först och främst är tjänster inte av samma karaktär, eftersom vissa är knutna till grundläggande behov och rättigheter. Vi har en stark tilltro till behovet av att skilja mellan kommersiella och icke-kommersiella tjänster, vare sig de gäller hälso- och sjukvård eller utbildning. Viktiga tjänster som vatten och energi måste också anses inta en särställning.
Tjänster skiljer sig från varor, eftersom handeln med tjänster ofta direkt innefattar mänskliga strävanden och inte bara faktisk handel med en teknik. Trots att arbetstillfällen kan skapas genom tjänster utgör de också den sektor där vi finner de flesta informella anställningarna och den största otryggheten. Det gläder mig därför att det i betänkandet fastställs att man genom handelsreglerna måste respektera de anställningsnormer som har utarbetats av Internationella arbetsorganisationen (ILO). Våra utvecklingsmål måste också inkludera kampen mot otrygghet och fattigdom.
Slutligen har vi inte glömt bort målen från Doha och den internationella handeln som utvecklingsriktning. Denna tanke förpliktigar oss till att ta hänsyn till medlemsstaternas och utvecklingsländernas skilda intressen när vi överväger tidtabellerna för åtagandena och avtalen om ekonomiskt partnerskap. EU måste ta hänsyn till ländernas utvecklingsstadier, utvecklingstakt och önskningar om när tjänstemarknaderna ska öppnas, framför allt när vissa av deras tjänster avregleras. Jag tänker framför allt på de finansiella tjänsterna. Det är inte fråga om att utöva påtryckning på tredjeländerna om deras sätt att uppfatta och reglera sina tjänster. Dessa länders suveränitet måste respekteras när det handlar om så känsliga frågor som offentliga och finansiella tjänster.
Jag vet inte om vi kommer att nå fullständigt samförstånd i denna fråga. Det är möjligt att detta är ett ämne som skiljer den högra sidan från den vänstra i parlamentet.
Ignasi Guardans Cambó
Herr talman! I detta betänkande betonas betydelsen av tjänster i våra ekonomier och vikten av att efter hand liberalisera dem.
Sanningen är att det har varit intressant för mig som skuggföredragande att följa denna debatt, där det har bekräftats varför vissa av oss sitter i mitten av kammaren och inte i ena änden och varför vissa av oss sitter här i mitten.
Vad är det som skiljer oss åt, för att uttrycka det milt, från människor som fortsätter att ha en sträng uppfattning om vad tjänster är, vad som kan och inte kan privatiseras, från människor som fortfarande är allergiska mot tanken på att vissa tjänster kan tillhandahållas mycket effektivt av den privata sektorn, ofta mer effektivt än av den offentliga sektorn, ofta till och med oberoende av hur utvecklat landet är, från människor som fortfarande vill tvinga staten att bära en stor börda i de mindre utvecklade länderna, som om svaret på alla deras problem är att staten ska bära ansvaret, utan att ta hänsyn till att detta stora statliga ansvar ofta ligger bakom det stora inflytande som korruptionen har i dessa länder?
En viss underton, en attityd av misstro mot fri konkurrens, fri företagsamhet och möjligheten att medborgare kan ta emot tjänster från samhället genom den fria marknadsekonomin.
Detta är vad vi har hört under denna debatt. Emellertid vill jag också klargöra, och det är därför vi befinner oss i mitten, att vi inte helt delar den känsla som föredraganden ibland förmedlar - trots att han längre fram var generös nog att acceptera ändringsförslag från andra grupper -av att han egentligen inte hyser eller ibland inte har haft tillräcklig lyhördhet för att bedöma vad det allmänna intresset innebär, för att förstå att allt inte är underkastat marknadens regler, att medlemsstaterna naturligtvis måste ha och behålla friheten att skydda vissa tjänster utanför den rena marknaden i reglerad form eller genom att tillhandahålla tjänsterna enbart genom den offentliga sektorn.
Vilka är dessa tjänster? Det kan vi inte säga. Även inom EU är vi oeniga om vad det allmänna intresset är. Det finns olika lösningar på fördelningen av de offentliga och privata sektorerna inom avfallshanteringen, utbildningen, begravningstjänster, kyrkogårdar, kollektivtrafiken och posttjänsterna även inom EU. Emellertid bör man inse att tjänster som till exempel utbildning och hälso- och sjukvård har en dimension som inte enbart kan överlämnas till privata företag.
Låt oss därför främja liberaliseringen av tjänster. Vi måste inse att vi därigenom förbättrar de tjänster som medborgarna tar emot. Det är viktigt för EU att ta initiativet till detta i alla handelsavtal, framför allt med tanke på sammanbrottet av Doharundan - vi vet inte om det är tillfälligt eller permanent - och av den multilaterala ramen i sin helhet inom detta område.
EU har därför ett stort ansvar för att kräva denna ökning, för att i praktiken tvinga igenom liberaliseringen av tjänsterna, även i mindre utvecklade länder, samtidigt som vi naturligtvis respekterar deras frihet och förståelsen av att detta måste åtföljas av - och jag slutar här, herr talman - ett mycket strängt regelverk. I många fall måste liberalisering åtföljas av ett regelverk och klara bestämmelser för att respektera varje medlemsstats frihet och självständighet att besluta om vad som för dem av tradition, den verklighet som rör befolkningen eller situationen i landet, bör fortsätta att vara en del av den offentliga sektorn.
Cristiana Muscardini
för UEN-gruppen. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Som talesman för gruppen Unionen för nationernas Europa skulle jag först vilja gratulera Syed Kamall till hans utmärkta arbete. Som han själv erkänner är tjänstesektorn den viktigaste sektorn i nästan hela världen. Till och med i Afrika och Asien utgör tjänstesektorn den största andelen av BNP. Emellertid måste denna strategiska sektor nu bli drivkraften till ekonomisk tillväxt, framför allt i länder där det fortfarande är brist på utveckling.
Det är bra att betänkandet innehåller kommentarer om den betydelsefulla tillväxten av handeln med tjänster som en drivkraft till ökad välfärd och stabilitet, framför allt för länder som fortfarande behöver utvecklas. Handeln med tjänster innebär också kunskapsöverföring mellan länder och medborgare. Friheten att bedriva sådan handel är, förutsatt att den regleras av gemensamma och respekterade regler, därför grundläggande för alla tillväxtstrategier. Ingen får emellertid försöka exportera eller importera modeller för andra - varje utvecklingsland måste välja den rätta tidsplanen för sin egen tillväxtförmåga.
Därför måste man, på den nya vägen till liberalisering, ta hänsyn till att regeringarna måste tillgodose medborgarnas behov och inte - som ofta tyvärr har hänt i Afrika - sälja möjligheten att tillhandahålla tjänster till offentliga företag som är knutna till regeringarna i andra länder, när de inte kan förse sitt eget folk med grundläggande tjänster såsom vatten eller energi, eftersom det uppenbarligen då finns en risk för ekonomiska och politiska problem och säkerhetsproblem, även på internationell nivå.
Misslyckandet med Doharundan har tyvärr varit ett straff för alla. Det gäller Europeiska unionen, i-länderna, men framför allt - anser vi - de fattigaste länderna. Därför kan vi förhoppningsvis med detta betänkande sända ut ytterligare ett starkt budskap om att vi än en gång slår in på en väg som leder mot en harmonisk utveckling av hela samhället.
Caroline Lucas
för Verts/ALE-gruppen. - (EN) Herr talman! Låt mig börja med att tacka föredraganden för hans öppenhet och samarbete. Emellertid kommer vår grupp trots allt inte att kunna stödja detta betänkande i morgondagens omröstning, delvis på grund av påståendet att handel med tjänster i huvudsak är exakt detsamma som handel med varor. Som Françoise Castex redan har sagt förhåller det sig inte så. Vi kan inte hålla med om det, inte minst därför att det för att handla med tjänster nästan alltid krävs förändringar av den nationella lagstiftningen eller genomförandebestämmelser som ofta rör själva kärnan i ett samhälles sociala struktur, framför allt om det handlar om grundläggande tjänster som människor är beroende av.
Det strider också mot tecknen på att WTO-medlemmarna själva allt mer skiljer mellan handel med varor och handel med tjänster. Vid WTO:s senaste ministermöte i Genève för bara några månader sedan i juli skickade en grupp latinamerikanska länder runt ett förslag om att områden som hälso- och sjukvård, utbildning, vattenförsörjning, telekom och energi fullständigt skulle lyftas ut från WTO, på grundval av att de i huvudsak är offentliga tjänster och att de är mänskliga rättigheter som inte får behandlas som handelsvaror. Slutligen ges i betänkandet på ett mycket selektivt sätt några positiva nationella exempel på liberalisering och grundläggande tjänster, men det sägs ingenting alls om de många förödande exempel som lika väl kunde ha citerats och som vi också måste komma ihåg.
Den fråga jag vill koncentrera mig på är problemet med liberalisering av finansiella tjänster. Ingen fråga har dominerat rubrikerna mer i år än den globala finanskrisen. Det anses allmänt att den har underblåsts genom bristen på adekvat reglering av finansmarknaderna. Men under WTO-förhandlingarna försöker de rikare länderna få till stånd ytterligare avreglering och liberalisering av finansmarknaderna, och i betänkandet stöder man helt detta förslag. Det förefaller mig något ironiskt att generaldirektören för Världshandelsorganisationen, Pascal Lamy, har begärt att WTO-agendan ska avslutas som en lösning på den globala finanskrisen, när WTO:s nuvarande politik, objektivt sett, troligen på ett mycket bättre sätt skulle bidra till ytterligare finansiell stabilitet.
Jag är besviken på att alla våra ändringsförslag har förkastats. Det skulle ha krävts åtminstone ett uppehåll i den ytterligare liberaliseringen av de finansiella tjänsterna tills det ekonomiska stabilitetsforumet har utfärdat sina rekommendationer om grundläggande nya bestämmelser, såsom kapitalkrav och gränsöverskridande likviditet. Detta är bara en enkel begäran om att vi bör invänta detta. Av denna anledning har vi åter lagt fram dessa ändringsförslag och vi ber er att stödja dem.
Helmuth Markov
Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Samförståndet i betänkandet består i övertygelsen att ett multilateralt system av normer och förordningar är viktigt och nödvändigt, att det inte får finnas några motsägelser mellan handel och utveckling och att EU, med tanke på unionens ekonomiska betydelse, har ett särskilt ansvar för att skapa internationella ekonomiska förbindelser.
Det finns emellertid grundläggande strategiskillnader. Det är onekligen framför allt viktigt att förbättra den globala tillgången, kvaliteten och valet av tjänster, framför allt i utvecklingsländerna. Detta kan emellertid inte åstadkommas med ett generellt koncept av konkurrens, liberalisering och privatisering, framför allt inte inom de offentliga sektorerna (vatten, hälso- och sjukvård, utbildning, energi och passagerartransport).
Den avregleringsstrategi som kommissionen bedriver i multilaterala och alltmer också i bilaterala förhandlingar är ett ännu mindre lämpligt sätt att stimulera en global hållbar utveckling, eftersom man genom detta huvudsakligen inriktar sig på globalt tillträde för europeiska företag som verkar på ett gränsöverskridande sätt och alltför lite koncentrerar sig på de små och medelstora företagen.
Ytterligare en punkt: EU skulle vilja ingå frihandelsavtal, som också gäller utländska investeringar, med länder som Kina, Korea, Indien samt Asean- och AVS-länderna. Tyskland inför däremot för närvarande en lag genom vilken andelen utländska röster i ett tyskt företag kan begränsas till högst 25 procent. När man i Bolivia ansåg att den avsevärt högre andelen utländskt kapital i landets naturgasproduktion måste begränsas gav Europa upp ett ramaskri.
Min grupp är övertygad om att varje land självt måste besluta när, enligt vilka regler och i vilken utsträckning det vill öppna sig för global konkurrens. President Oscar Arias sa i dag: Vi behöver en asymmetrisk strategi. Det är det viktigaste.
Georgios Papastamkos
(EL) Herr talman! Som föredraganden och kommissionsledamot Peter Mandelson har sagt är tjänster en av de mest dynamiska sektorerna både i den europeiska och i den globala ekonomin. Emellertid måste vi erkänna att det finns ett stort utrymme för att stärka den internationella handeln med tjänster, med de fördelar detta skulle ge, både för företagen och ännu mer för konsumenterna.
När det gäller exporthandeln är tjänstesektorn också särskilt viktig för utvecklingsländerna. Det gradvisa öppnandet av deras marknader som grundas på principen om differentierad behandling kan bidra till överföring av teknik och kunnande och till en förbättring av deras infrastrukturer.
De viktigaste målen för EU är att åtminstone upprätthålla det nuvarande läget när det gäller tillträde till marknaderna och att de avregleras ytterligare. Vad som krävs är, enligt min åsikt, en minskning av de hinder som de europeiska förtagen möter och en garanti för större öppenhet och förutsägbarhet på de utländska marknaderna.
Anbudsnivån och det allmänna förloppet av WTO-förhandlingarna inom tjänstesektorn har hittills varit nedslående. Bilaterala eller interregionala förhandlingar om ambitiösa frihandelsavtal blir alltmer ett nödvändigt tillägg till det multilaterala ramverket, framför allt sedan förhandlingarna misslyckades i juli.
I förhandlingarna om ytterligare öppnande av marknaderna kommer det att bli nödvändigt att garantera bestämmanderätten för EU och dess handelspartner, framför allt inom områdena för allmänna tjänster och tjänster av allmänt intresse.
Carlos Carnero González
(ES) Herr talman! Jag vill säga till Zbigniew Zaleski och Ignasi Guardans att det, som bekant, finns en berömd målning av Goya med titeln ”Förnuftets dröm producerar monster” och ibland kan drömmen om liberalisering, med marknadens stränga regler, producera ineffektivitet och ojämlikhet. När vi talar om tjänster måste vi hålla detta i minnet.
Låt oss till exempel föreställa oss ett fattigt land där utbildningen inte fungerar väl, och att man beslutar att externa aktörer ska gå in under förevändning att förse barnen i detta land med kvalitativ utbildning. Hur kan vi vara säkra på att dessa privata företag inte gör detta i syfte att bli ett monopol eller ett oligopol eller för att fastställa priser som inte är tillgängliga för konsumenterna, i detta fall eleverna, och i slutändan tillhandahålla lågkvalitativ utbildning? Vem kan försäkra oss att detta inte sker? Det är nämligen fullt möjligt. I så fall skulle vi inte befinna oss i en situation av fri konkurrens, utan i en situation med helt reglerad konkurrens som ligger i privata händer.
Vi måste därför säga ett mycket tydligt ja till privatiseringen av handeln med tjänster, samtidigt som vi skiljer mellan offentliga tjänster och tjänster av allmänt ekonomiskt intresse och ser till att kriterierna och reglerna om tillgänglighet och kvalitet är uppfyllda och naturligtvis att de sociala kriterierna är tydligt närvarande.
En förstärkning av ekonomierna innebär en förstärkning av medlemsstaterna - de som är öppna för marknadsreglerna, men utan att medborgarna ska behöva bli beroende av dem som kan tillämpa dem bättre.
Mieczysław Edmund Janowski
(PL) Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag vill tacka Syed Kamall för hans utmärkta betänkande. Mina gratulationer!
Det bör betonas att marknadstillträde och frihandel med tjänster är av grundläggande betydelse för den ekonomiska tillväxten och för att minska arbetslösheten. Våra stater och regioner gynnas genom denna lösning. Denna fördel gäller också våra partner utanför EU, framför allt de fattiga länderna. Förhandlingarna inom ramen för Dohaagendan bör leda till uppkomsten av ett harmoniserat tjänstepaket, inklusive finansiella tjänster, ett område där EU är mest öppet och tydligt.
Denna öppenhet bör emellertid förenas med ömsesidighet och respekt. I detta sammanhang bör vi också titta på de så kallade skatteparadisen. När förordningar antas bör man tänka på behovet av att uppmuntra konkurrensen och på detta sätt sänka priserna och höja kvaliteten på tjänsterna, samtidigt som man bekämpar korruptionen och marknadsmonopoliseringen.
Här vill jag betona att handeln med tjänster allt oftare inbegriper högteknologi, IT, kulturvaror, etc. Tjänster som tillhandahålls via Internet kräver särskild omsorg. Immaterialrätter och personligt dataskydd måste garanteras och det måste finnas skydd mot bedrägerier, handel med pornografi och annan brottslig verksamhet. För ett åldrande samhälle och för de funktionshindrade krävs det alltmer hälso- och sjukvårdstjänster. Vi måste därför räkna med ett ökande antal invandrare som arbetar inom dessa områden. Den nuvarande politiska situationen bör också göra att vår uppmärksamhet riktas mot tjänster inom energi och kommunikationer.
Vi har hört att tjänster utgör en mycket stor andel av BNP överallt i världen. Den globala handeln med tjänster ser ut att växa och står redan för en fjärdedel av tjänsterna. Låt oss därför hoppas att vi kan lyckas skapa ett system med tydliga och rättvisa regler genom vilka vi garanterar att alla parter behandlas lika. Det kommer inte att bli lätt, men vem har sagt att vi bara ska ägna oss åt lätta uppgifter?
Jens Holm
Syed Kamall kräver långtgående öppnande av utvecklingsländernas tjänstemarknader. Det är dessvärre helt i linje med EU:s nuvarande handelspolitik. Kamall vill exempelvis att det som i dag sköts av lokala företag eller offentlig sektor i utvecklingsländerna ska få konkurrens av multinationella europeiska företag.
Det här är en politik som redan har prövats i Europa. Mitt hemland Sverige var ett av de första länder som avreglerade marknaderna för energi, el, tåg och post. I dag ser vi resultatet: höjda priser, sämre underhåll, och också ofta sämre service. Ett fåtal monopolföretag kan nu ta ut exempellösa vinster på det som tidigare ägdes gemensamt.
Är det här en utvecklingsmodell vi bör sälja till tredje världen? Nej! Tack och lov finns det länder som gör annorlunda! Norge, som står fritt från EU, har dragit tillbaka alla krav inom ramen för GATS på liberalisering av fattiga länders tjänstesektorer. Överlag har Norge höjt sin röst mot den laissez faire-politik som EU driver inom WTO. Det är hoppingivande. EU borde sätta de fattiga ländernas behov först, i stället för att ropa på avregleringar och privatiseringar.
Daniel Varela Suanzes-Carpegna
(ES) Herr talman! Jag vill gratulera min kollega Syed Kamall till hans betänkande. Han belyser behovet av att utveckla en internationell tjänstemarknad där hänsyn tas till de olika situationerna för utvecklingsländerna, utan att glömma att villkoren måste vara rättvisa för alla parter.
Å ena sidan finns det en stor potential för EU att öppna sin tjänstesektor för nya marknader, där denna sektor har en stor komparativ och konkurrenskraftig fördel på global nivå: genom utvecklingen av nya kanaler för sektorn, ett av EU:s viktigaste verktyg för att möta utmaningen med globaliseringen.
Å andra sidan medför tjänstesektorn många fördelar för utvecklingsländerna.
Det handlar först och främst om att dra nytta av EU:s kunskaper och färdigheter inom detta område, som utvecklingsländerna behöver för att utveckla sina egna ekonomier, framför allt inom grundläggande och tvärvetenskapliga sektorer, till exempel finansiella tjänster. Därigenom skulle överföringen av teknik från europeiska institutioner och företag underlättas. Existensen av en gynnsammare ekonomisk ram skulle skapa en ”kedjereaktion” av investeringar från andra delar av världen. Därför skulle vinsterna för deras ekonomier mångdubblas.
För det andra skulle framstegen i förhandlingarna bidra till att förbättra villkoren, både för dem som vill tillhandahålla tjänster och för de företag som vill etablera sig i EU.
I betänkandet vill jag belysa behovet av att ILO:s grundläggande regler efterföljs, framför allt när det gäller barn- och tvångsarbete, eftersom det naturligtvis måste finnas öppenhet kombinerad med asymmetri, samtidigt som reglerna för rättvis konkurrens och rent spel respekteras. Samtidigt får vi aldrig glömma våra företags intressen.
Vi måste efterlysa ett större engagemang, framför allt från de stora tillväxtekonomierna Kina, Indien och Brasilien, hela tiden inom Världshandelsorganisationens ram. I betänkandet nämns specifika situationer med olika handelsblock, till exempel Sydostasiatiska nationers förbund (Asean), Gulfstaterna, Indien och Korea. Men det saknas ett område, vars utvecklingsnivå och ekonomiska situation är idealiska för utvecklandet av vår tjänstesektor. Jag talar om Mercosurländerna, och bland dem framför allt Brasilien. Jag var föredragande i parlamentet för ett betänkande om läget i förhandlingarna med detta land. Trots att det inte uttryckligen framkommer i betänkandets huvudpunkter ville jag därför nämna det, så att det också skulle inkluderas.
Glyn Ford
(EN) Herr talman! Jag vill tacka min kollega Syed Kamall för det enormt stora arbete han har lagt ned på detta betänkande om handel med tjänster, men tyvärr kan jag inte oreserverat gratulera honom till hans arbete, eftersom jag på ett grundläggande sätt är oense med honom om vissa delar av hans strategi.
Nyckelfrågan är tjänster av allmänt ekonomiskt intresse. Här brukar vi i Europaparlamentet mellan den socialdemokratiska gruppen och gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) uppnå en kompromiss, där den politiska balansen mellan krafterna i denna institution återspeglas. Men vid detta tillfälle har vi tyvärr inte lyckats nå en kompromiss. I själva verket har vi hört vissa kommentarer från Syed Kamalls kolleger där det antyds att vissa av hans egna gruppledamöter, de som har ett mer utvecklat socialt samvete, vrider sig och känner sig ganska illa till mods med den hållning som har intagits av föredraganden.
Detta måste vara det mest liberala betänkandet - och jag säger det, om det skulle föreligga något missförstånd, med ordets nedsättande innebörd - som utskottet för internationell handel har lagt fram i kammaren. I betänkandet görs ingen skillnad mellan kommersiella och icke-kommersiella tjänster och jag och en stor majoritet av min grupp kommer endast att kunna rösta för Syed Kamalls betänkande om ändringsförslag 2, ändringsförslag 11 och framför allt ändringsförslag 5 antas, vilket kommer att göra att allmänna, tillgängliga offentliga tjänster av hög standard skyddas för alla människor.
Reinhard Rack
(DE) Herr talman! Tjänster är en viktig del av vår ekonomiska framtid. Detta gäller inte bara för de högutvecklade ekonomierna här i EU, utan också och framför allt för de så kallade utvecklingsländerna. Eftersom det förhåller sig så måste vi visa att den avreglering vi har uppnått tidigare inom sektorn för godstransporter också är vårt mål för tjänstesektorn. Det är kanske ännu viktigare här i många avseenden.
Både föredraganden Syed Kamall, som vi tackar för betänkandet, och Zbigniew Zaleski har visat vad som är möjligt inom tjänstesektorn: kunskapsöverföring, bättre kvalifikationer, fler arbetstillfällen och bättre infrastruktur. Det är sådant vi alla bör stödja gemensamt. Om vi ser på frågorna ur denna synvinkel bör vi omfatta många av de ideologier som vi har kämpat om här i Europa under de senaste åren och århundradena utan att blicka bakåt alltför mycket.
Vi säger ja till speciella behov inom vissa sektorer men nej till dessa ”surrogatstrider” som vissa ledamöter av parlamentet vill utkämpa bakom ryggen på utvecklingsländerna.
Harald Ettl
(DE) Herr talman! Vi vill alla ha öppna gränser för tillhandahållandet av tjänster. Jag skulle vilja ta upp två punkter i samband med detta. År 2006 klargjorde EU sin ståndpunkt om tillhandahållande av offentliga tjänster och gjorde inte ens det känsliga området med offentliga tjänster till föremål för öppen konkurrens.
Nu görs det naturligtvis ett försök enligt allmänna tjänsteavtalet (GATS) att bakvägen avreglera denna känsliga sektor. Vi kan inte tillämpa samma strategi här som för kommersiella tjänster. Motsatsen gäller naturligtvis också för utvecklingsländerna. EU får inte utöva påtryckningar på utvecklingsländerna i den här frågan och tvinga dem att avreglera de offentliga tjänsterna. De måste själva kunna besluta om de vill göra det.
Ytterligare en känslig punkt gäller den finansiella tjänstemarknaden. Sedan 1980-talet har de finansiella tjänstemarknaderna utmärkts av enorma tillväxtspurter i de mest omfattande globaliserade marknadssektorerna, även för finansiella transaktioner. Valutamarknaderna har en årlig omsättning på 360 000 miljarder US-dollar. Deltagande i globalt expanderande marknader är naturligtvis en ekonomisk frihet och utvecklingsländerna är därför mycket sårbara för yttre chocker. Vid avregleringen av de finansiella tjänsterna bör man därför [ta hänsyn till] utvecklingsstatus för den speciella ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk
(PL) Herr talman! Det är två frågor i denna debatt som jag skulle vilja uppmärksamma. För det första stod tjänstesektorn i EU 2007 visserligen för upp till 75 procent av BNP och exporten av tjänster från EU utgjorde mer än 28 procent av den totala världsexporten, men det finns fortfarande många hinder för det fria tillhandahållandet av tjänster inom själva EU av tjänsteleverantörer från de nya medlemsstaterna. Jag vill uttrycka en förhoppning om att EU inom den närmaste framtiden kommer att ta några viktiga steg framåt i denna fråga.
För det andra bör man göra starkt motstånd mot de lösningar som föreslås i betänkandet varigenom EU, som en part i WTO-förhandlingarna, ensidigt bör minska utbetalningarna och stödet till jordbruket för att, som det sägs, få en belöning i form av extra vinster från handeln med tjänster. Denna strategi, som redan har tillämpats av EU många gånger, har lett till en inskränkning av produktionen och ibland till och med till nedläggning av många sektorer av jordbruksproduktionen inom EU, vilket har gjort att livsmedelssäkerheten för EU-länderna har försvagats avsevärt och under de senaste månaderna också har lett till markant ökade priser på råvaror från jordbruket.
Roberto Fiore
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill uppmärksamma er på att det har varit tal om att avreglera banksystemet, men vi vet alla att det efter Basel II dök upp ett monopol inom denna sektor och vi såg hela företag, hela ekonomiska enheter, utplånas som ett resultat av monopoliseringen av det finansiella systemet.
Därför anser jag att vi på något sätt måste återuppliva det gamla systemet, det kooperativa systemet, som på landsbygden och i många andra delar av EU har varit den livsnerv som fått små privata initiativ och familjeföretag att växa. Låt oss tala och handla i verkliga termer av avreglering i stället för monopol i denna ytterst viktiga banksektor, som berör livsbetingelserna för familjer och företag i hela EU.
Paul Rübig
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Jag anser att små och medelstora företag är särskilt efterfrågade även inom området för finansiella tjänster. Vi har 25 miljoner företag i EU. Jag anser att många av dem säkert skulle kunna få motsvarande framgång på den internationella marknaden.
Slutligen är en av de grundläggande frågorna, till och med i de minst utvecklade länderna, också hur inkomster kan skapas. Kommissionsledamot Peter Mandelson anser därför att det är särskilt viktigt att inte ge vika i WTO-förhandlingarna utan att skapa ny drivkraft här. Vi behöver handelslättnader, vi behöver motsvarande engagemang och jag hoppas att vi snart ska åstadkomma detta.
Peter Mandelson
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Jag har absolut för avsikt att beslutsamt gå vidare i förhandlingarna för att avsluta världshandelsavtalet Doharundan. Det är mycket viktigt och jag är tacksam för att ledamoten betonade detta.
Jag hade egentligen inte för avsikt att kommentera eller besvara några frågor i denna debatt. Anledningen till att jag gör det är att jag anser att det i vissa av bidragen inte bara finns uppenbara missuppfattningar om tillhandahållandet av tjänster under 2000-talet, framför allt bland utvecklingsländerna, utan att dessutom en falsk ideologisk gräns har framträtt genom anmärkningar från vissa av dem som har bidragit till denna debatt mellan vad de kallar ”kommersiella” och ”icke-kommersiella” tjänster. Eftersom jag tillbringar större delen av min tid på resa i världen och i utvecklingsländerna förbleknar denna åtskillnad och denna ideologiska gräns alltmer utan att efterlämna något spår. Som Caroline Lucas har antytt förhåller det sig inte så bland WTO-medlemmarna att utvecklingsländerna i allt större utsträckning ser handeln med tjänster som något helt annorlunda och avgränsat från handeln med varor. Exakt motsatt utveckling sker inom Världshandelsorganisationen och i handelsförhandlingarna. Utvecklingsländerna tar i allt större utsträckning upp handeln med tjänster i dessa förhandlingar. Jag anser att det är fel - och jag talar i egenskap av socialdemokrat sedan många årtionden som, enligt min förhoppning, har utvecklat ett socialt samvete - att lägga fram ett förslag om tjänster enligt vilket statligt tillhandahållande är bra och privat dåligt. Detta är inte bara ett föråldrat sätt att tänka, det strider mot utvecklingsländernas intressen och mot själva behoven hos de fattigaste av dessa länder och dessa samhällen, som vi borde försöka stötta med våra värderingar som européer och med våra europeiska principer.
Därför hoppas jag verkligen att vi, om jag i all respekt får föreslå det, inte kommer att följa och inte förstärka denna märkliga ekvation att man kan ställa de fattigaste människornas behov i främsta rummet genom att förvägra utvecklingsländerna möjligheten att försörja konsumenterna mer effektivt och billigare inte bara med vatten-, energi- och telekomtjänster utan också tillhandahålla sjukvård och utbildning genom att använda investeringar, teknologi, god förvaltning och teknik från en mängd internationella källor på konkurrenskraftig grund.
Detta innebär förvisso inte att dessa tjänster därför ska vara okontrollerade. Jag stöder inte monopolistiskt uppträdande, prisreglering och karteller, utan detta rör innebörden i vad ledamoten sa. Kontroll av de nationella regeringarna i utvecklingsländerna är naturligtvis väsentligt när det gäller dessa tjänster, men låt oss för all del inte skapa eller stödja vad jag anser vara en falsk ideologisk gräns mellan det kommersiella och det icke-kommersiella. Båda är lika välgrundade, om de regleras rätt och på lämpligt sätt tjänar behoven hos människor som är i desperat behov av mer tjänster av detta slag, som tillhandahålls på ett effektivare och i många fall billigare sätt.
Syed Kamall
föredragande. - (EN) Herr talman! Jag vet faktiskt inte var jag ska börja, eftersom alla har varit så vänliga. Jag tackar alla för deras bidrag till debatten och välkomnar varje bidrag.
Under de få minuter som jag har tilldelats vill jag nämna några av de frågor som har tagits upp. Det är inte ofta jag reser mig för att tala, så jag ber er att ha lite överseende med mig.
Helmuth Markov har talat om ”en storlek som passar alla”. Det har klargjorts i detta betänkande att vi, samtidigt som vi inte bör tvinga andra länder att avreglera, inte heller bör påtvinga andra länder protektionism eller statliga monopol. Det är den åsikt jag har försökt framföra och därför är det långt ifrån en ”storlek som passar alla”. Vi erkänner att det finns många lösningar för olika länder, men vi måste låta dem välja om de vill liberalisera. Många människor i fattiga länder har sagt till mig att de är dödströtta på att inte få välja, att vara tvungna att gå till ett statligt monopol som levererar dåliga tjänster eller till ett privat monopol som de alla vet har anknytning till den styrande eliten. Vad de verkligen vill ha är först och främst tillgång till tjänster eller ett val genom vilket de kan få någon slags tillgång.
När det gäller en paus i avregleringen av de finansiella tjänsterna är det skillnad mellan finanskrisen ur global synvinkel och dåliga lån och dåliga skulder. Fattiga afrikanska företagare har sagt till mig att de vill ha tillgång till kapitalmarknaderna för att låna pengar till inköp av en traktor så att de kan ploga sina åkrar och skapa mer välstånd lokalt. Låt oss därför ge dem denna möjlighet och tillgång till kapital.
Slutligen kritiserades jag skarpt av min kollega Glyn Ford, vilket jag faktiskt uppfattar som en komplimang. Jag är mycket glad att höra att detta är ”det mest liberala betänkandet” och jag hoppas att det en dag kommer att stå på min gravsten - men inte omedelbart. Jag vill påpeka att det är skillnad mellan ett socialt samvete och ett socialistiskt samvete. Ett socialt samvete innebär att man ser på det som verkligen fungerar och hur vi ska kunna hjälpa de fattiga, snarare än att klamra sig fast vid en föråldrad socialistisk ideologi vilken, som Zbigniew Zaleski sa, har förlorat sin legitimitet sedan den i så många år har påtvingats Central- och Östeuropa.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum torsdagen den 4 september 2008.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Pedro Guerreiro  
skriftlig. - (PT) I juli såg vi ännu ett misslyckat försök att avsluta Doharundan, där man vill föra liberaliseringen av handeln ytterligare ett steg framåt, och parlamentet försöker redan godkänna ett initiativbetänkande, där man i så motbjudande utsträckning strävar efter global liberalisering av handeln med tjänster, antingen inom WTO eller genom bilaterala eller multilaterala överenskommelser med tredjeländer som främjas av EU.
Vad vi har sett här är en verklig ABC-bok där vägen stakas ut mot avreglering av alla tjänster, inklusive offentliga tjänster som här kallas ”behov av offentligt och allmänt intresse”.
Bland annat vill man se ökad liberalisering av hälso- och sjukvården, vattenförsörjningen, utbildningen, kulturella tjänster, turismen eller finansiella tjänster.
I betänkandet gör man sig besväret att förklara att ”principerna i GATS inte förbjuder vare sig privatisering eller avreglering” och föreskriver att på varandra följande förhandlingsrundor ska hållas efter ikraftträdandet av WTO-avtalet ”i syfte att uppnå en successivt högre liberaliseringsnivå” ...
I syfte att bryta det nuvarande dödläget i WTO insisterar man på och välkomnar nya initiativ - till exempel ”tillkännagivandet av en konferens” - vars mål är att möjliggöra en överenskommelse inom en nära förestående framtid.
Storföretagen i EU skulle inte kunna uttrycka sig bättre själva ...
