
Stihler
Fru talman! Jag vill informera kammaren om att det i dag är den rökfria dagen i Förenade kungariket. Eftersom en halv miljon EU-medborgare varje år dör i onödan till följd av rökning trots att 80 procent av rökarna vill sluta, hoppas jag att kollegerna kommer att vilja underteckna den framlagda skriftliga förklaringen, i vilken man efterlyser en rökfri dag i EU. Bara i dag kommer 1 500 EU-medborgare att dö till följd av rökning. Låt oss, Europaparlamentet, gå i spetsen för att förebygga dessa dödsfall.
(Applåder)

Talmannen
Tack, fru Stihler. Jag har en känsla av att kollegernas applåder visar att de uppfattat ert budskap och jag tvivlar inte ett ögonblick på att de alla kommer att följa den brittiska dagen för icke-rökare.

Watson
Fru talman! Jag vill helt enkelt fråga om vi ännu en gång skulle kunna kontrollera att reglerna om rökförbud i denna kammare följs. Jag har fått höra att det inte var fallet tidigare i denna vecka. Jag skulle vilja att dessa regler tillämpades med ny kraft i denna kammare.
(Applåder)

Talmannen
Tack, herr Watson. Jag ser att Banotti hörde er liksom de övriga kvestorerna, och vi skall hålla ögonen på detta.

Banotti
Fru talman! Som ni vet är jag starkt emot rökning. Jag skulle emellertid bara vilja påminna kollegerna om att de kan röka i lugn och ro, utan att störa någon annan, i det för det ändamålet avsedda området där borta till höger, vid fönstret.

Talmannen
Utmärkt, tack fru Banotti.

Uppföljning av mötet i Nice
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är rådets och kommissionens uttalanden om processen "Efter Nice".
Jag välkomnar rådets tjänstgörande ordförande fru Lindh och ger henne genast ordet.

Lindh
. Fru talman, ärade ledamöter! "Jag är mycket glad att se de konkreta steg som tagits - - - för att inkludera Europas medborgare i en debatt som kommer att vara avgörande för Europas framtid." Så inleds det första inlägget på hemsidan om Europas framtid av Russel Pickard från Storbritannien. Han hoppas att så många medborgare som möjligt skall uttrycka sin mening om grundläggande frågor, såsom "Vilket slags Europa vill vi - Europas medborgare - ha?"
"Om vi vill ha förändring, låt oss bli förändringen", skriver Vincente Garcia-Delgado Segués från Spanien. "Nu kan varje EU-medborgare säga vad han eller hon vill - negativt eller positivt - och de ansvariga ledarna inom EU kan ta hänsyn till våra önskningar och förhoppningar", skriver Ann Catherine Talbro från Danmark. Kurt Linderoos från Finland föreslår att alla EU-medborgare skall kontakta ytterligare 14 personer, en från varje annan medlemsstat, för att diskutera EU:s framtid.
Förra veckan lanserade parlamentets vice talman David Martin, Sveriges och Belgiens premiärministrar och kommissionens ordförande Prodi debatten om Europas framtid. Ni, fru talman, de två premiärministrarna och kommissionens ordförande gjorde ett gemensamt uttalande och hemsidan, som parlamentet, rådet och kommissionen gemensamt tagit initiativ till, öppnades.
Med lanseringen förra veckan och med dagens debatt lämnar vi "Efter Nice" bakom oss och går i stället in i debatten om Europas framtid. Denna breda debatt om Europas framtid skall enligt deklarationen från Nice följas av en ny regeringskonferens år 2004. I år skall det svenska och det belgiska ordförandeskapet i samarbete med parlamentet och kommissionen uppmuntra till omfattande diskussioner med alla berörda parter: företrädare för nationella parlament och för den allmänna opinionen, skolor och universitet samt representanter för det civila samhället. Vi kommer att fästa stor vikt vid vad de olika politiska grupperna i Europa, inom och utom detta hus, har att säga.
I denna debatt måste vi självfallet ha med ungdomarna - det är deras framtida Europa vi diskuterar - liksom kandidatländerna, eftersom de också skall vara med och bygga framtidens Europa. Hela processen måste ske med största möjliga öppenhet. Vårt mål är att föra unionen och dess institutioner närmare medborgarna.
Enligt det beslut som fattades i Nice skall processen bl.a. behandla frågorna om avgränsningen av EU och medlemsstaternas behörigheter, så att subsidiaritetsprincipen återspeglas, vilken framtida status EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna skall ha, en förenkling av fördragen utan att deras innebörd ändras samt de nationella parlamentens roll i den europeiska strukturen.
Redan när vi drog i gång debatten förra veckan på en av Europaskolorna i Bryssel, stod det klart att medborgarnas intressen går långt utöver de exempel på institutionella frågor som gavs i Nice. Jag tror att det är riktigt och viktigt att vi kan föra en bredare debatt om Europas framtid. Om vi vill börja denna diskussion i rätt ände bör vi, precis som skoleleverna i Bryssel och inläggen på hemsidan, ställa de grundläggande frågorna om vilka uppgifter vi vill att unionen skall ta på sig och vilken roll vi vill att unionen skall spela i Europa och globalt.
Vi måste kunna visa våra medborgare att EU är en stark kraft i de viktiga frågorna: för att kunna hantera globaliseringen, för mänskliga rättigheter och demokrati, för en gemensam asyl- och immigrationspolitik, för sysselsättning och tillväxt i hela Europa, för brottsbekämpning samt för miljö, hållbar utveckling och livsmedelssäkerhet.
Det är viktigt att vi börjar denna debatt med de sakfrågor som våra medborgare kan känna igen sig i. I detta arbete ser jag verkligen fram emot parlamentets bidrag, eftersom det är ni ledamöter som har de direkta kontakterna med era väljare runt om i Europa. Detta hus har så ofta gått i spetsen för den viktiga europeiska debatten om öppenheten, miljön, utvidgningen och stadgan om de grundläggande rättigheterna, för att bara nämna några exempel. Det är nu dags att gå från att diskutera form till att också diskutera sak och substans.
Sedan är det naturligtvis också viktigt att återkomma till formen, hur vi på bästa sätt kan reformera unionens institutioner och arbetssätt. Låt mig först säga att gemenskapsmetoden, som har spelat en så viktig roll i Europasamarbetet, självfallet skall ha en stark ställning även i fortsättningen, även om vi på vissa områden kompletterar med den nya öppna samordningsmetoden. Ett starkt Europa förutsätter starka institutioner. Det märkte jag inte minst själv när jag var miljöminister och hade ett mycket nära samarbete med både kommissionen och parlamentet.
Låt mig också säga att vi från svensk sida har en öppen inställning till frågan om formerna för de fortsatta förberedelserna. Jag kan se både för- och nackdelar med det "konvent" som flera aktörer har fört fram som en viktig eller möjlig modell i debatten.
Fru talman! Vi står i början av en oerhört spännande process. I hela unionen diskuteras nu Europas framtid. Det sker i dag i Thermonfeckin på Irland, nästa vecka på Kanarieöarna i Spanien, veckan därpå i Kiruna i allra nordligaste Sverige och följande dag i Sparta i Grekland.
Detta parlament kommer i nästa vecka att, som en första av en rad åtgärder, anordna ett möte med deltagande från parlamenten i medlemsstaterna och kandidatländerna. Jag ser fram emot att få vara med om den debatten nästa vecka.
Kommissionen kommer senare i år att ge viktiga bidrag genom sin vitbok om europeiska förvaltningsformer. Jag kommer själv också att ta upp denna diskussion i rådet (allmänna frågor) och med kandidatländerna i anslutning till det inofficiella utrikesministermötet i Nyköping. Sverige kommer också att ta initiativ till en konferens om EU:s externa roll i höst.
Varje land kommer naturligtvis att föra en nationell debatt i ljuset av sina egna traditioner och förhållanden. Vi har själva ansvaret för att se till att det blir en bred debatt som också involverar de nationella parlamenten och tar upp de frågor och organisationer som är aktuella i våra respektive länder.
Det jag har talat om hittills gäller naturligtvis bara de allra första initiativen. Processen kommer att fortsätta, och deltagarna kommer att inspirera varandra. Det svenska och det belgiska ordförandeskapet, parlamentet och kommissionen delar på huvudansvaret för denna första fas, som kräver ett nära och förtroendefullt samarbete. Inte minst parlamentets interna debatt blir intressant att följa. De preliminära signaler som vi har fått är spännande, och jag ser fram emot att få den resolution från detta hus som planeras till maj.
En rapport om framtidsfrågorna kommer att läggas fram till Europeiska rådets möte i Göteborg i juni. Vid toppmötet i Laeken/Bryssel i december kommer sedan Europeiska rådet att ta ställning till den fortsatta processen.
Fru talman! Vilket slags Europa vill vi, Europas medborgare, ha? Frågan är ställd - låt debatten börja! Robert Schuman sade en gång att Europa inte skapas genom en kupp, inte heller genom en helhetskonstruktion, utan hon skapas genom konkreta resultat. Det är viktigt att vi påminner oss om det även i dag.
Låt nu debatten börja, låt oss utgå från alla debattörer från Schumans dagar och framåt, och låt oss inkludera alla ungdomar som i dag talar till oss via Europas skolor eller deltar i debatten på hemsidan. Nu ser jag fram emot att få höra parlamentsledamöternas visioner om Europas framtid.

Barnier
. (FR) Fru talman, fru minister, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar parlamentsledamöter! Också vi vill höra parlamentsledamöternas förslag och idéer, men om ni tillåter skulle jag under några minuter vilja ge er Europeiska kommissionens ståndpunkt om denna stora debatt som utlovades i Nice, tidigt på morgonen, när bläcket på avtalet ännu inte hade torkat, lite grann som om stats- och regeringscheferna inte var riktigt nöjda med vad de hade gjort efter tre dagars förhandlingar. De beslutade alltså samtidigt att uppmana till denna bredare och djupare debatt om Europeiska unionens framtid.
För knappt en vecka sedan uppmanade det svenska ordförandeskapet och det kommande belgiska ordförandeskapet parlamentet och kommissionen att inleda denna debatt.
Mina damer och herrar parlamentsledamöter! Rent allmänt välkomnar kommissionen denna debatt om de europeiska frågorna och vi kommer att arbeta för den. Kommissionen strukturerade till och med sina åtgärder för ett år sedan, det kommer ni nog ihåg, genom att tillsammans med er, och med ert stöd, föreslå dialogen om Europa som bara var en allra första etapp. Men för att denna debatt skall uppnå de mål som fastställdes i den gemensamma förklaringen som undertecknades den 7 mars av Nicole Fontaine, er talman, Göran Persson, Guy Verhofstadt och Romano Prodi, för att belysa utmaningarna i den framtida unionen och väcka förslag, måste vi fastställa dess principer, metod och dagordning. Låt oss ta oss tid att under de veckor som ligger framför oss arbeta med dessa principer, denna metod och denna dagordning. Det är och kommer att vara en ansträngning vi gör tillsammans, särskilt parlamentet och kommissionen, under hela det svenska och belgiska ordförandeskapet, för vi måste i Laeken uppnå en hög ambitionsnivå när det gäller debatten och den framtida reformen.
En grundprincip till att börja med: innehållet i debatten, unionens framtid som inspirerar till dess form och är en fortsatt prioritet. Vilket Europa vill vi ha i morgon? Vad vill vi göra tillsammans? Vilket blir vårt projekt? Vill vi ha större integration eller ej? Vill vi ha ett mer politiskt Europa? Jag skall lägga till ytterligare en fråga: hur skall vi modernisera gemenskapsmodellen?
Även om det förefaller svårt att ge enkla svar på dessa komplexa frågor, och kanske för att det är svårt, måste debatten göra det möjligt för medborgarna att bli medvetna och att delta.
Den första principen gäller alltså öppenheten, den objektivitet med vilken debatten skall föras utan att säga nej till, och i stället välkomna, motsatta uppfattningar, - och vi vet mycket väl att i var och en av våra medlemsstater är uppfattningarna olika och står ofta i motsats till varandra - även om man för att respektera öppenhetsprincipen - som jag nyss sade - måste ställa störande frågor.
Den andra principen gäller närheten. En sådan diskussion kan inte inledas korrekt om den bara bedrivs från Bryssel eller Strasbourg. Vi har förvisso Internet som i dag är ett oersättligt verktyg för information och dialog, och denna debatt har redan inletts på webbplatsen, även om den fortfarande är ofullständig, det håller jag med om. Dialog via Internet är emellertid inte nog. Den europeiska debatten måste öppna sig för människorna där de lever, arbetar och studerar, och för deras nationella och territoriella folkvalda. Den skall därför naturligtvis äga rum på europeisk nivå, och samtidigt till att börja med, och framför allt, stödjas på debatter som arrangeras i alla medlemsstater, på den mest lämpliga nivån, vilken enligt min uppfattning är den som ligger närmast medborgarna. Om gemenskapsinstitutionerna kan bidra till dess organisation, och om kommissionen spelar och kommer att spela sin roll för detta, kommer alltså dessa nationella debatter till att börja med att arrangeras av medlemsstaterna.
Den tredje principen skulle kunna gälla föregripande. Även om kandidatländerna ännu inte är medlemmar i unionen är det bara ett litet fåtal år tills de blir det. Denna unions framtid berör dem därför redan nu, lika mycket som de nuvarande medlemsländerna. Och jag tror att vi bör finna ett sätt för att de skall vara närvarande i debatten, och aktivt delta i den.
Mina damer och herrar parlamentsledamöter! Efter principerna kommer metoden. Den sista beslutsetappen av denna diskussion, som vi hoppas blir så kort som möjligt, precis som ni sade fru minister, blir naturligtvis en regeringskonferens 2004. Vi hoppas att den äger rum så tidigt som möjligt under 2004, såsom ordförande Romano Prodi föreslog. Det är egentligen bara på detta sätt, med en regeringskonferens såsom föreskrivs i fördragen, som fördragen kan reformeras eller ändras. Vi vet alla i dag att det är den enda möjliga metoden.
Men vi vet också att vi måste förbereda denna kommande regeringskonferens noga, på ett annat sätt än vad som skett vid tidigare regeringskonferenser, i Amsterdam eller i Nice. Vi måste omvandla de viktigaste frågorna i den offentliga debatten till konkreta förslag för översyn av fördragen. Behörig struktur eller instans bör, förefaller det oss, ta intryck av modellen eller prejudikatet från konventet, som gjorde att Europeiska unionen på några månader fick en stadga om grundläggande rättigheter, som högtidligt proklamerades i Nice. Det vill säga att det bör handla om en struktur eller en instans inte bara för debatt utan också för debatt och förslag, som samlar de olika källorna till Europas demokratiska berättigande: företrädare för medlemsstaterna, Europaparlamentet, nationella parlament och Europeiska kommissionen.
Många frågor är ändå fortfarande öppna. Vilka villkor för beslutsfattande kommer denna instans eller detta framtida konvent att ha? Hur kommer den att vara sammansatt, och framför allt vilken plats kommer företrädare för kandidatländerna att få? Vilket mandat får den? Skall denna förberedelse ersätta den offentliga debatten eller är det önskvärt att den bedrivs parallellt, under hela den process som leder fram till regeringskonferensen?
Kommissionen är mycket uppmärksam på de svar som Europaparlamentet föreslår på de olika frågorna om villkor. Och själva arbetar vi med det. Fru talman! Jag tror också att våra förslag, era och våra, bör anpassas ömsesidigt, och så exakt som möjligt med tanke på Europeiska rådet i Laeken. Jag tror därför att vi redan nu måste intensifiera det gemensamma arbetet mellan våra två institutioner, naturligtvis i samråd med de två ordförandeskapen, det svenska och det belgiska. Det blir därför också grundläggande att den struktur där diskussionen skall äga rum inte blir en plats endast för experter, utan en genomsläpplig struktur, som är öppen för bidrag utifrån.
Avslutningsvis skulle jag, efter principerna och metoden, vilja säga några ord om denna debatts dagordning. Under de senaste åren och under denna mycket långa tid av institutionella förhandlingar, som inleddes i Maastricht och avslutades, åtminstone tillfälligt, i Nice, har parlamentet och kommissionen alltid förenat sina krafter för att en verklig reform skall kunna inledas. Fru talman! Jag vill på detta stadium hylla och tacka er, liksom ordförande Napolitano och ledamöterna i utskottet för institutionella frågor för den intelligenta satsning vi gjort tillsammans. Det gällde särskilt, förefaller det mig, vid den senaste regeringskonferensen, där parlamentet genom sina resolutioner från november 1999 och februari 2000 hade önskat att en global institutionell reform skulle diskuteras, på samma sätt som kommissionen å sin sida hade uttryckt önskemålet. Jag tror att vi måste behålla denna samstämmighet intakt i dag, även om vi, utöver vårt gemensamma arbete, måste öppna dörrar och fönster, räcka ut handen, lyssna och delta i en bredare debatt.
Om vi faktiskt vill bedöma alla utmaningar i unionens framtid kan den kommande regeringskonferensen inte nöja sig med att bara granska de fyra frågor som nämns i bilagan till Nicefördraget, och som är av konstitutionell art. Särskilt inte som man uppriktigt måste säga att vissa av dessa fyra frågor - jag ser åtminstone två - kan, beroende på hur man tar sig an dem, ha en negativ eller till och med regressiv effekt på unionens integrationsnivå. Låt oss därför inte vara rädda att ta upp dessa fyra frågor och låt oss inte nöja oss med att enbart ta upp dessa fyra. När det emellertid gäller dessa fyra frågor - förenkling av fördragen, stadgans juridiska omfattning, fördelning av befogenheter, de nationella parlamentens plats i den europeiska konstruktionen - skall vi, beroende på hur vi tar oss an dem, se till att vi inte försvagar gemenskapens regelverk eller att gemenskapsmetoden blir mer maktlös.
Fru talman, mina damer och herrar parlamentsledamöter! Att lyckas föra den offentliga debatten i riktning mot de definitivt mer tekniska och precisa diskussionerna i den kommande regeringskonferensen skulle vara en garanti för framgång när det gäller att uppnå en mer ambitiös reform än den som uppnåddes i Nice. Det skulle också vara ett effektivt botemedel mot all rädsla och all demagogi som bildar underlag eller understödjer denna rädsla, som vissa piskar upp för att bromsa den europeiska konstruktionens framsteg. Åtminstone av dessa två anledningar, som kan vara av avgörande betydelse när vi närmar oss utvidgningen av unionen, kommer Europeiska unionen, dess ordförande och samtliga kommissionärer att satsa helhjärtat för att den stora debatt, som utlovades i Nice av stats- och regeringscheferna, skall fortsätta.
(Applåder)

Poettering
Fru talman, fru rådsordförande, herr kommissionsordförande, kommissionär Barnier, kära kolleger! Vår grupp är mycket positiv till debatten under förmiddagen med rådet och kommissionen. Det är ju inte någon hemlighet att vi i parlamentet, men särskilt vår grupp, i stor utsträckning är överens med kommissionen i dessa frågor, och jag tror att det också är mycket viktigt för att vi skall göra några framsteg i fråga om det som vi gemensamt har föresatt oss.
Men jag vill också uttryckligen säga ett par ord av erkännande till er, fru rådsordförande - efter att vi under de senaste veckorna kanske har haft några irritationsmoment, vilket ändå är helt självklart, det är helt normalt inom politiken - och ett par ord av respekt för den ton och den atmosfär som ni här under förmiddagen har fört in i debatten. Jag tror att denna inre inställning till Europas framtid och till samarbetet mellan institutionerna kan vara en bra förutsättning, såvida orden sedan också följs av handling.
Innan vi ägnar oss åt framtiden vill jag dock säga en sak - och det är en vädjan just till det svenska ordförandeskapet, men också till rådet, som nu företräds av det svenska ordförandeskapet. Sverige är känt för, och det uppskattar vi i fråga om Sverige, öppenheten i ert så sympatiska land. Men använder ni också denna grundläggande fundering om öppenhet till att ändra något i rådet, så att rådet blir mer öppet i förhållande till de andra institutionerna?
(Applåder)
Det är nu inte någon kritik, utan bara en beskrivning. Använd inte bara ert ordförandeskap för att genomföra någonting administrativt, utan använd ert ordförandeskap för att se till att vi får större öppenhet och även - det är inte någon kritik mot Sverige - större närvaro från rådets sida här i Europaparlamentet. Vi upplevde i går i samband med en resolution, ett beslut om lagstiftning - det är nu inte någon kritik mot det svenska ordförandeskapet - den bristen att rådet inte var närvarande. Vi skulle gärna ha velat höra rådets åsikter, och därför kommer säkert vår talman också att med denna kammares stöd förhandla fram nya regler för hur man skall kunna se till att få en större närvaro från rådets sida här i Europaparlamentet. Det är säkert inte att begära för mycket om man kräver och förväntar sig av ett ordförandeskap, som ju bara varar ett halvt år, att det är närvarande här i kammaren inte bara en dag utan två eller tre dagar, så att vi kan tala om de gemensamma uppgifterna.
(Applåder) Nu till förfarandet "Efter Nice". Till att börja med: När man ser på framtiden måste man vara ärlig. Nice innebar inte någon stor framgång, jag vill inte här ännu en gång fördjupa mig i det, men man måste säga det. Därför är jag också på denna punkt, men bara på denna punkt, kritisk gentemot ett brev från den svenske statsministern av den 7 mars, som jag i och för sig annars varmt välkomnar, när han säger att Nice utgör en stark institutionell grund för Europeiska unionens framtid. Vi anser inte att detta är fallet, och vi fortsätter att kritisera detta. Vi ber också om att ni skall ha modet att också säga det, liksom president Chirac, Frankrikes president sade här i sin egenskap av rådsordförande, när han förklarade att regeringskonferensen inte längre är ett lämpligt medel för att ta itu med en reformering av Europeiska unionen. Denna insikt måste delas av alla regeringar i Europeiska unionen, och om man har den insikten kan vi också finna rätt metodik, och den metodiken vill jag ägna mig åt.
Jag har med glädje hört, fru ordförande - om jag riktar mig mindre till kommissionär Barnier så beror det på att vi i största utsträckning håller med honom - att ni är öppen i fråga om metodiken, också tanken på metodiken med ett konvent. Jag vill gärna meddela er att vårt parti, Europeiska folkpartiet, och vår grupp här i parlamentet har föreslagit en förberedande konferens, som sedan skall lägga fram ett förslag för regeringarna. Denna konferens skall påbörja sitt arbete år 2002. Metodiken kommer inte att beslutas under ert ordförandeskap, men det är viktigt att ni öppnar vägen mot Laeken lite grand. Där kommer man att tvingas fatta besluten. Vi tror att en förberedande konferens, som består av ledamöter från Europaparlamentet samt ledamöter från de nationella parlamenten, regeringarna och ytterligare personer, är ett öppet instrument.
Det har talats mycket om en s.k. steering committee (styrkommitté). En styrkommitté skulle vara meningsfull om den så att säga vore ett slags styrelse för denna konferens, men vore helt integrerad i konferensen, och säkert kommer även ordförandens ställning att spela en viktig roll, vilket ju var fallet vid konventet om stadgan om de grundläggande rättigheterna under ordförandeskap av den tidigare tyske förbundspresidenten Roman Herzog. Om man vill komma fram till ett bra resultat, måste man ha en förnuftig metodik.
Ytterligare ett påpekande om fristerna - vad beträffar substansen är jag helt ense med kommissionär Barnier - : En sådan konferens skulle kunna påbörja sitt arbete år 2002. Konferensen kunde arbeta till hösten 2003 och därpå lägga fram ett förslag för regeringarna, och sedan skulle helst redan i slutet av 2003, och inte först 2004, en konferens mellan regeringarna äga rum, som därpå under en kort period yttrar sig om dessa förslag, så att sedan ett nytt fördrag skulle kunna skrivas under våren 2004 under det irländska ordförandeskapets ledning, så att vi inte kommer alltför långt in i Europavalskampanjen och inte heller in i den fas när även kommissionens mandat löper ut.
Ett avslutande påpekande, fru talman: Ni har talat om gemenskapens metodik och om Robert Schuman. Jag är mycket tacksam för att ni har påmint om en av de stora förebilderna i Europa och särskilt också för vår grupp, ty han var en företrädare för gemenskapsmetoden. Och just de små länderna är de som drar nytta av gemenskapsmetodiken, ty om de stora länderna bestämmer på ett alltför mellanstatligt sätt, då går de små länderna under, och därför är det viktigt att vi tar till oss gemenskapsmetodiken. Europa måste vara starkt, Europa måste vara handlingskraftigt, Europa måste vara demokratiskt och öppet, och om ni också följer Robert Schuman, då är ni på rätt väg!
(Applåder)

Barón Crespo
Fru talman, fru rådsordförande, herr kommissionsordförande, ärade ledamöter! Å den socialistiska gruppens vägnar välkomnar jag denna debatt som äntligen äger rum i parlamentet och även minister Anna Lindhs närvaro, eftersom hon är den som kan uttolka förklaringen i bilaga IV för oss, vilken har ändrats till förklaring 23. Vi tror inte att detta enbart berodde på att alla var trötta och uttråkade på måndagsmorgonen, utan att den även kommer att leda till en utveckling som inte bara beror på botfärdighet, utan är en politisk förändring mot ökad demokrati.
Den tjänstgörande ordföranden för rådet sade att debatten inleddes den 7 mars. Jag har noga noterat vad hon har sagt och dessutom vill jag offentligt tacka henne, eftersom det var jag som väckte frågan vid det föregående plenarsammanträdet, för att parlamentet slutligen har införlivats i förklaringen av den 7 mars, något som inte var fallet i början, och att ni har ändrat den stadga ni sände oss, vilken lät som den kom från rådets kansli och som till och med hade bilagor. Den nuvarande stadgan är kortare och mer lättförståelig. Ni har startat en hemsida. Min grupp hade anspråkslöst nog redan startat en sådan den 1 mars. Sedan inleddes debatten i Europeiska skolan och här måste sägas att ni verkligen spelade på hemmaplan, eftersom eleverna är barn till europeiska tjänstemän och de redan är övertygade. Kvällen innan frågade de sina föräldrar och de ställde sedan mycket passande frågor. Jag anser att det skulle vara mödan värt att resa till Kiruna eller Kanarieöarna för att tala med folket, med vanliga människor. I det här fallet anser jag att ni spelade med triss på hand.
Om vi går själva kärnpunkten i den här frågan, måste jag säga att min grupp instämmer i ordförande Prodis förslag om en strukturerad debatt i tre faser, vilket vi också gett uttryck för i plenum. Detta är nämligen inte en akademisk debatt, det är inte heller något samtal på ett kafé eller en talk show. Den här debatten måste ha ett syfte. Den viktiga frågan för min grupp är att få reda på hur ni anser att debatten skall läggas upp. Om vi först är eniga och respekterar de grundläggande faktorerna och den svenska traditionen av öppenhet och insyn och genomför en mycket bred debatt, och sedan fattar besluten bakom stängda dörrar, innebär detta, fru talman, en risk för att chocken kan bli mycket större. Detta är redan i dag oacceptabelt och kommer så att vara ännu mer i framtiden. Eftersom vi har ett representativt demokratisystem är det mycket viktigt att vi får veta hur ni ser på struktureringen i faser, särskilt när det gäller den andra fasen, i vilken de olika företrädarna för det sociala samhället, det vill säga Europaparlamentet, medlemsstaternas parlament, rådet, regeringarna och kommissionen, verkligen kan bidra med sin insats. Dessutom måste icke-statliga organisationer, forum, skolor och universitet delta. Detta är en absolut utslagsgivande fråga. Vi förespråkar en öppen och genomblickbar metod som involverar alla parter. Detta är vad som möjliggjorde att konventet blev framgångsrikt och vi anser att det är absolut grundläggande att det svenska ordförandeskapet inte väntar på förslag till metoder från Laekenmötet, eftersom det i Laeken kommer att talas om innehåll och ni har en historisk möjlighet att lägga den första grundstenen, att starta den här debatten och organisera och strukturera den.
Ni kan räkna med vårt stöd för att göra detta. Och även om vi till slut ändrade förklaringen av den 7 mars, måste jag säga att förfarandet inte inleddes under de bästa förutsättningar. Vi hoppas att det svenska ordförandeskapet lever upp till sin tradition av demokrati och öppenhet, och att de kommer att ha förståelse för det budskap som jag anser vara gemensamt för parlamentet och kommissionen och att ordförandeskapet är i stånd att inleda den här processen för att säkerställa debatten och besluten om Europas framtid.
(Applåder)

Cox
Fru talman, herr kommissionsordförande! På min grupps vägnar välkomnar jag tonen i rådets inlägg och innehållet i kommissionens inlägg. Det är ännu för tidigt för oss att ha en slutgiltig uppfattning om hur denna process kommer att utvecklas, men jag anser ändå att ni har varit försiktig i överkant, fru talman, och jag skulle vilja ta upp en eller två frågor med er och be er att svara på dem i slutet av debatten.
Ni har sagt att ni ser fram emot Europaparlamentets bidrag och, naturligtvis, resolutionen i maj. Jag instämmer i det. Ni har sagt att ni kan se för- och nackdelar med konventmetoden, och jag är medveten om att många i rådet skulle dela den åsikten. Skulle ni kunna utveckla saken och inte lämna den hängande i luften? En del av syftet med denna dialog är att vi skall söka rationella lösningar om människor ser nackdelar i våra förslag. Så, skulle ni kunna redogöra för er bedömning av de för- och nackdelar som ni har hänvisat till?
Ni har talat om de fyra dimensionerna i bilagan till Nicefördraget, debatten om behörighet, stadgan om de grundläggande rättigheterna och de nationella parlamentens roll. Ni anser också, om jag förstod översättningen rätt, att fördraget bör förenklas utan att dess innebörd ändras. Är det möjligt att se på behörighet, de nationella parlamentens roll och stadgans roll utan att ändra fördragets innebörd? Det tycks i mina ögon vara en självmotsägelse.
I likhet med de andra institutionerna funderar Europaparlamentet för närvarande på hur saker och ting kan läggas fram inför nästa regeringskonferens. Jag och min grupp är starkt övertygade om att konventmetoden skulle kunna användas. Detta parlament har en demokratisk legitimitet. Denna har sin rot och grund i de europeiska fördragen. Vi är inte en tiggare som ber om allmosor vid den europeiska dörren. Vi har en rättighet - faktiskt en skyldighet - att delta. Jag tror att den konventmetod som är öppen för medlemsstater, nationella parlament, kommissionen och under idealiska förhållanden även för kandidatstater kan erbjuda en mycket bra ram - inte nödvändigtvis en meny med endast ett val, men en ram av rationella och följdriktiga alternativ -, och en regeringskonferens kan därefter anmodas att fortsätta.
Avslutningsvis, utan att föregripa framtiden alltför mycket, känner min grupp så pass starkt för detta deltagande att vi, om parlamentet otillbörligen utestängdes eller om dess institutionella roll minskades, skulle överväga att rekommendera att det inte bör yttra sig om en regeringskonferens.
Det skulle vara ett svårt beslut, och jag hoppas att det inte kommer att bli nödvändigt, men det är, enligt artikel 48, ett konstitutionellt krav att denna kammare bör yttra sig före en regeringskonferens, även om vi, beklagligt nog, inte har någon samtyckesrätt efter en regeringskonferens. Det är någonting vi bör framhålla i detta skede, eftersom ett fullständigt demokratiskt deltagande är en absolut nödvändighet.
(Applåder)

Frassoni
Fru talman! År 2001 är den offentliga debattens år. Jag är verkligen förvånad över att ordförandeskapet inte har framlagt ett initiativ som inbegriper det civila samhällets organisationer på EU-nivå. Det räcker inte med Internet, fru talman. Vi talade om möjligheten av ett stort initiativ av Europaparlamentet, rådet och kommissionen i syfte att mobilisera det civila samhället, att få det att arbeta och skriva om Europas mål och framtid. Det finns ett underligt och oförklarligt motstånd, även i detta hus, från en viktig grupp som sitter på er vänstra sida, fru talman, och detta verkar stå i vägen för detta initiativ. Det är verkligen synd, framför allt eftersom den idétorka som rådets ordförande gav prov på i ett av sina inlägg som - om uttrycket tillåts - var något byråkratiskt och vagt, visar att regeringarna behöver litet ny inspiration. Varför avstår Sverige ifrån detta initiativ som skulle ha kunnat ge dess ordförandeskap en positiv stämpel och dessutom låta landet slutföra mandatet från Nice? Dialogen med det civila samhället är mycket mer än en retorisk knorr eller några e-post-meddelanden.
Jag håller med om att vi måste föra nationella debatter, men det är en europeisk allmän opinion som måste mogna fram i detta skede, bland annat för att underlätta förberedelsearbetet inför rådets möte i Laeken. Detta bör föregås av en stor konferens med de europeiska parlamenten, en naturlig följd av den offentliga debatt som skall föras i år. Det är enda sättet att göra debatten om Europas framtid offentlig och engagerande. Det är enda sättet för parlamentet och kommissionen att finna de bundsförvanter de har så stort behov av för att bryta med de rent mellanstatliga inslagen i den kommande reformen, ge ord som "konvent" och "gemenskapsmetod" en revolutionerande och konstitutionell innebörd och göra regeringskonferensen 2004 till mer än en ren formalitet.
Fru ordförande, säg oss om det finns plats i ert program för ett sådant initiativ eller inte, och om inte, varför?

Kaufmann
Fru talman, fru rådsordförande, herr kommissionsordförande, herr kommissionär! Ni vet att många kolleger i kammaren ser kritiskt på Nicefördraget. Också min grupp och jag är ytterst oroade över unionens framtid. Ty många frågor som har att göra med människornas vardagsproblem är fortfarande olösta eller behandlas bara halvhjärtat. Ett socialt Europa är fortfarande mycket avlägset.
Nice - detta är jag övertygad om, och denna åsikt delas uppenbarligen av många kolleger i kammaren - har försvagat gemenskapen. Regeringarna kämpade när allt kommer omkring bara för att bibehålla sin nationella vetorätt. Mer demokrati, mer öppenhet, mer handlings- och beslutsförmåga fick vi inte genom fördraget. Därför måste förfarandet "Efter Nice" ta itu med en ambitiös och verkligt genomgripande reform, en reform som ger två saker. För det första: Den får inte upphäva de framsteg som uppnåtts i fråga om integration - här delar jag uttryckligen den oro som uttryckts av kommissionär Barnier. För det andra behöver vi en reform som faktiskt gör unionen funktionsduglig i framtiden.
Ur min synvinkel betyder det att man måste inleda ett författningsliknande förfarande, där man med hjälp av folkviljan konstituerar ett enat Europa. Hit hör en bred offentlig, öppen debatt. Men hit hör enligt min åsikt också att regeringskonferensen inte längre är det medel som bäst lämpar sig för att föra Europa framåt. Vi behöver en annan metod. Som ledamot i konventet för att utarbeta stadgan om de grundläggande rättigheterna, med erfarenhet av det framgångsrika arbete som denna instans utfört, vill jag uttryckligen uttala mig för ett konventsförfarande, för att vi gemensamt skall föra detta Europa framåt.

Ribeiro e Castro
Fru talman, fru rådsordförande, herr kommissionär, kära kolleger! Den situation vi nu upplever är något märklig: Nicefördraget är ännu inte ratificerat och ännu mindre i kraft, och trots det håller vi nu på och debatterar om "efter Nice". Vi vet hur vi har kommit hit, men det är ingen bra situation att i politiken godkänna ett fördrag och samtidigt tänka på det som kommer efteråt: att göra det är aldrig bra och kan bara vara ett tecken på en mängd misstag, en rad hinder, om inte till och med en skog av mer eller mindre väl dolda lögner.
Men eftersom vi nu befinner oss här och debatten har börjat, så måste vi, även i Europaparlamentet, ta lärdom av misslyckandet i Nice och agera på ett annat sätt i framtiden, inför 2004. I annat fall löper vi risken att få en upprepning av samma fel, frustrationer och misstag. Jag skulle vilja säga två saker som jag anser är väsentliga: för det första måste vi lyssna mer än tala. Ledamöternas uppgift är inte bara att tala. I dessa viktiga frågor måste vi också ofta lyssna, lyssna och förstå känslorna hos våra befolkningar och inte så mycket den korporativa känslan i institutionerna. För det andra måste vi ge plats för de nationella debatterna och inte vara rädda för dem. De frågor som fick Nicemötet att stranda var samma frågor som skapade problem i Amsterdam, och många av dem släpar med sedan Maastricht. Det är frågor som i mycket handlar om våra befolkningar, om framtiden för våra medlemsstater, och jag skulle därför vilja säga att det vi behöver nu är inte så mycket en europeisk debatt, vi behöver 15 djupa och äkta nationella debatter, eller om vi tänker på utvidgningen, 27 djupa och äkta nationella debatter, portugiser som debatterar med portugiser, britter med britter, tyskar med tyskar, tjecker med tjecker, polacker med polacker, om vad vi vill med den framtida Europeiska unionen. Bara på så sätt kan vi år 2004 komma till den avgörande tidpunkt när vi är definitivt förmögna att fatta framtidsbeslut, i annat fall kommer vi att stöta på samma hinder och problem som i Nice.

Dupuis
Fru talman, fru rådsordförande, herr kommissionsordförande, herr Barnier, kära kolleger! En grundläggande punkt tycks äntligen ha uppnåtts av vårt parlament. Det fanns faktiskt goda anledningar att föregripa den kommande konferensen något. Jag är mycket glad över att se att detta parlament erinrat sig att det faktiskt är val år 2004, att parlamentet alltså inte valts på livstid, utan att det fanns ett antal störningar mellan vårt parlament och de möten som föreslagits oss.
I sakfrågan kan man bara konstatera att det ännu inte finns så mycket kött på elden, som italienarna säger, att vi tvistar lite grann om påvens skägg, nämligen rollen, fördelningen mellan de nationella parlamenten och Europaparlamentet, en fråga som, likt Loch Ness-odjuret, hela tiden dyker upp i våra diskussioner men som aldrig lett särskilt långt. De europeiska medborgarna är inte så intresserade av detta slags tal. De skulle snarare vilja veta vem som gör vad, på europeisk och nationell nivå. De skulle vilja ha lite mindre orimlig konstruktion och lite mer klarhet, lite mer makt till Europaparlamentet i de frågor som berör det, och inte i dem som inte berör det, lite mer makt och synlighet för de nationella parlamenten i frågor som tydligt skulle lämnas till de nationella parlamenten.
De europeiska medborgarna skulle kanske också vilja en sak, nämligen exempelvis att kunna välja ordförande för kommissionen, för att veta vem som ansvarar för de stora valen och de stora frågor man måste besluta om på europeisk nivå.
Det förefaller mig därför som om man inte alltid skall tro att det civila samhället ligger efter när det gäller den diskussion vi skulle kunna ha här i dag i Europaparlamentet. Tyvärr är det ofta tvärtom, och vårt parlament kanske skulle röra sig lite grann bland de europeiska medborgarna för att få nya idéer.
En fråga slutligen som vänder sig till rådets tjänstgörande ordförande och kommissionens ordförande, men framför allt till PPE:s ordförande, min vän Poettering: jag har fått veta att den belgiske liberale ministern Renders föreslår att en ny befängd figur skall skapas, en "herr euro", med GUSP som modell. Den senare kritiserades av oss men också, tror jag, med kraft av Poettering och särskilt av PPE-gruppen. Är Poettering för att en sådan lätt befängd figur skapas, en "herr euro", med GUSP som modell - vilket jag tyckt mig förstå i slutsatserna från PPE:s kongress i Berlin? Jag skulle bli mycket glad över klargöranden i denna fråga.

Bonde
Fru talman, jag vill gärna gratulera det svenska ordförandeskapet till en bra hemsida. Det är bra att kunna se dagordningarna för mötena i de olika arbetsgrupperna. Kan vi också få namnen på deltagarna och tillgång till dokumenten och referaten från mötena? Jag vill också gratulera till initiativet till hemsidan Futurum. Men varför skall den börja med inlägg från toppen, från Persson, Verhofstadt, Prodi och Barnier? Varför finns det inte också inlägg från personer som är emot Nicefördraget och centralisering av mer lagstiftningsmakt i Bryssel? Hur kan en svensk rådsordförande inbjuda till debattmöte i Europaskolan i Bryssel utan att ha ett enda kritiskt inlägg i panelen? Enligt Eurobarometern är det endast 18 procent av EU-medborgarna som föredrar Bryssel för beslutsfattande. 63 procent föredrar att besluten fattas lokalt, regionalt eller nationellt. Varför har de 18 procenten alla platserna i den första debatten om vår framtid, medan de 63 procenten överhuvudtaget inte är representerade?
EU-kritikerna i min grupp och i intergruppen SOS Demokrati är redo för debatt både i Europaskolor och i samlingslokaler. Vi vill gärna motivera vår önskan om öppenhet, närhet och demokrati och ett smidigare EU, som arbetar med mycket färre gränsöverskridande frågor och i gengäld arbetar utan byråkrati, fusk och svindel. Initiativen till gemensamma regler bör framöver tas i de nationella parlamenten och inte i kommissionen eller parlamentet. Varför inte skapa ett slags parlamentens råd, som skulle kunna mötas ett par gånger om året och vidta arbetsprogram och bestämmelser för potentiella lagförslag? Bestämmelserna avgör ju om det är frivillig samordning eller bindande regler. På så sätt blir det folkvalda från medlemsländerna som avgör om besluten skall flyttas från väljarna och de folkvalda i medlemsstaterna till EU. Så kommer demokratin åtminstone att ha en chans i förhållande till den nuvarande tjänstemannalagstiftningen, som vi är vana vid, även om alla femton bekänner sig till demokrati. Vi befinner oss ju i den absurda situationen, att om ett av ansökarländerna skulle stifta lagar på samma sätt som vi gör, så skulle vi bli tvungna att avvisa dem, eftersom de inte har demokrati.

Hager
Fru talman! Först vill jag välkomna det mycket ambitiösa program som lagts fram av det svenska ordförandeskapet i rådet. Mycket har redan sagts och skrivits om fördraget "Efter Nice". Jag har glatt mig åt att många av mina tankar i dag återigen har framförts här. Men jag vill i dag i detta sammanhang belysa en annan aspekt.
I samband med den första diskussionen i utskottet för konstitutionella frågor om Méndez de Vigo och Seguros arbetsdokument har det bland annat krävts att man skall belysa den historiska inledningen i första delen av betänkandet, inte med tanke på rådets och kommissionens segrar, utan med tanke på parlamentets nederlag. Jag kan förstå att en del militanta och krigiska uttryck ligger nära till hands, just med tanke på Nice och det maktspel som demonstrerades där. Men jag tror ändå att det varken kan finnas segrar eller nederlag för enskilda institutioner, utan bara framsteg eller tillbakagång för helheten, nämligen för idén om Europa. Det bör man hålla i minnet.
Jag föreslår därför att just vi parlamentsledamöter inte använder sådana uttryck, utan undviker dem och därmed ger en signal till gemensamt arbete mellan alla institutioner.

Méndez de Vigo
Fru talman! Jag vill börja med att hälsa fru Lindh välkommen. Vårt samarbete med statssekreterare Danielsson är mycket bra, och följaktligen är det ett nöje att ha henne här.
Fru Lindh, jag anser att det klara, konkreta och lysande inlägget från ordföranden för vår grupp, Poettering, är svårt att överträffa, eftersom han klart och tydligt har sagt allt som kan sägas. Följaktligen kommer jag endast att betona några av de saker som vi förväntar oss av det svenska ordförandeskapet och Europeiska rådets toppmöte i Göteborg.
Ni har sagt att debatten måste anordnas. Det är självklart. Jag instämmer i vad talesmannen för den socialistiska gruppen sade: den 7 mars var bra till att börja med, men det måste göras mer. Vad vi förväntar oss av er är följaktligen att ni strukturerar debatten och att ni kommer med förslag till oss om hur den skall struktureras. Hur bör detta göras? Parlamentet har några förslag om det som vi mycket gärna delar med oss av. Men som en smakbit kan jag säga er att det måste göras på nationell nivå, i en nära demokrati och på europeisk nivå.
Detta är en mycket viktig debatt som inte får hindras. Den får inte bara stanna av och stelna. Den måste leda till slutsatser, vilka bör utgöra den andra fasen. Den här debatten skulle vara frustrerande för de personer som deltar i den om de inte skulle få möjlighet att vara med och utforma den och komma med förslag. Det är det vi kallar för konventmetoden.
Det konvent som utarbetade stadgan om de grundläggande rättigheterna nådde goda resultat eftersom det förenade nationell och europeisk legitimitet och innefattade insyn, offentlighet och människors deltagande. Förutom allt detta, utarbetade det ett dokument som ni själva erkände att det var positivt vid Europeiska rådet i Biarritz. Det finns visserligen vissa saker man skulle kunna ändra på och andra saker som skulle kunna infogas, men den här modellen kan verkligen vara användbar. Jag tror att vi kommer att få ut mycket av att arbeta tillsammans enligt den här modellen.
Avslutningsvis vill jag säga något om kalendariet. Om vi gör allt detta tror jag att regeringskonferensen år 2004 kommer att bli mycket kort, eftersom arbetet i huvudsak redan är gjort.
Det förefaller mig även vara mycket viktigt att denna modell gör det möjligt att involvera kandidatländerna. Det är inte bara vi som är medlemmar i unionen för närvarande som bygger upp Europa, utan även de som väntar på att ansluta sig till unionen.
Jag tror, ärade tjänstgörande rådsordförande, att ni kommer att ta med er ett fördelaktigt intryck av den här debatten när ni går härifrån i dag, eftersom deltagandet har varit ovanligt stort och alla talesmännen för grupperna mer eller mindre har sagt detsamma; de parlamentariska grupperna spelar efter samma melodi. Om vi arbetar tillsammans med er och naturligtvis även med kommissionen - jag tackar kommissionär Barnier för hans inlägg - kan vi tillsammans komponera en vacker europeiska symfoni av denna gemensamma musik.

Napolitano
. (IT) Fru talman! Kommissionär Barniers inlägg bekräftade hur nära varandra kommissionen och parlamentet står.
Jag lyssnade uppmärksamt på inlägget från rådets företrädare och vill rikta några kortfattade synpunkter till henne.
Minister Lindh, den nya regeringskonferensen är det sista vi skall tala om. Den avgörande frågan är hur vi skall ta oss fram till den. Ni önskade er största möjliga öppenhet i den debatt som nu inleds och i hela den process som beskrivs i Nice-förklaringen, en debatt som skall föras så nära medborgarna som möjligt. Nåväl, förberedelserna för regeringskonferensen som föregår toppmötet i Nice kännetecknades av minimal öppenhet och maximalt avstånd från medborgarna. Det krävs oundgängligen ett nytt sätt.
Det finns ett tidigare exempel, och det är konventet om stadgan med de grundläggande rättigheterna. Det var en idé som kom från stats- och regeringscheferna, det var deras lyckade påfund i Helsingfors, och därför förstår man inte att just stats- och regeringscheferna numera inte litar på denna metod. Och problemet är inte namnet, utan innehållet: att inte bara kommissionen utan även Europaparlamentet och de nationella parlamenten skall delta i debatten såväl som i utarbetandet och sammanställningen av förslagen. Vi måste skriva svaren på dessa stora frågor om unionens framtid tillsammans.
Minister Lindh, vi litar på att det svenska ordförandeskapet kommer att anstränga sig för att övervinna denna misstro som står i vägen för de förslag som kommer från alla partigrupperna i Europaparlamentet.
Vi hoppas att resolutionen från utskottet för konstitutionella frågor, och därmed från parlamentet som helhet också kommer att bidra till att göra er mer övertygad än ni var i förmiddags och hälsar er välkommen till vårt möte 20 mars tillsammans med företrädare från de nationella parlamenten, både i medlemsländerna och i kandidatländerna.

Malmström
Fru talman! Jag har tittat på Futurum, en hemsida för debatt och dialog som nyss har öppnat, och den är fin. I morse hade 76 medborgare från olika länder valt att delta i debatten. Det kunde förstås ha varit betydligt fler, men det är en bra början.
Frågan är naturligtvis vad som kommer att hända med dessa debattinlägg. Kommer de att leva sitt eget liv fram till år 2004, när rådet återigen sluter sig bakom stängda dörrar i maratonförhandlingar om ett nytt fördrag? Utrikesministerns tal tydde på att det inte skulle bli så. Men det är viktigt att redan nu berätta för medborgarna hur dessa synpunkter kommer att tas till vara och kanaliseras, så att det verkligen blir en bred debatt och inte bara tomma ord.
Jag är ledsen om vi är tjatiga här i parlamentet, men detta är verkligen viktigt för oss över gruppgränserna. Medborgarna skulle, precis som vi, behöva veta hur detta kan kanaliseras. Blir det någon typ av konvent där vi som är folkvalda på olika nivåer utifrån dessa synpunkter verkligen kan bidra till utformningen av det nya fördraget?

MacCormick
Herr talman! Jag skall tala med en röst som hittills inte har hörts mycket i denna debatt, trots de två orden i Barniers tal om regionala parlament. Man måste komma ihåg att Europa inte bara är ett Europa av centrala institutioner och medlemsstater. Inom medlemsstaterna finns det självstyrande länder - vilka, med språkbruket i denna kammare, kallas "regioner". Många av deras medborgare ser sig själva som medborgare i forna europeiska nationer som är värda lika mycket erkännande i denna union som andra. Poettering sade med rätta att gemenskapsmetoden är en bra metod sett ur små staters synvinkel. Låt den även vara en bra metod för små länder som inte - eller ännu inte - är medlemsstater i denna union i sig själva.
Om, i debatten under de kommande tre åren, rösterna i de demokratiskt valda parlamenten i de europeiska länderna och regionerna inom medlemsstaterna inte hörs ordentligt och inte beaktas i lika hög grad som rösterna i själva medlemsstaterna, i de "nationella" parlamenten och - vilket Frassoni sade med rätta - i de icke-statliga organisationerna, då kommer debatten att ha varit ett misslyckande.
Subsidiaritet är ett begrepp med två ändar. I den ena ändan kräver den att beslut skall fattas så nära de berörda människorna som är förenligt med kraven på effektivitet och skälighet. Men det innebär att många beslut bara kan fattas i den andra ändan, på den högre nivån, när, av hänsyn till skälighet och effektivitet, en stor statsbildning måste inbegripas som helhet. Den stora statsbildningen kommer emellertid inte att fungera bra såvida den inte undviker att ta makt från de vanliga människorna, från de mer lokala styrandenivåerna. Europas "regioner" måste företrädas ordentligt i denna diskussion, och subsidiariteten måste ägnas tillbörlig uppmärksamhet.

 Sjöstedt
Herr talman! Jag har två synpunkter. Den första gäller metoden: Jag anser det vara av central betydelse att makten över fördragen ligger hos de nationella parlamenten. Om makten förskjuts till Europaparlamentet tas ett avgörande steg mot att omvandla EU till en stat, vilket jag är motståndare till. Jag är därför också skeptisk till en konventmetod. Om man skall tillämpa en sådan metod, skall det vara ett konvent för de nationella parlamenten som skall diskutera fördraget.
Min andra synpunkt gäller innehållet. Jag menar att det inte räcker att diskutera de punkter som angavs i Nice. Centrum för diskussionen bör i stället vara en demokratisk reform av Europeiska unionen, genom vilken man skapar full insyn i det lagstiftande arbetet och minskar tjänstemannamakten, inte minst inom kommissionen. I dag råder ett unikt förhållande där tjänstemän har det avgörande inflytandet över lagstiftningens innehåll, vilket är ett demokratiskt problem.

Krarup
Herr talman, den europeiska unionen har ett problem som består av att man har etablerat några system och använder sig av en mycket, mycket lång rad ord, en imponerande retorik, men problemet är att den europeiska unionens befolkningar antingen är likgiltiga inför eller direkta motståndare till den integrationsprocess som nu står på dagordningen. Detta kallar man med en vacker eufemism för ett "demokratiskt underskott". Detta är en eufemism eller ett understatement, för institutionerna fungerar i praktiken på ett sätt som aktivt bidrar till att sätta befolkningens medverkan ur spel. Detta är rent antidemokratiskt. Med denna bakgrund är det närmast absurt att bevaka debatten i dag. Man vill etablera en demokratisk dialog. Det låter ju så fint, men även detta projekt avspeglar en totalt felaktig uppfattning om demokratins väsen. Folkstyre är just folkstyre, vilket betyder att befolkningens önskemål, krav och politiska ståndpunkter förverkligas, utan styrning ovanifrån.
Det som nu står på dagordningen, påminner mycket om en annan union, som störtade samman för ett par år sedan. Det är samma tendens, samma utvecklingsmekanism, som medför att man bit för bit avskaffar den levande demokratin till fördel för ett elitstyre. Och speciellt för det svenska ordförandeskapet måste detta vara en skam. Det som pågår strider direkt mot de bästa folktraditionerna i Skandinavien. Sverige har en ovanligt markant och progressiv tradition av offentlighet och rättssäkerhet, och svenskarna är den befolkning i den europeiska unionen, som är de största motståndarna till integrationsprocessen. Det är en mycket beklaglig situation och en politisk identitetskris för våra svenska vänner.

Berthu
Herr talman! Debatten om unionens framtid, som beslutades vid Europeiska rådet i Nice, bör undvika ett stort blindskär: att begränsa sig till kretsen av specialister på Europafrågor, till vilka jag räknar medlemmarna i unionens institutioner, som ännu en gång riskerar att stänga in den i ett språk och kodade frågor för initierade och slutligen öka den klyfta som skiljer Europa från dess folk.
För att i någon mån förnya denna slutna krets föreslår vissa federalister en lösning som enbart är en fasad: ett konvent som liknar det som redan utarbetats för stadgan om de grundläggande rättigheterna, huvudsakligen bestående av fogliga och lyckade varelser för större säkerhet, av en ledningsgrupp eller en redaktionsgrupp som skulle leda debatten i den riktning institutionerna vill: mot större federalism.
Denna metod skulle vara mycket farlig. Man får inte glömma att det tidigare konventet åstadkom en oacceptabel stadgetext med tvingande kraft för samtliga medlemsländer och att man var tvungen att skyla över meningsskiljaktigheterna genom att proklamera en icke-obligatorisk text. Om ett framtida konvent arbetade med samma metoder i viktlöst tillstånd, skulle det år 2004 åstadkomma en ultrafederalistisk text som var oacceptabel för alla eller delar av medlemmarna. Det skulle vara en katastrof för Europa.
Men debatten får inte heller domineras av förvirring eller oordning. Vi måste båda vara nära folken, gå i deras takt och vara fortsatt organiserade för att förbli produktiva. Det är anledningen, herr talman, till att vi anser att det bara finns en livskraftig lösning: arrangera debatten kring nationella parlament och på deras ansvar.

Elles
Herr talman! Jag välkomnar särskilt kommissionsordförandens, Romano Prodis, ansträngningar att dra upp konturerna för denna debatt, som är en fortsättning på våra debatter i januari och februari i denna kammare. Nu handlar det inte om "efter Nice"debatten, utan om debatten om Europas framtid. Det är nödvändigt att de europeiska institutionerna tar detta tillfället i akt. Det är ett sällsynt tillfälle i historien, då Europas folk har möjlighet att säga sin mening om hur en så kallad konstitutionell ram skulle se ut efter 2004. Det är nu upp till Europas politiska ledarskap att fastställa villkoren för denna debatt, samt fastställa debattens natur, bredd, innehåll och intensitet.
Det finns för närvarande viss fantasi men lite handling, mot bakgrund av den omfattande naturen för bilaga IV till fördraget. Jag besökte i morse den webbplats som rådsordföranden nämnde. Det står ingenting om att parlamentet deltog i debatterna den 7 mars. Det är helt enkelt en webbsida utan möjligheter för medborgarna att framföra sina åsikter via e-post. Det finns bara ett skelettprogram som är placerat på denna webbsida för det belgiska ordförandeskapet, som kommer att ha ett verksamhetsforum. Det är verkligen föga imponerande och måste omedelbart undersökas.
Låt oss då se på den framtida debatten. För det första, dess natur. Den måste ledas politiskt, i stället för att man överlåter åt byråkratier att genomföra dyra program som kommer att se ut som propaganda i medborgarnas ögon. Detta är kanske en sak för Stockholm: att uppmuntra statscheferna att starta debatter. Fru rådsordförande! Ni har sagt att detta bör vara någonting som bör göras, men i mitt eget land har vår egen premiärminister, Blair, varit märkvärdigt tyst om denna fråga.
För det andra, bredden. Detta måste vara en angelägenhet för hela samhället, som Bonde har sagt. Ni kan inte bara predika för de omvända, vilket ni gjorde i Europaskolan för några dagar sedan. För det tredje, debattens innehåll: det måste övervägas uttryckt i handlingar, breda dialoger och andra idéer av det slaget. Till sist har vi debattens intensitet, som måste utvecklas med de bästa tekniska medel som finns tillgängliga.
Jag avslutar med att säga att vi i vårt parlament måste upprätta kontakter med de nationella parlamenten, att rådet måste visa vägen genom statscheferna i var och en av medlemsländerna och, till sist, att kommissionen måste utarbeta riktlinjer, så att vi vet vilken kurs denna debatt kommer att följa. Vi kan därefter diskutera detta när vi skall ratificera Nicefördraget senare i år.

Seguro
Herr talman! Jag vill först gratulera kommissionen till innehållet i dess ståndpunkt här, men jag vill också ställa en konkret fråga till kommissionär Michel Barnier: kommer kommissionären att nöja sig med bara detta uttalande eller tänker ni tvärtom, ni och ordförande Prodi, att från och med i dag göra en rundresa till regeringarna och påverka dem för er ståndpunkt? Det är det som skiljer ett diskussionsorgan från en institution med förmåga att utöva och göra politik. Jag skulle vilja ha ett konkret svar på denna fråga för redan i Nicefördraget hade kommissionen bra förslag, bra ståndpunkter som rådet sedan inte tog hänsyn till.
När det gäller den fråga som tas upp här om "efter Nice" skulle jag vilja gratulera till det avtal som har ingåtts om punkterna på agendan. Det finns ett avtal mellan kommissionen, rådet och Europaparlamentet om att de fyra punkterna är otillräckliga. Det skulle för övrigt inte kunna vara på annat sätt, man kan nämligen inte uppmana till en europeisk debatt och sedan begränsa den intellektuella övningen genom att utvidga den till andra frågor, som ordföranden sade.
Men jag skulle vilja ställa två frågor till det svenska ordförandeskapet: för det första om det är berett att ändra datumet för utarbetandet av detta fördrag? Vi anser att 2004 är det sämsta året för att göra detta. Inte bara på grund av det som Dupuis redan har tagit upp, utan också för att valrörelsen, i stället för att förena de partier i varje medlemsstat som är för det europeiska projektet, ofta skiljer dem åt. Därför skulle jag vilja veta om ordförandeskapet och rådet diskuterar frågan angående tidpunkt. Slutligen, när det gäller debatten. Fru talman! Debatten får inte bli ett alibi för rådet eller ordförandeskapet. Det måste vara en tidpunkt då alla saker får en reell betydelse. Den mycket konkreta fråga vi ställer oss är varför ordförandeskapet är rädd för ett utrymme, en konvention med förslag? Vi vill inte ersätta regeringarna, vi vill inte besluta, det är ni som skall besluta, men vi skulle vilja fråga varför våra idéer, våra förslag och våra bidrag skrämmer er?

Duff
Herr talman! Varför insisterar vi på att Europaparlamentets särskilda legitimitet skall erkännas i förberedelserna inför regeringskonferensen? Det beror inte bara på vår sårade självkänsla, utan även på att medlemsstaterna, om de lämnas ensamma, snabbt kommer att bli besatta av sina egna nationella maktförhållanden. Det gemensamma europeiska intresset kommer bara att gynnas om alla de som delar den verkställande makten - Europeiska rådet och även kommissionen - samarbetar med alla dem som delar den lagstiftande makten - det europeiska och de nationella parlamenten. Ett verkligt konstitutionellt steg framåt kan bara tas om man enas om ett sådant pluralistiskt synsätt.

Voggenhuber
Herr talman! Fru rådsordförande! Att lösa unionens historiska uppgift kommer att bli svårt, men att ge ord för den är mycket enkelt. Den viktigaste uppgiften är att upprätta en europeisk demokrati. Det är kärnan i våra dispyter och konflikter.
Det största hindret på vägen mot en europeisk demokrati - det måste man säga här - har blivit maktanspråken från rådet och från de nationella regeringarna, som i detta Europa inte bara vill vara dess regering, inte bara vara de som lagstiftar, utan också de som bestämmer Europas författning. Denna uppgift att skapa en författning för Europa har rådet i Nice misslyckats med. Det är maktens arrogans som sätter medborgarnas acceptans av det europeiska enandet på spel. Den största öppna frågan i denna kontrovers om den europeiska demokratin är kommissionens ställning.
Fru rådsordförande, ni har talat om öppenhet, om närhet till medborgarna, om dialoger, om parlament som idégivare, om stora offentliga diskussioner, och ni ansåg, ni trodde att ni därmed talade om demokrati. Men ni talade inte om demokrati! Demokrati i Europa kräver att man talar om demokratins fundamentala principer och beståndsdelar, om delning av makten, om att det är outhärdligt att nationella administrationer lagstiftar. Demokrati kräver att vi talar om principen med offentlighet i lagstiftningen, om att det är outhärdligt att rådet inom stängda dörrar beslutar om lagar och att medborgarna inte längre har rätt att veta vem som har beslutat vad, och inte längre kan ställa beslutsfattarna till svars. Demokrati kräver att vi talar om listan med grundläggande rättigheter, om rättsligt bindande kraft och om medborgarnas tillgång till EG-domstolen, att vi talar om ett system med checks and balances och om att rätten att ge ut författningar aldrig någonstans och inte i någon demokrati tillkommer regeringarna, utan är parlamentens ursprungliga oeftergivliga uppgift.
Så länge rådet inte avstår från sitt maktanspråk och gör dessa demokratiska beståndsdelar till centrum för diskussionen, kommer vi inte att lösa denna stora historiska uppgift!
(Applåder)

Sichrovsky
Herr talman! Fru rådsordförande, jag vill framför allt tacka er för optimismen i ert tal, det är ju ändå en intressant utveckling efter det tidigare ordförandeskapet. För övrigt vill jag utnyttja den korta tiden till ett förslag. Förslaget om att inrätta en andra kammare i Europaparlamentet, som diskuterats av olika politiska grupper, med syftet att företräda de nationella parlamenten, vore överflödigt om man följer den österrikiska vägen i denna fråga. I vår förbundsförfattning föreskrivs ett direkt ansvar från den österrikiske rådsföreträdarens sida gentemot det nationella parlamentet, varvid det österrikiska Nationalrådets huvudutskott kan påverka rådsföreträdarens ståndpunkt. På detta sätt garanterar man att det österrikiska folkets företrädare kontrollerar och är med om att utforma de politiska förhandlingarna i rådet, utan att det särskilt för detta ändamål behövt skapas en andra kammare.
Detta sätt att så tidigt som möjligt inbegripa de nationella parlamenten gör därför att man kan undvara en andra parlamentarisk nivå och det skulle vara en enklare lösning, kanske också billigare och mindre byråkratisk.

Talmannen
Herr Brok, ni har nu ordet i två och en halv minut. Ni trodde att det var tre, men när jag ger er två och en halv, blir det hur som helst minst tre!

Brok (PPE-DE). (DE) Herr talman! Jag tackar för signalen! Jag tror att vi måste inse att vi står inför en brett upplagd diskussionsprocess, där det kommer att visa sig att den mellanstatliga varianten under ledning av rådet inte är funktionsduglig när man har att göra med 27 medlemsländer, och att därför, under kommissionens verkställande ledning och med parlamentets jämlika lagstiftning, den klassiska Monnet-varianten är den enda som kommer att kunna ge Europeiska unionen handlingsförmåga.
Men, fru rådsordförande, ert påpekande om att man är spänd på att få höra Europaparlamentets förslag gör mig lite misstrogen. Ty Europaparlamentet skall här inte komma med förslag utan, om jag rätt förstår dokumentet från Nice, rådet, parlamentet och kommissionen skall gemensamt utforma hela debatten. Det innebär att vi inte är era leverantörer, utan vi arrangerar gemensamt denna breda europeiska dialog. Under förberedelserna förefaller det som detta hittills inte på något sätt garanterats, vilket jag nog anser vara lite förrädiskt.
Jag anser att det måste finnas tre nivåer: Den breda offentliga debatten, som förs av de tre institutionerna - och detta gemensamt - och som skall genomföras under loppet av detta och nästa år, men som också måste åtfölja hela processen fram till slutet. Sedan följer logiskt den innehållsmässiga förberedande fasen, som enligt min åsikt måste genomföras inom ramen för ett konvent eller hur man nu skall beteckna det, varvid, fru rådsordförande, det för Laeken och för oss inte bara är viktigt att konventet inrättas, utan också måste stå klart vilken status resultatet av detta konvent skall ha, så att det inte blir ett bland många dokument, utan så att det resulterar i det dokument som skall utgöra förhandlingsgrundvalen för regeringschefernas avgörande runda.
Eftersom Ungern och Tjeckien ju redan, på grund av de röster som saknas i Europaparlamentet, kommer att utnyttja avtalen om utvidgning för att också behandla institutionella frågor, vill jag påpeka att man också redan i dessa utvidgningsförhandlingar bör se till att åstadkomma bättre beslutsförmåga i rådet, och att utvidgningsförhandlingarna därför också är en beståndsdel av förfarandet "Efter Nice".
Jag vill samtidigt också gå in på hur tidtabellen bör se ut. Liksom en rad kolleger är jag oroad för att detta skall avslutas år 2004 mitt i valkampen för Europavalen. Jag anser att det av den anledningen vore bra att utnyttja detta och nästa år för det breda offentliga förfarandet, men börja med konventet redan under andra hälften av nästa år, för att ha hela år 2003 till förfogande för förhandlingarna och avsluta dem i slutet av 2003 eller senast i början av 2004, så att resultatet kan ingå i diskussionen om valkampen för Europavalen.
Jag anser att vi på så sätt också skulle kunna åstadkomma en allmän folkomröstning och på sätt och vis avsluta dialogen genom att visa på medborgarnas vilja i Europeiska unionen.
(Applåder)

Desama
Herr talman, kära kolleger! När jag nu för sista gången tar till orda inför denna kammare, som jag skall lämna om några veckor, skulle jag vilja vända mig till mina kolleger en stund.
Naturligtvis är problemen med metoden efter Nice viktiga: gemenskapsmetod, metoden med ett konvent, etc. Men det viktiga är att det finns ett projekt och en motor för att driva det. Varje gång som Europeiska unionen - och dessförinnan den ekonomiska gemenskapen - gjort framsteg, har vi haft detta projekt och denna motor. Spaak-kommittéerna före Romfördraget, lord Cockfields vitbok före Luxemburg, de starka förslagen från kommissionen och styrkan i den fransk-tyska linjen med Maastricht.
I dag vet vi mycket väl att det i kanslierna inte finns något projekt och ännu mindre någon politisk vilja att gå framåt. Vi vet också att kommissionen, trots de mycket intressanta förslagen från kommissionär Barnier, varken har den kraft eller den auktoritet som den hade för tio år sedan. Alltså återstår Europaparlamentet: parlamentet har under tidens gång hävdat sig som den starkaste länken i den institutionella trefoten. Och jag skulle vilja vända mig till mina kolleger för att säga att Europaparlamentet i sig har en majoritet som går utöver de politiska och nationella klyftorna, en majoritet som är positiv till ett projekt med ny europeisk federalism. Det behövs följaktligen en federation av projekt, en katalysator för energier för att detta steg framåt skall lyckas, något som de europeiska medborgarna väntar sig av både er och oss.
Mina kära kamrater, kära vänner, kära kolleger! Jag skulle därför, när jag nu lämnar er, vilja säga att jag verkligen förväntar mig att ni skall vara ambitiösa och djärva. Det är vad medborgarna förväntar sig av er. Tack.
(Applåder)

Caveri
Herr talman! Ordet "federalism" riskerar att förbli innehållslöst om det inte finns ett val i sakfrågan. Man bör förvisso utarbeta en europeisk institution för att undvika att utvidgningen bara leder till ett frihandelsområde. Men för detta måste man förstå subsidiariteten, som förblir den viktigaste principen för federalismen. Jag ger ett exempel i min egenskap av invånare i Aostadalen.
I den italienska konstitutionen har vi ett särskilt system för självständighet. Handlar det inte om att, på en eventuell väg mot den nödvändiga europeiska konstitutionen, också på något vis få den regionala politiska nivån att delta i den konstituerande församlingen, särskilt när den företräder en språklig minoritet? Det är en fråga jag ställer, samtidigt som jag vet att svaret inte är så enkelt, och ändå är det avgörande för Europas demokratiska framtid.

 Cederschiöld
Herr talman! Parlamentets representant i Nice sammanfattade resultatet som en katastrof. Det är omöjligt att förstå hur man med berått mod kan bygga in en framtida konflikt mellan stora och små länder i fördraget. Det är ännu svårare att förstå hur rådet kan vägra införa en hänvisning till de rättigheter som alla medlemsstater tidigare har skrivit under på.
Hur skall medborgarna kunna förstå att deras valda representanter inte vill stadfästa de rättigheter som de i politiskt hänseende låtsas stå bakom? Ett svagt fördrag kan bli en fara för ett utvidgat EU där många skilda rättstraditioner skall samsas. Vi vill se högre ambitioner när det gäller att nå fram till beslut om vem som skall göra vad och vem som skall besluta vad och hur samt om rättigheter och demokrati.
Debatten med medborgarna måste riktas in på de centrala framtidsfrågorna i ett rörligare Europa. Det krävs ett demokratiskt konvent, inte bara en hemsida, för att skapa en öppen debatt och öppna beslut. Ordförandeskapet ger intryck av att vilja undvika Europadebattens kärnfrågor. Det är liktydigt med att undvika sitt europeiska ledningsansvar. Ta vara på chansen att bidra till ett demokratiskt EU med ett demokratiskt europeiskt parlament - som jag för övrigt hoppas att ordförandeskapet skall visa respekt för.

Leinen
Herr talman! Fru rådsordförande, ni har i ert tal tre gånger använt ordet stark. EU måste vara en stark kraft, gemenskapsmetoden måste få en stark ställning, och vi behöver starka institutioner. Här håller jag helt och fullt med er. Men era ord måste sedan också följas av handling! För dagordningen för förfarandet "Efter Nice" betyder det som ni har sagt mer Europa och inte mindre Europa. Det betyder mer integration och inte mindre integration. Det innebär att de frågor som ni kommer att föreslå måste konkretiseras och delvis också omformuleras.
I fråga om avgränsningen av behörigheterna får man ofta intrycket att det där finns krafter i spel som vill försvaga Europa. Jag tror att det är er uppgift att fråga vad vi skall göra gemensamt, vad vi på 2000-talet måste göra gemensamt för att få ett starkt Europa. Då kommer debatten om behörigheterna att bli helt annorlunda än den delvis är nu. Starka gemenskapsinstitutioner - även där behöver frågan konkretiseras. För mig gäller det att förverkliga den parlamentariska demokratin i Europapolitiken. Det innebär att inte bara diskutera de nationella parlamentens roll och deras funktion, utan naturligtvis också ett fortsatt stärkande av Europaparlamentet. Vi saknar fortfarande vissa rättigheter som vi behöver i fråga om lagstiftning, budgetering och även i fråga om kontroll av det verkställande organet. Starka gemenskapsinstitutioner betyder också att än en gång diskutera rådet och kommissionen, kommissionen inte bara som ett sekretariat för rådet, utan som en sorts regering, och att då också betrakta rådet som ett beslutsmässigt organ. Beträffande metoden har ni mycket kryptiskt sagt att konventet har för- och nackdelar. Jag skulle gärna ha velat veta vilka nackdelar det har och för vem. Jag var ledamot av konventet för stadgan om de grundläggande rättigheterna. Jag har inte kunnat upptäcka några nackdelar. Jag har bara kunnat upptäcka fördelar. Därför ber jag er att skriva in i er rapport i Göteborg att den nya metoden innebär ett nytt konvent, som förbereder denna regeringskonferens.
Ett sista ord om tidtabellen. Även jag anser att 2004 är fullständigt olämpligt. Vi är i stånd att avsluta detta i slutet av 2003. Ett nytt Romfördrag skulle då kanske också vara den rätta grundvalen för Europavalen år 2004 och en god grundval för utvidgningen, som vi då också slutför.
(Applåder)

Maij-Weggen
Fru talman, ärade kolleger! Jag har varit en ledamot av det här parlamentet sedan 1979, men aldrig tidigare har ett fördrag med en så bitter eftersmak lagts fram. Det är inte så konstigt heller, för den som betraktar det kaos som regeringscheferna åstadkom i Nice förvånar sig nu inte över att all uppmärksamhet riktas mot vad som sker efter toppmötet i Nice: på så vis kan man ju så snabbt som möjligt glömma bort toppmötet i Nice. Ett av problemen är att det är helt omöjligt att förklara för medborgarna hur exempelvis röstfördelningen hänger samman eller vad resultatet är av rotationssystemet för kommissionärerna. Lika lite går det att förklara hur många ledamöter av Europaparlamentet vi kommer att ha mellan 2004 och 2009. Det som nu sker efter toppmötet i Nice är alltså ingen vanlig uppföljning av Nice, utan ett bittert nödtvång att reparera det som har gått snett, och det så snabbt som möjligt. Vad är det som måste ske? Vi måste så fort som möjligt täta det demokratiska hål som har uppstått till följd av det faktum att Europaparlamentet inte får medbeslutanderätt i alla ärenden där det inom kort kommer att krävas kvalificerad majoritet. Egentligen borde man redan nu sluta ett interinstitutionellt avtal rörande detta. Det är en skandal att de nationella parlamenten har fråntagits makt som därefter inte har förts över till Europaparlamentet.
För det andra måste en bra fördelning göras mellan nationella och europeiska befogenheter, vilka skall slås fast i en europeisk grundlag där även Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna innefattas. Jag håller nämligen med kollega Lynne om att det är ett bra dokument.
För det tredje måste det nuvarande regeringskonferensförfarandet ersättas av ett interinstitutionellt konvent som kan förbereda dessa åtgärder. Den skada som förorsakades i Nice måste återställas före det kommande Europavalet, alltså under 2003, för vi kan inte bära med oss den här bördan i valet år 2004.
Slutligen, fru talman, talar ni om medborgarna. Men känner ni till att vi under trepartsförhandlingen om den omtalade förordningen om tillgång till dokument ständigt ställs inför ett pansarklätt råd som inte vill någonting och som vi har mycket stora svårigheter att samarbeta med? Fru talman! Kollega Lynne talade om styrka. I Nice deltog inte mindre än elva socialistiska regeringar. Nå, den dagen var de inte starka. Låt även det vara sagt.

Berès
Herr talman, fru rådsordförande, herr kommissionsordförande, herr kommissionär, kära kolleger! Jag har en bön till oss alla: låt oss sluta upp med att tala om "post", "efter" Nice, och låt oss i stället tala om framtiden, låt oss se framåt. Jag skulle också vilja åtgärda ett förbiseende i förmiddags. Innan vi tittar framåt, låt oss avsluta det förgångna, låt oss uppmana medlemsstaterna att ratificera Nice så snart som möjligt. Det är nödvändigt om vi vill stoppa nedsmutsningen av debatten.
När jag ser på framtiden blir jag övertygad om en sak: den kraftansträngning vi väntar på kommer att komma från den allmänna opinionen, från debatten, och till att börja med från ungdomarna, för morgondagens Europa tillhör ungdomarna. Men det räcker inte med att säga: debatten, debatten, debatten. Vi måste organisera den, strukturera den, det har ni rätt i, herr kommissionär.
För att styra debatten förefaller det mig som om vi förr eller senare borde ifrågasätta nyttan av ett frågeformulär. Vi borde också utnyttja alla kamrar för debatten, eftersom vi vet att ingen av dem, vare sig det gäller nationella församlingar, samråd med fackföreningarna eller forum i det civila samhället, får någon makt eller kommer till någon slutsats. Slutsatsen åligger nämligen, i enlighet med artikel 48 i fördraget, stats- och regeringscheferna. Låt oss konstatera det. Men mellan dessa två etapper är den viktigaste, den som kommer att återuppliva det europeiska hoppet, äventyret med konventet, som inte längre är så äventyrligt. Det har erfarenheten från stadgan visat.
Jag tror det var Poettering som ställde frågan om den parallella processen mellan den offentliga debatten och konventet. Det förefaller oss som om den rätta lösningen är en bred, öppen debatt så snart som möjligt, som när konventet inleder sitt arbete fortsätter parallellt för att ta lärdomar av erfarenheterna från konventet.
Och sedan kommer man inom detta parlament att vara överens om att samråda med jordens alla kloka för att delta i alla forum. Men när allt kommer omkring är det demokratins företrädare som bör delta i detta konvent.
Några ord till slut, herr talman, för jag tror att det var rådet som hade djärvheten att uppfinna konventet. Vi ber det att visa prov på samma djärvhet när det gäller att betrakta framtiden med tillförsikt, den djärvhet som våra landsmän förväntar sig kring en ny federalism, som vår kollega Claude Desama uppmanade oss till.

Rack
Herr talman, fru rådsordförande! Ni har under denna debatt redan flera gånger, med all rätt anser jag, berömts för er sympatiska och engagerade vädjan om en äkta nystart i det gemensamma Europa. " Det handlar om framtiden" , om ni har fastställt målsättningen för det svenska ordförandeskapets arbete. Tyvärr stannade det vid utsikterna, vid hänvisningen till målsättningarna i bilaga IV från Nice, vid kravet på ett närmande till medborgarna och vid den mer än kryptiska hänvisningen till att ni ser både för- och nackdelar med konventmetoden.
Det är med förlov sagt inte mycket, det är egentligen för lite när man tänker på att halva tiden snart har gått av det svenska ordförandeskapet. Jag skulle ha uppskattat om ni åtminstone hade ställt de kritiska centrala frågorna som Michel Barnier tog upp. Vill vi ha ett Europa som är mer politiskt eller mindre politiskt? Vilken faktisk föreställning har vi av en grundläggande reform av institutionerna? Hur skall processen med att utge en europeisk författning som visar mot framtiden verkligen organiseras? Och jag skulle med största begeistring ha lyssnat till er om ni åtminstone också hade gjort ansatser till att besvara den ena eller andra frågan. Kanske kommer det i era slutord.
Får jag tillfoga en fråga utöver dem som mina kolleger redan har ställt? Vad innebär ett närmande till medborgarna institutionellt sett, alltså utöver via Internet och diskussioner i Europaskolan? Betyder det att Europaparlamentets makt reduceras genom en andra parlamentarisk kammare från de nationella parlamenten, över vilken rådet tror sig få mer inflytande än över Europaparlamentet? Jag ber om svar på detta.
(Applåder)

Martin, Hans-Peter
Herr talman, herr kommissionsordförande, fru rådsordförande! Ni åtnjuter, som er presentation ju visade, med all rätt ett rykte om att vara ovanligt skicklig. Ni smickrade oss, ni talade om viktiga bidrag från Europaparlamentets sida i det förflutna, ni nämnde relevanta debatter, mycket intressant och spännande. Tack för komplimangerna! Men hur motsvarar de fakta - ni var ju också i Nice? Hur ser den framtid ut på papperet som man upplevde där?
Förloraren i Nice var Europaparlamentet. I stället för att åtminstone få större öppenhet har vi fått mindre demokrati. Vi har nu hamnat i ett Europa som motsvarar den sena Habsburgsmonarkin på 1800-talet. På den tiden hade storgodsägarna många röster, i dag har staterna många, och allt detta är omöjligt att genomskåda.
Nu talar ni om den öppna hållningen i kommande förfaranden. Sedan jag blev verksam här som vald folkrepresentant, och tidigare som journalist, har jag alltid undrat vad som egentligen försiggår i makthavarnas huvuden, när de talar som ni gör och handlar som ni gör i rådet. Vad vill ni egentligen? Vilken hållning intar ni i dag? I skolan lärde jag mig att parlamentet skall kontrollera och regeringen skall regera. Var regerar ni?
I fråga om Konrad Adenauer, François Mitterand och även Helmut Kohl visste man vad de stod för, när det handlade om Europa. Men vad står rådet för i dag? Varför säger ni inte helt enkelt att ni äntligen vill ha ett verkligt demokratiskt och öppet Europa med alla konsekvenser? Är det så svårt för er att inför era väljare ta på er ansvaret? Vad är det som pågår i Sverige? Vi beundrar ert land - jag är själv en supporter just av er politiska öppenhet, och nu saknar jag modet när det handlar om dessa centrala framtidsfrågor.
När ni inte leder utan bara förleder och dessutom den falska bruden, nämligen den nationella, bakåtsträvande och inte den strålande framtidsdugliga bruden Europa, löper ni risk att gå till Europas historia som dess dödgrävare, eftersom ni inte kunde eller ville förklara för era medborgare att Europeiska unionen i globaliseringens tidsålder spelar en absolut nödvändig roll och att Europeiska unionen därför måste demokratiseras fundamentalt och underkastas subsidiaritetsprincipen.
Jag skulle önska att Sverige ändå vågade något. Överskrid gränserna för er smickrande diplomatiska skicklighet och bekänn er till en delning av makten och till en författning i Europa! Jag förlitar mig på er ambition.
(Applåder)

Lindh
. Herr talman! Jag vill börja med att tacka för en bra debatt med många konstruktiva inlägg. Jag tycker mig ha märkt att det från Poettering, Barón Crespo, Cox och andra som deltagit i debatten ändå finns en vilja till en bred politisk debatt om både sak- och formfrågor, och det tycker jag är bra.
Jag skulle vilja kommentera några av inläggen och börjar med den förste talaren; ledamot Poettering. Återigen: Öppenhet och insyn är en huvudfråga för det svenska ordförandeskapet. Där vet jag att parlamentet och det svenska ordförandeskapet har mycket gemensamt, och jag hoppas att vi skall kunna hjälpas åt för att få så mycket öppenhet och insyn som någonsin är möjligt. Naturligtvis behöver vi också ha med oss medlemsländerna och komma överens om detta.
Sedan gäller det den stora frågan om nästa regeringskonferens. När det gäller själva beslutet finns det enligt fördraget ingen annan metod än regeringskonferensen. Det är viktigt att vi kommer ihåg detta, precis som ledamot Berès sade här på slutet. Jag förstår att parlamentet är väldigt intresserat, och det är också jag, av den viktiga diskussionen om hur vi kommer fram till ett beslut - vilken debatt vi har före beslut, hur vi förbereder den och vilken roll ett konvent kan spela. Detta tog de inledande talarna upp.
Diskussionen här visar att vi måste ha en bred debatt om detta, men jag menar att det är för tidigt att i dag definitivt ta ställning eftersom det finns både för- och nackdelar.
Fördelarna är uppenbara - en öppen debatt och ett brett deltagande - men även där finns det frågor. Vilka skall vara med - medlemsstater, kandidatländer och organisationer, och i så fall vilka? Där kan vi alltså inte i dag göra ett slutligt ställningstagande.
En del framhåller också nackdelarna. Med väldigt många som deltar kan det bli otympligt. Dessutom kan det bli oklart kring själva beslutsfattandet, eftersom konventet lägger fram förslag och regeringskonferensen måste fatta beslut. Även om man är förespråkare för ett konvent måste man alltså även diskutera hanteringen av nackdelarna med ett konvent. Låt oss därför diskutera igenom detta ordentligt!
Rådet har inte sagt ja men rådet har heller inte tagit avstånd, och vi har definitivt inte sagt att vi är rädda för ett konvent. Vi har sagt att vi nu måste kunna diskutera både sakfrågorna kring Europas framtid och metoderna - inklusive frågan om ett konvent.
Europaparlamentet är, precis som bl.a. Brok sade, givetvis med i hela denna debatt. Ni har varit med och initierat framtidsdebatten. Ni deltog vid lanseringen och ni tillhör också deltagarna vad gäller hemsidan. Här vet jag inte riktigt var ledamot Elles har tittat, men jag kan garantera att parlamentet finns med. Vidare finns det en hel del inlägg, så det måste vara ett misstag om detta inte fanns med i dag.
Denna debatt är ytterligare ett exempel på att parlamentet är med, men vi vill också se parlamentets samlade uppfattning om framtidsdebatten och det kommer vi att få vi i maj. Därför tycker jag att det är viktigt att det också finns med som en del i den fortsatta diskussionen.
Låt mig sedan få kommentera några andra frågor. Ledamot Cox undrade varför jag sade att man skall förenkla fördragen utan att ändra innebörden. Jag kan svara att jag citerade beslutet i Nice.
Till Barón Crespo vill jag säga att det är självklart att vi skall ut i verkligheten. Själv har jag varit ute och tagit debatten på många svenska skolor. Jag förmodar att också ni andra har varit ute på skolor. Det är viktigt, tycker jag, att parlamentet också där verkligen är med och tar sakdebatten. Vad skoleleverna och allmänheten kommer att fråga oss om gäller naturligtvis frågor som är väldigt mycket vidare än de som vi har diskuterat här i dag. Jag vill också säga till Barón Crespo att självfallet var parlamentet från början inbjudet att delta i lanseringen av Europas framtid.
Till ledamot Frassoni vill jag säga att det när det gäller frågan om det civila samhället tyvärr måste ha blivit något problem med översättningen. Det svenska ordförandeskapet har nämligen visat ett mycket stort intresse för det civila samhället. I mitt inledningstal gav jag exempel på stora konferenser som vi anordnar dels i Sverige, dels i andra länder. Inför toppmötet i Göteborg organiserar vi tre olika breda forum som det civila samhället arrangerar. Dessutom har vi ett mycket brett vänortssamarbete. Vi har också ett stort engagemang på många skolor och universitet. Personligen har jag flera skolklasser som referensgrupper, något som jag för övrigt kan rekommendera.
Ledamot Bonde tog upp hemsidan och sade att det bara är statsminister Persson och andra höjdare som får skriva där. Jag rekommenderar honom att gå in och titta på den, eftersom det redan finns många inlägg där. Bl.a. har jag i mitt inledningstal citerat inlägg från Danmark och Storbritannien - bidrag från vanliga medborgare i de båda länderna.
Detta är naturligtvis en viktig debatt för framtiden. Jag räknar med att vi kommer tillbaka till diskussionen om metoderna och konventet och om hur vi skall bredda debatten på bästa sätt. Men det är också viktigt att vi har en bred debatt om sakfrågorna, dvs. om hur Europa verkligen skall kunna möta globaliseringen och hur Europa skall kunna bli en stark kraft när det gäller sysselsättning, miljöfrågor och de diskussioner som vi skall ha här senare i dag. Låt oss alltså beträffande Europas framtid diskutera både metoder och sakfrågor!

Barnier
. (FR) Herr talman! Jag skulle på det här stadiet vilja tacka var och en av er, mina damer och herrar parlamentsledamöter, och hålla mig kort till några punkter, några exakta frågor som ställts av flera av er, med tanke på att jag för övrigt bara kan bekräfta, för ordförande Prodis och för min egen räkning, att kommissionen står till förfogande för att fortsätta att arbeta med gott omdöme och i god enighet, under denna relativt känsliga period av debatten för er kammares framtid, såsom Bérès sade - och det är vad som räknas.
Lindh har just sagt några ord om frågan om webbplatsen som flera av er tagit upp - James Elles och Malmström. Webbplatsen är under intrimning så låt oss visa förståelse. Den öppnades för bara någon vecka sedan. Jag tror att alla era kommentarer är användbara för att den verkligen skall bli en medborgarnas webbplats. Vår idé är för övrigt att webbplatsen skall förvaltas gemensamt av flera institutioner, däribland Europaparlamentet, men jag håller med om att den måste förbättras och kanske också förstå sin roll, eftersom den skall fungera som plattform för de nationella debatter som snart skall arrangeras i medlemsstaterna. Det var mitt första svar, men webbplatsen skall förbättras och kommissionen skall bidra till det.
Seguro ställde en fråga till kommissionens ordförande och till kommissionären. Ja, herr Seguro, vi skall fortsätta - eftersom det är rollen för ordföranden och eftersom han gör det när det gäller debatten om framtiden, men även inom en rad andra ämnen - att träffa regeringarna i respektive huvudstad, inte bara i medlemsländerna utan, såsom Prodi gjort, som vi alla gör, också i kandidatländernas huvudstäder. Jag vill tillägga att vi också kommer att fortsätta att träffa de nationella parlamenten, vilket kanske kommissionen inte tidigare haft för vana. Jag har själv, inom ramen för debatterna som föregick Nice, strävat efter att träffa de nationella parlamenten, och det beklagar jag verkligen inte.
Leinen tog, liksom Dupuis, upp den oro vi genom vår ordförande uttryckt, över 2004, som blir ett mycket fulltecknat år. Det är det år när vi skall lägga fram den nya agendan, efter Berlin, det är det år när många anslutningsförhandlingar skall avslutas - om det inte redan skett - , det är det år då Europaparlamentet skall bytas ut och det är det sista året för vår kommission. Ju tidigare vi kan ta oss, i början av 2004 kanske, herr Leinen, varför inte till Rom, i slutet av 2003, desto bättre för alla, för er och för oss och därmed för hela den europeiska debatten. Men detta svar ligger också i stats- och regeringschefernas händer.
Jag tackar därför er alla, bl.a. gruppordförandena som uttryckt sina önskemål och instämt i kommissionens idéer eller inriktningar. Vi skall fortsätta att arbeta tillsammans, och tillåt mig att säga några allra sista personliga ord av tack till Desama, i denna känsliga stund när han lämnar kammaren för att i Verviers satsa på mer lokalt ansvar. Jag är övertygad om att han inte kommer att glömma sin bekännelse till europeisk tro i sitt ämbete som borgmästare under de kommande veckorna.
(Applåder)

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär!
Jag förklarar debatten avslutad.

 

Cox
Herr talman! Som en ordningsfråga skulle jag vilja föra till protokollet en sak som jag tog upp på talmanskonferensen. Det gäller namnet på webbplatsen www.europa.eu.int/futurum. Skulle vi kunna hitta ett mer användarvänligt namn, som hello.com, så att människor kan nå sidan enkelt?

Elles
Herr talman! Jag ville identifiera den webbplats som jag besökte i morse just före den här debatten. Jag kan försäkra rådsordföranden om att namnet på Europaparlamentets företrädare den 7 mars inte nämns i den engelska versionen. Jag skulle vara tacksam om ni därför kunde anpassa den till den svenska versionen, som antagligen är aktuell, och efter vad ni har sagt denna förmiddag.

Talmannen
Jag beundrar alla kolleger som har så mycket tid att surfa på Internet. Det skulle jag också gärna vilja göra.

Förberedelser inför Europeiska rådets möte i Stockholm (den 23-24 mars 2001)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är uttalanden av rådet och kommissionen - Förberedelser inför Europeiska rådets möte i Stockholm den 23-24 mars.
Jag ger genast ordet till rådets tjänstgörande ordförande, fru Lindh.

Lindh
. Fru talman! Vi har just diskuterat Europas framtid. Det är sannerligen ett nytt Europa, en ny union, som håller på att formas. Den största förändringen är givetvis utvidgningen - EU banar nu väg för Europas historiska återförening. Vidare har vi just inlett framtidsdebatten och ställer då frågan vilket slags Europa vi vill ha.
Nu skall vi emellertid diskutera den tredje stora förändringsprocessen, nämligen moderniseringen av den europeiska modellen, där Europeiska rådets möte i Stockholm den 23-24 mars har en central roll. Det handlar om full sysselsättning inom EU. Det handlar om arbetskvalitet och livslångt lärande. Det handlar om sociala och ekonomiska reformer.
Unionen gjorde i fjol i Lissabon ett historiskt vägväl när man tog sig an dessa frågor. De är centrala för medborgarna och därmed också för unionens politiska legitimitet. Fortfarande går 14 miljoner människor i Europa utan jobb - ett gigantiskt slöseri med ekonomiska resurser och ett förakt mot människors kunskap och ambitioner. Eget jobb och egen försörjning ger en känsla av delaktighet, trygghet och värdighet, medan arbetslöshet föder osäkerhet, utslagning och främlingsfientlighet.
Vägen till full sysselsättning och ökad konkurrenskraft går via ekonomiska och sociala reformer som ökad utbildning och livslångt lärande, ökad jämställdhet och moderniserad social trygghet, stärkt välfärd och kvalitet i arbetet. Den förutsätter öppna och fungerande marknader, en sund makroekonomisk politik och ett företagsklimat som underlättar investeringar och företagsetablering, inte minst inom växande områden som IT och bioteknik.
Vi behöver en balans mellan sociala och ekonomiska reformer. Alla dessa områden är ömsesidigt beroende av varandra för att unionen fram till år 2010 skall nå sina höga mål: att skapa världens ledande kunskapsbaserade ekonomi, att skapa 20 miljoner nya jobb, och att kombinera konkurrenskraft och större social sammanhållning.
Europeiska rådets möte i Stockholm är det första i en serie av toppmöten i vår där man öppet och självkritiskt skall bedöma de framsteg som gjorts och ta nya steg. Arbetet drivs både med gemenskapsrätt och med den nya öppna samordningsmetoden. Det är viktigt att fokusera våra åtgärder inom ramen för Lissabonprocessen, vilket många i parlamentet framhållit. Vi får inte urholka denna process genom att tillföra alltför många nya frågor. Vi behöver inga nya processer, utan vi bör i stället peka ut vissa prioriterade områden.
I Stockholm vill vi för det första ytterligare förstärka de ambitiösa sysselsättningsmålen, som för år 2010 ligger på 70 procent av hela arbetskraften och 60 procent för kvinnor. Vi bör överväga att sätta upp mål redan för år 2005 och lägga till särskilda mål för sysselsättningen hos de äldre, en grupp med enorm potential - bara 38 procent i åldersgruppen 55-64 år arbetar i dag. Samtidigt som vi människor lever allt längre och får vara allt friskare, känner sig många äldre ovälkomna på arbetsmarknaden - det är en lite absurd situation. Vi vill slå fast ett antal viktiga sociala mål för jämställdhet, mångfald och delaktighet på arbetsplatsen. "Det goda arbetet" - att kvaliteten i arbetslivet utvecklas - är både en välfärdsfråga och det bästa sättet att tillvarata medarbetarnas kapacitet. Vi vill befästa det livslånga lärandets centrala roll, både för individuell utveckling och för Europas konkurrenskraft, och bjuda in kommissionen att ta fram mål också för det livslånga lärandet.
I Stockholm förväntar vi oss för det andra att viktiga steg framåt tas när det gäller moderniseringen av Europas ekonomi. Vi vill driva på reformeringen av de finansiella marknaderna och nå en gemensam marknad för finansiella tjänster senast år 2005 och för riskkapital senast år 2003. För detta krävs, som baron Lamfalussy påpekar i sin rapport, en effektivare beslutsprocess. Vi hoppas att enighet om detta kan uppnås till toppmötet.
Vi behöver dessutom fortsätta arbetet med att öppna upp marknaderna för el, gas och post samt järnvägs- och flygtrafiken. Att öppna upp produkt- och kapitalmarknader är inget självändamål. Vi gör det inte bara därför att det innebär tillväxt och ökad sysselsättning, utan också därför att det är bra för konsumenterna. Det innebär lägre priser, större utbud och bättre kvalitet på tjänster och varor. I detta sammanhang är också den externa handelspolitiken viktig - en fri och rättvis världshandel ligger i Europas konsumenters intresse.
I Stockholm måste vi för det tredje möta Europas demografiska utveckling. Låga födelsetal och en stigande andel äldre hotar att kraftigt öka försörjningsbördan för personer i arbetsför ålder från omkring år 2010 och framåt. Vi behöver därför en omfattande översyn av pensionssystemen och en diskussion om utformningen av barnomsorg och kanske också av sjukvård och äldreomsorg. De sociala försäkringssystemen måste underlätta för människor att förena yrkes- och familjeliv. Vi behöver åtgärder för ökat deltagande på arbetsmarknaden, ökad jämställdhet och ett livslångt lärande också för att möta de demografiska utmaningarna.
I Stockholm bör vi för det fjärde underlätta för ny teknik i syfte att skapa tillväxt och förbättra för medborgarna. Vi vill utveckla möjligheterna att med hjälp av bioteknik skapa bättre läkemedel, naturligtvis med hänsyn tagen till dess moraliska och etiska dimensioner. Vi vill vidareutveckla eEurope och motverka den digitala klyftan, så att IT kommer alla till del. På tal om den tidigare debatten kan jag upplysa om att det är kommissionen som har ansvar för hemsidan. Dit kan ni alltså vända er med era synpunkter.
I Stockholm måste vi för det femte inkludera det ekologiska perspektiv som saknades i Lissabonstrategin och bygga en bro till toppmötet i Göteborg. Vi vill att miljövänlig teknik också skall ses som en viktig faktor för tillväxt och sysselsättning och pekar på vikten av effektiv resursanvändning. I alla dessa frågor undersöker nu ministerråden hur kandidatländerna kan knytas till processen.
Jag vill också understryka vikten av att Ekonomiska och monetära unionen utvecklas framgångsrikt. Som ordförandeland kommer Sverige att aktivt verka för att den introduktion av sedlar och mynt i euro som skall ske i valutaunionen i början av 2002 blir en odelad framgång. Det ligger i vårt gemensamma intresse.
Jag vill vidare nämna att Rysslands president Putin kommer att besöka Stockholm i anslutning till toppmötet den 23 mars för informell arbetslunch med EU:s stats- och regeringschefer. Vi förutser att diskussionen med Putin framför allt kommer att handla om ekonomiska och sociala frågor.
Som sedvanligt är kommer Europeiska rådet även att diskutera aktuella utrikespolitiska frågor, t.ex. Mellanöstern, västra Balkan och den koreanska halvön.
Fru talman! Sysselsättning och välfärd är medborgarnas viktigaste frågor. Misslyckas vi, hotar förutom stigande arbetslöshet, främlingsfientlighet och fördjupade klyftor i samhället också en förtroendekris för unionen. Lissabonprocessen är därför en förutsättning, inte bara för hållbar tillväxt, full sysselsättning och social sammanhållning i Europa utan också för trovärdigheten i Europasamarbetet.
Europaparlamentet har hela tiden i alla dessa frågor varit pådrivande och har genom sin kombination av folklig förankring och Europaövergripande ansvar en central roll också i det fortsatta arbetet. Jag ser fram emot era synpunkter!

Prodi
. (IT) Fru talman, ärade ledamöter! Låt mig först och främst gratulera ordförandeskapet till dess utmärkta förberedelsearbete inför toppmötet i Stockholm som kommer att avhållas nästa vecka. Som meddelades nyss har ordförandeskapet även organiserat ett möte mellan Europeiska unionens myndigheter och president Putin, motsvarande det möte som har planerats med president Bush i Göteborg i juni. Detta ger oss ett ypperligt tillfälle att granska de viktigaste aspekterna av vårt partnerskap med Ryssland och senare med Förenta staterna. Jag hoppas speciellt att vi kommer att kunna stämma av hur det ryska ekonomiska reformprogrammet fortskrider, hur investeringsklimatet förbättras - vilket är nödvändigt för att vår dialog om energin skall ha framgång - och hur alla andra frågor utvecklas, bland annat de som gäller medborgerliga rättigheter, dessa mycket allvarliga saker som vi skall diskutera.
Den andra punkt jag skulle vilja uppehålla mig vid i dag är kommissionens vårrapport. För exakt ett år sedan stod jag inför denna församling och beskrev kommissionens bidrag till toppmötet i Lissabon för er. I Lissabon föreslog kommissionen en detaljerad strategi för att göra EU dynamiskt och konkurrenskraftigt samt verka för solidaritet och social sammanhållning: en strategi som syftar till att säkerställa att den ekonomiska och sociala utvecklingen går hand i hand i Europa. Utgången av detta toppmöte var mycket positiv: medlemsstaterna antog nästan alla kommissionens förslag enhälligt.
Lissabonstrategin kännetecknas av två saker: för det första är det en integrerad strategi som verkligen inte strider mot programmen för sociala och ekonomiska insatser. I stället kompletterar de varandra. För det andra fördelar den specifika uppgifter med fasta tidsramar till de olika aktörerna.
Ansvarsfördelningen och målen är alltså klara och vi kan kvantifiera våra framsteg på ett tydligt sätt.
Lissabonstrategin gäller för en tioårsperiod, men framstegen skall utvärderas varje år i samband med Europeiska rådets vårmöte. För att denna utvärdering skall kunna göras utarbetar kommissionen en årsrapport om gjorda framsteg - den kallas "sammanfattande rapport" med ett av de underliga namn vi alltid använder - som jag presenterar för denna församling vid denna tid varje år. Den kommer att vara kommissionens viktigaste instrument för samordning av den ekonomiska och sociala politiken. Om Europeiska rådet godkänner det vid sitt möte i Göteborg kommer vi att lägga till en miljödimension, och på så sätt ge Europa en övergripande strategi också för hållbar utveckling.
I den sammanfattande rapporten kommer vi att beskriva de framgångar som vi har haft efter Lissabon, men också de områden där vi måste ingripa snabbare och mer beslutsamt. Bland de inledande framgångar som jag är särskilt stolt över i år märks antagandet av den socialpolitiska dagordningen i Nice, antagandet av en strategi mot social utslagning och framstegen i kampen mot diskriminering och för jämställdhet. Dessa framsteg skall vi vara nöjda med och de nämns också i årsrapporten, om än i förbigående, för vi måste understryka de sektorer som inte utvecklas väl.
I år betonar vi tio områden där framstegen inte har varit tillfredsställande, där det krävs nya och kraftigare tag. I en del av dessa fall är orsaken motståndet från vissa medlemsstater - det skall sägas - som inte är så övertygade om att det brådskar eller som saknar politisk vilja, eller bådadera. I vår rapport ger vi därför mycket specifika rekommendationer som jag i Stockholm kommer att göra allt som står i min makt för att få medlemsstaterna att följa. Det handlar för övrigt om åtaganden som dessa stater har gjort och som de ansvariga på EU-nivå därför måste respektera, till exempel de som gäller det europeiska patentet och Galileo-programmet.
Låt mig säga några ord om dessa två punkter, som jag tycker är särskilt viktiga. Det europeiska patentet: det finns ett trängande behov av ett enhetligt patent som gäller juridiskt i hela unionen, med en enda domsaga, för att sänka företagens kostnader, främja uppfinningar och skapa en precis ram för lösning av tvister. Industrin och vetenskapssamhället vill ha det, eftersom det kan ge ett avgörande bidrag till konkurrenskraft och sysselsättning framför allt inom de nya sektorer vi mest behöver. Europeiska rådet begärde i sina rekommendationer från Lissabon och Feira att det europeiska patentet skall finnas tillgängligt före utgången av 2001. Jag upprepar: Europeiska rådet i Lissabon och Feira begärde detta. Kommissionen lade fram sitt förslag i höstas, men att rådet inte har lyckats komma överens - liksom rådet (inre marknaden) inte kom överens nu i veckan - är klart oroande. Framför allt kan vi inte fortsätta med rådsmöten där man söker enhällighet och skjuter upp beslut även i de fall då majoritetsbeslut kan fattas. För att föra denna process i hamn måste medlemsstaterna ge prov på konsekvens och ansvarskänsla.
För det andra: Galileo-programmet. Kriget i Kosovo visade nästan alltför tydligt hur totalt beroende EU är av det amerikanska satellitnavigationssystemet GPS. Om detta system av militära skäl inte är inkopplats tvingas de europeiska företagen att avbryta mycket av sin verksamhet. Jag skulle kunna ta upp många andra exempel. Nu erbjuder Galileo-projektet ett alternativ som skulle göra EU självständigt i fråga om signaler för satellitnavigation för alla civila, militära och vetenskapliga syften. I detta fall handlar det inte om en möjlighet, utan om en nödvändighet. Det skulle räcka med ett blygsamt tillskott av offentliga medel för att dra till sig en massiv tillströmning av privata investeringar, även om jag erkänner att vi inte har fördjupat detta deltagande från den privata sektorns sida i den utsträckning som en del regeringar begärde och begär, och som vi för övrigt har förbundit oss att göra. Detta projekt, som jag ser nästan har blivit någonting som inte skall genomföras i många länder, kan generera över 100 000 arbetstillfällen på hög vetenskaplig nivå. Jag uppmanar därför denna församling och rådet att snarast komma fram till en överenskommelse om nästa utvecklingsfas i detta mycket viktiga projekt, och kommissionen kommer å sin sida att ge prov på den flexibilitet som fordras för att få tillskott av privat kapital.
Mina damer och herrar, jag skall nu uppehålla mig vid en av de tio prioriterade sektorer vi har skiljt ut. Jag vill inte göra något smörgåsbord, så att säga, utan låt oss titta på en enda av dessa punkter, den sista: en effektiv social trygghet för en åldrande befolkning. Jag väljer detta ämne eftersom det ligger mig särskilt varmt om hjärtat och eftersom det har en enorm omfattning. Det har långtgående återverkningar på all vår politik och för oss från Stockholm till Göteborg, som står för hållbar utveckling. Slutligen handlar det om en fråga som kommer att följa oss under väldigt många år. Programmet från Lissabon ingår i en stor utmaning: vår åldrande befolkning. Européerna lever lyckligtvis längre, men de föder också färre barn och arbetar mindre. För närvarande går det fyra personer i arbetsför ålder på varje människa över 65 år i Europeiska unionen. Om tjugo år kommer det att vara tre och om fyrtio år två. Detta är data som existerar, för de ofödda kan inte födas nu: detta är data om den demografiska utveckling som redan pågår.
Detta gäller också i nästan alla kandidatländerna, inte bara i medlemsländerna. Med andra ord måste en arbetsstyrka som är dömd att reduceras bära upp ett snabbt ökande antal icke-arbetande också i den utökade unionen. Detta är kalla statistiska fakta som vi måste ta hänsyn till. Vi vill att Europa skall förbli ett rättvist och solidariskt samhälle - det är vårt mål - och vi vill att våra barn och barnbarn skall få del av samma sociala trygghet som vi numera tar för given. Då måste vi modernisera vårt välfärdssystem och våra pensionssystem och göra dem hållbara, det vill säga möjliga att sträcka ut över tiden. Vi behöver en strategi för att befästa Europas konkurrenskraft på lång sikt, utan att avstå från den sociala gemenskap som kännetecknar våra samhällen. Jag vill att Europa inte bara skall bli världens mest konkurrenskraftiga region, utan också den region som har det bästa sociala skyddsnätet.
Under efterkrigstiden har alla de europeiska staterna uppnått ett aldrig tidigare skådat välstånd. I dag är våra länder i genomsnitt rikare än någonsin tidigare. Samtidigt har de väl utvecklade socialförsäkrings- och pensionssystemen fördelat våra rikedomar på ett sådant sätt att åtminstone ett minimum av social rättvisa garanteras: inte den nivå vi ville ha, men ett minimum av social rättvisa.
Dessa system har dock konstruerats så att det förutsätter växande, eller åtminstone stabila befolkningsunderlag. När nu den aktiva befolkningen reduceras, riskerar vi en strukturell kris i välståndsfördelningen; en kris som under loppet av några tiotals år skulle kunna skada Europeiska unionens konkurrenskraft och Ekonomiska och monetära unionens funktionssätt samt vår sociala modell allvarligt, för vårt mål är att bevara en seriös modell för social trygghet. Därför måste vi agera omedelbart, utarbeta en blandning av långsiktig politik och sätta igång ett mycket djuplodande resonemang, där vi frågar oss vilken slags social rättvisa och jämställdhet mellan generationerna vi vill ha och vilka våra politiska kriterier för att uppnå det är.
De sociala trygghetssystemen tillhör självfallet den nationella befogenheten. Jag upprepar: det åligger framför allt medlemsstaterna, inte de europeiska institutionerna, att utarbeta erforderliga reformer. Dock finns det kärnområden där vi måste ta fram lämpliga strategier: jämställdheten mellan generationerna, arbetsfördelningen, socialpolitiken, familjepolitiken, invandringen. Dessa frågor måste vi här fundera över, utan att inkräkta på de nationella regeringarnas självständighet, för att kunna verkställa politiken.
För det första: jämställdheten mellan generationerna: Våra åldrande samhällen lägger en tung ekonomisk börda på vissa generationer. Utan korrigerande mekanismer tvingas de som är unga i dag att betala inte bara sina föräldrars och mor- och farföräldrars pensioner, utan också sina egna, för när de går i pension kommer systemet att vara obrukbart. Om vi inte inför några korrigerande åtgärder för att ta full hänsyn till den demografiska faktorn kommer en del av den nu vuxna generationen att kastas in i fattigdom.
För det andra: arbetsfördelningen: Det är inte alla människor i arbetsför ålder som verkligen arbetar. Bortsett från de svårigheter som hindrar ungdomarna att ta sig in på arbetsmarknaden tillräckligt tidigt finns det en tendens till förtida pensioneringar som förkortar människors yrkesverksamma liv med tio år eller mer. Allt detta förvärrar bara det långsiktiga trycket på pensionssystemen. Dessutom kommer vår arbetsstyrka från och med 2007 ungefär kanske inte att räcka till för att tillfredsställa våra ekonomiska behov. Unionen måste lösa ett problem med brist på arbetskraft.
I framtiden kommer alltså alla generationer tvingas arbeta längre: vi måste hålla de äldre yrkesaktiva, om inte annat på deltid, och vi måste se till att de har den kunskap som fordras för arbetsuppgifter som kan vara nya för dem. Låt oss därför uppmana medlemsstaterna - det är vår uppgift att göra det - att investera mycket mer i utbildning och fortbildning för alla, unga som gamla. Livslångt lärande fordras för att uppdatera befolkningens kunskaper och göra det möjligt att anpassa sig till förändringar. Denna politik borde bidra till att minska bristen på arbetskraft, förbättra jämställdheten mellan generationerna och ge medborgarna en mer tillfredsställande ålderdom.
För det tredje: familje- och socialpolitiken: Det är helt klart för få kvinnor som arbetar; kvinnornas sysselsättningsgrad ligger bara på strax över 70 procent av männens. Kommissionen uppmanar i sin rapport till toppmötet i Stockholm medlemsstaterna att öka kvinnornas möjligheter att komma in på och komma tillbaka in på arbetsmarknaden. Självklart måste kvinnor ha samma möjligheter, villkor och pensionsprogram som männen. Dessutom måste vi göra det lättare för båda könen att förena familje- och arbetsliv, framför allt om vi vill uppmuntra familjerna att föda barn. Kort sagt måste vi ta hand om våra allt knappare mänskliga resurser allt bättre.
För det fjärde, slutligen: invandringen: Ett annat sätt att öka vår arbetsstyrkas omfattning är att ta in unga människor med lämpliga kunskaper i Europeiska unionen; på samma sätt som vi har en arbetsmarknad utan gränser på europeisk nivå måste vi snarast skaffa oss en europeisk invandringspolitik. Grunden för denna politik måste vara en gemensam bedömning av den ekonomiska och demografiska utvecklingen i unionen, det önskade sig redan Europeiska rådet i Tammerfors. I november i fjol offentliggjorde kommissionen ett meddelande om detta och jag hoppas att denna församling och rådet kommer att behandla det snabbt.
Fru talman, fru minister, ledamöter! Jag sade nyss att pensionerna och det sociala trygghetssystemet i huvudsak är nationella och att det åligger medlemsstaterna att utarbeta reformerna. Detta till trots har Europeiska unionen ett ansvar på detta område, och kommissionen har ett speciellt ansvar. Låt mig därför avsluta mitt anförande med att beskriva kommissionens handlingslinjer för att ge passande svar på de frågor som sammanhänger med åldrandet.
En av de stora framgångarna i Lissabon var att medlemsstaterna för första gången kom överens om att samordna sina insatser när det gäller välfärdsreformer genom att informera varandra om sina respektive erfarenheter och bästa praxis. Denna process bör utökas. De har också gett " socialförsäkringsgruppen" i uppgift att granska hur hållbar den sociala tryggheten, och speciellt pensionssystemen, är. Reformeringen av vårt välfärdssystem ryms alltså inom agendan från Lissabon och kommissionen utför den uppgift vi har fått. Vi kommer därför att utreda det demografiska problemets verkliga omfattning för att göra det begripligt för den europeiska allmänna opinionen.
För det första utvisar våra offentliga räkenskapssystem för närvarande inte hur det verkligen ligger till. Vi måste utarbeta indikatorer som visar återverkningarna på lång sikt av våra beslut om skatter och sociala utgifter, särskilt vad gäller pensionerna.
För det andra måste vi se till att den inre marknaden utövar full effekt på pensionerna. Som läget är nu omfattas pensionsfonderna inte av någon rättslig ram på EU-nivå, till skillnad mot försäkringarna. Kommissionen är dock fullt upptagen med att se till att den inre marknaden utövar sin fulla effekt. Vi har redan lagt fram ett förslag till direktiv, som jag hoppas att rådet kommer att behandla snabbt. Detta direktiv ingår i våra handlingsplaner för finansiella tjänster, som Europeiska rådet har instämt i och som skall vara genomförda inom fem år. Jag uppmanar därför denna församling och rådet att skynda på arbetet med dessa planer.
En alleuropeisk, vederbörligen reglerad marknad för pensionsfonder kommer att öka de yrkesarbetandes och pensionärernas rörlighet och ge dem en gynnsammare behandling. I dag är pensioneringsmekanismerna onödigt kostsamma och detta är ett slöseri som vi inte kan tillåta oss. Pensionsrätten bör alltså göras helt överföringsbar inom Europeiska unionen. I Stockholm skall medlemsstaterna riva de skattemurar som hindrar gränsöverskridande utbetalningar av pensionspengar och förvaltning av pensionsfonder. Det handlar inte om någon skatterevolution utan om en anpassning i det sunda förnuftets tecken, som medborgarna har en klar rätt till. En samordning mellan de nationella skattesystemen på dessa punkter är grundläggande och kommissionen kommer att lägga fram förslag i denna riktning.
För det tredje är det viktigt att ta itu med åldrandets konsekvenser för de offentliga finanserna. Åldrandets påverkan på våra sociala system måste stärka vårt engagemang för att reducera statsskulderna. De besparingar som på så sätt görs till följd av lägre räntekostnader måste användas till pensioner och hälso- och sjukvård. Det är en fråga om social rättvisa, och kommissionen kommer i sin sammanfattande rapport uppmana medlemsstaterna att fortsätta med de reformer med denna inriktning som har påbörjats. Medborgarna behöver tid för att planera för sin ålderdom: vi måste ingripa nu för att förhindra att man i den allmänna opinionen upphör att tro på de sociala trygghetssystemen.
För det fjärde, slutligen, måste vi ta upp frågan om den offentliga ekonomins i Ekonomiska och monetära unionen hållbarhet på lång sikt. Den regel om att de offentliga finanserna skall vara nära balans, som ingår i stabilitets- och tillväxtpakten för Ekonomiska och monetära unionen, har i betydande grad bidragit till att säkra pensionerna. Detta måste vi erkänna och vara stolta över, men att de offentliga finanserna skall vara hållbara på lång sikt är inget krav som ingår i stabilitets- och tillväxtpakten. Låt oss till exempel anta att en viss medlemsstat för närvarande har balans i sina statsfinanser, men att dess utgiftsprogram medför växande underskott och skuldsättning under den närmaste tioårsperioden. I en sådan situation kan inte Europeiska unionen göra någonting för att få detta land att byta inriktning, eftersom Europeiska unionen inte har de instrument som krävs för detta och inte heller har några instrument för att påverka kvaliteten på den anpassning som görs. Och ändå beror detta lands möjligheter att lyckas på lång sikt i avgörande utsträckning på förmågan att i dag göra den anpassning som krävs. Denna fråga var mindre viktig under införandet av Ekonomiska och monetära unionen, då insatserna var kort- och medellångsiktiga, men den europeiska befolkningens åldrande gör det nödvändigt att göra långsiktiga ingrepp i de offentliga finanserna.
Det vi behöver är alltså förnyade åtaganden att hålla våra offentliga finanser i balans så att den sociala tryggheten blir hållbar på lång sikt. Goda statsfinanser är faktiskt en integrerad del av strategin för hållbar utveckling i Europa. Kommissionen kommer att föreslå ett projekt av just detta slag, vilket kommer att vara huvudtemat för toppmötet i Göteborg i juni.
Fru talman, ärade ledamöter! Det ämne jag har tagit upp här i denna församling är ett svårt och tekniskt ämne, men det är en avgörande fråga för kommande generationers välstånd i Europa. Den finns inte, och det kommer inte att finnas, en enda modell för social sammanhållning i Europa: varje medlemsstat kommer att göra sina val, och dessa val avspeglar landets traditioner, kultur och dess befolknings önskemål. Vi måste dock sätta samman ett generellt ramverk, och detta kan man endast göra på EU-nivå. Denna församling är naturligtvis den europeiska institution där de demokratiska debatterna om de grundläggande frågorna för våra landsmäns framtid skall föras. Min kommission är därför beredd att spela sin roll tillsammans med er, ärade ledamöter, fullt ut.
(Applåder)

Suominen
Fru talman, rådets ordförande, minister Lindh, kommissionsordförande Prodi! Under mötet i Lissabon för ett år sedan uppställde unionen följande mål: att bli den konkurrenskraftigaste och mest dynamiska ekonomiska regionen i världen, att bli en region som förmår upprätthålla en hållbar tillväxt och skapa nya och bättre arbetstillfällen och att skapa en större social gemenskapskänsla i regionen. Dessa mål är sannerligen ambitiösa. Beträffande dessa mål är vi säkerligen av samma åsikt, däremot råder politisk oenighet om hur de skall prioriteras.
Vi i gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna understryker att en snabb avreglering av monopolen för elektricitet och gas samt av postinrättningarna utgör de viktigaste medlen för ett fullständigt förverkligande av den inre marknaden. Dessutom bör den offentliga upphandlingen ske under fri konkurrens, utan hänvisningar till lokal sysselsättning. Vi understryker att de mål vi ställer för sysselsättningen uppnås genom att uppmuntra företagsamheten, speciellt inom de mest arbetsintensiva små och medelstora företagen. Vi understryker att ett omåttligt reglerande, en blind tilltro till lagstiftningens förträfflighet och en utarmande beskattning är sysselsättningens värsta fiender. Vi understryker också att en ekonomi som bygger på innovation och utnyttjande av information, med lika möjligheter för alla och rätt för den enskilde att vara sin egen lyckas smed och leva ett liv enligt uppställda mål, kräver en förnyelse av den europeiska arbetsmarknadens flexibilitet, jämfört med den nuvarande. Det är i synnerhet bristen på flexibilitet som skiljer oss från den effektivare ekonomin i USA. Ett annat medel till ökad effektivitet är en ytterligare förstärkning av våra utbildningssystem och en bättre anpassning av dem för individuella behov. Vi bör ha statliga läroinrättningar, men också privata som kan konkurrera om både elever och utbudet av olika utbildningsinriktningar. Vi anser också att moderniseringen av den europeiska sociala modellen igen bör ges luft under vingarna genom att avveckla dess beroende av offentlig finansiering och kollektiva lösningar för att upprätthålla av en social sammanhållning.
Om vi vill uppnå ställningen som världens främsta ekonomiska makt, bör vi ställa vissa frågor. Har den ekonomiska tillväxten i USA skett genom reglering, överbeskattning, lagstadgat skydd av låtsasverksamhet, artificiellt upprätthållande av improduktiva arbetstillfällen, konkurrensbegränsning eller ökning av den federala byråkratin? Sannerligen inte, tvärtom! Har Sverige, och varför inte Finland, varit framgångsrika inom IT-branschen och haft den snabbaste tillväxten i Europa därför att de ideligen reglerat ekonomin? Nej, de har varit det därför att bägge länderna under det senaste decenniet, och ännu tidigare, satsat på utbildning och forskning och dessutom, under de borgerliga regeringsperioderna, minskat de offentliga myndigheternas förmynderskap. Har Irland gått framåt genom regleringar? Nej, med avreglering och skattelättnader för utländska investeringar går det nu så bra att vi till och med måste förebrå det för dess framgångar. Utvägarna till en bättre sysselsättning är enkla. Det är de jag tidigare nämnde, inte välmenande men ineffektiva medel för förmynderskap, granskning och planering som våra socialistiska vänner förordar.
Inför Stockholmsmötet måste vi i parlamentet ändå uttrycka vår gemensamma oro för kommissionen och rådet. Dag för dag vidgas klyftan mellan de uppställda målen och åtgärderna som vidtagits för att de skall förverkligas, även om det finns skillnader mellan de olika länderna. Rådet bör snabbt åstadkomma resultat för att avregleringen skall fortsätta och företagsklimatet förbättras, i synnerhet nu när vi under USA:s ledning håller på att gå in i en tid av osäkerhet med sjunkande börskurser och försvagad tillförsikt hos företag och konsumenter. Om tilltron försvinner, försvinner också högkonjunkturen och vem garanterar oss då bättre arbetstillfällen, bättre undervisning och en större social samhörighet?
Lissabonprocessen är inte ensam om att få det europeiska maskineriet att kärva. Även om de beslut om den gemensamma säkerheten som fattades i Tammerfors har hamnat i skymundan i debatten, förekommer vid förverkligandet av dessa beslut ett likadant, om inte värre, sölande som inom Lissabonprocessen. Utan effektiv brottsförebyggande verksamhet är en verklig inre marknad eller Schengenområdet omöjliga. En fungerande inre marknad förutsätter, för att nämna en detalj, en fungerande, effektiv och trygg flygtrafik. För närvarande torpederar två länder, Spanien och England, utvecklingen av flygsäkerheten och dess effektivitet genom att gnabbas om det obetydliga flygfältet i Gibraltar. Det är svårt att tro att samma länder är med och rådgör om hur Balkankrisen skall lösas eller om den inflammerade Mellanösternsituationen.
Liksom ordförande Poettering vill jag berömma minister Lindh för hennes konstruktiva sätt att beröra Stockholmsmötet: jag är till och med benägen att önska minister Lindh välkommen i vår grupp så fort er ministerperiod är över, så pass tillfreds är vi över ert tal. Och nu byter jag till det andra officiella språket i Finland: Minister Lindh, vi behöver åtgärder - inte bara tal om målsättningar!

Goebbels
Ni lugnar mig, herr talman, för med det här ljudet trodde jag att vårt flygande tefat var på väg att lyfta.
Fru talman, herrar talmän! Utöver de i allmänhet oläsliga resolutioner som vårt parlament har för vana att anta, tillåt mig att formulera några enkla idéer.
Till att börja med ett konstaterande: Unionen mår inte så dåligt. Naturligtvis är arbetslösheten fortfarande alltför hög, men det har ändå skapats 2,5 miljoner arbetstillfällen. Under 2000 hade vi en tillfredsställande ekonomisk tillväxt och Europa har blivit ett tillväxtcentrum för världsekonomin. Inflationen är lägre i Europa än i Förenta staterna, de offentliga underskotten har minskats, löneökningarna har stämt överens med produktivitetsvinsterna, den inre marknaden, det nära förestående införandet av euron kommer också att skydda oss ytterligare mot chocker utifrån. Den amerikanska ekonomins avtagande kommer därför att påverka oss mindre än vanligt, eftersom utbytet mellan de femton medlemsländerna utgör nio tiondelar av vår gemensamma bruttonationalinkomst.
Europa har naturligtvis ett underskott när det gäller bl.a. ny teknik, men fenomenet märks mindre när det gäller informationsteknik än bioteknik. De europeiska investeringarna under 2000 inom informations- och kommunikationstekniken var därför högre än i Förenta staterna, även om vissa länder ligger långt efter. Unionen är världens största exportör och genomförde en femtedel av sin export inom high tech-sektorn.
Naturligtvis är inte allt perfekt i Europa. Vi investerar inte tillräckligt i utbildning och livslångt lärande, vi har ett underskott i investeringarna inom forskning, våra offentliga utgifter är på samma nivå som Förenta staternas och den privata sektorn måste anstränga sig ytterligare. Vi kan göra mycket mer inom många områden.
Stockholm måste ge de nödvändiga impulserna, bl.a. inom områdena sysselsättning och sociala frågor, vilket minister Lindh nyss betonade. Genom att träffa de rätta valen i Stockholm kommer vi att kunna inleda en god cirkel som även kommer att komma våra samarbetspartner i den övriga världen till godo. De goda valen innebär inte en ohämmad avreglering, en avreglering utan hänsyn till vår sociala modell eller miljön.
Strukturreformer återstår att genomföra, korporativa och protektionistiska reflexer måste överbryggas, men det är inte genom att slå sönder en allmän public service som vi kommer att få bättre service och lägre priser för konsumenterna. Avreglering betyder inte avsaknad av regler. Avregleringen leder alltid till nya regler. Dessa regler är inte nödvändigtvis positiva för konsumenterna, vilket elkonsumenterna i Kalifornien just upptäckt. Avregleringen av telekommunikationssektorn har framför allt lett till positiva resultat, eftersom den ägt rum samtidigt med den tekniska revolutionen med bärbara datorer och Internet.
Den nya ekonomin har ändå problem. Varje ny teknik är bara ett verktyg. Även om man lägger till ett e till de vanliga ekonomiska termerna, kan man inte eliminera de gamla reglerna om utbud och efterfrågan, den nödvändiga lönsamheten. Världens börser betalar för närvarande ett mycket högt pris för att respektera de grundläggande ekonomiska reglerna. Slutet för det irrationella överflödet på finansmarknaderna ger oss paradoxalt nog chansen att koncentrera oss på den verkliga ekonomin och påverka de grundläggande faktorerna för våra landsmäns välbefinnande.
Herr talman! Jag skall avsluta med att säga att investeringar i människan, i utbildning, information, forskning i infrastruktur i livskvalitetens tjänst bör vara prioriteten i Stockholm, vilket ordförande Prodi också erinrat om.

Gasòliba i Böhm
Herr talman, herr kommissionsordförande, herr kommissionär, tjänstgörande företrädare för rådet, ärade kolleger! När man stämmer av resultaten för det första tillämpningsåret av Lissabonslutsatserna kan man konstatera att slutsatserna är högst begränsade. I Lissabon fastställdes den process som skall genomföras under detta årtionde med målet att unionen skall bli världens mest konkurrenskraftiga och kunskapsbaserade ekonomi med en högre grad av social sammanhållning, men vi kan notera att de påtagliga resultaten är få, åtminstone vid slutet av detta första år, från Lissabon till Stockholm.
Vi är inte nöjda. Vår åsikt är att även om målen fastställdes klart och tydligt, har man inte agerat tillräckligt snabbt när det gäller avregleringsprocessen, vilken skulle förbättra konkurrensen mellan marknaderna, man har inte genomfört de strukturella reformer som är nödvändiga för att få bättre infrastrukturer och man har inte heller satt igång de instrument som är nödvändiga för att vi skall bli mer konkurrenskraftiga och bli jämbördiga, särskilt med Förenta staterna, när det gäller utbildningsnivån inom de områden där vi har störst försprång, vilka är den tekniska utvecklingen och den vetenskapliga forskningen.
Vi anser att unionen måste agera mycket snabbare inom dessa områden och vi vill särskilt betona tre grundläggande frågor vilka jag kommer att försöka sammanfatta under den korta talartid jag har kvar. För det första, strukturella reformer och avreglering, och för det andra, att den privata sektorn införlivar och engagerar sig för att uppnå en hög kvalitet på utbildningen och undervisningen och för det tredje, en övergripande reform av arbetsmarknaden som gör det möjligt att å ena sidan främja arbetstagarnas och de mindre bemedlades införlivande på arbetsmarknaden, och å andra sidan uppnå en större och bättre rörlighet på arbetsmarknaden inom Europeiska unionen.

Jonckheer
Herr talman, fru minister, herr kommissionsordförande! Några korta kommentarer om Europeiska rådet i Lissabon och den resolution vi undertecknat i min grupps namn, men utan större entusiasm.
Herr Prodi! Jag skulle vilja göra följande kommentarer: det är tydligt att unionen i Lissabon bestämde sig för en mycket ambitiös målsättning, nämligen en konkurrenskraftig ekonomi. Vi stöder detta projekt, men vi vill också fästa er uppmärksamhet på medborgarnas behov. Ett verkligt projekt för 2000-talet bör innefatta medborgarnas verkliga behov. I går läste jag i tidningen att marknaden för mobiltelefoner är mättad, med ett överskott på ca. 50-60 miljoner mobiltelefoner. Å andra sidan har alla medborgare i unionen ännu inte möjlighet att bo på ett värdigt sätt. Problemet med behoven är därför grundläggande för oss. I det hänseendet stöder vi även idén om indikatorer när det gäller miljön och beklagar att vi måste vänta till Europeiska rådet i Barcelona 2002, för att verkligen förfoga över en integrerad strategi. Vi hoppas alltså på framgång för ert meddelande om en hållbar utveckling, men skulle önska att saker och ting gick fortare.
För det andra gäller det instrumenten. Avregleringen av sektorer är bra, men det krävs också skyldigheter inom tjänster i allmänhetens intresse. Ur den synvinkeln stöder vi idén att Europeiska unionen som sådan, samtidigt som den respekterar subsidiariteten, skall ha ett ramdirektiv om skyldigheter när det gäller tjänster i allmänhetens intresse, vilket inte är fallet för tillfället.
Jag skall avslutningsvis göra en sista kommentar om de offentliga finanserna som ni nämnde: var försiktiga när det gäller utvecklingen av de offentliga utgifterna och det faktum att det finns fullständigt berättigade offentliga utgifter inom investeringar och utbildning, vilket är nödvändigt om man vill möta utmaningarna i morgondagens samhälle. De offentliga myndigheterna och de offentliga utgifterna spelar därför en grundläggande roll i strategin från Lissabon.

Schmid, Herman
Herr talman! Lissabonbesluten var speciella: Å ena sidan präglades de av en tydlig högerorienterad ekonomisk politik med avreglering och privatisering. Å andra sidan präglades de av en vänsterpolitik med full sysselsättning, som därmed för första gången blev en officiell målsättning för EU. Man talade om social agenda, social gemenskap, kamp mot fattigdom, livslång utbildning för alla osv., dvs. naturliga inslag i en vänsterpolitik.
Den gången var jag rätt förundrad. Jag undrade hur man samtidigt kunde förena - eller balansera, som Lindh sade - höger- och vänsterpolitik. Nu har bilden klarnat och jag ser att oenigheten om den ekonomiska politiken kvarstår.
Högerpolitiken dominerar klart inför Stockholmsmötet. Stabilitetspolitik, liberalisering och avreglering av den inre marknaden står i centrum. Den sociala profilen är mycket svag. Stockholmsmötet skulle ha sysselsättning som huvudfråga, men det finns inga förslag till betydelsefulla åtgärder mot den stora arbetslöshet som för närvarande berör 14-15 miljoner människor.
Man vill aktivera kvinnor att gå ut i arbetslivet. Det är bra. Man vill också öka sysselsättningen för den äldre befolkningen, höja pensionsåldern osv. Förslagen syftar dock främst till att öka sysselsättningsgraden, inte till att sänka arbetslösheten. Det är två olika saker. De 15 miljoner som är arbetslösa i Europa i dag, och alltså redan tillhör arbetskraften, har inte någon större nytta av att nya grupper tillförs denna arbetskraft.
Min politiska grupp anser att detta är mycket allvarligt. Det borde naturligtvis också bekymra den svenska regeringen, men den har valt att till skillnad från Frankrike eller Portugal inte skapa en egen profil, utan i stället så lojalt som möjligt genomföra det som kommissionen och de stora medlemsstaterna vill.
När den svenska regeringen en gång ledde kampanjen för att Sverige skulle gå med i EU hette det att målsättningen inte enbart var att bevara den svenska välfärden utan även att tillsammans med andra vänsterkrafter driva en social välfärdspolitik i hela Europa. Nu blir det tvärtom. Högerpolitiken främjas inom EU och den svenska välfärdspolitiken hamnar i farozonen. Detta sker alltså trots att ekonomin är god, trots en majoritet av vänsterregeringar i rådet och trots en vänstermajoritet i Sveriges riksdag. Inte ens under optimala villkor har vi under det senaste året närmat oss ett socialt Europa. Hur blir det om de ekonomiska konjunkturerna försämras och vi får fler borgerliga regeringar i rådet?
Tiden har gått för det svenska ordförandeskapet. Avslutningsvis undrar jag om det verkligen inte finns någonting som den svenska regeringen vid det kommande sysselsättningsmötet skulle kunna prioritera för dem som är arbetslösa här och nu.

Collins
Herr talman! Vid det förestående toppmötet i Stockholm kommer man att ta upp många av Europeiska unionens nyckelproblem på det sociala området och på sysselsättningsområdet. Detta är mycket lägligt, eftersom nya informationstekniker gör att små, medelstora och stora företag inom unionen nu måste ändra på sina administrativa strukturer.
Jag stöder den dagordning som EU:s ledare fastställde vid toppmötet i Lissabon förra året. Unionen måste fortsätta att genomföra enhetliga och rättighetsstyrda utbildningsprogram som avser nya informationstekniker, så att unionens alla medborgare kan integreras ordentligt på arbetsplatsen.
Detta ställer oss inför två utmaningar. För det första måste de som är outbildade och saknar nödvändig utbildning eller nödvändiga utbildningsmeriter ges nya möjligheter. Jag syftar i synnerhet på de unga arbetslösa och långtidsarbetslösa som fortfarande finns i stora antal i vissa av Europeiska unionens tätorter och landsbygdsområden. Europeiska unionens socialfond är en nyckelmekanism för finansiering som har använts mycket effektivt, särskilt i mål-1-regioner, för att erbjuda nya utbildningsmöjligheter för outbildade.
För det andra är det i lika grad viktigt att den nuvarande arbetsstyrkan omskolas i de färdigheter som nya och föränderliga informationstekniker kräver. Företagen kan vinna fördelar av användningen av Internet och de sammanhörande e-handelsmöjligheterna.
Kommissionen, parlamentet och medlemsstaternas regeringar har alla med säkerhet arbetat nära tillsammans för att säkerställa att toppmötet i Stockholm kommer att bli en framgång.
Jag kommer ihåg att man vid rådet i Nice före jul fastställde ett antal riktlinjer för nya socialpolitiska åtgärder. EU:s ledare vill främja fler och bättre arbetstillfällen och arbetarnas rörlighet, föregripa och hantera förändringar i arbetsmiljön, bekämpa fattigdom, utslagning och diskriminering, modernisera sociala trygghetssystem samt främja jämlikhet. De vill också inrikta sig på sysselsättnings- och socialpolitikens yttre följder, särskilt i förhållande till utvidgningsprocessen.
Parlamentet har gått i främsta ledet när det gäller att främja dessa åtgärder. Unionen har en arbetslöshet på 8 procent, och målet på full sysselsättning kan nås. Vi får inte lyssna på dem som säger att det inte går.

Blokland
Herr talman! För att sätta fart på den samhällspolitiska debatten om bioteknik har Förenade kungariket och Nederländerna begärt att detta ämne förs upp på dagordningen för toppmötet i Stockholm. Dessa medlemsstater har klargjort att Europeiska kommissionen måste utarbeta en strategi som leder till att Europeiska unionen inom tio år kan mäta sig med de främsta inom den globala bioteknikindustrin och den biotekniska forskningen.
Hur lovande de biotekniska resultaten än är, så är etiska begränsningar ändå nödvändiga. I januari 1998 höll vi en debatt om Europarådets protokoll, där ett förbud mot kloning av människor fanns upptaget. Jag yttrade då farhågor om att länder som Förenade kungariket och Nederländerna, som då vägrade att underteckna protokollet, kanske inte ville att förbudet skulle få en så absolut utformning.
I december 2000 godkände överhuset i Förenade kungariket terapeutisk kloning av mänskliga embryon i laboratorier. Trots att reproduktiv kloning inte är tillåten fortsätter utvecklingen. Risken finns nu att godkännandet av terapeutisk kloning kommer att leda till att diskussionen om reproduktiv kloning åter kommer att aktualiseras. Argumentet kommer då att vara att man ju redan tillämpar samma teknik, fast för ett annat ändamål. I Italien finns det redan en läkare som vill klona människor reproduktivt, och där har redan 60 frivilliga personer anmält sitt intresse.
Jag betraktar varje nytt människoliv som en gåva fån Gud. Varje form av mänskligt liv måste behandlas med respekt. Det är endast på det sättet som vi kan slå vakt om den mänskliga värdigheten. Att behandla det mänskliga embryot som en konsumtionsvara, med förevändningen att det rör sig om forskning, anser jag således vara ytterst stötande.
Jag uppmanar rådet att i diskussionen om mänsklig genetik hålla fast vid förbudet mot terapeutisk kloning i enlighet med vad Europaparlamentet uttalade redan i september 2000.
Herr talman! Det är nästan omöjligt att tala här. Jag frågar mig om Suominens uttalande, "inga ord, utan handlingar", även gäller för er. Vilka åtgärder kommer ni att vidta mot de personer som saboterar det här systemet?

Talmannen
Ja, kära kolleger, jag bad er om tio minuters tålamod och det har redan gått en halvtimme. Problemet verkar faktiskt inte lösa sig. Vi som här i kammaren i förmiddags talade om högteknologi, vi ser att det fortfarande återstår framsteg att göra. Jag har bett behöriga instanser att skynda på det hela, men jag väntar liksom ni på att ljudet skall upphöra.

Carlsson, Gunilla
Herr talman! Lissabonprocessen skall ju skapa den mest dynamiska ekonomin i världen. Öppen samordning har valts som metod, och jag tänkte delge er mina erfarenheter.
Sverige har deltagit i en mängd toppmöten och processer. Alltsedan Essentoppmötet 1994 har det talats om vikten av sänkta skatter på arbete och en ökad flexibilitet. I praktiken har Sverige gjort tvärtom. Precis som med sitt självvalda utanförskap i fråga om euron ignorerar man vad som gemensamt överenskommits. I stället ökar man skattebördan och fortsätter att hämma entreprenörskap. I Stockholm skall man jämföra och lära av varandra.
Hur ser det då ut? Ja, det talas om en ökad sysselsättningsgrad men sanningen i Sverige är att trots tre år med högkonjunktur står i dag fler utanför arbetskraften jämfört med hur det var i början av 1990-talet, då vi upplevde den värsta lågkonjunkturen sedan andra världskriget. Samtidigt döljs den faktiska arbetslösheten i arbetsmarknadspolitiska åtgärder och tillfälliga masskunskapssatsningar som inte leder till kvalitetsjobb. Dessutom påverkar en förskräckande sjukfrånvaro statistiken. Lägger vi till de latent arbetssökande och undersysselsatta omfattar arbetslösheten i Sverige 17 procent av arbetskraften - att jämföra med drygt 5 procent som redovisas officiellt.
I Lissabondokumentet talas det mycket om kunskap. Kunskapsmässigt riskerar Sverige en härdsmälta trots allt tal om livslångt lärande, eftersom vi missar redan i starten. 34 procent av våra gymnasieungdomar saknar fullständiga betyg i matematik, svenska och engelska. Samtidigt motarbetas den kvalitetshöjning inom skolan som friskolor och ökad konkurrens medför - tvärtemot intentionerna i Lissabon.
Den svenska högskolan är i kris. Sverige har förvisso många högskoleutbildade men saknar människor med verklig spetskompetens. Därför sänker socialisterna skatterna för rika influgna specialister och höjer skatterna för bofasta lågutbildade svenskar.
Att prata och planera är en sak - speciellt om man får göra det i sammanträdesrum i andra delar av Europa - men att genomföra och förändra kräver mer övertygelse. Det behövs nu handlingskraft, inte minst för nationella strukturreformer och ökade liberaliseringar på EU-nivå. I stället för att ägna mig åt meningslösa kompromisser och vackra texter tänker jag fortsätta att kritisera den europeiska modellen, som hittills inte har förmått skapa tillräckligt många nya jobb utan som i stället dömer alltför många till långtidsarbetslöshet, utanförskap, fattigdom och marginalisering.

Bullmann
Herr talman, mina damer och herrar! Det finns goda chanser att uppnå det stora mål som sattes upp i Lissabon för Europa, nämligen att det skall bli det mest konkurrenskraftiga området med full sysselsättning. De ekonomiska siffrorna är bra, men detta stora mål kommer inte att uppfyllas av sig självt. Vi måste ha modet att beslutsamt göra prioriteringar. Lissabon har definierat klara riktlinjer för detta mod att beslutsamt göra prioriteringar och att avancera, genom en öppen samordningsmetod mellan medlemsstaterna. Denna riktlinje är klar och entydig. Den innebär att man investerar i människorna och i deras förmåga. Vi har en god anledning att göra detta.
Vi talar å ena sidan om de nya möjligheterna genom informations- och kommunikationstekniken och om de miljoner arbetstillfällen vi kan få i samband med denna. Men å andra sidan får färre än 22 procent av våra anställda en utbildning som är inriktad på detta. Vi talar om möjligheterna för en ny europeisk arbetsmarknad och rörligheten för den unga generationen, men vi klarar inte av att i våra skolor och i vår yrkesutbildning skapa passande förutsättningar för detta. Vi talar om att vi redan har flaskhalsar på arbetsmarknaden för yrkesarbetare, men vi klarar inte av att med en riktad integrationspolitik ge dem som är arbetslösa - totalt sett långt mer än 14 miljoner i Europeiska unionen - ett oberoende bidrag till ett handelsbolag.
Jag frågar er, kommissionsordförande Prodi, och jag frågar er, fru rådsordförande: Här har man talat om stabilitetspakten, som lär ha varit framgångsrik. Varför klarar vi inte av att med samma strikthet, med samma klarhet i fråga om metoden för den öppna samordningen, se till att alla ungdomar på den europeiska arbetsmarknaden får en rimlig chans till en lämplig start in i en ny europeisk framtid? Detta är uppdraget för Stockholm, detta är uppdraget för det följande toppmötet, och just därför får Stockholm inte förfalla till att bli ett ensidigt avregleringstoppmöte.
Jag vet att den balans man här talar om är i fara. Därför vädjar jag till er, fru rådsordförande, att uppbringa kraft och styrka i det svenska ordförandeskapet för att också praktiskt genomföra den av oss välkomnade integrerade politiska ansatsen som består av ekonomisk reform, social sammanhållning och stöd till sysselsättning. Just därför behöver vi klara och bestämda delmål även för sysselsättningsprocessen och nyorienteringen i de allmänna budgetarna.
(Applåder)

Lambert
Herr talman! Vi välkomnar betoningen på toppmötet i Lissabon på att ta itu med social utslagning. Den betoningen innebär ett erkännande av vad som redan är tydligt. Trots den gradvisa ökningen i ekonomisk tillväxt inom unionen under åren, finns det fortfarande miljoner människor som den inte kommit till nytta. I vissa medlemsstater, som min egen, i vilka man haft en benägenhet att följa den amerikanska modellen, har klyftan mellan rika och fattiga faktiskt vidgats. Vi ser också ett betydande antal arbetande fattiga: de som har arbete men som inte kan leva på sin lön. Det finns fortfarande en enorm klyfta mellan mäns och kvinnors inkomster, som består in i ålderdomen och som måste utgöra en viktig fråga i pensionsdiskussionen. Tillväxt i sig själv är inte lösningen på social utslagning och har heller aldrig varit det. Fördelning och lika möjligheter är också viktiga faktorer. Härav behovet av att inbegripa sociala kriterier vid sidan av de ekonomiska målen och att använda lämpliga visare för att se på den kombinerade effekten.
Som vi har hört kommer toppmötet i Stockholm emellertid inte bara att ägna sig åt att följa upp Lissabonmötet. Det kommer att vara ett första steg i riktning mot att förklara hur Europeiska unionen skall hålla vad man lovat i fråga om hållbar utveckling. Det är uppenbart för oss att vi inte kommer att ha någon chans att uppnå en hållbar ekonomi, såvida vi inte tar med miljön i vårt ekonomiska tänkande. Vi måste finna en ekonomisk väg som inte innebär att vi plundrar världen på dess naturresurser och orsakar utsläpp av giftiga gaser eller växthusgaser. Det betyder att vi måste se på kvaliteten på den ekonomiska tillväxt som vi eftersträvar och inte bara på dess storlek. Om vi för att uppnå 3 procents tillväxt måste tömma fiskbestånden, öka bilåkandet eller städa upp efter brottsligheten, rör det sig inte om den sortens tillväxt som förbättrar livskvaliteten eller miljöns kvalitet för någon. Den är inte hållbar, och det är anledningen till att vi har krävt att lämpliga miljövisare skall användas vid sidan av de sociala och ekonomiska. Vi kan därefter anlägga ett sammanhängande synsätt på hållbar utveckling och se om vi verkligen uppnår de resultat som vi vill.

Muscardini
Fru talman! Samhällets och ekonomins snabba och ofta okontrollerade utveckling gör att kraven på Europeiska rådets möte i Stockholm ökar.
Livsmedelskrisen har fått boskapsuppfödningen samt distributionen, förädlingen och försäljningen av kött att kollapsa. Konsumenterna är oroliga och rädda för konsekvenserna av att äta mat som är sjukdomsbringande, skämd eller manipulerad. Skandalen med livsmedelsbedrägerierna växer för varje dag. Den storskaliga distributionen har ett enormt ansvar för att säkerställa att det är livsmedel som inte är skadliga för konsumenternas hälsa som sprids och hela de små- och medelstora distributionssystemen - som är viktiga för kvalitetsprodukter och för att bibehålla arbetstillfällen - förstörs systematiskt. Dessa är frågor av högsta vikt.
Dessutom undrar vi om Stockholm kommer att innebära att byrån för livsmedelssäkerhet, som man alltför länge har annonserat och alltid skjutit upp, skapas och vi upprepar att Parma skulle vara en lämplig kandidatstad.
Vi funderar också över säkerheten med användning av helt eller delvis genmodifierade livsmedel, direkt eller indirekt, och vilken relevans denna fråga har på barnmat, läkemedel och receptfria produkter som vitaminer och kosttillskott med animaliskt gelatin.
Andra frågetecken är den vetenskapliga forskningen om BSE, hanteringen av tiotusentals slaktade och uppeldade djurkadaver, slaktmetoderna - som ofta saknar ett minimum av respekt för djuren och miljön. Sedan har vi naturkatastroferna som ofta inte är naturliga, eftersom broar rasar, hus kollapsar och floder svämmar över och förgör människor och ting på grund av att de som har byggt dem inte har följt lagarna eller tagit hänsyn till säkerhetsaspekterna.
Alla dessa frågor bör tas upp vid toppmötet i Stockholm, tillsammans med andra faktorer såsom den fortsatta användningen av Internet utan regler, åtminstone utan europeiska regler, som säkerställer att nätet innebär frihet och inte övergrepp och våld, vilket är fallet med de sajter som sprider pedofili, narkotika et cetera. Skivbolagen och ekonomin tvingade Napster att stänga: när skall de europeiska regeringarna stänga pedofil-sajterna? Och sist men inte minst föroreningen av Medelhavet och andra hav.
Vi undrar om rådet i Stockholm åtminstone kommer att ta upp den nya marknadens kollaps och konsekvenserna för konsumenterna.

Jarzembowski
Herr talman, fru rådsordförande, herr kommissionsordförande, kära kolleger! Det handlar om avreglering av posttjänsterna. Fru rådsordförande, ni har berört detta. Men posttjänsterna är ett exempel på hur ineffektiva rådets möten är. I Lissabon beslutade man att påskynda avregleringen av posttjänsterna.
I Europaparlamentet iordningställde vi vårt yttrande redan före årets slut i förhoppningen att rådet fram till årsskiftet skulle komma fram till en gemensam ståndpunkt. Vad hände? Ingenting! Rådet beslutade inte om någon gemensam ståndpunkt. Ja, man märker till och med att rådet inte vill besluta om någon gemensam ståndpunkt. I Tyskland beslutar man rent av att förlänga postens monopol, eftersom utvecklingen i Europa har avstannat.
Fru rådsordförande, vi anhåller om att ni vid toppmötet i Stockholm ser till att stats- och regeringscheferna ofördröjligen ger ifrågavarande ministrar i uppdrag att ta itu med avregleringen av postväsendet. Bara då kan vi bevisa att det också verkligen är någon mening med rådets möten och att de leder framåt.
Besluta också om en annan sak, fru rådsordförande: Stats- och regeringscheferna måste utvärdera strukturpolitiken, och detta måste göras snabbt. Vi måste senast år 2003 komma fram till en reform av strukturpolitiken, och detta av två skäl. För det första har strukturpolitiken stor betydelse för arbetsmarknadspolitiken i många länder, och för det andra måste vi förklara för de länder som vill ansluta sig vad som väntar dem under den nya perioden, när de ansluter sig efter 2005/2006.
Fru rådsordförande, låt därför toppmötet faktiskt besluta om något konkret: Avreglering av posttjänsterna och utvärdering av strukturfonderna, så att vi kommer vidare för tiden efter 2006. Jag tackar för mina kollegers uppmärksamhet.
(Applåder)

Talmannen
Tack, herr Jarzembowski.
Jag förklarar debatten i denna fråga uppskjuten. Den kommer att återupptas i morgon kl. 15.00.
Vi skall nu övergå till omröstningen.

Díez González
Herr talman! Jag vill ta upp en ordningsfråga. I går kväll under frågestunden med frågor till kommissionen hade den spanska ledamoten García-Orcoyen från "Partido Popular" (Folkpartiet) ingivit en fråga, vilken hade nummer 91. Den sista frågan som besvarades under den frågestunden var fråga nummer 61.
I dag har en del spanska tidningar publicerat "frågan" och det förmodade svaret från kommissionär Wallström. När vi i den socialistiska gruppen fick vetskap om detta i morse, begärde vi skriftligen att parlamentets sessionstjänst skulle översända svaret på denna fråga. Klockan 11.28 i förmiddags fick vi följande skriftliga svar från sessionstjänsten:
"Jag meddelar er härmed att svaret på den fråga som ingivits av fru García-Orcoyen översändes till oss när frågestunden hade avslutats. Den har inte översatts ännu. När frågan har översatts och officiellt översänts till frågeställaren kommer vi att sända er en kopia via e-post. Undertecknat av: João Correa".
Herr talman, hur är det möjligt att vi ledamöter inte har fått svaret - inte ens frågeställaren - och att massmedia redan har tillgång till det, och att de inte bara har det förmodade svaret, utan även ett pressmeddelande från det spanska "Partido Popular" (Folkpartiet) med en förklaring till detta? Herr talman, detta är den andra gången inom loppet av en månad som något liknande inträffar, att svaren på frågor läcks ut till spansk massmedia innan ledamöterna själva - och jag betonar detta, till och med frågeställarna - får kännedom om svaret. Hur kan något sådant hända? Är det verkligen en tillfällighet att det förmodade svaret vid båda tillfällena har gynnat den spanska regeringens ståndpunkter? Har den spanska regeringen en mullvad någonstans i kommissionen eller parlamentet? Herr talman, som parlamentsledamot begär jag att ni skyddar kammaren och jag ber om respekt för ledamöterna.
(Applåder)

Talmannen
Såsom ni tydligt anger i ert inlägg, var denna kammares tjänsteenheter inte i kontakt med medierna på något sätt. Om uppgifter har läckt ut, finns läckan i kommissionen, och vi kommer med säkerhet att ta upp den här saken med dem. Det är inte godtagbart att medierna får tillgång till ett svar innan den ledamot som ställt frågan får tillgång till ett sådant svar.
(Applåder)

Galeote Quecedo
Herr talman! Jag vill understryka att de spanska medierna är mycket skickliga och därför förvånar det mig inte det minsta att de har tillgång till bra informationskällor.

Talmannen
Det är alltid trevligt att höra om människor som är duktiga i sitt arbete.

OMRÖSTNING
Barnier
. (FR) Herr talman! När det gäller detta viktiga betänkande skulle jag vilja säga att kommissionen kan godkänna ändringsförslag 3, 4, 7, 8 delvis, 9, 10, 11, 12, 13 andra delen, 14, 16, 17 delvis, 18 delvis, 19 delvis, 21, 28 och 29 delvis. Vi kan godta ändringsförslag 39 och 40. Ändringsförslag 1, 2, 5 och 23 är också i princip godtagbara. Däremot, mina damer och herrar parlamentsledamöter, kan kommissionen inte godkänna ändringsförslag 6, 13 första delen, 15, 20, 22, 24, 25, 26, 27, 30, 31, 32, 33, 35, 36, 37, 38, 42, 43, 44, 45, 46, 47, 48, 49, 50 och 51.
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd (efter dessa ändringar).)
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0067/2001) av Myller för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt (10674/1/2000 - C5-0563/2000 - 1999/0067(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om nationella utsläppstak för vissa luftföroreningar
Före omröstningen:

Barnier
. (FR) Herr talman! Kommissionen kan i detta betänkande godkänna ändringsförslag 2, 11 och 12. Vi kan delvis och i princip godkänna ändringsförslag 3, 7, 8 och 9. Vi kan däremot inte godkänna ändringsförslag 1, 4, 5, 6, 10 och 13.
Efter omröstningen om ändringsförslag 13:

Oomen-Ruijten
Herr talman! Jag tror att ett misstag begicks vid omröstningen alldeles nyss. Den andra delen av ändringsförslag 10 fick ingen majoritet, och det innebär i själva verket att vi inte borde ha röstat om den andra delen av ändringsförslag 13. Till följd av detta kvarstår nu den andra delen av rådets text.

Talmannen
Jag håller faktiskt inte med er, men det finns ingen anledning att diskutera frågan. Mot bakgrund av omröstningen är resultatet detsamma.
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd (efter dessa ändringar).)
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0055/2001) av Miller för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om rådets gemensamma ståndpunkt (7074/1/2000 - C5-0615/2000 - 1998/0277(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om värmesystem för motorfordon och släpvagnar till dessa fordon, om ändring av rådets direktiv 70/156/EEG och om upphävande av rådets direktiv 78/548/EEG
Före omröstningen:

Barnier
. (FR) Herr talman! Såsom min kollega Liikanen sade i går kan kommissionen godkänna de två ändringsförslagen 1 och 2.

Talmannen
Det gläder mig att se att skottarna får etthundra procent.
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd (efter dessa ändringar).)
Betänkande (A5-0074/2001) av Korhola för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om allmänhetens tillgång till miljöinformation (KOM(2000) 402 - C5-0352/2000 - 2000/0169(COD))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0070/2000) av Angelilli för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om Republiken Frankrikes och Konungariket Sveriges initiativ inför antagandet av rådets beslut om inrättande av ett europeiskt nätverk för förebyggande av brottslighet (13464/2000 - C5-0717/2000 - 2000/0824(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0073/2001) av Marinho för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om Förbundsrepubliken Tysklands initiativ inför antagandet av rådets förordning om samarbetet mellan medlemsstaternas domstolar i fråga om bevisupptagning i mål och ärenden av civil och kommersiell natur (11808/2000 - C5-0519/2000 - 2000/0823(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Resolutionsförslag (B5-0174/2001) av Gargani för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott om EU:s informations- och kommunikationsstrategi
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0078/2001) av Bösch för budgetkontrollutskottet om kommissionens årsrapport för 1999 om skydd av gemenskapens finansiella intressen och kampen mot bedrägerier (KOM(2000) 718 - C5-0066/2001 - 2001/2036(COS))
Om ändringsförslag 16

Pomés Ruiz
Herr talman! Jag vill betona att utskottet var nästan helt enigt om den text som man nu vill ändra, och att samförståndet om denna text nu har splittrats på grund av den socialistiska gruppens ståndpunkt.
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0054/2001) av Wijkman för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om kommissionens meddelande till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén - handlingsplan för ökad energieffektivitet i Europeiska gemenskapen (KOM(2000) 247 - C5-0567/2000 - 2000/2265(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Talmannen. Jag förklarar omröstningen avslutad.
Betänkande (A5-0041/2001) av Jackson

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade emot Jacksons betänkande om förlikning angående miljötillsyn. Jag röstade emot nu, liksom under förlikningsförfarandet, vilket jag med nöje deltog i som suppleant. Jag frågar mig än en gång varför det inte går att få ett direktiv om kontroll av miljötillsynen. Detta betyder bara att våra stater inte vill kontrolleras när de tillämpar gemenskapsreglerna på miljöområdet. Låt oss komma ihåg att kriget i Irak började för att president Saddam Hussein inte ville ha kontroller inom sitt territorium. Jag vill inte att Europa skall möta samma öde.
Andrabehandlingsrekommendation Betänkande (A5-0068/2001) av Oomen-Ruijten

Fatuzzo
Herr talman! Varför röstade jag för betänkandet som gör det möjligt för pensionärer och äldre att andas ren luft? Nyss var det någon som ropade på mig. Som ni vet, herr talman, är det den 14 mars 2001 i dag. Jag hörde någon som ropade: "Fatuzzo, Fatuzzo!" "Vem är det?" svarade jag. "Men det är ju jag, känner du inte igen mig?" "Vem då?" "Jag, Carlo Fatuzzo!" "Jag är människan Fatuzzo!" "Aha, och du kommer bara ihåg mig en gång om året?" "Ja, du vet ju att varje gång du fyller år gratulerar jag dig, för i dag är det min födelsedag!" "OK, tack, men låt mig arbeta, jag håller på att göra min röstförklaring." "Fatuzzo, du måste komma ihåg att du fyller 57 år och att alltså även du närmar dig pensionsåldern. Jag ville säga dig att jag är mycket nöjd med att det finns en parlamentsledamot Fatuzzo som ägnar sig åt pensionärerna, för på så sätt ägnar han sig även åt mig, människan Fatuzzo, som för varje år blir ett år äldre och även han närmar sig pensionsåldern."

Speroni
Herr talman! Jag tycker att det är litet absurt att Europaparlamentet behandlar vissa frågor på ett så tekniskt sätt. Vi har sett ändringsförslag som till och med en expert på ämnet skulle ha svårt att förstå, hur skall då den som inte är expert kunna förstå dem? Även med bästa vilja i världen kan man verkligen inte förstå ändringsförslagen helt om man inte har vissa kunskaper att falla tillbaka på, hur mycket man än försöker och studerar dem. Det är absurt - jag upprepar det - och ologiskt och borde få makthavarna att fundera - det är verkligen inte vi parlamentsledamöter som har makten - och ändra på saker och ting så att tekniska frågor sköts av tekniker och politiska av politiker, när vi nu har medbeslutande i dessa frågor medan andra, som är mer begripliga och mer politiska, avgörs av någon annan.

Figueiredo
. (PT) De ingivna ändringsförslagen grundades på de korrekta antagandena om möjligheterna att faktisk minska de utsläppen av föroreningar och skydda miljön och folkhälsan, vilket inte motiverar de undantag som läggs fram i rådets gemensamma ståndpunkt, eftersom
avsvavling i dagens läge inte är lika kostsamt som tidigare, och kostnaderna tenderar att minska i allt högre grad. Dessutom är framstegen på detta område påtagliga;
satsningen på metoder för ökad energieffektivisering vid förbränning, genom användning av katalysatorer vilka bidrar till minskade kolföreningar, men även till en minskning av andra föroreningar.
Därför röstar vi för detta betänkande.

Grossetête
. (FR) Det åligger Europeiska unionen att reglera utsläppen från förbränningsanläggningarna. Vinden känner inte till några gränser och avfallet från de stora förbränningsanläggningarna går genom samtliga medlemsstater och kandidatländer.
Det huvudsakliga problemet är att kunna fastställa ambitiösa gränsvärden för utsläppen, som skyddar alla medborgares hälsa och samtidigt känner till möjligheterna i de olika anläggningarna och centralerna. Om vi inför alltför höga tak skulle det förinta de planerade ansträngningarna för att förbättra situationen.
Även om jag röstat för ändringsförslag som avsevärt skulle förbättra rådets gemensamma ståndpunkt, har jag uttalat mig emot samtliga bestämmelser som i dag bedöms som omöjliga att genomföra.
Även om jag är positiv till en minskning av förorenande utsläpp måste man visa sig pragmatisk och inte införa kriterier som industrin för närvarande inte i något fall kan följa. Europaparlamentets trovärdighet beror på realistiska projekt som dess ledamöter skall rösta om.
Andrabehandlingsrekommendation Betänkande (A5-0067/2001) av Myller

Fatuzzo
Herr talman! I egenskap av företrädare för pensionärerna och Pensionärspartiet röstade jag för detta betänkande om nationella utsläppstak för vissa luftföroreningar: svaveldioxid, kväveoxider, flyktiga organiska föreningar och slutligen, herr talman, ammoniak, NH3. Jag tänkte på att när vi städar hemma, liksom man gör i alla hem, och olika personer hjälps åt, hustrun och dottern till exempel, nås mina näsborrar alltid av en lukt av ammoniak - detta gav mig ytterligare skäl att rösta för. Då säger jag mig: "Man använder säkert ammoniak i alla hem när man städar!" Varför har vi då inte i detta dokument förbjudit användning av ammoniak, som är så skadligt och förorenande, för städning av våra hem?

Figueiredo
. (PT) Betänkandet visar på mycket begränsade möjligheter till att effektivt minska utsläppen av föroreningar och att skydda miljön och folkhälsan eftersom de föreslagna gränsvärdena, vilka är oerhört blygsamma, är en tydlig kompromiss med de ekonomiska intressena, och är ett avsteg från de värden som rekommenderats av Världshälsoorganisationen och därmed från behovet att skydda miljön och folkhälsan.
De ingivna ändringsförslagen fördjupar inte förslaget till rådets gemensamma ståndpunkt, eftersom de bara innebär möjligheten att skapa tidsbegränsade gränsvärden för vilka målen måste övervakas. De innebär dock inte några större förändringar av det dokument som har lagts fram, varken när det gäller utsläppsvärden eller undantag.

Malmström och Olsson
. Rådets kompromissförslag kommer sannolikt att leda till ökade utsläpp när det gäller alla de fyra luftföroreningar som direktivet berör. Inom hela EU är dessa utsläppstak 6 procent högre i fråga om svaveldioxid, 10 procent högre i fråga om kväveoxider, 17 procent högre i fråga om flyktiga organiska föreningar och 10 procent högre i fråga om ammoniak. Hittills har ingen analys genomförts beträffande miljökonsekvenserna av rådets förslag, och man har heller inte beräknat kostnaderna och den ekonomiska nyttan. Det är emellertid klart att rådets kompromisstak inte i tillräcklig grad kommer att minska utsläppen för att man skall kunna nå delmålen avseende miljön senast år 2010.
Det s.k. Göteborgsprotokollet till konventionen om långväga gränsöverskridande luftföroreningar undertecknades i december 1999, dvs. sex månader efter det att kommissionen lagt fram sitt förslag till nationella utsläppstak. Samtliga medlemsstater har undertecknat protokollet. I vissa fall är utsläppstaken i protokollet lägre än de som kommissionen föreslagit. Rådets kompromisstak är följaktligen i ett fåtal fall också lägre jämfört med kommissionens förslag och kan ses som allt annat än ambitiöst.
De kritiska belastningarna och nivåerna när det gäller exponering för försurande luftföroreningar kommer fortfarande att överskridas på stora områden i EU, och en stor del av befolkningen i EU kommer fortsättningsvis att utsättas för luftföroreningar som överskrider WHO:s riktlinjer för luftkvalitet. Det är inte berättigat att sänka ambitionsnivån ytterligare genom att urvattna direktivet på det sätt rådet föreslagit. Av den anledningen ställde vi oss bakom föredragandens linje i omröstningen och röstade för ändringsförslag 10.
Andrabehandlingsrekommendation Betänkande (A5-0055/2001) av Miller

Fatuzzo
Herr talman! Det dokument om värmesystem för motorfordon som Miller hade tagit fram röstade jag för, bland annat eftersom många lastbils- och långtradarchaufförer är gamla och arbetar in i det sista. Vi hörde för övrigt kommissionen säga att vi snart måste arbeta tills vi är 99 år om möjligt, för att kunna betala pensioner till dem som lever 2050. Jag skulle därför vilja att detta arbete utförs med pauser då de gamla långtradarchaufförerna kan vila, och helst också värma sig. Men spontant frågar jag mig också en annan sak: "Varför värmer vi inte upp husen ordentligt för dem som bor i de norra delarna av Europeiska unionen och låter de äldre betala mindre för uppvärmningen än de gör i Sydeuropa?"
Betänkande (A5-0074/2001) av Korhola

Fatuzzo
Herr talman! Den förtjusande och vackra Korhola, som är föredragande av detta betänkande, har utarbetat ett bra dokument om miljöinformation, eller snarare om allmänhetens tillgång till miljöinformation, vilket jag röstade för eftersom det är rätt att ge information. Ändå ställer jag mig spontant frågan: "När kommer Europaparlamentet äntligen att anta ett direktiv om allmänhetens tillgång till information om socialförsäkringar och pensioner?!" Jag tycker att det är mycket viktigt att européerna har all information om miljön, men jag tycker att det är lika viktigt - om inte viktigare, särskilt för de äldre - att de är informerade om pensionsrätten i våra stater. Det finns fortfarande mycket att göra på detta område och jag hoppas att Korhola snart kommer att föredra även ett betänkande om pensionsinformation i Europeiska unionens stater.

Ahern
. (EN) Tio år har gått sedan Rio utan att målen har nåtts. Miljön är utsatt för enorma påfrestningar. Fattigdomen ökar över hela världen. Det är livsviktigt att nästa års världstoppmöte blir framgångsrikt i fråga om att stärka åtgärder som garanterar att utvecklingen äger rum på ett hållbart sätt som skyddar befintliga samhällen.
Femte handlingsprogrammet för miljön skyddar människor från luftföroreningarnas skadliga verkningar. Det kommer inte att bli lätt att uppnå handlingsprogrammets långsiktiga mål, och kommissionen gör därför rätt som väljer ett stegvis synsätt med interimistiska miljömål för år 2010.
Det gläder mig att betänkandet har ändrats så att det omfattar kärnbränsle och kärnenergi samt finansiella såväl som ekonomiska analyser. Det är nödvändigt att vi inbegriper spårning av kärnbränsleinformation, i synnerhet subventioner för kärnbränsle och kärnenergi.
Dessutom måste lokala myndigheter frivilligt lämna information när de ombeds göra det. Jag har nyligen tagit emot klagomål från väljare i Kilkenny, Irland, på grund av deras svårigheter att få information om bebyggelse i Archer's field. Jag har själv begärt information från den lokala myndigheten och det regionala ombudet, men hittills utan framgång. Om europeiska pengar har använts på olämpligt sätt för att lägga om en väg och bebyggelse uppförs där den gamla vägen gick fram, skulle det vara en fullständigt skandalös händelse som vi måste få en förklaring på.

Alavanos
. (EL) Det nya direktivet införlivar bestämmelserna i Århusavtalet, det innebär en stor förbättring i förhållande till direktiv 90/313, genom att det begränsar de befintliga undantagen och minskar tidsfristen för svar på en framställning till en månad och uppfyller kravet på att den önskade informationen skall ges i den form som begärs.
Direktivet tar hänsyn till användningen av modern informationsteknik, men det måste beakta att kraven kommer att öka.
Det finns otvivelaktigt svårigheter i fråga om bristfällig organisation, olämplig bemanning av administrationen, framför allt på lokal nivå, och stora skillnader beträffande utvecklingen av informations- och kommunikationssystemen.
Jag skulle emellertid också vilja ta tillfället i akt och påpeka att vi Europaparlamentariker får ta emot klagomål om brister och förseningar, när det gäller miljölagstiftningen och dess införlivande i den nationella rätten. Som exempel kan jag nämna direktiv 92/42, känt under namnet Natura. Enligt föreskrifterna i detta direktiv borde medlemsstaterna redan ha sammanställt de officiella förteckningarna över områden som bör skyddas, så att vi skulle kunna överhopa kommissionen med frågor om insatser i dessa områden. Genom detta slags försummelser och förseningar är det svårt att genomföra den nya lagstiftningen om "miljöinformation".
Trots detta röstar jag för betänkandet, för det innebär ett litet steg i riktning mot ett ökat miljömedvetande i samhället, och detta kommer att lyckas, om man dessutom sprider information om innehållet i direktivet och om de rättigheter som direktivet ligger till grund för.

Meijer
. (NL) Den tid då politiska strömningar, intressegrupper och myndigheter förnekade förekomsten av miljöproblem är förbi. Ändå uppstår hela tiden nya fall av miljöförstöring, och gamla fall hanteras inte på vederbörligt sätt. En stor del av de nuvarande miljöproblemen är en följd av hemlighetsmakeri. Företag hemlighåller sina produktionsprocesser och därmed produktionen av avfallsämnen som släpps ut i luften, vattnet eller marken. Öppenhet skulle kunna kosta dem pengar. Under påtryckningar från näringslivet är myndigheterna lika hemlighetsfulla i fråga om tillstånd och kontroller. Visserligen sammanställs aktsamlingar, men förutom de tjänstemän som behandlar dessa ärenden vet ingen vad som står i dem. Under sådana omständigheter förblir det i hög grad oklart för kringboende, arbetstagare, miljöaktivister och räddningspersonal vilka de verkliga farorna är. Det är först när olyckan är framme som stor indignation uppstår och alla vill veta vad som gått på tok. En verklig lösning av miljöproblemen förutsätter största möjliga öppenhet. Korholas förslag är ett steg i rätt riktning och är bättre än det som kommissionen föreslår, även om det fortfarande tyvärr innehåller vissa möjligheter till undantag och konfidentiell behandling.

Titley
. (EN) Jag stöder helhjärtat åtgärder som främjar allmänhetens tillgång till miljöinformation. Våra medborgare runtom i Europa måste se att Europeiska unionen är genomblickbar, demokratisk och öppen.
Direktivet syftar till att anpassa befintlig lagstiftning, så att den speglar utvecklingen inom informationsteknik, till exempel Internet. Snabb och utbredd tillgång till "nätet" är en absolut nödvändighet för att ge människor tillgång till information om luft- och vattenkvalitet. I en tid då konsumenterna är osäkra på exakt vad det är de äter, är det viktigt att de har så stora kunskaper som möjligt om den luft som de andas och det vatten som de dricker.
Internetrevolutionen har förvandlat världen. Persondatorer finns i många hushåll, skolor, högskolor och på många kontor. Det är hög tid att göra så mycket information som möjligt tillgänglig för våra medborgare, och miljöinformation bör stå överst på listan. Många av Europaparlamentets ledamöter, däribland jag själv, har skapat webbplatser för att låta väljarna veta vad det är vi gör och hur åtgärder i Europeiska unionen påverkar dem. "Dotcom"världen är alltför viktig för att ignoreras. Informations- och kommunikationstekniker utvecklas i snabb takt, och vi måste hålla jämna steg med dessa förändringar och se till att information fortsätter att spridas effektivt.
Tillgång till information är det minsta våra medborgare är värda, och vi i Europaparlamentet måste agera så att denna tillgång främjas och inte förnekas.
Betänkande (A5-0070/2001) av Angelilli

Fatuzzo
Herr talman! I söndags höll jag ett möte med pensionärer, medlemmar i Pensionärspartiet, i Loreto-området i Bergamo, där jag bor och har min valkrets.
När de fick höra att jag skulle diskutera detta dokument om ett europeiskt brottsförebyggande nätverk i Europaparlamentet sade de som en man: "Fatuzzo, du måste kräva att det införs en europeisk polisinstitution, en europeisk poliskonstapel, en europeisk kvarterspolis. Vi tycker att kriminaliteten skall bekämpas här, i våra kvarter, genom att en polisman av kött och blod finns närvarande, en myndighetsperson som ser till att lagarna följs i städernas kvarter." Av detta skäl röstade jag med glädje för betänkandet, och hoppas att en europeisk poliskonstapel införs.

Speroni
Herr talman! Jag avstod också i omröstningen om detta betänkande - liksom om det jag gjorde en röstförklaring om tidigare - eftersom parlamentet endast får uttrycka sin åsikt i en så viktig fråga och inte har någon beslutsrätt. I en så känslig fråga, som ligger medborgarna särskilt varmt om hjärtat, är vi bara rådgivare - om än välbetalda sådana - och har ingen rätt att fatta beslut. Jag tycker att det är dags att ändra på det. Jag tycker att parlamentet skall ha full makt att besluta i alla frågor som rör de europeiska medborgarna, vid sidan om rådet, med samma värdighet och kompetens.
Avslutningsvis gratulerar jag kollegan Fatuzzo på födelsedagen.

Korakas
Ingen skulle kunna bestrida att det krävs åtgärder för att förebygga den så kallade stadsbrottsligheten, brott som begås av minderåriga och brott som har samband med narkotika. Ingen ifrågasätter heller orsakerna som ligger bakom detta slags brottslighet. Alla moderna kriminologer är numera överens om att orsakerna först och främst är sociala: fattigdom, arbetslöshet, bristen på social jämlikhet, gynnandet av den ohämmade konkurrensen, strävan efter största möjliga profit, allt detta som den härskande klassen i hela världen hyllar som sitt främsta ideal och försöker tillämpa, allt detta leder, bland annat, till brottslighet. Så länge det finns ett samhällsekonomiskt system som bygger på vissa människors utnyttjande av andra, kommer brottsligheten att leva och frodas.
Man skulle emellertid ha förväntat sig förslag till vissa åtgärder - främst sociala och ekonomiska - som skulle kunna lindra situationen eller åtminstone dämpa brottslighetens ökningstakt genom förebyggande åtgärder. De initiativ från Frankrike och Sverige som betänkandet bygger på föreslår i stället inrättande... av ett nätverk för informationsutbyte mellan medlemsstaterna om de åtgärder som vidtas inom denna sektor. Ännu värre, betänkandet sätter på ett vetenskapligt ohållbart sätt likhetstecken mellan småbrottsligheten och den organiserade brottsligheten. Förebyggande av den allmänna brottsligheten innebär, framför allt, att man vidtar åtgärder för att lindra de sociala orättvisor som leder till brottslighet, eller åtminstone åtgärder för att försvåra möjligheterna att begå brott. När det gäller den organiserade brottsligheten, satsar man emellertid all kraft på bekämpning av den.
När man likställer småbrottsligheten med den organiserade brottsligheten, sker det inte av en slump. Ännu en gång bevisas det att det faktiska behovet att bekämpa den allmänna brottsligheten får tjäna som förevändning för att inskränka de folkliga fri- och rättigheterna och att bygga upp ännu ett auktoritärt system. Vi får inte glömma att Europaparlamentets resolutioner om den organiserade brottsligheten nyligen innehåller åtgärder för att fullständigt upphäva alla tänkbara medborgerliga rättigheter på det straff rättsliga området. Det är just i denna anda som man i Grekland nu i dagarna diskuterar ett lagförslag, genom vilket regeringen förstärker repressionen av den folkliga rörelsen under förevändningen att man vill "bekämpa terrorism och brottslighet".
Av ovanstående skäl kommer KKE:s Europaparlamentariker att rösta emot betänkandet.

Krivine
. (FR) I kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet av den 29 november 2000 om förebyggande av brottslighet i Europeiska unionen likställs "brottslighet", "kriminalitet", "våld" och "bristande medborgaranda". Det är en mycket farlig logik. Det är därför inte förvånande att förslaget att inrätta ett europeiskt nätverk för förebyggande disponeras kring offentliga myndigheter eller rättvisan, men även den privata sektorn, tillsammans med Europol, OLAF eller Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk...
Inrättandet av detta nätverk för utbyte av information, som skall vara ett pilotprojekt där ungdomars kriminalitet, brottslighet i städerna och i samband med droger skall prioriteras kan, utöver risker med att inrätta europeiska register, bara bidra till att kriminalisera ungdomar som ofta redan är offer för en politik för allmän säkerhet, vilken ofta bedrivs som täckmantel för att bekämpa känslan av osäkerhet.
Och när det gäller förebyggande formuleras inget konkret förslag, utöver att ett europeiskt pris för förebyggande av brottslighet skall delas ut!
I en tid när den europeiska sysselsättningspolitiken oftast dömer ungdomar till arbetslöshet eller osäkra arbeten, där hela kvarter i städerna blir områden med social och ekonomisk utslagning, borde en verklig politik för förebyggande inrättas tillsammans med socialarbetare och offentliga myndigheter. Av alla dessa anledningar har jag röstat emot betänkandet.

Titley
. (EN) Jag stöder till fullo det tidigare franska ordförandeskapets och det nuvarande svenska ordförandeskapets initiativ om att inrätta ett europeiskt nätverk för förebyggande av brottslighet, som är ett bevis på EU:s åtagande att bekämpa brottslighet och skydda våra medborgare.
Vi måste vara hårda mot brottsligheten och hårda mot brottslighetens orsaker. Ingen medlemsstat klarar av att bekämpa brottsligheten på egen hand. Vi måste arbeta tillsammans med våra europeiska grannar för att angripa denna fråga. Vi måste utveckla kontaktpunkter och brottsförebyggande strategier samt stödja brottsförebyggande verksamheter på lokal och nationell nivå över hela Europeiska unionen. Det är viktigt att vi ägnar särskild uppmärksamhet åt ungdomsbrottslighet, brottslighet i tätorter och brottslighet som har samband med droger.
Dessa åtgärder mot brottslighet måste genomföras från Blackburn till Barcelona. Bara genom att arbeta tillsammans över hela Europa kan vi bekämpa de sociala missförhållanden som följer i brottslighetens spår. Våra barn kommer således att skyddas oavsett om de befinner sig i nordvästra England eller i södra Frankrike.
Den brittiska Labourregeringen har brottsligheten överst på dagordningen och är i färd med att minska våldsbrotten och oordningen. Torypartiet, däremot, erbjuder ingenting annat än ökande brottslighet och en minskad satsning på problemet. Brottsligheten är ett stort orosmoment för våra medborgare, och vi måste se till att den förblir vår huvudprioritet i Europa.

Watson
. (EN) ELDR-gruppen röstade emot några av de ändringsförslag som lagts fram av Angelilli och beslutade att avstå från slutomröstningen, eftersom vi anser av det att ge EU befogenheter att bekämpa alla former av brottslighet innebär ett brott mot subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna. Den gränsöverskridande brottsligheten måste vi angripa tillsammans. Den internationella organiserade brottsligheten utgör i själva verket en av våra svåraste utmaningar. Lokal småbrottslighet och vandalism har emellertid inga gränsöverskridande följder och kräver inga åtgärder på EU-nivå.
Betänkande (A5-0073/2001) av Marinho
Talmannen. Eftersom det är er födelsedag, herr Fatuzzo, får ni fortsätta i ytterligare tio sekunder.

Fatuzzo
Herr talman! Jag tackar er och Francesco Enrico Speroni för gratulationerna på min födelsedag.
Vad gäller betänkandet om samarbetet mellan medlemsstaternas domstolar i fråga om bevisupptagning måste jag säga att när jag i går kväll befann mig vid hissen på tionde våningen i tornet kom det fram en ung och vacker europeisk flicka - med tanke på hennes privatliv kan jag inte säga vad hon heter, jag kan bara säga att hennes namn börjar med bokstaven M. Hon sade: "Bra gjort, Fatuzzo! Jag lyssnar med stort intresse på dina röstförklaringar för även om jag är ung så är jag intresserad av de äldre och pensionärerna. Jag har haft ett problem med rättvisan, en civilprocess som blev mycket utdragen. Därför kommer jag att lyssna på er med ännu större intresse, alltid, om ni röstar för detta betänkande om samarbete mellan domstolarna".
Betänkande (A5-0078/2001) av Bösch

Fatuzzo
Herr talman! Böschs betänkande fick en ja-röst av Fatuzzo, företrädare för Pensionärspartiet med intresse av att värna gemenskapens ekonomiska intressen och främja kampen mot bedrägerier.
Jag skulle dock uppskatta om man också värnade om de EG-anställdas intressen. Enligt vad jag fick höra i går har de ett mycket litet skydd vad pensionerna beträffar, framför allt om de har arbetat också i andra länder, förutom i Europeiska gemenskapen.
Jag anser att EG-tjänstemännen skall ha samma rättigheter som de som bor i någon av unionens medlemsstater. Därför hoppas jag snart få rösta till förmån för pensionsskyddet i gemenskapen.

Caullery
. (FR) Det fullständiga klargörandet av de mycket allvarliga fallen av bedrägeri som uppdagades 1999 är både ett trovärdighetstest för Europeiska kommissionen och ett effektivitetstest för OLAF. Kommissionen måste faktiskt övertyga oss - och övertyga de europeiska medborgarna - om sin strävan efter att få se sina uttalanden följas av effekt, när det gäller kampen mot korruption och bedrägeri.
Vår grupp ansluter sig till begäran från budgetkontrollutskottet beträffande kravet på större operativt oberoende för OLAF och dess direktör, när det gäller undersökningar, gentemot Europeiska kommissionen. För att kunna fullgöra sitt kontrolluppdrag borde också Europaparlamentet, på begäran och utan större svårighet, ha tillgång till OLAF:s rapporter. Vi avvisar emellertid kraftfullt det federalistiska kravet på att en europeisk åklagare snabbt skall utnämnas, vilket krävs i Böschs betänkande, trots att till och med de mest erfarna anhängarna av ett federalt system i en mindre krets och i hemlighet erkänner att det skulle vara klokare att vänta ytterligare minst tio år.
När det gäller bedrägerier inom gemenskapen och rättsliga frågor skulle det vara att föredra och mycket klokare att här utnyttja Eurojust, den mellanstatliga samarbetsstrukturen vid rådet, som för var och en av unionens medlemsstater består av 3 ansvariga, nämligen: en domare, en företrädare för åklagarmyndigheten (åklagare) och en poliskommissarie. Denna lösning skulle i betydligt högre grad respektera den nationella strävan.
Om vi också noterar de mycket allvarliga fallen av bedrägeri som uppdagades under 1999 och som bör klargöras, kan man bara här förvånas över "de två vikterna, de två måtten" i ett unilateralt synsätt som endast framhåller vissa ärenden (såsom Fléchard I, där man försöker destabilisera vissa höga franska tjänstemän och genom en verkligt terapeutisk envishet åskådliggöra Irland och Frankrike, eller Fléchard II, där tyska, italienska och belgiska företag nu berörs).
(Inlägget kortades av genom tillämpning av artikel 137 i arbetsordningen)

Crowley
. (EN) Jag har ställt mig bakom den övergripande inriktningen i Böschs betänkande. Det åligger oss alla att se till att vi kan stärka kampen mot bedrägeri och skydda de europeiska skattebetalarnas intressen.
Min enda meningsskiljaktighet med föredraganden gäller punkterna 7 och 10, i vilka man begär att en europeisk åklagarmyndighet skall inrättas. Jag har länge motsatt mig att denna myndighet skall inrättas, vilket har varit på tal inte bara i detta sammanhang, utan även när det gällt frågan om gränsöverskridande brottmålsprocesser. Jag anser att det inte finns någon rättslig grund för myndigheten och att det, på grund av de olika rättsliga systemen i medlemsstaterna, inte finns någon garanti för presumtionen för oskuld samt att man inte skulle nå snabbare eller bättre resultat i åtalen än med det nuvarande systemet.
Jag har trots detta röstat för betänkandet, och jag gratulerar föredraganden.

Ducarme
. (FR) Santers kommission tvingades att avgå efter misstankar om bedrägeri som jag inte skall ta upp igen.
Vid utfrågningen av de nuvarande kommissionärerna lovade alla - med herr Prodi i spetsen - att reformera sina enheter och inrätta ett verkligt oberoende kontor för bekämpning av bedrägerier som förses med nödvändiga medel för att på bästa sätt fullgöra sina uppdrag.
OLAF är nu en realitet men vi får inte stanna upp, när vi nu slagit in på rätt väg. Det återstår att fastställa vissa villkor för funktionen och se till att kontoret är fullständigt oberoende.
Betänkandet från Bösch visar tydligt på de problem som kvarstår och hur vi kan lösa dem. Man insisterar därför på att OLAF:s rapporter skall meddelas behörigt utskott inom Europaparlamentet.
Men vad som är ännu viktigare är att betänkandet innehåller en angelägen uppmaning om att verkligen inrätta en europeisk åklagare med uppgift att åtala samtliga fall av bedrägerier mot Europeiska gemenskapernas finansiella intressen. Det är en grundläggande beståndsdel i den nödvändiga kampen mot bedrägerier som vi tillsammans med kommissionen måste lyckas med så snart som möjligt. Det gäller unionens trovärdighet och image.
I sin motivering slutligen lanserar Bösch idén att uppmana det kommande belgiska ordförandeskapet att göra allt för att seriösa framsteg skall ske i riktning mot att en europeisk åklagare inrättas.
Jag instämmer fullständigt i den idén.
Betänkandet från Bösch är ambitiöst, beslutsamt och realistiskt. Jag har därför röstat för att det verkligen skall bli möjligt för det belgiska ordförandeskapet att leda in unionen på den väg som parlamentet önskar.

Goebbels och Poos
. (FR) Samtidigt som vi instämmer i resolutionens förslag om att skydda de finansiella intressena har vi avstått från punkterna om att utse en europeisk åklagare.
Inrättandet av ett europeiskt offentligt ministerium godkändes inte vid Europeiska rådet i Nice och återfinns därför inte i det nya fördraget.
Men för att inrätta en ny myndighet med rättsliga befogenheter och den auktoritet som krävs i alla medlemsstater, måste en oomtvistlig rättslig grund skapas.
Så länge denna grund inte finns är det inte önskvärt att Europaparlamentet i en tvingande form uppmanar kommissionen att lämna ett förslag i den riktningen.
Det gäller även när åklagarens befogenheter är begränsade till brott som begåtts av ledamöter och anställda vid Europeiska unionens institutioner.

Meijer
. (NL) Europeiska unionen samlar in pengar och delar ut pengar. Det är förutsägbart att en så storskalig och centraliserad utdelningskrets drar åt sig bedragares intresse. Delas något ut så anstränger man sig för att höra till mottagarna. Vissa företagare utgår från att de har rätt till bidrag från en myndighet som själv uppenbarligen har pengar i överflöd. Det stimuleras av de historier som i åratal har varit i omlopp om att enorma förråd av osäljbara produkter skapas som det inte tycks finnas något behov av. Dessa förråd är delvis ett resultat av bidrag som delats ut. Det började för 40 år sedan med skrotbedrägeriet, och det har fortsatt ända fram till dags dato. I fallet med den starka tillväxten inom linproduktionen i Spanien och den påföljande förbränningen av de överflödiga förråden förknippar man detta rentav med namnet på den dåvarande jordbruksministern, för närvarande en av ledamöterna av Europeiska kommissionen. Det är enbart genom att sätta stopp för den här onödiga cirkulationen av pengar som vi kan sätta stopp för sådana bedrägerier. Nationella och regionala myndigheter kan administrera de här pengarna mycket bättre än Europeiska unionen, som är avlägsen för alla och som ger intryck av att ändå ha för mycket pengar.

Miller
. (EN) Jag röstade för Böschs betänkande men gjorde det med viss motvilja, eftersom jag i likhet med många av mina kolleger hyser tvivel om en europeiska åklagare och dennes roll.
Då denna roll har begränsats till lagbrott som begås mot Europeiska gemenskapernas finansiella intressen av EU-institutioners ledamöter och anställda, ansåg jag emellertid att denna inskränkta roll är värd att stödja.
Att myndigheten placeras i Luxemburg är rimligt med tanke på närheten till EG-domstolen.
En utvidgning av den europeiska åklagarmyndighetens räckvidd måste övervakas noga, så att den inte inkräktar på medlemsstaternas behörighet.

Tannock
. (EN) Det konservativa partiet kämpar hårt för att angripa bedrägeri inom EU, men vi kan inte stödja detta betänkande på grund av de hänvisningar till en europeisk åklagare som finns däri, eftersom vi anser att en sådan innebär ett intrång på den nationella suveräniteten på det straffrättsliga området. Vi har därför lagt ned våra röster i slutomröstningen, för att spegla vårt stöd för kampen mot bedrägeri inom EU och på samma gång värna vår ståndpunkt i fråga om den europeiska åklagaren.

Titley
. (EN) Jag gratulerar min socialistkollega, Bösch, till hans betänkande, i vilket han kräver kraftfullare åtgärder för att intensifiera kampen mot bedrägeri och vars syfte är att förverkliga nolltoleransprincipen.
Vi har kommit långt sedan kommissionens rapport om bedrägeri och misshushållning, som ledde till dess avgång 1999, men mycket arbete återstår. Inte minst finns problemet med handeln med förfalskat smör som är utblandat med vegetabiliska och animaliska fetter och till och med kemiska ämnen, vilken innebär att EU:s budget går miste om uppskattningsvis 45 miljoner euro. Dessutom finns den mycket oegentliga frågan om fallet med linet och EU-bidrag till linodling i vissa medlemsstater.
Jag välkomnar det faktum att många medlemsstater har ställt sig bakom den process som kommissionen inlett mot de stora amerikanska tobaksbolagen inför EG-domstolen. Det är i dag den rökfria dagen i Förenade kungariket, och det verkar passande att stödja denna process, som syftar till att bekämpa den storskaliga tobakssmugglingen, vilken innebär förlorade intäkter på åtskilliga miljarder euro varje år för EU:s och medlemsstaternas budgetar.
Fru talman! Vi måste angripa de grundläggande orsakerna till misshushållning och bedrägeri. Kommissionär Kinnock leder vägen, i främsta ledet för reformerna i kommissionen. Jag är säker på att Neil Kinnock är exakt rätt person för att hjälpa till att återställa allmänhetens förtroende för EU:s institutioner och deras verksamheter. Vi i Europaparlamentet bör stödja honom i hans roll. Hur någon kan ställa sig bakom eller tillåta bedrägeri är för mig obegripligt. Vi alla, EU:s institutioner och medlemsstaterna själva har en viktig roll när det gäller att se till att våra medborgare återfår förtroendet för Europeiska unionen.
Betänkande (A5-0054/2001) av Wijkman

Fatuzzo
"Vad kallt det är!", får jag lust att säga, herr talman, eftersom det här är det andra dokumentet i vilket vi intresserar oss för att värma upp någon i gemenskapen. Tidigare ville vi värma dem som kör långtradare, och detta dokument som syftar till ökad energieffektivitet i Europeiska gemenskapen - vilket jag röstade för - omfattar allt som sparar energi, som till exempel centralvärme i städerna - någonting jag med ett passande uttryck hoppas varmt på. Med centralvärme kan man spara mycket energi, för med en enda värmepanna kan man värma upp tio, tjugo, hundra eller tusen stadsbors hem. Med detta system skulle man alltså också kunna värma upp bostäderna för de pensionärer som ofta har det kallt eftersom de har en sådan blygsam pension.

Eriksson, Herman Schmid och Sjöstedt
. Vi vill härmed meddela att anledningen till att vi röstade för originaltexten i Wijkmans betänkande A5-0054/2001 punkt 26 (viii) inte är att vi vill ha gemensamma skatter på EU-nivå som är överstatliga. Anledningen är i stället att vi vill att kommissionen skall beakta detta för att vi i framtiden eventuellt skall kunna komma överens om mellanstatliga lösningar när det gäller beskattning av bränsle.

Rübig
. (DE) Vi är för en klimatskatt på nationell basis, som används för att uppnå vissa mål, utan ytterligare belastning för medborgarna och företagen. Det betyder inte att det skall införas en Europaskatt, utan är en uppmaning att harmonisera de nationella skattesatserna på detta område. Den internationella konkurrensförmågan skall därmed stärkas på ett hållbart sätt. Säker energiförsörjning är en grundval för ekonomin.

Talmannen
Jag förklarar punkten röstförklaringar avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.12 och återupptogs kl. 15.00.)

Förberedelser inför Europeiska rådets möte i Stockholm (den 23-24 mars 2001) (fortsättning)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är den fortsatta debatten om rådets och kommissionens uttalanden om förberedelserna inför Europeiska rådets möte i Stockholm den 23 och 24 mars.

 Andersson
Herr talman! Jag vill börja med att hälsa Lindh välkommen till parlamentet. För ungefär ett år sedan hölls Lissabonmötet. Alla, inbegripet mig själv, anser att Lissabon var en stor framgång. Vid mötet bands nämligen ett antal politikområden samman - ekonomisk politik och sysselsättnings- och socialpolitik - i ett ömsesidigt beroende. Vi vet att både sysselsättningen och välfärden är beroende av den ekonomiska tillväxten. Men det finns även ett omvänt beroende: Det sätt på vilket vi utformar välfärden är av betydelse för sysselsättning och tillväxt. Socialpolitik är en produktiv faktor.
För ett år sedan lade kommissionen fram ett utmärkt dokument inför Lissabon. Den här gången föreligger också ett dokument som i vissa hänseenden är utmärkt, men jag måste ändå rikta en viss kritik mot kommissionen. Jag har inget att invända i sak, men finner dokumentet obalanserat. Prodis tal i dag var balanserat, medan kommissionens dokument är alltför fokuserat på de ekonomiska aspekterna. Jag skulle önska att sysselsättnings- och socialpolitiken hade fått större utrymme. På samma sätt hoppas jag att den ekonomiska politiken inte tillåts dominera vid Stockholmsmötet.
Viktigt är att behandla frågor som full sysselsättning, sysselsättningsfrågorna i allmänhet, det goda arbetet - vilket omfattar arbetsmiljö, kompetensutveckling, inflytande för arbetstagarna - det oerhört betydelsefulla livslånga lärandet och den demografiska utvecklingen som bör leda till att även äldre människor får möjlighet att utvecklas och kan stanna kvar på sina arbetsplatser. Slutligen bör man också knyta samman Stockholms- och Göteborgsmötena och i framtiden integrera miljöfrågorna i denna process med ekonomisk politik, sysselsättningspolitik och annan politik. Det är synnerligen viktigt att föra in de ekologiska frågorna.

Nobilia
Herr talman! Jag tackar naturligtvis rådets tjänstgörande ordförande Lindh och ordförande Prodi för beskrivningen av de frågor de tänker ta upp vid toppmötet i Stockholm.
Likväl hoppas jag att ni kan förlåta att jag är förmäten nog att tycka att det här inte så mycket handlar om huruvida dessa frågor är bra eller inte, utan om en konsekvent tillämpning av dem på nationell nivå, det vill säga hur medlemsstaterna genomför förändringsprocessen och förenar den med livskvalitet och kvalitet i arbetslivet samt tillämpar strategin för en större social sammanhållning. Kommissionen erkänner ju, om än indirekt, att problemen egentligen är dessa när man talar om att det fortfarande finns 14 miljoner arbetslösa och frågar sig om tillräckligt mycket har gjorts på nationell nivå. På samma sätt bör kommissionen, när den påtalar att det finns brister i arbetskraftens yrkeskvalifikationer, fråga sig om de nationella utbildningssystemen är uppbyggda på rätt sätt och om de reformer av skolsystemet som görs är förenliga med en uppvärdering av territoriets särdrag och gynnar en sådan uppvärdering i riktning mot större sammanhållning, så att alla kan ta vara på sina möjligheter.
Kommissionen säger också att det finns fattigdom och utslagning i unionen. Då vore det lämpligt att inom ramen för arbetsmarknadspolitiken kontrollera om initiativen till partnerskap på lokal nivå kan underlätta investeringar i ett initialskede till följd av en liten byråkrati, och om tillgången till infrastruktur och avtal om flexibla anställningsvillkor är förenliga med de nationella sysselsättningsavtalen och kan genomföras i praktiken. Likaså bör man inom ramen för samma politik kontrollera om de beviljade statsbidragen, även om de kommer att få en annan omfattning i framtiden, verkligen är förenliga med det antagna kriteriet om lokala arbetsmarknadssystem.
Slutligen, och det berör också avregleringen av den offentliga servicen i avvaktan på att fördelarna för användaren i slutändan utvärderas, vore det lämpligt att fråga sig om de nya arbetstillfällena till antal och kvalitet motsvarar de som har förlorats och om öppnandet av de respektive marknaderna åtminstone är förenlig med integration av landsbygdsområden, eftersatta områden, bergsområden och tätorter.

Harbour
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande! Jag vill i mina korta anmärkningar ta upp en av de prioriteringar som ordförande Prodi talade om i förmiddags. Denna gäller den riktiga regleringsmiljön; kollegerna bör ha kopior av texten. Det är inte särskilt överraskande att delen om riktig regleringsmiljö är den klart kortaste på dessa tio sidor. Kommissionen har inte ens kunnat fylla en sida med bra saker att säga om den! Och, kolleger, vad beror det på? Det beror på att vi, trots alla vackra ord om att bygga upp en avreglerad modell, om att skapa arbetstillfällen, om att förenkla för företagen och om att göra Europeiska unionen till - jag citerar - "den billigaste och enklaste platsen att bedriva affärsverksamhet på", under året sedan Lissabon har sett misslyckanden på så gott som varje front.
Ta mitt eget land, som hävdar att det är ledande i den nya ekonomin. Varje företagsorganisation och varje undersökning bekräftar att fler och fler regler och mer och mer byråkrati har lagts på de brittiska företagen under de senaste tolv månaderna. När jag besöker företag i min valkrets, säger de till mig: "Herr Harbour! Vi har nått den punkt där politikerna lägger ned mer tid på att sända oss nya föreskrifter om hur vi skall skydda och ta hand om våra befintliga anställda än att faktiskt uppmuntra oss till att skapa nya arbetstillfällen."
Jag förde anteckningar under hela rådsordförandens tal i förmiddags, och frågan om avregleringar nämndes inte en enda gång! Men, vad nämnde hon? Jo, att vi ovanpå allt det som man enades om i Lissabon skall lägga en ny ekologisk dimension till detta program, och långt ifrån den goda cirkel som Goebbels talade om i förmiddags, befinner vi oss nu i en ond cirkel. När vi nu faktiskt har skapat nya arbetstillfällen, söker vi efter nya bördor att lägga på företagen i den nya ekologiska dimensionen!
Jag skulle bara vilja säga en sak till ordförande Prodi, angående en viktig ekonomikonferens för två veckor sedan, till vilken han hade vänligheten att inbjuda mig tillsammans med andra ledamöter. (Han kunde, apropå det, ha bjudit in mig i december, när han bjöd in alla andra, men jag fick min inbjudan ungefär två veckor i förväg). Jag kunde närvara under en kort del av konferensen, och företag från alla länder, från alla delar av den europeiska ekonomin, sade att vi, om vi skall uppnå e-ekonomin, inte får överreglera den.

Berès
Herr talman, fru rådsordförande, herr kommissionsordförande, kära kolleger! Europeiska rådets möte i Stockholm är en viktig etapp för oss eftersom det blir en mötesplats för två av våra viktiga frågor: en konkurrenskraftig ekonomi och försvaret av en social modell.
Det förefaller ändå som om de dokument som Europeiska rådet i Stockholm skall diskutera kanske är överfyllda och att vi måste göra ytterligare framsteg när det gäller att förbereda dessa möten. Ett stort antal dokument är inte nödvändigtvis den bästa garantin för en framtidsstrategi. Ur den synvinkeln vill jag erinra om förslagen från parlamentet om en sammanslagning av den ekonomiska och finansiella kommittén och kommittén för ekonomisk politik. Jag tror att det finns anledning att fundera över det.
Vi gläds för övrigt åt att en begränsad förteckning över strukturindikatorer antagits. Det är en bra väg för att gå framåt på europeisk nivå. Men det faktum att man talar om strukturreformer betyder inte så mycket, man måste också veta vilka. Och för oss förefaller det som om allt det som har att göra med investeringar i människor skall vara det grundläggande. Strukturreformerna skall till att börja med uppfattas i anslutning till begreppet med investeringar i människor. Inför den åldrande befolkningen, som ni erinrade om herr kommissionsordförande, tror vi att man inte skall bortse från, tvärtom, allt det som har att göra med investeringar i utbildning, rörlighet, språk, livslångt lärande, även inom forskning, såsom ni erinrade om i ert inlägg nyss, med frågan om patent eller Gallileo.
Men, herr kommissionsordförande, tillåt mig att erinra om de åtaganden vi gjort, bl.a. i Nice, när det gäller den sociala dagordningen. Vi anser att det är en viktig fråga där vi måste få unionen att göra framsteg, även vid Europeiska rådet i Stockholm.

Agag Longo
Herr talman, herr kommissionsordförande, tjänstgörande rådsordförande, kolleger! Jag vill gratulera rådets ordförandeskap och kommissionsordföranden som alltid har drivit på detta initiativ, för att de återupptar debatten från Lissabon. Det är en oerhört viktig debatt eftersom vi för mindre än ett år sedan förband oss, varken mer eller mindre, att förvandla Europa till världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska område. Varken mer eller mindre än detta. Emellertid förmörkas horisonten för år 2010, eftersom vissa länders reservationer mot att påbörja de nödvändiga avregleringarna som alla hade enats om, och vissa staters, till exempel den franska statens, motstånd mot att göra sig av med några av flaggskeppen i sina offentliga institutioner skapar ett Europa med två hastigheter, ett Europa i vilket de länder som uppfyller sina kollektiva åtaganden ser sina framsteg hotade av företag, som fortfarande är offentligt ägda, som använder sig av misstänkt aggressiva strategier mot nyligen avreglerade sektorer.
Kära kolleger, det är mycket som står på spel, men det som framför allt är i fara är gemenskapsinstitutionernas legitimitet inför de europeiska medborgarna, som ges stora löften men ser små resultat, och det är en farlig dynamik.
Ärade kolleger, det är av det skälet jag anser att Stockholm är så viktigt. Stockholm måste vara utgångspunkten för en djupgående debatt om det offentliga deltagandet i nyckelsektorer i industrin, en debatt som ramas in av en process med ömsesidig utveckling och livslångt lärande som bidrar till att skapa en bättre fungerande inre marknad. En debatt som grundas på en rad objektiva indikatorer om privatisering kan göra det möjligt att förena de olika attityderna gentemot principerna om konkurrens, etableringsfrihet och fri rörlighet för kapital, en debatt som de europeiska medborgarna helt klart kräver, medborgare som när de väl har godtagit att konkurrensen är en effektiv metod för att fördela resurserna, ser sina marknader underställas ineffektiva metoder som har importerats från länder som ideologiskt sett är allergiska mot ekonomiska reformer.

Van Lancker
Herr talman, fru rådsordförande, herr kommissionsordförande, bästa kolleger! Jag skulle vilja framhålla fyra sociala aspekter som jag anser vara ytterst viktiga för strategin för Stockholmsmötet.
För det första, fru rådsordförande, måste Stockholmsmötet hålla fast vid målsättningen att uppnå full sysselsättning. Det innebär också att tillväxten på tre procent måste stå kvar på dagordningen och att vi måste göra produktiva investeringar, inte bara i informationssamhället, utan också i socialtjänsten och i människor. Detta måste tydligt avspeglas i riktlinjerna för sysselsättningen. Det är bra att delmål utarbetas, men dessa måste också återspeglas i de ekonomiska riktlinjerna.
För det andra: fullständig sysselsättning innebär för vår del arbetskvalitet. Och hur viktiga öppna samordningsmetoder än är, så är det viktigt att vi här gör en tydlig koppling till den sociala dagordningen, den sociala lagstiftningen och de sociala avtalen. Jag anser att det är mycket viktigt att ni har bjudit in kommissionen för att formulera målsättningar för rätten till livslångt lärande, men det skulle också vara av vikt, fru rådsordförande, om rådet bjöd in arbetsmarknadens parter för att äntligen sluta avtal om den rätten.
För det tredje: Stockholmsmötet måste bli det toppmöte i vilket kvalitet är lika med jämlikhet. Det innebär att vi inte bara måste tala om äldres deltagande i arbetslivet, hur viktigt det än är, utan också om kvinnors deltagande i arbetslivet. Under toppmötet i Stockholm måste man alltså fokusera på att förbättra kvaliteten hos så kallade atypiska jobb, på att förena arbetet med familjen, på omfördelningen av arbetet, på en strategi för lika lön för lika arbete, på barnomsorg.
En sista anmärkning: Stockholm måste bli ett i allra högsta grad socialt toppmöte som inte härleder allt från arbetsmarknadspolitik, hur viktig den än är, utan som också stakar ut en väg för framtiden i fråga om social sammanhållning och solidaritet. Jag hoppas innerligt, fru rådsordförande, att Stockholmsmötet kommer att ta ett tydligt initiativ till en strategi för öppen samordning beträffande social uteslutning och socialt trygghet, så att det kommande belgiska ordförandeskapet kan utarbeta tydliga och ambitiösa målsättningar i denna strategi.
För närvarande anser jag att texterna inte är riktigt tillfredsställande, fru rådsordförande, men jag hoppas att de bitar som saknas i pusslet kommer att läggas på sin plats under den period som ännu återstår.

Mann, Thomas
Herr talman! Vid toppmötet i Lissabon växte Europeiska unionen utöver sina gränser, åtminstone när det gäller målsättningen. Rådet beslöt att skapa världens mest dynamiska ekonomiska område. Ett år har gått sedan dess. Har vi närmat oss dessa planer? Vi har utan tvivel blivit mer konkurrenskraftiga, även i fråga om den nya tekniken. I medlemsstaterna har man tagit itu med många strukturreformer. Arbetslösheten har minskats i många, men inte i alla avseenden. Ekonomisk och social sammanhållning mellan regionerna har tyvärr ännu inte skapats i tillräcklig omfattning. Av det svenska ordförandeskapet förväntar vi oss ett initiativ för att utveckla intelligenta instrument för att undersöka de kvalitativa och kvantitativa framstegen. Riktmärkning och könsspecifik statistik skall ge kunskaper som skall utvärderas årligen. Vad Europa absolut inte behöver är att ta över den svenska sociala modellen. Det vi däremot behöver är effektiva åtgärder för att öka sysselsättningsförmågan, för att öka kvalifikationerna både hos unga arbetstagare och hos kvinnor som vill tillbaka till yrkeslivet, samt hos långtidsarbetslösa. Det är bättre att integrera socialt missgynnade individer i arbetslivet, och diskriminering inom sysselsättning och yrkesverksamhet måste förhindras redan i sin linda.
Hur viktigt det är att inte längre utesluta äldre arbetstagare, det har ni i dag, kommissionsordförande Prodi, på ett förtjänstfullt sätt påpekat. Vi måste arbeta och handla generationsövergripande, och vi måste övertyga unga människor om att det lönar sig att arbeta tillsammans med de äldre på detta projekt, så att vi får socialförsäkringssystem som också kan finansieras, och det innebär återigen att balanserade budgetar måste skapas i medlemsstaterna. För allt detta behöver vi ha fullt stöd från arbetsmarknadens partner, Anne Van Lancker har rätt, men vi behöver också överenskommelser mellan dem och de icke-statliga organisationerna, företrädarna för medborgarsamhället och naturligtvis Europaparlamentet.

Hughes
Herr talman! Eftersom jag bara har en och en halv minut kommer jag bara att ta upp en sak, och även den har att göra med den sociala dialogen och arbetsmarknadens parter. Nästa vecka i Stockholm - dagen före toppmötet - kommer även arbetsmarknadens parter att hålla ett toppmöte. Det kommer att äga rum mitt under någonting som liknar en kris för den sociala dialogen, eftersom arbetsgivarna tycks vara fast beslutna att lämna försök att förhandla fram förbättrade anställningsrättigheter för arbetstagare som sysselsätts av personaluthyrningsföretag.
Det är en mycket allvarlig fråga. Inom ramen för Stockholmsmötet måste vi mycket noga undersöka den roll som arbetsmarknadens parter spelar när det gäller att förbättra flexibiliteten för våra företag och på samma gång skydda arbetstagare som arbetar i eller flyttar mellan företagen. Det är vad vi utlovas i sysselsättningsstrategins pelare om anpassningsförmåga och vad som bör följa av Lissabonprocessen. Men tyvärr är verkligheten i min region och på andra håll i unionen att arbetstagare som sysselsätts av personaluthyrningsföretag är föremål för stora nackdelar. De betalar priset för förbättrad flexibilitet för företagen.
Vi måste få arbetsgivarna att inse sitt ansvar. Om de är beslutna att lämna dessa förhandlingar, måste kommissionen göra helt klart att den kommer att vidta omedelbara lagstiftningsåtgärder och bör toppmötet i Stockholm göra klart att rådet kommer att göra allt som står i dess makt för att se till att lagstiftningsinstrumentet så snabbt som möjligt omfattar arbetstagare som sysselsätts av personaluthyrningsföretag.

Villiers
Herr talman! När Förenade kungarikets premiärminister åkte till Lissabon föreläste han på ett ganska förmätet sätt för de övriga europeiska ledarna om hur de bör sköta sina ekonomier. Eftersom han inte nöjer sig med att försöka styra över oss på hemmaplan, försöker han styra även över Europa. Han kom tillbaka till Förenade kungariket och sade att Europa går vår väg och att han hade ändrat dagordningen. Så vitt jag kan se är det enda sätt på vilket Europa följer Blairs dagordning genom att belasta företagen med ännu mer byråkrati och fler regler och genom att göra Europa till en ännu dyrare plats att bedriva affärsverksamhet på.
Blairs regering införde omkring 3 500 förordningar bara under förra året - en rekordökning. Man har inte lärt läxan från Lissabon vare sig i London eller i Bryssel, för vi ser fortfarande dagligen i denna kammare hur fler bestämmelser och mer byråkrati utarbetas.
Jag uppmanar både kommissionär Prodi och fru Lindh att ge ett exempel på en börda på företagen som har avlägsnats eller avskaffats sedan Lissabon, ett exempel på en EU-bestämmelse som gör det lättare och inte svårare och dyrare att anställa personal och ett exempel på ett förslag till förordning som har förkastats på grund av att det har varit för dyrt eller oproportionerligt för de eftersträvade målen.
Jag hoppas att det kommer att visa sig att jag har fel i min bedömning att antalet uppnådda mål från Lissabon är mycket litet. Vi har likväl direktiv om hur vi skall klättra på stegar. Vi har likväl direktiv om gräsklippare, förkopplingsdon till lysrör och ett om elektriskt avfall, som helt enkelt kommer att innebära en skatt på datorer. Hur skall det främja e-ekonomin i Europa? Att reglera känns kanske som kostnadsfria politiska poäng för politiker, men någon måste betala notan. De människor som betalar notan är dessa företags kunder, som betalar genom de högre priserna, och, framför allt, Europas folk, som förlorar sina arbeten på grund av det höga kostnadsläget.
Jag uppmanar kommissionen och rådet att leva upp till de vackra orden från Lissabon genom handling: avlägsna byråkratin och, framför allt, gör det enklare - inte svårare eller dyrare - att anställa personal i Europa.

McNally
Herr talman! Om vi verkligen vill ha en kunskapsbaserad ekonomi, finns det vissa förhandsvillkor som måste uppfyllas: det krävs en "kritisk massa" av räknekunnig och vetenskapligt utbildad personal på arbetsplatserna, utgifter på minst 3 procent av BNI på forskning och utbildning, forskningsinfrastruktur och nätverk av sakkunskap samt ett snabbt system för spridning och exploatering.
Dessa förhandsvillkor uppfylls i allmänhet inte i EU, trots Lissabonförklaringen. För det första råder det stor brist på ingenjörer och forskare. Vetenskaplig omskolning är en nödvändig del av livslångt lärande. För det andra är det bara två medlemsstater - Sverige, lyckligtvis, och Finland - som lägger mer än 3 procent av BNI på forskning, och de har den industriella konkurrenskraften som åtföljer den utgiften.
Framsynthet och spridning kommer, naturligtvis, att hjälpas av det förestående sjätte ramprogrammet och i ännu högre grad av upprättandet av det europeiska området för forskning, med dess nätverksbyggande mellan framstående centrum. Utan ett åtagande från medlemsstaternas sida i Stockholm, kommer den kunskapsbaserade ekonomin dock aldrig att förverkligas. Så jag säger till medlemsstaterna: "Ni där i Stockholm: Om ni vill att den skall förverkligas, lägg era pengar där de verkligen behövs."

Souladakis
Herr talman! Det är beklagligt att den konservativa grupperingen i Europaparlamentet förhindrade parlamentets deltagande, låt vara indirekt, i toppmötet i Stockholm genom att rösta emot Bullmanns betänkande, vilket med nödvändighet lett till dagens situation.
Toppmötet i Stockholm kommer att fatta beslut bl.a. i de frågor som rör utbildning och forskning. Vi bör påskynda utvecklingen inom de elektroniska studiernas område. Nyheterna, de nya teknikerna genom multimedia och Internet kommer att möjliggöra distansstudier, som vi har behov av inte bara för skolutbildning utan också för yrkesutbildning och för det livslånga lärandet.
Vid toppmötet i Stockholm bör vi systematiskt följa utvecklingen på de elektroniska studiernas område. Vi bör samtidigt också granska systemen som kontrollerar att eleverna på lika villkor får tillgång till informations- och kommunikationsteknikerna samt vidta åtgärder mot bristande jämlikhet av geografiska, sociala och kulturella orsaker. Å andra sidan är det livslånga lärandet av den allra största betydelse för den europeiska ekonomin, om man vill finna och utveckla det nödvändiga human kapital som krävs i ett kunskapssamhälle. Vi bör ta på oss kostnaderna för denna politik, i övertygelse om att den ger största möjliga effektivitet till gagn för den europeiska sociala och kulturella modellen.
Avslutningsvis, det europeiska forskningsområdet måste få en reell omfattning, det måste bli en realitet. För att uppnå detta syfte är det nödvändigt att man samordnar verksamheten och politiken inom forskningssektorn, att man stöder grundforskningen men också banbrytande tekniska landvinningar. Det är nödvändigt att öka kostnaderna, så att vi kommer ifatt USA, men också att åstadkomma bättre och mera fruktbara relationer mellan å ena sidan forskning och vetenskap och å andra sidan den allmänna opinionen och de europeiska medborgarna.

Lindh
. Herr talman! Jag vill börja med att tacka för en bra debatt med många viktiga inlägg inför toppmötet i Stockholm. Låt mig kommentera några av frågorna.
Först vill jag säga till Suominen att jag instämmer i att det är viktigt att det inte bara blir ord, utan också åtgärder. Just därför tror jag att en årligen återkommande utvärdering och uppföljning av målen är en ny och unik process som kommer att innebära att vi förhoppningsvis verkligen blir bättre på att se till att ord blir till handling.
Jag vill tacka Goebbels för den positiva bilden av Europa. Jag håller med om att det är viktigt att också sprida uppfattningen och bilden av att det går bra för Europa. Jag kan instämma i att det är viktigt att vi kombinerar ekonomiska och sociala åtgärder. Det är ju egentligen det som hela denna debatt har handlat om. Vissa talare har talat om det ekonomiska, andra om det sociala. Det som gör att vi faktiskt kan modernisera och inte bara liberalisera Europa är att vi förmår att kombinera ekonomiska reformer och sociala reformer.
Herman Schmid tog upp problemen med att det skulle vara "högerpolitik" när vi talar om ekonomiska mål och ekonomiska reformer. Det kan jag inte förstå! Det är självklart viktigt med en stark ekonomi för välfärden. Dessutom har vi tydligt prioriterat kampen mot arbetslösheten och understryker vikten av att höja sysselsättningsmålen, vilket jag anser vara viktiga frågor för Europas framtid.
Jag vill instämma i vad ledamöterna Andersson, Van Lancker och O'Toole sade. De betonade att vi, om vi skall vara konkurrenskraftiga, också måste se till att vi satsar på utbildning och sociala frågor. Livslångt lärande är en viktig fråga för Europa. Våra medborgare skall få tillräcklig utbildning och därmed uppnå god kompetens. De äldres deltagande på arbetsmarknaden har vi redan talat om. Van Lancker lyfte också fram kvinnornas ställning på arbetsmarknaden. Andersson lyfte fram miljötekniken. Allt detta är viktigt för att vi också skall kunna nå våra mål när det gäller konkurrenskraften.
Harbour klagade över att jag inte tog upp frågan om avregleringar. I mitt anförande sade jag dock att vi måste öppna marknaderna för el, gas, post, järnvägstrafiken och flygtrafiken och att vi skall ha en gemensam marknad för finansiella tjänster år 2005 och en gemensam marknad för riskkapital år 2003. Om Harbour inte anser att det är viktigt för den ekonomiska utvecklingen i Europa, då vet jag inte riktigt vad han anser vara viktigt.
Thomas Mann tog upp vikten av att vi också utvärderar våra mål, vilket jag kommenterade i inledningen. Jag instämmer i detta. Sedan kanske vi inte är helt överens när det gäller den svenska sociala modellen, men det får vi väl fortsätta att diskutera.
Hughes tog upp den viktiga frågan om arbetsplatser som saknar de grundläggande kraven när det gäller arbetsrätt, trygghet och liknande. Det gäller t.ex. tillfälliga arbeten i samband med personaluthyrningsfirmor. Det är en viktig fråga som vi framför allt diskuterar nationellt, men som självklart även måste diskuteras inför framtiden. Bl.a. när vi talar om arbetets kvalitet och vikten av att sätta upp sociala mål, tror jag att vi kan få en möjlighet att ta upp också denna fråga om tillfälliga arbeten inom ramen för toppmötet i Stockholm.
Jag vill avsluta med att tacka för en bra debatt. Jag hoppas att vi får ett bra möte i Stockholm. Jag är också övertygad om att ni från parlamentets sida även fortsättningsvis kommer att se till att det blir även åtgärder och inte bara ord.

Prodi
. (IT) Fru rådsordförande! Några få och korta ord eftersom jag tycker att debatten har följt en mycket tydlig linje: ett brett allmänt samförstånd om den inriktning som skall följas, stor vikt vid de handlingslinjer som drogs upp i Lissabon och behovet att i Stockholm fortsätta i samma riktning. Men även en allmän varning, som alla har framfört, det vill säga enighet om att det är absolut nödvändigt att öka takten. Vi går fram långsamt, vi har förlorat tillfällen, och därför är det jag ber om, fru ordförande, att vi i Stockholm fortsätter tillsammans i snabb takt och även med en gnutta ilska, anspänning, för visst är vi överens, men alltför ofta omsätts inte gjorda åtaganden i praktiken. Med detta åtagande och med förhoppning om ett positivt toppmöte tar jag avsked av er och tackar er för ert inlägg.

Talmannen
Jag har i enlighet med artikel 37.2 mottagit sex resolutionsförslag. Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag kl. 12.00.

Förebyggande av konflikter och krishantering
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är de muntliga frågorna (B5-0012/2001) och (B5-0013/2001) till rådet och kommissionen av Brok för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om en förstärkning av EU:s kapacitet att förebygga konflikter och hantera kriser med civila medel, inklusive uttalanden om läget vid gränsen mellan Federala republiken Jugoslavien (Kosovo) och f.d. jugoslaviska republiken Makedonien.

Brok
Herr talman! Fru rådsordförande, herr kommissionär! Jag tackar för möjligheten med denna debatt i dag, eftersom treenigheten konfliktförebyggande, civil krishantering och militär förmåga bör ses i ett större sammanhang, och eftersom man naturligtvis måste se till att konfliktförebyggande och civil krishantering har en viktig ställning. Alla tre delarna har något gemensamt. Trovärdig civil krishantering och trovärdigt förebyggande kan bara bedrivas om alla sidor är medvetna om den militära förmågan. Å andra sidan är en vidareutveckling av våra möjligheter till konfliktförebyggande och krishantering ett villkor för att vi aldrig skall behöva ta till militära medel. Därför har detta en så stor betydelse.
Enligt besluten i Köln, Helsingfors och Feira och enligt de villkor som skapats i Nice finns det här tydliga uppdrag för att de civila aspekterna i krishanteringen skall drivas på, inklusive utbyggnad av kapacitet för planering och genomförande av polisiära operationer, samarbete med Förenta nationerna liksom frågor om samstämmighet och effektivitet när det gäller förbättringen av unionspolitiken på detta område. Därvid har det blivit uppenbart för oss, och blir alltmer uppenbart att den nuvarande artificiella uppgiftsfördelningen - att en del ligger hos kommissionen och en del hos den höge representanten - skadar oss på sikt och att man i rådet på längre sikt ändå borde överväga om inte kommissionens vice ordförande med särskilda förbindelser till rådet skulle ta över den enhetliga ledningen av denna fråga, för att på denna grundval ändå åstadkomma en högre grad av samstämmighet inom dessa tre områden.
Därvidlag handlar det också om att vi gärna skulle vilja att det granskades i vilken mån det finns olika förmåga i Europeiska unionens institutioner. Vi måste åstadkomma en förbättring av Europeiska unionens informations- och analyskapacitet. Jag anser att vi inte bör bygga upp dubbla strukturer, utan bör sammanfatta resurserna hos rådet, kommissionen, medlemsstaterna och andra organ, för att på så sätt åstadkomma verklig nytta.
Jag vill inte gå in i detalj på allting, men jag anser att det här också är av stor vikt att kommissionen på dessa områden i större utsträckning tar initiativet och har en central roll när det gäller att formulera krisförebyggandet och krishanteringen, för att redan på så sätt skapa det politiska medvetandet om att förmågan kan samlas i en hand.
Vi uppmanar uttryckligen medlemsstaterna att ställa nödvändig kapacitet och resurser till förfogande så att Europeiska unionen snabbt kan göra en insats på de områden som definierats i Feira, vilket bland annat förutsätter en föregående definition av konkreta mål, eventuellt tillsammans med en tidtabell, så som var fallet vid diskussionen om polisstyrkorna.
Av exemplet med Kosovo ser vi hur nödvändigt det är att vi har denna förmåga, men att vi också under enhetlig ledning och samordning kan bli aktiva. Även om oerhört mycket positivt har utvecklats under de senaste två, tre åren av rådet, kommissionen och medlemsstaterna, måste vi också säga att vi, med tanke på de uppgifter vi omedelbart måste ta itu med, tyvärr på många områden fortfarande ligger långt efter. Av den anledningen anser vi att det är viktigt att vi här kommer framåt.
Här är det säkert också nödvändigt att vi får en nödvändig samordning med organisationer som FN, OSSE, Europarådet, liksom finansinstitut som Internationella valutafonden och Världsbanken samt icke-statliga organisationer. Jag vill bara erinra om status quo, nämligen att det gamla påståendet fortfarande gäller i samband med Kosovo: Nu måste vi äntligen hitta en samordnare för samordnarna. Jag anser att det här fortfarande finns många uppgifter att lösa och att vi, med tanke på de problem som är förenade med detta, särskilt för enskilda människor, också måste övervinna svårigheterna, behörighetstvisterna mellan och fåfängan inom institutionerna, för att här utveckla den europeiska förmåga som skall göra det möjligt för oss att sörja för fred och frihet inte bara inom Europeiska unionen, utan också vid dess gränser, och bidra till detta på lämpligt sätt.

Lindh
. Herr talman, herr Brok och ärade ledamöter! Först av allt vill jag tacka för att Brok tar upp denna väsentliga fråga. Jag skulle vilja utnyttja möjligheten att svara brett också om hur vi från det svenska ordförandeskapet ser på arbetet med förebyggande inom unionen.
"Alla människor äro födda fria och lika i värde och rättigheter." Så inleds Förenta nationernas allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna - hörnstenen i vårt arbete för den enskilda människans frihet, trygghet och värdighet.
I krig och väpnade konflikter raseras, som vi vet, alla grundläggande principer. Det är i stället den starkes rätt som gäller genom vapenmakt och förtryck.
1900-talet var krigens århundrade med världskrigen och krigen i Mellanöstern och på Balkan. Varje gång ringde varningsklockorna, men det internationella samfundet kom ändå oftast för sent. Nu kan vi visa att vi lär av det förflutna. Genom att aktivt satsa på att förebygga väpnade konflikter kan vi bidra till att detta århundrade blir någonting annat.
Här har EU en huvudroll. Låt mig citera vad Hume sade i parlamentet när han tilldelats Nobels fredspris: "Låt oss inte glömma att EU är det bästa exemplet på konfliktlösning vi känner i världshistorien." I dag är konfliktförebyggande också en central del i den framväxande europeiska säkerhets- och försvarspolitiken.
ESDP, säkerhets- och försvarspolitiken, vilar på tre ben: militär krishantering, civil krishantering och konfliktförebyggande. Dessa hänger nära samman. Samtidigt är förebyggande någonting annat än militär och civil krishantering därför att det handlar om annat än att reagera på en redan uppblossad kris, nämligen om att i god tid främja de grundläggande värden som vi enats kring: att barn får gå i skola i stället för i krig och att demokratin förankras på alla nivåer.
EU har ett mycket stort antal instrument som kan användas för att förebygga väpnade konflikter och hantera kriser. Vi måste använda dem på ett mer genomtänkt och samstämmigt sätt, både i fält och i Bryssel. Dessa frågor måste engagera hela unionen och alla institutioner. Vi vet redan att EU kan göra viktiga insatser. Våra obeväpnade monitorer i Presovo och polismissionen i Albanien är bara två exempel.
Erfarenheterna från Balkan har tydligt visat att konfliktförebyggande måste bygga på ett långsiktigt engagemang. De grundläggande orsakerna till väpnade konflikter måste undanröjas. Utvecklingssamarbetet har därför en central roll. Kommissionens och utvecklingsrådets beslut om att förebyggande skall integreras i utvecklingssamarbetet är centralt och måste nu omsättas i praktiska riktlinjer för projekt och program. Det handlar om att långsiktigt stärka mänskliga rättigheter och demokrati och om hur krishantering och katastrofhjälp övergår i utvecklingssamarbete. Kommissionens kommande meddelanden om konfliktförebyggande, om mänskliga rättigheter och demokrati och om katastrofhjälp, återuppbyggnad och utveckling blir därför betydelsefulla.
Vi måste också tidigare upptäckta potentiella konflikter. Ett exempel är hur vattenfrågor i dag ofta är en källa till konflikt. Men vi kan alldeles bredvid oss också se ett talande exempel på hur EU kan innebära att resurser av gemensamt intresse kan skapa samarbete och utveckling. Floden som rinner genom Strasbourg var förr ett förgiftat vattendrag, en gräns. Nu är den en gemensam farled och en fiskekälla.
EU måste också utveckla hållbara och effektiva partnerskap med andra viktiga aktörer. FN är vår allra viktigaste samarbetspartner. Vi försöker nu knyta ett långsiktigt nära samarbete på alla nivåer mellan EU och FN. På liknande sätt stärker vi relationerna med OSSE.
I Afrika vill vi samarbeta med de subregionala organisationerna SADC, IGAD och ECOWAS, som också arbetar med konfliktförebyggande och krishantering, för att kunna hjälpa dem med att bygga upp kapacitet och stödja lokala processer. ECOWAS lätta vapenmoratorium är ett bra exempel.
Vidare bildar vi en gemensam expertgrupp för konfliktförebyggande med Kanada och utvecklar kontakterna med G8-gruppen.
Samarbetet med andra måste naturligtvis drivas av verkliga behov och av komparativa fördelar. När jag tillsammans med Patten och Solana nyligen besökte södra Kaukasus var det självklart att bygga på OSSE:s och Europarådets kunskap och närvaro i området. Nu diskuterar vi hur EU tillsammans med OSSE kan utveckla övervakningen av gränsen mot norra Kaukasus. Trojkans besök i Kaukasus i februari samt i Israel och Gaza i går och i förrgår är också exempel när det gäller EU:s konfliktförebyggande roll.
Jag vill även understryka att relationerna med det civila samhället och med NGO:s är avgörande för att vi skall lyckas.
Herr talman! Det har kommit en begäran om ett rådsuttalande om situationen i norra FYROM, och jag skulle gärna vilja ta upp detta som ett exempel på hur EU kan arbeta:
Vi har sedan flera år försökt att verka konfliktförebyggande genom obeväpnade monitorer, genom bistånd till politiska och ekonomiska reformer samt centrala och lokala institutioner, genom handels- och samarbetsavtalet 1998 och genom det stabiliserings- och associeringsavtal som inom kort väntas bli undertecknat.
Den 22 februari kom de första rapporterna om att väpnade albanska grupper tagit sig in i norra FYROM. Deras syften är oklara, men det fanns ett klart motstånd mot ratificeringen av det gränsavtal som nyligen hade undertecknats mellan FYROM och FRJ.
För att förebygga ökade oroligheter etablerade EU, och det lokala ordförandeskapet i Skopje, en nära dialog med FYROM:s regering. Trojkan sammankallade de ledande albanska partierna och uppmanade dem att rösta för en ratificering av gränsavtalet, vilket en majoritet också gjorde.
Efter eldstriderna, minexplosionen och skottväxlingen har EU fördömt de våldsamma attackerna och uppmanat samtliga parter - i synnerhet företrädare för den albanska minoriteten i FYROM - att ta avstånd från våldshandlingarna. Vi har sagt att det är viktigt med ett närmare samarbete och även välkomnat samarbetet mellan KFOR, UNMIK och FYROM:s myndigheter och uttalat stöd för FYROM:s suveränitet och territoriella integritet, men samtidigt manat till återhållsamhet.
Det viktiga budskapet till allmänheten har varit att FYROM:s framtid finns i ett närmande till Europa och EU samt att stabilitet och säkerhet är en viktig förutsättning för det. Viljan hos befolkningen på Balkan till integration och samarbete med Europa gör att EU kan spela en viktig roll - också en viktig opinionsbildande roll.
Herr talman! Vi har påbörjat en viktig process när vi nu genomför de förslag som kommissionen och den höge representanten presenterade i sin rapport till Nice och hoppas kunna gå vidare och anta ett program för konfliktförebyggande i Göteborg i juni. I förberedelserna till det programmet kommer vi givetvis att noga studera förslagen från parlamentet, inklusive den viktiga Lalumièreresolutionen från i fjol liksom den resolution som kommer att antas i morgon.
Låt mig avslutningsvis säga några ord om andra delar av samarbetet kring säkerhets- och försvarspolitiken.
Den militära kapaciteten har jag inte berört i dag, men jag tror att den spelar en viktig roll. Kunskapen om att EU har militär kapacitet spelar också en viktig roll för det förebyggande arbetet.
När det gäller den civila krishanteringen måste vi komma vidare med det som Europeiska rådet tog upp - civilpoliser, rättsväsende, civil administration och räddningstjänst. Vi arbetar hårt för att omsätta målet om 5 000 poliser i konkreta resultat. Medlemsstaterna har uppmanats att anmäla sina nationella bidrag. En första avstämning sker i maj. Vi satsar mycket energi på att utveckla förmågan att planera och leda polisinsatser och på gemensamma standarder för bl.a. utrustning och utbildning.
Vidare har vi påbörjat arbetet med övriga kapacitetsområden - stärkande av rättsväsende och civil administration under kriser och konflikter, och Rådsarbetsgruppen för räddningstjänst tar fram konkreta mål inom sitt område.
Vi vet ju att en väpnad konflikt skadar alla vitala funktioner i ett samhälle. Krishantering måste därför inkludera stöd som gäller allt, från rättsväsende till sophantering. Mänskliga rättigheter, internationella överenskommelser och humanitära principer måste försvaras, inte minst vad avser säkert tillträde för att hjälpa drabbade.
Vi vill därför också inleda diskussonen om andra kapacitetsområden än de som vi tidigare identifierat. Observatörer och experter på mänskliga rättigheter och nedrustning är sådana exempel.
Självklart måste vi också lösa frågorna om hur vi skall få en effektiv samverkan mellan den civila och den militära krishanteringen. Nästan alltid löser vi ju dessa frågor gemensamt när det gäller det praktiska arbetet på fältet.
Om det skulle bli så att jag i förväg avviker från denna debatt vill jag betona att det inte på något sätt handlar om att jag inte är intresserad av att höra vad alla parlamentsledamöter tycker. Jag skall nämligen till Murmansk för att diskutera de viktiga kärnsäkerhetsfrågorna i norra Ryssland, och det är inte så lätt att ta sig till Murmansk.

Patten
. (EN) Jag noterar vad den ärade gentlemannen säger om att det är svårare att ta sig till Strasbourg än till Murmansk, men jag förmodar att en skillnad är att det inte går att ta sig till Strasbourg med atomubåt.
Det är ett stort privilegium för mig att fortsätta efter ministern, som jag har tillbringat mycket tid med under trojkabesök under de senaste veckorna, i konfliktförebyggande arbete, skulle jag säga, och det är ett nöje att delta i den debatt som den ärade gentlemannen har tagit initiativ till. Vi utbytte åsikter i frågan senast i Washington för några dagar sedan. Han har satt i gång en viktig debatt. Ni har kanske överseende med om jag talar något längre än mina fem tilldelade minuter nu i inledningen och drar av den tiden i mitt inlägg i slutet av debatten. Jag kommer inte att tala i slutet av debatten, såvida det inte finns särskilda frågor som ledamöter vill att jag skall svara på, vilket jag, om så är fallet, naturligtvis kommer att göra med nöje, inte minst om ministern har gett sig av till Murmansk.
Som ministern påminde oss om är konfliktförebyggande, krishantering och återuppbyggnad efter konflikter inget nytt område för Europeiska unionen. Vi inser att konfliktförebyggande och krishantering är långsiktiga åtaganden. Våra regionala samarbetsprogram - Cards, Alure-programmet för Latinamerika, Phare, Meda, Tacis och så vidare -, Cotonouavtalet liksom våra föranslutningsstrategier och stabiliserings-, associerings- och samarbetsavtal med tredje land innehåller allihop föreskrifter om konfliktförebyggande och krishantering. Program för återställande, som det i Rwanda efter folkmordet, program för ekonomisk återuppbyggnad, som det i Kosovo i dag, och bilaterala biståndsprogram som bygger på fredsavtal, som de i Guatemala och El Salvador, är praktiska exempel på hur vi dagligen hjälper till att förebygga konflikter och bygga upp fred runtom i världen.
Ingen ifrågasätter att de senaste händelserna på Balkan, i Afrika och på andra håll har lärt oss att vi måste rusta oss själva bättre för att försöka förhindra att våldsamma konflikter bryter ut och reagera effektivare när det inträffar. Vi har tagit några viktiga nya initiativ när det gäller konfliktförebyggande. I december lade kommissionen och den höge representanten gemensamt fram en rapport med rekommendationer om förbättringar för rådet i Nice. Vi riktade i synnerhet in oss på att utveckla bättre analysmetoder, närmare samordning inom unionen och effektivare samordning med våra internationella partner - och detta anknyter till en sak som mina ärade vänner tog upp - särskilt Förenta nationerna och OSSE.
Vi arbetar nu tillsammans med den höge representanten för att följa upp rekommendationerna i Nicerapporten. Vi ser på möjligheten att utveckla konfliktindikatorer och system för tidig varning, så att vi bättre kan koncentrera vår uppmärksamhet på länder och regioner i svårigheter. Vi undersöker också hur instrument inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP), till exempel politisk dialog, kan anpassas, så att de blir kraftfullare, flexiblare och lättare att använda i tid. Kommissionen arbetar tillsammans med ordförandeskapet på det handlingsprogram som ordförandeskapet, vilket ministern klargjorde, kommer att lägga fram vid europeiska rådets möte i juni.
Kommissionen utarbetar också ett meddelande om konfliktförebyggande, vilket vi kommer att lägga fram för rådet i april. I detta meddelande kommer vi särskilt att inrikta oss på att angripa de grundläggande orsakerna till konflikter genom gemenskapens instrument för bistånd till tredje land samt utveckling. Vi kommer, till exempel, att lägga fram förslag som syftar till att på ett tydligare sätt bygga in målen om fred och demokratisk stabilitet i våra biståndsprogram. Vi kommer i framtiden att lägga större betoning på att stödja uppbyggandet av stabila institutioner och rättssäkerhet, vilket, naturligtvis, inbegriper polis och rättskipning. Vi kommer genom våra biståndsprogram också att se till att hänsyn tas till indikatorer för politiskt utanförskap, etnisk, social eller regional marginalisering, miljöförstöring eller andra faktorer som kan bidra till våldskonflikter.
Vi avser att bidra till internationella initiativ, till exempel genom G8 och OECD, i frågor som internationell brottslighet, diamanthandel, narkotikahandel och barnsoldater. Vi måste också till fullo utnyttja andra medel, som handelspolitiska instrument och handels- och samarbetsavtal, eller vår kompetens i fråga om polisutbildning i gränsövervakning, tullbiståndsuppdrag - som har varit en mycket stor framgång på Balkan - eller sakkunskap på det migrations-, social- eller miljöpolitiska området. Jag ser fram emot att återkomma till parlamentet för att redogöra för meddelandet när det slutgiltigt har godkänts. Men jag är väl medveten om att händelserna ute i världen inte stannar upp medan vi arbetar med dessa frågor. I södra Serbien och vid Kosovos gräns med Makedonien har vi sett exempel från verkligheten på en kris som måste hanteras, som ministern sade, och ytterligare en konflikt som måste förebyggas.
Tillåt mig att tala klarspråk. Händelserna vid dessa två gränser hotar, om vi inte tar itu med dem snabbt och bestämt, att omkullkasta många av de mycket positiva framsteg som gjorts i regionen den senaste tiden. De hotar att leda till nya konflikter och ny instabilitet, just som vi höll på att lägga de sakerna bakom oss på Balkan. Uppriktigt sagt, de rent militära säkerhetsfrågorna på det här området åligger rådet - och framför allt Nato - inte Europeiska kommissionen. Jag vet hur hårt ordförandeskapet, ministern och min kollega Javier Solana - liksom även Nato - har arbetat med dessa frågor. Jag välkomnar varmt det eldupphöravtal som man förhandlade fram i måndags i Presovodalen. Jag hoppas verkligen att det kommer att respekteras.
Däremot har jag varit fast besluten att kommissionen bör bidra så snabbt och fullständigt som möjligt för att stödja de bredare ansträngningarna för att ta itu med denna kris både i södra Serbien och vid f.d. jugoslaviska republiken Makedoniens gräns. Som parlamentet kanske känner till har vi redan meddelat att vi är beredda att ge omkring en miljon euro i bistånd till södra Serbien, till Presovodalen. Vi har gjort ytterligare 900 000 euro tillgängliga och kommit överens om 24 projekt med Serbiens vice premiärminister, Covic, och den lokala borgmästaren. De 24 projekten omfattar områden som förbättring av vatten och förbättring av skolor, och vi är beredda att finansiera även dem. Det innebär att vårt omedelbara bistånd uppgår till nästan 2 miljoner euro. Jag tror att det är rätt sätt att stödja vice premiärminister Covics vilja att försöka lösa dessa frågor genom dialog snarare än konflikt. Vi är dessutom beredda att lägga en del av de 240 miljoner euro som vi i år ger Serbien i återuppbyggnadsbistånd på att göra mer i Presovodalen.
Vi har fortfarande en lång väg att gå när det gäller att förbättra vår förmåga att svara på kriser på kort sikt. Jag skulle dela in de utmaningar som vi står inför under tre rubriker. För det första måste vi reagera snabbare i krislägen. Kommissionen besvarar denna utmaning. Som parlamentet känner till är vi i färd med att reformera vårt bistånd till tredje land, vilket kommer att göra att vi kan tillhandahålla biståndet inom ramen för alla gemenskapens biståndsprogram snabbare och effektivare. Dessutom antog rådet i förra månaden, på vårt initiativ, förordningen om inrättande av en mekanism för akuta ingripanden.
För det andra måste vi kunna placera ut lämplig personal av ett tillräckligt antal, vilket är en verklig svårighet och en utmaning för oss alla. Tack vare mekanismen för akuta ingripanden kommer kommissionen att beredas möjlighet att göra detta, och vi kommer inom kort att inleda förhandlingar om ramavtal för detta syfte med medlemsstater, internationella organisationer, icke-statliga organisationer och andra. Vårt största problem på det här området är emellertid bristen på lämpligt kvalificerad och ledig personal i medlemsstaterna. Det är ett problem inte bara för unionen, utan även för FN, OSSE och andra organ som arbetar med internationella fredsuppdrag.
Enligt kommissionens mening är det bästa sättet att bygga upp unionens förmåga på det här området att utveckla gemensamma rekryteringsstandarder och utbildningsprogram. Kommissionen uppmuntrar medlemsstaterna att arbeta tillsammans samt med FN och OSSE på det här området och är beredd att stödja sådana utbildningsprogram med gemenskapsmedel.
För det tredje och sista måste vi utveckla en effektivare samordning. Enligt kommissionens åsikt kräver en effektiv krishantering inte nödvändigtvis stora förändringar av de befintliga förfaranden för beslutsfattande som föreskrivs i fördraget. Men den kräver förbättrade mekanismer för den dagliga samordningen på högkvartersnivå, på fältet och mellan fältet och högkvarteren.
För egen del håller kommissionen på med en inre omorganisation för att säkerställa att gemenskapens instrument samordnas bättre i krislägen. Kommissionen har inrättat en enhet för konfliktförebyggande och krishantering. Inom den enheten avser kommissionen att inrätta en krishanteringssektion, som kommer att samordna olika gemenskapsinitiativ och erbjuda en brännpunkt för rådets incidentrapporteringscentrum. Krishanteringssektionen bör vara funktionsduglig till sommaren.
Dessutom har vi, i fråga om den pågående debatten i rådet om förfaranden för krishantering, föreslagit rådet att den samordningsmekanism som föreskrivs i slutsatserna från Europeiska rådets möte i Helsingfors bör lanseras på nytt. Vi är beredda att spela vår fulla del i denna mekanisms funktion.
Avslutningsvis, både när det gäller konfliktförebyggande och civil krishantering, avser kommissionen att spela - i full förening med det arbete som rådets Kommitté för utrikes- och säkerhetspolitik utför - en aktiv roll när det gäller att utarbeta insatser på det här området tillsammans med rådet. Vi vill arbeta med den höge representanten, policyenheten och rådets sekretariat i denna anda. Vi, liksom rådet, kommer att arbeta nära med parlamentet i dessa frågor. Vi kommer helt säkert att hålla parlamentet fullständigt informerat. Jag hoppas verkligen att det meddelande som vi lägger fram i april kommer att erbjuda en medelpunkt för en debatt som bereder oss möjlighet att på ett mer kreativt och uppbyggligt sätt föra samman de skyldigheter som åligger kommissionen med de skyldigheter som vi har enats om att dela på en europeisk nivå. Vi kan ta initiativ på det här området, som inte tillgängligt för andra, och om vi gör det på ett uppbyggligt sätt, kommer vi att bygga upp en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik i verkligheten.

Gahler
Herr talman, fru utrikesminister, herr kommissionär! Först vill jag ursäkta min kollega Doris Pack, vår huvudsakliga expert på krisregionen. Hon är på väg till Sarajevo och har bett mig att företräda henne.
I själva verket har vi helt akut åter hamnat i begreppen "civil krishantering" och "konfliktförebyggande", och vi hoppas att vi inte akut måste göra en insats med den tredje möjligheten, nämligen att bevisa vår militära förmåga. Det finns i regionen både en positiv och en helt aktuell negativ utveckling, och jag tror att vi här i parlamentets kompromissresolution, som vi skall rösta om i morgon, tar hänsyn till båda delarna.
Som positivt vill jag notera att man faktiskt under de senaste åren har lyckats bevara freden i Makedonien, och Georgievskis regering har särskilt bidragit genom att politiskt ta med företrädare för den albanska minoriteten i koalitionen. Den som tittar efter närmare ser att detta inte bara är en formell fråga, utan att också många viktiga tjänster i Makedonien tillsatts med företrädare för denna minoritet. I desto högre grad är det vår plikt att stabilisera detta land, och det känns bra att höra att det nu den femte dagen återigen råder ett förhållandevis stort lugn, även i Tanusevcí, den ort som tillfälligt ockuperats av UCK-extremister.
Låt mig dock också nämna en annan punkt i sammanhanget. Även Kroatien har utvecklats positivt, och den nuvarande kroatiska regeringen Mesi misstänks - i motsats till den föregående regeringen - i varje fall inte för att gynna de kroatiska extremisterna i Hercegovina, som vill skada den gynnsamma utvecklingen av samhället Bosnien-Hercegovina och där försöka att utropa något självständigt. Såtillvida är också uppropet till Kroatiska demokratiska förbundet (HDZ) i Hercegovina berättigat, dock bortsett från dessa tendenser.
Som ett bevis på förtroende - och jag tror det är ett berättigat sådant - gentemot den nya jugoslaviska regeringen har vi medgett att jugoslaviska trupper åter patrullerar i Presevodalen, för att där kontrollera UCK-extremisterna, och dessutom har Nato stärkt gränskontrollerna. Jag tror att det är en viktig punkt.
Men vad måste vi göra när vi av de kommunala företrädarna i Kosovo och av de lokala myndigheterna begär att de skall kämpa mot extremisterna? Jag tror att det i detta sammanhang är viktigt att säga att vi måste stärka legitimiteten för de måttfulla krafterna i Kosovo, och Rugowa - för att nämna ett namn - stärker vi genom att vi gör det möjligt att hålla val i Kosovo. Jag tror att det är en viktig politisk punkt. Annars kan UCK för sin del påstå att de skulle ha mer inflytande än vad som faktiskt är fallet. Om vi agerar i den andan, då, tror jag, är det en bra utveckling.

Van den Berg
Herr talman! För den socialistiska gruppens räkning vill jag först och främst tacka det svenska ordförandeskapet för redogörelsen för rådets räkning. Det framgår tydligt att en icke-militär strategi kommer att bli en helt ny del av de konfliktförebyggande åtgärderna och utrikespolitiken. Jag vill tacka kommissionär Patten som mycket tydligt har förklarat vilken avgörande betydelse det har att vi kan bidra med mänskliga resurser för att också ge detta ett verkligt innehåll.
Jag vill börja med en praktisk punkt. Den socialistiska gruppen har i sina ändringsförslag lagt en ny punkt till hela den fråga som rör den småskaliga vapenhandeln. Denna fråga kommer att diskuteras i den förberedande kommitté som kommer att äga rum i New York från den 19 mars till slutet av denna månad. Det kommer att bli ett utslagsgivande möte.
Våra medlemsstater är naturligtvis djupt engagerade i detta. Vi vet att det finns en uppförandekod, men också att vi inte alltid anstränger oss lika mycket för att försöka genomföra dessa regler. Europa kommer att spela en utomordentligt viktig roll under mötet i New York. I handlingsplanen saknas fortfarande ett antal viktiga punkter. De har vi innefattat i våra ändringsförslag som vi hoppas kommer att antas i resolutionen i morgon, så att Europa ger en tydlig signal på den här punkten.
För cirka 100 år sedan, i början på det förra århundradet, krävde konflikter lika många offer bland militärer som de i dag gör bland civila. Det förekommer mer än 100 konflikter. De flesta är av icke-militärt slag och har en etnisk och regional karaktär. Detta faktum i sig rättfärdigar till fullo vår strategi för konfliktförebyggande åtgärder, men det tvingar oss också att inse hur komplex den här strategin är. Det är inte längre en fråga om diplomati i traditionell bemärkelse. Det är ett brett spektrum av medel som är med i bilden. Det är en uppgift på lång sikt som inte endast och uteslutande kan utföras av en viss grupp och ingen annan. Och det har inte alltid varit Europas starkaste punkt, vare sig nu eller i det förgångna. Den socialistiska gruppen menar att vi där står inför en stor utmaning att uppnå resultat med vilka Europa kan inta en helt ny ställning på kartan.

Nicholson of Winterbourne
Herr talman! Såsom har sagts äger denna viktiga debatt rum mot en bakgrund av ytterligare kriser på gränsen mellan Kosovo och Makedonien. Först av allt måste jag därför betona det fortgående behovet av samarbete mellan Nato och Europeiska unionen.
Snabbinsatsstyrkan, mekanismen för akuta ingripanden och den civila fredskåren måste vara komplement till Nato. Det betonas i själva verket i punkt 8 i rådets (allmänna frågor) kommentarer om internationellt samarbete.
Såsom minister Lindh nämnde utför i dag soldater fredsskapande gemenskapsverksamheter. Gränsen mellan freds- och krigsverksamheter är nu svår att se. Europeiska unionen måste vara ett komplement till Nato. Jag uppmanar ministerrådet och kommissionen att kommentera den punkten.
Det är viktigt att angripa de grundläggande orsakerna. Samhället är allvarligt destabiliserat av organiserad brottslighet. Kan kommissionen och ministrarna betona att de kommer att angripa detta problem över gränserna, genom Interpol och med mekanismer som Scotland Yards pedofilenhet?
Kapacitetsuppbyggnad är en annan avgörande punkt. När vi ser på Pristina ser vi att sjukhuset är under stort tryck. Är det inte en nödvändighet för den nya Aidco-organisationen som kommissionen har inrättat - och som vi välkomnar - att bygga upp läkar- och lärarkårernas kapacitet?
Lokala yrkesmän underhåller det civila samhället, men under tryck. Hur förträffliga icke-statliga organisationer än är, är lokala yrkesmän - särskilt inom utbildning och medicin - en absolut nödvändighet. Jag uppmanar kommissionen att stödja de funktionerna.
Till sist, naturligtvis: ansvarighet. Jag tror fullt och fast - och jag är säker på att alla här också gör det - att den bästa av alla konfliktförebyggande mekanismer är ett fullt fungerande parlament. Jag uppmanar dem som är närvarande att se till att detta parlament spelar sin fulla roll, inte bara när det gäller konfliktförebyggande och krishantering, utan även när det gäller att se till att snabbinsatsstyrkan har ett yttersta ansvar inför detta parlament, liksom inför nationella parlament, ministerrådet och kommissionen.

Schroedter
Herr talman, kära kolleger, herr kommissionär, fru rådsordförande! Kostnaderna för fred är betydligt lägre än kostnaderna för krig. Det understryker den centrala betydelsen av icke-militärt konfliktförebyggande inom utrikespolitiken. Kosovokonflikten har gett oss ett exempel på detta. Kostnaderna efter kriget gör att EU:s budget varje gång råkar i svängning. De överstiger många gånger det som de 2000 OSSE-observatörerna eller ett stabilitetsprogram i början av 1990-talet för Kosovoregionen skulle ha kostat.
Exemplet Kosovo visar också att civil konflikthantering måste sättas in på ett tidigt stadium. Det krävs tid, och det är föga spektakulärt. Konfliktförebyggande i dag kräver inte bara politiska instrument, utan också ekonomiska instrument samt sociala och ekologiska åtgärder. EU har denna potential. Det skulle kunna spela en viktig roll när det gäller att förebygga och bemästra konflikter i världen. Det har den största inre marknaden, ekonomisk styrka, och kan planera ett ekonomiskt samarbete. Det har ett stort spektrum av historiska och kulturella erfarenheter och förfogar över en diplomatisk kår på internationell nivå, men det är inte den största aktören när det gäller att förhindra konflikter över hela världen, eftersom det delar denna storlek i 15 plus 1 med mindre uppdelade intressen, och detta är huvudproblemet. Europeiskt konfliktförebyggande behöver ett europeiskt centrum, en kommission och en...
(Talmannen avbröt talaren.)

Marset Campos
Herr talman! Vår grupp bedömer utvecklingen av initiativet att förstärka Europeiska unionens roll i förebyggandet av konflikter som positiv, och väntar otåligt och med intresse på det meddelande som kommissionen kommer med nästa månad, vilket kommissionär Patten sade.
Tidigare erfarenheter visar emellertid på vissa svårigheter och dessa bör vi överväga. Även om vi totalt sett håller med om innehållet i Broks muntliga fråga och vi erkänner att han har godtagit ett kollektivt arbete i utskottet för utrikesfrågor, finns det ändå en konkret punkt som oroar oss, och den är precis motsatsen till vad Nicholson sade. Vi anser nämligen att omnämnandet av Nato är olämpligt i såväl skäl D som i punkt 8, eftersom Nato har utgjort en av de huvudsakliga orsakerna till att problem har uppstått på många platser, vilket vi har sett i det före detta Jugoslavien, i Kosovo och på Cypern när ön invaderades av Turkiet. Av den anledningen kan vårt stöd inte vara fullständigt.
Denna muntliga fråga har dessutom en viktig aspekt: att rikta uppmärksamheten på de globala sociala och ekonomiska faktorer som kan bidra till förebyggandet av konflikter. Vi måste vara på alerten inför situationer som kan uppstå i morgon eller dagen efter. Situationen i Östsahara är för närvarande mycket explosiv, vilket myndigheterna inte vill erkänna, och detta borde vara en stor källa till oro för Europeiska unionen. Detsamma kan sägas om Israel och Palestina, där en kris kan explodera rakt i ansiktet på oss i vilket ögonblick som helst, en kris som kommer att få allvarliga konsekvenser för vår del.
Vi skall inte agera som USA gör när de har problem - till exempel i Colombia - som i stället för att gynna en lösning med hjälp av förhandling och dialog, sänder fler militära styrkor, fler plan och mer stridskraft och därmed försämrar situationen ytterligare. Vi vill att Europa skall stå för stabilitet, fred och förhandlade lösningar på konflikter. När det gäller den konflikt som för närvarande har blossat upp mellan Makedonien och Kosovo, anser vi därför att vi först måste oroa oss för den medgörlighet som nordamerikanerna i området har visat inför UCK-styrkornas rörelser där, och i andra hand bör vi erkänna och stödja Makedoniens ansträngningar för att uppnå ett gränsavtal och fördöma terrorismen.

Poli Bortone
Herr talman, ärade ledamöter! Det som har inträffat under de senaste timmarna gör oss väldigt oroliga.
Europa gör stora ansträngningar för att bibehålla freden i Sydösteuropa och det gör även många enskilda länder, via ekonomiskt stöd och samarbete.
Men freden är tyvärr långt borta, tvärtom har korruptionen ökat. Om val överhuvud taget hålls saknas insyn i valprocessen och emigrationen från Kosovo, Montenegro och Albanien har blivit alltför omfattande och har lett till att de sämst lottade är de enda som finns kvar inom territoriet.
Europeiska unionen borde förmodligen ägna mer uppmärksamhet åt att underlätta återinvandringen, för att se till att det finns en aktiv befolkning i området som verkligen vill börja om och skapa fred och lugn inom sitt territorium.
Det handlar alltså inte bara om militär säkerhet vid gränserna. De etniska minoriteterna blir allt mer hämndlystna och våldsamma mot invånarna och fredsstyrkorna, vilket visar hur svaga de lokala regeringarna uppenbarligen fortfarande är, särskilt den albanska regeringen som borde vara en starkare garant för bland annat den politiska oppositionens rättigheter, samt hur ömtåliga relationerna med Europeiska unionen och vissa icke-statliga organisationer är.
Vi är övertygade om att lösningen på Balkankrisen måste vara en politisk lösning, dock åtföljd av ett absolut och öppet försvar av rättigheterna och en reell vilja till materiell och immateriell återuppbyggnad.
Europeiska unionen måste engagera sig på alla sätt för att uppnå målen om fred och stabilitet på Balkan, men vi måste vara allt tydligare när vi erinrar om att det ekonomiska biståndet skall vara intimt förknippad med att dessa mål uppnås inom kort och utan att någonting annat tolereras.

Dupuis
Herr talman, fru rådsordförande, herr kommissionär, kära kolleger! Jag instämmer inte alls i det som fru Lindh säger när hon talar om "erfarenheterna från Balkan". Jag tror att det som i dag händer i Makedonien är ett uttryck för att vi inget sett, inget hört, inget lärt, eller snarare att ni inte har sett något, inte har hört något och inget har lärt er.
Det som i dag händer i Makedonien händer i Makedonien och det tjänar ingenting till att skapa alibin och, som många gör, säga att krisen kommer från Kosovo, och överföring av tidigare UCK-medlemmar till Makedonien. Krisen i Makedonien är en kris som uppstått och som utvecklats på grund av vår allvarliga politiska frånvaro när det gäller Makedonien under de senaste tio åren.
Och de socialistiska kollegerna kommer att minnas hur envist Pack och jag hela tiden återkommit till hur viktigt ett projekt var som föreföll marginellt, som de socialistiska och kommunistiska kollegerna betraktade med viss nedlåtenhet, jag tänker på projektet med universitetet i Tetovo, vars betydelse var grundläggande för att bemöta en av frustrationerna bland albaner och makedonier. Man tittade nedlåtande på oss, på samma sätt som man för femton år sedan såg nedlåtande på oss när vi, i detta parlament, bad att dåtidens Jugoslavien skulle anslutas till Europeiska gemenskapen, som den enda vägen för att undvika den explosion som verkligen ägde rum några år senare.
Frågan som uppstår är frustrationerna hos det albanska folket, frustrationer som funnits mycket länge och som först fått en början till lösning när Georgievskis regering tillträde. Dessa frustrationer utvecklades faktiskt, under de åtta första åren av Makedoniens oberoende, av Crvenkovskis socialdemokratiska regering som bokstavligen köpte några albaner, några kiesling, genom att erbjuda dem marginella poster i sin regering och några ambassadörsposter här och där.
Däremot har sannolikt Georgievskis regering, genom att i regeringen ta med Xhaferis parti, vars ledare av de socialistiska kollegerna betraktades som en extremist - och de måste ha skruvat ned förväntningarna när de såg vilken roll som Xhaferi spelade under krisen 1999, när hundratusentals kosovoalbaner jagades ut ur Kosovo av krigsförbrytarens regim, Milosevic - räddat Makedonien från en ofantlig katastrof. Makedonien var på den tiden på väg att explodera, att landet inte gjorde det beror på "extremisten" Xhaferi, och om det i dag fortfarande inte har exploderat beror det återigen i första hand på Xhaferi, och säkerligen inte på vår Europeiska unions åtgärder.
Kommissionär Patten tog därför hand om ärendet. Frågan om universitetet behövde lösas, men det är en brådskande fråga, eftersom det handlar om 6000 studenter som borde kunna överföras till detta nya officiella universitet. Om det inte sker kommer de inte att ha möjlighet att få tillgodoräkna sig sina examina, och om det inte har skett före årets slut, finns det 6000 förtvivlade studenter som senare kommer att göda den kris som vi i stor utsträckning har bidragit till under de senaste åren.
Sådan är situationen i Makedonien. Och i dag är den värre än någonsin, eftersom det till den albanska befolkningens frustrationer nu också har tillkommit en enorm oro när det gäller den makedonska motparten. Gårdagens lösningar, som kunde vara progressiva, som kunde vara detta universitet, som kunde vara en långsam process för att montera ned den slavisk-makedonska nationalstaten och åstadkomma en federal stat, kräver i dag att takten ökas och att de makedonska motparterna föreslås lösningar som går mycket, mycket längre, för att motsvara såväl albanernas frustrationer som den djupa oron hos den slavisk-makedonska befolkningen.
Och när det gäller konfliktförebyggande i detta sammanhang upplever vi sedan tio år ett fullständigt oacceptabelt uppförande från våra vänners sida, våra grekiska kolleger. I stället för att föregripa, se till att övertyga den grekiska befolkningen om behovet av att med namnet "Makedonien" ge det makedonska folket en identitet, såväl det albanska som det slavisk-makedonska, blockerar grekerna, skamlöst för att inte säga ännu mer, varje process som skulle göra det möjligt för makedonierna att äntligen få en republik som inte heter förra jugoslaviska republiken Makedonien, fru rådsordförande, utan bara "Makedonien". Det kanske skulle vara på tiden att man inom rådet försöker övertyga den grekiska företrädaren så att detta problem äntligen kan lösas och så att makedonierna äntligen får fullständig rätt till detta namn.
Det är den situationen vi befinner oss i. Jag anser att det är brådskande att agera, det är brådskande att skynda på rörelsen, det är brådskande att på nytt ge förtroende till såväl den makedonska befolkningen som den albansktalande befolkningen i Makedonien.

Oostlander
Herr talman! På vissa punkter instämmer jag helt och fullt med min ärade kollega Dupuis, men på andra punkter håller jag inte alls med honom. Det är bra att två punkter här har kommit upp på föredragningslistan, nämligen uppbyggnaden av en icke-militär kapacitet för att hantera konflikter och konflikterna som spelar en roll i Makedonien. För vad är det vi har kunnat se där sedan lång tid tillbaka? Jo, att Makedonien mycket riktigt är en bräcklig stat som endast hålls samman tack vare kloka presidenter och regeringschefer, inte minst de nuvarande, och ett antal politiska ledare som lyckas ingå koalitioner varandra och inte övergår till att dela upp staten Makedonien. Redan för tio år sedan kom de makedoniska albanerna och berättade för oss om alla de platser där de inte var i majoritet. Resonerar man på det viset så har man redan en etnisk rensning i tankarna. Detta vill vi naturligtvis undvika till varje pris.
Därför är det också viktigt att vi med icke-militära medel gör någonting åt detta, vilket också sker för närvarande under ledning av Patten. Jag är likaså mycket nöjd med rådsordförande Lindhs allvarstyngda anförande i saken. Och det skall vi inte endast göra med de vanliga medlen, utan verkligen med alla de instrument som måste tillämpas på ett samordnat vis. Till dessa hör i synnerhet de instrument som också berör befolkningens hjärtan, som kan bidra till att förändra mentaliteten hos befolkningen. Punkt 7 i vår resolution handlar till exempel om bättre rapportering via radio och TV. Det här är ett tema som har tagits upp i parlamentet många gånger, även under krigen i Bosnien, eftersom radio och TV har ett stort inflytande på hur människor tänker och hur de förhåller sig till varandra. Jag anser det vara av stor vikt att även detta vapen sätts in som en av de icke-militära kanalerna, inte enbart via de oberoende medier som finns, utan också om så är nödvändigt utifrån en oberoende insats från Europeiska unionens sida, så att man verkligen kan påverka befolkningen där och göra slut på det fruktansvärda etniska tänkande som förpestar Balkan i sin helhet.
Herr talman! Jag är mycket glad över den tydliga redogörelsen för vilka åtgärder som genomförs redan nu. Jag anser att det är viktigt att även det blir allmänt känt. Kommissionens åtgärder i Presevodalen är av mycket stor vikt, och jag hoppas att Patten kommer att göra vad som krävs även i de andra gränsområdena.

Lalumière
Herr talman, fru rådsordförande, herr kommissionär! De frågor som ställs av Brok, för utskottet för utrikes frågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik, kommer vid rätt tillfälle, tre månader efter att betänkandet om den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken röstats igenom, vilken jag hade äran att lägga fram för parlamentet.
Det är viktigt att veta vad rådets svenska ordförandeskap och kommissionen gjort sedan dess, eftersom löften gavs bl.a. om de civila aspekterna på krishantering. Jag tackar er, fru rådsordförande, herr kommissionär, för de upplysningar som ni redan nu lämnat till oss. Men för min del döljer jag inte en verklig oro. Efter att ha arbetat med eller i organisationer som OSSE eller Europarådet, som båda skall förebygga konflikter och ansvara för civil krishantering, vet jag av erfarenhet hur försiktigt medlemsstaterna stöder deras ansträngningar. Jag talar inte bara om bristen på ekonomiska medel. I detta sammanhang har unionen förmånen att förfoga över betydande medel. Men de måste också naturligtvis användas på ett enhetligt och samordnat sätt.
Jag tänker framför allt på bristen på politiskt stöd. Vad kan en internationell organisation göra? Vad kan unionen göra om medlemsstaternas analyser skiljer sig från varandra, om de har olika målsättningar eller inte någon målsättning alls och om medlemsstaterna tvekar att fatta beslut? Kriget på Balkan ger ibland tragiska exempel på alla dessa brister.
Jag tror, fru rådsordförande, herr kommissionär, att parlamentet skulle glädja sig över att känna att ledamöterna i rådet tydligt har viljan att tillföra detta verkliga politiska stöd som konfliktförebyggandet behöver, för att inte bli menlöst i punktåtgärder, som enbart bygger på goda känslor.

Maes
Herr talman! Hittills har konfliktförebyggande åtgärder inte haft särskilt hög prioritet. För militära interventioner planeras styrkor och investeringar redan nu, men i fråga om de förebyggande åtgärderna har vi tydligen inte kommit så långt ännu. Vi ser fram emot april. Kärnfrågan här är fortfarande, som Lalumière påpekade tidigare, om Europeiska unionen kommer att kunna visa tillräcklig beslutsamhet när det gäller de förebyggande åtgärderna. I före detta Jugoslavien kunde vi under lång tid inte förhindra konflikterna. Men ibland får konfliktförebyggande åtgärder också katastrofala följder. Här skulle jag vilja hänvisa till de många afrikanska exemplen, i synnerhet till Rwanda. De mandat som ligger till grund för de förebyggande åtgärderna måste vara tillräckliga för att kunna ligga steget före konflikten. De måste kunna fungera proaktivt och tillåta krishantering.
Ni talar, herr kommissionär, om hela den kår som vi måste upprätta. Men vår utgångspunkt måste i första hand utformas med hjälp av en korrekt förståelse av de djupare liggande orsakerna till konflikten och konfliktens ursprung. Ofta utgör underutveckling och försummelse eller undertryckande av vissa regioner, religioner, kulturer och etniska minoriteter roten till det onda. Det bildar en stark grogrund för illegal vapenhandel och brottslig verksamhet. Låt oss alltså inte glömma bort att använda det integrerade utvecklingssamarbetet som ett medel för att ta itu med de mer djupliggande orsakerna till konflikter.

Papayannakis
Herr talman! När det gäller att avvärja och hantera krisen, har varken flertalet av medlemsstaternas regeringar eller Europeiska unionen själv några säkra framgångsrecept, och de kan heller inte ge särskilt många garantier för framtiden. Detta bevisas, enligt min mening, av den tragiska situationen på Balkan. Vi kan bara hoppas att kunna förbättra situationen.
I dag är läget mycket tydligt. Det behövs varken allmänna fraser eller förolämpningar eller insinuationer. Den jugoslaviska staten Makedonien hotas av en rad krafter, statliga eller politiska, som inte vill erkänna den slutgiltiga utformningen av Makedoniens gränser. Saken är väldigt enkel. Det är detta som är orsaken till alla andra problem och t.o.m. ifrågasättandet av denna stats existensberättigande.
Om ni alltså vill avvärja kriser och hantera den redan pågående krisen, så måste ni högt och tydligt säga ifrån att FN:s beslut 1244 gäller oinskränkt. Ni måste begära att KFOR skall sköta sitt uppdrag i hela Kosovo, kontrollera gränserna, företa arresteringar, ställa folk inför rätta, samarbeta med FN:s delegation. Ni måste ännu högre och tydligare säga ifrån att det gränsavtal mellan Jugoslavien och FYROM som undertecknades den 24 februari gäller, att det är fullständigt lagligt och att alla grannländer måste respektera det till fullo, och att detta är ett kriterium för våra förbindelser med dem och för de ekonomiska bidrag som ni så stolt sade att ni ger dem, men som är fullständigt otillräckliga.

Crowley
Herr talman! Under den korta tid som jag har fått mig tilldelad skall jag inte på nytt ta upp alla de saker som redan har uppmärksammats. Konfliktlösning och konfliktförebyggande kräver emellertid investeringar. Inte bara investeringar i form av teorier, studier och historiska kunskaper, utan även ekonomiska investeringar för att försöka säkerställa att konflikternas orsaker känns igen. Några av orsakerna som avser etniskt och religiöst ursprung och så vidare har redan nämnts. Men det finns också ekonomiska orsaker. Det mest framgångsrika projekt för konfliktförebyggande som Europeiska unionen har deltagit i under senare år var i staden Mostar. Även om det inte gick bra i slutändan, var det slags investeringar som vi började göra i Mostar mycket lyckosamma.
När vi nu står inför en ny rad konflikter och regionala osäkra lägen, måste vi se till att vi har förmågan att svara. Irland skulle vara stolt över att göra sitt i en europeisk snabbinsatsstyrka med en humanitär och fredsbevarande roll, men den och Nato får inte vara den enda valmöjligheten. För att lösa och förebygga konflikter krävs dialog, och motparter måste föras samman. Man sluter fred med sina fiender, inte med sina vänner. Det finns ett talesätt som säger att tillfället kommer och passerar, men stannar inte. Alltför ofta försummar vi tillfället att gå emellan och förebygga konflikter.
Det sista som jag vill säga är att vi i våra diskussioner måste komma ihåg konflikternas följder för barn och unga. Enligt rapporter från Unicef har över två miljoner barn dödats i konflikter under det senaste årtiondet. Det finns 300 000 barnsoldater runtom i världen och miljontals föräldralösa. Mer måste göras för att skydda barnen.

Kinnock
Herr talman! Det som oroar mig mest är att EU:s insatser inriktas på krishantering, som alltför ofta - jag skulle kunna säga undantagslöst - är av en militär natur, i stället för på det mer långsiktiga konfliktförebyggande som mina kolleger har talat om.
Det gläder mig att rådets ordförande och kommissionär Patten inser behovet av att vidta åtgärder för att föregripa våldskonflikter och för att främja vad jag skulle kalla en förebyggande kultur. Att placera ut trupper är, som vi vet, dyrt och misslyckas ofta. Naturligtvis måste vi kunna reagera snabbt, men EU måste förbättra sin förmåga att använda alla de ekonomiska och politiska påtryckningsmedel som står till dess förfogande och använda dem effektivare för att angripa de grundläggande orsakerna till spänningar, som kommissionären nämnde tidigare.
Tjugofyra av världens fyrtio fattigaste länder är antingen inbegripna i något slags väpnad konflikt eller har nyligen avslutat en sådan. I Afrika lever 20 procent av befolkningen i länder som är drabbade av väpnade konflikter. Jag måste därför fråga kommissionären hur det kommer sig att 11 av de 20 personer som arbetar inom kommissionens enheter för politisk planering och tidig förvarning, som föreskrivs i Amsterdamfördraget, ägnar sig åt arbete på Balkan medan bara en person har avsatts för världens mest konfliktbenägna region, Afrika. Jag skulle bli mycket glad om kommissionären kunde undersöka det. Finns det några planer på ett mer balanserat synsätt i denna enhet?
För det andra, skulle inte rådet och kommissionen hålla med om att vi snabbt måste utveckla gemensamma strategier för västra Afrika, Afrikas horn, regionen kring De stora sjöarna och för södra Afrika?
Till sist, håller kommissionen med om att de strategidokument för enskilda länder som utarbetats inom ramen för Cotonouavtalet omgående måste inbegripa en undersökning av konliktpolitikens inverkan, så att vi kan vara förvissade om att vi vet vad som kan hända i de 77 länderna som deltar i Cotonouavtalet.

Gahrton
Herr talman! Det råder inom fredsrörelsen en stark oro för att den enormt snabba uppbyggnaden av en militär kapacitet skall förhindra satsningen på långsiktiga konfliktförebyggande åtgärder, vilket bl.a. framfördes av ett fyrtiotal fredsorganisationer till det svenska och belgiska ordförandeskapet förra året.
Ett exempel är den berömda civila fredskår som parlamentet har begärt ett antal gånger och som nämns i punkt 5 i det föreliggande resolutionsförslaget. Jag har länge tjatat på det svenska ordförandeskapet om att ärendet borde tas upp, eftersom jag anser att det borde vara en viktig svensk profilfråga - Sverige vill ju gärna vara ett fredsland.
Under relativt lång tid fick jag negativa svar. Nu fick jag dock plötsligt ett brev från rådets tjänstgörande ordförande innan hon begav sig till Murmansk. I detta skriver hon: "Jag lovar dig härmed skriftligen att vi kommer att ta upp fredskåren när vi har fått strukturerna på plats."
Detta kanske är ett något ovanligt sätt för en rådsordförande att meddela parlamentet något. Jag får ändå godta det och förutsätter därför att något kommer att hända beträffande den civila fredskåren. Om inte, förlitar jag mig på att kollegerna i parlamentet tar itu med saken på allvar.

Korakas
Herr talman! Efter att ha kritiserat hyckleriet hos alla dem i den här salen som tidigare lovprisat UCK:s brott och kallat UCK-medlemmarna för frihetskämpar och gett dem allt slags politiskt stöd, efter att ha påtalat cynismen hos alla dem som välkomnade Natos bombningar av Jugoslavien och sedan placerandet av ockupationstrupper i Kosovo, som en humanitär och fredsbevarande hjälpstyrka, skulle jag vilja påminna om att den som sår vindar får skörda stormar.
Jag frågar alltså rådet och kommissionen: Vad kommer de att göra, gärna redan i dag, för att KFOR skall försvinna från området, med tanke på dess förödande roll i destabiliseringen av området? Kommer de att sluta stödja Kosovos krav att bryta sig ut ur Serbien? Vad kommer de att göra för att genomföra Säkerhetsrådets beslut nr 1244, som innebär att UCK skall avväpnas och att bevakningen av gränsen mellan Jugoslavien och FYROM skall skötas av den jugoslaviska armén, så att det nyligen träffade gränsavtalet mellan de båda länderna kan tillämpas? Känner Patten månne till att FYROM:s regering tvingats att stänga BBC:s kontor i Skopje? Och, till sist, hur ställer han sig till det förödande förslaget om en federal lösning från den så kallade nationella befrielsearmén, som nyligen begått brott i FYROM?

Katiforis
Herr biträdande minister, herr kommissionär, värderade kolleger! Det bästa sättet att få en uppfattning om behoven och utvecklingen mot en lösning av kriser är naturligtvis att följa utvecklingen av en faktisk kris. I början av månaden inträffade på FYROM:s territorium krigshandlingar, vilka har ett uppenbart samband med krafter som verkar utanför landet.
I FYROM möter vi samma fenomen som vi känner till från en rad andra länder, Albanien, Kosovo, Cypern, Turkiet i hög grad, där det finns en blandning av etniska grupper, som är språkligt och religiöst olika. Samtidigt som dessa länder har en blandad befolkning, omges de av etniskt homogena stater eller områden, där den största delen av respektive etniska grupper bor.
Sådana situationer har i det förflutna lett till en händelseutveckling, som är lika känd och beprövad som tragisk. Ur vår tids synvinkel och utifrån Europeiska unionens syften är detta en oacceptabel händelseutveckling. Förloppet börjar med blodiga terrordåd riktade mot den ena av de två etniska grupperna i syfte att bevisa att de två grupperna omöjligen kan leva sida vid sida i samma stat. Sedan framförs kravet på en geografisk uppdelning av grupperna inom en sammanhållen stats territorium, man inrättar organ för minoriteternas självstyrelse, och därefter följer sammanstötningar mellan de etniska grupperna, sedan uppdelning i delstater och till sist utbrytning i form av en separat stat. Detta är ett scenario som vi kunnat se utspela sig många gånger i vårt område, vi vet att det leder till blodsutgjutelse, etnisk rensning, intervention av utländska styrkor med både goda och onda avsikter. Det är en utveckling som är katastrofal för folken, farlig och dyrbar för det internationella samfundet.
Herr talman, sådana kriser hanteras bäst genom politiska och diplomatiska insatser, för att den utsatta minoriteten skall kunna inlemmas i samhället. Det har tagits steg i denna riktning i FYROM. Ett exempel på detta är universitetet i Tetovo, men vad Dupuis sagt om Grekland är under alla omständigheter orättvist, för Grekland är, kan man säga, just nu denna stats främsta stöd och kommer att vara det även i fortsättningen.

Rod
För att kunna förebygga konflikter måste man känna till dess orsaker, vare sig det handlar om ekonomiska intressen, socialt uppror, orättvisor, diktatur, undertryckande, kampen för makten eller för tillgång till naturresurser. Upptrappningen av konflikterna i länderna i söder hindrar emellertid samtidigt deras möjligheter att utvecklas. Det blir en ond cirkel. Konfliktförebyggandet kan därför inte skiljas från en hållbar utvecklingspolitik, som syftar till en bättre fördelning av rikedomarna och inrättandet av verklig demokrati på världsnivå.
Jag har hört och jag instämmer i talen, även de som hållits här i parlamentet, som förespråkar dialog, det civila samhällets delaktighet, allas möjlighet till utbildning och hälsa, ett rationellt utnyttjande av resurserna och regionalt samarbete. Vi måste ge oss på spänningarnas strukturkostnader på ett tidigare stadium.
Men vad är dessa uttalanden värda tillsammans med futtiga och minskade budgetar när de europeiska staterna säljer vapen till länder i krig eller stöder olje- och gruvindustrin när den överexploaterar rikedomarna i söder på bekostnad av de mänskliga rättigheterna och rätten till liv?
Så länge strävan efter utveckling inte har företräde framför de ekonomiska intressena, så länge de europeiska staterna ser yttre konflikter som en möjlighet att bli rikare, kommer konfliktförebyggande att förbli en önskedröm.

Alavanos
Herr talman! Jag anser att såväl kommissionen som rådet får högsta betyg. Högsta betyg för sina avsikter, idéer och åtgärder för att förebygga och hantera kriser. Men när det gäller den praktiska tillämpningen, såsom vi har sett på Balkan, blir resultaten en tragedi. Det är så att man kan gråta, inte bara över vad som händer i FYROM, vi har också Bosnien och den kroatiska hållningen i frågan om Hercegovina och självständighetssträvandena, som visar att hela saken hänger i luften och att även de bästa avsikter leder till fördärv, om de inte kombineras med stabila, tydliga och rättvisa politiska riktlinjer. Och där ligger det stora problemet, och det är det jag skulle vilja säga till Patten: Herr kommissionär, att det finns en parlamentsledamot här som ständigt och dogmatiskt stöder UCK:s ståndpunkter är, kan man säga, naturligt. Men att ni applåderar hans ståndpunkter, när han talar om en förändring av konstitutionen och ombildning av FYROM till en förbundsstat, det anser jag är väldigt farligt, i synnerhet i dagens situation.

Swoboda
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionär! Kränkningen av mänskliga rättigheter och diskriminering av minoriteter är i dag väsentliga orsaker till konflikter och krig inom och mellan stater. Somliga anser därför att ett kompromisslöst genomförande av självbestämmanderätten är det enda medlet mot att minoriteter missgynnas och förtrycks. Men de förbiser ofta att de därigenom ofta bara skapar nya minoriteter, som sedan är underkastade samma mekanismer för diskriminering respektive försök att själva åter bli självständiga, för att befria sig från detta ok.
I synnerhet på Balkan med sin omfattande blandning av befolkning av olika etniskt, religiöst och språkligt ursprung är det inte möjligt med en klar etnisk delning, och så vitt jag förstår inte heller önskvärt. Krisförebyggande på Balkan består i dag framför allt av att inte ta några ensidiga steg, för att undvika att störa den prekära maktbalansen. Attentat och terroraktioner är naturligtvis inte lämpade för att åstadkomma en ny ordning, utan skapar en ny oordning.
Därför gäller det att vi stöder särskilt alla de stater - och där bör i första hand Makedonien nämnas - som gör allt för att integrera minoriteterna i det samhälleliga livet, och det gäller även för det nuvarande Jugoslavien och Serbien. Jag menar därför att krisförebyggande för Europeiska unionen i dag innebär att sända klara signaler, nämligen till alla extremistiska etniska albanska grupper som inte vill ha fred, och till de få men ändå existerande extremistiska organisationer eller personer inom ramen för HDZ i den kroatiska delen av Bosnien-Hercegovina, som ensidigt vill omintetgöra Dayton-kompromissen - även om den nu är problematisk. Och jag anser också att det måste sändas klara signaler till Montenegro så att man inte heller där tillgriper några ensidiga åtgärder, och därigenom för ögonblicket stort firar självständigheten, men äventyrar freden och stabiliteten i denna region.

Rocard
Herr talman, herr företrädare för rådets tjänstgörande ordförande, herr kommissionär! Så snart våra debatter och inlägg blir exakta talar vi bara om krishantering. Krisförebyggande är klyschan i alla politiska tal, eftersom det är bättre att förebygga än att bota. Man talar om det när det gäller fred, krig och säkerhet, men man vet inte hur man gör. Och detta ledmotiv hos våra diplomater, våra generaler och våra politiskt ansvariga är urholkat.
Herr talman, herr kommissionär! Jag skulle här vilja påstå att konceptet med krisförebyggande är innehållslöst så länge man inte skaffar sig verktygen, instrumenten, för att tillämpa det. Nyckeln till konfliktförebyggande är föregripande, och man lyckas bara med det om man har särskild strategisk övervakning, som bygger på verkliga geopolitiska och sociologiska observationsinstrument som anpassats till permanent övervakning av etniska, språkliga och religiösa spänningar.
Och, herr talman, herr kommissionär, Europaparlamentet som arbetat mycket med detta, har röstat för mina två resolutionsförslag i frågan. I det ena, från 1996, ombads kommissionen att inom sin egen organisation inrätta ett nät för krishantering - Crisis prevention network (CPN) - för att sköta funktionen med strategisk övervakning, så att analyser, diagnoser och förslag blir intereuropeiska. Kommissionen inrättade den 1998 och förnyade den år 2000.
Frågor till kommissionären: är kommissionen nöjd med det arbete som utförts? Vilka lärdomar tar kommissionen av det? På vilket sätt har den kunnat använda dessa rapporter? Fråga till rådet: vet rådet det? Har rådet någonsin, trots kommissionens byråkratiska förtryck, fått kännedom om arbetet? Har ni använt er av det?
Den andra resolutionen ingick i två betänkanden 1997 och 1998, ett från Martens och ett från mig, och gällde Afrika. I resolutionen uppmanades kommissionen, herr kommissionär, att, i samband med förhandlingarna om det som sedan skulle bli partnerskapsavtalet i Cotonou, föreslå AVS-staterna att Europa tillför finansiering och expertkunnande för att i Afrika driva fyra regionala kontor om etniska, språkliga eller religiös spänningar.
I brist på sådana verktyg för förebyggande, fru Lindh talade om det nyss - hon talade inte om verktyg - hanterar man kriser, man ser dem inte komma. Kommissionen gjorde ingenting med förslaget. Inte heller rådet. Idén kvarstår, liksom behovet. Avser kommissionen att acceptera den? Har rådet lagt den på hyllan?

Souladakis
Herr talman, värderade kolleger! När vi samtidigt diskuterar politiken för att förebygga och hantera kriser och problemen i södra Jugoslavien med omnejd, verkar det som om vi prövar både teori och praktik på en och samma gång. Det är naturligtvis något galet, när folken förvandlas till försökskaniner utifrån uppfattningen om "morot och piska i stället för politik". Låt oss nu åtminstone söka finna en ny utgångspunkt med det enda syftet att förebygga kriser.
Det kommer att ta mycket lång tid, innan alla de som hittills har begått de tragiska misstagen i sydöstra Europa har hunnit analysera, dechiffrera och förstå Balkanhalvöns ekonomisk-politiska DNA. I dag, när Europeiska unionen tar reella initiativ och den allmänna situationen i området kan anses ha förbättrats, får vi inte tillåta någon ny skärpning eller någon ytterligare väpnad konflikt. Freden, samarbetet, rättsstaten och gränsernas okränkbarhet måste vara utgångspunkten för vår politik liksom även de ständiga ansträngningarna att främja de demokratiska institutionerna och välståndet i dessa hårt prövade områden.
Europeiska unionen måste hjälpa och stödja de sunda krafterna i området och ta avstånd från dem som kommer från den undre världen och den organiserade brottsligheten och vill agera politiker. Både för området och för Europa i dess helhet är det fråga om enorma kostnader, och man har ännu inte kunnat uppskatta storleken på dessa kostnader för en felaktig politik, som nu äntligen håller på att avvecklas.
Fred och stabilitet i området är nog vad som framför allt krävs för att få till stånd en politisk lösning av den utdragna krisen, och det kommer att krävas mycket tid och stora ansträngningar, för att man skall kunna bygga upp stabila och livskraftiga konstitutionella organ. Måtte unionen nu äntligen bära en krans av olivkvistar, vishetens, fredens och Athenas krans, och inte Ares', den antike krigsgudens, krigiska lans och sköld.
Om vår kollega Dupuis skulle jag vilja säga att han borde ha frågat FYROM:s regering, innan han uttalade sig om relationerna mellan FYROM och Grekland. I så fall skulle han ha konstaterat att Grekland är det land som av alla europeiska länder har de bästa relationerna med FYROM. Detta är en realitet, som i hög grad bidrar till stabiliteten i området.

Danielsson
. Herr talman, ärade ledamöter! Jag skall mycket kort försöka svara på några av de konkreta frågor som ställts till rådet.
Nicholson of Winterbourne tar upp frågan om organiserad brottslighet som viktig orsak till konflikter och undrar om rådet försökt ta upp problemet med den organiserade brottsligheten i det konfliktförebyggande arbetet.
En av huvudpunkterna när president Putin och utrikesminister Ivanov från Ryssland nästa vecka kommer till Stockholm för att möta stats- och regeringscheferna samt utrikesministrarna i anslutning till Europeiska rådets möte, är just återupptagandet av diskussionen om hur vi tillsammans med den ryska regeringen kan fortsätta att bekämpa den organiserade brottslighet som tyvärr förekommer på många håll på det ryska territoriet och som utgör en orsak till många av de konflikter vi ser i Rysslands gränsområden. Jag kan därför lova Nicholson of Winterbourne att vi från rådets sida aktivt försöker arbeta mot organiserad brottslighet.
Ledamot Lalumière tar upp den fråga som är mycket central i allt konfliktförebyggande arbete, nämligen hur vi från unionens sida kan uppnå större samsyn i utrikespolitiska frågor. En sådan samsyn är ju nödvändig om vi skall kunna vara effektiva i vårt konfliktförebyggande arbete.
Det är rådets förhoppning att framför allt de gemensamma strategier som vi har utarbetat för ett antal konfliktområden skall bli ett hjälpmedel för att utveckla en sådan samsyn. De gemensamma strategierna har inte alltid fungerat på det sätt som rådet och andra har velat. Rådet (allmänna frågor) antog vid sitt möte i januari i år slutsatser, baserade på en rapport från den höge representanten Solana, i vilka man åtar sig att försöka förfina detta instrument, förbättra det och göra det mer konkret. Jag hoppas att det skall bli ett verksamt medel för att uppnå det som ledamot Lalumére eftersträvar - en strävan som jag till fullo delar.
Jag vill i detta sammanhang också anknyta till Kinnocks fråga om huruvida fler gemensamma strategier bör utvecklas för andra områden, varav ett flertal nämndes. Den allmänna uppfattningen i rådet är nog att vi måste börja med att se till att instrumentet gemensamma strategier blir mer effektivt, innan vi tar steget över till att undersöka om det kan utvidgas till ytterligare konfliktområden. Vi noterar dock förslagen och tar givetvis med dem i våra fortsatta överväganden.
Ledamot Rocard ställer avslutningsvis ett antal relevanta frågor och ber om konkreta reaktioner på erfarenheterna av att kommissionen förstärkts i fråga om konfliktförebyggande arbete. Jag överlåter med varm hand åt kommissionsledamot Patten att besvara frågan mer detaljerat.
Låt mig dock påpeka att en av de främsta anledningarna till att ordförandeskapet prioriterat utarbetandet av ett program för konfliktförebyggande åtgärder är just att vi ser att det finns ett behov av att inom unionen samla våra resurser för att bli mer effektiva på det konfliktförebyggande området.
I detta arbete skall vi se över de beslut som redan har fattats och de embryon som finns på olika områden när det gäller den organisatoriska strukturen. Förhoppningsvis skall vi kunna utforma ett samlat slagkraftigt program som gör unionen ännu bättre lämpad att förebygga de konflikter som finns runt om i världen.

Patten
. (EN) Jag skulle vilja svara på fyra frågor som ställdes under debatten. Jag ser att två av dem som ställde mig direkta frågor tyvärr inte har kunnat stanna för att höra svaret, men jag är säker på att det inte betyder att de inte anser att frågorna var viktiga. Jag anser i varje fall att frågorna var viktiga, så jag kommer att svara på dem, och de kan kanske läsa svaren i det officiella protokollet.
Den första frågan gällde universitetet i Tetovo, och jag vill göra klart för den nu frånvarande ärade ledamot som ställde frågan att jag anser att universitetet är ytterst viktigt. Det gläder mig mycket att regeringen i f.d. jugoslaviska republiken Makedonien har åtagit sig att grunda det universitetet. Jag är säker på att det kommer att glädja - men inte förvåna - parlamentet att kommissionen avser att ge ett stöd på 5 miljoner euro till det universitetet, som har en ytterst viktig roll att spela när det gäller att säkerställa en utveckling i riktning mot ett framgångsrikt multietniskt samhälle.
Angående frågan om extremism håller jag med den ärade ledamot som sade att vi inte bör stödja albansk extremism. Vi bör alla fördöma den med eftertryck. I det sammanhanget tror jag själv inte att det hjälper det minsta - snarare tvärtom - att tala om konstitutionella förändringar i f.d. jugoslaviska republiken Makedonien. Vi vet mycket väl att det finns en regering i f.d. jugoslaviska republiken Makedonien som har utfört ett enastående arbete, ett mycket modigt arbete, ett mycket engagerat arbete i det att den har genomfört ekonomiska och politiska reformer. Jag lovordar de ansträngningar som regeringen har gjort hittills. Det är anledningen till att vi gick med på att inleda förhandlingar om ett stabiliserings- och associeringsavtal med den regeringen och det är anledningen till att vi slutförde de förhandlingarna om ett avtal innan vi slutförde dem med någon annan. Vi bör fortsätta att stödja regeringen i f.d. jugoslaviska republiken Makedonien i alla dess bemödanden för att bygga ett framgångsrikt pluralistiskt och öppet samhälle i landet. De har hittills utfört ett enastående arbete, och vi kommer att fortsätta att stödja dem mot de extremistiska hot som de måste kämpa mot.
Två andra frågor: Först av allt frågan om strategidokument för enskilda länder och vikten av att inbegripa idéer om konfliktförebyggande i dessa dokument. Jag tänkte - och hade verkligen för avsikt att göra det klart i mina tidigare anmärkningar - att detta var en fråga som vi ämnar ta upp i vårt meddelande i april om konfliktförebyggande. Jag kan försäkra den ärade ledamoten om att vi kommer att göra det. Frågan är ytterst viktig. Den motsvarar det slags utveckling i fråga om utarbetandet av strategidokument för enskilda länder som vi har sett med andra biståndsgivare och utvecklingspartner, så jag hoppas att vi kan fullfölja detta.
Den ärade ledamoten föreslog - med tanke på vår tidigare erfarenhet kanske en smula ambitiöst - att vi omgående bör utveckla fyra nya gemensamma strategier. Jag tror att vi har några läxor att lära när det gäller gemensamma strategier, vilket både den höge representanten och denne kommissionär har gjort klart offentligt och privat. Men den ärade ledamoten har helt rätt när hon säger att vi måste eftersträva större samstämmighet i vår politik i Afrika. Vi måste beakta det faktum att det finns ett oheligt och osunt förhållande mellan utvecklingsproblem i Afrika och konflikter.
Jag skulle slutligen vilja ta upp den fråga som ställdes av Rocard, som i många avseenden är nätverkets för konfliktförebyggande gudfader. Nätverket har varit och förblir ett mycket värdefullt bidrag till vår politiska arsenal, även om jag anser att vi måste utnyttja det mycket bättre. Jag hoppas att vi kan göra det i framtiden. I förra veckan hade vi ett mycket bra möte om nätverket för konfliktförebyggande med en grupp parlamentariker. Två av hans kolleger från socialistgruppen hade möjlighet att delta i mötet, under vilket ett givande utbyte ägde rum mellan mina tjänstemän och en grupp parlamentariker. Vi har ett utmärkt förhållande till den parlamentariska rådgivande gruppen om konfliktförebyggande och kommer helt säkert att beakta deras råd och, med mina egna ord, gudfaderns - och jag säger det i en fullständigt välvillig bemärkelse - välunderrättade råd och visdom i vår framtida utveckling av nätverket och av vår politik på det här området. Jag hoppas att vi kan återkomma till detta ämne i april, när kommissionen lägger fram sitt meddelande om konfliktförebyggande i sin helhet.

Talmannen
Jag har i enlighet med artikel 37.2 mottagit åtta resolutionsförslag.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag kl. 12.00.

Reglering av den europeiska värdepappersmarknaden
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är de muntliga frågorna (B5-0016/2001) och (B5-0082/2001) till kommissionen av Randzio-Plath för utskottet för ekonomi och valutafrågor om expertkommitténs slutrapport om regleringen av den europeiska värdepappersmarknaden.

Randzio-Plath
Herr talman! Utskottet för ekonomi och valutafrågor välkomnar de " vise männens" rapport och har understrukit detta i den enhälligt godkända resolutionen. Det ligger nämligen i Europeiska unionens intresse, i de tre institutionernas intresse, att vi övervinner den europeiska finansmarknadens fragmentering och här kommer fram till lösningar som tar hänsyn till industrins, investerarnas och konsumenternas intressen, och i globaliseringens tecken lämnar ett bidrag till finansmarknadens stabilitet.
Ur vår synvinkel är det därför viktigt att lagstiftningen på detta område påskyndas och utformas på ett mer effektivt sätt. Till detta måste alla tre institutionerna bidra. De " vise männens" rapport klargör inte hur aktörernas och institutionernas förhållande till varandra skall utformas på de olika nivåerna, och uppmanar därför till en dialog mellan de europeiska institutionerna. Därför ställs dessa frågor till kommissionen och rådet, eftersom det inte är klart för Europaparlamentet hur man i samband med ett sådant förslag kan garantera den institutionella jämvikten här i Europeiska unionen. Därför har vi utvecklat förslag och förväntar oss svar från rådet och kommissionen.
I motsats nämligen till vad som är fallet i de flesta medlemsstaterna eller i USA föreskrivs i föredraget inte någon möjlighet till sekundärlagstiftning, detta inte minst därför att det på gemenskapsnivå inte finns något verkställande organ, som dessa befogenheter kan delegeras till. Härtill kommer att Europaparlamentet i motsats till de nationella parlamenten inte har någon initiativrätt. Därför måste det kommittéförfarande som föreslås av rådet och även i rapporten med säkerhet kompletteras för att åstadkomma jämvikt mellan institutionerna, om man skall uppnå ett påskyndat förfarande. Det betyder att om det inom en ramlagstiftning skapas klara förhållanden mellan politiska och tekniska frågor, så måste fullmakten till genomförande på det tekniska området och till anpassning till den tekniska utvecklingen utformas så snabbt som möjligt, och detta måste även understrykas genom att Europaparlamentet ges en klar rätt till att kräva förnyad behandling av en fråga för den händelse att fullmakten kränks eller för den händelse att påbudet om öppenhet vid exempelvis samrådet inte beaktas. När allt kommer omkring har det ju även i Lamfalussys betänkande liksom i Europaparlamentet lagts största vikt vid ett ytterst öppet förfarande, just när det gäller lagstiftning.
Jag skulle vilja säga att om rådet och kommissionen visar en god vilja så skulle denna rätt till återkallande kunna tas in i beslutet om kommittéförfaranden från 1999 genom en enkel ändring, nämligen om Europaparlamentet anser att värdepapperskommittén överskrider sina befogenheter och det här alltså måste göras en förbättring i efterhand, antingen genom att kommissionen lägger fram ett nytt förslag eller inleder det normala medbeslutandeförfarande på detta område.
Europaparlamentet kräver här helt klart ett interinstitutionellt avtal, som klargör att grundprinciperna och den klara avgränsningen mellan politiskt och tekniskt genomförande är reglerade i lagarna på en "från fall till fall"basis. Vi är beredda att vara med och bidra till varje påskyndande - också i fråga om det parlamentariska medbeslutandeförfarandet kan vi tillämpa fast track-förfarandet - och även garantera största möjliga öppenhet. Men jag vädjar till rådet och kommissionen att i dag ge oss ett tydligt svar på vad ni från er sida avser med en rätt till återkallande eller ett motsvarande förfarande för Europaparlamentet, eftersom detta är av central betydelse för oss för vårt demokratiska ansvar i Europeiska unionen.

Danielsson
. Herr talman! Ärade ledamöter! Jag är tacksam för denna möjlighet att få utveckla rådets ståndpunkt om förslagen i rapporten från de vise männen, vars ordförande var baron Lamfalussy. Vi har redan haft många informella kontakter mellan parlamentet och rådet i denna fråga. Jag vill passa på att uttrycka rådets stora uppskattning över det arbete som Randzio-Plath har lagt ned som ordförande i utskottet för ekonomi och valutafrågor i detta ärende. Det har för rådet och för ordförandeskapet varit ovärderligt att löpande kunna diskutera denna fråga med er.
Nu har, som ni säkert känner till, Ekofinrådet behandlat förslagen i Lamfalussyrapporten vid sitt möte den 12 mars 2001. Rådet välkomnade rapporten, men diskussionerna kommer att fortsätta. Ett nytt Ekofinrådsmöte kommer att äga rum omedelbart före Stockholmstoppmötet. Från ordförandeskapets sida har vi ambitionen att nå en överenskommelse så snart som möjligt.
Rådet anser att de finansiella marknadernas funktionssätt är av väsentlig betydelse för en ökad tillväxt i ekonomin. Därför är det extra naturligt att diskutera just denna fråga i anslutning till toppmötet i Stockholm, som har som ett av sina mål just att modernisera den europeiska ekonomin.
Avgörande för tillväxt och ökad sysselsättning är att finansmarknaderna på ett kostnadseffektivt sätt kan förmedla kapital mellan sparande och investeringar, sköta betalningssystem och fördela risker. Samtidigt måste vi säkerställa att marknaderna ger ett gott konsumentskydd och att de är stabila.
Finansmarknaderna och riskkapitalmarknaderna inom unionen måste integreras och effektiviseras. Handlingsplanerna för finansiella tjänster och riskkapital innehåller en bra grund för att uppnå just dessa målsättningar om integration och effektivitet. Fullföljandet av handlingsplanen står i fokus. För att hålla tidsplanerna måste vi göra de ansträngningar som nu krävs.
Det är därför nödvändigt, som vi ser det, för de berörda institutionerna och medlemsstaterna att gemensamt se över lagstiftningsprocessen inom det finansiella området och utnyttja dess möjligheter mer effektivt, så att viktiga och nödvändiga beslut kan nås snabbare.
Rådet menar att den gemenskapsrätt som reglerar värdepappersmarknaden måste innehålla ett mått av flexibilitet för att kunna möta utvecklingen och skapa en konkurrensmässig EG-marknad, som är mottaglig för nya internationella trender. Lagstiftningsprocessen måste snabbas upp, men fördragets gränser måste givetvis respekteras. Detta kan och måste uppnås samtidigt som fördragets bestämmelser, de berörda institutionernas rättigheter och den rådande balansen dem emellan respekteras fullt ut.
Rådet är i stort sett för den strategi på fyra nivåer som de vise männen föreslår för att göra regleringsprocessen mer flexibel inom ramen för det nuvarande fördraget.
Jag vill inte i dag kommentera detaljerna i den framtida värdepapperskommitténs verksamhet. Jag vill bara betona att rådet och medlemsstaterna, som jag nyss sade, är medvetna om behovet av att påskynda lagstiftningsförfarandet.
De förfaranden som de vise männen föreslagit för beslut på det som kallas nivå 1 och nivå 2 är egentligen inte nya. De bygger på befintliga möjligheter, nämligen på det fullständiga lagstiftningsförfarandet och på genomförande genom kommittéförfarande. Därför är de grundläggande reglerna och verkningarna av dem när det gäller de frågor som Randzio-Plath tar upp i sin muntliga fråga väl kända.
Randzio-Plath undrar hur rådet föreslår att man skall kunna garantera balansen i medbeslutandeförfarandet samt ett stort mått av öppenhet. Den rättsliga ramen när det gäller delegering av genomförandebefogenheter står klar enligt fördraget, enligt rådets beslut från 1999 om kommittéförfarande, enligt rättspraxis vid Europeiska gemenskapernas domstol och enligt lagstiftarens beslut, när den delegerar genomförandebefogenheter i varje särskilt fall. När det gäller allt detta följer både rådet och Europaparlamentet redan fastställda regler. Vi är tillsammans förpliktade att följa denna rättsliga ram. Genom medbeslutandeförfarandet beslutar vi gemensamt för varje enskild rättsakt vad som skall delegeras till kommittéförfarande och enligt vilja regler. Dessutom garanteras parlamentet genom det nya rambeslutet om kommittéförfarande från 1999 en större roll än någonsin tidigare samtidigt som ett stort mått av öppenhet garanteras.
Denna nya öppenhet är fördelaktig och viktig för Europaparlamentet men också givetvis för den stora allmänheten. Europaparlamentet garanteras att hela tiden hållas fullständigt informerat om värdepapperskommitténs arbete och erhålla alla dokument i samband med detta: dagordningar, förslag till åtgärder, omröstningsresultat, mötesprotokoll och närvarolistor. Om parlamentet anser att de utkast till åtgärder som kommissionen lägger fram överskrider genomförandebefogenheterna i det grundläggande instrumentet, bör kommissionen med det snaraste ompröva dessa åtgärder och därvid i så hög grad som möjligt beakta parlamentets resolution.
En oberoende kommitté med reglerare kommer att fungera som rådgivargrupp för kommissionen vid utarbetandet av utkast till genomförandeåtgärder för ramprinciperna. Om detta system skall fungera ordentligt, måste alla berörda institutioner handla i god tro och respektera de grundläggande förutsättningarna för den strategi på olika nivåer som föreslås i de vise männens rapport.
Randzio-Plath uppmanar mig vidare att se till att "värdepapperskommittén inte ingriper för att kraftigt ändra eller stoppa genomförandebestämmelser som föreslås av kommissionen" samt att ge en politisk försäkring beträffande rådets beredvillighet att påskynda sina förfaranden.
Jag måste betona den grundläggande konstitutionella skillnaden mellan rådet som institution och en kommitté för kommittéförfarandet, som består av företrädare för medlemsstaterna själva, och inte för rådet. Denna skillnad är viktig och ligger, som alla vet, till grund för hela kommittéförfarandets struktur. Jag skulle vilja betona att värdepapperskommitténs väsentliga uppgift kommer att vara att biträda kommissionen vid utövandet av dess delegerade befogenheter i enlighet med förfarandet för beslut om kommittéförfarande. När det gäller rådet skulle jag vilja upprepa det jag sade tidigare, nämligen att alla berörda institutioner kommer att behöva handla i god tro och respektera de grundläggande villkoren i de vise männens rapport.
Den struktur som föreslås i Lamfalussyrapporten respekterar medbeslutandeförfarandet och den institutionella jämvikt som fastslås i fördraget. Rådet anser därför att det inte behövs någon ytterligare institutionell ram på detta område.
Jag vill också nämna att Ekofinrådet är positivt inställt till tanken på att inrätta ett interinstitutionellt övervakningssystem för att utvärdera utvecklingen mot en integrerad ekonomisk marknad och identifiera flaskhalsar. Regelbundna rapporter kunde lämnas till Europaparlamentet och rådet som en del av denna övervakningsprocess. Dessutom skulle den genomgripande och öppna revidering som föreslås för år 2004 göra det möjligt för oss att utvärdera hur systemet fungerar och åtgärda eventuella brister.
Som jag sade, välkomnade Ekofinrådet den 12 mars rapporten och den föreslagna strategin på fyra nivåer och gjorde goda framsteg med att fastställa de allmänna reglerna för att lösa de institutionella och organisatoriska frågor som strategin ger upphov till. Vissa frågor kvarstår dock. När det gäller relationerna mellan rådet, kommissionen och Europaparlamentet i samband med särskilda rättsakter och inrättandet av kommittén med reglerare.
Nu har Ekofinrådet uppmanat till fortsatt arbete med dessa frågor, och jag hoppas, som jag sade inledningsvis, att vi så snart som möjligt kan nå en övergripande lösning.

Bolkestein
. (EN) Herr talman! Jag vill inleda med att säga att kommissionen i stora drag stöder huvudinriktningen i rapporten från expertkommittén, under Lamfalussys ordförandeskap.
För att en integrering av värdepappersmarknaderna skall åstadkommas till år 2005, anser kommissionen att gemenskapslagstiftningen måste bli effektivare och flexiblare, så att den omgående kan svara på utvecklingen på finansmarknaderna. Gemenskapens lagstiftning måste också genomföras snabbt och konsekvent, och övervakningen av att den följs måste bli hårdare.
Randzio-Plath har tagit upp fem huvudpunkter om kommissionens ståndpunkt om rapporten. Jag skulle vilja försöka svara på alla fem, fast kanske i en något annorlunda ordning. För det första, angående ansvarighet och insyn i processen, påminner jag om att de väsentliga delarna i en rättsakt, i enlighet med fördraget och jurisprudensen, måste fastställas av lagstiftarna, och rättsakten kommer därför att gå igenom det så kallade normala medbeslutandeförfarandet på nivå 1. Genomförandeåtgärder skall emellertid, i överensstämmelse med beslutet om kommittéförfarande, delegeras till en process på nivå 2, vilket står klart för alla som har läst Lamfalussys rapport. Kommissionen delar åsikten att det är nödvändigt att konsumenter och näringsliv rådfrågas fullständigt om alla sådana genomförandeåtgärder som påverkar dem.
När direktiv eller förordningar antas på nivå 1, kommer rådet och parlamentet gemensamt att fastställa de tekniska genomförandeåtgärdernas räckvidd genom medbeslutande, såsom har angetts, på en fall-till-fall-basis.
När det gäller nivå 2 är även kommissionen beredd att i stor utsträckning och på ett öppet sätt som medger insyn samråda med marknadsaktörer och slutanvändare innan taktiska genomförandeåtgärder antas. Kommissionen håller också med om att den europeiska värdepapperskommittén bör genomföra en fullständig samrådsprocess om förslag till genomförandeåtgärder, om vilken Europaparlamentet måste hållas fullständigt informerat.
Angående frågan om kommissionens initiativrätt betonar jag att kommissionen ser fram emot att då den utarbetar sina förslag till tekniska genomförandeåtgärder på nivå 2 dra nytta av den tekniska sakkunskap som Europeiska unionens tillsynsorgan kommer att erbjuda - när allt kommer omkring är det de som är sakkunniga i dessa frågor. Det kan därför inte vara någon som helst fråga om att kommissionens initiativrätt påverkas av sådana råd. Kommissionen tror att om europeiska tillsynsorgan uppmuntras att arbeta på detta sätt, kommer detta med tiden också att underlätta tillnärmningen av regleringsstrukturer runtom i Europeiska unionen.
Jag kommer nu till den tredje punkt som Randzio-Plath tog upp: frågan om symmetrin när det gäller de två lagstiftande pelarnas medbeslutandebefogenheter och om öppenheten i värdepapperskommittén. Det tycks i kommissionens ögon som om en sådan symmetri garanteras av det medbeslutandeförfarande som föreskrivs i artikel 251 i EG-fördraget. Inom ramen för det förfarandet har parlamentet befogenhet att, tillsammans med rådet, besluta om räckvidden för de tekniska genomförandeåtgärder som skall antas på nivå 2. Parlamentet måste, tillsammans med rådet, besluta om skillnaden mellan de allmänna principerna och genomförandeåtgärderna.
När det gäller de åtgärderna tilldelas parlamentet i enlighet med beslutet om kommittéförfarande från 1999 - som rådets företrädare tidigare hänvisade till - rätten att "regelbundet informeras av kommissionen om arbetet i de kommittéer som tillämpar kommittéförfarandena". I enlighet med artiklarna 1 och 2 i de interinstitutionella avtalen om förfaranden för att genomföra beslutet om kommittéförfarande från 1999 kommer kommissionen att sända alla de nödvändiga handlingar, förslag till åtgärder och dagordningar som härrör från den europeiska värdepapperskommitténs arbete till parlamentet, vilket rådets företrädare nyss nämnde. Kommissionen är också beredd att följa kommitténs rekommendation om att i högsta möjliga grad beakta varje resolution som antas av parlamentet och som avser ett förslag till den europeiska värdepapperskommittén.
Låt mig nu övergå till frågan som ställts om förslag till genomförandeåtgärder. Om den europeiska värdepapperskommittén inte lämnade ett positivt utlåtande till kommissionen och rådet motsatte sig åtgärderna eller parlamentet uttryckte åsikten att genomförandeåtgärderna överskred de delegerade befogenheterna i en resolution som antagits med absolut majoritet - det så kallade ultra vires-fallet - skulle kommissionen, till följd av beslutet om kommittéförfarande från 1999, ompröva sitt förslag. Under sådana omständigheter skulle kommissionen vara beredd, som jag nämnde tidigare, att i högsta möjliga grad beakta parlamentets ståndpunkt, såsom denna uttrycks i en sådan resolution. Under de omständigheterna - och även om europeiska värdepapperskommittén redan skulle ha lämnat ett positivt utlåtande om de föreslagna genomförandeåtgärderna - har kommissionen, i enlighet med beslutet om kommittéförfarande, ändå möjlighet att lägga fram ett lagstiftningsförslag på grundval av fördraget, det vill säga genom medbeslutande.
Kommissionen är emellertid övertygad om att det kommer att finnas starka incitament för alla sidor att få detta system att fungera. Den är beredd att arbeta med rådet och parlamentet inom ramen för fördraget och beslutet om kommittéförfarande för att klargöra eventuella olösta frågor. Dessutom kommer den föreslagna interinstitutionella övervakningskommittén - i vilken detta parlament, naturligtvis, kommer att delta med företrädare - att inneha en viktig roll för att säkerställa allt detta. Slutligen, angående denna fråga, kommer en fullständig översyn av hela processen att genomföras år 2004.
För att sammanfatta - och innan jag besvarar de frågor som Randzio-Plath ställde - är kommissionens grundläggande mål på värdepappersområdet att skapa en integrerad europeisk finansmarknad genom att fullfölja handlingsplanen för finansiella tjänster, och ju förr det görs, desto bättre.
Kommissionen tror att avsevärda långsiktiga vinster kommer att härröra från det målet. För att målet skall uppnås anser kommissionen att gemenskapens lagstiftning måste bli effektivare och flexiblare, så att den snabbt kan svara på utvecklingen på finansmarknaderna. Som rådets företrädare också betonade, måste lagstiftningen utarbetas på ett sätt som överensstämmer med fördraget och med beslutet om kommittéförfarande från 1999. Alla berörda parter måste vara nöjda och tilldelas en adekvat roll inom fördragets gränser.
Jag vet att jag har möjlighet att komma med ytterligare kommentarer i slutet av debatten, men jag skulle vilja svara på några av Randzio-Plaths anmärkningar.
Kommissionen välkomnar verkligen den positiva inställning som Randzio-Plath, som ordförande för utskottet för ekonomi och valutafrågor, visar gentemot rapporten från expertkommittén, under Lamfalussys ordförandeskap. Hon sade att vi måste anstränga oss till det yttersta för att påskynda processen, och kommissionen håller fullständigt med om det, annars kommer vi att anta gårdagens åtgärder för morgondagens utveckling. Hon sade också - och vi instämmer även här - att förfarandena måste vara helt öppna för insyn, och Lamfalussy och hans kolleger är mycket tydliga i fråga om detta i rapporten. Än en gång, det finns en övervakningskommitté, i vilken, som jag har sagt, parlamentet kommer att delta med företrädare, som skall övervaka hela denna process. Om insynen är bristfällig, kommer övervakningskommittén utan tvekan att uppmärksamma det på lämpligt sätt.
För det tredje, för den händelsen att parlamentet genom ett majoritetsbeslut skulle anta åsikten att kommissionen har handlat ultra vires, instämmer kommissionen, än en gång, med Lamfalussys rapport och säger att den i högsta möjliga grad kommer att beakta parlamentets åsikt och handla i enlighet därmed. Det är en viktig garanti för att parlamentet inte kommer att kringgås genom några konstgrepp. Så, vi kan återigen lugna Randzio-Plath.

von Wogau
Herr talman! Med er tillåtelse vill jag först göra ett påpekande om vårt parlaments föredragningslista. Jag har i förtroende för parlamentets föredragningslista, där detta och andra betänkanden var uppsatta för förmiddagen, sagt ja till att nu om en timme tala med medborgare i min valkrets om frågor kring den europeiska ekonomin. Jag vill alltså i förväg ursäkta mig för att jag inte kan stanna kvar till slutet på denna debatt.
Jag vill göra några påpekanden om de vises förslag och först särskilt tacka baron Lamfalussy för det mycket kloka och framsynta betänkande som han har utarbetat i denna fråga, och sedan ta ställning till första delen i detta betänkande, nämligen till frågan om att påskynda förfarandet. Det egentliga ärendet här består ju i att vi vill att detta viktiga lagstiftningspaket skall behandlas skyndsamt och genomföras snabbt. Och här har vi en första möjlighet, när vi som parlament redan har förklarat att, om det är möjligt och rådet kommer oss till mötes här, vi är beredda att behandla de enskilda lagstiftningsförfarandena redan i första behandlingen. Om vi alltså kan enas i den första behandlingen, då är vi som parlament berett att avstå från att ställa ytterligare förslag under den andra behandlingen. Det är en självklarhet.
Jag tror att det vore mycket bra om vi här exempelvis skulle välja två pilotprojekt som är mycket viktiga, dels bestämmelserna om pensionsfonden, som är helt centrala, och dels någon enklare sak, exempelvis bestämmelserna om utsikterna i Europeiska unionen, och att vi utnyttjar dessa pilotprojekt för att helt konkret se vilka frågor det egentligen handlar om när vi här flyttar lagstiftningen till en annan nivå.
Jag vill också säga ett ord om huruvida demokrati tar tid. Här sägs det ju alltid att det faktum att parlamentet eventuellt i tre behandlingar ägnar sig åt en fråga onödigt skulle förlänga lagstiftningsförfaranden. Det kan jag inte bekräfta. Låt oss erinra oss den gamla tiden med enhällighet, där lagstiftningsförfaranden i Europeiska unionen tog upp till 20 år. Det finns ju helt konkreta exempel på det, exempelvis produktansvarsdirektivet. Erfarenheten visar att vi enligt det nya förfarandet med medbeslutande kan klara av viktiga lagstiftningsförfaranden på två år. Jag tror att det visar att det är möjligt att ha ett demokratiskt förfarande och trots detta inte använda alltför mycket tid.
Nu kommer jag till den andra frågan, genomförandet av lagstiftningen i Europeiska unionen. Här kan vi på de flesta punkterna instämma i de vises förslag, i motsats till rådet som ju också har förbehåll. Men vi kräver här dock som Europaparlament enhälligt en rätt till återkallande för den händelse att vi kommer fram till att det görs fel när lagstiftningen skall genomföras. Det är Europaparlamentets enhälliga krav, och det kommer också mycket snabbt att godkännas i resolutionen.

Goebbels
Herr talman! Jag vill först av allt tacka von Wogau och Chris Huhne som, tillsammans med undertecknad, sett till att utskottet för ekonomi och valutafrågor kunnat anta en resolution enhälligt. Denna enhällighet i vårt utskott förtjänar att betonas. Det är en ovanlig händelse som borde få kommissionen och rådet att på nära håll betrakta de argument som framförts av Europaparlamentet.
Jag skulle också vilja tacka Alexandre Lamfalussy, som utfört ett tålmodigt och intelligent arbete i spetsen för de vises kommitté. Han har lyssnat till Europaparlamentet, och de flesta av hans förslag är kloka, användbara och till och med nödvändiga för att uppnå en bra reglering av de europeiska marknaderna för värdepapper och inrätta en verklig marknad på detta område. Rapporten från Lamfalussy fick emellertid ett blandat mottagande såväl i Ekofin­rådet som i Europaparlamentet, då vissa av hans förslag hotade den interinstitutionella balansen eftersom Randzio-Plath talat om det skall jag inte ta upp det igen. Jag underskattar inte behovet av att stifta lagar snabbare, bl.a. för att utveckla europeiska finansmarknader. Problemet ligger framför allt i denna värdepapperskommitté som, enligt reglerna för omröstning i rådet, skulle anta kommissionens förslag. Man säger oss att det bara handlar om beslut om tekniska frågor, och Danielsson påminde oss om skillnaden mellan ministerrådet och en föreskrivande kommitté. Men varför mobilisera statssekreterare för regler som sägs vara tekniska? Dessutom skall dessa statssekreterare rösta enligt rådets regler. Vem kan förklara för mig i vilken utsträckning statssekreterare, som arbetar under sina respektive ministrars ledning, kommer att kunna stifta lagar snabbare än Ekofin­rådet? Allt detta låter inte särskilt förnuftigt och jag tror att om vi verkligen vill arbeta snabbare, kan vi göra det. von Wogau angav några vägar, jag skall inte upprepa dem.
Parlamentet vill att frågan dras tillbaka (s.k. " droit de rappel" ). Det förekommer i många länder och även i Förenta staterna. Det är en klausul om att bevara marknadernas intresse, och jag är övertygad om att om denna bevarandeklausul, denna rätt till återkallande fanns, skulle parlamentet sannolikt inte använda den ofta. I vilket fall som helst är den en garanti mot antidemokratiska avsteg hos en kommitté som arbetar bakom stängda dörrar och som fattar beslut utan att Europaparlamentet kan ingripa.

Cox
Herr talman! Jag skall helt enkelt instämma i min grupp stöd för Lamfalussyrapporten och för resonemanget i den. Jag vill komma till kärnan i den fråga som vi diskuterar. Jag lugnas inte av rådets och kommissionens försäkringar om att man ser efter oss, här på parlamentet, till fullo i denna process. Naturligtvis måste vi respektera fördragen. Naturligtvis måste vi förstå den skillnad mellan primärrätt och sekundärlagstiftning som man hänvisar till i Lamfalussys rapport och naturligtvis har vi det interinstitutionella avtalet om kommittéförfarandet från juni 1999 som en möjlig utgångspunkt.
Det här är ett speciellt ögonblick, i vilket vi som institutioner tillsammans kan gripa ett tillfälle att kreativt åstadkomma någonting som vi har misslyckats grundligt med hittills. Det finns en lång förteckning över blockeringar i Lamfalussys rapport, och det rör sig huvudsakligen om blockeringar av ministerrådet. Det finns en lång förteckning över misslyckanden att genomföra, och de är i första hand ett ansvar för kommissionen, som fördragets väktare, att verkställa. Det finns ingen anledning att gå tillbaka till det förflutna, när vi kan ta detta tillfälle i akt att utan fördröjning skapa en mycket bättre framtid när det gäller en inre ekonomisk marknad.
Ja, vi har rättigheter enligt primärlagstiftningen. Vi har, som man har påpekat, en rättighet att fastställa räckvidden för lagstiftningen och för de befogenheter som delegeras till kommittén och till tillsynsorganen. Men det finns ett återkopplingssystem i detta. Kommer vi att ge dem en millimeter eller en meter? En meter eller en kilometer? Det skall jag tala om för er: vi kommer att dela ut det i enlighet med vår syn på kommitténs demokratiska granskning, dess balans, dess parallellitet mellan de legislativa institutionerna och dess ansvarighet. Om ni vill ha fart och innehåll, om ni, herr kommissionär och herr rådsordförande, vill ha flexibiliteten att tillämpa morgondagens lösningar på morgondagens problem - och inte på gårdagens problem - då måste vi ge dessa kommittéer stor handlingsfrihet, men också ha en möjlighet att kräva att en fråga dras tillbaka ("callback"), om vi anser att det är nödvändigt. Ingen sådan möjlighet - ingen handlingsfrihet. Det är ett stort beslut som vi måste fatta. Vad är det vi eftersträvar här? Det är inte bara en sluten slinga. I den första rundan får vi bestämma hur stor den sekundära bestämmanderätten är, och hur stor den kommer att vara. Det kommer delvis att bero på hur öppen och demokratisk kommittén är och hur balanserad den är när det gäller unionens två lagstiftande myndigheter.
Låt oss nu se på den del av debatten som inte har nämnts vid sitt namn. Medan rådet sitter här, och även om ministern är mycket artig, om jag så får säga, läxar upp oss och säger "Det finns ett fördrag; det finns ett förfarande. Vi kommer att informera er, vi kommer att sända er protokollen, men lämna oss i fred i övrigt". Det är inte det jag vill höra. Jag vill veta från rådet, eftersom ni ger oss det budskapet, varför ni, eller åtminstone vissa medlemsstater, går köksvägen och använder bilagor, som bifogas av andra skäl i känsliga frågor, till beslutet från juni 1999 och bestämmer nya regler för kommittéförfarande för er själva, för att i själva verket gå från kvalificerad majoritet till en enkelt majoritetsinflytande över Europeiska kommissionen. Detta är inte godtagbart. Det bör inte finnas en regel, inte två, en demokrati och en öppenhet. om jag så får säga.
(Applåder)

Herzog
Herr talman, kära kolleger! Jag tror att vi tydligt måste varna rådet och kommissionen för att villkoren för en demokratisk kontroll i en grundläggande fråga inte är uppfyllda. Det mandat som givits till de vise gällde för övrigt bara metoden, medan den politiska debatten om ändamålen och innehållet i regleringen och den politiska kontrollen är mycket långt ifrån att lyckas.
Att åstadkomma en finansmarknad kan vara det värsta på grund av finanserna på instabila och diskriminerande marknader, eller en besatthet av arvsvärdet. Övningen kan emellertid visa sig positiv om det handlar om att göra resurserna ömsesidiga för att utveckla ett produktivt system, social sammanhållning eller solidaritet mellan generationer. Men vem kan säga att vi verkligen förbereder detta? Det är inte parlamentet som bromsar. Staterna har sagt ja till en alleuropeisk finansmarknad, men har inte haft någon diskussion om effekterna. De har inte utvecklat någon strategi, och har stött på tusen administrativa motstånd.
Så till den grad att de vises kommitté tvingades föreslå ett extremt tungt förfarande, typiskt mellanstatligt, medan en metod som ger Europaparlamentet initiativmakt, med införande av en europeisk regulator tillsammans med ett tydligt mandat, sannolikt skulle ha gjort det möjligt att lyckas på ett effektivt, acceptabelt och snabbt sätt.
Vi har alltså en metod som inte passar oss och det är vad vi i dag enhälligt säger tillsammans med utskottet för ekonomi och valutafrågor. Vi vill minst ha en möjlighet till återkallande som gör det möjligt att försöka kontrollera detta mycket byråkratiska förfarande som undgår oss. Vi kräver att denna fråga ställs till allmänhetens förfogande. Det är, ännu en gång, en fråga om demokratiska val.
(Applåder)

Talmannen
För att vi skall kunna följa föredragningslistan måste vi nu avbryta denna debatt. Den kommer att återupptas kl. 21.00.

Mul- och klövsjuka
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är ett uttalande från den tjänstgörande ordföranden för rådet om mul- och klövsjukan.

Danielsson
. Herr talman, ärade ledamöter! Mul- och klövsjuka är en förfärlig sjukdom. Den är kolossalt smittsam och den är dödlig. Den medför också stora ekonomiska skadeverkningar och stort lidande. Det är därför inte förvånande att denna fråga engagerar parlamentets ledamöter nu när ett utbrott för första gången på många år har konstaterats inom unionen.
Den 20 februari i år konstaterades utbrott av mul- och klövsjuka i Storbritannien. Vid rådets möte för jordbruksministrarna den 26 februari informerade Storbritannien om situationen i landet och redogjorde för de åtgärder som vidtagits för att förhindra att smittan sprids. Rådet har som bekant på detta område överlåtit åt kommissionen att efter beslut av veterinärer från medlemsstaterna besluta om åtgärder som i regel verkställs av medlemsstaterna.
Kommissionen har i enlighet med detta fattat beslut som innebär införande av vissa skyddsåtgärder för att förhindra spridning av sjukdomen. Beslutet innebär att det råder exportförbud från Storbritannien av levande djur, av arter som kan drabbas av mul- och klövsjuka samt av mjölk, kött och andra djurprodukter från dessa arter.
Den 6 mars i år fattade kommissionen ytterligare beslut, nämligen att i hela unionen förbjuda alla transporter av djur av arter som är mottagliga för mul- och klövsjuka samt att i hela unionen förbjuda marknader och uppsamlingsplatser för djur av arter som är mottagliga för sjukdomen. Undantag från detta beslut medges för transporter direkt till ett slakteri.
Vid ett extrainkallat möte i går fick ständiga veterinärkommittén uppgift om att ett utbrott konstaterats även i nordvästra Frankrike. Där har nu åtgärder införts liknande de som tidigare infördes i Storbritannien. Frågan kommer givetvis att tas upp vid nästa rådsmöte med jordbruksministrarna i början på nästa vecka. EU:s veterinärkommitté kommer att ha sitt nästa möte den 20 mars, då situationen i Storbritannien och Frankrike samt eventuella ytterligare åtgärder kommer att diskuteras på nytt.
Rådet beklagar situationen i Storbritannien och Frankrike och följer med stor uppmärksamhet utvecklingen i nära kontakt med kommissionen, samtidigt som medlemsstaterna vidtar olika förebyggande åtgärder. Rådet har fullt förtroende för de åtgärder som har vidtagits i Storbritannien och Frankrike och för hur de båda länderna har handskats med problemen.
Ett utbrott av en så smittsam och allvarlig sjukdom som mul- och klövsjuka är alltid utomordentligt smärtsamt för alla som drabbas. Det är dock särskilt svårt när utbrottet drabbar en redan hårt prövad yrkesgrupp, bestående av uppfödare, mjölk- och köttproducenter och i hög grad småbrukare.

Byrne
. (EN) Herr talman! Jag är glad över detta tillfälle att uppdatera parlamentet om den senaste utvecklingen när det gäller utbrottet av mul- och klövsjuka i Förenade kungariket och nu även i Frankrike.
Jag tror att ni kommer ihåg att det första utbrottet i Förenade kungariket bekräftades på kvällen den 20 februari. Kommissionen antog ett skyddsbeslut följande dag, den 21 februari. I och med den åtgärden infördes ett förbud mot export av vissa levande djur - nötkreatur, får och getter - från Förenade kungariket och inskränkningar för exporten av kött, köttprodukter, mjölk och mjölkprodukter samt vissa animaliska produkter. Sedan dess har ytterligare åtgärder införts, vilka innebär förbud mot förflyttning av boskap över hela Europeiska unionen. Det rör sig här om en försiktighetsåtgärd som syftar till att minimera risken för att sjukdomen sprids. Den måste också ses mot bakgrund av den fortsatta ökningen av antalet fall i Förenade kungariket. Varje förhoppning om att krisen skulle få ett snabbt slut har gäckats. Vi måste helt klart vara mycket oroliga över epidemins förlopp.
Tre faktorer är särskilt störande. För det första, den fortsatta osäkerheten om huruvida antalet fall i Förenade kungariket kommer att nå en topp, för det andra, upptäckten av ett fall i Frankrike, som innebär att vårt hopp om att epidemin skulle kunna begränsas till Förenade kungariket har släckts, och, för det tredje, de inskränkningar som införts av tredje land för import av produkter från gemenskapen, av vilka många är fullständigt obefogade. Jag skulle vilja gå igenom var och en av dessa punkter, och jag börjar med antalet fall i Förenade kungariket.
De är en klar besvikelse att förhoppningarna om att antalet fall av sjukdomen inom kort skulle nå en topp inte har infriats. De sakkunniga på veterinärområdet står fast vid åsikten att inskränkningarna för djurförflyttningar med tiden kommer att begränsa sjukdomens potentiella spridning. Detta belyser det fortsatta behovet av vaksamhet i Förenade kungariket och av strängast möjliga genomförande av de åtgärder som man redan beslutat om. Sedan det ursprungliga beslutet fattades om att förbjuda export av visst kött och vissa köttprodukter, mjölkprodukter och så vidare, har det funnits ett förbud mot att förflytta boskap både i Förenade kungariket och i andra medlemsstater. På samma gång som dessa inskränkningar naturligtvis är illa omtyckta, är de ett lågt pris att betala jämfört med följderna av att inte snabbt bekämpa denna sjukdom. Jag skulle hoppas att vi inte förlorar detta större goda ur sikte under den nuvarande krisen.
För att övergå till Frankrike, är jag säker på att alla delar kommissionens oro över upptäckten av det första fallet av sjukdomen på det europeiska fastlandet. Som ni säkerligen känner till, bekräftades i går ett fall av mul- och klövsjuka i nordvästra Frankrike, i regionen Mayenne. Det upptäcktes på en boskapsgård för vilken inskränkningar i förebyggande syfte hade införts mer än en vecka innan utbrottet bekräftades. Boskapsgården ligger granne med en gård till vilken man den 16 februari, ett par dagar innan utbrottet i Förenade kungariket upptäcktes, hade importerat får som bar på smittan från Förenade kungariket. Fåren från Förenade kungariket destruerades den 1 mars, som en försiktighetsåtgärd i enlighet med det gällande kommissionsbeslutet. Slakten och destruktionen av alla 114 djur på den gård där utbrottet i går bekräftades påbörjades i går kväll och pågår fortfarande. Denna upptäckt grusar våra förhoppningar om att sjukdomen skulle kunna begränsas till Förenade kungariket. Vi kan dock finna stor tröst i de mycket beslutsamma åtgärder som de franska myndigheterna vidtagit för att isolera och destruera boskap som skulle kunna ha utsatts för smittade djur från Förenade kungariket. Den tidiga åtgärden att inskränka förflyttning av boskap i Frankrike bör också ha minskat sjukdomens möjliga spridning. Dessa åtgärder, som vissa felaktigt anser vara överdrivna, har visat sig vara mycket förståndiga. Det finns likväl en risk för ytterligare utbrott, och situationen måste övervakas mycket noga. Ständiga veterinärkommittén fattade sent i går kväll beslutet att förbjuda export av mottagliga djur från Frankrike och även att införa inskränkningar för förflyttningar av djur och för vissa produkter från departementet Mayenne och det intilliggande departementet Orne. Ytterligare utbrott skulle helt klart kräva ytterligare inskränkningar för de drabbade regionerna, men de franska myndigheternas snabba åtgärder kommer förhoppningsvis att säkerställa att det inte kommer att finnas något behov av drakoniska åtgärder.
Jag skall övergå till länder utanför gemenskapen. Kommissionen är djupt besviken över att de mycket beslutsamma åtgärder som vidtagits för att angripa det nuvarande utbrottet inte har fått det erkännande som de är värda. I stället för att lugnas av dessa åtgärder har länder i många fall svarat med både överdrivna och, enligt min mening, onödiga inskränkningar. Kommissionen håller angelägna överläggningar med de aktuella länderna för att fastställa utgångspunkten och den logiska grunden för inskränkningarna. Vi kommer naturligtvis att redogöra för de åtgärder som redan vidtagits och som gör sådana inskränkningar onödiga, och vi kommer att använda våra bilaterala kontakter och våra handelsavtal inom ramen för WTO för att få dessa inskränkningar upphävda.
Jag har tidigare denna eftermiddag varit i kontakt med USA:s jordbruksminister och diskuterat de åtgärder som införts av Förenta staterna. Ministern försäkrade mig om att man omgående kommer att se över dessa åtgärder. Vi har enats om att våra respektive veterinära myndigheter så snart som möjligt bör inleda ett samarbete i syfte att finna lösningar. Vi kom överens om att hålla täta kontakter till dess vi når en lösning, och jag är övertygad om hennes goda vilja i det hänseendet.
Som ett exempel på den strategi som kommissionen följer, skulle jag vilja ta gemenskapens strategi gentemot Argentina. Import av nötkött från Argentina har tillåtits trots landets regionala problem med mul- och klövsjuka. Köttet har naturligtvis varit föremål för mycket stränga kontroller. Det har varit ett krav att nötköttet skall komma från BSE-fria regioner, vara urbenat samt saltat, rökt eller torkat, för att undanröja risken för en spridning av sjukdomen. Det var först efter den senaste tidens nya utbrott, införandet av vaccination och det självpåtagna förbudet mot export till Förenta staterna och Kanada som kommissionen kände sig tvingad att förbjuda import av nötkött från Argentina. Kommissionen håller emellertid fast vid en regional strategi, som medger att export kan tillåtas på nytt under säkra förhållanden.
På en mer allmän nivå skulle jag ännu en gång vilja försvara de bestämda åtgärder som kommissionen vidtagit för att ta itu med det nuvarande utbrottet. Det är en grundläggande och absolut nödvändig reaktion på en mycket smittsam sjukdom, som skulle kunna få enorma följder för hela Europeiska unionens ekonomi och handel. Denna strategi har ett fortsatt starkt stöd bland medlemsstaterna i Ständiga veterinärkommittén och i rådet (jordbruk). Jag anser bestämt att det samarbete som de veterinära myndigheterna, medlemsstaterna och kommissionen bedrivit har varit mycket nära och effektivt. Strategin stöds även av EU:s jordbrukare, som är väl medvetna om det stora hot mot deras utkomst som denna sjukdom utgör. Det råder fortfarande enighet om att vaccination bör vara en sista utväg, som kan införas bara under de omständigheter som jag angav tidigare, nämligen som en förebyggande åtgärd för att stoppa sjukdomens fortsatta spridning i avvaktan på bekämpande åtgärder.
Jag skulle avsluta med en försäkran om att kommissionen kommer att fortsätta att lägga alla sina resurser på att bekämpa detta utbrott så snabbt som möjligt. Jag upphör inte att imponeras av medlemsstaternas enorma åtagande vad avser snabba och beslutsamma åtgärder för att återställa hela EU:s tidigare sjukdomsfria status.
(Applåder)

Doyle
Herr talman! Det är värt att föra till protokollet att den enda positiva aspekten av den här förfärliga sjukdomen är att den inte drabbar människor. Det finns ingen risk för konsumenterna. När krisen är över - och det är en kris i Förenade kungariket, man kan inte beskriva läget på något annat sätt - måste vi se över den gemensamma jordbrukspolitiken och hela den inre marknaden för att på ett sansat sätt bedöma om vi, som en ekonomisk gemenskap, har offrat våra djurs hälsostatus på handelsavregleringarnas höga altare.
Mul- och klövsjukan var aldrig en fråga enbart för Förenade kungariket, och utbrottet i Frankrike understryker detta på ett tragiskt sätt, om vi behövde en påminnelse. På samma gång som spridningen av denna elakartade sjukdom har gett upphov till befogade frågor om hur myndigheterna i Förenade kungariket hanterar frågan, skulle jag och mina kolleger vilja ta avstånd från de överdrivna och mycket olämpliga kommentarer som gjorts av vissa lägre ministrar i den irländska regeringen.
Trots förbuden mot import av djur och animaliska produkter samt de begränsade transportförbuden måste jag säga, herr kommissionär, att EU:s kollektiva reaktion framstår som otillräcklig och långsam. Är ni nöjd med den veterinära förmågan att hantera denna kris, särskilt i Förenade kungariket? Är ni säker på att Ständiga veterinärrådet klarar av sitt arbete? Jag ifrågasätter inte deras individuella duglighet, men framstår deras instruktioner och direktiv i dag som tillräckliga mot bakgrund av den otyglade utvecklingen för mul- och klövsjukan? Skulle kommissionären kunna förklara för kammaren varför det är en sådan skillnad på den veterinära reaktionen i Förenade kungariket och i Irland? Självfallet ansvarar först och främst varje medlemsstat för djurhälsan i det egna landet, men det är uppenbart för mig och mina kolleger från andra medlemsstater att det inte finns någon samordnad eller konsekvent veterinär reaktion. I Förenade kungariket fortsätter kapplöpningar, fotbollsmatcher och konferenser, trots det faktum att man har konstaterat en bra bit över 200 utbrott, och jag har hört om ytterligare 28 i dag. I Republiken Irland, där vi inte har haft ett enda utbrott, har man satt stopp för alla samlingar på landsbygden som inte är nödvändiga. Det irländska samhället står i dag stilla.
Det finns ingen samordnad logistisk politik när det gäller förflyttning av djur eller, viktigt av allt, människors förflyttning till och från smittade områden och länder genom hamnar och flygplatser. Standarder och krav skiljer sig kraftigt åt, och vi behöver omgående en EU-strategi för detta. EU:s reaktion har varit otillräcklig och långsam. Sjukdomen är utom kontroll i Storbritannien och har nu spridit sig till det europeiska fastlandet. Jag är mycket förvånad över att rådets jordbruksministrar fram till i dag inte har hållit något krismöte, och att vi inte har sett skymten av något samordnat svar från någon av våra verkställande myndigheter.
Jag har just hört företrädare för National Farmers' Union (Nationella jordbrukarförbundet) från Förenade kungariket tala inför vårt utskott för jordbruk och landsbygdens utveckling, och jag tackar dem för deras besök. De har förklarat situationen i England.
Jag stöder inte vaccination, trots problemets tragik, eftersom mul- och klövsjukan inte är begränsad enbart till EU. Vaccination utgör ingen 100-procentig garanti, och det finns många olika stammar, som var och en kräver en särskild vaccination.
Herr kommissionär! Det är ert arbete att övertyga medlemsstaterna om att alla flygplatser, hamnar och andra in- och utresepunkter i smittade områden måste kontrolleras och att passagerare och fordon måste genomgå en vederbörlig desinficerande rutin. Det är hög tid att vi tar tag i problemet, och det finns mycket att lära av BSE-krisen. Vi behöver fler detaljer från Argentina. Trots förnekelser under de senaste veckorna, har de nu bekräftat ett utbrott. Jag tror inte att vi har tillgång till alla fakta ännu, varken därifrån eller från andra länder.
(Applåder)

Garot
Herr talman, herr minister och tjänstgörande rådsordförande, herr kommissionär, kära kolleger! Mul- och klövsjukan har kommit till Frankrike, till mitt eget departement, trots en sanitär avspärrning mellan Förenade kungariket och den europeiska kontinenten, trots de ytterst stränga åtgärder som vidtagits av mitt land, bl.a. att slakta 20 000 får från Förenade kungariket, alldeles innan beslutet om embargot mot landet fattades.
Detta bevisade fall av mul- och klövsjukan leder, som ni förstår, till många frågor och frågetecken, stor fruktan hos uppfödarna och befolkningen. Jag tror man förvisso kan lugna konsumenterna, eftersom denna sjukdom inte överförs till människan, men det är svårare att dämpa oron inom jordbruket och bland dem som arbetar i branschen, som för övrigt redan har drabbats av de fruktansvärda konsekvenserna av BSE.
Också jag vill ändå peka på min vilja att inte ge efter för paniken. Sedan nära tio år har mycket få härdar uppstått och epidemierna 1993 i Italien och 1996 och 2000 i Grekland förefaller ha bemästrats snabbt. I den nuvarande situationen och med hänsyn till erfarenheterna förefaller det alltså återigen lämpligt att avlägsna smittade djur. Det verkar vara den effektivaste metoden som gör det möjligt att hoppas på att virusets källa kan utrotas fullständigt. Ändå kvarstår det faktum att det samtidigt är lämpligt att stödja branschen under denna svåra period och ge uppfödarna tillräcklig ersättning så att de inte undanröjs samtidigt med djurbesättningarna.
Faktum kvarstår också att det är nödvändigt att sätta kampen mot detta virus i ett internationellt sammanhang, eftersom det är på väg att sprida sig världen över. Det finns i Asien och Indien, det finns i Latinamerika, Argentina har berörts, det finns i Europa, och det är därför jag frågar. Hur har detta virus kommit till Europa från Asien? Har historien om matbrickor hos ett flygbolag klargjorts? Vilka internationella strategier för förebyggande kan man införa med tanke på dels virusets extrema rörlighet, dels den stora mängden passagerar- och frakttrafik över hela världen? Vad är de internationella garantierna värda om staterna fuskar genom felaktiga deklarationer, eller för låga deklarationer, till det internationella kontoret för epidemier?
Herr minister, herr rådsordförande, herr kommissionär, vi har verkligen behov av att ni sammanfattar dessa olika aspekter för oss och jag tackar er för det.

Mulder
Herr talman! Just nu anser jag det vara svårt att kritisera den hållning som kommissionen eller medlemsstaterna har intagit efter det första utbrottet av mul- och klövsjuka i Förenade kungariket. Jag tror att de alla har varit uppmärksamma och vidtagit alla möjliga försiktighetsåtgärder. Ändå frågar jag mig om det är tillräckligt. För inte så länge sedan var jag i Förenta staterna. När jag kommer dit slår det mig alltid att jag måste fylla i om jag har besökt någon bondgård de senaste tre veckorna och om jag har med mig några livsmedel. Allt detta för att kontrollera om några smittsamma sjukdomar förs in i Förenta staterna. I Europa sker inte detta. Vore det inte ett bra tillfälle att vi ställer oss frågan om det inte är nödvändigt hos oss också? Med alla stora passagerarplan som landar på våra flygplatser varje dag finns det en stor risk för att smittsamma sjukdomar överförs från andra delar av världen.
Nu blossar än en gång debatten upp om ifall vaccinering skall genomföras eller inte. Skulle kommissionen tydligt kunna förklara vilka ekonomiska konsekvenser vaccineringen skulle föra med sig, och vad vi tjänar på att inte vaccinera? De senaste nio åren har det förvisso gått bra, men jag tror att allmänheten måste övertygas om nödvändigheten av den här politiken. Vi måste veta hur mycket det kommer att kosta.
De senaste sex åren har parlamentet höjt budgetposten "SOS landsbygdsområden". Förra året vägrade kommissionen att genomföra denna budgetpost. Det handlar här om ett telefonnummer som varje jordbrukare i Europeiska unionen kan ringa. Varför utför inte kommissionen denna budgetpost, och varför finns det en benägenhet att lägga den åt sidan även i år? Här är det fråga om en tydlig önskan från parlamentets sida, och jag anser att den är ytterst passande.

Auroi
Herr talman, herr tjänstgörande rådsordförande, herr kommissionär! Ni har slutligen redogjort för resultatet av en allmän panik och visat oss - man måste gå till botten med analysen - på de negativa effekterna av internationaliseringen, och i dag ser vi att staterna förbjuder varandra handel med kött. Det visar verkligen att denna kris i första hand gäller handeln. Låt oss sluta upp med att göra den till en hälsokris. Låt oss sluta upp med att blanda ihop olika sorter.
Under tiden säger man inte längre någonting om en annan kris som reser jorden runt, nämligen BSE-krisen. Herr kommissionär! Hur långt har vi kommit när det gäller testerna? Hur långt har vi kommit när det gäller kontroller av kött- och benmjöl? Det är frågor som också måste behandlas samtidigt med denna kris.
För det andra tillämpar ni försiktighetsprincipen på fel sätt. Jag säger det till er mycket vänligt i min egenskap av ekolog. Man dödar och bränner en mängd djur, trots att mul- och klövsjukan inte är farlig för människan. Och dessutom: djur som är vid god hälsa kan tillfriskna. Men det är inte intressant ur kommersiell synvinkel.
Sätt därför tillbaka var sak på sin plats och föreslå giltiga lösningar. Ni slaktar djur, förvisso. Kanske måste man på kort sikt och för att komma ur krisen tänka sig ett system som inte fullständigt utesluter vaccinering inom mycket begränsade områden. Det viktigaste är att ta sig ur krisen. Men när väl krisen passerat, se till att tillämpa försiktighetsprincipen och ge er på orsakerna snarare än att behandla konsekvenserna akut.
Ni vill faktiskt - det sade ni nyss i ett annat sammanhang - exempelvis ge er på transporterna. Det räcker inte! Åtta timmar är fortfarande för mycket för att transportera djur! Vi måste sätta stopp för detta system. Vi måste vända ryggen mot det intensiva systemet och fabriksuppfödning, vidta åtgärder på lång sikt för att äntligen komma ur denna fruktansvärda produktivitet och återgå till en extensiv drift.

Jové Peres
Herr talman! Vi står inför ett explosivt problem. Även om de olika medlemsstaterna har vidtagit mycket stränga skyddsåtgärder, måste vi erkänna att det finns stora risker för att sjukdomen sprids ytterligare. Vi står inför ett extremt smittsamt och livskraftigt virus och detta i kombination med miljöförhållandena gör att man måste frukta det värsta.
Problemet med mul- och klövsjukan kan bekämpas från tre angreppsvinklar: de åtgärder som bör vidtas omedelbart eller på kort sikt, fastställande av ansvar och förebyggandet av dessa problem i framtiden.
Låt mig göra tre reflektioner. För det första skulle de ekonomiska effekterna på kort sikt inte påverkas av huruvida man genomför en vaccinationskampanj eller inte. Om man däremot inte gör det skulle konsekvenserna bli extremt svåra. Nåväl, om vi avstår från vaccinering, måste vi ge ett kraftfullt svar på de åtgärder som har vidtagits av Kanada. Europeiska unionen kan inte i tysthet utstå sådana allmänna embargon som dem som Förenta staterna tillämpar.
För det andra, herr kommissionär, kommer uppfödarna att kompenseras för denna enorma kris? Varifrån skall vi ta pengarna? Enligt mina beräkningar finns det efter det senaste budgetrevisionsförslaget bara 50 miljoner euro tillgängliga för kompensationer för mul- och klövsjukan till uppfödarna, och till och med för BSE.
Den tredje reflektionen: När det gäller förebyggandet av denna sjukdom och andra sjukdomar är det nödvändigt att överväga vilka återverkningar åtgärderna för att öka konkurrenskraften genom att sänka stöden från den gemensamma jordbrukspolitiken kan få.
Gemenskapens boskapsuppfödning är uppbyggd på transport av levande djur och stora koncentrationer av djur och detta medför risker. Dessa måste vi begrunda.
Den krissituation som vi befinner oss i måste leda till att vi utformar en gemensam jordbrukspolitik som inriktas på service till konsumenten och producenten snarare än på handeln. Därför är det nödvändigt att rikta stöden för att garantera överlevnadsmöjligheter för de jordbruk som innebär mindre risker för miljön och för konsumenten och som är viktiga för att upprätthålla det sociala nätverket på landsbygden i stället för att minska stöden eller ta bort dem helt.

Hyland
Herr talman! Om vi inte får kontroll över mul- och klövsjukan, skulle den kunna utplåna EU:s boskapsproduktion, vilket skulle innebära att ett stort antal arbetstillfällen gick förlorade inom det livsmedelsproducerande jordbruket och att det normala livet rubbades på ett allvarligt sätt.
Som kammaren känner till, bekräftades det första utbrottet av mul- och klövsjuka i Storbritannien för bara några veckor sedan. Sedan dess har sjukdomen spridit sig med en skrämmande hastighet och lett till destruktion av tusentals djur. De ekonomiska följderna är betydande. Den psykologiska inverkan på jordbrukarna - inte bara i Storbritannien utan även i Irland - är en mycket oroande faktor. Vi får inte underskatta de sociala konsekvenserna av denna katastrof. Vi vet alla att mul- och klövsjukan är en svår sjukdom att kontrollera, men dess följder för det europeiska jordbruket och för den europeiska ekonomin i stort kräver att de strängaste kontroller införs och tillämpas.
Jag medger att det är ett svårt läge för den brittiska regeringen. Det finns i detta skede emellertid ingenting att vinna på att leta efter syndabockar. Jag hyser verkligen medkänsla för de brittiska jordbrukarnas svåra belägenhet. Jag anser att sjukdomens omfattning och den hastighet med vilken sjukdomen har spridits inte bara kräver kraftigare åtgärder från de brittiska myndigheternas sida, utan även fortsatta insatser av EU. Jag ger kommissionär Byrne en komplimang för hans väl avvägda och positiva gensvar på krisen.
Det räcker inte med kontrollåtgärder i enskilda medlemsstater för att bemöta det hot som mul- och klövsjukan utgör för gemenskapen som helhet. Jag uppmanar kommissionen att tillsätta en särskild arbetsgrupp som skall övervaka genomförandet och tillämpningen av förordningar i de drabbade länderna. Ständiga veterinärkommitténs arbete och vägledning är givetvis viktigt i detta hänseende.
Jag är säker på att kammaren förstår om jag belyser situationens allvar för Irland, där mycket stränga kontroller redan har införts. Jag skulle vilja uttrycka min erkänsla för allmänhetens förståelse och för det goda samarbetet mellan myndigheterna norr och söder om gränsen. Det är ironiskt att det har krävts den här fruktade sjukdomen för att få människorna i våra länder inte bara att inse följderna för jordbrukarna, utan även konsekvenserna för sysselsättningen inom livsmedelsindustrin, inverkan på livsmedelsexporten och det ekonomiska hotet mot turism och andra affärsverksamheter.
(Applåder)

Martinez
Herr talman, herr kommissionär, herr rådsordförande, kära kolleger! Efter epidemin med galna kosjukan är det dags för mul- och klövsjukan, och det är ingen tillfällighet, det är en koncentration av ideologiska misstag i den europeiska konstruktionen.
Det första misstaget var ideologin med internationaliseringen, som Auroi talade om. Viruset kom från Indien, det kunde ha kommit från Pakistan eller Zimbabwe. När man låter allt cirkulera cirkulerar också mul- och klövsjukeviruset.
Det andra misstaget var jakten på lönsamhet. För förebyggande hälsoåtgärder ville man ha slakterier som liknade laboratorier vid Institut Pasteur, man koncentrerade slakterierna, och sedan skickade man dit djur från hela det brittiska territoriet, och spred på så sätt viruset över hela det brittiska territoriet.
Det tredje misstaget var invandringen. De 20 000 får som importerades till Frankrike, och förde in det brittiska viruset, var avsedda att halshuggas enligt Abrahams offer inom ramen för den muslimska festen Aïd el Kebir, och samtidigt med dessa fårs halspulsåder fick vi viruset som bonus!
Det fjärde misstaget var strävan efter vinst. Man avskaffade vaccinationen i Adam Smiths namn, i lönsamhetens namn, och i Adam Smiths namn spårar tågen ur, liksom de brittiska korna och de brittiska fåren!
Vad kan man då göra inför dessa allvarliga misstag? Lösningarna går i två riktningar: i riktning mot rättvisa, med ersättning till oskyldiga uppfödare, och i riktning mot förnuft, känsla för förnuft när det gäller djuren som inte behöver slaktas eftersom de tillfrisknar efter några veckor, känsla för förnuft hos media som leker "Apocalypse Now", känsla för förnuft inom hälsovården med vaccinering som i Argentina, och känsla för förnuft beträffande den europeiska industriella jordbruksmodellen som borde bli mer måttfull och balanserad.

Raymond
Herr talman! Vi måste göra klart för oss att mul- och klövsjukan som vi trodde kunde begränsas till Förenade kungariket har nått det kontinentala Europa. Den omfattande slakten har inte förändrat något, vi är på väg att förlora våra exportmarknader. Förenta staterna och Canada har stängt sina gränser och ställt våra jordbrukare inför en mycket svår situation. Farsoten berör svinproducenter och nötkreatursuppfödare som redan är mycket försvagade av pesten eller BSE.
Om situationen skulle försämras, trots medlemsstaternas alla ansträngningar för att utrota denna sjukdom, skulle ni då åta er att ställa vaccin till förfogande för producenterna så snart som möjligt? Vi måste också inse att ingenting helt kan ersätta den ekonomiska förlusten och framför allt den moraliska. Våra jordbrukare är slagna till marken och vi måste hjälpa dem. Även om den svenske statsministern förklarat att det inte blir fråga om att öka stödet, vad föreslår ni för att stödja dem?
Europa har byggts upp kring jordbruket, och man måste konstatera att inför sådana här situationer ber vi medlemsstaterna att hantera krisen på samma sätt som när det gällde BSE. I dag beror framtiden och överlevnaden för våra jordbrukare på hur relevanta beslut som fattas och på den europeiska solidariteten.

Jeggle
Herr talman, herr tjänstgörande rådsordförande, herr kommissionär! Krisen inom det europeiska jordbruket är tillräckligt stor på grund av BSE. Mul- och klövsjuka som är en mycket smittsam djursjukdom har gett oss mer än vi tål. Det är förståeligt att jordbrukare - och inte bara de - kräver rigorösa avvärjningsåtgärder. Tillåt mig ett par frågor om detta.
För det första: Vet ni vilken omfattningen sjukdomen verkligen har i dagsläget?
För det andra: Jordbrukare frågar oroade om skyddsvaccineringen mot mul- och klövsjuka är avskaffad definitivt och för alltid. Vilka överväganden finns det om detta i den nuvarande situationen för djurbestånden rent allmänt och för särskilt värdefulla djur, till exempel på seminstationer?
För det tredje: Transporterna är återigen i blickpunkten. Finns det gemensamma kontroller vid transport av djur och kött inom Europeiska unionen? I så fall vilka? Vilka sanktioner finns i fråga om överträdelser?
För det fjärde: All import av djur och djurprodukter till gemenskapen inger stor oro. Här ser ni att Argentina erbjuder det som kunderna nu kräver: Nötkött, garanterat fritt från BSE. Det gör man nu reklam för. Men, som ni tidigare sade, det finns mul- och klövsjuka. Herr kommissionär, vilket konkret skydd och vilka säkerhetsåtgärder har ni här inlett?
Och för det femte, min sista punkt och en viktig sådan är de kostnader som orsakas av mul- och klövsjukan. Vilka kostnader drabbar vem och vilka finansieringsmöjligheter ser ni från EU:s sida?
Är kommissionen villig att lära sig av de erfarenheter man gjort genom BSE-krisen och nu agera på alla områden som krävs för att bemästra mul- och klövsjukan, och inte bara reagera? För mig betyder det att kommissionen nu skulle handla själv och dessutom samordna de nationella åtgärderna.
(Applåder)

Whitehead
Herr talman! De av oss som är från Förenade kungariket uttrycker all vår sympati för väljarna och medborgarna i Georges Garot efter det hittills - tack och lov - enstaka utbrottet i Frankrike. Vi erkänner också den oro och de farhågor som finns hos våra grannar i Republiken Irland och som Hyland med flera har talat om.
Skulle kommissionär Byrne bekräfta att Förenade kungariket gjorde sitt yttersta för att i förväg varna sina grannar när detta utbrott först konstaterades? Skulle han kunna ge ett vetenskapligt utlåtande, om han redan nu förfogar över ett sådant, om ursprunget till utbrottet i Heddon on the Wall? Skulle han kunna tala om för oss om inskränkningarna för förflyttningar inom hela Europeiska unionen nu respekteras allmänt och vilka straff eller påföljder som står till buds för samvetslösa affärsmän som inte lyder dem?
Skulle han hålla med om att sjukdomens spridning till övervägande delen har skett genom får - och följaktligen genom kontakt mellan djur - och inte genom luften, och att det ingjuter ett visst hopp om att sjukdomen, även om den ännu inte har nått sin topp, kan begränsas?
Skulle han, slutligen, säga att han håller med om att Förenade kungarikets politik, som går ut på begränsning, slakt och karantän, fortfarande är det bästa sättet att utrota denna sjukdom, inte bara i Storbritannien, utan även på alla andra platser i Europa dit sjukdomen kan spridas?

Watson
Herr talman! De tydligaste lärdomarna av denna mul- och klövsjukeepidemi är att det behövs större vaksamhet och en ny betoning på djurhälsa, strängare kontroller av importen från länder i vilka sjukdomen är vanlig och av foderväxter, boskapsgårdar och djurtransporter samt beredskapsplaner för katastrofer som denna. Boskapen på vår kontinent får aldrig mer sättas på spel på grund av misslyckanden i ett lands jordbruksdepartement.
Uppgiften i dag är emellertid inte att utse syndabockar utan att planera för framtiden. När röken har lagt sig, kommer vi att finna ett ödelagt ekonomiskt landskap i några av Europeiska unionens mest avlägsna och sårbara regioner, som min egen valkrets i sydvästra England. Detta är inte bara en kris för jordbruket utan en ödemark av företag som gått omkull och arbetstillfällen som gått förlorade inom turism, transport och andra sektorer. Unionen kan spela en viktig roll när det gäller att bygga upp de ekonomierna. Jag skulle vilja höra en försäkran från kommissionären om att kommissionen nu kommer att tala med regeringarna i de drabbade länderna och regionerna om hur strukturfonder och andra program kan anpassas så att de ger en tidig och effektiv hjälp.

Wyn
Herr talman! Det behövs verkligen en grundlig undersökning av mul- och klövsjukeutbrottets följder. Många funderingar dyker upp. Varför sattes smittade djur inte i karantän redan från början, och varför delades krisvaccindoser inte ut och varför valde vi i stället att följa den masslaktspolitik som vi har följt? Jag skulle vilja fråga kommissionen var den står i fråga om masslaktspolitiken och om vi bör skilja mellan slakt för djurens väl och meningslös masslakt som är avsedd att tillfredsställa marknaden och medieintressen.
Jag ifrågasätter också ännu en gång att levande djur transporteras till slakt över långa sträckor, vilket ökar risken för att sjukdomen sprids. Nedläggningen av små slakterier måste ses över igen. Transporten av levande djur undersöks för närvarande av kommissionen, och jag väntar otåligt på kommissionens rapport om denna mycket viktiga fråga och uppmanar ännu en gång kommissionen att ändra sin hållning i fråga om transporten av levande djur och att införa strängare kontroller.
I diskussionerna om ersättningsfrågan omfattas inte följdförluster. Håller kommissionen inte med om att det är ytterst viktigt att vi ser på hela bilden och utvärderar förlusterna för de jordbrukare som direkt och indirekt drabbas av utbrottet av mul- och klövsjuka liksom förlusterna för den sammanhörande industrin och för turismen? Hur många fler katastrofer måste vi bevittna inom jordbruksindustrin innan medlemsstaternas regeringar håller med om att det är nödvändigt att omedelbart reformera den gemensamma jordbrukspolitiken?

Sturdy
Herr talman! Jag skulle vilja tacka kommissionären för att han ser till att det finns EU-medel tillgängliga för att hjälpa den brittiska regeringen i denna tragedi. Skulle kommissionären kunna tala om för mig om den brittiska regeringen har ansökt om alla de medel från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket som står till dess förfogande? De har tidigare inte brytt sig om fonden. Har de utnyttjat den för den nuvarande nationella tragedin? Doyle sade att det var en kris. Det är verkligen en kris: 225 fall hittills, en kvarts miljon djur som skall slaktas! Vår minister sade på TV för tre dagar sedan att läget är under kontroll. Skulle kommissionären kunna bekräfta för mig att det är under kontroll?
Skulle jag också kunna fråga vad EU gör? Har den brittiska regeringen kontaktat EU för att få något slags samfälld syn på hur vi skall hindra sjukdomens spridning över Europa? När jag reste in i Europa här om dagen, konstaterade jag att det inte fanns några desinficerande mattor, det fanns inga blodhundar som kontrollerade om jag hade en skinksmörgås i innerfickan, det ställdes inga frågor. Jag vet att man, när man reser till andra länder, får frågor om vad man har med sig. Har den veterinära rådgivningen varit samordnad? Det tycks, som Doyle sade, finnas stora olikheter inom Europeiska unionen. Är det säkert att transportera smittade kadaver tvärsöver Förenade kungariket, som vi gör för närvarande? Till sist, har den brittiska regeringen varit särskilt slapp när det gäller att stoppa import från länder där sjukdomen är gängse?
(Applåder)

De Rossa
Herr talman! Jag vill tacka rådet och kommissionen för att de har kommit hit som svar på parlamentets beslut i måndags att hålla denna debatt. Livsmedelsindustrin i Irland och nu i Europa som helhet vacklar under mul- och klövsjukekatastrofens följder, men det är fel att skylla detta utbrott på något enskilt land. Det är särskilt dumt av en minister i en stat som exporterar 90 procent av sin produktion att göra det. Det kunde ha hänt i vilket som helst av våra länder, mot bakgrund av det europeiska jordbrukets intensiva bidragsstödda natur, som medför ständiga förflyttningar av boskap från gård till gård och, förvisso, från land till land.
Jag är inte säker på att partiella eller rimliga förbud mot förflyttning av boskap är ett lämpligt svar i detta skede av utbrottets utveckling. Jag skulle vilja säga att det i praktiken inte är sannolikt att något land importerar djur från något land där sjukdomen har konstaterats - och vem skulle klandra dem?
Det har även upprepats att detta inte är en kris som hotar människors hälsa. Men jordbrukssektorn är inte det enda offret för denna kris. Anställda inom livsmedelsindustrin, turistindustrin, idrottsevenemang och det dagliga sociala livet är alla offer för försöken att hindra sjukdomens spridning. På samma gång som det har varit godtagbart fram till i dag, får vi inte avfärda en översyn, i vilken vi balanserar kostnaderna för att fortsätta med den nuvarande strategin mot dess följder för andra nyckelindustrier och för medborgarnas frihet att leva ett normalt liv.
Slutligen, när vreden och de ömsesidiga beskyllningarna har dött ut, måste vi ta itu med en reform av den gemensamma jordbrukspolitiken. Europeiska konsumenter är nu mer intresserade av säkra livsmedel, livsmedel som produceras på ett miljövänligt sätt och, förvisso, livsmedel till rimliga priser. Men de är inte längre intresserade av livsmedel till vrakpris, utan bryr sig nu om hur livsmedlen produceras och godtar inte dolda hälsorisker.

Redondo Jiménez
Herr talman, herr kommissionär, herr tjänstgörande rådsordförande! Den sjukdom som nu hotar vårt Europa utan gränser kan leda till en ökad förtroendekris för institutionerna från medborgarnas sida, såväl de nationella institutionerna som gemenskapsinstitutionerna.
Hälsoriskerna för kreatursbeståndet, ändrade matvanor och den produktiva sektorns sammanbrott är mer än tillräckliga skäl för att vi skall fatta exceptionella beslut. Åtgärderna har ekonomiska och politiska kostnader, och jag skulle vilja veta vilka som är beredda att ta på sig ansvaret för dessa, såväl i rådet som i kommissionen.
Är ni beredda att öka stödåtgärderna i alla länder i Europeiska unionen?
Vad anser de europeiska institutionerna om de omfattande vaccineringarna?
Vilken ståndpunkt kommer man att anta beträffande tredje land? Kommer några åtgärder vidtas när det gäller de unilaterala restriktionerna som länder som Förenta staterna, Kanada, Bulgarien eller Saudiarabien utsätter oss för och när det gäller importer under oordnade förhållanden från länder som vaccinerar, som till exempel Argentina, Chile, Brasilien och så vidare, vilka kan utsätta vårt kreatursbestånd för risker?
Vad kommer att hända med de vilda djuren? Herr kommissionär, vilka åtgärder planeras för de vilda djuren, för cirkusar, zoologiska parker osv.? Vad kommer att hända om hjortar, vildsvin och getter drabbas?
Avslutningsvis, skulle jag vilja veta om Europeiska kommissionen kommer att ta hänsyn till dessa hälsorisker när det är dags för den att lägga fram sin budget för Fonden för nödfallsåtgärder på veterinärområdet, vilken får så lite medel.

Byrne
. (EN) Ett antal olika frågor har tagits upp. Kanske skulle jag kunna behandla dem kortfattat, i stället för att gå igenom alla de frågor som ställts av enskilda ledamöter och hoppas på att jag berör alla frågorna, särskilt de viktiga.
Först av allt, angående globalisering, bör det betonas att mul- och klövsjukan var vanlig - till och med gängse - i många medlemsstater i det förflutna, när handeln utgjorde en liten bråkdel av dagens nivåer. Att säga att handeln är orsaken till detta är, enligt min mening, följaktligen ett förenklande svar. Mul- och klövsjukan är gängse i utvecklingsländerna. EU har ett väldigt handelsöverskott när det gäller livsmedels- och jordbruksprodukter. Vill vi verkligen ge upp de fördelar som följer av detta? Handeln i jordbruksprodukter är ett av de områden där utvecklingsländerna har en verklig möjlighet att öka handeln. Jag ber personligen mina tjänstemän att ge mig råd om hur vi kan hjälpa till att höja standarden i utvecklingsländerna, så att de har förutsättningar att handla med Europeiska unionen. Detta är en viktig fråga. Vi får inte förlora den ur sikte. Skall vi tala om för dessa länder att vi inte vill ha deras produkter av de skäl som vi har diskuterat här denna eftermiddag? Den andra vägen är bättre.
Intensivt jordbruk är en annan fråga som har tagits upp. Jag bör upprepa att mul- och klövsjukan är gängse i utvecklingsländerna. Omvänt är den ytterst ovanlig i OECD-länderna: Förenta staterna, Kanada, Europeiska unionen, Australien, Nya Zeeland. Det är en viktig aspekt, som måste beaktas. Det är där jordbruket är som intensivast. Så, ännu en gång, att säga att debatten är en debatt om intensivt och extensivt jordbruk är också, enligt min mening, ett otillräckligt svar på en invecklad fråga. Intensivt jordbruk har mycket att svara för, men det är förenklande att se det som orsaken till det nuvarande utbrottet.
Även frågan om transporter togs upp. Kommissionen strävar efter och prioriterar att minska transporterna av levande djur över långa sträckor. Ett antal av er har ställt frågan: "Är läget under kontroll?" Inskränkningarna för djurförflyttningar kommer att minimera risken för att sjukdomen sprids. Detta kommer i sin tur så småningom att medföra att vi får kontroll över utbrottet. Det återstår emellertid att se hur lång tid detta kommer att ta. Mycket beror på hur mycket handel som ägde rum innan vi först fick kännedom om detta utbrott. Vi måste vänta tills inkubationstiderna har förflutit innan vi får en bättre bild av läget.
Många åtgärder som förespråkats av ledamöter, som till exempel inskränkningar för idrottsevenemang, ligger helt enkelt utanför kommissionens behörighet och utanför fördraget.
När det gäller kontroller skulle jag också vilja betona att det är sannolikt att detta utbrott startade i Förenade kungariket till följd av olaglig verksamhet. Jag måste framhålla detta. Ett antal personer har frågat varför kommissionen inte lägger fram fler förslag. Det är alltid standardsvaret när någonting inträffar. Lagstiftningen finns där. Det var ett brott mot lagstiftningen som gjorde att denna olagliga verksamhet utlöste smittan i Förenade kungariket. Jag bör även betona att det är medlemsstaternas ansvar att försöka verkställa lagstiftningen på ett lämpligt sätt när det gäller denna och andra frågor. Jag kan bara fästa er uppmärksamhet på de diskussioner som vi har haft här tidigare, om frågor som rör BSE. Kontroller och verkställande är viktigt. Vi får inte förlora det ur sikte.
Jag hoppas att jag har behandlat de flesta av de frågor som ni har tagit upp.
(Applåder)

Talmannen
Tack så mycket för ert svar och för att ni fattade er kort, herr Byrne. Ni höll vad ni lovade.
Jag förklarar debatten avslutad.

Frågestund (rådet)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är frågestunden. (B5-0018/01). Frågor till rådet.
Eftersom författaren till fråga 1 inte är närvarande och även om han har goda skäl till att inte vara här - bortfaller denna fråga.

William Francis Newton Dunn
Fråga nr 2 från (H-0141/01):
Angående: Hur avståndet mellan medborgarna i Europa och beslutsfattarna skall kunna minskas Vad har det blivit av mitt förslag, som rådets ordförandeskap verkade hälsa med tillfredsställelse vid sitt möte med utskottsordförandena i Bryssel tidigare under denna månad? Förslaget gick ju ut på att den sittande ordföranden vid utgången av varje halvårslång ordförandeskapsperiod skulle gå ut med en TV-sändning över hela EU för att berätta för medborgarna om vilka framsteg som gjorts.

Danielsson
. Jag ber att få tacka den ärade ledamoten för att ha tagit upp den viktiga frågan om att överbrygga klyftan mellan medborgarna och beslutsfattarna. Vid toppmötet i Nice upprepade medlemsstaterna ännu en gång att deras mål är att föra unionen och dess institutioner närmare medborgarna.
Ordförandeskapet är ense med den ärade ledamoten om att medborgarna i unionen bör informeras om framstegen i den framtida utvecklingen av Europeiska unionen. Betydelsen av att verkligen nå ut till medborgarna kan inte nog betonas. Svårigheterna på europeisk nivå är i stort sett desamma som de svårigheter vi på nationell nivå stöter på. Vi kan dock inte låta oss nedslås av detta.
Vi arbetar hårt, och kommer att fortsätta med det, för att finna lämpliga metoder när det gäller att förbättra kommunikationen med Europas medborgare. I detta arbete är det väsentligt att medborgarna får löpande information för att kunna bedöma sammanhang och helheter.
Jag vill erinra om möjligheten att hålla offentliga debatter i rådet. En av det svenska ordförandeskapets första prioriteringar var att göra upp en förteckning över offentliga debatter som omfattar ett så stort område som möjligt av rådets verksamhet. Dessutom organiserar rådet, liksom de övriga institutionerna och medlemsstaterna, regelbundet seminarier och konferenser och framställer lättillgängliga skrifter om unionens utveckling.
Den ärade ledamoten har ett mer specifikt förslag som vi diskuterade vid ett möte med utskottsordförandena i januari, men ordförandeskapet har inga egna möjligheter att anordna något sådant. En debatt är emellertid planerad med den svenske statsministern vid Europaparlamentets plenarsammanträde i juli för att enligt traditionen rapportera om resultatet av toppmötet i Göteborg och om vad ordförandelandet har uppnått under perioden som helhet.
Debatter från Europaparlamentets plenarsammanträden sänds ju regelbundet direkt på TV genom Europe by Satellite. Sedan återstår att se till att sändningarna får största möjliga genomslag.

Newton Dunn
Med andra ord - nej, men det var ett mycket fint inlindat svar. Herr rådsordförande! Ni och jag är överens om målen att försöka informera den europeiska allmänheten, inte bara i Bryssel utan överallt, om vad vi gör. Jag föreslår att ni försöker - eller får er personal att försöka - sälja idén till TV-företagen. Även om er statsminister kommer att hålla ett fantastiskt tal här i plenum i juli, i vilket han rapporterar om ordförandeskapet, är ett tal här i kammaren inte samma sak som ett avspänt tal till Europas folk.
Om ni tänker på det sätt på vilket president Clinton gjorde det, är det inte samma sak. Jag vill verkligen uppmana er - skrifterna, seminarierna, debatterna som ni anordnar i Bryssel är inte rätt sätt att nå 300 miljoner människor runtom i Europa. Ett trevligt TV-tal av den svenske premiärministern skulle vara en mycket bra början, och det räcker inte att hålla det här i kammaren.

Danielsson
. Det är lätt att instämma i principen i Newton Dunns önskan att sammanhållna budskap om vad som händer i unionen bör föras ut så brett som möjligt. Nu är det dock så att vi, som tur är, har fria och oberoende medier i Europa. Jag är lite tveksam till huruvida även en så energisk regering som den svenska har möjlighet och förmåga att övertala exempelvis oberoende TV-kanaler att ställa upp på de i och för sig utmärkta idéer Newton Dunn framför.
Jag tycker också att ledamoten i viss mån underskattar parlamentets möjligheter att som politisk arena föra ut ett budskap. Jag hoppas att vi gemensamt skall kunna arbeta för att få ut bra, konkret och intressant information om vad som händer inom unionen. Vi måste dock göra det med respekt för att det är oberoende medier som avgör vad som bör sändas eller inte.
  

Alavanos
Herr talman! Jag ställde den första frågan. Om presidiet hade organiserat dagens debatt väl, borde frågestunden ha inletts kl. 18.15. Vi började med en halvtimmes försening. Samtidigt satt jag som ordförande i ett sammanträde med delegationen till det blandade parlamentariska utskottet EU-Bulgarien och hade räknat med att komma hit till 18.15. Det gick inte, och jag kom en minut för sent på grund av presidiets försening. Om jag dessutom skall straffas för att presidiet inte håller tidsplanen, så får ni väl straffa mig.

Talmannen
Herr Alavanos, jag beklagar lika mycket som ni att er fråga har bortfallit. Jag har ingen möjlighet att bestämma när debatten skall börja. Som alla närvarande har hört har jag förståelse för era skäl och jag beklagar att den här situationen har uppkommit. Jag hoppas att detta inte kommer att inträffa igen.
  

Talmannen


Ewa Hedkvist Petersen
Fråga nr 3 från (H-0229/01):
Angående: Stärk dialogen med Europas medborgare Europas medborgare är mycket intresserade av EU-frågorna. Detta har blivit uppenbart för mig som svensk i samband med de informella ministermötena i mitt land, nu senast i samband med telekommunikations- och arbetsmarknadsministrarnas möte i Luleå.
Som folkvalda Europaparlamentariker möter vi återkommande medborgarna i våra valkretsar. EU-kommissionen har sitt Dialog Europa där de regelbundet möter medborgare runt om i medlemsländerna. Rådets roll är mer komplicerad. EU-frågorna skall tävla med nationella angelägenheter i regeringarnas arbete samtidigt som rådet tar de stora besluten. Vi vet hur viktigt det är för förtroendet för EU, att rådet samtalar med människor om innehållet i Europapolitiken.
Mot denna bakgrund vill jag fråga följande:. Vad avser rådet göra för att stärka sin dialog med Europas medborgare om Europapolitiken, t.ex. i samband med ministermöten?

Danielsson
. Rådet är ense med den ärade ledamoten om att dialogen med EU:s medborgare måste förbättras i enlighet med vad som beslutades av Europeiska rådet i Nice i december 2000.
I bl.a. den förklaring som fogades till konferensens slutakt om unionens framtid erkänns behovet av att förbättra och övervaka unionens och dess institutioners demokratiska legitimitet och öppenhet för att föra dem närmare medlemsstaternas medborgare.
När det gäller rådets möten görs insatser för att diskussionerna skall bli öppnare och översiktligare. Detta sker genom offentliga debatter som bl.a. innebär att man genom direktsändningar via intern-TV eller, tyvärr mindre ofta, direkt via TV-stationer gör överläggningarna öppna för medier och medborgare. Man försöker också göra presskonferenser och pressmeddelanden alltmer informativa.
Andra positiva åtgärder för att öka medvetandegörandet av allmänheten handlar om att skapa bättre tillgång till information, både via konventionella kanaler och elektroniskt. I detta sammanhang förväntas rådet den 19 mars 2001 anta ett beslut om att offentliggöra vissa kategorier av rådets handlingar. Syftet är att offentliggöra så många av rådets handlingar som möjligt på Internet utan att invänta en efterfrågan från allmänheten. Detta beslut kommer att träda i kraft den 1 maj 2001.
En hel del görs alltså. Trots detta kommer givetvis rådet att fortsätta sin analys för att ytterligare förbättra dialogen med EU:s medborgare när det gäller rådets arbete.

Hedkvist Petersen
Jag tackar rådet för svaret! De beslut som fattas i EU är mycket viktiga för oss Europamedborgare, eftersom de påverkar vårt dagliga liv. Därför är det också viktigt, vilket rådet instämmer i, att medborgarna får ökade möjligheter att följa och värdera de politiska debatterna, så att de sedan kan gå till val. Deltagande i val är ju medborgarnas möjlighet att markera hur de vill att Europas utveckling skall se ut. Det är vi helt överens om.
Nu när mitt land, Sverige, innehar ordförandeskapet, blir detta naturligtvis än mer påtaligt för mig när rådets möten hålls ute i landet. Jag är naturligtvis nöjd med de åtgärder som rådet vidtar och med att arbetet med att analysera hur man kan öka öppenheten skall fortsätta. Man kan antagligen använda Internet och de elektroniska vägarna betydligt mer än vad som görs i dag. Debatter kan följas direkt inte bara i TV utan också via Internet. Detta är ett råd till rådet.

Rübig
Herr talman, mina damer och herrar! Dialogen med medborgarna är varje dag central för oss, och därför vore jag intresserad av att få veta vad rådet har för avsikt att göra för att föra förfarandet "Efter Nice" närmare medborgarna.
Man kan föreställa sig att man t.ex. på Internet inrättar egna chat rooms, där man sedan med en sökmotor kan hitta vissa frågor, så att medborgaren också kan klicka sig in på frågor som intresserar honom personligen. Jag tror att det också vore förnuftigt att man ställer debatter i parlamentet, i rådet men även i kommissionen till förfogande på respektive modersmål i form av video streams , så att det här finns möjlighet att bättre gå in i denna dialog. Kan ni tänka er att detta efter toppmötet i Lissabon skulle kunna vara en huvudsaklig verksamhet för det svenska ordförandeskapet?

Danielsson
. Den ärade ledamoten kanske noterade i förmiddagens debatt om unionens framtid att en av de många konkreta åtgärder som nu görs för att stimulera till ökad debatt är just öppnandet av en hemsida som skall hanteras av kommissionen, men till vilken rådet, medlemsländerna, parlamentet och alla intresserade kan lämna skriftliga bidrag.
Jag vet inte huruvida det är möjligt att som ledamoten föreslår utöka satsningen genom att också öppna ett chat room. Jag tycker dock att det är en intressant idé och jag åtar mig gärna att tillsammans med företrädare för kommissionen diskutera om den går att genomföra i praktiken.

Newton Dunn
Herr talman! Rådets ordförande nämnde ett kommande beslut om att offentliggöra vissa av rådets handlingar på Internet. Avser rådet att till fullo respektera ombudsmannens beslut, genom vilket, om jag förstår det rätt, alla rådets handlingar måste offentliggöras och inte bara vissa?

Danielsson
. Låt mig understryka att vi tycker - nu talar jag i ordförandeskapets namn - att ombudsmannens rekommendationer när det gäller offentliggörande av handlingar utgör ett mycket viktigt steg mot den ökade öppenhet som inte minst detta parlament starkt har arbetat för.
Det beslut som vi räknar med skall kunna fattas den 19 mars går inte så långt som ombudsmannen föreslår, utan får ses som ett steg på vägen. Det är ordförandeskapets varma förhoppning att man snarast möjligt skall kunna ta de ytterligare steg som krävs för att öka öppenheten. Vi kommer dock inte att nå riktigt ända fram den 19 mars; det skall jag villigt erkänna.

Talmannen


Jonas Sjöstedt
Fråga nr 4 från (H-0145/01):
Angående: Pass för svenskar vid resor inom Norden Den 25 mars 2001 går Sverige och de övriga nordiska länderna med i Schengensamarbetet. De nuvarande ID-korten i Sverige uppfyller inte kraven för identifikation enligt Schengenbestämmelserna. Ett nytt nationellt ID-kort i Sverige kan ersätta det svenska passet nästa år.
Men vad sker under mellantiden? Måste svenska medborgare efter den 25 mars 2001 medföra sitt pass vid resor i de nordiska länderna fram till dess att de erhåller det nya svenska ID-kortet?

Danielsson
. Rådet vill göra Sjöstedt uppmärksam på att Schengenbestämmelserna inte reglerar pass- och ID-kortsfrågan när det gäller EU-medborgare.
Enligt den nordiska passunionen, som ju en del av oss starkt värnar, har medborgare i de nordiska länderna rätt att resa inom de nordiska ländernas territorium utan att vara skyldiga att visa upp ett pass.
Anslutningsavtalen för Danmark, Finland och Sverige till konventionen om tillämpning av Schengenavtalet och avtalen mellan Europeiska unionens råd och Island och Norge om dessa staters associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket innehåller en bestämmelse, enligt vilken dessa avtal inte skall "utgöra hinder för samarbetet inom ramen för den nordiska passunionen i den mån detta inte står i motsatsställning till eller hindrar" tillämpningen av avtalen.
Därtill är det så att tillämpningen av Schengenavtalet varken står i motsatsställning till eller hindrar den nordiska passunionen. Efter det att de nordiska länderna har gått med i det praktiska Schengensamarbetet kommer medborgare i de nordiska länderna fortfarande att ha rätt att resa inom de nordiska ländernas territorium och övernatta på hotell, campingplatser osv. utan att vara skyldiga att visa upp ett pass. Tillämpningen av Schengenregelverket i de nordiska länderna innebär alltså inte någon skyldighet att visa upp ett pass. Följaktligen kommer svenska medborgare också efter den 25 mars 2001 att kunna resa inom Norden utan pass.

Sjöstedt
Utgångspunkten för min fråga är artikel 45 i Schengenavtalet. Där står det att den som tar in på hotell i annat Schengenland måste kunna legitimera sig och bevisa sitt medborgarskap, men den enda handling som en svensk medborgare har som påvisar medborgarskapet är passet.
Min fråga är om det finns ett formellt undantag från artikel 45 för Sverige i Schengenkonventionen, för det måste det väl göra i sådana fall.
Min andra fråga, om det inte finns något sådant undantag, är om det inte i sista hand är unionens myndigheter som avgör vilken typ av legitimationshandlingar som är godkänd.

Danielsson
. Jag anser nog att jag redan har svarat på den tilläggsfråga som Sjöstedt ställer. Det något komplicerade och långrandiga svar som jag gett bygger på en ganska ordentlig analys av läget. Den enkla slutsatsen är att det inte behövs något pass, så jag kan bara upprepa det. Som vi ser det är det alltså helt klart att tillämpningen av Schengenregelverket i de nordiska länderna inte innebär någon skyldighet att visa upp ett pass.

Trakatellis
Jag skulle vilja ställa följande fråga: Anser ni att en europeisk medborgares identitetshandling, med stöd av de europeiska gemenskapernas direktiv 68/360 och 74/148 men också med stöd av domstolens beslut i fallet Vincenzo Micheletti, bör innehålla uppgift om medborgarskapet eller ej? Utan uppgift om medborgarskap löper han nämligen risk att inte få stanna, vilket påpekades av vår kollega Sjöstedt är denna fråga jag vill ha ett klart svar på. Måste medborgarskapet anges eller ej?

Danielsson
. I vissa länder, bl.a. i Sverige, finns det i dag inte ett nationellt ID-kort som anger medborgarskapet. Regeringen överväger nu att införa ett sådant kort nationellt - som en service åt medborgarna och i viss mån givetvis också för att förenkla resandet.
Återigen: Vi anser att den nordiska passunionen helt klart inte innebär något krav på pass för nordiska medborgare vid resor inom de nordiska länderna.

Gahrton
Jag skall erkänna att ordförandeskapets svar i och för sig verkar vara ganska tydligt. Men jag har dels via danska tidningar, dels via den svenska publikationen Från Riksdag & Departement, och dessutom genom mitt medlemskap i SAS eurobonussystem, fått beskedet att pass skall tas med också efter Schengenavtalets ikraftträdande.
Därför har jag en kompletterande fråga - jag utgår från att det som ordförandeskapet sagt här stämmer, nämligen att det inte skall behövas något pass: Är man från ordförandeskapet beredd att se till att information sprids brett och effektivt - tyvärr läser nog inte alla protokollen från sammanträdena här - om att pass över huvud taget inte behövs efter Schengenavtalets ikraftträdande?

Danielsson
. Den ärade ledamoten Gahrton använder en vanlig debatteknik, nämligen att lägga saker i motdebattörens mun. Jag tyckte att jag var ganska tydlig.
Jag hävdade inte att det inte behövs pass för resor i allmänhet efter det att Sverige inträtt i Schengensamarbetet. Det jag talade om var reglerna för inre kontroll mellan de nordiska länderna, och det jag sade står jag givetvis för. Sedan är det, vilket Gahrton säkert förstår, omöjligt för mig att kommentera uppgifter i enskilda tidskrifter och publikationer. Det ligger inte inom ramen för ett ordförandeskap att göra det.
Vid varje viktig förändring av ett sådant slag som inträdet i det praktiska Schengensamarbetet är det givetvis angeläget att myndigheter och andra - i första hand de nationella myndigheterna - informerar medborgarna om konsekvenserna.
Jag kan försäkra ledamoten Gahrton att den svenska regeringen kommer att göra vad den kan för att se till att medborgarna är så informerade som möjligt. Det är dock en diskussion som bör föras utanför detta parlament.

Talmannen
Eftersom de behandlar samma ämne, kommer frågorna 5 och 6 att tas upp tillsammans.

Ulla Margrethe Sandbæk
Fråga nr 5 från (H-0147/01):
Angående: Införlivande av miljöaspekter i rådets arbete på utvecklingsområdet Vad har rådet (biståndsfrågor) för planer i samband med utarbetandet av en omfattande och sammanhängande strategi för att införliva miljödimensionen i sin politik, en strategi med ett antal indikatorer och en tidsplan för ytterligare uppföljning i enlighet med vad som efterlystes i slutsatserna från Europeiska rådets möte i Helsingfors?

Chris Davies
Fråga nr 6 från (H-0156/01):
Angående: Ministerrådets strategi för hållbar utveckling Vid Europeiska rådets möte med stats- och regeringschefer i Helsingfors i december 1999, blev nio ministerråd påminda om behovet av att till Europeiska rådets möte i Göteborg i juni i år utarbeta fullständiga strategier för hur en hållbar utveckling skall införas, inklusive indikatorer och en tidsplan för åtgärder.
Kan rådets ordförande ange hur arbetet i de nio ministerråden har framskridit till i dag, vad som kvarstår att göra för att fullborda uppdraget från Helsingfors, hur utvecklingen av de nio ministerrådens strategier kommer att offentliggöras från och med nu och fram till Göteborgsmötet samt på vilka grunder man kommer att bedöma de nio strategiernas kvalitet?

Danielsson
. En av hörnstenarna i det svenska ordförandeskapet är miljöfrågorna. Det är ju ett av de tre E:na som de ärade ledamöterna är väl bekanta med. Det arbetsprogram som vi har lagt fram på området visar förhoppningsvis den stora vikt vi fäster vid dessa frågor.
Inom ramen för sina regelbundna och kontinuerliga kontakter med Europaparlamentet har rådets ordförandeskap sedan Europeiska rådets möte i Cardiff 1998 informerat Europaparlamentet om läget i processen med att integrera miljöhänsyn inom andra relevanta områden av gemenskapspolitiken.
När det gäller den nuvarande situationen kommer alla relevanta rådskonstellationer att se över tidigare integreringsverksamhet som rapporterats till Europeiska rådet och att göra en uppdatering inför Europeiska rådets möte i Göteborg i juni i år. Denna verksamhet är på gång, och parlamentet kommer att informeras snarast möjligt.
I detta sammanhang kan det erinras om att processen med att integrera miljöhänsyn är ett komplicerat företag som täcker såväl lagstiftande verksamhet inom gemenskapen som överenskommelser av mer politisk art, som i de flesta fall utformas som rådets slutsatser. Enligt arbetsprogrammet kommer slutsatser på området att behandlas mer detaljerat vid ett antal möten under våren: i mars när det gäller fiske, i april när det gäller transport och jordbruk, i maj när det gäller energi, industri och utveckling, och i juni när det gäller den inre marknaden.
Slutsatserna från rådet (allmänna frågor) kommer också att läggas fram under våren. De slutsatser från Ekofinrådet som förelades Europeiska rådet i Nice betraktas fortfarande som giltiga. När det gäller strategin för rådet (allmänna frågor) väntar rådet på ett arbetsdokument från kommissionen som tillsammans med ett dokument från ordförandeskapet kommer att utgöra grunden för ett rådsbeslut som skall antas under våren.
När det gäller utvecklingsfrågor mera specifikt uppmanade rådet vid sitt möte i maj 2000 kommissionen att utarbeta en specifik strategi, med bland annat en tidtabell och resultatindikatorer som skulle göra det möjligt med en löpande uppföljning. För närvarande väntar rådet på detta meddelande från kommissionen, vilket kommer att tjäna som grund för de rådsslutsatser som skall antas den 31 maj 2001.
Det svenska ordförandeskapets arbetsprogram för utvecklingssamarbete innehåller en diskussion om en strategi för att integrera miljöhänsyn i utvecklingspolitiken. Syftet med denna diskussion är att utarbeta de slutsatser som skall antas vid rådets möte den 31 maj 2001, och där hänsyn tas till kraven i de s.k. Helsingforsslutsatserna.
Ordförandeskapet kommer att använda alla dessa bidrag som grund för att utarbeta en sammanhängande strategi där resultaten av miljöintegreringsprocessen sammanfattas, med förslag om hur de skall följas upp. Dokumentet kommer, tillsammans med alla bidragen, att läggas fram vid toppmötet i Göteborg.

Sandbæk
Herr talman, jag kan förstå på rådets svar att fisk kommer att behandlas vid en senare tidpunkt, men jag skulle ändå gärna vilja veta, huruvida det är troligt att det i Cardiffprocessen tas hänsyn till miljömässiga problem när det gäller externa aspekter av övrig EU-politik, som t.ex. den skada på miljön, som fiskeavtalen med de västafrikanska staterna medför. Jag skulle också gärna vilja veta om tanken är att använda några av de resurser, som rådet har bett kommissionen utvärdera, till att införliva Cardiffprocessen, och om man har tänkt sig att öka budgeten för att säkra detta införlivande. Dessutom vill jag gärna veta om man kommer att utveckla mer specifika integrationsindikatorer och samla in datauppgifter och använda den ad hoc-konsultation, som kommissionen genomförde i samband med utarbetandet av sitt meddelande, i rådets arbete. Och till sist skulle jag gärna vilja veta hur rådet har tänkt sig att övervaka och bedöma integrationsprocessens fortsatta utveckling.

Danielsson
. Arbetet med att slutföra slutsatserna för fiskeområdet pågår just nu. Såvitt jag på rak arm kan minnas finns inte de aspekter som den ärade ledamoten efterlyser med i de slutsatserna. Jag ber dock att få undersöka detta och återkomma med ett mer precist svar.
När det gäller budgetaspekter på detta arbete har det alltsedan Cardiffprocessen sattes i gång gjorts en löpande uppgradering av de resurser som används för detta arbete. Jag tycker nog att man kan säga att den höga ambition som finns i Cardiffprocessen i rimlig mån också fått en återspegling i form av något ökade resurser.
Frågan om utvärderingsmekanismer i den samlade strategin är mycket viktig och relevant. Det är just en av de aspekter som vi vill försöka få med i den samlade strategi som skall presenteras vid toppmötet i Göteborg. Jag vill poängtera att det inte är helt okomplicerat, men det är ordförandeskapets bestämda målsättning att denna samlade strategi för integrering av miljöhänsyn i olika sektorers arbete nu också skall innehålla en ordentlig uppföljningsmekanism, så att det blir möjligt för alla att löpande följa upp detta arbete.

Davies
Herr talman! Det är en svår uppgift att genomföra principerna om hållbar utveckling i praktiken, och jag tycker att rådsordförandens ord är uppmuntrande, men kan jag be honom att återgå till den fråga som jag ställde? Kommer de handlingar som kommer att utarbetas till rådets möte i Göteborg att innehålla tydliga och specifika indikatorer med vars hjälp ordförandeskapets och, förvisso, Europeiska unionens framtida arbetsinsats kan bedömas, liksom en tydlig och specifik tidsplan för när vissa mål skall uppnås, eller kommer vi att få se ytterligare en uppsättning tomma ord som uppfyller målen på goda föresatser men som i själva verket inte kan mätas mot vad som uppnås i praktiken?
Vi har en svensk miljökommissionär, och vi har nu ett svenskt ordförandeskap med ett starkt engagemang för miljön. Vi har höga förväntningar på er, och det är anledningen till att vi ställer höga krav.

Danielsson
. Jag är glad över de höga förväntningarna och kan lova den ärade ledamoten att vi skall göra vårt allra bästa för att leva upp till dem.
Jag upprepar att det är ordförandeskapets ambition att vara så precis som möjligt i detta arbete, att ha tidtabeller och klara uppföljningsmekanismer. Som den ärade ledamoten säkert håller med om, är detta olika svårt för olika politikområden. Det är lättare på vissa områden. På t.ex. energiområdet är det väldigt klart vilken typ av indikatorer som skulle kunna vara användbara. Däremot kan det vara svårare på andra områden, t.ex. när det gäller rådskonstellationer som Ekofin eller allmänna frågor. Ambitionen är dock att vara så precis som möjligt, för att det skall vara möjligt att granska inte bara vad kommissionen och ordförandeskapet nu åstadkommer utan även vad framtida ordförandeländer åstadkommer.

Talmannen


Marco Cappato, som ersätts av herr Dupuis
Fråga nr 7 från (H-0150/01):
Angående: Provisorisk enhet för rättsligt samarbete Rådet har inrättat en provisorisk enhet för rättsligt samarbete, som utgör embryot till Eurojust. Italien överväger att nominera Giancarlo Caselli, som var chefsåklagare i Palermo under perioden januari 1993 till juni 1999, till denna enhet. I det italienska parlamentet ligger flera obesvarade frågor från ledamöter som vill ha mer information om de minst 368 tjänsteresor som denne domare har gjort i samband med konferenser. Resorna har gjorts av andra skäl än tjänsteintresse. Bör inte rådet, för enhetens goda anseendes skull, innan man godkänner medlemsstaternas förslag till sambandspersoner, kontrollera att dessa personer har goda referenser, är hederliga och har visat prov på yrkesetik? Bör inte rådet avkräva medlemsstaternas regeringar alla uppgifter som krävs för att rådet skall kunna bedöma staternas kandidater (inbegripet eventuella initiativ i parlamenten när det gäller dessa personer) och samråda med Europaparlamentet.

Danielsson
. Jag kan fatta mig mycket kort: Detta är helt och hållet en fråga för medlemsstaterna, som har rätt att själva utnämna nationella medlemmar inom ramen för rådets beslut av den 14 december 2000.

Dupuis
Herr talman! Det förefaller mig vara ett lite klumpigt svar från rådet. Det är ett organ inom rådet, det är ett organ som inrättas inom ramen för rådet. Det kan självfallet, vilket blir allt vanligare, stå fullständigt utanför parlamentets kontroll, vara fullständigt mellanstatligt. Men jag tror inte att alla, åtminstone i detta parlament, herr rådsordförande, instämmer i den åsikten. Parlamentet skulle åtminstone vilja ha möjlighet till samråd i frågan och också veta vilka kriterier rådet antar, och inte bara medlemsstaterna. Eftersom det är ett organ inom unionen är kriterierna gemensamma för samtliga medlemsstater. Vilka är dessa kriterier när det gäller moralen hos de kandidater som skall inneha denna tjänst? Jag tror inte att det är en fråga som rör medlemsstaterna, det är inte en fråga som rör Sverige eller ett annat land, det är en fråga som rör alla, och jag skulle bli mycket glad för ett svar från rådet.

Danielsson
. Man kan ha olika uppfattning om huruvida det vore önskvärt eller inte att ha gemensamma kriterier. Nu råkar det dock vara så att även om det handlar om ett rådsorgan, är utnämnande av representanter helt och hållet en fråga för medlemsstaterna. Det vore därför att bryta mot gällande bestämmelser att på något sätt försöka hindra medlemsländerna från att själva utnämna nationella medlemmar.

Talmannen


Antonios Trakatellis
Fråga nr 8 från (H-0152/01):
Angående: Avskaffande av angivande av medborgarskap på identitetshandlingar och illegala naturaliseringar i Grekland Som ett resultat av de undersökningar som en kommitté har genomfört om de allmänna valen i Grekland den 9 april 2000, har det kommit fram att tusentals personer som inte var berättigade till grekiskt medborgarskap hade naturaliserats på illegal väg. Även en mängd andra oegentligheter uppdagades i samband med denna fråga. 5 000 fall av illegala naturaliseringar har redan upptäckts vid Moskvas konsulat och även diplomater har varit inblandade. Utrikesministeriet har gett order om att en administrativ undersökning under ed skall genomföras om den "naturaliseringverksamhet" som pågått sedan 1993. Trots att det är medlemsstaterna som uteslutande ansvarar för att bevilja och dra in medborgarskap och med tanke på att den grekiska regeringen försöker att avskaffa angivandet av medborgarskap på identitetshandlingar, vilket strider mot direktiven 68/360/EEG och 73/148/EEG, i vilka det bland annat uttryckligen krävs att medborgarskap skall anges, ber jag rådet att besvara följande:
Är detta förenligt med gemenskapens lagstiftning? Vilka åtgärder har rådet för avsikt att vidta för att åtgärda denna överträdelse mot bakgrund av att man inte kommer att kunna fastställa en persons medborgarskap och följaktligen inte heller kan kontrollera om personer från tredje land illegalt tar sig in och rör sig på medlemsstaternas territorium? Hur skall man inom EU ta itu med illegalt utfärdande av medborgarskap i en medlemsstat och i förlängningen av ett EU-medborgarskap? Vilka åtgärder kan man vidta för att undvika en sådan situation? Vad finns det för information om naturaliseringar i Grekland och övriga medlemsstater? Skulle det kanske vara lämpligt att överväga en tillnärmning av lagstiftningen om beviljande av medborgarskap i EU:s medlemsstater?

Danielsson
. Behörighet när det gäller förvärv och förlust av medborgarskap i en medlemsstat innehas av medlemsstaterna själva. Även om det finns direktiv som innehåller vissa regler om innehållet i och giltighetstiden för identitetskort och pass, framgår det tydligt av direktiven i fråga att det är medlemsstaterna som utfärdar identitetskort och pass till sina medborgare i enlighet med nationell rätt. Det ankommer på varje medlemsstat att vidta de åtgärder den anser lämpliga när det gäller att dra in sådana identitetskort och pass om det senare fastställs att innehavaren av passet eller identitetskortet inte är berättigad att behandlas som en medborgare i den staten.
Jag kan också upplysa om att rådet inte har begärt information om
naturaliseringsförfarandet i Grekland och att rådet inte heller har behörighet att ta ställning till en eventuell tillnärmning av lagstiftningen om förvärv av medborgarskap i medlemsstaterna. Såsom förklarats alldeles nyss, faller denna fråga under nationell behörighet.

Trakatellis
Jag skulle vilja rikta uppmärksamheten på det svar som kommissionen gav här i parlamentet i förra månaden. Den omständigheten att medborgarskapet inte anges i de grekiska identitetshandlingarna kan, enligt kommissionens svar, vara oförenlig med gemenskapsrätten och utgöra ett hinder för grekiska medborgares fria rörlighet på medlemsstaternas territorium, eftersom det strider mot fem direktiv. Jag kan hålla med er om att detta faller under medlemsstaternas behörighet, men det finns ju vissa regler. Vad säger ni? Är detta svar från kommissionen felaktigt? Kan man ta bort uppgiften om medborgarskap från alla grekiska identitetshandlingar, och är det över huvud taget möjligt att invånarna i Europeiska unionen kan ha identitetshandlingar som inte anger någonting, vare sig Europeiska unionen eller någonting annat, utan någon uppgift om medborgarskap? Kan ni svara mig på det?

Danielsson
. Jag har ingen anledning att på något sätt recensera det svar som kommissionen kan ha gett tidigare i denna fråga. Såsom rådets tjänstgörande ordförande kan jag bara upprepa det jag nyss sade till den ärade ledamoten, nämligen att detta i huvudsak är en angelägenhet för medlemsstaterna.

Talmannen
Fru Kinnock har dragit tillbaka fråga nr 9.

Pernille Frahm
Fråga nr 10 från (H-0159/01):
Angående: USA:s militära närvaro i Europa Den svenske försvarsministern, Björn von Sydow, har vid flera tillfällen den senaste tiden uttalat att den säkerhetspolitiska balansen i Europa är beroende av fortsatt militär närvaro från Förenta Staternas sida.
Delar rådet den svenske försvarsministerns uppfattning och anser rådet att NMD, US National Missile Defence, är positivt för den säkerhetspolitiska balansen i Europa?

Danielsson
. Rådets ståndpunkt när det gäller Förenta staterna uttrycks allmänt bl.a. i det uttalande som gjordes i Bonn den 21 juni 1999. Unionen och Förenta staterna meddelade då att de tillsammans kan befrämja sina gemensamma värderingar, sin gemensamma säkerhet och sin gemensamma välfärd på ett mer effektivt sätt än någon av dem kan på egen hand. I detta uttalande noterades också att dessa båda enheter tillsammans utgör en mäktig kraft när det gäller att anta de utmaningar som de står inför, t.ex. instabilitet inom regioner som är viktiga för dem båda och nya transnationella hot mot deras gemensamma säkerhet. Dessutom påpekades att den nya transatlantiska agendan, som undertecknades i Madrid i december 1995, har stärkt dessa enheters möjligheter att på en mer strukturerad grund hantera sina uppgifter i Europa, på båda sidor av Atlanten och på annat håll.
Om en europeisk säkerhets- och försvarspolitik noterades det mer specifikt i ordförandeskapets rapport till Europeiska rådet i Nice att Nato, när det gäller dess medlemsstater, förblir grunden för det gemensamma försvaret av dess medlemmar och kommer att fortsätta att spela en viktig roll vid krishantering. Det påpekades också att utvecklingen av den gemensamma europeiska säkerhets- och försvarspolitiken kommer att bidra till livskraften i en förnyad transatlantisk förbindelse.
När det gäller den andra delen av den ärade parlamentsledamotens fråga har flera medlemsstater som bekant uttryckt sina nationella synpunkter på USA:s planer för ett nationellt robotförsvarssystem. Ett antal medlemsstater har betonat hur viktigt det är att bibehålla den globala stabiliteten och bidra till nedrustning och icke-spridning genom en överenskommen ram för säkerhet. De har också betonat att det i denna fråga behövs fullständiga och öppna samråd mellan Förenta staterna och dess partner. Från amerikansk sida har man i sina senaste uttalanden bekräftat sitt åtagande i detta avseende.
Vid konferensen förra året om fördraget om icke-spridning av kärnvapen vidhöll unionen hur viktigt det fördrag om antiballistiska missiler, det s.k. ABM-fördraget, är som en av pelarna för strategisk stabilitet. Unionen underströk också att den vill bevara detta fördrag.

Frahm
Herr talman, jag förstod inte riktigt svaret på frågan om rådets syn på NMD (National Missile Defense, det gemensamma missilförsvaret). Jag har förstått att det är ett projekt, som går ut på att det efter hand skall utarbetas ett gemensamt europeiskt missilförsvar i samarbete med USA. Har rådet ingen som helst uppfattning härom? Så vitt jag förstår, vilar den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken på rådet, så det måste väl vara rådet, som skall ta ställning i denna fråga. Och det efterlyser jag alltjämt.

Danielsson
. Som den ärade ledamoten säkert är medveten om, finns det ett antal frågor inom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken som det råder skilda åsikter om. En av dessa frågor gäller just National Missile Defense. Det var därför jag framhöll att ett antal medlemsstater har kommenterat denna fråga, men någon gemensam hållning från unionens sida finns alltså inte.

Talmannen
Eftersom tiden för frågor till rådet har tagit slut, kommer frågorna 11 - 46 att besvaras skriftligen.
(Sammanträdet avbröts kl. 19.20 och återupptogs kl. 21.00.)

Reglering av den europeiska värdepappersmarknaden (fortsättning)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande muntliga frågor:
B5-0016/01 från Randzio-Plath för utskottet för ekonomi och valutafrågor till rådet om expertkommitténs slutrapport om regleringen av den europeiska värdepappersmarknaden;
B5-0017/01 från Randzio-Plath för utskottet för ekonomi och valutafrågor till kommissionen om expertkommitténs slutrapport om regleringen av den europeiska värdepappersmarknaden.

Villiers
Herr talman! Jag välkomnar varmt Lamfalussyrapporten och tillfället att kommenterar den, men jag skulle vilja börja med att föra till protokollet mina personliga tack till herr Bolkestein för att han har kommit hit i denna sena timme trots avbrottet. Jag vet att det uppskattas av alla mina kolleger.
Vi är alla medvetna om fördelarna med en inre marknad för finansiella tjänster, men jag skall nämna dem igen, eftersom de är så viktiga: billigare produkter för konsumenter, bättre avkastning för sparare samt enklare och billigare kapitalanskaffning för företag. Tyvärr är och förblir detta en önskan snarare än en verklighet. Ett av huvudskälen till att vi inte lyckas uppnå en sådan marknad är dåligt genomförande och inkonsekvent tolkning. Båda dessa faktorer kommer att hjälpas av Lamfalussys förslag, som är förståndiga och pragmatiska.
Vi behöver ytterligare försäkringar och garantier om öppenhet och marknadssamråd och om demokratisk tillsyn, men jag hoppas att vi och Europeiska unionens två andra institutioner kan finna ett sätt att få dessa förslag att fungera. Detta är ett viktigt politiskt tillfälle som inte bör försummas, och det gläder mig att höra att kommissionen anlägger en pragmatisk syn på sin initiativrätt.
Som Bolkestein förklarade i sitt inledningsanförande, oroar han sig inte över den föreskrivande kommitténs roll. Vi måste få se den sortens flexibilitet även från rådet sida, och om det är sant att rådet försöker inskränka Europaparlamentets begränsade roll i processen med kommittéförfarande enligt gällande regler, vilket är till föga hjälp och beklagligt. Alla tre institutionerna måste visa god vilja, göra uppoffringar och gå med på kompromisser, om denna uppläggning skall fungera, men det är ett pris som är väl värt att kämpa för, eftersom den inre marknaden för värdepapper kommer att innebära stora fördelar för de människor som vi är valda att företräda.

Medina Ortega
Herr talman! Jag ansluter mig till Villiers yttrande om kommissionär Bolkesteins närvaro i kammaren och jag anser att vi kan skatta oss lyckliga över att ha kommissionären här under en sådan kort debatt, och att han kan besvara våra frågor nästan omedelbart.
Jag uttalar mig inte som ledamot av utskottet för ekonomi och valutafrågor, utan som ledamot av utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden när jag stöder de uttalanden som parlamentsledamöterna Cox, Goebbels och Herzog har gjort. Vi har mycket riktigt problem med lagstiftningen. Vi är alla överens om att gemenskapslagstiftningen är mycket komplicerad, besynnerlig och invecklad, men anledningen till detta är det mellanstatliga förfarande som tillämpas för att anpassa normerna i avsaknad av ett regelrätt lagstiftande gemenskapsorgan som skulle kunna ha befogenhet att anta klara normer. Även om jag i grund och botten håller med Lamfalussy och expertkommittén, och det är nödvändigt att vi får en klar och snabbt fungerande gemenskapslagstiftning, kan vi ändå inte instämma i den lösning som detta leder till, eftersom den lösningen innebär fler kommittéer och att man i större utsträckning använder sig av det berömda kommittéförfarandet. I det här sammanhanget vill jag erinra om ett berömt citat vilket lyder såhär: "en kamel är en häst som ritats av en kommitté". Gemenskapslagstiftningen ser ut som en kamel med många pucklar, det är en "kamelliknande" lagstiftning. Med kommittéförfarandet som föreslås i Lamfalussyrapporten kommer vi att rita många fler kameler och vi kommer inte att skapa en lämplig lagstiftning.
Lösningen ligger därför inte i den här typen av förslag, i att fortsätta att insistera på kommittéförfarandet. Lösningen ligger i att skapa ett tydligt och klart lagstiftningsförfarande som gör det möjligt för parlamentet att utöva sina befogenheter på ett effektivt sätt. Men vad vi tvärt om är i färd med att göra är att låta regeringarna fortsätta leka med varandra och fortsätta rita gemenskapslagstiftande kameler.

Kauppi
Herr talman, herr kommissionär! Det måste vara rätt trist att lyssna till våra inlägg här så här sent på kvällen, i synnerhet när vi är så eniga. Det måste förekomma en massa upprepningar.
Även jag är av den åsikten att gruppen av vise män som leds av baron Lamfalussy har utfört ett sällsynt gediget arbete. De vises förslag formar en gemensam helhet och innehåller också praktiska, konkreta åtgärder för att förverkliga systemet. Inom politiken är det sällsynt med så klara presentationer och för det vill jag framföra mitt tack till gruppen.
Vi ledamöter av Europaparlamentet instämmer helt i uppfattningen att regleringen av värdepappersmarknaden måste bli effektivare och snabbare. Om vi inom de närmaste åren vill få fram en inre marknad på det finansiella området som verkligen fungerar, är detta krav berättigat. Vi kommer aldrig att nå de ambitiösa mål som ställdes i Lissabon om förnyelsearbetet för ett finansieringsmarknadsdirektiv tar tio år, vilket hittills varit kutym; se bara på exempelvis Ucits-direktivet (direktivet om fondföretag). Vi kan emellertid inte beskylla enbart parlamentet för bristerna i det nuvarande systemet. Parlamentet har tagit sin uppgift som det ena av Europeiska unionens lagstiftande organ ansvarsfullt och på allvar. Vi har, speciellt under den pågående valperioden, visat att parlamentets påverkningsmöjligheter och tryggandet av en tillräcklig demokratisk kontroll inte är i konflikt med kraven på snabbhet och effektivitet. Parlamentets huvuduppgift är att kunna identifiera de politiska kärnfrågorna, inte att syssla med petitesser. Därför är delegerandet av det tekniska lagstiftningsarbetet till den kommande kommittén inget utgångsproblem för oss. Cheferna utför inga sekreterarjobb, och sekreterarna inte chefernas. Vid ett gemensamt sätt för beslutsfattande är parlamentet och rådet chefer och alla övriga sekreterare. Det här urvattnar emellertid inte parlamentets - i klarspråk framförda - krav i form av den så kallade callback -mekanismen. Parlamentet måste få ha en juridiskt bindande rätt att återföra ett ärende till behandling ifall ärendena utvecklas i fel riktning.
Parlamentet är inte den enda institutionen som på det här viset vill hålla ryggen fri, även rådet har framfört ett motsvarande behov att trygga sin ställning genom den så kallade aerosol-klausulen. Ett system av det här slaget, där omsorgen om både parlamentets och rådets ställning beaktas, måste utformas utgående från Lamfalussys rapport.

Bolkestein
. (EN) Till att börja med skulle jag vilja besvara några av de saker som togs upp i eftermiddags.
Först av allt sade von Wogau att han välkomnar användningen av förordningar och även det brådskande förfarandet. Jag instämmer i hans uppfattning. Förordningar och ett brådskande förfarande skulle utan tvekan bidra till att påskynda lagstiftningen. Von Wogau sade att man i ett pilotprojekt kanske skulle kunna använda en pensionsfond, för att visa hur snabbt dessa förfaranden skulle kunna användas. Kommissionen skulle verkligen vilja se pensionsfondsdirektivet bli verklighet så snart som möjligt.
I vissa artiklar om den inre marknaden i fördraget står det emellertid direktiv och inte förordningar. Vi måste naturligtvis hålla oss inom fördragets gränser, så där fördraget säger "direktiv" kan vi inte använda förordningar. Men jag håller med parlamentet om att förordningar vanligtvis - dock inte alltid - är snabbare än direktiv.
Goebbels frågade om de nya förfarandena skulle påskynda lagstiftningen. Som jag har förklarat, skulle de det. Även kommittéförfarandet föreskriver korta tidsfrister och skulle följaktligen också påskynda hela processen. Goebbels frågade sedan om värdepapperskommittén skulle bestå av utrikesministrar. Jag är rädd för att jag inte kan besvara den frågan. Värdepapperskommittén är sammansatt av ombud som kommer från flera olika medlemsstater, och det är upp till medlemsstaterna att avgöra vem som företräder dem i den kommittén. Jag kan följaktligen inte kommentera detta. Som jag sade, kommer medlemsstaterna att utnämna sina egna företrädare. Vad som är viktigt är att dessa företrädare bör visa en sann europeisk anda, att de är beredda att arbeta nära tillsammans och att de är tekniskt kompetenta.
Jag kommer nu till frågan om öppenhet, som har tagits upp av ett antal parlamentsledamöter. Jag instämmer med alla dem som har betonat vikten av öppenhet genom hela lagstiftningsprocessen, och i rapporten av Lamfalussy och hans kolleger görs flera hänvisningar till behovet av öppenhet. Kommissionen stöder det helhjärtat.
Herzog sade att detta är ett klumpigt mellanstatligt förfarande och inte ett enda europeiskt tillsynsorgan. De förfaranden som föreskrivs i rapporten är inte mellanstatliga. Till exempel kommer värdepapperskommittén - som är en viktig kommitté i detta avseende - inte att vara en arbetsgrupp inom ramen för rådet. Den kommer att vara en föreskrivande kommitté i linje med beslutet om kommittéförfarande från 1999, och den kommer att ledas av kommissionen. Det rör sig således inte om en mellanstatlig kommitté. Lamfalussykommitténs beslut att inte föreslå ett enda europeiskt tillsynsorgan i detta skede är följden av en fullständig och grundlig samrådsprocess. Som man förklarar i rapporten, kan det vara nödvändigt att se på möjligheten med ett enda tillsynsorgan när hela förfarandet ses över år 2004, om den process som nu föreslås inte är tillfredsställande, men inte innan dess.
Låt mig nu svara på några saker som har tagits upp i kväll. Jag tackar Villiers och Medina Ortega för deras vänliga ord, fastän det för mig bara är naturligt att jag bör närvara här när ett område som hör till min portfölj diskuteras.
Medina Ortega sade att Europeiska unionens lagstiftning är invecklad, vilket är sant. Normalt finns det en regering och ett parlament. Vi har ett förhållande med tre parter: kommissionen, parlamentet och rådet. Det gör saken svårare. Det faktum att det finns 15 medlemsstater krånglar till förfarandet ytterligare. Han sade att hela systemet för att behandla verkställandeåtgärder enligt kommittéförfarandet är som hästen som formgetts av en kommitté som visar sig vara en kamel. Det fanns verkligen en kommitté, Lamfalussykommittén. Men hela idén med ett kommittéförfarande är att få igenom genomförandeåtgärderna snabbare. Det är ett syfte som jag stöder.
Jag måste emellertid säga att frågan om sekundärlagstiftning är mycket viktig. I många medlemsstater - i till exempel Tyskland och Nederländerna - finns det ett bestämt förfarande för att behandla sekundärlagstiftning, vilket Europeiska unionen saknar. Det finns ingen föreskrift i fördraget för att behandla sekundärlagstiftning på detta sätt. Parlamentet, rådet och kommissionen skulle göra klokt i att fundera över behovet av ett särskilt system för att behandla sekundärlagstiftning. Låt oss hoppas att vi, när hela denna process ses över år 2004, på samma gång kan se närmare på frågan om sekundärlagstiftning. Om vi då lyckas utarbeta en tydlig plan, kan den tas upp på den regeringskonferens som förhoppningsvis kommer att starta år 2004.
Kommissionen är tacksam för det stöd som Kauppi har gett Lamfalussykommitténs rapport. Vi håller med henne. Hon vill ha snabbare lagstiftning. Hon har rätt. Kommissionen vill ha det, Randzio-Plath vill ha det, alla vill ha det. Hon tog exemplet med fondföretag, som det tog lång tid att enas om. Som tur är har man nu nått en överenskommelse, men jag håller med Kauppi om att det har tagit mycket lång tid.
Centralt för hela denna diskussion är möjligheten att kunna dra tillbaka en fråga ("callback"mekanism), vilket parlamentet har krävt. Jag behöver inte förklara vad det innebär; alla vet det redan.
Kommissionen anser bestämt att vi bör finna en lösning inom ramen för fördraget - vilket betyder artiklarna 202 och 211 - och att vi bör hålla oss inom gränserna för beslutet om kommittéförfarande från 1999. Vi menar därför att vi inte kan bevilja parlamentet en möjlighet att kräva förnyad behandling av en fråga. Med det sagt vill jag be parlamentet att komma ihåg vad som ligger på bordet. För det första kommer kommissionen att till fullo beakta en resolution som godkänts av parlamentet. För det andra är det, som Cox sade i eftermiddags, parlamentet - och rådet - som avgör nivåernas räckvidd när det gäller genomförandeåtgärder. Om direktivet innehåller breda principer och verkställandeåtgärder och parlamentet inte håller med om en viss verkställandeåtgärd bör kallas det och delegeras till nivå 2, bör parlamentet säga det och ändra direktivet så att det säger att den särskilda genomförandeåtgärden bör upphöjas och ges status som allmän princip och därför behandlas på nivå 1. Det ligger följaktligen i parlamentets egna händer att avgöra skillnaden mellan allmänna principer och verkställandeåtgärder. Det är den andra punkten.
För det tredje, om parlamentet ansåg att kommissionen missbrukade systemet, vad tror ni då skulle hända nästa gång kommissionen lade fram ett förslag om ett visst direktiv? Parlamentet skulle då säkerligen kunna säga "Hör här! Ni lurade oss senast, den här gången kommer vi att vara mycket hårda mot er". Parlamentet kan alltså vara säkert på att det kan dra åt skruvarna nästa gång det behandlar ett direktiv inom ramen för denna plan. Kommissionen vet det. Så varför skulle kommissionen omintetgöra parlamentets önskningar genom att göra någonting som inte är fullt riktigt? Det är punkt nummer tre.
För det fjärde kommer hela processen att ses över år 2004, och den översynen - och det här är min femte punkt - kommer att ledas av övervakningskommittén, som är en interinstitutionell kommitté i vilken parlamentet kommer att delta med företrädare. Övervakningskommittén kommer inte att tiga om den anser att förfarandena missbrukas och att kommissionen ger sig själv för stor handlingsfrihet.
Min sjätte punkt är att parlamentet kan anta en resolution i vilken man säger att kommissionen är ultra vires, att den går längre än vad lagen tillåter. Återigen, kommissionen skulle till fullo beakta den åsikten och ompröva hela förslaget.
Dessa sex punkter bör dämpa oron - som jag förstår men som är obefogad - över att kommissionen inte skulle bry sig om parlamentets åsikt. Kommissionen kan inte och kommer inte att göra det. Jag anser därför inte att det finns några skäl för att vilja ha en möjlighet att kräva förnyad behandling av en fråga. Jag kan inte hitta något som stöder en sådan möjlighet i fördraget eller i beslutet om kommittéförfarande från 1999.
Slutligen har två parlamentsledamöter nämnt en sak som de anser har ägt rum i rådet, nämligen att rådet vill ha en starkare ställning för sig själv än vad som är förenligt med ett balanserat förhållande mellan de tre institutionerna. Jag kan inte tala för rådet. Rådets arbete är inte öppet och därför mycket svårt att uttala sig om. Men om det skulle förekomma något försök att sänka beslutskravet från kvalificerad majoritet till enkel majoritet, skulle det möta de starkaste invändningar från kommissionen. När allt kommer omkring nämns enkel majoritet så gott som aldrig i fördraget. Vi vet vad enhällighet är, och vi vet vad kvalificerad majoritet är. Enkel majoritet används kanske för procedurfrågor, men inte för några viktigare frågor. Kommissionen kommer följaktligen bestämt att motsätta sig varje rörelse i riktning mot sänkta krav i systemet för beslutsfattande från kvalificerad majoritet till enkel majoritet. Som jag sade, kan jag inte tala för rådet, och det är bara med stor motvilja som jag uttalar mig om en sak som kan vara sann men också osann.

Randzio-Plath
Herr talman, herr kommissionär! Ni har hänvisat till många möjligheter och omöjligheter. Som föredragande och ordförande i utskottet vill jag också gå in på den fråga som ni inte har besvarat och som med hänsyn till rätten till återkallande för oss som utskott är av central betydelse. Ingen vill för ögonblicket ändra fördraget. Det handlar om huruvida man inte kan finna en lösning inom ramen för 1999 års beslut om kommittéförfaranden. Varför kan inte artikel 6 kompletteras och en garanti ges till parlamentet, så att rätten till återkallande är säkrad också för den händelse, herr kommissionär, att kommissionen eller de andra organen inte skulle rätta sig efter Europaparlamentets idéer? Jag tror att det ändå skulle vara ett tillmötesgående från institutionernas sida, i enlighet med den lärosatsen att vi lever i en europeisk demokrati.

Bolkestein
. (EN) Herr talman! Tillåt mig att uttrycka kommissionens tacksamhet för Randzio-Plaths anmärkningar. Jag upprepar att kommissionen stöder sig på två särskilda artiklar i fördraget och på beslutet om kommittéförfarande. Jag granskar artikel 5 och artikel 8, mer än artikel 6, i beslutet om kommittéförfarande, men ser - tyvärr - inget utrymme för ett förfarande för att kräva att en fråga dras tillbaka ("callback"). Randzio-Plath hänvisade i eftermiddags till ett sådant förfarande eller en liknande åtgärd; hennes ord var i vilket fall av den innebörden.
Kommissionen är här för att försöka finna en balans, och om Randzio-Plath vill lägga fram ett nytt förslag, kommer kommissionen naturligtvis att lyssna på det, men, återigen, det måste vara inom ramen för beslutet om kommittéförfarande. Om Randzio-Plath eller någon annan ledamot i detta parlament sedan säger att det är dags att ändra beslutet om kommittéförfarande, har vi kommit utanför mitt område. Jag har inte befogenhet att i kväll uttala mig om möjligheten att ändra beslutet om kommittéförfarande, även om vi, om vi behandlar frågan om sekundärlagstiftning, också skulle kunna behandla kommittéförfarande. Det är emellertid ett stort steg, och jag anser inte att jag i kväll kan uttala mig om ändringar av denna känsliga och invecklade interinstitutionella balans.
Återigen, om Randzio-Plath vill lägga fram ett nytt förslag som vi kanske inte har behandlat, kommer vi självklart att granska det och försöka att vara positiva i vårt svar, dock förutsatt att det är inom gränserna för beslutet om kommittéförfarande.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag har i enlighet med artikel 42.5 i arbetsordningen mottagit ett resolutionsförslag1.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum imorgon kl. 12.00.

Den ekonomiska situationen i Europeiska unionen
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkande (A5-0082/2001) av von Wogau för utskottet för ekonomi och valutafrågor om den ekonomiska situationen i Europeiska unionen: förberedande rapport inför kommissionens rekommendation om allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken (2001/2008(INI)).

Karas
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Ni har redan nämnt att föredraganden, Karl von Wogau, inte kan vara närvarande. Han har ju också förklarat detta i sitt debattinlägg i samband med Lamfalussys betänkande. Den så nyligen gjorda förskjutningen av ämnena på föredragningslistan tillät honom inte att ändra sin planering så att han själv kan vara närvarande. Jag vill påpeka att Lamfalussys betänkande och även det nuvarande ekonomiska betänkandet enligt den ursprungliga varianten av föredragningslistan skulle behandlas under förmiddagen i dag, och att föredraganden redan för länge sedan kommit överens med medborgare i sin valkrets om en diskussion i kväll om de båda betänkandena. Jag vill ursäkta honom än en gång.
Jag skall försöka göra mitt bästa i det här sammanhanget och kan påpeka några punkter. För det första: Vi befinner oss trots allt i det sista året innan euromynt och eurosedlar införs. Europeiska unionens inre marknad blir därmed en äkta EU-hemmamarknad, åtminstone för medlemmarna i euroområdet. Tolv medlemsländer kommer att omfattas av denna EU-hemmamarknad med en gemensam valuta för alla medborgare och företag. Det är därför rätt och riktigt att man i detta sammanhang gör en noggrann analys av ekonomin i Europa. Det har redan berörts en gång i dag: Prognoserna för innevarande år och analysen av status quo är principiellt sett positiva, men innehåller naturligtvis några riskmoment, som jag också vill gå in på.
Som positivt kan, trots all kritik och alla förbättringsförslag, nämnas att vi har en relativt hög tillväxt av bruttonationalprodukten. Som positivt kan nämnas att arbetslöshetssiffrorna går tillbaka och att vi inom Europeiska unionen under de senaste åren har skapat 2,5 miljoner nya arbetsplatser. Det är positivt med förbättringen av de allmänna finanserna och den därmed sammanhängande reduceringen av inflationen, samt den prisstabilitet vi haft i flera år. Detta har vi på plussidan.
Men vi har två beståndsdelar som också bör påpekas och som kan ge anledning till oro: Det är å ena sidan konjunkturen i Förenta staterna. Tillväxten i Förenta staterna går tillbaka, vilket med tanke på de effekter en stark tillväxt i USA har på den europeiska handeln skulle kunna få en negativ effekt på EU:s ekonomi, varvid man också bör nämna som positivt att vi blir allt mer oberoende av den ekonomiska utvecklingen i Amerika, vilket också utgör ett positivt bokslut och ett positivt betyg för våra åtgärder.
En andra beståndsdel är stagnationen av ekonomin i Europa. I prognoserna räknas med en genomsnittlig tillväxt om 2,8 procent. Jag vill därför mycket tydligt säga att vi i dag också måste rikta en vädjan till alla medlemsstater att stärka reformviljan och utforma strukturåtgärder på ett hållbart sätt. Vi måste kritisera att konsolideringsansträngningarna i flera länder har kommit av sig. Jag påpekar bara att konsolideringsansträngningarna måste bedömas desto mer kritiskt eftersom flertalet länder fortfarande inte har uppfyllt de självpåtagna uppgifterna i stabilitets- och tillväxtpakten, trots den gynnsamma konjunkturen.
Ett andra område som bör tas upp är det faktum att vi måste gratulera ECB, eftersom den lugna handens politik har visat sig vara riktig. ECB måste fortsätta sin rätta kurs för stabilitet och får även i fortsättningen genomföra en oberoende europeisk stabilitetsinriktad politik.
Men vi har också några krav. Inflationssiffrorna måste under det andra halvåret hållas under 2 procent, och en balanserad avreglering av sektorerna telekommunikation, post, energi och järnvägar måste snabbt genomföras. Vi behöver ökade ansträngningar inom utbildnings- och yrkesutbildningsområdet. Vi behöver en ökad flexibilisering av arbetsmarknaden, och strukturreformerna på varu-, tjänste-, kapital- och arbetsmarknaderna måste påskyndas.
Herr talman, låt mig avslutningsvis säga följande: Den huvudsakliga frågan i Karl von Wogaus betänkande är också hänvisningen till gemensamma principer, som kan avledas från vår ordningsprincip om social marknadsekonomi, dvs. frihet och demokrati, konkurrens, prisstabilitet och hållbar tillväxt, subsidiaritet, solidaritet och privategendom liksom ansvar inte bara mellan arbetsgivare och arbetstagare, utan från bådas sida gentemot framtiden och därmed en vidareutveckling av den sociala marknadsekonomin till en ekosocial marknadsekonomi.

Mann, Thomas
Herr talman! Om knappt nio månader är vi där. Vi kommer att uppleva att en förmodligen hård euro föds, den kommer att se ljuset i en värld med ett reellt betalningsväsen. Våra medborgare kommer då äntligen att hålla den i handen. Dess anlag bådar gott: Den ekonomiska kraften i 12 av EU:s 15 medlemsstater, härtill låg inflation, minskande statsskulder och en historiskt gynnsam räntenivå. Den kommer att skyddas väl av Europeiska centralbanken i Frankfurt am Main - där är man väl bekant med stabilitet och har faktiskt gjort det som Othmar Karas nämnde, nämligen bedrivit den lugna handelns politik. Det betalar sig nu. Den som har hävdat sig mot svartmåleri, mot flera års undervärdering så som euron har gjort, den är värd att man nu investerar i den.
Fortfarande är läget bra i Euroland med mer än 2,5 miljoner nytillkomna arbetstillfällen på tre år, men med tanke på att konjunkturen försvagas i Förenta staterna rekommenderas försiktighet. Tillväxt- och investeringsförväntningarna korrigeras överallt nedåt. Exporten hotar att försvagas och problemen med finansiering av de sociala trygghetssystemen hotar att öka. Euforin över den nya ekonomin har i samband med kursförlusterna störtat ned i dyn. I dag visar det sig att till och med den gamla ekonomin inte på något vis är av i går. Låt oss förbereda oss strategiskt: Ekonomisk politik, valutapolitik och socialpolitik måste avstämmas mot varandra. Ramvillkoren för att bilda innovativa företag måste förbättras. Investeringar i informations- och kommunikationstekniken måste underlättas. I medlemsstaterna måste reformen av utbildnings- och yrkesutbildningsplanerna drivas klarare än någonsin. De bör i högre utsträckning inriktas på utmaningen från den nämnda nya tekniken och den rörlighet som blir allt mer nödvändig. Genom högre kvalifikationer uppnår man en bättre sysselsättningsförmåga, särskilt i det av oss alltid beskrivna kunskapssamhället. Det handlar också om att permanent säkra en effektiv social trygghet. Detta återigen är bara möjligt när finansieringen av detta står högt upp på agendan för de politiskt ansvariga.
Till dagordningen för arbetsmarknadens parter hör bibehållande av arbetstillfällen för äldre, skapande av ytterligare jobb och del i företagets vinst för arbetstagare. Den sociala marknadsekonomin, som Karl von Wogau alltid förespråkar, återspeglas i hans utmärkta betänkande. Vi i PPE-ED-gruppen har enhälligt röstat för det. Hit hör avreglering och solidaritet, konkurrens och jämställdhet och tillväxt, som tar hänsyn till miljön. Den sociala marknadsekonomin är ju mer än en ren tillväxtmodell. På grundval av denna samhällsmodell skapas den av Karl von Wogau alltid prognostiserade hemmamarknaden Europa, och den har en framtid!

Katiforis
Herr talman, herr kommissionär, värderade kolleger! Det är med viss förvåning jag hör att euron föds om nio månader. Jag har ett intryck av att euron redan har fötts, och det är allt tur, för ni kan föreställa er vad som skulle ha hänt bland de europeiska ekonomierna, om de euroepiska valutorna hade fortsatt att konkurrera med varandra under den rådande depressionen, som har sin upprinnelse i Förenta staterna. Detta emellertid sagt inom parentes.
Som föredraganden nämner, var år 2000 ett positivt år för den europeiska ekonomin, såväl i fråga om utvecklingstakt som i fråga om sysselsättning. Ingenting är naturligtvis fullkomligt i denna fåfängliga värld, och föredraganden påpekar att prisindex, för andra året i följd, kommer att överskrida 2 procent, det stabilitetskriterium som uppställts av Europeiska centralbanken, men detta överskridande är inte så allvarligt att det föranleder någon särskild oro. För egen del skulle jag anse det viktigare att framhålla situationen på arbetsmarknaden. Trots att det gjorts och fortfarande görs vissa framsteg, uppgår arbetslösheten till 8 procent, vilket är en oacceptabelt hög nivå i en marknadsekonomi med socialt ansvar, vars principer enligt vår föredragande - och jag håller med honom - måste vara vägledande för vår politik. Mot den bakgrunden finner jag det anmärkningsvärt att föredraganden, när han räknar upp kännetecknen för den sociala marknadsekonomin, inte tar med den fulla sysselsättningen i sin förteckning, trots att föredraganden kommer från ett land där företagens samarbete med arbetstagarna, som jag tror, har nått längre än i något annat land i Europa, vilket förvisso hedrar den tyska ekonomin och det tyska samhället.
För egen del, herr talman, anser jag att den fulla sysselsättningen måste vara A och O för ett modernt samhälle. Inte, som man skulle kunna tro, av ideologiska skäl, som i och för sig är välgrundade, utan av konkurrensskäl. En ekonomi blir inte konkurrenskraftig vare sig genom att hålla nere kostnaderna eller genom att ha tillgång till avancerad teknik. Konkurrenskraften hos en ekonomi avgörs av om den, i jämförelse med andra, utnyttjar sina produktionsresurser. Om detta inte sker, blir ekonomin heller inte konkurrenskraftig. Den fulla sysselsättningen, och inte bara den utan en ökning av den vuxna befolkningens förvärvsfrekvens till 60 procent för kvinnor och 70 procent för män, är därför inte bara ett socialt krav, det är framför allt ett ekonomiskt krav, som står i centrum för den politik som toppmötet i Lissabon tillkännagav och, som jag hoppas, kommer att upprepas vid nästa toppmöte i Stockholm.
Det är viktigt att vid alla tillfällen påminna oss själva och Europas medborgare om att vår union har gjort en enorm ekonomisk satsning för att uppnå den ledande ställning inom världsekonomin som den förtjänar. Denna satsning bygger på de tre elementen "kunskapsekonomi, full sysselsättning och förnyelse av socialstaten". Dessa tre element utgör en enhet, de stöder varandra och uttrycker just sambandet mellan den sociala solidariteten och ekonomins konkurrenskraft. På samma sätt som det inte kan finnas någon effektiv solidaritet utan konkurrenskraft, så kan heller inte konkurrenskraften klara sig utan att vila på den sociala solidaritetens fasta grund.
Vår föredragande framhåller teknikens betydelse för ekonomisk framgång. Jag anser att man bör fästa lika stor vikt vid de sociala faktorerna: lika möjligheter, rättvis inkomstfördelning, bekämpande av extremt ojämn fördelning av rikedom och fattigdom. Och, värderade kolleger, om vi på det globala planet, i den mån vi har kunnat utöva något inflytande, hade förmått marknaderna till en viss självkontroll, så skulle vi kanske inte ha hamnat i den ekonomiska kris som i dag hotar oss i Förenta staterna. Jag vet inte hur det var på Wall Street, när börsen stängde, men vid middagstid var kurserna fallande, och det finns en risk att också vi dras in i en lågkonjunktur. Vi bör akta oss för de extrema yttringarna av en icke-social ekonomi. Om vi vill ha en social ekonomi, måste vi ge den ett verkligt innehåll, den måste bygga på solidaritet och på bekämpning av spekulation, för enbart med ord kan vi inte åstadkomma någonting.

Gasòliba i Böhm
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Jag vill börja med att å den liberala gruppens och mina egna vägnar gratulera vår kollega von Wogau till hans betänkande, vilket vi stöder. Betänkandet handlar om en fråga som även om den är mycket viktig - de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken är en viktig fråga - ändå är ett substitut för vad vi egentligen ville uppnå. Vi har alltid hävdat att i eurons Europa, måste vi ha en autentisk och väl underbyggd inriktning för vår ekonomiska och monetära politik. Det är välkänt att den för närvarande utformas genom förbindelser mellan Ecofin och kommissionen med deltagande av parlamentet. Självklart är de allmänna riktlinjerna en grundläggande beståndsdel men - och jag betonar återigen detta - för oss är de fortfarande ett substitut för en verklig ekonomisk och monetär politik på Europeiska unionens nivå med möjligheter att agera på ett mer direkt sätt.
Av de olika aspekter som behandlas i von Wogau-betänkandet skulle jag vilja betona tre stycken som ur vårt liberala perspektiv är särskilt viktiga. Den första berör avregleringsprocessen inom sektorer som telekommunikationer, postväsendet, järnvägen och så vidare. Dessa måste fortsätta, eftersom det inom dessa sektorer fortfarande kvarstår hinder för höjda konkurrensnivåer och en bättre fungerande inre marknad. En konsekvens av denna process skulle också bli att arbetet med att uppnå en bättre fungerande europeisk inre marknad och att avlägsna hinder inom denna skulle slutföras, vilket Bolkestein med all rätt efterlyser. Och inom denna bättre fungerande inre marknad - parlamentet har redan godkänt detta i och med antagandet av mitt betänkande om strukturella reformer och avreglering - är det särskilt viktigt att säkerställa en djupgående reform av arbetsmarknaderna. Detta är en oumbärlig beståndsdel för en bättre anpassning till det europeiska samhällets ekonomiska och sociala behov i första hand, och i andra hand för att vi skall tillgodose vårt behov av högre produktionsnivåer för att kunna konkurrera på internationell nivå.

Markov
Herr talman! Det stämmer att den europeiska ekonomiska tillväxten under de senaste åren sett solid ut. Den huvudsakliga orsaken till detta är den export som påbörjats till det amerikanska dollarområdet, tack vare konjunkturen där och den svaga euron. Alltså skulle en ledande princip lyda: En svag euro är bra för ett exportinriktat näringsliv och därmed bra för Europa. Det stämmer att den europeiska inflationen, på grund av ökade oljepriser som förhandlas på dollarbasis, med dryga 2 procent ligger under stabilitetskriteriet för att införa euron. Alltså måste en ledande princip vara att en svag euro är dålig för den europeiska ekonomin. Här ser man motsägelsen när näringspolitiskt handlande reduceras till fiskalpolitik.
Det stämmer att arbetslöshetssiffrorna har sjunkit under det senaste året. Men det stämmer också att arbetslösheten i mål 1-regionerna inte har sjunkit, eftersom det där knappast finns något exportorienterat näringsliv. Vi har alltså inte någon konvergens, utan en fortsatt divergens, dvs. en samhällsklyfta som fördjupas. Det stämmer att investeringarna under de senaste åren har stigit. Men det stämmer också att den huvudsakliga delen gjorts som rationaliserings- och inte som utvidgningsinvesteringar, och att det allmännas investeringar i infrastrukturen har gått tillbaka.
Vad har detta att göra med framtidsorienterad ekonomisk politik? Det finns inga förslag i betänkandet om att stärka frågan om den inre marknaden, om de speciella förhållandena för de små och medelstora företagen, om att stärka regionala ekonomiska kretslopp, om europeisk skatteharmonisering, om att omsätta sysselsättningstoppmötet från Lissabon i verkligheten, utan i stället finns det avreglering, privatisering, sänkning av den sociala standarden, upphävande av de solidariskt finansierade sjuk- och pensionskassorna. Von Wogaus betänkande bör inte godkännas!

Ilgenfritz
Ärade herr talman! Utvecklingen av den europeiska ekonomin kan fortfarande betecknas som god. Men vi vet också att vi egentligen har förväntat oss mer. Mindre glädjande är att inflationen åter kan överstiga 2-procentsgränsen och att investeringarna skulle kunna gå tillbaka från 5,3 till 4,9 procent av bruttonationalinkomsten. Av den anledningen måste vi fortfarande se till att de viktiga europeiska målsättningarna - stöd till de små och medelstora företagen, minskning av byråkratin, sänkning av de alltför höga avgifterna - också genomförs på ett konsekvent sätt.
Men vi måste också satsa på våra utbildningssystem och reformera dessa, så att vi inte faktiskt också måste känna av den hotande bristen på specialister. I slutändan kan en ekonomisk utveckling bara betecknas som framgångsrik om man därigenom också lyckas sänka de alltför höga arbetslöshetssiffrorna i Europa.

Trentin
Herr talman, herr kommissionär! I kommissionens betänkande om den ekonomiska situationen i unionen år 2000 och delvis också i von Wogaus betänkande understryker man att eurons instabilitet, också enligt de finansiella marknaderna, åtminstone till en del har berott på att regeringarna i euroområdet inte tillräckligt har samordnat sina åtgärder för att främja en politik för ekonomisk tillväxt och ökad sysselsättning.
Å andra sidan kan man inte lägga hela ansvaret på Europeiska centralbanken för att den inte vid sidan av inflationsbegränsning har prioriterat tillväxtstimulans och full sysselsättning när den fastställer räntesatserna.
I detta läge blir det uppenbart att vi snabbt måste införa ett riktigt förstärkt samarbete mellan de tolv länderna i euroområdet, för att ta ett kvalitativt språng i samordningen av finanspolitiken och den ekonomiska och sociala politiken och - som toppmötet i Lissabon ville - komma ifrån den strikta sektorsuppdelningen som begränsar socialpolitikens funktioner till enbart insatser som innebär en sista utväg.
På detta sätt skulle vi också kunna göra en samordnad definition av Ekonomiska och monetära unionens deltagande i beslutsfattande institutioner som Internationella valutafonden och Världsbanken och dessutom av euroområdets förbindelser med tredje land, särskilt med länder som tillverkar råmaterial och energi: exempelvis skulle en långsiktig överenskommelse med oljeproducenterna, med maximipriser i euro, inte bara vara möjlig utan också önskvärd.

Herzog
Herr talman! Det här är inte någon speciellt spännande debatt. Varför? Man får intrycket att Europeiska unionen är mycket passiv. Vi har rörelserna på världsmarknaden, vi har Förenta staternas politik och vi granskar allt detta. När man tittar på dessa händelser är vi långtifrån att ha en ekonomisk politik, vi har ingen doktrin för offentlig ekonomi i Europa och vi är därför lite förpassade, skulle jag vilja säga, till ordets ministerium.
Tillåt mig att göra tre kommentarer. För det första: den konjunkturdiagnos som lagts fram av centralbanken och kommissionen skulle faktiskt kunna sammanfattas lite grann genom stagnationen i världen, även om tillväxtindikatorerna är bra för oss under de kommande månaderna, för de arton närmaste månaderna, och sporrar oss inte att agera.
Vi lider stor brist på initiativ för att förstärka den potentiella, och kanske den effektiva, tillväxten inom europeiska unionen. Jag för min del skall starkt betona behoven av offentliga och privata investeringar, de samlade förseningarna när det gäller forskning och utbildning. I stället för detta tar betänkandet tyvärr upp den antiinflationistiska besattheten som man också hittar i centralbankens tal, och misslyckandet med Galillei-projektet skulle vara något katastrofalt.
För det andra: vi har sagt att den sociala politiken var nödvändig för att stärka tillväxten. För att använda Emilio Gabaglios ord har man intrycket att det skett en slags urspårning mellan Lissabon och Stockholm. Vi måste konkretisera vår strävan att utveckla kunskap och kompetens inom Europeiska unionen, genom ett iögonfallande initiativ.
För det tredje: vi talar om en snabbare balanserad avreglering. Diskussionen har bara börjat mellan konkurrens och tjänster av allmänt intresse. Jag är övertygad om att den inre marknaden inte kommer att avslutas utan att skyldigheter med tjänster i allmänhetens intresse införs på gemenskapsnivå. Jag hoppas att de närmaste månaderna kommer att visa att jag har fel.

Solbes
. (ES) Herr talman! Jag tackar von Wogau så mycket för hans betänkande, och herr Karas för hans presentation, samt er alla för era inlägg.
Detta år har debattförfarandena om de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken för första gången ändrats till följd av Lissabonförfarandet och ni har själva haft möjlighet att framföra parlamentets ståndpunkt om denna debatt, och det är den debatten som till en början måste hjälpa oss att staka ut denna ekonomiska politik, vilket en del av er, bland andra Trentin, har nämnt och som vi inte fäster tillräcklig vikt vid.
Vi kan från kommissionens sida hålla med om de grundläggande kriterier som betonas i betänkandet, både punkt 1 och punkt 2, vilka handlar om den sociala marknadsekonomin och om en ekonomi som grundas på demokrati, prisstabilitet, hållbar tillväxt, subsidiaritet, solidaritet och så vidare, målsättningar som vi delar helt och fullt.
Jag håller också med om att den nuvarande situationen är betydelsefull, eftersom det nu är mindre än 300 dagar kvar till dess att euron införs. Jag vill emellertid som alltid betona att vi många gånger blandar ihop införandet av sedlar och mynt den 1 januari nästa år med den introduktion av euron som skedde den 1 januari år 1999, och som har gett oss klara fördelar och positiva resultat, vilket en del av er har nämnt.
Ett av dessa positiva resultat är till exempel det goda ekonomiska resultat som Europeiska unionen uppvisar för närvarande. Det är sant att vi inte kan nöja oss med detta, eftersom detta goda ekonomiska resultat emellertid har vissa dolda brister som förorsakas av externa faktorer, en viss bristande ambition i budgethänseende, och som framför allt kan medföra vissa risker, huvudsakligen på grund av hur vissa ekonomier utvecklas, som till exempel den nordamerikanska.
När det gäller denna konkreta punkt vill jag emellertid betona att euron även skyddar oss från avsaktningar i de externa ekonomierna utanför Europeiska unionen. Kommissionens ståndpunkt, som fortfarande är relativt optimistisk när det gäller Europas tillväxtprocess under år 2001, grundas på att det i Europa för närvarande fortfarande finns ett klart uttalat förtroende för konsumenter och producenter på historiska nivåer, att arbetstillfällena fortsätter att öka mycket klart, att inflationen nått sitt tak, och i det här sammanhanget anser vi att de politiskt ansvarigas skyldighet framför är att upprätthålla den ekonomiska expansionen på kort sikt. Vi insisterar därför på vår vision i denna fråga som går ut på att vi måste fortsätta att upprätthålla en budgetpolitik som inriktas på att uppnå jämvikt i de offentliga finanserna. Vi anser även att lönepolitiken måste stå i samklang med en icke-inflationsdrivande tillväxt och med en klar ökning av antalet arbetstillfällen samt att den ekonomiska och monetära politiken måste behålla sin jämvikt gentemot prisstabiliteten. Detta skulle otvivelaktigt underlätta vår ekonomiska och monetära politik i den mån att vi då skulle få en sammanhängande skattepolitik och en ökad avreglering av marknaderna.
Några av er har betonat problemet med sysselsättningstillfällen som en grundläggande faktor. Detta är utan tvivel en nyckelpunkt. Därför framhåller vi - vilket vi har gjort i våra rapporter inför Stockholmsmötet - att unionens tillväxtpotential måste ökas. I vår rapport om revisionen av unionens ekonomi för år 2000, analyserade kommissionens tjänsteavdelningar effekten av utgifterna och produktionen inom informationstekniken och de fördelar som dessa sektorer kan ge när det gäller en möjlig ökning av vår tillväxtpotential.
De strukturella reformerna - Gasòliba nämnde dessa - är naturligtvis en grundläggande punkt, men det finns även andra brister som måste betonas. För det första, i Lissabon lade vi tonvikten på kunskapsekonomin som en grundläggande nyckelfaktor. Om vi vill gå framåt i den riktningen, måste vi även skapa ett fördelaktigt klimat för investeringar i den privata sektorn, i forskning och utveckling och ny teknik. Vi måste även förbättra forskningen och öka yrkeskunskapen inom området för ny teknik.
De strukturella reformerna är en av de frågor som vi brukar ta upp. Vi har utan tvivel gjort framsteg, och det framgår också av betänkandet om allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken för år 2001, men vi får inte nöja oss med dessa framsteg.
Kommissionen fortsätter att betona nödvändigheten av fortsatta framsteg på de här områdena, och som ni vet lade kommissionen så sent som i går fram nya förslag för att gå framåt med avregleringen av energimarknaden. Vi är medvetna om att vi måste försöka uppnå en jämvikt mellan avreglering och reglering för att uppnå de bästa ekonomiska resultaten i den här processen. Vi håller även med om att det är nödvändigt att gå framåt i alla avseenden för att uppnå effektivare och mer integrerade finansmarknader. Ni har just haft en debatt med Bolkestein om nödvändigheten att sätta igång de förfaranden som den så kallade Lamfalussykommittén har utarbetat. Dessa förfaranden inriktas otvivelaktigt på att öka takten i avregleringsprocessen av de finansiella tjänsterna, men enligt vår åsikt är detta inte tillräckligt, utan vi anser att man även måste gå framåt när det gäller riskkapital och förbättringen av det europeiska riskkapitalet.
Arbetsmarknaden är en annan grundläggande faktor om vi vill öka sysselsättningen. En bättre kombination av skattereformer och socialförsäkringssystem kan helt klart ha en positiv inverkan på den arbetsföra befolkningen, och skulle även skapa bättre jämvikt mellan löner och produktivitet på lokal nivå, förbättra sysselsättningsgraden i vissa områden och medföra en ökad rörlighet för arbetskraften och en bättre arbetsorganisation.
En annan faktor som vi anser vara viktig och som enligt vår åsikt inte betonas tillräckligt i betänkandet är problemet med hållbara offentliga finanser på lång sikt. De problem som är förknippade med den åldrande befolkningen kommer att bli en av de grundläggande frågorna och för att ta itu med detta är det uppenbart att vi måste vidta åtgärder när det gäller den offentliga skulden och att vi måste förbättra läget på arbetsmarknaden genom att uppnå en ökad aktivitet, en ökad sysselsättningsgrad särskilt för kvinnor och äldre arbetstagare, vilket också kan bidra till att motverka en del av de negativa effekterna. Likaså kommer reformer av de nuvarande socialförsäkringssystemen i syfte att göra dessa sammanhängande med sysselsättningen att bidra till en hållbar modell.
Jag tackar er alla för era inlägg, kommentarer och positiva bidrag till betänkandet, och vi kommer att ta hänsyn till dessa när vi utformar vårt förslag till allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken för nästa år.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Swapkontrakt och framtida räntesänkningsavtal
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkande (A5-0071/2001) av Kauppi för utskottet för ekonomi och valutafrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av rådets förordning (EG) nr 2223/96 för omklassificering av betalningar som grundar sig på swapkontrakt och framtida räntesäkringsavtal (KOM(1999) 749 - C5-0018/2000 - 2000/0019(COD)).

Kauppi
Herr talman! Som ni har förstått, är det inte precis någon intensiv debatt om denna fråga i parlamentet i dag. När jag fick detta betänkande i januari 2000, trodde jag att det skulle gå ganska lätt. Tyvärr gjorde det inte det. Så snart vi inlett diskussionen i parlamentet, meddelade företrädare för kommissionen och rådet att det fortfarande kunde finnas vissa problem i rådet angående detta i huvudsak tekniska initiativ. Efter att ha tagit till mig rådets oro, beslutade jag mig för att lägga fram vissa ändringsförslag till kommissionens förslag, i syfte att kunna uppnå ett brett samförstånd vid första behandlingen. Jag hoppas att dessa ändringsförslag stöds i morgon av de andra politiska grupperna.
I detta förslag till förordning behandlas omklassificering av betalningar som grundar sig på swapkontrakt och framtida räntesäkringsavtal. Detta gör det möjligt att göra pålitliga bedömningar av statliga budgetunderskott inom ramen för förfarandet vid alltför stora underskott. Det är av yttersta vikt att informationen om medlemsstaternas räkenskaper är jämförbar. Att kunna jämföra denna information är ett av villkoren för att man skall kunna göra en ekonomisk samordning inom unionen. Den ojämförbara arbetslöshetsstatistiken är ett av de mer kända exemplen. Olika sätt för att sammanställa, beräkna och dokumentera uppgifter om arbetslöshet, gör att det blir svårt att göra jämförelser mellan medlemsstaterna. Det försvårar också samarbetet. Tillgången till pålitliga jämförelser av statistisk information om räkenskaperna ökar också öppenheten inom våra offentliga förvaltningar. Öppenhet är allt vi begär i parlamentet.
Vi har ett talesätt i Finland som beskriver tre olika nivåer av lögn. Dessa nivåer är: lögner, stora lögner och statistik. Jag hoppas att vi i Europaparlamentet kan förhindra att detta kommer att gälla för statistisk information inom unionen.
Kommissionens förslag skapade i inledningsskedet en viss oro i rådets arbetsgrupp. Huvuddelen av delegationerna uttryckte reservationer om den föreslagna omklassificeringen, eftersom den kunde resultera i förändringar av storleken på det statliga budgetunderskottet inom ramen för förfarandet vid alltför stora underskott. Den föreslagna ändringen skulle resultera i att effekterna av swapkontrakt och framtida räntesäkringsavtal, som utfärdas av de myndigheter som förvaltar den nationella statsskulden, inte beaktas vid beräkning av nettoskulder och nettoutlåning inom offentliga sektorn.
Jag kan i stort sett stödja kommissionens förslag, som ändrats enligt rekommendationer från nationella statistiker och rådets arbetsgrupp. ECB har också godkänt detta system med två definitioner, även om man föredrar rättsliga instrument med endast en definition för viktiga statistiska indikatorer. Att inte beakta swapkontrakt och framtida räntesäkringsavtal vid beräkning av underskott enligt förfarandet vid alltför stora underskott, skulle resultera i en onödig begränsning av de nationella skuldförvaltarnas marknadsaktivitet. Swapkontrakt, framtida räntesäkringsavtal och andra finansiella derivatinstrument, kan i vissa fall sänka kostnaderna för statens upplåning, och är alltså att betrakta som användbara verktyg vid skuldförvaltning.
Jag införde separat hantering av swapkontrakt och framtida räntesäkringsavtal, och banar därmed vägen för samförstånd under första behandlingen av denna fråga. Min personliga åsikt är att jag inte vill ha en andra behandling av denna fråga, eller uttala mig om den igen i kammaren.
Jag hoppas att man snabbt tar itu med frågan, inte bara under sammanträdet i morgon, utan även i rådet. Frågans tekniska karaktär borde göra detta möjligt.

Solbes
. (ES) Herr talman, ärade kolleger! Jag tackar fru Kauppi för hennes arbete och för hennes förklarande uttalande. Jag förstår hon har mött tekniska svårigheter i sitt arbete och att det har varit komplicerat, men det handlar i grund och botten om en fråga som jag skulle säga är relativt enkel: att förändra kriterierna för räkenskapssystemet - vilket hon också mycket riktigt har sagt - för swapkontrakt och framtida räntesäkringsavtal.
Det finns naturligtvis argument både för och mot denna förändring, men det är ett faktum att införandet av det nya konceptet och ändringen av ENS 95 i syfte att anpassa vårt system till de kriterier som i dag är allmänt fastställda, medförde problem eftersom beräkningssystemet för den offentliga sektorns underskott ändrade de siffror vi hittills räknat med, vilket medförde att dessa beräkningar inte blev korrekta. De nationella riksgäldskontorens förslag är att vi fortsätter med det föregående systemet när det gäller förfarandet vid alltför stora underskott i den offentliga sektorn.
Ur kommissionens synvinkel är detta en godtagbar ståndpunkt, eftersom det vi skulle göra i annat fall är att ändra det föregående systemet.
Vad vi talar om är inte relevanta och statistiska lögner. Vi talar helt enkelt om att tillämpa olika kriterier för olika målsättningar. Enligt vår åsikt innebär denna fråga inte några större svårigheter och leder till och med till en högre grad av samordning. På lång sikt måste vi säkert börja fundera på en harmonisering mellan de båda koncepten, men för närvarande anser vi att det är bättre att behålla kriterierna för alltför stora offentliga underskott som de är.
I det här sammanhanget vill jag även säga att de ändringsförslag som föredraganden har kommit med är fullständigt godtagbara för kommissionen.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

EU:s stöd till och övervakning av val
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkande (A5-0060/2001) av Fava för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om kommissionens meddelande om EU:s stöd till och övervakning av val (KOM(2000) 191 - C5-0259/2000 - 2000/2137(COS)).

Fava
. (IT) Herr talman, herr kommissionär, ärade ledamöter! Först och främst skall det sägas att vi instämmer i den anda som genomsyrar detta meddelande från kommissionen om EU:s stöd till och övervakning av val, det vill säga att principen att stödja verkliga demokratier inte bara är en etisk fråga utan också ett villkor för en hållbar utveckling och en varaktig fred, unionens uttalade mandat vid tillämpningen av fördragen och grunden för vår utrikespolitik.
Jag skulle vilja tillägga att den också är någonting mer: ett åtagande som inte är formellt, men som är mödosamt och som inte kan reduceras bara till principuttalanden utan skall byggas under med ett konsekvent och konkret politiskt handlande. Detta är således Europeiska unionens och Europaparlamentets roll vad gäller stöd till och övervakning av val, om man anser att fria val är en nödvändig förutsättning för demokrati.
Två förordningar från rådet 1999 utgör den rättsliga grunden för att omvandla vår roll till ett substantiellt engagemang. På vilket sätt? Det fordras en konsekvent politisk strategi.
Hittills har vi samlat på oss åtta år av klart generösa insatser för stöd till och övervakning av val, ofta med utmärkta resultat: jag tänker på Zimbabwe och Ryssland. Dessa insatser var dock tillfälliga och därför är vi mycket positiva till kommissionens meddelande, som ger oss en konsekvent politisk strategi.
Ett annat nödvändigt steg är att utöka denna strategi till att omfatta alla faser i insatserna, i den övervakning som sker före och under valen, eftersom den demokratiska processen är en process som inte bara fullbordas på valdagen utan via det samband som erfordras mellan valstöd och utvecklingsstöd. Det krävs organiserade förbindelser med internationella organisationer, med icke-statliga organisationer och med det civila samhället, inte genom den delegering vi ofta bekvämt nog har gjort utan snarare genom verkliga politiska medlingsinsatser.
Med vårt betänkande har vi försökt ge följande bidrag: först och främst parlamentets roll. Detta parlament får inte på några villkor - och mindre än någonsin just i detta sammanhang - betraktas som en notarie som tillkallas för att godkänna en valprocess eller kvaliteten hos en valprocess.
Vår legitimitet, vår funktion, är politisk och att vi är företrädda i unionens övervakningsdelegationer kan vara ett mervärde för Europeiska unionen - just på grund av vår politiska funktion. Det är alltså bra om Europaparlamentet medverkar i alla faserna, också i de faser som föregår själva valövervakningen i snäv mening och det är önskvärt att Europeiska unionens delegationer leds av en parlamentsledamot där förhållandena så medger. För övrigt har vi utmärkta erfarenheter: jag tänker på vår före detta kollega Schori, som ledde delegationen i Zimbabwe.
Det är ute på fältet som vi kan skapa oss en roll och bli synliga politiskt och jag tror att detta vore en tillgång inte bara för parlamentet utan för hela Europeiska unionen.
En annan grundläggande punkt: det fordras en institutionell samordning mellan Europaparlamentet, kommissionen och rådet. Vi har föreslagit en mekanism för permanent samråd, vilket vi tycker är att föredra framför en överenskommelse mellan institutionerna. Det senare är ett mera tungrott system som kräver mycket mer i form av tid och administration. Vi har, på förslag av några kolleger, tänkt oss ett halvårsschema som möjliggör en konstant övervakning av händelseutvecklingen och tar hänsyn till att de upptrappningar som den politiska historien i dag leder till är mycket våldsamma.
Vi föreslår att det inom kommissionen skapas en valenhet försedd med erforderlig personal. I ett av våra ändringsförslag kräver vi särskilt att personalresurserna överensstämmer med den uppgift kommissionen har att lösa.
Enligt vår mening fordras det en annorlunda och större flexibilitet när det gäller kriterierna för Europeiska unionens insatser. Förstagångsval respektive regionala val är kanske inte tillräckliga parametrar för att avgöra när det är lämpligt att ingripa: vi tänker på fallet med Peru, där vi deltar i valövervakningen, och där det verkligen inte är det första valet som hålls. Visst krävs det flexibla bedömningsnormer, fria och rättvisa val är två koncept som inte helt fångar upp de krav som parlamentet och Europeiska unionen sätter i centrum för sina övervakningsinsatser.
Allt detta är inte stelbenthet utan stränghet: en nödvändig stränghet eftersom det under de senaste åren har saknats en stränghet i beslutsfattandet och i inriktningen. Dessutom består strategin av regler och mål.
Avslutningsvis anser vi - liksom för övrigt också kommissionen - att demokrati är en process och inte någonting man väljer på en dag. Vi vet att den verkliga demokratin i många länder börjar byggas upp från valdagen och framåt. Vi skulle vilja fortsätta att vara närvarande och ställa våra resurser till förfogande. Dessa är inte bara ekonomiska resurser utan också våra erfarenheter av demokrati och vårt politiska engagemang.

Kinnock
Herr talman! Jag inleder med att instämma i vad min kollega Fava har sagt. Under våra förhandlingar i denna fråga har vi haft ett mycket gott samarbete. Han har hela tiden förstått vikten av ett starkt utvecklingsperspektiv, eftersom hälften av EU:s övervakningsdelegationer har besökt utvecklingsländer. Och Europeiska unionen - i egenskap av en multinationell organisation bestående av 15 utvecklade demokratier - har uppenbarligen en plikt, såväl som en viktig roll när det rör de globala initiativen för främjande av demokrati, hållbar utveckling och fredlig utveckling.
Jag välkomnar detta meddelande från kommissionen, vilket ger nödvändig klarhet i dessa frågor och en verklig fokusering på hur Europeiska unionen skall gå vidare för att göra dessa saker bättre i framtiden. Den springande punkten, som Fava har sagt, är att det helt enkelt inte räcker att hålla periodiskt återkommande val, för att i alla lägen garantera demokrati. Val handlar inte bara om en ögonblicksbild under en viss dag; det som står på spel är hur vi täcker hela valförfarandet.
Här ligger tyngdpunkten i det betänkande vi diskuterar i kväll. Det är nödvändigt att varje form av utlåtande från Europeiska unionen inte av misstag legitimerar, främjar eller på något sätt stöder olika former av tveksamma valförfaranden. Frasen "fria och rättvisa" bör undvikas: Det är en laddad vokabulär som media alltid hänsynslöst riktar in sig på efter alla val. Som Europeiska unionens företrädare i Kambodja, blev jag mycket medveten om hur komplicerad denna fraseologi var. Det är också mycket viktigt för oss att betona behovet av att stödja inhemska övervakningsgrupper. I dessa ingår de nyckelpersoner i utvecklingsländerna som förstår de sociala, politiska och kulturella frågor som vi, när vi störtar dit för att övervaka valen, kanske inte är medvetna om.
Rörande parlamentet: Vi rekommenderar att parlamentet inrättar en valsamordningsgrupp, som kan reagera på ett mycket snabbare och effektivare sätt. Jag vill också fråga kommissionen om vilka resurser, särskilt när det rör personal, som kommer att tilldelas för denna viktiga uppgift som går ut på att uppnå målen för detta mycket viktiga meddelande.
Till sist vill jag säga att Europaparlamentet är en viktig aktör i samband med unionens initiativ för att täcka valen. Vår trovärdighet står på spel här, och jag välkomnar den möjlighet som kommissionen ger oss till att slå fast en mycket tydlig och delad vision om Europas roll i den demokratiska processen över hela världen.

Maij-Weggen
Herr talman! Först och främst min uppskattning, även för min grupps räkning, för kommissionens meddelande och för betänkandet och resolutionen om detta av kollega Fava. Det är bra att Europeiska kommissionen har belyst Europeiska unionens politik rörande stöd till och övervakning av val, och lagt fram förslag till en bättre strategi och modernisering av denna politik. Alltför ofta har det varit fråga om ad hoc-politik med hastigt sammansatta delegationer där unionens inflytande och synlighet har varit ringa. Fanns detta inflytande och denna synlighet, då berodde det för det mesta på att Europaparlamentet hade fått ledningen för en delegation - jag tänker exempelvis på det förträffliga arbete som kollega Gahler uträttade i Zimbabwe och kollega Cushnahans arbete nyligen. Därför är också kollega Favas betänkande så viktigt: det bygger bland annat på Europaparlamentets stora erfarenhet, och det är en av anledningarna till att betänkandet får ett brett stöd från vår grupp. Alla våra ändringsförlag har godkänts i utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik, och därför har vi inte heller lagt fram några nya ändringsförslag. Men jag vill ändå göra ett par påpekanden för att tydligt markera vår ställning.
Vi stöder inrättandet av särskilda valövervakningsenheter vid Europeiska kommissionen och vid parlamentet. Dessa enheter skall inte enbart vara inriktade på själva valet, utan också på den period som föregår dem, eftersom det ofta är mycket viktigt att veta om kandidater och partier får en rättvis chans före valet. Jag vill i detta sammanhang hänvisa till omvalet av president Museveni i Uganda nyligen: sedan dess har det väl tydligt framgått att hans motkandidater absolut inte fick någon rättvis chans att föra någon kampanj. I detta sammanhang begriper jag för övrigt inte varför föredraganden och Kinnock föreslår att stryka meningen "valrörelsen är ett demokratiskt uttryckssätt för politisk mångfald och bör organiseras i överensstämmelse med internationellt erkända normer" i ändringsförslag 1. Jag förstår verkligen inte vad det ska vara bra för, och därför stöder vi inte heller ändringsförslaget.
Min andra punkt är att det krävs goda förberedelser för observatörer, så att alla deltagare känner till vilka problem de kan vänta sig i det land som de skall åka till. Det är naturligtvis möjligt via elektronisk post och Internet, men det skulle också vara bra med förberedande diskussioner. Vidare bör delegationerna företrädesvis domineras av parlamentsledamöter och vara tillräckligt stora för att kunna bilda sig en god uppfattning om det val som hålls på platsen. Delegaterna måste i god tid resa till det ifrågavarande landet för att också kunna orientera sig om förberedelserna inför valet. Ledningen bör företrädesvis föras av en prominent parlamentsledamot eller tidigare parlamentsledamot med tillräckligt stor auktoritet för att också kunna ge lite motvikt åt exempelvis president Carter, för ibland verkar det som om det bara är han som räknas. Naturligtvis är det också nyttigt och nödvändigt att det finns ett väl fungerande samarbete med andra organisationer, som exempelvis Europarådet och OSSE.
Slutligen måste Europeiska unionen överväga gemensamma valobservatörsdelegationer, exempelvis med parlamentsledamöter från AVS-länder, i synnerhet om det rör sig om ett AVS-land. Det kan förstärka delegationens styrka och trovärdighet, och det är ju det saken gäller.
Än en gång, herr talman, vi uppskattar kommissionärens rapport, vi uppskattar föredragandens betänkande, och vi hoppas politiken på detta område verkligen kommer att förbättras inom kort tack vare detta betänkande.

Salafranca Sánchez-Neyra
Herr talman! Jag vill börja med att gratulera herr Fava till hans betänkande, i vilket han enligt min mening tar upp grundläggande faktorer för att samordna Europeiska unionens externa åtaganden och göra dem mer synliga. Jag anser att valövervakningar och valstöd utgör en mycket viktig del i understödjandet av Europeiska unionens insatser till förmån för de mänskliga rättigheterna, de demokratiska friheterna, de demokratiska värderingarna och rättstatsprincipen.
Det är mycket viktigt, vilket Fava har uttryckt mycket väl, att vi inte ser valövervakningsprocesserna som isolerade åtgärder, utan ser hela sammanhanget. Medborgarna uppmanas vid vissa tillfällen att uttrycka sin önskan i valurnorna, men demokratin byggs upp varje dag. Därför anser jag att Europeiska unionens insatser måste inriktas på en demokratisk stabilitet på lång sikt i utvecklingsländerna genom effektiv finansiering av relevanta program, i vilka kommissionen har en grundläggande roll.
Herr talman, jag vill mycket kort uppehålla mig vid Europaparlamentets roll i dessa processer. I punkt 9 i resolutionsförslaget i Favas betänkande, påtalas det enligt min åsikt mycket träffsäkert att dessa uppdrag helst bör ledas av ledamöter av Europaparlamentet. Detta på grund av tre grundläggande skäl: för det första på grund av att Europaparlamentet kan bidra med särskilda erfarenheter, kunskaper och visioner eftersom alla ledamöter av Europaparlamentet har valts i öppna och demokratiska valprocesser i respektive medlemsstat; och för det andra för att Europaparlamentet legitimerar vårt integreringsprojekt, och jag därför anser att Europaparlamentet är mycket väl kvalificerat för att företräda Europeiska unionen - till och med bättre lämpat skulle jag vilja säga - än vad de nationella parlamenten är; och för det tredje eftersom Europaparlamentet till syvende och sist är en av de två grenarna av budgetmyndigheten.
Europeiska unionen är den största bidragsgivaren till utvecklingsprocesser runt om i världen och jag anser därför att det tillkommer Europaparlamentet att delta i sådana här processer. Därför, herr talman, hoppas och önskar jag att Favas betänkande om kommissionens meddelande om EU:s stöd till och övervakning av val bidrar till att förbättra effektiviteten, synligheten och samordningen i Europeiska unionens externa åtaganden.

Van Hecke
Herr talman! Tyvärr är fria och rättvisa val fortfarande ingen självklarhet i många länder. Framför allt i Afrika är valen ofta förenade med hotelser, våld, bedrägerier eller utmanövrering av rivaler med hjälp av en grundlagsreform, som i Elfenbenskusten nyligen. Således är det mycket meningsfullt att skicka observatörer, men det kan också innebära risker. Observatörer kan manipuleras och spelas ut mot varandra. De kan användas som alibi för att legitimera en regim som har kommit till makten på ett oegentligt sätt. Till följd av det måste man iaktta största möjliga försiktighet, såväl innan man fattar beslutet att skicka observatörer som på plats när man kontrollerar och rapporterar. Nu improviseras det fortfarande i alltför hög grad. Personer skickas ut utan att de är tillräckligt väl informerade, utan att känna till bakgrunden eller utan att de talar det officiella språket. En obligatorisk briefing i förväg är således ett minimikrav. Dessutom är det nödvändigt med närmare samarbete mellan de olika observatörsgrupperna. Ofta kommer också observatörerna för sent och ger sig av för tidigt. En stor del av manipulationen sker på förhand genom fiffel med röstregister eller genom att oppositionen åläggs förbud att arrangera möten. Ibland spårar processen ur i efterhand när en statschef vägrar att acceptera valresultatet, som i Togo. En liten kärntrupp långtidsobservatörer kan här innebära en lösning. För att allt detta skall vara meningsfullt måste det naturligtvis också ske något konkret efteråt med observatörernas rapporter. I det förgångna har det tyvärr hänt alltför ofta att ekonomiska eller strategiska intressen har gått före demokratiska och människorättsliga intressen. Låt oss hoppas att kommissionens meddelande och kollega Favas utmärkta betänkande följs upp och att de kommer att leda till ett mer samstämmigt och konsekvent uppträdande gentemot odemokratiska regimer.

Cushnahan
Herr talman, herr kommissionär! Jag kände mig hedrad när kommissionär Patten frågade mig om jag ville leda EU:s valövervakningsuppdrag i Sri Lanka. Det var en utmanande uppgift, och jag vill berömma alla medlemmar av den grupp som jag hade nöjet att leda och samarbeta med. Jag vill också påpeka vilket gott samarbete och stöd jag fick från chefen för EU:s delegation, Ilkka Uusitalo, alla chefer vid EU:s diplomatiska beskickningar, såväl som från Sri Lankas regering och landets oppositionspartier och, i synnerhet, valkommissionären.
Grundat på mina erfarenheter där, skulle jag vilja ta upp ett par saker i samband med Fava-betänkandet och kommissionens meddelande, av vilka jag hälsar båda varmt välkomna. Trovärdigheten hos slutrapporten efter ett övervakningsuppdrag i EU:s regi, kommer till stor del att vara beroende av dennas uppfattade och faktiska oberoende. Det är absolut nödvändigt att varken den ansvariga valövervakaren eller någon från gruppen följer en politisk dagordning i förhållande till det land man övervakar. Delegationen måste ständigt agera på ett oberoende sätt och uppfattas som om man gör det. Detta innebär att gruppens okränkbarhet aldrig får äventyras genom åtgärder som kan tolkas som stöd till något politiskt parti eller grupp eller icke-statlig organisation. Dessutom, samtidigt som det är viktigt att övervakningsgruppen bör rådfråga lokala diplomatiska beskickningar från EU, måste den vara oberoende i förhållande till dessa, och de diplomatiska beskickningarna får inte påverka landsmän eller övervakningsgruppen som helhet. Jag hade turen att erfara detta i Sri Lanka.
Det är också önskvärt att EU-gruppens sammansättning inte bara drar nytta av ungdomlig idealism och entusiasm, utan också får ett avsevärt djup och en bas som grundas på erfarenhet. En sista fråga jag vill ta upp är att värdet av ett valövervakningsuppdrag minskar väsentligt om det inte sker någon uppföljning. Om man i slutrapporten efter uppdraget drar slutsatsen att det fanns allvarliga brister i samband med genomförandet av valet och gör rekommendationer om hur dessa kan undvikas i framtiden, måste rådet och kommissionen agera och båda måste vara beredda att använda sanktioner inom EU:s handelspolitiska områden och när det rör biståndet, för att åstadkomma detta.

Patten
. (EN) Som Fava sade i sitt utmärkta inledningstal, utgör demokratiska val de nödvändiga grunderna för en hållbar utveckling, såväl som, naturligtvis, för en hållbar demokrati och pluralism. Unionen stöder, och har för avsikt att stödja - som ett nyckelelement i vår utrikespolitiska strategi - valförfarandena i länder som befinner sig i en övergångsfas till en mer mogen demokrati.
Kommissionens meddelande om EU:s stöd till och övervakning av val, var ett svar på en begäran från parlamentet, och talen i kväll har visat att vi svarade på rätt sätt med de rätta iakttagelserna och argumenten. Meddelandet utformades för att förbättra våra insatser inom hela detta område. Den fall-för-fall-metod som tidigare tillämpades var - enligt den allmänna uppfattningen - inte längre godtagbar. Man uppfann alltför ofta hjulet på nytt och rollerna blandades också alltför ofta ihop.
Kommissionen vill att alla tre institutionerna engagerar sig fullständigt i unionens stöd till demokratisering, så jag välkomnar verkligen detta betänkande. Det är ett användbart komplement till meddelandet som belyser Europaparlamentets unika mervärde som Europeiska unionens eget demokratiskt valda organ. Jag vill särskilt kommentera ett par frågor som tagits upp i betänkandet.
Låt mig för det första göra några kommentarer om samordning och information inom Europeiska unionens institutioner, som jag anser vara absolut nödvändiga. Jag skulle verkligen välkomna ett antagande av lämpliga arrangemang inom Europeiska unionens institutioner, för att stärka vår samordning och för en bättre definition av våra roller och vårt ansvar, inbegripet inrättandet av en parlamentarisk valsamordningsgrupp. Vår samordning bör inledas med en bestämning av Europeiska unionens prioriteringar, grundad på ett meningsutbyte om en valkalender som kommissionen nu är i färd med att utarbeta. Vi kan inte och bör inte övervaka eller stödja alla val. De mänskliga och ekonomiska resurserna är begränsade, och många länder har inte behov av stöd utifrån. Det är alltså nödvändigt att prioritera och parlamentet bör bidra i detta avseende. En återkommande diskussion - kanske varje halvår - som föreslås i betänkandet, skulle vara mycket välkommen.
Innan vi beslutar oss för hur och om vi skall övervaka ett specifikt val, har det blivit kutym att genomföra undersökningsuppdrag. Vi kommer att informera andra institutioner om deras slutsatser, för att se till att parlamentet deltar på ett tidigt stadium, som man föreslår i betänkandet. Sådana uppdrag kommer att bestämma övervakningens karaktär. Just som betonas i betänkandet och meddelandet, så är val inte några endagsevenemang. Övervakning av valförfarandets olika stadier - registrering, nominering, röstning, rösträkning och besvärsmöjligheter - är nödvändigt.
Kommissionen är inte intresserad av valturism. Normalt sett inleder en del av Europeiska unionens valövervakningsdelegation sitt arbete minst fem eller sex veckor före valdagen. Personerna i själva kärnan av delegationen måste vara erfarna och inneha lämplig teknisk kunskap. Det är helt enkelt väldigt förnuftigt att ledamöter från denna kammare deltar i valövervakningsuppdragen. Kommissionen har förstått att Europaparlamentarikerna, eftersom de är folkvalda företrädare, har ingående kunskap om valfrågornas alla aspekter.
Kommissionen vill i detta avseende samarbete fullt ut med parlamentet och, om så önskas, integrera valfri parlamentarisk delegation i Europeiska unionens valövervakningsuppdrag. Denna skulle också delta i utbildning, information, rapportering och användning av observatörer. När de deltar i uppdragen skall naturligtvis observatörerna följa Europeiska unionens uppförandekod för genomförande av valövervakning och den allmänna principen om att Europeiska unionens företrädare måste uttala sig samstämmigt. Chefsobservatören skall alltså vara den enda talesmannen för EU:s valövervakningsdelegation.
Kinnock frågade hur vi hade tänkt att fullfölja detta arbete inom kommissionen. Vi håller just nu på att slutföra en omstrukturering av uppgifter mellan byrån för samarbete EuropeAid, generaldirektoratet för bistånd och mitt eget generaldirektorat för yttre förbindelser. Idén är att - för varje val vi övervakar - inrätta en valgrupp som består av alla berörda generaldirektorat och tjänsteavdelningar. När väl omstruktureringen har slutförts, avser vi att informera parlamentet om den exakta uppgiftsfördelningen och vi är, naturligtvis, beredda att tillhandahålla en personalförteckning, som Kinnock har uppmanat oss till.
Jag anser att de fall under den senaste tiden, då ledamöter av detta parlament, t.ex. Schori och Cushnahan, utsetts till chefsobservatörer varit oerhört framgångsrika och att de bör upprepas. Det är viktigt att Europeiska unionens åtgärder syns. Detta sker på bästa sätt om man genomför ett effektivt och fackmässigt uppdrag. Chefsobservatören bör emellertid ha tillräckligt med mediavett och politisk erfarenhet.
Det är också viktigt med hållbarhet. Demokratistöd är, som parlamentet helt riktigt påpekar, en långsiktig process. Kommissionen anser att delegationernas rekommendationer måste införlivas i utvecklingsstrategierna och i vår politiska dialog med det aktuella landet. Sri Lankas president kommer t.ex. att träffa ordförande Prodi och mig senare under veckan. Vi kommer att uppmana henne till att genomföra de rekommendationer som gjorts av flera valövervakningsdelegationer, inbegripet den som leddes av Cushnahan, framför allt att en verkligt oberoende valkommissionär engageras. Målet bör vara att främja förändringar och skapa förmåga, så att internationell övervakning blir onödig.
När det rör samordning med andra organisationer och skapande av inhemsk förmåga, vill jag betona att Europeiska unionen har arbetat med många internationella organisationer och icke-statliga organisationer om stöd till och övervakning av val, och vi avser att använda samma metod framöver.
Parlamentets betänkande behandlar ett oerhört viktigt ämne. Europeiska unionen företräder framförallt demokrati och de värden som omfattas av rättssäkerhet, pluralism och medborgerliga fri- och rättigheter. Vi vet alla att demokrati och demokratisering - på vilket vår biståndspolitik främst grundas - handlar om mer än bara val. Men korrekt hållna och fritt genomförda, är valen ett nödvändigt, om inte tillräckligt, villkor för demokrati. Det måste alltså vara rätt för denna europeiska union, som allt mer och helt riktigt betraktas som en av demokratins bastioner i världen, att göra mycket större ansträngningar för att främja fria och rättvisa val i länder där de rättigheter som vi alltför ofta tar för givna, fortfarande är bräckliga eller hotade.
Jag vill återigen gratulera herr Fava till hans betänkande, genom vilket han ger förnuftiga och värdefulla råd om hur vi kan prestera bättre resultat inom detta område. Vi ser fram emot att ha ett mycket nära samarbete med parlamentet för att gå vidare med detta arbete, och jag vill återigen berömma de Europaparlamentariker som redan spelat en sådan viktig roll när det gäller att försöka se till att demokratiseringen blir verklighet i länder över hela världen.

Gemensam strategi avseende Ukraina
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0083/2001) av Väyrynen för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om Europeiska unionens gemensamma strategi för Ukraina (C5-0208/2000 - 2000/2116(COS)).

Väyrynen
. (FI) Herr talman! Europeiska rådet godkände unionens strategi gentemot Ukraina i Helsingfors i december 1999. Nu, drygt ett år senare, kan vi konstatera att strategin i princip är riktig. I betänkandet som godkändes av utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik ger vi bara förslag om hur strategin skall förverkligas och kompletteras.
I betänkandet har jag utgått från samma generella ståndpunkt som Oostlander intog i sitt betänkande om grunderna för unionens politik gentemot Ryssland. I betänkandet kritiseras följaktligen Ukraina för brister i hur bland annat demokratin, människorättsfrågorna, yttrandefriheten och marknadsekonomin förverkligats. I betänkandet rekommenderar jag att unionen intensifierar samarbetet så att Ukraina kunde lösa dessa problem.
Ukraina är emellertid helt olikt Ryssland. Ukraina har en central strategisk betydelse både för Ryssland och för västländerna. Ukraina är internt tudelat. Dess västra delar tillhörde under en lång tid Polen eller Österrike-Ungern, där är den ryska befolkningsgruppen relativt fåtalig. Landets mellersta och östra delar har däremot länge tillhört Rysslands intressesfär och där är det ryska befolkningsinslaget stort. Unionen bör bidra till att Ukraina blir mer enhetligt och att landet skall kunna ha balanserade förbindelser med både Ryssland och västländerna, Europeiska unionen och Nato. Ukraina har intagit en tydligt europaorienterad inriktning. Vi bör uppmuntra och stödja denna.
I mitt betänkande har jag försökt placera in Ukraina i ett mera omfattande paneuropeiskt sammanhang. Jag har utgått ifrån de ställningstaganden som godkändes i Elmar Broks betänkande om utvidgningen. I punkt 56 nämns på nytt tanken om ett nytt europeiskt område, baserat på marknadsekonomi och frihandel, miljöskydd, demokrati, mänskliga rättigheter och trygghet. I punkt 57 förutsätts å andra sidan att rådet utvecklar en helhetsbetonad alleuropeisk politik för unionen genom att kombinera å ena sidan utvidgningen och å andra sidan unionens bilaterala och multilaterala yttre förbindelser. Vidare föreslås att EU systematiskt skulle utnyttja både Europarådet och OSSE för att förbereda nuvarande och kommande kandidatländer på medlemskapet och främja en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik samt målen för integrationen på en paneuropeisk nivå.
De här delarna kan tolkas lite olika. Parlamentets önskan om att skapa en helhetsbetonad paneuropeisk politik har uttryckts klart. Förslaget om hur det nya europeiska området skulle förhålla sig till att unionen skulle börja utnyttja Europarådet och OSSE som redskap för sin alleuropeiska politik lämnar emellertid rum för tolkningar. Min egen reflexion är att skapandet av ett nytt europeiskt område som en separat organisation lätt kunde medföra överlappningar med existerande fora. Därför bör vi i första hand utnyttja redan befintliga organisationer och agera fördomsfritt.
Slutligen vill jag ännu tacka utskottet för utrikesfrågor och speciellt "skuggföredragandena" för en konstruktiv inställning till betänkandet. Jag vill emellertid fälla en kritisk anmärkning: jag anser att utskottet godkände alltför många ändringar. Redan i min egenskap av föredragande gjorde jag ett utkast till betänkandet som gick över den föreskrivna längden. Punkt 21 i betänkandet innehöll enligt min mening allt väsentligt. Under omröstningen gjordes emellertid ännu hela 37 tillägg - de flesta mot föredragandens rekommendationer. Jag tycker att vi tillsammans bör begrunda utvägar för att undvika att betänkanden som godkänts i utskott och plenarsammanträden sväller och splittras upp. Därför förhåller jag mig kritiskt till ändringar som ytterligare gör betänkandet ännu mera omfattande.

Adam
. (EN) Herr talman! Jag välkomnar verkligen detta balanserade och tankeväckande betänkande. Detta är ett betänkande som är väl värt att läsa.
Jag besökte Ukraina första gången 1991, strax efter självständigheten, för att delta i en hälso- och sjukvårdskonferens. Numera är syftet med mina besök främst att diskutera frågor som rör kärnkraft. I förra veckan träffade jag en grupp på tio ledamöter från det ukrainska parlamentet, som var i Bryssel för att studera förbindelserna mellan våra institutioner. Jag har i samband med alla kontakter jag har haft under åren, slagits av önskemålet om att få närmare kopplingar till Europeiska unionen. I Ukraina har inte övergången till marknadsekonomi varit lätt. Man måste alltjämt se till att få till stånd en anpassning av sina rättsliga och ekonomiska strukturer till våra. Privatiseringen går långsamt. Men vi bör se positivt och med förståelse på dessa ansträngningar.
Det är nästan omöjligt att tala om Ukraina utan att ta upp kärnkraft. Jag tror att jag är den enda ledamoten som har besökt Tjernobyl, Khmelnitsky och Rovno: Tre kärnkraftverk som ofta tagits upp under våra debatter. De två sistnämnda har reaktorer som åtgärdats och som nu uppvisar säkerhetsstandarder som godtas i Väst. Men vi bör inse att Ukraina också har en kolindustri, och att landet främjar energieffektiva och förnybara energikällor. Vårt ekonomiska stöd bör omfatta hela sektorn.
När det gäller rapporten från Europeiska investeringsbanken, vill jag inkludera stöd till turism och jordbruk. Det senare har utvecklats negativt under de senaste åren, och båda områdena kan bidra med mycket för att driva på den ekonomiska utvecklingen.
Jag hoppas att detta betänkande får ett starkt stöd i morgon och att ledamöterna av det ukrainska parlamentet, genom betänkandets antagande, ser ett stöd för deras önskan om allt närmare förbindelser med Europeiska unionen.

Stenzel
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Betänkandet om EU:s gemensamma strategi för Ukraina läggs fram för denna kammare vid en tidpunkt när krissymptomen i detta stora och viktiga land vid skärningspunkten mellan öst och väst inte längre kan negligeras.
Mordet på journalisten Georgij Gongadze, och de därpå följande, delvis med våld genomförda demonstrationerna ställer de inre svagheterna och demokratiska bristerna i detta land i strålkastarljuset, elva år efter det att det lösts från Sovjetunionen. Föredraganden, som jag vill tacka så hjärtligt, är medveten om alla dessa fakta, liksom om Ukrainas ekonomiska svårigheter med sina stora utlandsskulder och sin ännu högre kapitalflykt, med en utarmning av ytterligare delar av befolkningen och med rikedomarna inom en liten grupp.
Att detta är fruktbar mark för korruption och internationellt organiserad brottslighet, får vi inte vara likgiltiga inför. Människosmuggling i allmänhet och kvinnohandel i synnerhet, liksom en ökande illegal immigration, har sina spill over-effekter på Europeiska unionen och bör bekämpas effektivt med hjälp av Europeiska unionen, desto mer som EU:s yttre gränser kommer att förflyttas till Ukraina efter den kommande utvidgningen med Polen, Ungern, Slovakien och Rumänien.
Den gemensamma strategin gentemot Ukraina liksom partnerskaps- och samarbetsavtalet med landet syftar ju med all rätt till att stärka demokrati, ekonomi och samhälle och leda Ukraina i riktning mot EU:s värdesystem. Det som skett hittills är dock, trots de medel som Europeiska unionen har bidragit med åt Ukraina, ännu inte tillräckligt. I Ukraina självt har man ju satt upp det ambitiösa målet att vara moget för anslutning fram till år 2007. Även om detta med tanke på den nuvarande situationen inte längre låter som framtidsmusik, så visar Väyrynens betänkande ändå åt rätt håll genom att han när allt kommer omkring öppnar anslutningsutsikter för Ukraina, men också ställer möjligheten till ett frihandelsområde i utsikt, utan att gå en senare anslutning i förväg.
Just med tanke på den förestående utvidgningen av EU bör man också med hjälp av gränsöverskridande program och stöd för gränshanteringen göra allt för att inte åstadkomma några nya skiljelinjer i Europa. Detta gäller desto mer som Ukraina spelar en väsentlig roll för den europeiska säkerheten och bevisar detta genom sitt engagemang i f.d. Jugoslavien och genom sitt deltagande i partnerskap för fred samt genom stadgan om det utpräglade partnerskapet med Nato.
I nätverket av förbindelser mellan EU och Ryssland samt som regional ordningsmakt spelar Ukraina en viktig roll. Väyrynens betänkande visar vägen till hjälp till självhjälp och till ett fördjupande av våra ömsesidiga förbindelser.

Wiersma
Herr talman! Det jag kommer att säga här är avsett som ett tecken på vänskap till det ukrainska folket. Jag är medveten om mitt ansvar som ordförande för den interparlamentariska delegationen, men jag tror också att det är viktigt att vi ibland är kritiska.
Europeiska unionens gemensamma strategi för Ukraina är ett praktiskt uttryck för ett tydligt politiskt ställningstagande, nämligen att Ukraina utgör en integrerad del av vår kontinent, att välfärd och stabilitet i Ukraina på ett avgörande vis bidrar till välfärden och stabiliteten i resten av Europa, och att Europeiska unionen av den anledningen vill ta på sig en del av ansvaret för den demokratiska, ekonomiska och sociala utvecklingen i landet. Det är de goda nyheterna.
Emellertid måste det framgå med all tydlighet att Europeiska unionen inte på egen hand, och inte ens i första hand, kan bära detta ansvar för uppbyggnaden av den ukrainska staten och landets socialekonomiska utveckling. Med denna gemensamma strategi visar Europeiska unionen och dess medlemsstater att de är beredda att bidra med nödvändigt tekniskt och ekonomiskt stöd, under förutsättning att de politiska ledarna i Ukraina å sin sida visar att de själva har modet och viljan att leda en process som innebär djupgående reformer. Det är en svår, men inte omöjlig uppgift. Om vi yttrar kritik så gör vi det i Ukrainas intresse. Det vi begär av landet, borde regeringen själv begära.
Till Europeiska unionens ansvar hör också att vi ger uttryck för vår oro över de frågor som rör de grundläggande mänskliga och medborgerliga rättigheterna i landet. I det sammanhanget handlar det bland annat om undersökningen av mordet på journalisten Gongadze. Som delegationsordförande och en av ordförandena för samarbetskommittén Ukraina-Europeiska unionen har jag redan yrkat på mer ingående undersökningar, bland annat med avseende på det hårda och brutala sätt på vilket man de senaste dagarna har slagit ned demonstrationer i Ukraina.
Regeringar bildas inte på gatorna, men demokratin kan förintas på gatorna om befolkningen med våld fråntas rätten till yttrandefrihet. Det är de dåliga nyheterna.
Som ordförande för den parlamentariska samarbetskommittén kommer jag snart att åka till Ukraina tillsammans med mina kolleger i hopp om att vi där, delvis med utgångspunkt från det betänkande som vi debatterar i dag och antar i morgon, kommer att föra en bra diskussion om de saker som angår oss gemensamt och som vi också måste bära ett gemensamt ansvar för.

Pohjamo
Herr talman, herr kommissionär! Även jag vill berömma Väyrynen för ett lyckat betänkande. Den explosiva situationen i Ukraina förstärker ytterligare betänkandets aktualitet. Unionen behöver nu en klar gemensam strategi i sin politik gentemot Ukraina. Betänkandet presenterar goda motiv för denna strategi. Vår grupp stöder huvuddragen i betänkandet. Vi har orsak att kritisera Ukraina bland annat för dess allvarliga brister i människorättsfrågor, demokrati och yttrandefrihet. Det förekommer också problem med hur marknadsekonomin förverkligas. Samtidigt behövs ett effektivare samarbete med unionen för att Ukraina skall kunna lösa sina mest brännande problem.
Den höge representanten Solana påminde oss nyss om att unionens program borde koncentreras och prioriteras. Utskottet tycks emellertid ha glömt detta råd och låtit betänkandet svälla ut med talrika ändringar till ett orimligt vidlyftigt och splittrat dokument. Föredraganden nämnde själv detta i sitt inlägg. Under planarsammanträdena bör vi rensa bort alla onödiga ändringar och koncentrera oss på det allra väsentligaste.
Utöver förbättrandet av de mänskliga rättigheterna och upprättandet av en rättsstat vill jag även poängtera energifrågorna. Den största säkerhetsrisken har eliminerats med att kärnkraftverket i Tjernobyl äntligen stängdes. Ett villkor för gemenskapens finansiering av energiproduktionen skall vara att säkerhetsnormerna bör uppfylla standarden i västländerna och att miljöskyddet är i ordning. Ukraina behöver också en heltäckande energiplan som landets regering och ledning förbinder sig att uppfylla.
Utökandet av samarbetet och handeln förutsätter att de europeiska trafiknätverken utsträcks till att omfatta Ukraina. Nu slutar planeringen och utbyggnaden vid Ukrainas gräns.

Schroedter
Herr talman! När vi talar om strategin för Ukraina, svävar frågan om EU:s syften i bakgrunden och därmed frågan om Ukraina som viktigt europeiskt land en dag har möjlighet att bli medlem i EU eller inte? Det finns två möjligheter till svar: Antingen säger man nej, ekonomiska avtal och handelsavtal är tillräckliga. Men då kommer EU bara att kunna lämna ett litet bidrag till stabiliteten, och det kommer inte att kunna tillämpa sina stränga kriterier. Eller också ger vi Ukraina detta långsiktiga perspektiv till ett medlemskap och bygger nu upp en omfattande stabilitetsstrategi, vilken i första hand stärker demokratin och får en socio-ekonomisk utveckling till följd. Men då får Ukraina inte heller bli Europas station för kärnsopor!

Belder
Herr talman! Den nuvarande politiska oron i Ukraina hade inte kunnat komma olägligare. Det är ju just nu som landet på ett nästan spektakulärt sätt håller på att ta sig upp ur en djup ekonomisk svacka. Den strid som har blossat upp om president Kutjmas direkta inblandning i det makabra mordet på journalisten Gongadze hotar att blockera Jusjtjenko-regeringens odiskutabla reformkurs.
Denna utdragna skandal lämnar inte heller Europeiska unionen oberörd. Kollega Väyrynens tydliga betänkande understryker vikten av unionens förbindelser med det framtida grannlandet Ukraina. Det ligger i Europas intresse att det hjärta som klappar i Kiev tillhör en fungerande demokratisk rättsstat. Och det är det än så länge över huvud taget inte tal om, konstaterar Väyrynen med rätta. Det är värre än så: i det politiska tumultet till följd av den obehagliga Gongadze-affären avlägsnar sig Ukraina längre från Europa.
Vad kan, ja, måste Europa göra åt den här deprimerande situationen? Föredragande Väyrynen visar på en möjlig väg: oreserverat europeiskt stöd åt reella ukrainska reformansträngningar samt ett medvetet öppethållande av dörren till ett fullvärdigt medlemskap i Europeiska unionen för Ukraina. Den här möjligheten till anslutning är inte minst avsedd som en nödvändig stimulans åt de reformvänliga krafterna i landet att framhärda i sin vision och politik.
Herr talman! Efter Sovjetimperiets upplösning yttrade en polsk diplomat: "Om Ukraina förblir självständigt har Ryssland en möjlighet att bli en normal nationalstat." Det här tänkvärda yttrandet - troligtvis en uppriktig polsk önskan - stämmer överens med den politiska strävan som finns hos Europeiska unionens medlemsstater och kandidatländer. Detta illustreras på ett realistiskt sätt i Väyrynen-betänkandet.

Van Orden
Herr talman! Tidigare i parlamentet i dag ägde en viss diskussion rum i kölvattnet efter toppmötet i Nice, om Europeiska unionens framtida form och inriktning. Det finns mycket i dessa planer och ambitioner som en del av oss vill protestera mot, men en av unionens styrkor är dess attraktionskraft för länder som inte fått uppleva fördelarna med demokrati, rättssäkerhet och ekonomiskt välstånd. Tanken på anknytning till eller medlemskap i unionen, är ett starkt incitament för länder som levt under kommunismen i många generationer, att rensa upp i sina politiska och ekonomiska system och lösa gamla problem med sina grannstater.
Någon gång under detta årtionde kommer Polen, Ungern, Slovakien och Rumänien att bli medlemsstater i Europeiska unionen. De gränsar till Ukraina - ett land med enorm geopolitisk betydelse - vars existens är en viktig faktor för säkerheten och stabiliteten i Europa, men där den senaste tidens utveckling är en källa till oro. Det ligger i allas intresse att Ukraina får hjälp med sin konsolidering, till att bli ett oberoende, demokratiskt land som är fast förankrat i Väst, men med öppna, levande och godartade förbindelser med Ryssland i öster. I detta sammanhang får vi inte glömma bort att - förutom dess associering med Europeiska unionen - Ukraina också har ingått ett starkt partnerskap med Nato, som har bidragit till landets säkerhetsutveckling, såväl som en mycket behövlig reformering av militären.
Väyrynen bör gratuleras till ett utmärkt betänkande, trots att det blev litet längre än vad han hade tänkt sig från början. Det är viktigt att Europeiska unionen nu förbättrar fokuseringen och genomförandet när det gäller dess strategi.
Låt mig mycket kort ta upp en mycket specifik aspekt: Frågan om antipersonella minor (truppminor). Ukraina undertecknade 1999 Ottawakonventionen om förbud mot användning, lagring, produktion och överföring av antipersonella minor (truppminor) samt om deras förstöring. Man har ännu inte ratificerat anslutningen till denna. Landet har samtidigt världens femte största lager av dylika minor, som uppgår till ungefär 10 miljoner enheter. Genom Ottawakonventionen har landet en skyldighet att förstöra sina minlager. Ukraina bör vidta åtgärder. Jag hoppas att kommissionen och rådet betonar denna aspekt under sina kontakter med Ukraina.

Schröder, Jürgen
Herr talman! Först vill jag gratulera föredraganden till hans mycket balanserade betänkande, och sedan får ni tillåta mig att jag går närmare in på en strategisk punkt, som ligger mig särskilt varmt om hjärtat. Efter den politiska omvälvningen i Central- och Östeuropa har associeringsavtal slutits med syftet att dessa länder en gång skall kunna bli medlemmar i Europeiska gemenskapen respektive unionen. Ukraina var inte med där. Frågan om Europas gränser, som i och med järnridåns fall åter kommit upp på dagordningen, har aldrig diskuterats seriöst av oss, och inte heller Ukrainas öde.
Svaret på frågan om Europas gränser är dock att Europa inte upphör öster om Bulgarien, ty där ligger Ukraina och inte bara Ukraina. Europa har inte några entydigt fastställbara gränser. Därför är en fullständig utvidgning av Europeiska unionen en motsägelse i sig. Det nuvarande utvidgningskonceptet kommer automatiskt att skapa nya skiljegränser i Europa, till exempel mellan Polen och Ukraina. Det är ett stort problem. Därför är det nödvändigt med ett nytt koncept. Efter 1989/90 är Europa inte längre delat politiskt och geografiskt, utan en öppen kontinent. Vad för koncept avser jag? Principen med exklusivitet, genom vilken ett kandidatland antingen upptas helt i EU eller utesluts helt, borde ersättas med följande lösning: Varje stat som delvis eller helt definierar sig som europeiskt, exempelvis Ukraina, borde ha möjlighet att självt avgöra huruvida och i vilken omfattning man kan och vill ta del av den europeiska politiken. Därigenom skulle grundarnas vision av det fria Europa upphävas i dialektisk mening, och den formulerade kärnan skulle åter framhävas, nämligen att skapa fred i frihet för alla Europas folk!

Sacrédeus
Herr talman! Jag vill varmt tacka Finlands tidigare utrikesminister, ledamot Väyrynen, för ett förtjänstfullt arbete. Det svenska ordförandeskapet uttalade sig den 7 februari i år om den allmänna situationen i Ukraina och lyfte då speciellt fram försvinnandet av journalist Georgiy Gongadze, vars öde berör oss alla.
Ukraina är snart EU:s grannland. Väyrynens betänkande behandlar vårt närområde när EU utvidgas. I Ukraina, Moldavien och Vitryssland kan vi iaktta en likartad utveckling med ökad politisk oro, antidemokratiska tendenser, ekonomisk tillbakagång, alltmer auktoritära regimer och minskad politisk pluralism. Som förste vice ordförande i Europaparlamentets delegation till dessa tre länder är jag bekymrad över utvecklingen. Jag har haft möjlighet att träffa olika företrädare i landet, t.ex. den unga borgmästaren Natalia Gnatyuk och ledaren för den unierade grekisk-katolska kyrkans ungdomsrörelse Andriy Yaniv. Deras budskap till oss var: Glöm inte etikens och religionens betydelse för vårt lands utveckling!
Jag vill rikta två frågor till kommissionär Patten som gör ett förtjänstfullt utrikespolitiskt arbete för EU. För det första undrar jag på vilket sätt Tacisprogrammet och partnerskapsavtalet kan bidra till att stärka etiska och moraliska principer, inte minst på affärslivets, politikens och det civila samhällets område - något som är nödvändigt i ett land som Ukraina. För det andra undrar jag om det, mot bakgrund av att utvecklingen i båda länderna går i gemensam riktning, på lång sikt är hållbart och rimligt att behandla Ukraina och Vitryssland så olika som i dag. Kan vi isolera det ena landet, men inte det andra?

Patten
. (EN) Detta är ett bra betänkande. Jag gratulerar föredraganden. Det ger en imponerande överblick över situationen i Ukraina vid en avgörande tidpunkt i landets historia. De nuvarande händelserna oroar oss alla i hög grad. Det beklagansvärda våldet under de senaste dagarna och dess orsaker understryker de föreliggande riskerna för den politiska och ekonomiska stabilitet som är så viktig för Ukraina, som klargörs genom vår gemensamma strategi. Situationen är särskilt oroande, eftersom Ukraina kommer att dela en så pass lång gräns med Europeiska unionen efter den första utvidgningsomgången.
Ukraina vill närma sig Europeiska unionen och dess grannländer. Vi välkomnar detta. Men för att detta skall kunna ske, måste Ukraina visa vilja och förmåga att respektera grundläggande värderingar, europeiska värderingar, värderingar som också anges i vårt partnerskaps- och samarbetsavtal. Detta innebär ett stärkande av rättssäkerheten. Det innebär framgång i kampen mot korruption. Det innebär att man antar en marknadsorienterad lagstiftning. Vilket påpekas i betänkandet, har Ukraina tyvärr förlorat mycket tid, men det handlar om ett land med enorma möjligheter när det rör ekonomiska och mänskliga resurser. I och med bildandet av regeringen och president Yushchenkos tillträde, har saker och ting verkligen förbättrats, men det återstår fortfarande mycket att göra.
Åtskilliga ledamöter har hänvisat till Gongadzefallet. Detta har inte bara aktualiserat frågan om journalistisk frihet, utan även den om ett pluralistiskt samhälle och det sätt på vilket den verkställande makten utövas i Ukraina. Kammaren minns säkert att Europeiska unionen tidigt i december förra året, kort efter det att Kuchmabanden hade spelats upp i parlamentet, uttryckte sin djupa oro över Gongadzes försvinnande. I januari hade ordförande Prodi ett långt samtal om detta med president Kuchma när de träffades i Berlin. Jag är säker på att parlamentet har sett det uttalande som det svenska ordförandeskapet offentliggjorde innan ministertrojkans besök i Ukraina, som nyligen ägde rum. Jag deltog i detta besök. Jag kan försäkra parlamentet om att vi klargjorde vår inställning på ett mycket tydligt sätt. Enda sättet att ta itu med denna fråga är att vara fullständigt öppen på kort sikt, och en lämplig maktfördelning på längre sikt.
Jag vill betona i kväll - det bör inte vara nödvändigt - hur starkt vi känner för denna fråga. Det svenska ordförandeskapet har i sitt arbetsprogram för genomförande av den gemensamma strategin inkluderat Europeiska unionen stöd till upprättande av fria medier i Ukraina. Ordförandeskapet kommer att organisera ett seminarium om oberoende media i Kiev. Vi är också beredda att ge teknisk hjälp.
I betänkandet betonas helt riktigt behovet av att främja ekonomisk tillväxt och handel i Ukraina, men då måste förhållandena vara de rätta. Färska rapporter från "European Business Association", OECD och privata organisationer fokuserar på det övergripande investeringsklimatet. I rapporterna klargörs hur mycket det ännu återstår att göra. I Ukraina svarar den privata sektorn fortfarande för mindre än en fjärdedel av BNP. I en undersökning från Europeiska banken för återuppbyggnad och utveckling (EBRD) för två år sedan drogs slutsatsen att chefer vid ukrainska företag använder upp till 17 procent av sin tid bara till att försöka komma till rätta med byråkratin.
Som fastställs i detta utmärkta betänkande, är en reformering av energisektorn absolut nödvändig för den ekonomiska stabiliteten och tillväxten i Ukraina. Den är också ett centralt villkor i samförståndavtalet från 1995 om stängningen av kärnkraftverket i Tjernobyl. Tillsammans med våra internationella partner följer vi mycket noga Ukrainas framsteg i samband med reformeringen av energisektorn, och vi tillhandahåller betydande hjälp i nära samarbete med de ukrainska myndigheterna.
Reformering av gas- och elmarknaderna är också ett prioriterat projekt i åtgärdsprogrammet för år 2000 inom ramen för Tacis. Det gläder mig att föredraganden anser att huvudinriktningen för Tacis-programmet i Ukraina är lämplig. I betänkandet har han föreslagit mer uppmärksamhet åt viss verksamhet. Jag kan bekräfta att en del av denna verksamhet faktiskt håller på att införlivas i det vägledande programmet för år 2000-2003 inom ramen för Tacis och det ukrainska åtgärdsprogrammet för år 2000. Detta gäller projekt som rör institutionell, rättslig och administrativ reformering, såväl som stöd till utveckling av den privata sektorn, ekonomisk utveckling samt utveckling av icke-statliga organisationer och det civila samhället.
Att ta itu med övergångens sociala konsekvenser inom hälso- och sjukvårdssektorn och på arbetsmarknaden, är ytterligare en viktig del av verksamheten inom Tacis. Vårt samarbete har hittills främst koncentrerats på tekniskt stöd inom området för rättsliga och inrikes frågor. Programmen för tull- och gränspasseringsfrågor inom Tacis syftar till att förbättra både tullens och gränskontrollens operativa förmåga och effektivitet, för att förhindra brottslig verksamhet.
Något som är mer uttryckligen inriktat på att bekämpa organiserad brottslighet, är en genomförbarhetsundersökning genom vilken man stöder Ukrainas ansträngningar för att upprätta nödvändig lagstiftning och skapa en ekonomisk underrättelsetjänst. I framtiden, till följd av upprepade önskemål från Ukraina, kommer större uppmärksamhet att riktas mot landets gräns mot öster, för att bättre kunna övervaka inflödet av illegala invandrare som försöker att ta sig in i unionen på ett olagligt sätt. Jag vill säga till den hedervärde ledamot som talade senast under debatten, att när det gäller Tacis-programmens övergripande syfte, måste de naturligtvis införliva de etiska, demokratiska och marknadsorienterade övervägningar som han helt riktigt och mycket vältaligt hänvisade till.
Vi måste uppmärksamma och ta itu med de berättigade farhågor som finns i Ukraina när det rör utvidgningens möjliga konsekvenser. I det stora hela är jag övertygad om att dessa kommer att vara mycket positiva för den ukrainska ekonomin, men det kommer t.ex. att bli problem i samband med förflyttningen av folk mellan Ukraina och dess grannstater i väster. Vi måste ta oss tid att behandla dessa frågor, så att de inte blir ett hinder mellan den utvidgade europeiska unionen och våra ukrainska partner.
Van Orden tog upp lagren av antipersonella minor i Ukraina. Denna fråga är mycket aktuell. Vi diskuterade den nyligen med våra kanadensiska kolleger vid ministermötet mellan Europeiska unionen och Kanada, och jag hoppas att vi kan nå framgång när det rör denna oerhört viktiga fråga under de kommande månaderna och åren.
Det arbete som vi - ordförandeskapet, kommissionen och parlamentet - har utfört hittills, är tillräckligt bevis för hur allvarligt vi ser på vårt engagemang i Ukraina. Trots de avsevärda interna problemen i landet, har det onekligen skett vissa framsteg. Stängningen av Tjernobyl, t.ex., hoppas jag har inneburit en vändpunkt, men vi kommer att vara djupt engagerade i uppföljningen av detta.
När det gäller vår politiska dagordning, kan vi nu koncentrera oss på andra frågor: dvs. rättssäkerhet, demokratisk maktfördelning, stimulering av handel och investeringar, bestämning av ramen för samarbete i rättsliga och inrikes frågor och förbindelserna mellan Ukraina och Europeiska unionen efter utvidgningen. Detta är ett viktigt arbete som alla Europeiska unionens institutioner måste koncentrera sig på under de kommande åren.
Jag vill gratulera ledamoten till hans betänkande. Jag instämmer i stort sett med hans åsikter. Jag tror inte att det krävde allt det efterföljande författarskap som föredraganden innehar, men han har uppvisat en hel del tålmodigt överseende i sina kommentarer, vilket inte heller är överraskande. Han har skrivit ett utmärkt betänkande och våra förbindelser med Ukraina kommer att vinna på hans kloka råd.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär Christopher Patten.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon torsdag kl. 12.00.

Organisation och förvaltning av Internet - 1998-2000
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0063/2001) av Carraro för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet - Organisation och förvaltning av Internet - Internationella och europeiska politiska frågor 1998-2000 (KOM(2000) 202 - C5-0263/2000 - 2000/2140(COS)).

Carraro
. (IT) Herr talman! I betänkandet ger vi först och främst uttryck för vår positiva inställning till kommissionens meddelande i frågan och sätter verkligen värde på främst erfarenheterna av Internet, och därmed av det självstyre via ICANN och dess organ som Internet har inneburit under dessa år. Förutom om självstyrelse har det handlat om en självreglering som i denna mening utgör ett utmärkt exempel på vad Internet har betytt för kommunikationen och världsekonomin under de senaste åren. Också den kritiska delen i den ursprungliga uppläggningen av betänkandet, det vill säga behovet av att alla fem världsdelarna skulle vara företräda i det styrande organet, i ICANN:s styrelsekommitté, har vi löst, för också den afrikanske företrädaren tog plats i ICANN:s styrelse från och med när det första utkastet gjordes. Av detta skäl framlägger vi ett ändringsförslag till punkt 6 och yrkar på separat omröstning om punkt 7 som nu har blivit överflödig.
I betänkandet instämmer vi också helt i den roll som Europeiska kommissionen kan utöva även när det gäller att organisera och administrera Internet, som representant för alla medlemsstaterna i unionen. Vi riktar dock också en klar uppmaning, en rekommendation, om att detta aldrig skall ta sig uttryck i politisk eller, än värre, byråkratisk inblandning från kommissionens och Europeiska unionens sida i de organ som styr och administrerar Internet, just eftersom de positiva erfarenheterna av självstyre och självreglering måste respekteras fullt ut.
Tvärtom ber vi kommissionen att samarbeta med de amerikanska myndigheterna. Under de senaste åren har det amerikanska handelsdepartementet egentligen stött och främjat ICANN:s successiva självständighet från den amerikanska regeringen. Vi ber därför kommissionen att samarbeta med de amerikanska myndigheterna med denna positiva inriktning för att fullfölja denna process av självständighet och oberoende för Internet och de organ som styr det.
Dessutom har vi Europas huvudproblem - som vi naturligtvis tar upp till den del det berör oss - det vill säga hur vi skall kunna ta igen den eftersläpning vi har inom denna sektor jämfört med Förenta staterna och andra delar av världen. Därför instämmer vi helt i förslaget att skapa en EU-domän och betänkandet innehåller en rekommendation om homogena regler på EU-nivå vad gäller registrering och skydd av domännamn, bedrägeribekämpning, cybersquatting och så vidare. En homogen europeisk marknad är inget litet krav, inte heller när det gäller Internet. Jag tror dock att det är en av grundförutsättningarna för att vi skall kunna säkerställa utveckling och locka till oss investeringar, bland annat i infrastruktur som fortfarande går med underskott, till den europeiska kontinenten. Det är nämligen endast en homogen marknad som kan ge oss tillgång till en marknad med stor omfattning, tillräckligt stor för att verkligen bli konkurrenskraftig gentemot Nordamerika.
Slutligen - ett sista påpekande som vi tar upp i betänkandet - måste vi fullfölja och snabba upp avregleringen av telekommunikationerna eftersom det så uppenbart finns ett nära samband mellan denna och Internets framtid och tillväxt i Europa. Jag tror inte man behöver orda mer om det, eftersom kommissionen och parlamentet har arbetat mycket med detta under de senaste månaderna. Vad detta anbelangar vill jag dels ge kommissionär Liikanen min erkänsla för det utmärkta arbete han utför på detta område och även uttrycka min absoluta övertygelse om och tillit till hans och kommissionens vilja att fullfölja också denna process på ett konsekvent och beslutsamt sätt, denna process som kommer att utgöra ytterligare en avgörande sporre för inte bara utvecklingen av telekommunikationerna på den europeiska kontinenten utan också för Internets organisation, funktion och utveckling i våra medlemsstater.

Harbour
- (EN) Herr talman! Jag vill gratulera och verkligen tacka Massimo Carraro för ett utmärkt betänkande. Genom detta tar han itu med pudelns kärna. Han har gjort en mycket bra analys och jag vill också tacka honom, på mina utskottskollegers vägnar, för att han har haft en mycket öppen inställning. Vi hade ett mycket nära samarbete, och jag hoppas att han känner att vårt utskott bidrog till hans initiativ.
Jag har för avsikt att koncentrera mig på ett antal centrala frågor ur utskottets för rättsliga frågor och den inre marknaden synvinkel. Hela denna fråga om förvaltning av något som håller på att bli en mycket viktig internationell resurs, är av yttersta vikt. Vi befinner oss på ett mycket viktigt övergångsstadium, då Europeiska unionen behöver ta på sig en avgörande, balanserande roll när det gäller att ändra systemet för förvaltning av Internet, från att ha varit ett som traditionellt dominerats av amerikanska intressen, till att bli en verkligt global organisation. Förenta staternas regering har spelat en viktig och välvillig roll, eftersom de första Internetutvecklarna och -teknikerna kom från Förenta staterna. I detta betänkande riktas helt riktigt uppmärksamheten mot den ytterst viktiga roll som Europeiska unionen måste spela för att för att få till stånd denna övergång.
Den andra viktiga frågan handlar om de offentliga myndigheternas roll. Det finns uppenbarligen en viktig roll dessa myndigheter, men den får inte bli för betungande. Framgången med den internationella förvaltningen av Internet beror på det faktum att den inte grundas på några komplicerade internationella fördrag. Den har lagts i händerna på ett antal expertgrupper. Internet förvaltas i mycket hög grad av de individer och användare som använder systemet. Vi bör låta detta fortgå, men vi måste naturligtvis övervaka det och se till att det fungerar till nytta för alla medborgare som använder det.
Vid sidan om detta handlar den andra viktiga frågan för utskottet för rättsliga frågor om registrering av domännamn. Utvecklingen inom detta område går väldigt snabbt, och i och med Internets utveckling har enkla saker som namn, text, strängar och skrifttecken blivit mycket värdefulla. Man måste inrätta en tillsynsmyndighet som grundas på konkurrenslagstiftningen, för att se till att tilldelningen sker på ett fritt sätt och säkerställa att den internationella upphovsrättsliga lagstiftningen skyddar den lagliga rätten för de medborgare som äger dessa namn, och hjälper dem att komma till rätta med det problem som på ett pittoreskt sätt har beskrivits som "cyber-squatting".
Sammanfattningsvis vill jag säga att detta är ett mycket viktigt betänkande inom ett område som kommer att bli allt viktigare för oss alla. De av oss som använder Internet varje dag, tar det för givet att det skall fungera. Men vi bör inte göra det. Vi måste på allvar börja intressera oss för en produkt - en nyttighet - som kommer att bli allt viktigare för oss alla.

Rübig
Ärade herr talman, mina damer och herrar! I rubrikerna läser vi i dag "Död.com"! Vi har nu en verklig kris inom det nya teknikområdet. Å andra sidan märker vi att det faktiskt accepteras mycket intensivt av marknaderna. Mängden data fördubblas var tredje månad, så att man egentligen, principiellt, har två motsatta strömningar. För det första en nedgång i kurserna och många konkurser inom detta område, och för det andra ett enormt behov och en enorm fascination av detta område, som utnyttjas i mycket stor omfattning.
Det har också visat sig att domännamnen har ett värde. Nu inrättas de första börserna där man kan handla med egna domännamn, auktionera ut dem och köpa namn. Därför uppkommer här också frågan om immaterialrätten: Hur förhåller det sig med beviljandet av licenser? Kommer det i framtiden att vara möjligt att dela ut tvångslicenser, om exempelvis en länk tvångsvis kan inrättas från en känd sida till en annan sida? Hur beter vi oss när det gäller att lösa tvister som exempelvis uppstår mellan kontinenterna? Kommer här WIPO att ensamt bära ansvaret eller är det också en WTO-fråga? Jag tror att vi framför allt måste betrakta missbruksfrågor och frågor om brottslighet i ett internationellt sammanhang.
Det som vi behöver är förtroende för den elektroniska handeln. Den kan man säkerställa genom ordentlig och rättvis registrering. Man kan också, när allt kommer omkring, med EU-domänen signalera acceptans av EU:s lagar, vilket återigen kommer att få enorma effekter på e-handeln.

Paasilinna
Herr talman! Jag vill tacka kollegan Carraro för ett kunnigt utformat och aktuellt betänkande. Detta ICANN styr informationslederna på Internet och bestämmer hur och vem som får tillgång till domäner. Till och med nationer kan bli föremål för organisationens godtycke och isoleras från information om de inte godkänner dess spelregler. Företagens resultat kan rasa ifall en bokstav eller punkt placeras fel. Organisationens makt har nu utsträckts till copyrights och konsumentfrågor, dess makt växer oavbrutet. Men ingen övervakar denna organisation och den är inte heller ansvaring inför någon. En märkvärdig kombination! För en tid sedan ordnades val för att utöka antalet platser i förvaltningsrådet till nitton. Av fyra hundra miljoner röstberättigade deltog sjuttiosextusen i nätvalet ( valet på Internet). En konstig lek! Det är fråga om en otroligt odemokratisk organisation i en otroligt central ställning.
Kommissionen har, helt riktigt, skridit till åtgärder. Men det behövs flera. ICANN kan inte utgöra förvaltningsorgan för den nätanslutna världen, ett världens nervcentrum utan ansvar, lett av slumpvis valda personer, man måste vara ansvarig inför någon instans. Jag tackar emellertid kommissionen och kommissionär Liikanen som, under denna allvarliga tid, flitigt har berett ett fint dokument inför toppmötet i Stockholm, vilket bland annat Carraro nämnde. Det är ett viktigt element, det ingjuter hopp i IT-sektorn och där föreslås åtgärder som kunde öka företagens kapacitet och sysselsättning och därigenom den europeiska konkurrenskraften.

Thors
Herr talman, herr kommissionär! Parlamentet har i dag anledning att vara ganska självkritiskt. Redan den 11 april 2000 lade kommissionen fram sitt meddelande om Internetpolitiken 1998 - 2000 och vi vet att ICANN-mötet i Melbourne avslutades i går.
Paasilinna, kommissionären och jag har haft förmånen att kunna läsa tidningar där det rapporterats lite om vad som antagligen har skett i Melbourne. Om man går in på ICANN:s egen hemsida hittar man enbart knapphändiga uppgifter om vad som egentligen har hänt.
Har ibruktagandet av de nya domännamnen .bytes, .info och .pro fördröjts? Stämmer det att ett norskt företag har fått toppdomännamnen? Hur går det för EU och förhandlingarna om vårt eget toppdomännamn?
Många sådana frågor är obesvarade och det är förvånande att det inte finns något att läsa om ärendet på nätet. Kommissionen och föredraganden betonar med all rätt att det behövs öppenhet i förvaltningen. Även Paasilinna nämnde att man kan vara kritisk på det området.
Jag undrar också vilka allierade kommissionen har haft i Melbourne. Har vi haft några företrädare på mötet? Hur representativt kan ICANN anses vara? Samma fråga ställdes av Paasilinna.
Jag tror att parlamentet måste dra betydligt större fördel av att den förre svenske statsministern Carl Bildt har utsetts att leda en panel för förvaltningen av ICANN. Vi har alltså välgrundad anledning att vara självkritiska. Vi har anledning att fundera över hur vi under ett år har kunnat fördröja handläggningen av detta ärende. Vi måste arbeta snabbare.
I betänkandet tas många andra viktiga frågor upp, bl.a. de som behandlas inför toppmötet i Stockholm. Här vill jag ansluta mig till de berömmande ord som riktats mot kommissionären för att han påpekat hur man å ena sidan lanserar e-europe-programmet, medan finansministrarna å andra sidan rycker undan grunden för samma program. Jag är väldigt tacksam över att kommissionen och några medlemsstater vill ta upp denna allvarliga fråga i Stockholm.

Schröder, Ilka
Herr talman, mina damer och herrar! Jag tycker nog att det är bra att vi här i betänkandet påpekar att vi vill demokratisera alla beslut som rör förvaltning av Internet. Det är en viktig punkt, men i motsats till vad som är fallet för många av er handlar det för mig mindre om en nationalistisk EU-lokalisering än om vem som egentligen kan utnyttja Internettekniken. Det är en ny teknik, och den är bara bra om många människor kan använda den. Den digitala klyftan löper i första hand mellan norr och söder, och det är ett jättelikt problem, eftersom människor i söder överhuvud taget knappast har tillgång till Internet. Därför, tror jag, är det mycket viktigt att EU engagerar sig för att just den digitala klyftan mellan norr och söder skall minskas, att man till exempel skapar ett program för detta och att man framför allt investerar i möjligheter till offentlig åtkomst, alltså exempelvis i skolor och bibliotek. Bara på så sätt kan så många människor som möjligt i söder också använda Internet, och bara då kan vi komma närmare det stadium där människorna på eget bevåg informerar sig och så fritt och utan censur som möjligt också kan utveckla sina åsikter på Internet.

Fatuzzo
Herr talman! Vi talar om Internet: det ord som spontant dyker upp i samband med Internet är "surfa". Vad för detta ord tankarna till? I mitt fall tänker jag på Christoffer Columbus. Och det beror, som ni vet, på att Christoffer Columbus föddes i Genua: han var från Genua och inte från Portugal. I kväll har jag en slips med staden Genuas symbol på mig och således kunde jag inte annat än delta i denna viktiga debatt.
Herr talman! Jag begärde ordet för att säga att det också finns ett socialt Internet, inte bara ett handels-Internet. Det sociala Internet innebär att vuxna människor, äldre och pensionärer tack vare datorer och Internet kan fortsätta att lära, hålla sig informerade och förverkliga det berömda livslånga lärandet.
För det andra ger Internet möjligheter för rörelsehindrade att arbeta: en människa som inte kan gå kan arbeta problemfritt med Internet och besegra sin sjukdom.
För det tredje ger datorer med Internetuppkoppling på ålderdomshemmen sjuka äldre människor, som inte kan röra sig, möjlighet att prata med hemmet, barnen och vännerna, att leva i världen så att säga, även om de tyvärr är gäster på ett ålderdomshem.
Jag hoppas därför att detta Internet-styre - och även Europa - kommer ihåg att det förutom ett handels-Internet också finns ett socialt Internet för de äldre och pensionärerna.

Martin, Hans-Peter
. (DE) Herr talman! I betänkandet framgår det oavsiktligt hur mycket man inom EU hankar efter i två av de för denna tidsålder viktiga frågor i samband med fungerande demokrati och praktiska Internetfrågor. Medan vi här nästan vid spöktimmen diskuterar denna fråga, har amerikanerna redan egna senate hearings där man behandlar problematiken i detalj. Även för mig som direktör för ICANN, vilket jag valdes till för några få veckor sedan, är det svårt att inse vad ICANN för närvarande gör. Vi tar oss inte ens tid för detta.
En del har berörts på det tekniska området. Det är absolut obegripligt för mig varför denna kommission inte offentligt lägger sig ut för att vi har Dot-Kids, att vi har Dot-Sex, att vi har detaljerade strukturer som möjliggör allt det som man här har talat om, och klart skiljer mellan e-handel och offentlig miljö. Det kommer att vara avgörande att man skiljer ICANN från denna amerikanska dominans, inte därför att den som sådan skulle vara farlig, utan därför att det handlar om styrningen av Internet och därför att ni där måste göra det som ni normalt bara talar om, herr kommissionär: Skapa offentlighet och öppenhet.

Liikanen
. (FI) Herr talman! Jag vill börja med att tacka föredraganden, Massimo Carraro, för ett utomordentligt betänkande. Betänkandet är fullt av tekniska detaljer, men Carrao har på ett förtjänstfullt sätt lyft fram de ekonomiskt och politiskt viktigaste frågorna. Tack förtjänar också yttrandet från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden som bereddes av Malcom Harbour. Samtidigt vill jag tacka samtliga parlamentsledamöter för denna diskussion. Det kommer ännu att komma en tid då man kommer att tala om Internet under dagtid och då kammaren kommer att vara fullsatt. Därför gratulerar jag er - ni är en avantgardegrupp på det här området.
Kommissionen inledde en intensiv uppföljning av dessa frågor år 1997 då man i Förenta staterna igångsatte diskussioner om den framtida administrationen av Internet. De omvälvande effekterna av Internet på kommunikationerna i allmänhet och på den elektroniska handeln i synnerhet har sedermera bekräftat hur viktig denna politiska nisch är. I samband med utvecklingen av domännamnskicket (DNS) har det uppkommit talrika frågor som berör konkurrens, yttrandefrihet, konsumentskydd, varumärken, rätt till namn, pålitlighet och öppenhet i transaktioner, intimitetsskydd, dataskydd och så vidare. Kommissionen är helt överens med parlamentet i dess ståndpunkt till betänkandet, om att frågorna som berör det allmänna bästa måste lösas likvärdigt och effektivt för Internets del.
För närvarande är den viktigaste internationella instansen med fullmakter och möjligheter att dra igång en diskussion om dessa frågor ICANN:s mellanstatliga rådgivande kommitté Government Advisory Committee (GAC). Kommissionen och medlemsstaterna har ett omfattande samarbete på det här området. De viktigaste målen för parterna i EU är att försäkra sig om att internationaliseringen av Internetadministrationen kommer att fortsätta också under Förenta staternas nya regering samt att effektivera den mellanstatliga rådgivande kommitténs verksamhet i behandlingen av politiska ärenden.
Såsom Carraro påpekade, är relationerna med Förenta staterna inom detta område viktiga, speciellt då man beaktar att Förenta Staternas kongress och delar av den privata sektorn har en benägenhet att förneka eller ignorera Internets globala dimension. Vi kommer att hålla täta kontakter med Förenta staternas nya regering och vår avsikt är att, så fort som parlamentet har röstat om betänkandet, sända handelsminister Evans ett brev där vi klargör EU:s intressen inom detta område för honom, dessutom vidarebefordrar jag ert betänkande till hans kännedom.
Ministerrådet utfärdade senaste oktober en resolution i frågan. I resolutionen fick kommissionen fullmakt att samordna ståndpunkterna inom EU, att driva EU:s sak i internationella sammanhang och att bilda ett nätverk inom den privata sektorn för att stödja EU:s arbete inom detta område. Det är glädjande att parlamentets betänkande stöder denna linje och att kommissionens aktiviteter har fått både parlamentets och rådets stöd. Det här är viktigt framför allt för att vi skall kunna inverka effektivt också på det internationella planet.
Sedan vill jag göra några observationer och fälla några kommentarer om Carraros betänkande och Harbours utlåtande: I betänkandet understryks vikten av preciseringen av EU:s roll, och jag är tillfreds över att man i betänkandet vill ge Europeiska kommissionen en stark ställning i dessa frågor. Dessutom kan jag skönja en önskan att begränsa överhetens ingripande i internationella självreglerande processer; i den här frågan bör vi ta ett steg i taget och komma ihåg att målet verkligen är ett internationellt, balanserat och oavhängigt regleringssystem. Men det måste medges att vi inta har nått detta mål. Förenta staternas regering har fortfarande särskilda maktbefogenheter och ICANN:s styrelsekommitté och personal är inte nödvändigtvis ständigt medvetna om alla EU:s politiska ställningstaganden. Därför följer kommissionen noggrant situationen och meddelar omedelbar om alla problem som kan uppstå inom exempelvis konkurrenspolitiken.
Jag är också redo att godkänna de allmänna målen om ICANN:s administration som definierats i parlamentets resolution i punkt 8. I praktiken blir det den privata sektorns och de nationella ccTLD-registrens uppgift att presentera sin åsikt om ICANN:s struktur. Detta är en av orsakerna till varför kommissionen redan år 1997 uppmuntrade funktionärer inom den privata sektorn i Europa att delta direkt i den process som senare kom att utkristallisera ICANN. Det bör påpekas att denna verksamhet har burit frukt, exempelvis kan nämnas att Europa i dag är starkt representerat i ICANN:s styrelsekommitté och stödorganisationer. Denna vecka var ett flertal europeiska organisationer och företag representerade i Melbourne. Tyvärr har jag ännu inte fått någon rapport från mötet, men jag skall vidarebefordra alla uppgifter till medlemmarna så fort jag fått dem. Företrädarna har redan återvänt från Melbourne och det fanns inget budskap på Internet när jag lämnade mitt rum.
I parlamentets resolution i punkt 15 hänvisas till procedurreglerna, den bästa kutymen och lagstiftningen på området. Internetoperatörerna och konsumenterna har fortfarande mycket att göra inom dessa delområden. Kommissionen kan naturligtvis inte göra allting på egen hand. För det första behövs internationellt samarbete och internationella avtal, och för det andra räknar vi i stor utsträckning med områdets självreglerande funktion. Vi kan med lämpliga åtgärder befrämja och försnabba självregleringsprocessen tillsammans med den privata sektorn och andra regeringar via till exempel den mellanstatliga rådgivande kommittén.
Jag har även kunnat konstatera att man i parlamentets resolution velat överlåta vissa ärendet på medlemsstaterna. Verksamheten för och principerna gällande nationella register faller också i stor utsträckning inom medlemsstaternas jurisdiktion. I en inofficiell arbetsgrupp och en rådgivande kommitté har kommissionen emellertid försökt få till stånd gemensamt godkända principer. Och ifall det blir av behovet påkallat, är kommissionen naturligtvis redo att utnyttja sina befogenheter inom lagstiftningen för den inre marknaden och konkurrenspolitiken.
Slutligen kan jag konstatera att kommissionen instämmer med betänkandets föredragande om telebranschens avreglering och vikten av att rikta investeringarna inom Internets ramkapacitet både inom Europa och internationellt. I samband med ett ramprogram för forskning arbetar vi aktivt för att främja utvecklingen av den andra generationens Internet och att stärka förbindelserna över gränserna och de internationella forskningsnätverken.
Beträffande förslaget om .eu kan jag nämna att ärendet för närvarande är under behandling i rådet och parlamentet. Genast när förslaget fått rättslig grund där, kommer kommissionen att vidta alla praktiska åtgärder för att de europeiska sammanslutningarna, företagen och medborgarna kan ta i bruk ett eget .eu, varvid användarna naturligtvis följer europeisk lagstiftning och speciellt observerar intimitetsskyddet.
Kommissionen kommer att ge parlamentets betänkande till rådet för kännedom och till behöriga experter i medlemsstaterna. Tack än en gång!

AVS-EU:s gemensamma parlamentariska församlings verksamhet (2000)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0057/2001) av Martínez Martínez för utskottet för utveckling och samarbete om arbetet i den gemensamma församlingen AVS-EU (2000/2106(INI)).

Martínez Martínez
. (ES) Herr talman, herr kommissionär, kolleger! Vi talar om arbetet i den gemensamma församlingen AVS-EU under år 2000 och detta betänkande kanske har en något annorlunda karaktär än föregående års betänkanden om samma ämne. Detta beror i första hand på att det just under år 2000 har inträffat speciella händelser som påverkar den gemensamma församlingens verksamhet och till och med utformningen av denna, men det beror även på att vi med avsikt ville ge denna rapport en viss nyans av nyskapande. Förutom att som vanligt samla konkreta fakta om församlingens verksamhet under år 2000 i den årliga rapporten, vill vi alltså öppna en mer djupgående politisk debatt om den gemensamma församlingens roll och om hur Europaparlamentets ledamöter skall agera inom denna.
Förutom formella eller juridiska hänsynstaganden anser vi att de ledamöter av vårt parlament som ingår i AVS-EU:s gemensamma församling inte är där för att gå sin egen väg, utan i egenskap av delegater och följaktligen måste vårt agerande i församlingen ske enligt riktlinjer från parlamentet som sedan bedömer vårt arbete. Vi anser även att det ur ett demokratiskt perspektiv är mycket viktigt att denna årliga rapport om det som hänt inom den gemensamma församlingen i stället för att vara ett mer eller mindre formellt och byråkratiskt förfarande bör omvandlas till en redogörelse av ledamöterna inför Europaparlamentets plenum. Likaså bör debatten om denna årliga rapport vara det tillfälle vid vilket parlamentet ger sina företrädare riktlinjer för arbetet i den gemensamma församlingen under de kommande månaderna.
Om vi går in på de händelser som inträffade under år 2000, är antagandet av Cotonouavtalet efter mycket långvariga förhandlingar mest framträdande. Genom Cotonouavtalet ratificeras församlingens rättsliga legitimitet och den ges större tyngd genom benämningen gemensam parlamentarisk församling. Framför allt markerar denna händelse ett före och ett efter i Europeiska unionens samarbete med de nu 77 associerade staterna i Afrika, Västindien och Stilla havsområdet. Det effektiva igångsättandet av avtalet är utan tvivel den mest utmärkande händelsen detta år även för församlingen. Händelseförloppet beskrivs detaljerat i betänkandet. Den gemensamma församlingen höll plenarsammanträden i Abuja (Nigeria) i mars samt i Bryssel i oktober, där den nya benämningen gemensam parlamentarisk församling användes för första gången. Viktiga ämnen togs upp: den allmänna rapporten om globalisering och en utfrågning om aids. Bland deltagarna märktes särskilt president Josselin och kommissionärerna Lamy och Nielson, men det fanns även ett beklagansvärt problem, den långt ifrån tillfredställande närvaron bland Europaparlamentets företrädare vid plenarsammanträdena och framför allt i arbetsgrupperna.
Det finns fler utmaningar som väntar: det civila samhällets deltagande som förutses i avtalet, skapandet av ett socialt nätverk, och här är det nödvändigt att vi funderar över hur vi kan göra detta på ett effektivt sätt för att undvika förvirring och för att parterna skall kunna behålla den ställning som tillkommer dem.
En annan utmaning är att utforska församlingens stora potential när det gäller att samordna ståndpunkter mellan de associerade ASV-länderna och Europeiska unionen i syfte att göra samarbets- och utvecklingsprocessen och själva avtalet mer effektiva och kanske även för att fastställa gemensamma ståndpunkter för att agera i andra forum såsom WTO. Därför är ett av de huvudsakliga villkoren att Europaparlamentet axlar det fulla ansvaret för arbetet i den gemensamma församlingen med den prioritet som saken förtjänar.
I betänkandets slutsatser framför vi några funderingar om hur vi anser att den gemensamma parlamentariska församlingen bör fungera i framtiden. Naturligtvis tillkommer det församlingen att fatta sådana beslut, men parlamentet har ansvaret för att fastställa riktlinjer för att vägleda sina parlamentsledamöters arbete i församlingen. Förvisso sammanfaller dessa riktlinjer nästan helt med de förslag som församlingens arbetsgrupp utarbetat om hur denna skall fungera.
Avslutningsvis, vill jag påtala att många ändringsförslag från kolleger från flera olika grupper har inkluderats i vårt resolutionsförslag, vilka alla berikade texten, och att ytterligare två ändringsförslag har lagts fram i plenum av Europeiska Folkpartiets grupp. Jag ber er att ni röstar för det första av dessa. Det andra syftar till att ändra ett stycke som har lagts till mitt ursprungliga förslag genom ett ändringsförslag från min kollega Van den Bos från den liberala gruppen, vilket godkändes i utskottet. I detta stycke tas en rad viktiga frågor upp som skulle kunna diskuteras av arbetsgrupperna i ASV-EU:s gemensamma församling och enligt min åsikt är det inte lämpligt att ta bort det nu. Det förbinder oss inte att göra något, men däremot innehåller det en rad intressanta idéer. Därför begär jag att detta ändringsförslag från PPE-gruppen dras tillbaka och om det inte blir så, vädjar jag till er att rösta mot det.
Jag avslutar med att tacka utskottets för utveckling sekretariat i vårt parlament. Jag tackar även kollegerna i nämnda utskott och jag tackar alla för er uppmärksamhet och för era röster, och jag hoppas att ni röstar för detta betänkande i morgon.

Howitt
Herr talman! Samtidigt som jag gratulerar Martínez Martínez till hans betänkande, upprepar jag att stödet till undertecknandet av Cotonouavtalet är vår största prestation under det senaste året - en enormt betydelsefull upprepning av Europeiska unionens biståndsengagemang, mot en bakgrundskuliss bestående av globalisering och avreglering som vi hittar överallt i våra internationella förbindelser. Vår uppgift är nu att övervaka och se till att dessa ömsesidiga åtaganden inom handel och bistånd förverkligas fullt ut.
När det gäller handel, är det fortfarande ett bekymmer att Europeiska kommissionen inte lyckades att sluta ett gemensamt avtal med våra AVS-partner under inledningsfasen vid WTO-sammanträdet i Seattle. Kommissionen lyckades inte överlägga, genom AVS-EU:s gemensamma församling i Cotonou, under de senaste diskussionerna om "allt utom vapen", samtidigt som de gamla problemen med banansystemet fortfarande är olösta. Marknadstillgång är nyckeln till utveckling för våra AVS-partner, precis som det är eldprovet för Europeiska unionens verkliga vilja att sätta utveckling främst.
När det gäller bistånd, verkar det som om de goda principerna för det civila samhället ännu inte förverkligats i samband med den första programplaneringen inom ramen för Cotonouavtalet. Bristen på mekanismer för förhandlingar om det civila samhället i vissa AVS-länder, utgör ett verkligt problem. Kommissionen, genom sin kvalitetsstödgrupp, vi i den gemensamma församlingen, och inte minst regeringarna i de biståndsgivande länderna, måste beakta vårt ansvar i detta sammanhang. Detta är inte bara en fråga som handlar om stöd till icke-statliga organisationer, utan också om vårt stöd till hela principen om sunt styrelseskick.
När det gäller denna fråga, finns det mycket i resolutionen som man kan rekommendera i förhållande till stödet till direktvalda parlamentariker inom den gemensamma församlingen. Men låt oss - på samma sätt som vi ofta i denna kammare diskuterar problem med brott mot de mänskliga rättigheterna och konflikter - också ge ett positivt erkännande till den pågående utvecklingen i riktning mot fred och demokrati i många afrikanska länder. Detta inbegriper, t.ex., välkomna steg i riktning mot dialog, som nyligen tagits av Joseph Kabila i Kongo, den demokratiska maktförändringen i Kap Verde, försöket till upprätthållande av fredsavtalet mellan Etiopien och Eritrea och, som vi själva såg i den gemensamma församlingen förra året och befästandet av demokratin i det Nigeria som vuxit fram efter Abacha.
Låt mig till sist säga att mycket av detta verkar vara avlägset för Europeiska unionens medborgare, vars stöd är nödvändigt för vårt partnerskap med Afrika. Så det är med verklig tillfredsställelse jag kan berätta för er att man i mitt hemland, dvs. Förenade kungariket, under ett evenemang för Afrika, med bl.a. insamling av pengar, som är avsett att hållas vartannat år och som kallas "Comic Relief", kommer att få se i vanliga fall seriösa medborgare ta på sig röda clownnäsor i syfte att samla in pengar och få folk att skratta i solidaritet med Afrika.
Jag själv kommer att servera gammaldags brittiska Bakewelltårtor med körsbär till dem som besöker Suffolk Learning and Resource Centre i Bungay, och kommer sedan att sälja handslag för 10 pence per styck till skolelever vid Highwood Infant School i King's Lynn, Norfolk. Ja, jag kommer att ha på mig en röd clownnäsa, precis som alla andra.
Europaparlamentet bör inte bara gratulera alla som deltar, vi bör också understryka att våra väljare, genom dylika offentliga tillställningar, visar oss att de stöder det politiska engagemanget för utveckling, som omfattas av vårt partnerskap med länderna i Afrika, Västindien och Stilla havsområdet, och som markeras genom kvällens debatt.

Rod
Herr talman! Cotonouavtalet bekräftar den parlamentariska dimensionen av den gemensamma församlingen. Det innebär att endast demokratiskt valda företrädare utan undantag har rätt att delta, uttrycka sig, inom den gemensamma parlamentariska församlingen. Men bara en företrädare per AVS-land gör att oppositionens företrädare hindras tillträde och yttrande och pluralistiska politiska yttringar i dessa länder döljs därmed.
Principen med en röst per land i AVS-gruppen mot en röst per person på europeisk sida är för övrigt inte rättvis. Själva strukturen i kammaren är alltså orättvis. Europeiska unionen är en institution som sådan, AVS-gruppen existerar inte utanför den gemensamma parlamentariska församlingen och har ingen organisation i form av politiska strömningar.
Min andra kommentar är att den gemensamma parlamentariska församlingen erkänns en ny roll, men vi har inte bara möjlighet att yttra oss. Den har inte rätt att rösta om utnyttjandet av Europeiska utvecklingsfonden, den ingriper inte i förfarandet med att ratificera Cotonouavtalet.
Vi kommer därför att med övertygelse rösta för betänkandet från Martínez Martínez, eftersom han visar på dessa brister. Men kammaren måste fortsätta att fundera över sammansättning, funktion och befogenheter, för att under 2001 bli en gemensam parlamentarisk och rättvis församling.

Corrie
Herr talman! Jag hoppas att det låga antalet närvarande ledamöter vid kvällens debatt beror på att det är sent, och inte det sätt på vilket jag i egenskap av ordförande har lett de två församlingar vi talar om under föregående år. Jag tackar uppriktigt föredraganden, inte bara för hans betänkande och det sätt på vilket han presenterat det i kväll, utan också för det mycket hårda arbete han gör, både i AVS-församlingen och i utskottet för utveckling och samarbete. Jag har utarbetat detta betänkande två gånger. Jag vet hur svårt det är att hitta nya idéer, och ändå har han inte bara gjort detta, utan även lagt fram oerhört bra punkter som vi har försökt att införliva i våra framtida bestämmelser.
Föregående år har varit en vattendelare för partnerskapet mellan AVS-länderna och EU. Det fanns ett stort motstånd mot att resa till Abuja i Nigeria förra året. Men jag ansåg att det var mycket viktigt att man såg att vi stödde denna nya demokrati. Detta visade sig bli en av de bästa församlingarna någonsin.
Som Howitt just sade, var detta i hög grad en tillbakablick och en debatt om framtida partnerskapsavtal. Men den verkliga nyttan med att besöka dessa utvecklingsländer har inte bara att göra med församlingen, utan också med att tala med folk som sysslar med utvecklingsarbete där och att tala med dem som får hjälp, eftersom utvecklingsbiståndet kommer från Europeiska unionen.
Vid församlingen i Bryssel tog vi de första stegen mot att anpassa församlingen till Cotonouavtalet. Som vice ordförande är jag övertygad om att vi från och med nu kommer att få en arbetsgrupp och inte en samtalsgrupp. Vi har införlivat många av Martínez Martínez idéer i de nya bestämmelserna. Vi är nu en parlamentarisk församling. Vi kan behandla det civila samhället - detta är oerhört viktigt. Jag vill se ständiga utskott som gör ett riktigt arbete, i stället för de arbetsgrupper som vi har. Jag vill se ett verkligt partnerskap mellan norra och södra delen av världen, som leder till en utrotning av fattigdom, och jag vill att församlingen intar en ledande roll i samband med förebyggande av konflikter och konfliktlösning.

Nielson
. (EN) Herr talman! Låt mig ta tillfället i akt och tacka föredraganden för hans utmärkta och innovativa betänkande, och gratulera den gemensamma församlingen till det hårda arbete man utfört under år 2000. Det gläder mig att kunna bekräfta att jag kommer att närvara vid församlingens sammanträde i Gabon nästa vecka. I kväll kommer jag att köra tillbaka till Bryssel och flyga dit i morgon förmiddag för att få information om vårt värdland, och göra litet politiskt arbete där. Jag ser fram emot ett uppriktigt och öppet åsiktsutbyte med den gemensamma församlingen, och jag håller med föredraganden om att detta åsiktsutbyte bör vara mer än bara retorik. Jag anser också att den gemensamma församlingens initiativ under de senaste åren har haft detta som målsättning.
2000 var ett betydelsefullt år på många sätt, inte minst därför att vi i och med undertecknandet av Cotonouavtalet i juni trädde in i en spännande ny fas i partnerskapet med AVS-staterna, en som kommer att vara under de kommande 20 åren. Det är därför lämpligt att den gemensamma församlingen börjar tänka på hur den skall anpassa sig till de förändringar som införs genom nästa avtal, särskilt när det gäller främjandet av en ökad dialog med våra utvecklingspartner om sådana ämnen som fredsbevarande åtgärder och sunt styrelseskick.
I det nya Cotonouavtalet höjer vi ambitionsnivån, och alla betraktar detta som mycket spännande. Föredraganden antyder att den gemensamma församlingen, i detta nya sammanhang, är beredd att inleda sitt arbete som ett faktiskt parlamentariskt organ och välkomnar de förändringar som införs genom Cotonouavtalet för att stärka församlingen. Kommissionen stöder naturligtvis församlingens önskan om att inträda i en mer politiskt ambitiös roll. Detta ligger i hög grad i linje med vad vi vill att Cotonouavtalet allmänt skall bidra med i förbindelserna mellan nord och syd, och i detta sammanhang är det också önskvärt med en parlamentarisk betoning.
Jag instämmer helt med föredraganden om den roll som politisk dialog kan spela i AVS-regioner och -länder, som ofta karakteriseras av instabilitet. Det är därför viktigt att dra nytta av möjligheterna till fredliga och konstruktiva åsiktsutbyten, som en del av en fortgående dialog inom AVS-regioner och -länder, där regering och det civila samhället kan delta. Betänkandet innehåller också många användbara förslag, som bara kan göra församlingens arbete mer intressant och effektivt, och kommissionen väntar med spänning på genomförandet av dessa förändringar. Detta är en meningsfull och nödvändig mötesplats mellan nord och syd i världen. Som européer kan vi vara stolta över att kunna spela denna roll. Jag ser fram emot ett samarbete inom denna ram.

Talmannen
Tack så mycket, kommissionär Poul Nielson.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon torsdag kl. 12.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 24.00.)

