Justering av protokoll
Ordföranden
Protokollet från föregående sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Maij-Weggen
Fru ordförande! I tisdags tog Janssen van Raay upp en ordningsfråga och kommenterade då det frivilliga pensionssystemet. Han sade då, jag har det helt klart för mig: olyckligtvis har ett antal nederländare via sitt ombud förklarat att de går med på den ordningen, det är vad jag i går ville ha med i protokollet. Fru ordförande, jag frågade Dankert om det här stämmer. Han är doyen för Nederlandse 31 och han sade att det absolut inte är sant. Jag vill alltså dementera det som Janssen van Raay sade i början av tisdagens verksamhet.

Ordföranden
Vi noterar det, fru Maij-Weggen.

Breyer
Fru ordförande! Jag ber om att ni ser till att medlemmarna i parlamentet får nederländarnas besvär eller klagomål mot patentdirektivet.
I veckan har vi talat mycket om öppenhet. Jag tycker inte man kan acceptera att när besvär ställs till Europaparlamentet, så får inte de enskilda medlemmarna besvärsskrivelsen. Jag ber er alltså ödmjukt att ombesörja att de medlemmar som så önskar - jag tror att intresset här är ganska stort - så snart som möjligt får ta del av besvärsskrivelsen. Det är speciellt angeläget eftersom parlamentets rättstjänst redan håller på att utarbeta ett svar. När det gäller frågor om öppenhet bör vi nog pröva vår egen trovärdighet.

Ordföranden
Fru Breyer! Jag noterar också detta. Vi skall göra vad som är möjligt.

Hallam
Fru ordförande! Jag vill hänvisa till ändringsförslag 49 gällande betänkandet från McCarthey. Jag står registrerad som röstande mot detta ändringsförslag, när jag i själva verket önskade rösta för detsamma. Kan detta föras in i protokollet?

Ordföranden
Det skall korrigeras, herr Hallam.

Carnero González
Fru ordförande! Jag vill bara påpeka att jag av misstag röstade fel angående ändringsförslag 7 i betänkande McCarthy. Jag avsåg att rösta mot. Jag meddelade presidiet detta, men jag kan inte se att det är infört i protokollet, och jag skulle vilja att det tas till protokollet.

Ordföranden
Också det skall korrigeras.
(Parlamentet justerade protokollet.)

Omröstning
Nassauer
Fru ordförande! Jag måste påpeka att ett meningsförvrängande tryckfel har smugit sig in i vissa dokument och i vissa språkversioner. Den korrekta lydelsen formuleras i betänkandet i ändringsförslag 5 angående artikel 3 .2.c som följer: " ... den tidsperiod på högst tre år under vilken ordningen skall tillämpas, en tidsperiod som efter förnyat beslut kan utsträckas till högst fem år." I vissa versioner och dokument står det i stället för tre år fem år. Att förlänga fem år till fem år är naturligtvis inte korrekt, vilket alla förstår. Vi ber om att detta på de aktuella ställena ändras till sin rätta lydelse. Samma fel förekommer även i exempelvis sammanställningen av ändringsförslagen till ändringsförslag 5. Där står det fel, medan Wiebengas original under nr 5 stämmer. Jag vore tacksam om man kunde beakta detta.

Ordföranden
Tack för er hänvisning, herr Nassauer! Vi skall åtgärda det.
(I de påföljande omröstningarna antog parlamentet båda lagstiftningsresolutionerna.)

Deprez
Anordningar vid unionens yttre gränser är absolut nödvändig. De måste vara täta. De fastställda reglerna måste ändå finnas med bland Genèvekonventionens och Europakonventionens fundamentala syften för att värna om de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.
En tredje pelare läggs till dessa två första. Det handlar om en tilläggsåtgärd, som föreskrivs i Amsterdamfördraget, vilken kommer att införas inom fem år räknat från och med att det trätt i kraft, och som tillåter tillfälligt uppehåll av humanitära skäl på unionens territorium; denna gäller inte bara för enskilda, utan också för grupper som inte i strikt mening överensstämmer med ordalydelsen i de nämnda konventionerna, men som av omtanke om den fysiska eller psykiska integriteten går under tillfälligt skydd i unionen.
Denna åtgärd är verkligen brådskande, bl.a. på grund av unionens oförmåga att föra en riktig gemensam utrikes- och säkerhetspolitik, även när det gäller dess gränser!
Hur som helst måste man vara tydlig när det handlar om den nödvändiga fördelningen av den börda som varje flyktingtillströmning skapar. Man måste sluta upp med de invecklade gräl som ställer medlemsstaterna mot varandra, vilka alla försäkrar att de har gjort vad som står i deras makt i fråga om mottagande, och som under större delen av tiden låter förstå att andra alltid gör för litet. Exakta utvärderingskriterier måste definieras.
Låt oss ytterligare precisera att reglerna för tillfälligt skydd, vilket ligger i sakens natur, måste gå hand i hand med en undersökning i rätt tid av förutsättningarna och möjligheterna i samband med beredningen av en acceptabel återkomst och en lyckad återanpassning för de flyktingar som åker tillbaka till sina ursprungsländer. Det är nödvändigt att hålla ett vakande öga på införandet av en sådan stadga.

Iversen
De danska socialdemokraterna har röstat för gemensamma bestämmelser om tilldelning av tillfällig flyktingstatus, för minimirättigheter till sådana flyktingar och en mer solidarisk fördelning av flyktingarna mellan medlemsstaterna. Problemet är att många fördrivna personer, till exempel flyktingarna från kriget i f.d. Jugoslavien, inte uppfyller de villkor för flyktingstatus som fastställts i Genèvekonventionen, och att dessa flyktingar blir mycket ojämnt fördelade mellan medlemsstaterna. Vi har behov av gemensamma bestämmelser om vem som skall få flyktingstatus, hur länge de skall få stanna i unionen, och vilka villkor de skall ha medan de är här. Vi har röstat för att ett tillfälligt skyddssystem bara skall användas i nödsituationer, vid en plötslig masstillströmning av flyktingar. Genèvekonventionen skall även i fortsättningen vara utgångspunkten, och de mänskliga rättigheterna skall respekteras.

Lindqvist
Förslaget är i sak alldeles utmärkt och behövligt. Ett ökat gemensamt ansvar måste tas i Europa vid flyktingkatastrofer. Förslaget skall ses som ett komplement till Genèvekonventionen som alltid skall respekteras.
Solidaritet med flyktingar är inte något som kan lagstiftas fram eller tvingas fram. Detaljerade regler eller tvångsbeslut genom kvalificerad majoritet är därför inte att förorda. Fördelning av flyktingar måste utgå från ett gemensamt ansvar men bygga på frivilliga överenskommelser.

Theorin
Det är viktigt att understryka att den gemensamma åtgärden endast skall åberopas i nödsituationer om det sker en masstillströmning av flyktingar. Reglerna om tillfälligt skydd måste alltid baseras på principen att internationellt skydd är en skyldighet enligt internationell asylrätt och reglerna om mänskliga rättigheter. Viktigt att understryka är också att reglerna om tillfälligt skydd inte får beröva någon tillgång till asylproceduren.
Betänkande (A4-0408/98) av Lehne

Deprez
Det är viktigt att på det mest rationella möjliga sättet reglera frågan om förfarandena om tillträde till territoriet för de människor som saknar resehandlingar eller som har en handling som inte erkänns av den medlemsstat som man söker inresetillstånd till. Ur denna synvinkel skulle det eventuellt kunna visa sig användbart med en enhetlig modell för blad för påförande av visering. Faktum är ändå att jag bara ser något ordentligt intresse med detta, om införandet av sådana handlingar bidrar till att bana väg för en enhetlig europeisk politik i fråga om visering. Ur detta perspektiv kan en modell för blad endast utgöra en etapp.
Liksom medlemmarna i vårt utskott för rättsliga frågor och medborgarrätt, är jag beredd att hålla med om att införandet av en modell för blad för påförandet av visering skall skrivas in i gemenskapsrätten med hänvisning till punkt 100c i Fördraget om Europeiska gemenskapen, snarare än i artikel K.3.2 i Fördraget om Europeiska unionen.
I fallet med flygplatstransitering avgjorde domstolen den rättsliga debatten som ställde kommissionen stödd av parlamentet mot rådet till förmån för det sistnämnda, sedan den bedömt att denna fråga gott och väl hörde till den tredje pelaren. Det återstår bara för oss att önska att den inte gör likadant med modellen för blad. Det beror på parlamentets trovärdighet i frågan.
Jag hävdar bestämt att anordningar vid de yttre gränserna är absolut nödvändiga och att det inte kommer på fråga att låta vem som helst komma in hur som helst på unionens territorium. Jag vill även säga att jag också delar föredragandens övertygelse om att man, trots den ofrånkomliga likriktningen av bestämmelsen, i själva verket inte kan tömma dess innehåll på de föreskrifter som finns i Genèvekonventionen och Europakonventionen om bevarandet av de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.
Då detta har preciserats, ger jag mitt stöd till de två förslagen efter dessa ändringar.

Iversen
De danska socialdemokraterna har röstat för gemensamma åtgärder för en enhetlig utformning av viseringshandlingar och om ett system för flygplatstransitering. Vi har emellertid röstat emot utskottets ståndpunkt att de gemensamma åtgärderna skall ersättas av ett direktiv och en förordning med stöd enligt första pelaren. Vi menar att förslag som dessa hör hemma i det mellanstatliga samarbetet enligt tredje pelaren.

Lindqvist
I Norden finns en nästan halvsekellång erfarenhet av den nordiska passunionen på mellanstatlig nivå. Den modellen borde kunna bli vägledande också för EU. Amsterdamfördraget har ännu inte trätt i kraft och kan därför inte användas som referens. Den rättsliga grunden bör inte ändras till beslut i rådet med kvalificerad majoritet. Jag kan inte ställa mig bakom kommissionens ambitioner att bli någon sorts " regering" i EU. Ökad makt skall i stället ges till medlemsländerna och rådet.

Falconer
Fru ordförande! I går anmärkte jag på det kamerateam som befann sig i kammaren. Jag frågade huruvida detta kamerateam hade tillstånd, samt om frågan kunde undersökas. Ert sekretariat sade att saken skulle undersökas. Kan ni upplysa mig om huruvida de hade tillstånd att filma på det sätt som de gjorde?

Ordföranden
Enligt de uppgifter jag har fått har en ledamot av kammaren med tillstånd blivit filmad uppe på läktaren.

Falconer
Tidigare förhöll det sig så att filmning inte tilläts inne i kammaren eller på åhörarläktaren. Jag förstår inte hur denne individ kunnat få tillstånd. Jag vill fråga er, såsom ledamot i presidiet, eftersom det är mycket viktigt att behandla detta parlament med en viss grad av värdighet. Fotografer springer omkring överallt utanför kammaren, och om vi börjar tillåta dem att komma in i kammaren kommer denna plats snart att vara fylld av TV-kameror. Jag vill be er hänskjuta denna fråga till presidiet för utredning.

Ordföranden
Herr Falconer! Jag tror inte att er oro är berättigad, men jag skall se till att det prövas en gång till.

Perry
Fru ordförande! Vid ett snarlik händelse, då jag lämnade denna kammare tillsammans med andra ledamöter, i går vid lunchtid vid tidpunkten för omröstningen, stod människor iklädda t-tröjor på vilka deklarerades den ståndpunkt de var anhängare till, vid dörren och stack papperslappar i våra händer. Vissa ledamöter snubblade nästan då de lämnade kammaren. De uppmanades att underteckna vad jag ansåg vara en helt acceptabelt upprop, men denna typ av demonstrationer har ingen plats inom parlamentsområdet. Jag vill verkligen be er och ordförandeskapet att undersöka vilka regler och förordningar vi har för att sätta stopp för manifestationer av detta slag inom området och till och med framför själva dörren till parlamentets kammare. Dessa människor i går väckte ingen särskild anstöt hos mig vad gäller den sak de förfäktade, men nästa gång kan det mycket väl röra sig om människor mot vilka jag och andra valda ledamöter i detta parlament har mycket stora invändningar.

Ordföranden
Jag har noterat det, och vi kommer att överlägga om hur vi bör agera i sådana fall.

Ämnen som används vid illegal tillverkning av narkotiska preparat
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0367/98) av Pirker för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor om förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 92/109/EEG om tillverkning och utsläppande på marknaden av vissa ämnen som används vid illegal tillverkning av narkotiska preparat och psykotropa ämnen (KOM(98)0022 - C4-0081/98-98/0017(COD)).

Pirker
Fru ordförande! Mina ärade damer och herrar, kära kolleger! Det skall nu handla om ett instrument i kampen mot narkotikan, ett instrument som kan bidra till att så mycket som möjligt förhindra eller i alla fall försvåra olagligt utnyttjande av prekursorer. Sådana prekursorer används vid narkotikaframställning för att göra heroin, kokain och ännu mer i framställning av syntetiska droger som ecstasy, ICE, LSD och amfetamin. Dessa droger framställs nämligen uteslutande av prekursorer.
Bakgrunden till att vi behöver instrumentet är att konsumtionen av narkotika, i synnerhet den syntetiska, ökar, och det inte bara i Europa utan i hela världen. Jag har fått tillgång till den senaste statistiken. Enligt den beslagtogs under 1997 bara i Europa ca 2, 5 miljoner ecstasypiller, varav hälften i Nederländerna. Samma år beslagtogs 267 000 LSD-doser, och också här skedde hälften av beslagen i Nederländerna. Dessa siffror över gjorda beslag är en indikation på att bruket av narkotika håller på att öka. De visar dock också på att antidrog-strategier och polisiära åtgärder fungerar, för man har ju faktiskt tagit mer syntetiska droger i beslag än tidigare.
Enligt försiktiga uppskattningar överstiger numera antalet ungdomar i Europa som använder syntetiska droger 5 miljoner. Det är ett dramatiskt läge för oss, särskilt när man betänker att ungdomarna inte vet vilka ämnen de får i sig när de tar de syntetiska drogerna. Innehållet i doserna varierar ständigt, både vad gäller prekursorerna och styrkan i doserna. Detta betyder att ungdomarna utsätts för mycket stor fara, och de får också agera försökskaniner för skrupelfria affärsmän. Av den anledningen, alltså för att skydda ungdomen, måste vi göra allt vi kan och söka de bästa instrumenten för att lyckas i kampen mot narkotikan.
Nu föreligger ett förslag från rådet att ändra ett direktiv från 1992. Förslaget framstår som klart användbart och lovande, särskilt när man bygger in de kompletterande ändringsförslagen från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor. Det är det jag talar för här. Förslaget har utvecklats under flera expertsammankomster, och såväl företrädare från den kemiska industrin som från myndigheterna har varit engagerade för att söka utröna de mest användbara modellerna och dra de praktiska konsekvenserna av det. Utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor delar på nästan samtliga områden rådets uppfattning, helt enkelt på grund av förslagets konsekventa, sammanhängande och användbara utformning.
Vilka är då huvuddragen i förslaget? Jag kommer att lyfta fram de fem viktigaste punkterna i förslaget. Gällande den första punkten var vi tvungna att göra ett val mellan två möjligheter: huruvida vi skall upprätta en lista över alla de prekursorer som används vid narkotikaframställning, så att de kan klassificeras och kontrolleras. För närvarande handlar det om 22 ämnen, men för att kunna göra realistiska kontroller måste vi högst avsevärt utvidga förteckningen, eftersom man hela tiden använder olika prekursorer och det finns så många av dem. Med en fast förteckning skulle det faktiskt vara omöjligt att genomföra sådana kontroller, alltså beslutade vi att inte göra upp en sådan förteckning. Det finns vissa nyckelsubstanser som är fixa, därutöver kan vi utvidga och ändra i förteckningen så att just de prekursorer som för närvarande används i narkotikaframställningen finns med.
Alltså: vi skall ha en förteckning över nyckelsubstanser, som är möjlig att enkelt utvidga och aktualisera. Med hjälp av en sådan kan vi på bästa sätt reagera på den aktuella situationen.
Den andra punkten är att förteckningen inte får vara officiell, eftersom det då vore enkelt för producenterna att kringgå kontrollerna när de känner till vad som kontrolleras.
Den tredje punkten handlar om att ge staterna möjlighet att förbjuda handel med prekursorer när det finns grund för att tro att dessa prekursorer hamnar i anläggningar för drogframställning.
Den fjärde och mycket viktiga punkten är att samarbetet mellan marknadsaktörerna på en sida - alltså den kemiska industrin - och myndigheterna på den andra sker på frivillig basis men att staterna ändå måste förbereda sig på denna form av eventuellt frivilligt samarbete. Detta är så viktigt för att det torde vara en förutsättning för att systemet skall fungera. Konkret innebär det att marknadsaktörerna, dvs. den kemiska industrin, på eget bevåg skall lämna uppgifter när man får onormala transaktioner eller beställningar. Myndigheterna å sin sida skall givetvis bemyndigas att inhämta upplysningar och att genomföra oanmälda kontroller.
Systemet med frivilligt samarbete används redan med stor framgång i ett antal stater, t.ex. Österrike, Tyskland, Nederländerna, Storbritannien och Irland. Bara under fjolåret gavs 6 000 tips i Tyskland, som följdes upp med gott resultat. Genom detta har illegal användning av prekursorer motverkats och narkotikaproduktionen försvårats.
Den femte och också mycket viktiga punkten går ut på att vi i kampen mot narkotikan bör inlemma staterna i Central- och Östeuropa i Phare-programmet i kontrollen av prekursorer och i uppbyggandet av kontrollsystem. Enligt förslaget skall vi bjuda in anställda i den kemiska industrin och från myndigheter och utbilda dem här. Därmed kan vi försäkra oss om att pengarna inte används på ett felaktigt sätt, vilket ju ofta sker, och om att deltagarna får den önskvärda utbildningen. Vi får också kontaktpersoner ute i de olika staterna. Alltså ett kontrollsystem som praktiskt taget omöjliggör att anskaffningen i stället förläggs till dessa länder och samtidigt bildar ett gott samarbete mot olaglig användning.
Det är vår förhoppning att vi med det här paketet skall kunna skaffa oss en kontroll över den olagliga användningen av prekursorer - inte bara i Europa, utan i hela världen. Sedan två år har detta varit möjligt. Vi skulle därmed få ett instrument som är högst centralt om kampen mot narkotikan skall kunna bli framgångsrik, i slutändan för att skydda ungdomen. Jag ber om fullt stöd och det oinskränkta genomförandet av förslaget.

Mendes Bota
Fru ordförande! I det ständiga dunket från rave parties och dess mängder av ungdomar med uppenbar outtömlig energi är det möjligt att upptäcka en touche av den nya tiden med syntetiska droger. Det är modernt att yra, få raseriutbrott, explodera, och befinna sig i trans längre än till gryningen. Det är techno- och house music -gäng som söker efter nya ritualer där nya ledare med en märklig nattkarisma dyker upp och som kallas för DJ .
Deras religion ligger i myten om att den nya elektroniska musiken bara kan upplevas under påverkan av droger. I de snabba beteendeförändringarna hos uppenbart normala medborgare, normala i sitt yrkesliv, normala i familjen, är det möjligt att finna effekterna hos de mirakulösa kapslarna med ögonblicklig performance , vällusten i de fysiska och mentala förmågorna. Det är inget definitivt adjö till de traditionella drogerna heroin, kokain eller marijuana. Men det finns en ny verklighet som väller ut som en vulkan, på parkettplats i ett planetarium i sökandet efter nya sensationer, nya omvälvningar och nya avbrott i en motsägelsefull värld av rikedom och misär, av bildade och analfabeter, av herrar och slavar, privilegier och marginaliseringar.
Det är om denna nya fara, riskerna med omlokaliseringar av framställningen av de syntetiska droger som vi i dag talar om här. Det räcker inte längre att kontrollera kretsarna i den gamla trafiken från Sydamerika, Nordafrika eller Fjärran Östern. Fabrikerna för ecstasy och dess surrogat ligger nära användarna, som nya lokala hantverksenheter. På Internet sprids tillverkningsrecepten till dessa superdroger med potentiellt dödliga effekter. Därför är det så viktigt med kontroll av försäljningen av de kemiska ämnen, prekursorer, som används i den illegala narkotikaframställningen. Därav det nödvändiga med att stärka det frivilliga samarbetet mellan myndigheterna och de kemiska och farmaceutiska företagen, för att upptäcka misstänkta inköp av de ämnen som finns upptagna på listorna över ämnen som kan användas för framställning av psykotropa ämnen. Dessa listor skall inte offentliggöras, och de bör vara flexibla eftersom de använda sammansättningarna ständigt förändras som ett sätt att finna nya prekursorer som inte finns med på listorna.
Ecstasy är redan tio år gammalt. Alla människor känner till de oåterkalleliga skador det framkallar i hjärnan hos dem som använder drogen. Ändå finns det nya droger på marknaden som heter DOB , golden eagle , 4MTA eller flatliner , och den senare är 33 gånger starkare än ecstasy. Länderna i Central- och Östeuropa måste inkluderas i området för denna gemensamma åtgärd för att inte bli alternativa marknader utan någon som helst kontroll. Europaparlamentet bör delta i utvärderingen av detta frivilliga samarbete. Vi vill inte i denna fråga, som handlar om framtiden och välfärden för vårt samhälle, vara disträa eller sömngångaraktiga och ännu mindre hallucinerande.

Eisma
Fru ordförande! Det är naturligtvis mycket viktigt att det blir kontroll på prekursorerna och särskilt handeln med sådana när det gäller syntetiska droger. Naturligtvis bara när det är nödvändigt, eftersom det också finns syntetiska droger som inte är farliga. Om det däremot finns ämnen i dem som innebär en risk så måste de spåras. Vi får alltså inte angripa problemet för hårt, bara där det är farligt. Naturligtvis behövs även en bra upplysningsverksamhet för ungdomar, så att de vet vad de får. Jag tycker det är en bra idé att utvidga det frivilliga samarbetet mellan myndigheterna och aktörerna, som redan finns i vårt land och i andra länder, till andra länder i Europa. Vi kommer att rösta för ändringsförslagen. Jag tycker dock inte det verkar särskilt realistiskt att listan över ämnen inte får offentliggöras. Jag tror det är en illusion att vi skall kunna uppnå det. Slutligen tycker jag det är väldigt viktigt att det nära samarbetet med Central- och Östeuropa inom ramen för Phare kommit till stånd. Annars sker det bara en förflyttning av problemet från Väst- till Östeuropa.

Lindholm
Herr ordförande! Jag vill gratulera Pirker till ett bra betänkande. Kampen mot droger och drogmissbruk måste föras jämt och ständigt och överallt. Inte minst de syntetiska drogerna är ett ständigt ökande problem, eftersom deras kemiska innehåll, de så kallade prekursorerna, mycket lätt och snabbt kan ändras och på så sätt undgå lagstiftningen.
Kommissionens förslag till förändring av nuvarande direktiv är naturligtvis inte någon lösning, men det kan vara ett viktigt steg för att bekämpa tillverkningen av och därmed minska tillgången på narkotika. Det är också ett förslag helt i linje med vad FN: s generalförsamling beslöt i somras vid sitt möte i New York. Det ligger i sakens natur att en flexibel lista inte kan vara officiell om den skall fungera. Jag välkomnar speciellt att det gäller ett konstruktivt och frivilligt samarbete mellan såväl medlemsländerna som den kemiska industrin. Erfarenheter från länder med denna typ av system har nämligen visat att det fungerar mycket bra.

Buffetaut
Herr ordförande! Först vill jag gratulera Pirker till hans utmärkta betänkande. Det är för övrigt en vana hos honom att föreslå väl genomtänkta texter för oss, som är frukten av ett hårt arbete.
Ämnet som behandlas är mycket viktigt för Europas ungdomars framtid. Syntetiska droger berör 5 miljoner unga - något som vår föredragande påmint oss om -, vilket ger oss en idé om farans omfattning. Faran är desto större som den kemiska sammansättningen av dessa droger oupphörligen ändras, och på så sätt riskerar våra unga att bli försökskaniner, ja föremål för de särskilt otrevliga schackrarnas experimenterande.
En ny undersökning om konsumtionen av hasch bland elever i den vanliga skolan visar att endast 16 procent av haschmissbrukarna fortfarande går i skolan vid 18 års ålder, mot 75 procent av det övriga elevantalet, och att 60 procent av dem inte har kommit längre än till grundskolenivå. Det är just detta som gör att det tvivelaktiga särskiljandet på påstått lätta droger och andra droger kan ifrågasättas. Detta felaktiga särskiljande avser naturligtvis syntetiska droger vars fara bevisats men förringats, ja till och med förnekats med en chockerande oansvarighet av vissa personer i nöjesvärlden och i den politiska världen.
Jag ber för övrigt dem som förespråkar individens frihet i syfte att rättfärdiga den fria konsumtionen av droger att begrunda att den verkliga friheten känner ansvar, och att den börjar med att man kommer över intaget av fjärmande ämnen.
Faktum är att de principer som framförs av kommissionen och i Pirkers betänkande förefaller realistiska. Principen om det frivilliga samarbetet mellan aktörer, producenter och distributörer verkar vara rätt. Den grundas på viljan att göra alla inblandade ansvariga, och all politik som syftar till att göra människor ansvariga är en god politik.
Avslutningsvis skulle jag vilja säga att det i denna debatt är nödvändigt att framför allt tänka på de unga, som är de främsta offren för dessa syntetiska droger i en vilseledande tro på förment lekglädje och gemenskapsglädje - allt detta av orsaker, ja jag säger det rent ut, som är uselt affärsmässiga och som struntar i de ungas egentliga välbefinnande. Det är alltså nödvändigt att vädja till de ungas ansvarskännande, men också till ett ansvarskännande hos dem som med en felaktig uppfattning om frihet leder dem att förringa det faktum att konsumtionen av droger är världsfrånvändande och förstörande. Det handlar nämligen om att försvara våra ungas värdighet och denna kamp är för oss ansvariga politiker en mycket angelägen skyldighet.

Seppänen
Herr ordförande! Vi har här i parlamentet följt den verksamhet som utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter bedriver och lagt märke till att utskottets ståndpunkter är synnerligen liberala, jag hänvisar till d'Anconas betänkande. Nu handlar det om en ännu allvarligare fråga än lätta droger eller syntetiska droger och deras prekursorer, kemiska ämnen. En frivillig kontroll är en synnerligen mild kontrollform.
Jag fäster ändå uppmärksamheten på att föredraganden föreslagit ett samarbete med tredje land, men bara med CÖE-länderna. Ryssland är en grannstat till Finland. Ryssland tillhör de så kallade OSS-länderna och samarbete med det är dock minst lika viktigt som med CÖE-länderna. Därifrån kommer en mycket stor mängd transit- och andra transporter till Europeiska unionens område. Jag hoppas att föredraganden nästa gång kommer att beakta detta.

Hager
Herr ordförande! Vi diskuterar i dag på nytt förbättringsförslag i kampen mot de syntetiska drogerna. Jag har vid ett flertal tillfällen pekat på den exceptionella faran med dessa droger. Förslagen i betänkandet, framför allt de flexiblare listorna, innebär ett framsteg på ett knepigt område. I utskottet präglades debatten av en ovanlig enighet till följd av de entydiga uttalandena under expertsammankomsterna. Jag ansluter mig gärna till den enigheten. Detta får dock inte göra oss passiva och blinda för den faktiska utvecklingen.
Jag har nämligen med stor oro följt hur den nya tyska regeringen avser att besluta om att inleda modellförsök med kontrollerad utdelning av tunga droger i Hamburg och Frankfurt samt införa rikstäckande rättsliga rambestämmelser för utdelning av heroin. Av de pilotprojekt som har genomförts och som har misslyckats borde man verkligen ha kunnat dra andra slutsatser. Narkotikan utgör en allvarligt hot mot våra barns hälsa. En liberalisering kan inte annat än att ytterligare förstärka detta hot.

Virrankoski
Herr ordförande! Pirkers betänkande tar tag i en mycket aktuell fråga, dvs. narkotika. Narkotikahandeln har ökat explosionsartat. Detta beror bl.a. på minskad gränskontroll. Det är allt lättare att smuggla förbjudna preparat. Uppskattningsvis lyckas man beslagta endast en liten del av narkotikan.
Europeiska unionen har varit en förkämpe för att främja den internationella fria rörligheten. Därför har den också ett osedvanligt stort ansvar när det gäller bekämpande av skadeverkningar. EU: s andra pelare, samarbete i rättsliga och inrikes frågor, har kanske sitt största berättigande just i kampen mot narkotika. Transport av och handel med prekursorer för narkotiska preparat och psykotropa ämnen visar också vilken roll utvecklingen av ett gemensamt passersystem inom EU spelar. Förutom att utvecklingen av ett sådant system skulle minska kringgående av tull och skatt, skulle det också främja uppföljning och kontroll av de prekursorer som behövs för framställning av narkotiska preparat. Även därför skulle det vara bråttom med att utveckla systemet.

Cushnahan
Herr ordförande! Bruket av syntetiska droger såsom ecstacy har spridit sig snabbt, speciellt bland unga människor. Detta bekräftas av det faktum att de, frånsett marijuana, är de mest konsumerade drogerna inom Europeiska unionen.
Jag välkomnar kommissionens avsikt att utöka räckvidden för 1992 års direktiv om kontrollen av illegala droger till att också innefatta prekursorer som används i tillverkningen av dessa nya droger. Jag inser att det inte är en lätt uppgift, eftersom kemiska prekursorer har lagliga användningsområden förutom att vara en nyckelbeståndsdel inom illegal narkotikatillverkning. Samarbete är av yttersta vikt för att tackla detta problem. Den handlingsplan som Förenta Nationernas generalförsamling antog i juni i år är ett steg i rätt riktning. Vi inom Europeiska unionen måste bygga vidare på denna.
Föredraganden understryker på ett riktigt sätt betydelsen av internationellt samarbete, i synnerhet i förhållande till Centraloch Östeuropa, där vi kan utöva ett betydande inflytande. Tillverkningen av syntetiska droger är en växande affärsverksamhet i Central- och Östeuropa. Vi kan använda Phare-programmet, vilket han föreslår, för att bygga upp ett ändamålsenligt övervakningssystem.Vi kan emellertid föra det ett steg vidare genom att klargöra för dessa länder, som önskar bli medlemmar i Europeiska unionen, att vi förväntar oss deras fulla samarbete och engagemang för att vidta fasta och beslutsamma åtgärder. Ett misslyckande med detta kommer att påverka vår inställning avseende ett eventuellt inträde.
Jag stöder detta betänkande och förslag i det. Jag hoppas att det innebär ett viktigt bidrag till att bekämpa narkotikaproblemen som förstör så många av våra unga medborgares liv.

Van Miert
Herr ordförande! Låt mig först och främst å kommissionens vägnar mycket uppriktigt tacka herr Pirker för kvaliteten på hans betänkande och för hans stöd - som förefaller mig mycket övertygande - till vårt förslag till direktiv.
Det är bland annat tack vare hans ansträngningar som detta förslag snabbt har kommit upp till Europaparlamentet för att granskas i första behandlingen. Faktum är att utvecklingen av syntetiska droger utgör ett mycket allvarligt problem för Europeiska gemenskapen, men också för resten av världen. Den aktuella gemenskapslagstiftningen i fråga om syntetiska drogers prekursorer gör det bara möjligt att kontrollera 22 kemiska ämnen som klassificerats i FN: s konventioner. I den illegala tillverkningen av dessa droger använder man sig dock allt oftare av andra produkter som lätt kan bytas ut och som inte är klassificerade. Att sträcka ut de stränga åtgärder som för närvarande gäller för de 22 klassificerade prekursorerna till att omfatta andra tänkbara prekursorer, skulle dock vara ineffektivt på grund av den stora kommersiella användningen av dessa kemiska produkter.
Endast ett lämpligt system är genomförbart. Målet med den ändring som har föreslagits av kommissionen är alltså att tvinga medlemsstaterna att inrätta en samarbetsmekanism, där de ekonomiska aktörerna på frivillig basis för behöriga myndigheter skulle avslöja misstänkta affärer med de ämnen som för närvarande inte tas upp i direktivet, men likväl används i stor skala i den illegala tillverkningen av syntetiska droger.
Även om antalet tvivelaktiga ämnen är mycket högt, är endast ett målinriktat närmande tänkbart. Ett " prekursor" -utskott, som redan hjälper kommissionen med den befintliga lagstiftningen, kommer att få ansvaret för att inrätta och lägga fram listor över känsliga produkter som skall övervakas. Detta utskotts arbete är naturligtvis konfidentiellt.
Låt oss nu granska de ändringsförslag som har föreslagits av Europaparlamentet. Eftersom kommissionen delar Europaparlamentets önskan om att sträva efter större säkerhet i bevakningen av prekursorer och droger, välkomnar den det första och det tredje ändringsförslaget och godkänner dem alltså. Vad beträffar det fjärde ändringsförslaget förstår kommissionen att Europaparlamentet gärna vill ha ett verktyg för att utvärdera kontrollmekanismen för prekursorer och droger. I nuläget upprättar kommissionen redan en årlig rapport baserad på information från medlemsstaterna, vilken är avsedd för Internationella kontrollstyrelsen för narkotika, som ni ju mycket väl vet är ett FN-organ. Kommissionen undrar följaktligen huruvida en begäran om ytterligare en rapport är befogad och i vilket avseende denna särskilda rapport från Europaparlamentet skulle skilja sig från den som upprättats eller som skall upprättas för Internationella kontrollstyrelsen för narkotika.
Man måste för övrigt veta att den information som medlemsstaterna i dag förser oss med tyvärr är fragmentarisk, och gör det inte möjligt att uppskatta effektiviteten hos det system vi redan har inom ramen för det befintliga direktivet. Inte desto mindre kommer utvärderingen av en mekanism som ännu inte är i bruk bara att bli mer riskabel. Kommissionen kan följaktligen inte börja skapa en särskild sådan rapport, men den kommer naturligtvis att även i fortsättningen vara beredd att förse Europaparlamentet med den årliga rapport som är avsedd för det internationella organet för kontrollen av droger. I år har för övrigt föredraganden fått denna information.
Den oro som Europaparlamentets uttrycker i det femte ändringsförslaget beträffande den hemliga karaktären hos de listor över produkter som skall övervakas, har redan indirekt tagits med i kommissionens förslag. Faktum är att då dessa listor upprättas av prekursorutskottet, vars arbete inte offentliggörs, verkar detta tillägg överflödigt. Ändringsförslagets andra del om den fortlöpande anpassningen av gemenskapslagstiftningen och den nationella lagstiftningen, förefaller oss däremot mycket användbar. Att godkänna det ändringsförslag som tillåter ett frivilligt inrättande av kontrollmekanismen, skulle för kommissionen innebära att dess förslag tömdes på hela sitt innehåll. Dessutom skulle ett system där vissa medlemsstater tillämpade direktivet och andra inte, oundvikligen skapa en snedvridning i konkurrensen på den inre marknaden. Av dessa anledningar kan alltså kommissionen inte acceptera detta sista ändringsförslag.
För övrigt vill jag ännu en gång gratulera föredraganden och hans medarbetare så hjärtligt till betänkandet som i dag framlagts för oss på ett mycket övertygande sätt.

Ordföranden
Tack så mycket, herr kommissionär.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Tillåt mig, innan vi går över till omröstningen om betänkande Pirker, ärade ledamöter, att jag informerar om att jag är säker på att den kommer att bli till belåtenhet. I måndags, den 16 november, godkände presidiet att man vidtar de tekniska och budgetmässiga åtgärder som krävs för att också fredagsförmiddagarnas sammanträden i kammaren skall kunna filmas. Detta är ett önskemål som ni har uttryckt flera gånger, vilket jag anser att presidiet mycket berättigat har besvarat positivt.
Vi skall nu genomföra omröstningen.
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)

WTO: finansiella tjänster
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om betänkande (A4-0420/98) av Kittelmann för utskottet för externa ekonomiska förbindelser om
rådets beslut om ingående på Europeiska gemenskapens vägnar, vad beträffar frågor som hör under dess behörighet, av de avtal som är resultatet av förhandlingarna inom Världshandelsorganisationen (WTO) om finansiella tjänster (KOM(98)0440 - C4-0489/98-98/0239(CNS)). Jag ger först ordet till Habsburg-Lothringen som är suppleant för föredraganden.

Habsburg-Lothringen
Herr ordförande, herr kommissionär, ärade kolleger! Tillåt mig att tala här som ställföreträdare för föredragande Kittelmann som mycket engagerat hanterat betänkandet i utskottet för externa ekonomiska förbindelser och till slut också fått till stånd ett enhälligt godkännande av det. Det måste man säga.
När man tittar på betänkandet mot bakgrund av utvecklingen av WTO-förhandlingarna i den här frågan, borde man egentligen kunna utgå från att det som tar lång tid också blir bra i slutändan. Så är det i alla fall den här gången.
När Förenta staterna inledningsvis uttalade sig bestämt mot åtgärder på detta område kunde man ännu en gång bara konstatera detta. Sedermera, efter interimsöverenskommelsen 1995, har man ändå intagit en flexiblare hållning. Man har kunnat konstatera att efter det att Europaparlamentet och även Europeiska kommissionen utövat tillräckligt starkt tryck på USA, gav det faktiskt efter och spelade inte världspolis, som annars på många områden i WTO: s verksamhet. I stället har man medverkat till en förnuftigare lösning.
Vad handlar det här betänkandet om? Det handlar i princip om avlägsnande av handelshinder och även om att skapa förutsättningar för att finansiella tjänster på den internationella marknaden inte skall diskrimineras. Tidigare har vi i parlamentet vid flera tillfällen i olika betänkanden hänvisat till detta betänkande, och det inte minst i Erika Manns betänkande om de transatlantiska förbindelserna denna vecka. I det betänkandet fastslås att man endast genom att avlägsna handelshinder kan skapa en totalt sett bättre situation för ekonomin och därmed förstås också för sysselsättningen.
Under senaste månaden har vi bl.a. arbetat med Mosiek-Urbahns betänkande om försäkringsdirektiv och där man på liknande sätt, men i ett inomeuropeiskt perspektiv har uttalat sig mot diskriminering. Jag tror att det är mycket viktigt för oss att vi inte bara tillämpar detta på länderna i EU, utan att vi också anstränger oss för att föra in det i WTO-förhandlingarna.
Det ifrågavarande betänkandet behandlar den rent tekniska aspekten angående hur WTO-avtalet skall omsättas i praktiken. Några kommentarer till processens förlopp: Vid sidan av de allmänna förhandlingarna förhandlade parterna fram särskilda regler om marknadstillträde för vissa enskilda tjänstekategorier, som skall gälla utöver GATS-avtalet. I synnerhet gäller det telekommunikationens infrastruktur samt finansiella tjänster. Det visade sig redan innan referensdatum att USA inte ansåg de av ca 30 WTO-avtalsparter framlagda buden tillräckliga. USA förklarade sig inte villigt att utsträcka sitt bud om mest gynnad nation till alla WTO-avtalsparter. På den punkten blockerade USA förhandlingarna. Förhandlingarna om avtalet kunde sedan ändå framgångsrikt avslutas den 12 december 1997. Avtalet innefattade förbättringsförslag från 70 avtalsparter om marknadstillträde och nationell behandling.
Avtalet i sin nuvarande form utgör en väsentlig förbättring jämfört med interimsavtalet från 1995. Förutom att USA inlemmats deltar åtskilliga av WTO-avtalsparterna i avtalet, som har ett brett giltighetsområde. Med avtalet garanteras utländska finansinstitut en i huvudsak fri marknadstillgång och nationell behandling för över 95 procent av världens finansiella transaktioner. Bara den aktiehandel som omfattas av liberaliseringen utgör en enorm marknad. Enligt statistik från 1996, som ligger till grund för avtalet, omfattar bara själva aktiehandeln 14 800 miljarder dollar och bankernas sammanlagda förmögenhet uppgår till 41 200 miljarder dollar.
Genom avtalet garanteras också att finansinstitut i Europeiska unionen får verka på samma villkor på tredjelandsmarknader, som dessas finansinstitut får verka inom Europeiska unionens område. Det förfarande som kommissionen har föreslagit, vilket går ut på samråd med Europaparlamentet enligt artikel 228. 3. första stycket i EG-fördraget kommer säkerligen att kunna accepteras av Europaparlamentet. Här vill jag inte tillägga mycket mer, eftersom motsvarande redogörelser återfinns i motiveringarna.
Låt mig bara säga en sak till. Det är särskilt angeläget att parlamentet tar itu med detta i dag, om vi skall kunna klara tidsramen. Vi måste klara av detta snarast, om den planerade tidpunkten för ikraftträdandet den 31 mars 1999 skall kunna hållas.

Iversen
Herr ordförande! Världsekonomin har ändrats i grunden under det senaste årtiondet. Marknadskrafterna har frigjorts mer och mer från den politiska beslutsprocessen. Det avtal om finansiella tjänster som vi behandlar i dag är enligt vår mening ett i grunden bra avtal. Det är viktigt att övriga avtal som ingås mellan EU och WTO inte leder till försämringar för de europeiska konsumenterna. Det kommer att hota den folkliga förståelsen för de avtal som ingås mellan EU och WTO. Jag tror att det är viktigt att betona just denna punkt: den folkliga förståelsen. Detta avtal kommer för övrigt också till stånd vid en bra tidpunkt. De finansiella kriser som just nu har drabbat de asiatiska länderna har gjort det ännu viktigare att sända en signal om att ekonomisk stabilitet är helt avgörande, om det skall kunna skapas ny tillväxt i världen. Det är därför särskilt glädjande att det är ett stort antal länder som har ingått detta avtal.
Det kan inte betonas ofta nog, att det är nödvändigt med internationellt samarbete. Det finns massor av exempel på utmaningar som löses bäst av det internationella samfundet: Gröna skatter och avgifter, miljömärkning, handelsinstrument med miljömässiga mål, lättare marknadstillträde för u-länderna, säkerställande av immateriella rättigheter och kampen mot tekniska handelshinder. Vårt ansvar som politiker innebär att vi måste vara garanter för att det inte köpslås med den enskilda konsumentens rättigheter. Vi måste därför tillsammans se till att den demokratiska kontrollen av WTO blir lika sträng som den demokratiska kontrollen av EU. Det är vår framtida uppgift.

Thors
Herr ordförande! Jag tycker att vi här i dag kan konstatera att utan EU skulle inte detta permanenta avtal ha åstadkommits. Vi skall dock också komma ihåg att det fanns en financial leader's group som jobbade över gränserna för detta. Jag tror att detta är en taktik som vi behöver fundera på i kommande WTO-förhandlingar. Det kanske är så att de ekonomiska intressena har lättare att samarbeta, att det då inte går så mycket politisk prestige i olika saker.
Jag tror som vår kollega Iversen att det är viktigt för stabiliteten. Vi har nu en underlig marknad, där vi har dels slutna hemmamarknader, dels ganska mycket kapital som flyttar på sig internationellt och som söker sig till spekulativa ställen. Att skapa öppenhet och stabilitet är ett viktigt instrument för att man skall kunna komma ifrån spekulation. Att få fungerande inhemska sparmöjligheter i Sydostasien är exempelvis viktigt. Detta avtal kommer att ha väldigt stor betydelse också för Europa, om vi exempelvis kan få investera i Japans pensionsmarknader, samt med tanke på alla de infrastrukturinvesteringar som kommer att kunna göras på många håll.
Det är klart att ett sådant avtal också har stor betydelse för utvecklingsländer som har en viss utvecklingsgrad och som kan få ett ökat sparande där. Det är dock förstås inte oproblematiskt. Det som jag tycker skulle vara väldigt viktigt är att vi också får en koppling till frågor om penningtvätt, och att vi verkligen får de internationella s.k. BIS-reglerna att fungera. Problemet i Japan var nämligen att vi inte visste vad som gällde där, dvs. hur reglerna tillämpas. Det är ju det som är en del av meningen med en ökad konkurrens. På det sättet får vi också veta vad det är som gäller. Samtidigt hoppas jag att vi faktiskt kommer vidare med ett nytt förhandlingsmandat nästa höst när Finland är ordförandeland.

Seppänen
Herr ordförande! Politikernas arbete ser i dag enkelt ut. Det verkar som om vi bara behövs för en liberalisering av handeln med varor och tjänster. Vi skall så snabbt och så mycket som möjligt riva ner de skyddskonstruktioner som man i olika länder byggt för att skydda människor och natur. Således ser det ut att man i dag med hjälp av politiken bara kontrollerar människor, men inte saker eller kapital. Politiken har därför tappat sin trovärdighet. Fria medborgare kan inte lita på politiken som stöper alla människor i samma form och förvandlar myndiga medborgare enbart till konsumenter.
När man i WTO förhandlar om liberalisering av varor och tjänster, så är det en riktig plattform för internationella avtal. Därför har vi naturligtvis inget annat alternativ än att godkänna det avtal som nu är under behandling precis som man föreslår i Kittelmanns betänkande.
Jag vill dock i detta sammanhang fästa uppmärksamheten på frågans baksida. Det är inte självklart att de blinda marknadskrafter som agerar på den fria finansmarknaden följer allmänt accepterade spelregler. Där finns också de som ägnar sig åt fiffel och båg. I dagens realkapitalism, som är global och elektronisk, har metoderna för att kontrollera finansinstituten inte utvecklats i takt med marknadens befrielse. Därför är marknaden inte fri. Finansmarknaden är också marknadskrafternas diktatur, ty det finns ingen verklig offentlig kontroll över dess verksamhet. Detta är ett problem som man inte talar om i några internationella konferenser och för detta finns det inte ett enda speciellt FN-organ.

Telkämper
Herr ordförande, kära kolleger! Föreställ er att man efterfrågar er åsikt som ledamot. Föreställ er att det är en viktig fråga, närmare bestämt inget mindre än GATS - Allmänna tjänstehandelsavtalet under WTO: s ledning och närmare bestämt om finansiella tjänster. Föreställ er vidare att ni förväntas hålla till godo med att sitta bredvid och applådera. Jag är övertygad om att ni inte skulle låta er nöjas med det. Men just så är det i dag. Det handlar om ett nyckelfärdigt avtal som garanterar fritt marknadstillträde och nationell behandling för mer än 95 procent av de handlade finansiella tjänsterna världen över.
Bankers och andra finansinstitutioners ohämmade och okontrollerade styrande och ställande har därmed tagit ännu ett steg framåt, vilket den här gången gäller 102 länder på jorden. Men i bara det. Även aktierna kommer att kunna omsättas snabbare. Så vackert Kittelmann skriver, jag citerar: " Enbart den aktiehandel som omfattas av åtagandena om liberalisering motsvarade 1996 14 800 miljarder dollar. De samlade tillgångarna i bankerna i de länder som deltog i avtalet uppgick 1995 till 41 200 miljarder dollar." Här handlar det om hela länder som drivs i ruinen, för att de okontrollerade penningströmmarna får statsbudgeten att spricka.
Vi ropar efter brådskande reformer i det internationella finanssystemet. Vi talar om att bygga in säkerhetsnät, införa varningssystem, vidta flankeringsåtgärder och att främja utvecklingspolitik. I samma andetag förväntas vi applådera att kommissionen återigen, utan att vi blivit tillfrågade har lyckats genomdriva ytterligare liberalisering. Det finns ett högst angeläget reformbehov i den här frågan. Vi behöver i Europeiska unionen ett parlamentariskt inflytande över mandatfördelningen och röstningsförfarandet i alla avtal med världsekonomisk inverkan. WTO å sin sida måste likaså reformeras; det allenarådande åliggandet att liberalisera till varje pris är ett allvarligt misstag. Alla finanskriser under senare månader talar sitt tydliga språk. Av den anledningen gillar vi inte det framlagda betänkandet, vi kommer inte att rösta för det.

Van Miert
Herr ordförande! Jag vill gratulera herr Kittelmann till hans ypperliga betänkande och även herr Habsburg-Lothringen för dennes mycket övertygande presentation.
Det lyckade slutförandet av GATT-förhandlingarna om finansiella tjänster den 12 december förra året var verkligen en betydande insats som förstärkte WTO som en ram för multilaterala tjänsteförhandlingar. Idag kan vi se fördelarna med denna typ av miljö, där saker kan bestämmas och diskuteras istället för att tvingas klara av det genom unilaterala åtgärder.
Genom att innefatta finansiella tjänster i ett permanent system omfattande principen om mest gynnad nation samt icke-diskriminering mellan WTO-länderna, som är grunden här, och genom att garantera ett effektivt marknadstillträde till cirka 96 procent av WTO: s finansmarknader, har EG: s huvudsakliga förhandlingsmål uppnåtts.
Ratificeringen och så småningom ikraftträdandet av avtalet har nu hög prioritet hos EU. Vi tar alla nödvändiga steg för att garantera att avtalet ratificeras skyndsamt både av EG och av dess medlemsstater så att det kan träda i kraft vid det överenskomna datumet den 1 mars nästa år. Vi förväntar oss också att de andra länder som deltog i förhandlingarna fullföljer sina interna förfaranden innan tidsfristen går ut den 29 januari nästa år.
Liberaliseringen av de finansiella tjänsterna kommer att förbli en viktig beståndsdel i utvecklingen av effektiva världsomspännande finansiella tjänster, vilket är en förutsättning för en sund ekonomiska utveckling. Vi är därför övertygade om att den ekonomiska kris som påverkar vissa länder inte kommer att resultera, vare sig nu eller i framtiden, i hinder för framtida förhandlingar med början år 2000, eller leda till en utveckling mot ökad protektionism.
Jag lyssnade mycket noga till vad som sades av vissa av parlamentets ledamöter. Vi bör göra skillnad mellan att ha fria marknader utformade för att fungera väl och effektivt, och regler som måste finnas och behöver förstärkas. En del av problemet i Asien och på andra håll består i det faktum att det inte finns några lämpliga regler. I de fall där det finns regler, upprätthålls de inte på ett adekvat sätt. Det saknas regler till och med i stater som Japan, och hittills har de internationella institutionerna inte getts tillräckliga maktbefogenheter för att garantera att regler, om sådana finns, upprätthålls på ett effektivt sätt. Detta är en mycket stor utmaning, men detta bör inte leda till slutsatsen att vi inte bör fortsätta liberaliseringen av de finansiella tjänsterna. Det är en annan sak. Jag skulle genast acceptera behovet av, vilket vissa av er nämnde, effektivare regler, världsomspännande eller på nationell nivå, och tillräckligt oberoende myndigheter - som sätter upp spelets regler. Detta är det pris som måste betalas för ett stabilt system och för att fullt ut kunna åtnjuta fördelarna av den liberalisering som har diskuterats och om vilken man enats om.
Tack till alla parlamentsledamöter för deras bidrag och jag vill avrunda med att säga att jag tar för givet att samtliga medlemsstater och Europeiska unionen kommer att ratificera texten i sinom tid.

Ordföranden
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Vi skall nu genomföra omröstningen.
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)

Ordföranden
Ärade ledamöter! Jag vill ännu ett ögonblick hålla kvar er uppmärksamhet. Jag vill genom Habsburg-Lothringen gratulera Kittelmann till kvaliteten på hans betänkande. Men eftersom jag nu nämner namnet Habsburg, vill jag påminna alla om att denna fredag är, för ovanlighetens skull, Otto von Habsburg inte med oss. Vi vet att han inte är här på grund av sjukdom. Vi vet också att han är på bättringsvägen. Men i dag är en mycket speciell dag för Otto von Habsburg. Han fyller nämligen år i dag. Han fyller 86 magnifika och fruktbara år. Tillåt mig därför att jag, å parlamentets vägnar, sänder våra gratulationer och samtidigt vår önskan om ett omedelbart tillfrisknande, eftersom vi behöver honom här hos oss på fredagarna.
Van Miert har ordet.

Gränsöverskridande fasta bokpriser mellanTyskland och Österrike
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande muntliga frågor:
B4-0704/98 av Hawlicek, Junker och Tannert för PSE-gruppen, till kommissionen, om klagan mot de gränsöverskridande fasta bokpriserna mellan Tyskland och Österrike, -B4-0706/98 av Ebner, Günther, Pack, Habsburg-Lothringen för PPE-gruppen, till kommissionen, om kommissionens invändningar mot gränsöverskridande fasta bokpriser i Österrike och Tyskland, -B4-0707/98 av Frischenschlager för ELDR-gruppen, till kommissionen, om klagomål beträffande gränsöverskridande system med fasta bokpriser mellan Österrike och Tyskland, -B4-0708/98 av Pailler för GUE/NGL-gruppen, till kommissionen, om systemet för prissättning på böcker, -B4-0709/98 av Kerr, Soltwedel-Schäfer, Voggenhuber, Cohn-Bendit, Lagendijk, Wolf för V-gruppen, om klagomål om gränsöverskridande nettoprissystem för böcker mellan Tyskland och Österrike.Jag har fått tre resolutionsförslag, ingivna enligt artikel 5.40 i arbetsordningen.
Elchlepp har ordet som frågeställare för en tid av fyra minuter.

Elchlepp
Herr ordförande, kära kolleger! Vid en första anblick kan de fasta bokpriserna i det tyska språkområdet verka föråldrade; men om man betänker vilka långtgående konsekvenser som blir följden av ett avskaffande blir man kanske beredd att handskas försiktigare med den här kulturpolitiskt mycket viktiga frågan. Principiellt hade jag förväntat mig av kommissionen som förespråkare av kulturell mångfald och värnare av sysselsättningen i Europa, att den i sin konkurrensrättsliga prövning av prissättningen skulle beakta alla målsättningarna i de europeiska fördragen.
Fri konkurrens är ju inte något absolut värde, det är inget mål i sig. För mig är det i detta fall mer värt att den kulturella mångfalden upprätthålls, vilken är inskriven i artikel 128.4. Har kommissionen i sin konkurrensrättsliga analys beaktat att möjligen uppåt 200 00 arbetsplatser och tusentals utbildningsplatser kan försvinna i bokhandelns arbetsintensiva och småskaliga strukturer, om man upphäver systemet med fasta bokpriser? Vetenskapliga studier ger vid handen att antalet bokhandlar skulle sjunka från 4 000 till 800 efter ett upphävande av systemet. Herr kommissionär, i min by i Schwarzwald skulle det säkert inte heller kunna finnas kvar någon bokhandel.
Man kan också förvänta sig att antalet bokförlag skulle minska drastiskt, eftersom satsningar på större vinster från priskänsliga bästsäljare innebär en mindre kommersiell risk än att främja kulturvärden. USA borde vara ett varnande exempel för oss; där är inte bara priserna på fack- och skönlitteratur högre än i Tyskland, utan bokhandeln inskränker sig till ett litet antal butiker som hör till de stora butikskedjorna, vilka i sin tur sitter i knäet på de stora förlagen.
Böcker får helt enkelt inte underkastas den frisläppta konkurrensens lagar! Det kan ju inte vara det primära målet att kultur skall säljas billigare, utan det viktiga är ju att skydda mångfalden. Konsumenterna vill ha god rådgivning och ett stort urval titlar, vilket garanteras av de fasta priserna. Bara i mitt land ges det varje år ut 75 000 nya böcker, att jämföras med 55 000 på den betydligt större marknaden i USA. Läsarna vill också ha snabba leveranser av böckerna, något som också garanteras med vårt system.
För att ni inte skall missförstå mig, herr kommissionär, vill jag säga att jag inte är motståndare till EU: s konkurrensrätt eller till att den inre marknaden i Europa fullföljs. Det är faktiskt det som är skälet till att systemet med fasta priser måste behållas. Det nuvarande systemet möjliggör mångfald av försäljningsställen och titlar. Det säkrar också konkurrensen. Det garanterar kulturell och litterär mångfald på marknadsekonomisk grundval, för övrigt utan subventioner. Jag upprepar: Vad det gäller är språkområdenas kulturella identitet och den kulturella mångfalden i Europa.
I övrigt kvarstår viktiga tvivel om kommissionen verkligen borde åberopa ett utlåtande som kommit till på ett sätt som ger upphov till fler frågor än svar. Kommissionen måste också förklara varför den egentligen inte vill tillåta en ständig rådgivande kommitté för böcker, som den ju ville redan för tio år sedan.

Habsburg-Lothringen
Herr ordförande! Herr kommissionär! Om vissa butikskedjor och tyvärr också Europeiska kommissionen får sin vilja fram kommer de s.k. fasta bokpriserna att upphöra. Det är nämligen så att bokförlagen i Österrike och i några andra länder i unionen har rätt att sälja sina produkter till ett fast lägsta pris. Detta påstås strida mot andemeningen i de europeiska fördragen, eftersom det skulle innebära kartelliknande konstruktioner på marknaden. Rent ekonomiskt stämmer nog denna argumentation. S.k. bästsäljare leder till att förlagen, trots de lägre priserna, och tack vare de stora upplagorna får en mycket stor omsättning. Böcker med vissa smala ämnen säljs knappt till lägre priser. Men boken är inte en vara som vilket hushållsredskap som helst. Böcker är en viktig del av ett lands kultur.
Sedan förra århundradet försöker arbetarbildningsförbund, stadsbibliotek, skolbibliotek, bokklubbar och andra motivera människor att bilda sig genom att läsa kvalitetslitteratur. Många böcker skulle aldrig ges ut om förlagen kunde göra stora vinster med bästsäljare som subventionerar andra förlagsprodukter. En litterär mångfald är ett tecken på andlig självständighet. Liksom varje boendeområde behöver sin livsmedelsförsörjning för vardagens behov hör bokhandeln till de andliga livsmedlen. Bokhandeln är - som vi säger i Österrike - " hjärnans kvartersbutik" eller - som man säger i Tyskland - " hjärnans egen handelsbod" . Jag ber tolkarna om ursäkt för dessa egenartade sätt att uttrycka det.
Bokhandeln står - till skillnad från den storskaliga pappershandeln - även till tjänst med fackmässiga råd och beställning av böcker som inte räknas till kassakorna. Men utan de fasta priserna skulle bokhandeln inte överleva, eftersom den inte kan göra sådana förmånliga inköp som de stora kedjorna och därför måste hålla högre priser. Bortsett från detta förhållande innehåller systemet med fasta priser ingenting påtvingat. Det finns böcker som säljs på marknaden utan fasta priser. Ofta kommer det redan efter ett år en betydligt billigare pocketupplaga; det finns också bokrean och moderna antikvariat - det existerar således många tillfällen att sänka de fasta priserna.
När jag som här håller upp en bok är det givetvis först och främst en vara som jag håller i handen. Men så fort jag slår upp den och börjar läsa i den använder jag inte längre ett hushållsredskap bland andra, utan jag använder den kulturella tekniken att läsa för att informera mig. I detta fall är det en bok av min kollega Paul Rübig om telekommunikation - en ganska tung intellektuell näring. Ibland läser jag den, men andra gånger läser jag underhållningslitteratur, bildningslitteratur eller för att bli upprörd - det handlar dock alltid om att få veta något.
Så länge vi betraktar boken som en ren vara, är det förstås motiverat att motarbeta eller avveckla systemet med fasta priser oavsett om det gäller nationellt eller internationellt. Men detta är ett mycket inskränkt betraktelsesätt som inte alls lever upp till bokens verkliga värde. Det är ju inte förpackningen det handlar om, utan innehållet som otvivelaktigt hör till kulturområdet eller vetenskapen. Man köper inte alltid böcker bara för det vackra omslaget utan framför allt för att man vill läsa den tryckta texten.
Bokmarknadens mångfald är ett uttryck för ett lands och ett språkområdes kulturella utveckling. För att denna mångfald skall kunna existera behöver man en mångfald förlag och bokhandlar. Alla böcker blir inte bästsäljare. Det finns de verk som vänder sig uteslutande till ett fackkrets eller en speciell intressegrupp, och på små upplagor tjänar man inga pengar. Det gör man bara på de böcker som säljer i stora mängder. Dessa bästsäljare subventionerar den kulturpolitiskt nödvändiga mångfalden i systemet.
När en företagare i dag genom en lyckad marknadsföringsstrategi lyckas med att sälja stora mängder av en fyrkantig soppskål, vilket får till följd att alla tillverkare av runda soppskålar måste lägga ned verksamheten, har det ingen betydelse för den kulinariska mångfalden. Däremot innebär varje nedlagt förlag en förlust av böcker som inte mer ges ut, eftersom andra förlag har andra strategier. Med varje bokhandel som läggs ned på grund av att den inte kan konkurrera med en stor pappershandelskedjas billiga erbjudanden förlorar den aktuella regionen en bit av sin andliga livsmedelsförsörjning.
Herr kommissionär, ni måste förstå att vi ber er att verkligen ta parlamentets resonemang - som jag vet stöds av praktiskt taget alla ledamöter - i beaktande så att vår kontinents kulturella dimension får det hänsynstagande den förtjänar.

Larive
Herr ordförande! Ibland verkar det som om det bara är en enda sak som räknas i Europa: vår ekonomi. Bara det går bra med euron så verkar enandet nära förestående. Det finns ju så många andra saker i Europa som gör Europa så unikt för våra medborgare. I fördragets kulturparagraf, artikel 128, understryks att Europa handlar om mer än bara ekonomi. Diskussionen om fasta bokpriser blir hängande. Europeiska kommissionen har hittills mycket ensidigt använt sig av den ekonomiska infallsvinkeln i sina ståndpunkter. Just nu angriper kommissionen både det fasta bokpriset mellan Tyskland och Österrike och det fasta bokpriset i Nederländerna. Det skulle stå i strid med fördragets konkurrensbestämmelser. Jag och flera kolleger med mig har i åratal, genom skriftliga frågor, artiklar, brev och resolutioner, yrkat för att en bedömning av det fasta bokpriset måste vara rättvist underbyggd med ett antal argument, både ur ekonomisk synvinkel och ur kultursynvinkel. Fördelarna har redan ingående sammanfattats av de två föregående kollegerna. Men tänk en gång på de mindre språkområdena där utbudet i bokhandlarna också är viktigt och måste vara stort så att den kulturella mångfalden kan garanteras för de böcker som måste finnas tillgängliga, och inte bara de bestsellers som blir sålda ändå. Den muntligen utlovade och ibland även i praktiken förda politiken för stimulans av små och medelstora företag. Så snart vi släpper det fasta bokpriset, en kollega sade det redan, så kommer de små bokhandlarna att försvinna. Se bara på Förenade kungariket. Det fasta bokpriset främjar kort sagt den kulturella utvecklingen i Europa utan att vi måste använda oss av subventionering. Det är väl också ett argument som måste tilltala kommissionären. Ingen koncentration på bekostnad av den kulturella mångfalden. Nackdelar: av undersökningar framgår att det fasta bokpriset inte har någon ekonomisk effekt på bokmarknaden. Om det däremot finns kulturella fördelar, varför avskaffa det? Som tur är, och det är vi glada över, så beslöt kommissionen att både med avseende på det tysk-österrikiska och det nederländska fallet vänta med ett slutgiltigt utlåtande tills undersökningsresultaten blev kända. Det hade jag också med eftertryck begärt i skriftliga frågor. Nu, kolleger, så verkar det kanske komma en vändning i frågan. Kanske säger jag, eftersom det ännu inte fattats något definitivt beslut.
Kommissionärerna Van Miert och Oreja har, med anledning av en undersökning, i en skrivelse till kulturministrarna meddelat att det på påvisbara kulturella grunder ändå finns en möjlighet att behålla de fasta bokpriserna, även för gränsöverskridande avtal i samma språkområde. Nationella ordningar, såsom i Nederländerna, skall kommissionen lämna orörda om det kan påvisas att det inte har någon märkbar effekt på handeln mellan medlemsstaterna. Den utvecklingen välkomnar vi verkligen. Jag hoppas att kommissionär Van Miert håller den linjen när han skall fatta beslut i början av nästa år.
Även min grupp är för en rådgivande kommitté för böcker. Ett permanent rådgivande organ som är sammansatt av intresserade parter från alla sektorer och som ger råd till kommissionen är bra. Jag hoppas verkligen att kommissionen skall ta åt sig andemeningen i den gemensamma resolutionen från fem politiska grupper, bland annat Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp. Det är inte första gången. Vi talar ett tydligt språk och det har vi alltid gjort. Ett fast bokpris, också gränsöverskridande i ett och samma språkområde, måste för medborgarnas skull vara möjligt genom en dispens i enlighet med artikel 85.3 i fördraget.
Min avslutande mening behöver tolkarna inte översätta: Why do we only support agriculture and don&#x02BC;t want to do anything for culture.

Voggenhuber
Herr ordförande, mina damer och herrar, herr kommissionär van Miert! Självklart är jag medveten om att marknadens osynliga hand som löser alla problem och styr allt inte har någon mer troende anhängare än kommissionen. Kommissionen är s.a.s. den fria konkurrensens Vatikanstat, och ni personligen är uppenbarligen den fria marknadens storinkvisitor. Jag är självklart också medveten om att storinkvisitorns stränga blick varje dag vandrar över den europeiska marknaden för att upptäcka kättare av alla de slag, tendenser till kartellbildning och störningar i den heliga konkurrensen. Så fort hans stränga blick fastnar på något litet störningsmoment, på någon som t.o.m. kanske skulle vilja hålla tillbaka denna osynliga marknadskraft, så inleds den heliga inkvisitionen på nytt.
Jag skulle, herr kommissionär, önska att ni ibland kunde ha denna skarpa blick också för frågor på miljöområdet, det sociala området och rörande mänskliga rättigheter. Men olyckligtvis ser sig kommissionen på dessa områden inte som unionens storinkvisition. Och nu har er blick alltså fallit på en liten sak som kallas bok. Nu har er aldrig svikande blick konstaterat att det härvidlag sker orena saker. Det har Vatikanen också tyckt under sin långa historia. Ni sätter nu denna bok på den fria konkurrensens svarta lista. Människorna hanterar den ju på ett oriktigt sätt. De säljer den inte som häftstift eller datorer utan har ett komplext, högst ogenomskinligt för att inte säga erotiskt förhållande till den.
Högst ärade herr kommissionär, när Becket fick Nobelpriset för " I väntan på Godot" såldes den i 300 exemplar på den tyskspråkiga marknaden. Jag förstår att ni anser att något sådant inte lönar sig och att det hade varit bättre att inte ge ut dessa 300 exemplar, eftersom det uppenbarligen inte finns någon efterfrågan på dem. Ni har rätt i det avseendet att boken liksom varan innebär ett erbjudande; men boken underkastar sig inte efterfrågan. Bokens sökande efter sina läsare är invecklad och mystisk. Ibland dröjer det årtionden innan den finner sina läsare, och jag menar att det är kulturlöst att reducera detta komplexa sökande till en simpel marknadsfråga. Och vad som är utan kultur blir snabbt barbari.

Van Miert
Man får väl tillåta mig att tala på mitt eget kulturspråk. Det är verkligen en fördel om man kan tala flera språk. Det är det även i europeiskt avseende, det har också med en kulturdimension att göra att man inte bara känner till ett enda språk. Det har naturligtvis också med kultur att göra. Det skulle jag vilja säga till de som tror att man bara behöver tala ett enda språk för att vara kulturell. Det smickrar mig naturligtvis att ni jämför mig med påven. Tyvärr finns det redan en annan kandidat. Jag har förstått att Oscar Lafontaine nu också vill bli påve. Jag skulle inte vilja mäta mig med honom, jag skulle inte vilja vara hans rival. Låt oss stanna där. Jag vill gärna tala om precis vad det handlar om.
För det första är den hållning som kommissionen och jag själv intagit absolut samma som kommissionen har intagit tidigare, varje gång bekräftad genom beslut av domstolen. Kommissionens viktigaste funktion är självfallet i sådana fall att se till att domstolens beslut respekteras. Det är litet för enkelt att under kulturens täckmantel uppmana till att inte respektera domstolsbeslut. För det första är det alltså vår plikt att se till att domstolens beslut, som fällts flera gånger, respekteras. För det andra vill jag påminna om att jag inte plötsligt en dag fäste min blick på boken, utan att vi trädde i verksamhet eftersom det kommit in klagomål, närmare bestämt från Österrike. Klagomål från Libero , klagomål från vissa universitet som verkligen hade svårigheter med de snabbt stigande priserna på de böcker som de var tvungna att köpa. Dessa klagomål kom alltså från vetenskapliga kretsar men också från andra bokhandlar. Om det finns klagomål så måste kommissionen undersöka dem. Det hör också till vår uppgift och vårt uppdrag. Vad skulle det vara för rättssystem om jag kunde säga: jag skjuter klagomålen åt sidan, vi behandlar dem inte. Vad vill ni nu egentligen? Låt oss ändå vara litet ärliga, vi lever i en rättsstat och i en rättsgemenskap.
För det andra har vi inte i något enda fall, jag har varit ansvarig för konkurrenspolitiken i sex år nu, tagit oss så mycket tid, varit så tillgängliga för att prata med de berörda parterna. Jag har till och med gjort något som kanske var juridiskt fel. En gång lämnade jag ett comfort-letter, för en viss tid, för att kunna ta tillräckligt med tid, ett par år, för att prata om saken och hitta lösningar som också var juridiskt riktiga. Vad var tacket för kommissionens goda vilja? För det första att man från utgivarhåll inte respekterade vissa villkor som var kopplade till det hela och för det andra att det enda man gjorde i två, tre år, jag tror det var tre år, i stället för att försöka hitta lösningar, var att utöva politiska påtryckningar mot var och en, lobbying. Utöva lobbyverksamhet hos var och en för att kommissionen skulle blunda för situationen och bland annat för EG-domstolens beslut. Det går jag inte med på. Det måste vara klart och tydligt. Vad vi däremot visst går med på, och det har vi också alltid sagt, är att ta hänsyn både till kulturdimensionen och till fakta som de ser ut i verkligheten, inte som de alltid läggs fram, som de ser ut, i verkligheten. Även domstolen sade redan då, och jag citerar generaladvokat Lenz:
" Det säger sig självt att kommissionen vad beträffar hänvisningarna i fråga varit tvungen att vid antagandet av sitt beslut ta hänsyn till de kulturella aspekterna i det aktuella ärendet. Skyldigheten att ta hänsyn till dessa aspekter framgick redan av domstolens rättspraxis med stöd av Fördraget om Europeiska unionen. Denna skyldighet är hädanefter uttryckligen inskriven i EG-fördraget. Som framgår av punkt 75 i kommissionens beslut, har kommissionen dock inte på något vis underskattat dessa kulturella aspekter."
(NL) Det är domstolen som säger det. Låt oss nu ta en titt på fakta. För det första: man säger att om inte det systemet kan behållas så kommer utgivningen av värdefulla böcker och litteratur att lida enormt av det. Det förvånar mig eftersom det är flera länder i världen som inte har fasta bokpriser, Förenta staterna, nu även Storbritannien och några andra europeiska länder. I andra håller det på att avvecklas. Får jag fråga om det inte finns en hög litterär produktion där? Får jag påminna om att de litterära verk som ges ut i Tyskland till 40 à 50 procent är översättningar, främst från det anglosaxiska området. Det är fakta. Om det systemet ändå är så värdefullt, varför förpliktar man inte utgivarna att göra det? Det finns inte en enda förpliktelse. Det finns en utgivare som inte på år och dag har gett ut en bok som har något att göra med litteratur eller med värdefulla saker, han är också bunden till det fasta bokpriset. Det finns inga som helst förpliktelser. Man borde väl i så fall börja förplikta utgivare som är bundna till de fasta bokpriserna att ge ut värdefulla verk. Den förpliktelsen finns inte i dag.
Sedan säger man att det bara är med fasta bokpriser som man har en tillräcklig variation på titlar. Tyvärr så bevisas det inte av fakta. Lyckligtvis ges det i dag ut allt fler titlar, med eller utan fasta bokpriser. Det har att göra med den nya tekniken. I dag är det faktiskt lättare att producera böcker och i mindre upplagor än tidigare. Tendensen är att de fasta bokpriserna skall gälla överallt eller inte alls. Det behöver man inte ett fast bokpris för. Det är hur som helst en allmän trend. Än en gång, jag måste syssla med fakta, för innan vi kan tillåta ett undantag så måste vi ha argument och fakta för att kunna motsätta oss domstolens beslut om det finns nya fakta som gör det möjligt för oss att bevisa det. Inte annars.
Sedan säger man också: om det inte finns fasta bokpriser så går många mindre bokhandlar under. Damer och herrar, kontrollera fakta i alla länder. Även där bokpriserna är fasta är de små bokhandlarna på tillbakagång, överallt, även i Nederländerna, även i Frankrike, överallt. Sådan är tendensen. Till min förvåning har jag till och med konstaterat - jag var något förvånad - att en rapport som nyligen utarbetades av Francis Fishwick om situationen i Storbritannien säger följande: jag läser det som det står, jag säger inte att det är hela sanningen, så att vi förstår varandra. Vad säger den nyligen utarbetade rapporten: The main gain from abondonment of retail price maintenance in the UK has been an improvement in distribution, particularly through smaller booksellers who are now able to replenish stocks and fulfil special orders in a very short time through an expanded and revilatised wholesale system.
Damer och herrar, man har ju ändå bundit de små bokhandlarna till händer och fötter. Varför kan de inte erbjuda en bok som säljer dåligt till ett bättre pris? Varför inte? Varför måste de stapla upp dem i sina källare? Varför inte ge dem den möjligheten? Om det ändå rör sig om de små bokhandlarna, varför inte ge dem större rabatter i stället för att ge det till de större? Man borde i stället börja föra en politik som tillvaratar de små bokhandlarnas intressen. Men det gör man alltså inte.
Får jag också påpeka att i länder med fasta bokpriser, såsom Frankrike, säljs i dag 25 procent av böckerna via de stora varuhusen. I Spanien säljs de billigare böckerna, och marknadsandelen ökar, via kioskerna. Det strikta systemet leder nämligen allt mer till metoder som hur som helst försöker kringgå det hela. Ni har talat om företagskoncentrationer. I Nederländerna har kommissionen motsatt sig en stark koncentration. Sant eller inte? Den starka koncentration som var på gång mellan de stora företagen, de känner ni till: Elsevier, Wolters, Kluwer, nåväl, det var tack vare kommissionens åtgärder som det inte blev av. Vi kommer antagligen att inom kort behöva ta itu med det nya som är på gång med Bertelsmann och Springer. Den koncentrationen, även med avseende på fasta bokpriser, blir hur som helst av. Den enda som i så fall kan förhindra det är kommissionen. Påven, Vatikanen, sådan är verkligheten.
Damer och herrar, har ni någon gång funderat över hur det kommer att se ut i morgon med Internet? Jag kan konstatera att ett företag som Bertelsmann som i Tyskland drar nytta av de fasta bokpriserna säger: Jag vill bli nummer ett i världen med avseende på försäljning av böcker via Internet. Jag har inga invändningar mot det. Men kan man då inte vara så ärlig att man tänker efter över konsekvenserna av det som håller på att hända? Ni röstar regelbundet för resolutioner som främjar det. Här vill man göra något för att bekämpa det, medan företagen i länderna själva håller på för fullt att gå in på den marknaden och erövra den. Kan man för en gångs skull inte se sanningen i vitögat med avseende på det som händer.
Den diskussionen vill jag ha. Den har jag bett om i flera år men den har inte blivit av. Man lägger fram sina fastlagda idéer. Man försvarar heliga kor. Man undviker en debatt som grundar sig på fakta. Jag är fortfarande beredd, även i ljuset av kulturparagrafen - det har jag alltid sagt - att söka efter lösningar som också går över gränserna, det är nämligen inte tal om nationella system. Det har kommissionen sedan länge accepterat. Därför går det inte. Det handlar om gränsöverskridande effekter eller metoder som, såsom i Nederländerna, var helt oacceptabla. Det är ett absolut protektionistiskt system till förmån för de nederländska företagen. Hur vill du att kommissionen skall umgås med det som om det inte även rörde sig om ekonomiska intressen. Sådan är verkligheten. Om ni vill ha en diskussion så står jag till ert förfogande. På samma sätt som jag i fem år stått till utgivarnas förfogande för att prata om saken. Det enda som sker är emellertid politiska påtryckningar för att kommissionen skall blunda för domstolens beslut och för fakta. Det är jag inte beredd att göra!

von Wogau
Herr ordförande, herr kommissionär van Miert, kära kolleger! Voggenhuber har just beskrivit kommissionär van Miert som konkurrensens storinkvisitor. Det är förstås en smickrande bild för Karel van Miert. Jag tror dock inte att den överensstämmer med verkligheten, för jag tror att Karel van Miert gör människorna i Europeiska unionen en tjänst. Vad är egentligen meningen med konkurrensen? Meningen med konkurrensen är att monopolens makt bryts, att det finns flera olika aktörer som erbjuder varor och tjänster, och att människorna på så sätt betjänas med gynnsamma villkor för dessa varor och tjänster. Också böckerna faller in under detta. I den meningen håller jag med Karel van Miert.
Därför skulle jag inte heller kalla honom storinkvisitor, utan snarare en sorts skiljedomare som alltid har vårt stöd när han kämpar mot monopol för människornas skull. Det är en kamp mot att det bara finns en som erbjuder vissa varor och tjänster, vilket leder till att medborgarna, konsumenterna, står maktlösa mot monopolet. Jag vill av den anledningen som ordförande för utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik speciellt betyga Karel van Miert mitt erkännande för hans arbete. I ekonomiutskottet diskuterar vi ständigt frågor som denna, ibland har vi samma åsikt, ibland inte. Det hör till demokratin.
Jag vill i samband med det säga att jag när det gäller frågan om de fasta bokpriserna har en annan åsikt än Karel van Miert. Jag personligen försvarar systemet med fasta priser, en fråga om vilken det förts omfattande diskussioner. Gång efter annan har vi frågat oss: Måste vi behandla kulturen på samma sätt som normala varor och tjänster? När det gäller TV t.ex., är det mycket svårt att ge ett entydigt svar. TV gäller enligt förhärskande mening som kultur. Men när jag slår på TV-apparaten börjar jag ibland tvivla på om man verkligen kan beteckna utbudet som kultur. När det gäller böcker råder dock inga tvivel om att de är kultur och att de är oskiljaktiga från vår europeiska kultur. Jag menar att det också gäller för bokhandlarna.
Jag vill också förklara ett personligt intresse hos mig. De enda butiker där jag gärna uppehåller mig en längre tid är små bokhandlar. Jag menar att de utgör en väsentlig del av vår kultur. Jag är övertygad om att dessa små bokhandlars existens är i hög grad kopplad till systemet med fasta bokpriser, och därför anser jag att vi skall bibehålla de fasta priserna. Som ordförande för utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik skulle det glädja mig mycket om Karel van Miert ville tänka över denna fråga ordentligt en gång till.

Van Bladel
Jag hoppas att ni och kommissionären efter all politisk upphetsning med ändringsförslag och omröstningar i går kunde avsluta dagen med ett glas gott franskt, tyskt, spanskt, portugisiskt eller italienskt vin, litet agrikultur. Jag förmodar att ni därefter inte satte er med utsträckta ben vid datorn för att surfa på Internet. Måhända tog ni ändå fram en bok, litet litterär skönhet som man bara kan hitta i kvalitetsböcker. Om inte så skulle jag nu vilja påminna om den skönheten i form av ett citat och jag ber tolkarna att följa mig i det. Herr ordförande! Mina ögon grumlades av ett töcken av hemlängtan till min farfar. Jag reste mig från den stora läderfåtöljen och började irra genom rummen i mitt hus. Det var den stora villan som jag köpte när jag hade vuxit upp, begravt farfar och hans kamrater i fruktträdgården, blivit rik och lämnat byn. Det var bara en enda mening " det är bara du och Baruch som fortfarande har varandra" som fortsatte att dyka upp i mitt huvud och som vägrade sjunka ner till bottnen av mitt minne. Jag hörde bruset av vågor och rusade ut och lade mig på den nyklippta gräsmattan med ansiktet vänt mot kusten.
Herr ordförande! En översättning av en rysk roman av Meir Shalev. I det transatlantiska ekonomiska partnerskapet har det den här veckan talats mycket om nödvändigheten av att skydda vår kultur. I andra debatter, till exempel om sysselsättning, stöds de små företagen i ord på grund av deras viktiga roll för sysselsättningen. Enligt min åsikt, herr ordförande, även efter allt som ni har sagt, skulle det innebära dödsstöten för den lilla bokhandeln, för kvalitetsboken, för sysselsättningen om man släppte systemet med fasta bokpriser. Stora bokhandelskedjor behärskar sektorn med hjälp av priskrig. I Nederländerna är det inte tal om några gränsöverskridande bokpriser såsom dessa nu tas upp. Man är emellertid bekymrade. Vi har redan liberaliserats. Kedjor som Bertelsmann och Smith finns redan i Amsterdam och i Alkmaar. Herr ordförande, herr kommissionär! Vi kan väl ändå inte låta våra barn växa upp uteslutande med serietidningar, TV-serier, e-post, Internet, förkokat ris och potatis, utan att fördjupa sig i en god bok. Det bekymrar mig. Jag ser er, herr kommissionär, inte som en storinkvisitor. Jag ser er mer, såsom Von Wogau sade, som en skiljedomare. Ni sade: utnyttja liberaliseringen men det får inte slå över. Liberalisering är, precis som kollegan på andra sidan kammaren sade, inget självändamål.
Herr ordförande, herr kommissionär! Ni har redan sagt mycket om situationen i Nederländerna. Eftersom det fortfarande pågår en undersökning om de fasta bokpriserna i Nederländerna så vill jag veta: vad vill kommissionen ha mer? Skall ni ta upp det fasta bokpriset på nytt i Nederländerna? Hur ser situationen ut? Ni kommer från mitt språkområde, jag hoppas att ni vill svara på det här om en stund.

Maes
Herr ordförande, herr kommissionär! Argumentet med flerspråkighet tyckte jag var det enda riktigt vackra argument som jag hörde från kommissionären. I övrigt kunde han inte övertyga mig. Jag är en förespråkare för det fasta bokpriset, eftersom jag tycker att en bok i första hand är en kulturvara och i de flesta fall en kulturbärare. Det finns även saker som är mindre bärande inom bokväsendet.
I Belgien har det aldrig blivit av med ett fast bokprissystem, trots att det i kulturellt avseende var av väldigt stort intresse för Flandern, eftersom det är en del av ett litet språkområde. Hela den flamländska regeringen som har befogenhet för kulturfrågor förespråkade också ett sådant. Ni kan komma och se vad som blivit följden. En katastrofal tillbakagång av specialiserade bokhandlar i Flandern, jag säger inte bara små, jag säger specialiserade bokhandlar och utgivare, är följden av det här. Nolens dikter kan du nämligen inte hitta i kiosken.
Vi går mot en situation där böcker säljs i varuhus och de specialiserade bokhandlarna försvinner. Därmed även möjligheten att föra ut specialutgåvor till människorna. Produktionen av mindre kommersiellt gångbara och specialiserade utgåvor hamnar därmed i farozonen. I den franskspråkiga delen av Belgien hade man däremot motsatt intresse och ekonomiministern är franskspråkig. Man utgjorde ju en del av ett stort språkområde där man hittade en marknad för billiga böcker som exporterades till Frankrike från Belgien, där finns det nämligen ett fast bokpris. Så skedde förresten även från Flandern. Man importerade till Nederländerna men egentligen var det en skenimport eftersom det var nederländska utgivare som tryckte sina böcker hos oss för att rubba marknaden. Ur kulturell synvinkel är ett fast bokpris i vårt intresse. Att ett sådant bokpris inte finns i Belgien har endast rubbat konkurrensen på den nederländska och franska marknaden. Vi hoppas att kommissionen ger upp sina försök att angripa de fasta bokpriserna, utan tvärtom betraktar dem som ett medel för integrering av de anslutna språkområdena och för skapande av ett europeiskt kulturellt samarbetsområde där den rika europeiska kulturen kan komma till uttryck i all sin mångfald och sin kvalitet.
Vi hoppas därför också att rådet gör något åt det, under inflytande av ett ordförandeskap som nu gjort kulturen till en prioritet. Marknaden måste inte endast korrigeras socialt, Van Miert, den måste även korrigeras kulturellt. Det fasta bokpriset är en absolut nödvändighet för gränsöverskridande homogena språkområden som det nederländska, vilka även utgör en marknad för avsättningen av böcker på det språket.
Vi stöder alltså den här resolutionen även om det bara är en upprepning av det som kulturministrarna så ofta har bett om, och som även är litet fristående från det som händer i de verkliga beslutsfattande organen, vi diskuterar nämligen här om en resolution medan rådets sammanträde den 17 november hade just det fasta bokpriset på sin dagordning. Ändå hoppas jag att parlamentet inte skall förbli en ropandes röst i öknen.

Hager
Herr ordförande! Argumenten i frågan är sedan länge framtagna. I Wiens advokatkretsar har det nästan blivit till ett talesätt att fråga om man har gjort något utlåtande i frågan om de fasta bokpriserna. Många renommerade advokatbyråer har yttrat sig i utlåtanden till denna fråga, varav ungefär hälften för och hälften emot, allt efter uppdragsgivare.
Det i sig är väl en indikation på ämnets svårighet. Om man utgår ifrån att bägge sidors argument är ungefär lika bra, så inskränker sig problemet till hur man skall betrakta boken som sådan: som handelsvara eller som kulturgods.
Jag ser mig absolut inte som bokhandelns advokat, utan som bokens advokat. I konflikten mellan konkurrens och kultur har jag under åberopande av grunden artikel 128.4 beslutat mig till förmån för kulturen. Det är nämligen så att jag också framdeles gärna vill få fackmässiga råd och inte köpa stapelböcker så billigt som möjligt ungefär som i en fast-food-kedja. Jag vill kunna hitta värdefulla bokverk i bokhandeln och inte bara bästsäljare i fickupplaga.
Herr kommissionär, ni har inte kunnat övertyga mig om att systemet med fasta bokpriser inte skulle spela någon roll för detta. Men jag kanske bara har läst fel hälft av utlåtandena.
Om man erkänner att unionens gradvisa hopväxt till en enda ekonomisk makt behöver den kulturella mångfalden och olikheterna, så kan man bara vara emot att avskaffa systemet med fasta bokpriser. Att avskaffa det vore en kulturell konkursförklaring av unionen.

Van Miert
Herr ordförande! De senaste fem åren har jag tyvärr flera gånger fått erfara att det verkar vara så otroligt svårt att diskutera sakligt om det här. Om jag läser en bok innan jag går och lägger mig eller inte är något som ni inte har med att göra. Det är min personliga sak. Jag har mitt bibliotek och jag tycker verkligen mycket om att läsa. Men jag konstaterar också när jag går till bokhandeln, alla bokhandlar, att utbudet av värdefulla böcker oftast är begränsat, även i Europa. Man vill här få det att se ut som om alla böcker är värdefulla böcker. Vad är det för felvärdering av verkligheten? Kan vi ta en litet närmare titt på vad det egentligen handlar om? Har jag nu förstått de många inläggen rätt, att där det inte finns något fast bokpris där är människorna okulturella, där finns det inget värdefullt utbud av böcker? Ta då och res runt litet i världen så får ni se att verkligheten ser helt annorlunda ut. Då kan du konstatera, med eller utan fasta bokpriser, att koncentrationen pågår överallt, de små bokhandlarna är på defensiven och det ville jag säga något om. Tyvärr, herr Von Wogau, det är verkligen ett av nöjena här i livet att om man har tid att gå runt litet, att bläddra litet i böcker, köpa några och sedan, antingen när du åker till Strasbourg med bilen, jag har fördelen att ha en chaufför så jag kan alltså läsa i bilen och behöver inte göra det innan jag går och lägger mig. Det är ett nöje, det är en njutning, det är kulturellt berikande. Men det kan du lika väl göra i ett land utan fast bokpris. Vill man nu säga att det inte går att göra i Sverige eller Finland eller i Storbritannien eller Förenta staterna? Låt oss nu börja diskutera allvar. Då säger jag: ja, var är nu alla förslag till förmån för den lilla bokhandeln? Förutom att det börjar bli hög tid, fru Maes, att upphöra med de konkurrensrubbande verksamheterna som mycket riktigt utifrån systemet i Nederländerna hoppar över till andra länder. Nederländerna hade nämligen ett väldigt protektionistiskt system. Det var inte bara det fasta bokpriset, det var en sorts inavel. Du var nämligen tvungen att höra till klubben, annars hade du inte en chans. Du kunde ha de värdefullaste böckerna men om du inte hörde till klubben, om jag säger det så, befann du dig ingenstans och kunde du inte heller sälja dina värdefulla böcker. Så var systemet. Lyckligtvis har man nu förstått det och man har börjat att förändra det. Varför? Eftersom kommissionen verkligen undersöker saken. Därför, det är verkligheten.
Jag vill gärna prata med var och en om varför det var nödvändigt och varför även de nederländska, de berörda organisationerna, till sist började röra på sig. För dem handlade det inte om boken, handlade det inte om kultur, det handlade om ekonomiska intressen. Punkt slut. Så var systemet. Och nu, de små bokhandlarna, jag har i flera år uppmanat mässorna att göra något för de små bokhandlarna, ge dem mer flexibilitet, vara mer tillmötesgående för kundernas behov och om det passar dem erbjuda böckerna till litet billigare priser. Har ni någon gång hos allmänheten tagit reda på hur svårt det är för många människor att betala de höga priserna? Får jag även tänka litet på köparnas position? Eller de som gärna skulle vilja köpa böcker? Får vi ta med det också? Är det kanske något i stil med vad som sades om Vatikanen? Får vi åtminstone tänka på de människor som måste köpa böckerna? Det är också en dimension som måste tas i beaktande och som, Maes, alltför ofta inte tas upp när man diskuterar med kulturministrar. Man tänker på utgivare, man tänker på författare, man tänker för litet på dem som skall läsa böckerna. Det är min erfarenhet.
Ännu en gång uppmanar jag er att för en gångs skull göra en resolution som på allvar förstärker den lilla bokhandelns position. Ge dem mer flexibilitet i stället för att ge dem förpliktelser. Ge dem större rabatter än vad du ger de stora. Får jag uppmana er till det? Om du menar allvar med de små bokhandlarna, gör då något, i stället för att komma hit och klaga och angripa kommissionen. Det uppmanar jag er till och, herr Von Wogau, jag antar gärna er inbjudan att prata vidare om den saken men under tiden, fru Maes, ligger det klagomål och väntar, hotar man med att dra kommissionen inför rätta på grund av inaktivitet, på grund av att vi inte har tagit vårt ansvar. Det hotet hänger över oss. Det bryr jag mig inte om så länge jag har känslan av att vi fortfarande kan hitta en lösning. Men jag har redan i fem år bett om förslag för att kanske ordna det hela till förmån för de små bokhandlarna, men jag väntar fortfarande. Det enda jag känner är hela tiden politiska påtryckningar om att blunda för lagen och förbise bevis. Det har jag redan sagt: det gör jag inte!

Elchlepp
Herr ordförande! Herr kommissionär! Låt mig ställa en fråga till: Är ni villig att ännu en gång tänka igenom frågan och tala med berörda parter huruvida ett avskaffande av systemet med fasta bokpriser kan leda till att de små bokhandlarnas kostnadsberäkningar påverkas i negativ riktning, som man har hävdat? Kan detta också få till följd att det inte blir ökad konkurrens, utan att monopolliknande situationer med stora detaljhandelskedjor uppkommer, så som redan skett på andra områden inom detaljhandeln? Skulle ni också kunna beakta att om detta blir fallet många lokala bokhandlar skulle försvinna, att rådgivningen skulle bli sämre och även att många utbildningsplatser som vi är i stort behov av och deltidsarbeten skulle försvinna, vilket skulle ske i mitt land?

Ordföranden
Tack, herr Elchlepp. Ärade ledamöter! Det är fler som har begärt ordet men vi kommer inte att ta upp debatten igen. Debatten är redan avslutad. I vilket fall som helst fick Elchlepp ordet som ett undantag, i egenskap av frågeställare, men vi kommer inte att ta upp debatten på nytt.
Ärade ledamöter! Med Elchepps inlägg förklarar jag debatten avslutad.
Vi skall nu genomföra omröstningen.
Jag vill påpeka för ledamöterna att resolutionsförslagen B4-0984/98 och B4-0986/98 har dragits tillbaka. Jag vill också påpeka för ledamöterna att även Maes, från ARE-gruppen, är undertecknare av resolution B4-0991/98, vilken jag skall ta upp till omröstning.
(Parlamentet antog resolutionen.)

Schulz
Herr ordförande! Då jag inte fick något annat tillfälle att yttra mig måste jag ta till röstförklaringsinstrumentet. Jag deltog inte i debatten, eftersom jag berörs personligen av den. I sådana fall bör man ju som regel hålla sig tillbaka. Under tolv år var jag innehavare av en specialbokhandel i Tyskland, alltså innan jag blev invald till Europaparlamentet. Det ämne som ni så engagerat har uttalat er om berör mig alltså personligen. Jag måste säga att ni har en annan verklighetsuppfattning än vad jag har. Ert huvudsakliga misstag - jag vill att ni skall ta med er det härifrån - är följande: Det är naturligtvis så att de små bokhandlarna skyddas av de fasta priserna. När konkurrensen inte längre, som i dag, inskränks via priset - i dag kan man som liten bokhandel inte konkurreras ut med priset av de stora kedjorna - när alltså de fasta priserna försvinner, då har de små verksamheterna inte någon chans mot stora som t.ex. Bertelsmann. Så är det faktiskt!
Nu säger ni - och principiellt har ni rätt i det - att varför skall man inte ge de små bokhandlarna möjligheten till större rabatt, så att de blir flexibla i prisberäkningen? Vet ni då inte vem det är som har möjlighet att ge de små bokhandlarna en sådan rabatt? Det är ju Bertelsmann, de stora! Och det är de stora förlagen som kan garantera sådana rabatter!
Tror ni då att de bara för att ni avskaffar de fasta priserna plötsligt börjar ge bokhandlarna större rabatter? Resultatet kommer att bli: De fasta priserna försvinner, svårigheten att få rabatt kvarstår och i slutändan kommer 5 0-10 000 bokhandlar i Tyskland att gå i graven. Varför? För att i slutändan - det är jag helt övertygad om - kommer också den smala kulturen att bestå. Också i fortsättningen kommer det att finnas dyra folianter, det kommer att finnas kvar dyra böcker, men vet ni i vilken form? Bara svårtillgängligt och dyrare än i dag! I det långa loppet tar ni då ändå inte hänsyn till konsumenten, vars intresse ni ville värna, utan i stället gynnar ni, även om ni inte avsåg det, de stora koncernernas verksamhet. Kanske skulle ni tänka på det en gång till.

Ordföranden
Tack så mycket, herr Schulz.

Avbrytande av sessionen
Ordföranden
Ärade ledamöter! Tillåt mig, innan vi avslutar denna session, såsom är brukligt och vilket dessutom är en förnöjsam plikt, att jag uttrycker några ord av tacksamhet till kammarens sessionstjänster och att jag, vilket jag också brukar göra vid vissa tillfällen, gör det speciellt till de medarbetare som inte har en direkt relation till oss:
Tolktjänsten ser vi rent fysiskt även om det är innanför dessa " akvarier" och vi har en direkt relation med dem, till skillnad från kylan hos de uppvärmda akvarierna, liksom med vaktmästarna, som så tjänstvilligt ställer upp när vi behöver dem. Tjänsterna i ordförandeskapets generaldirektorat förbättrar vårt arbete och gör i varje fall att våra misstag inte blir så många som de skulle vara utan dess hjälp.
Men det finns medarbetare som vi inte har någon fysisk närhet till: jag tänker på översättaravdelningen, som dagligen översätter 4 000 sidor, och även de medarbetare som anonymt, dag för dag, kämpar för att göra våra anföranden i det fullständiga förhandlingsreferatet begripliga. Till alla dessa, och speciellt de senare riktar jag vår tacksamhet.
Ärade ledamöter! Den spanska folkvisdomen säger " Año de nieves, año de bienes" - ett år med snö gör ett år av välstånd. Denna vecka har det snöat och jag tror mycket på de där visdomsorden. Jag är säker på att denna snö kommer att föra med sig välstånd; inte för ett helt år - det har ju snöat ganska litet - men åtminstone för denna helg, som jag hoppas blir mycket behaglig för alla.
Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
(Sammanträdet avbröts kl. 11.42.)

