Återupptagande av sessionen
Ordföranden
Jag förklarar Europaparlamentets session för återupptagen efter avbrottet den 28 maj 1998.

Justering av protokoll
Ordföranden
Protokollet från sammanträdet den 28 maj 1998 har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Chichester
Herr ordförande, förra fredagen föll den skicklige seglaren Eric Tabarly över bord i den oroliga sjön utanför den walesiska kusten. Han saknas fortfarande och man befarar att han har drunknat. Min far, sir Francis Chichester, var konkurrent till Tabarly. Jag skulle bara vilja hylla denna mycket skicklige franske enmansseglaren, och jag ber att ni, herr ordförande, har överseende med detta.
(Applåder)

Perry
Herr ordförande, just nu pågår en fotbollsmatch i Marseille mellan England och Tunisien. Ställningen är för tillfället 2-0.
Den har slutat och det blev 2-0. Jag blev emellertid mycket bekymrad när jag fick höra talas om de tanklösa huliganernas uppträdande under matchen, och jag vill säga till denna kammare att dessa människors uppträdande på intet sätt representerar de äkta engelska fotbollsfansen, som är lika upprörda som vem som helst över dessa människors uppträdande i Frankrike.
(Applåder)
Malone
Herr ordförande, jag hade för avsikt att rösta mot och inte för ändringsförslag nr 4 till Arias Cañetes betänkandet. Jag vill att protokollet ändras, om möjligt.

Matikainen-Kallström
Herr ordförande! Detta inlägg berör inte protokollet utan arbetsordningen. Den här veckan kommer man här att presentera en arbetsgrupps resultat som handlar om parlamentarikernas löner och rese- samt kostnadsersättningar. Några uppgifter har läckt ut om resultaten från denna arbetsgrupp, bland annat till den svenska pressen. Vi finländska parlamentariker, åtminstone en del av oss, har tvingats svara på frågor som rör den här arbetsgruppens slutsatser. Jag vet inte om de är rätt eller fel, men sådana här läckor får inte förekomma. Vi måste få tillgång till betänkandet senast samtidigt som massmedierna för att kunna ha en framförhållning och svara på de frågor som man ställer till oss.

Ordföranden
Fru Matikainen, jag tror att Martin vill tala om samma ämne.

Martin, David
Herr ordförande! Jag har genom presstjänsten fått reda på den svenska pressens artiklar om ledamöternas stadga.
För det första skulle jag vilja säga att de inte är läckor eftersom de är helt felaktiga: De återspeglar inte rapportens innehåll. Herr ordförande! Som ni vet kommer rapporten att skickas till presidiet i kväll och innan det varit hos presidiet är det inte ett officiellt dokument från denna kammare.
För det andra nämns ingen lön över huvud taget i rapporten. Man föreslår helt enkelt att i framtiden skall en ledamots lön vara en viss procent av den lön en domare vid EG-domstolen erhåller, men det nämner inte den procentuella andelen; och för det tredje sägs att procentsatsen skall fastställas genom en allmän överenskommelse mellan detta parlament och rådet, så parlamentet kan inte agera ensidigt för att fastställa sina egna lönenivåer.
De rapporter och siffror som citeras i svenska media är helt felaktiga.

Ordföranden
Herr Martin, ni har just svarat i mitt ställe.

Fabre-Aubrespy
Herr ordförande! I motsats till de tidigare talarna skulle jag vilja göra ett inlägg om protokollet, om sidorna 17 och 18 och omröstningen om Arias Cañetes betänkande.
Det fanns i detta betänkande ett ändringsförslag, ändringsförslag 1, som både var föremål för en begäran om omröstning med namnupprop från GUE-gruppen, och en begäran om delad omröstning från vår grupp.
Resultaten från omröstningen med namnupprop återfinns i protokollet, både för den första och andra delen av ändringsförslag 1, men i resultaten av omröstningen genom namnupprop, bilagan till protokollet, anges att namnlistan för ändringsförslag 1, första delen, av tekniska skäl inte kommer att publiceras.
Jag skulle vilja veta vilka dessa skäl är, och om åtgärder har vidtagits för att undvika att sådant händer. Jag tror att när en begäran om omröstning genom namnupprop görs, handlar det inte bara om att få exakta resultat, utan också om att få kännedom om röstfördelningen mellan grupperna. Har åtgärder vidtagits för att sådana beklagansvärda händelser inte skall upprepas?

Ordföranden
Absolut, herr Fabre-Aubrespy. Det elektroniska systemet fungerade inte. Allt har gjorts för att detta inte skall upprepas och framför allt för att det elektroniska systemet i den nya byggnaden skall förbättras ytterligare och vara en möjlighet att ta till.

Wijsenbeek
Herr ordförande! Jag har blivit en smula desorienterad, för jag ser hela tiden någonting komma närmare på min vänstra sida, på höger sida från er sett, och det står här PPE. Men jag vet inte längre om det fortfarande är en korrekt benämning, och om det här, sedan sammanslagningen med Allianza Nazionale och så vidare vad samarbetet beträffar, inom kort kommer att bara bli en enda grupp i denna kammare. Skulle ni kunna slå fast att mitten kommer att förbli här där jag står?

Ordföranden
Herr Wijsenbeek, detta beror på ledamöternas frihet, vilken jag är säker på att ni erkänner.

Ahern
Herr ordförande! Jag skulle bara vilja rikta uppmärksamheten mot denna tidning som kallas " Parlamentstidningen" , som sägs återge vad som händer i kammaren och företräda dess åsikter. Detta är en särskild utgåva om kärnsäkerhet för vilken jag blev ombedd att skriva en artikel, som senare blev censurerad på grund av denna tidnings mycket positiva inställning till kärnkraftsindustrin.
Antingen företräder denna tidning ledamöternas åsikter eller ej. Om den företräder dessa åsikter skall mina åsikter inte censureras på detta sätt. Om detta händer i framtiden måste parlamentet begära att dess logotyp tas bort från tidningen. Jag kommer att dela ut min artikel till ledamöterna så att vi på så sätt inte censureras i denna kammare.

Ordföranden
Det är en privat tidning. Om de skär ned artiklarnas längd kan vi tyvärr inte göra något åt detta, eftersom det råder tryckfrihet. Det är inte en tidning som officiellt ges ut av Europaparlamentet.

Ahern
Herr ordförande! Det är just detta som är poängen i mitt resonemang: Den skall inte utge sig att vara en officiell tidning och bör inte bära detta parlaments logotyp eller säga sig företräda åsikterna i denna kammare.

Ordföranden
I vilket fall som helst kommer vi att kontrollera att den inte gör det.

Banotti
Herr ordförande! Jag skulle bara vilja ta upp två saker. För det första skrev jag till er i samband med Arias Cañete-omröstningen eftersom det rådde en viss förvirring. För det andra, skulle kommissionen kunna uttala sig inför kammaren denna vecka vad gäller den nyligen utfärdade domen från EG-domstolen som i praktiken innebär att många icke-statliga organisationer och program som direkt påverkar medborgarna i gemenskapen har lamslagits som ett resultat av detta domslut från den 12 maj. Detta innebär stor oro för många icke-statliga organisationer som har fått sin finansiering frusen som ett resultat av detta rättsfall. Kommissionen måste ha ett skäl om den inte uttalar sig om detta nästa vecka. Om den nu inte finner ett skäl, skulle den då kunna göra detta vid nästa sammanträdesperiod i början av juli i Bryssel?

Ordföranden
Detta har tagits upp i trepartssammanträdet, och vi försöker att få klarhet i frågan ni har tagit upp.

Ewing
Herr ordförande! Det gör mig ont, men låt mig kortfattat informera kammaren om att en fiskebåt från Mallaig, en liten stad belägen uppe i nordväst i mitt område, har kluvits på mitten av en tysk tankbåt. Båten sjönk omedelbart och hela dess besättning drunknade. Det mest tragiska är att alla kom från samma lilla stad, en stad som nu är betryckt av sorg. Jag undrar om det är opassande av mig att be er skriva något slags kondoleansbrev?

Ordföranden
Jag kan försäkra er att jag kommer att göra detta omgående.

Hallam
Herr ordförande, Jag tror att jag uttrycker samma åsikt som de flesta medborgare i England, och jag använder avsiktligt ordet " England" för att säga att vi är chockerade, ursinniga och utskämda på grund av vissa människors uppförande i en fransk stad, dessa människor utger sig för att engelska fotbollsfans! Jag framför mina ursäkter till det franska folket för deras uppförande. Jag skulle särskilt vilja framföra mina ursäkter vad gäller uppförandet hos de engelska fans som attackerat franska medborgare av nordafrikansk härkomst. De är inget annat än fascistiska slynglar! De företräder inte det engelska folket.
Jag skulle vilja avsluta med att säga att om detta beteende fortsätter måste den brittiska regeringen och Engelska fotbollsförbundet överväga att dra tillbaka det engelska laget från VM.
(Applåder)

Mann, Erika
Herr ordförande! Om vi här beklagar alla olyckor som händer i Europeiska unionen, eller åtminstone flera av dem - säkerligen med all rätt - vill jag be om att vi även noterar den tågolycka som skedde i Tyskland, och att ni också är vänlig och skickar ett kondoleansbrev dit.
(Applåder)

Ordföranden
Ni har helt rätt, fru Mann. Jag måste i vilket fall som helst säga er att jag direkt efter olyckan skickade var sitt telegram till förbundsdagens talman och till förbundskanslern med detta parlaments kondoleanser.

Bloch von Blottnitz
Herr ordförande! Även ni bör ha hört - det utgår jag från - att man vid mätningar av dioxinhalten vid sopförbränningsstationen i Strasbourg har uppmätt upp till 360 nanogram. I Tyskland är det tillåtet med 0, 1 nanogram - bara för att ni skall få en uppfattning om storleken, det vill säga de av er som inte arbetar inom miljöområdet. Vi kanske själva kan säga att det är vårt jobb, men vi bör dock ta hänsyn till våra medarbetare, och jag ber er vänligen skriva till förvaltningen i Strasbourg om att denna sopförbränningsstation genast bör stängas, vi har nämligen ansvar gentemot våra medarbetare!

Ordföranden
Jag skall framföra detta till borgmästaren, som äter middag med presidiet i kväll.

Fitzsimons
Herr ordförande! Som ni vet har vi så allvarliga problem med Sellafield och brittiskt kärnbränsle att detta inte går att ignorera. Jag skulle vilja be er, i egenskap av ordförande för detta parlament, att kräva att kommissionen undersöker BNFL, som redan har ansökt hos den brittiska regeringen att om att i avsevärd grad få öka utsläppen från kärnkraftsverksamheten i Irländska sjön, vilket skulle resultera i att över 30 miljarder liter skulle släppas ut i Irländska sjön under de kommande tio åren. För det andra, att BNFL och Siemens, den tyska...
(Ordföranden avbröt talaren.)

Ordföranden
Jag är ledsen herr Fitzsimons, men det har utfärdats en hel del resolutioner om Sellafield och jag kan inte lägga till något till vad detta parlament redan har sagt.

Marinucci
Herr ordförande! Vi har visserligen bytt ämne, men jag kan inte låta bli att återvända till det som diskuterades för ett tag sedan. En brittisk kollega sade då, helt riktigt, att de som uppträtt illa mot de franska medborgarna i samband med fotbollsmatcherna inte representerar hela Storbritannien, utan bara en del som han och många andra inte vill kännas vid. Detta gläder mig. Låt mig emellertid påminna om att inför en match i Italien - och förebyggande åtgärder är alltid bäst, man måste förebygga problemen och inte försöka ställa till rätta i efterhand! - varnades den italienska polisen eftersom man redan kände till vad dessa fans var kapabla till, men den brittiska pressen gick till hårt angrepp mot Italien och den italienska regeringen. Nåväl, med tanke på detta...
(Ordföranden avbröt talaren.)

Ordföranden
Fru Marinucci! Vi kan inte gå igenom hela fotbollens historia. Detta är inte rätt tillfälle för det.

Falconer
Herr ordförande! Tack för er skrivelse som jag fick i dag som svar på min fråga till er. Jag läste i skrivelsen att presidiet kommer att sammanträda i kväll, den 15 juni, för att diskutera den 50-procentiga närvaron. Kommer de att beakta innehållet i er skrivelse som verkar tyda på att majoriteten av de som inte kan närvara vid 50 procent av omröstningarna har vissa problem med att antingen anlända till Strasbourg eller lämna Strasbourg? Jag tycker faktiskt att en viss hänsyn bör tas till dessa förhållanden. Jag förväntar mig naturligtvis att ledamöterna diskuterar dessa frågor i sina respektive grupper och till sist kommer fram till ett beslut om detta.

Ordföranden
Det tvivlar jag inte det minsta på.

Oomen-Ruijten
Herr ordförande! Jag vill egentligen ansluta mig till de kommentarer som gjorts av ett antal kolleger och även av David Martin om parlamentsledamöternas löner. Hos oss i Nederländerna har det i den regionala pressen förekommit en likartad artikel på förstasidan. Jag skulle egentligen med eftertryck vilja fråga er, herr ordförande, om ni i kväll skulle vilja ge ut ytterligare ett pressmeddelande, kanske tillsammans med arbetsgruppen, för att meddela vad som är sant och vad som inte är det. Det är absolut nödvändigt att även detta tillkännages ännu en gång.
Sedan har jag en andra kommentar. I dag måste vi lägga fram ändringsförslagen för sammanträdeskalendern för kommande år. Vi från PPE-gruppens sida skulle verkligen uppskatta om vi fick möjlighet att diskutera sammanträdeskalendern något längre. Ändringsförslagen till denna sammanträdeskalender är inte särskilt arbetskrävande. Jag skulle därför vilja fråga om det skulle kunna vara möjligt att vi inom gruppen fick mer tid på oss att göra något med detta fram till i morgon, låt oss säga kl. 19.30.

Ordföranden
Fru Oomen-Ruijten, ni har helt rätt. Jag hoppas att vi, om inga fler avbrott sker, har godkänt föredragningslistan innan 19.30 och att vi kan diskutera denna fråga i de politiska grupperna.
(Protokollet justerades.)

Sammanträdeskalender 1999
Ordföranden
Ordförandekonferensen har beslutat föreslå följande sammanträdeskalender för 1999:
11-15 januari27-28 januari8-12 februari24-25 februari8-12 mars24-25 mars12-16 april3-7 maj20-23 juli13-17 september4-8 oktober18-22 oktober3-4 november15-19 november1-2 december13-17 december
Tidsfristen för ingivande av ändringsförslag till dessa datum går ut i kväll kl. 20.30, för att ge ytterligare en halvtimme så att grupperna skall kunna diskutera dem.

Oomen-Ruijten
Herr ordförande! Det var inte det som var meningen. Jag har känslan av att vi också måste se över den spanska tolkningen från nederländska. Jag tror att den inte alltid är så bra. Jag bad om att få lägga fram ändringsförslagen fram till i morgon kväll, i morgon kväll kl. 19.30.

Ordföranden
Det skulle vara omöjligt att fastställa tidsfristen till kl. 20.30 i morgon. Men det är möjligt att göra det till i morgon kl. 12.00.

Oomen-Ruijten
Herr ordförande! Om det skulle kunna medföra problem med översättningarna - det är mycket enkla ändringsförslag. Det är det ena. Men vi kan också rösta på torsdag. Varför inte? På torsdag röstar vi också om Cardiffresolutionen, en viktig fråga, då skulle vi kunna göra även detta på torsdag. Då skulle jag vilja be om en tidsfrist för att lägga fram ändringsförslag fram till i morgon kl. 20.00.

Ordföranden
I detta fall finns det inga problem. Om omröstningen äger rum på torsdag i stället för på onsdag, kan tidsfristen för ingivande av ändringsförslag fastställas till i morgon kl. 20.00.

Ändring av artikel 48 i arbetsordningen
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0293/97) av Dell'Alba för utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet om ändring av artikel 48 i Europaparlamentets arbetsordning om skriftliga förklaringar.

Fayot
Herr ordförande! Dell'Alba är förhindrad att närvara, och han har bett mig ersätta honom som föredragande, vilket jag naturligtvis gärna gör.
Dell'Albas betänkande gäller en ändring av artikel 48 i arbetsordningen om skriftliga förklaringar. Denna ändring av arbetsordningen grundar sig på ett förslag till ändring av arbetsordningen som i enlighet med artikel 163 gjordes av Aglietta i oktober 1996. Enligt denna artikel kan alla ledamöter föreslå en ändring av arbetsordningen och vidarebefordra den till behörigt utskott. Detta förslag gällde artikel 48 i arbetsordningen och hade formulerats utifrån ett beslut i Europaparlamentets utvidgade presidium den 7 juli 1989, enligt vilket skriftliga förklaringar (artikel 65 i den tidigare arbetsordningen) endast kan undertecknas av en ledamot.
Till följd av detta förslag utarbetade utskottet för arbetsordningen, som utsåg Dell'Alba till föredragande, fyra ändringsförslag till artikel 48, som jag kort skulle vilja sammanfatta. Det första ändringsförslaget består i att ändra det faktum att bara en enda ledamot hittills har kunnat lägga fram en skriftlig förklaring på högst 200 ord. Hädanefter kan en skriftlig förklaring undertecknas av högst fem ledamöter, eftersom det inom parlamentet förekommer en rad gemensamma åtgärder och en skriftlig förklaring måste därför kunna lämnas in av flera ledamöter.
Förklaringen skall sedan tillsammans med undertecknarnas namn upptas i ett register. Det är det andra förslaget. Utskottet för arbetsordningen vill att förklaringen skall upptas i ett register som placeras i omedelbar anslutning till kammaren. Hittills har de skriftliga förklaringarna undertecknats av ledamöterna på ett kontor som inte alltid har varit så lätt att hitta, vilket förklarar denna angivelse av var registret skall vara placerat.
Andra viktiga ändringar: Så snart en förklaring har undertecknats av mer än hälften av ledamöterna meddelar ordföranden parlamentet detta, och förklaringen vidarebefordras omedelbart till de institutioner den vänder sig till. Den bifogas också som bilaga till protokollet från det senaste sammanträdet under motsvarande sammanträdesperiod.
Det var de olika ändringsförslag som har lagts fram. Dessa ändringsförslag kommer att göra det möjligt för ledamöterna att bättre utöva sin rätt att lämna in förklaringar. Det är på sätt och vis ett slags demokratisering, ett ytterligare steg mot en mer utvidgad grunddemokrati, som gör rätten att lämna in sådana förklaringar verklig för eventuella undertecknare.
Jag skulle vilja tillägga att utöver de fyra ändringsförslag som har lagts fram av utskottet för arbetsordningen, som för övrigt antagit dem enhälligt, finns ett femte ändringsförslag som har lagts fram av Crawley och Janssen van Raay, vilka önskar att dessa förklaringar skall upptas i ett register. Det förekommer förvisso också i Dell'Albas betänkande, men enligt detta femte ändringsförslag skulle även namnen på undertecknarna bifogas. Personligen undrar jag om det inte skulle vara besvärligt att föra in inte bara förklaringen med namnen på de ursprungliga undertecknarna, utan också namnet på alla dem som undertecknat den. Jag känner inte till föredragandens uppfattning i frågan, och jag begränsar mig därför till att ange min personliga åsikt: Jag tycker att det skulle bli lite långt.
Herr ordförande! Detta var med några ord det förslag som utskottet för arbetsordningen har lagt fram för er. Jag ber kammaren anta dessa ändringar.

Ford
Herr ordförande, jag skulle vilja säga att jag kommer att stödja Dell'Albas betänkandet som har presenterats av Fayot, ordförande i utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet. Det finns en historia bakom detta betänkande. Förr var det möjligt - åtminstone under den föregående mandatperioden - för ledamöterna att samla in underskrifter till artikel 48-förklaringar, vilket innebar att vid ett skäligt antal tillfällen - kanske tre eller fyra gånger per år - uppnåddes faktiskt kravet på underskrifter av hälften av parlamentsledamöterna. Skälet till att detta ändrades för ett tag sedan berodde på överentusiastisk lobbyverksamhet - en del skulle kalla det tvångsmetoder - av en av de irakiska oppositionsgrupperna som ledde till ett krav på en ändring av tolkningen av arbetsordningen. Den nuvarande tolkningen antogs, vilken faktiskt bara tillåter en inledande underskrift på en artikel 48-förklaring samt att man måste skriva under den på ett särskilt kontor, vilket gör att ledamöterna inte behöver löpa gatlopp för att be folk skriva under en viss artikel 48-förklaring.
Resultatet av detta har i princip inneburit att artikel 48 har eliminerats som ett medel att utfärda en resolution. Det är endast vid ett enda tillfälle under de senaste tre åren som vi faktiskt har erhållit det nödvändiga antalet underskrifter, och det skedde ganska nyligen vid en artikel 48-förklaring om våld mot kvinnor.
Medan Dell'Albas betänkandet tar upp en liten del av detta problem, kommer vi att stödja det förutom vad gäller, enligt min åsikt, ändringsförslag nr 3, som innebär att vi inte längre kommer att få löpande information om hur många ledamöter som har skrivit under, eller andra delen av ändringsförslag nr 1 som verkar vara alltför krånglig och inte tar hänsyn till förfarandet som faktiskt sker i det nämnda kontoret - därför att det finns en lista över vilka som redan har skrivit under. Det hade emellertid varit lämpligt att återvända till det status quo som rådde tidigare, men detta skulle kräva att ledamöterna kände sig tillräckligt säkra på de politiska riktlinjerna så att de inte kände ett behov av att skyddas mot överentusiastisk lobbyverksamhet. Detta är tydligen inte fallet i detta parlament. Förhoppningsvis kommer parlamentet under nästa mandatperiod att ta upp förhållandet mellan ledamöterna och lobbygrupperna.

Evans
Herr ordförande! Ford har talat om historien bakom artikel 48. Frågan är nu hur man skall öppna för demokratin och återvända till en situation som ligger mer i linje med parlamentets tidigare ståndpunkt. Det gäller inte bara att låta ledamöterna uttrycka sina egna politiska åsikter om frågor av aktuellt och internationellt intresse på ett tydligare och mer positivt sätt, utan också, vilket kanske är ännu viktigare, få möjlighet att förkasta ett förslag å sina väljares vägnar - de som de valdes att företräda.
Föredraganden bör gratuleras till ändringsförslagen som i det stora hela, med de reservationer som nämndes av föregående talare, försöker få till stånd en förenkling av dessa rättigheter och möjligheter och även att göra offentliggörandet av motionerna mer öppet och lättillgängligt.
Dell'Alba, föredraganden, har också vidtagit åtgärder med tanke på att fler än en ledamot skall kunna inleda förfarandet och att fem ledamöter kollektivt kan göra detta. Återigen, Ford har nämnt historien bakom detta förfarande och jag behöver inte gå in på saken närmare.
Många betänkanden är komplicerade och omfattande. Detta betänkande och dess ändringsförslag utmärker sig genom sin enkelhet och tydlighet vad gäller presentationen. Dessa egenskaper återspeglas också när det gäller betänkandets syften och mål, dvs. tydlighet, öppenhet och enkelhet, och detta är mål som detta parlament bör välkomna och som vi bör stödja. Det är av dessa skäl som jag och min grupp inte har några svårigheter att stödja detta förslag.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Artikel 366a i den fjärde AVS-EG-konventionen
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0194/98) av Aelvoet för utskottet för utveckling och samarbete om rådets beslut om förfarandet för att genomföra artikel 366a i den fjärde AVS-EG-konventionen (5644/98 - C4-0156/98-96/0050(AVC)).

Aelvoet
Herr ordförande, kolleger! I januari förra året begärde rådet att Europaparlamentet skulle yttra sig över förslaget till rådets beslut om förfarandet för att genomföra artikel 366a i den fjärde AVS-EG-konventionen i enlighet med översynen 1995. I den artikeln föreskrivs nämligen att om en AVS-stat inte har uppfyllt förpliktelserna i fråga om konventionens väsentliga delar, och dessa väsentliga delar är respekt för mänskliga rättigheter, demokratiska principer och rättsstaten, då kan det leda till att konventionen helt eller delvis upphävs. Utskottet för utveckling och samarbete beslutade då att utarbeta ett interimsbetänkande i enlighet med artikel 80.3 i arbetsordningen och bad samtidigt om att förlikningsförfarandet med rådet skulle inledas. Utskottet för utveckling och samarbete, med stöd av hela parlamentet under sammanträdesperioden i juni 1997 vad detta beträffar, fastställde i det interimsbetänkandet rekommendationer för att ändra kommissionens text, att ändra det på ett sådant sätt att parlamentet skulle få rätt att ge sitt samtycke i fråga om varje förslag till att upphäva eller återuppta samarbetet. I kommissionens text hade det nämligen föreslagits att parlamentet endast behövde underrättas i efterhand. Tyvärr tvingades vi konstatera att det sedan på grund av rådet den 6 mars 1998 kom ett svar, ett svar där man egentligen fullständigt åsidosatte parlamentets åsikt med argumentet att Europaparlamentets bifall rättsligt sett är helt uteslutet. Vi kom således hem med oförrättat ärende, kolleger.
Situationen blir inte bättre av att det i Amsterdamfördraget, som i början av nästa år kommer att ha ratificerats av de femton medlemsstaterna, föreskrivs att det i sådana frågor räcker om parlamentet informeras i efterhand. Vi har inget rättsligt stöd för att avtvinga rådet detta bifall. Det skulle således vara tillräckligt att rådet väntar till i början av nästa år för att sedan i samband med förfarandet för genomförandet ställa oss inför fullbordat faktum. Därför har vi nu reagerat mycket snabbt i detta interimsbetänkande och utvecklat en eftergiftsposition som går ut på att samrådsförfarandet skall tillämpas i stället för samtyckesförfarandet. Vi tar således ett steg tillbaka, men kräver fortfarande något mer än vad som tillgodoses av fördragets bokstav.
Det är för övrigt inte första gången som parlamentet formulerar detta krav på samråd. Vi fick tidigare i samband med behandlingen av Oostlanderbetänkandet om utvidgningen till Central- och Östeuropa ett löfte av ordförande Henderson som helt och hållet gick i samma riktning, nämligen att man skulle se till att parlamentet får ett lämpligt tillfälle att ge rådet sin syn på saken innan rådet fattar ett beslut. Egentligen är det en perfekt definition av vad ett samråd är.
Därför tog jag med anledning av detta beslut och Hendersons meddelande omedelbart kontakt med ordförandeskapet för utveckling och samarbete, Clare Short, för att fråga henne om det brittiska ordförandeskapet också skulle vilja tillerkänna Europaparlamentet samråd i detta förfarande. Sedan dess har två samtal om textförslag som går i rätt riktning ägt rum. Vi har ännu inte nått ända fram, men vi är redan på väg mot samråd. Det är således mycket viktigt att vi kan avsluta ärendet innan det brittiska ordförandeskapet slutar, och det är nu mycket nära förestående. Därför föreligger redan i dag ett nytt förslag till interimsbetänkande som har fått enhälligt stöd i utskottet för utveckling och samarbete.
De väsentliga elementen i det är att parlamentet skall göras delaktigt genom samrådsförfarande. För det andra, rådet måste besluta med kvalificerad majoritet om det handlar om att delvis upphäva konventionen och med enhällighet om det handlar om ett fullständigt upphävande. För att ge er en klar uppfattning om detta, kolleger, har den fullständiga konventionen inte upphävts, inte ens i fråga om Nigeria. Det är således endast i sällsynta undantagsfall som det skulle vara påkallat med enhällighet.
Det tredje elementet är naturligtvis frågan om förlikning med rådet, och detta i aktivt samarbete med kommissionen. Jag vågar således uttala hopp om att godkännandet av detta betänkande kan leda till att vi inom några veckor kommer att kunna uppnå ett avtal med ordförandeskapet.

Paasio
Herr ordförande! Aelvoet förtjänar ett erkännande för att hon fäster uppmärksamhet på en mycket viktig sak i syfte att betona Europaparlamentets roll i den rådande mycket exceptionella situationen då Europeiska unionen reagerar mot att mänskliga rättigheter inte respekteras i ett land som samarbetar med oss. Jag gratulerar henne också till att hon även tidigare har varit mycket konsekvent i den här frågan.
Man måste konstatera att det inte bara handlar om att Europaparlamentet väcker opinion och får tillfälle att debattera, utan detta är också förknippat med det stora problem som Europeiska unionen för närvarande har, nämligen att Europeiska unionens allmänna acceptans, legitimitet hos medborgarna kanske i någon mån har haft en nedåtgående trend, och det är mycket motiverat att Europaparlamentet som ett offentligt forum och som ett forum som representerar medborgarna framträder i dessa viktiga sammanhang som även i allmänhet fångar människornas uppmärksamhet.
Det är mycket lätt att tänka sig att parlamentet här kanske med juridiska motiveringar av politiska skäl skulle hållits utanför. Jag vill dock inte påstå att så är fallet. Därför skulle det vara mycket bra om detta betänkande kunde godkännas och att det också skulle tas på allvar. Det handlar också om att man i det aktuella landet, där det har skett kränkningar av mänskliga rättigheter, säkert kommer att se allvarligare på saken om Europaparlamentet som ett offentligt forum uppmärksammar det. Aelvoets betänkande förtjänar att stödjas och jag hoppas att det godkänns utan större motstånd.

Günther
Herr ordförande! Även jag vill tacka föredraganden så hjärtligt för hennes arbete, och eftersom hon med sedvanlig tydlighet också har förklarat hela den rättsliga bakgrunden, vill jag under de två minuter som står till mitt förfogande gå in på några politiska aspekter i detta förfarande. Det har redan blivit tradition här att vi i Europaparlamentet, när det gäller utvecklingssamarbetet, även frågar ut partnerna. Hur har ni det med de mänskliga rättigheterna, och vad anser ni om det faktiska styret, om the good governance ? Vad anser ni om rättssäkerheten för era medborgare?
Jag tror att vi här inte får inskränka diskussionen enbart till själva de mänskliga rättigheterna, utan vi måste alltid ha de båda andra områdena i tankarna. Naturligtvis är det ena inte heller nödvändigtvis tänkbart utan det andra, men därför har vi under diskussionen alltid försökt att kombinera det.
Om vi lyckas få igenom det på det vis som föredraganden nämnde, kommer vi med detta förfarande att ha en klar rättssäkerhet även för partnerländerna i AVS-området och kanske ännu längre, för just när det gäller AVS-länderna håller vi på med att mer intensivt dra in i vårt samarbete även de minst utvecklade länderna, som inte ingår. Där skulle detta förfarande också vara ungefärligen möjligt att överföra.
Ibland kan man lägga märke till att, efter en lång period av kränkningar av de mänskliga rättigheterna, dålig förvaltning och en korrumperad regering, den intensitet med vilken man faktiskt vidmakthåller sådana sanktioner minskar. Jag tror att vi borde enas om att vi överallt, där vi iakttar sådana brister, agerar i samma utsträckning, och sedan också verkligen förblir konsekventa till dess att en förbättring har inträtt.

Bertens
Herr ordförande! EU får chansen att ge sin politik för de mänskliga rättigheterna ett innehåll. Demokratiklausulen och klausulen om mänskliga rättigheter kan genom kommissionens förslag konkretiseras. Med dessa förslag sluter man operationella avtal om hur och på grundval av vilka kriterier demokratiklausulen skall hanteras. Med klausulen om de mänskliga rättigheterna förfogar EU över ett mäktigt instrument och måste också vilja använda det. Tydliga kriterier och förfaranden kommer att öka öppenheten i EU: s politik. Berörda länder kommer också att visa mer förståelse för EU: s politik, och därigenom kommer också de berörda länderna att få en impuls att hålla sig till dessa kriterier. Det var så allting började.
Sakernas nuvarande tillstånd i denna debatt om förfarande är dock mycket nedslående. Rådet vill ensamt fatta beslut om användning av demokratiklausulen. Det håller min grupp absolut inte med om. Det är till exempel alldeles för lite att bara informera parlamentet om upphävande av Lomésamarbete. I sådana fall är det just ett offentligt tryck från Europas folkrepresentation som behövs. Det krävs bifall från Europaparlamentet för att starta ett Lomésamarbete. Då är det inte mer än logiskt att samma parlament också måste ge sitt bifall till upphävande av samarbetet.
Rådets ovilliga inställning får inte avleda oss från vår principiella ståndpunkt, nämligen att demokratiskt medinflytande och demokratisk kontroll är en grundförutsättning här. Rådet och parlamentet måste inleda förhandlingar för att finna en lösning på denna konflikt. Vi får inte kapitulera i förväg. Rådet har ju också inom ramen för partnerskapen för anslutning givit Europaparlamentet en betydande roll.
Detta gäller för övrigt också för inledningen av förfarandet. Det är inte bara rådet, medlemsstaterna och kommissionen som skall få kunna starta upphävandeförfarandet och dialogen med ett land, även Europaparlamentet måste kunna kräva detta. Med rätta kräver föredraganden detta i sitt betänkande, som jag uppskattar högt. Parlamentet spelar en viktig roll i EU: s politik för de mänskliga rättigheterna och även AVS gemensamma församling är ett viktigt instrument. På grundval av detta förtjänar Europaparlamentet att få en viktig roll i hela upphävandeförfarandet. För övrigt gäller detta inte bara vid upphävande av samarbete, utan också vid återupptagande av samarbetet.
Just nu när EU vill göra samarbetet i Lomésammanhang mer politiskt måste även den parlamentariska dimensionen stärkas, annars är det politiskt nowhere . Vilket AVS-land skulle låta sig övertygas av en moralistisk Europeisk union som själv också agerar i strid med demokratiska principer?

Andrews
Herr ordförande! Jag stöder en stark politisk dimension för de nya samarbetsavtalen med AVS-länderna, särskilt inom områdena för de mänskliga rättigheterna och styre enligt rättsstatsprincipen. Det är rätt att vi ständigt betonar den betydelse vi tillmäter en fast integration av AVS-staterna i världsekonomin och att nya handelsavtal skall vara förenliga med de befintliga avtalen inom Världshandelsorganisationen. Befintliga handelshinder måste och skall avlägsnas i största möjliga mån så att ett visst element av rättvisa och jämlikhet vad gäller marknadstillgång kan införas.
Vid slutandet av nya AVS-avtal är det nödvändigt att betona behovet av förenkling och rationalisering av biståndsinstrument med hänsyn till en gradvis utveckling mot direkt budgetstöd till de afrikanska staterna. Vederbörlig varsamhet och uppmärksamhet måste visas så att det inte blir några störningar i de bräckliga afrikanska ekonomierna när handelsliberaliseringen sker. Jag välkomnar de uttalanden som gjordes av ledarna i G8-staterna till följd av deras möte i England förra månaden i samband med minskningen av den skuld som de afrikanska länderna kanske måste betala tillbaka till de rikare länderna i västvärlden. När nu det nya årtusendet närmar sig kommer de afrikanska staterna inte att kunna ta steget över till fungerande ekonomier om de även fortsättningsvis skall lamslås av skuldåterbetalningar. Ledarna i västvärlden måste tillämpa strukturer och förfaranden som ser till att generella nedskrivningar inte tillämpas för alla afrikanska stater utan urskiljning.

Hory
Herr ordförande! Jag skulle i min tur vilja uttrycka gruppen Europeiska Radikala alliansens fullständiga stöd för de två huvudsakliga förslagen i Aelvoets betänkande.
För det första bad vi i juni 1997 att Europaparlamentet skulle få möjlighet att ge sitt samtycke till rådet om tillämpningen av konventionen upphävs. En sådan bestämmelse strider emellertid tydligen mot Amsterdamfördraget. Vi noterar det, men vi noterar samtidigt att det handlar om ett nytt bevis på fördragets otillräcklighet. Vi håller med om det enkla samrådsförfarandet som föredraganden föreslår, så att parlamentet åtminstone kan yttra sig i förväg.
I likhet med föredraganden anser vi att Europaparlamentet, på samma sätt som kommissionen eller en medlemsstat, skall ha initiativrätt för att kunna upphäva tillämpningen av konventionen. Jag är för min del inte övertygad om att ett parlamentsinitiativ av detta slag kan försvaras med ett klassiskt och ortodoxt synsätt på hur makten skall fördelas. Som god övertygad federalistisk militant europé säger jag emellertid att så länge institutionerna inte beviljar parlamentet någon verklig lagstiftningsbefogenhet, kan vi bara uppmuntra sådana intrång i den verkställande funktionen från parlamentets sida.
Med tanke på med vilken hastighet ramförfarandet för artikel 366a i Lomékonventionen utarbetas, kan vi emellertid frukta att det praktiskt taget inte hinner tillämpas. Det är anledningen till att jag på nytt skulle vilja fästa kommissionens och rådets uppmärksamhet på en av bestämmelserna i Rocards betänkande om det framtida samarbetet mellan unionen och AVS-länderna. Rocard föreslog, och parlamentet instämde i detta, att kriterierna avseende demokrati och respekt för de mänskliga rättigheterna, som skulle vara en förutsättning för stödet, bör fastställas av mottagarländerna själva.
Jag tror att detta förslag skulle förbättra det politiska berättigandet för villkorsbestämmelsen och öka dess effektivitet. Även om vi är överens om sakfrågan i förslaget, måste man emellertid vara medveten om att det, om det antas, medför att AVS-länderna deltar i själva förfarandet. Man kan inte begära av dessa stater att de skall fastställa kriterierna för stödet, och följaktligen kriterierna för att upphäva konventionen, utan att låta dem delta i beslutet om att avskaffa stödet till deras land. Vi måste därför anstränga oss för att på nytt få hela förfarandet i balans, så att det illustrerar en samarbetspolitik som verkligen är jämlik.

Sichrovsky
Högt ärade herr ordförande! Vi stöder kravet och framför allt idén som ligger bakom, även om vi anser att de inte går tillräckligt långt. Det är säkert nödvändigt med ett samrådsförfarande, men det vore bättre med ett samtyckesförfarande. En sak vill vi redan nu varsla om: Om man inte kommer fram till någon lösning under det brittiska ordförandeskapet, kommer vi att försöka få den österrikiska regeringen att betrakta denna fråga som mycket viktig när Österrike tar över ordförandeskapet.
Ett par allmänna påpekanden om denna så viktiga fråga: Europa borde med tanke på sin egen historia handskas mycket försiktigt med problemet med de mänskliga rättigheterna. Om parlamentet lyckas bearbeta detta problem i den egna kretsen, måste man gå fram mycket noggrant där, och vi får inte förfalla till schablonmässiga, alltför snabba fördömanden.
Det kan visserligen hälsas med tillfredsställelse att vi börjar agera i detta ärende, men varje enskilt fall måste granskas noggrant. Länderna i fråga, som här buntas ihop i en grupp, befinner sig i mycket olika ekonomiska utvecklingsfaser. En och samma åtgärd kan vara mycket hård för det ena landet, och mindre hård för det andra. Uppräkningen av de olika mänskliga rättigheterna, som här alltid nämns, innehåller till exempel inte rätten till mat och utbildning, och den kan hamna i farozonen om samarbetet sägs upp på grund av bristen på demokratisk utveckling.
En sak borde vi vara klara över: Det är inte vår uppgift här att uppträda som domare, utan vi borde främja och stödja den demokratiska utvecklingen i de enskilda länderna.

Sauquillo Pérez del Arco
Herr ordförande! Det har aldrig tidigare varit så viktigt, som vid denna tidpunkt för Europeiska unionen, att skaffa en mekanism för upphävande av samarbetsrelationer vid de tillfällen då brott mot de mänskliga rättigheterna begås. Den uppsjö av brådskande resolutioner från detta parlament som, sammanträdesperiod efter sammanträdesperiod, ägnar en speciell punkt på föredragningslistan åt de mänskliga rättigheterna pekar på detta.
Och denna mekanism - i den mån det är ett rättsligt instrument - måste, per definition, vara operativ, såväl till förmån för trovärdigheten för Europeiska unionens utrikespolitiska agerande, vilken redan är naggad i kanterna, som, framför allt, som ett oundvikligt krav för att verkligen uppnå fördragens mål.
För att det skall bli operativt får inte tillämpningsförfarandet för klausulen om mänskliga rättigheter vara beroende av rådets enhällighet eller komma till parlamentet i smyg som ren information. Enhälligheten i rådet erkänns av alla som ett system som förlamar beslutsprocessen, vilket vi vet sedan krisen med den tomma stolens politik 1966, och vi vet det nu när en av utmaningarna med utvidgningen är förändringen av ett beslutsförfarande som, baserat på enhällighet, inte fungerar med den smidighet som krävs.
Därför anser vi det inte vara revolutionärt när parlamentet kräver att besluten på detta viktiga område skall fattas med majoritet. Rådet borde inte ta emot detta förslag med misstänksamhet, för det handlar inte om att med detta angripa de konjunkturella intressena i medlemsstaterna, utan om att garantera Europeiska unionens politik och intressen i enlighet med de i fördragen fastställda principerna.
Att parlamentet kräver att det skall rådfrågas i en av de frågor som berör det mest vad gäller utrikespolitiken, de mänskliga rättigheterna, är inte revolutionärt, som Aelvoet säger i motiveringen i sitt betänkande, utan är rimligt. Rådfrågandet av parlamentet kunde ha förhindrat många motstridiga situationer som vi nu ser oss försatta i, till exempel, i framläggandet under denna sammanträdesperiod, av en resolution om Ekvatorialguinea, som nyligen har dömt femton personer till dödsstraff, i vilken vi begär att kommissionen omvärderar förnyelsen av samarbetet med detta land.
Låt oss skaffa de nödvändiga instrumenten för att sanktionera något så elementärt och viktigt som brotten mot de mänskliga rättigheterna, och låt oss göra det på ett bra sätt, öppet och framför allt med garantier.

Corrie
Herr ordförande! Jag vill framföra mina ursäkter till kammaren att jag inte fanns på plats när debatten startade. Mitt plan var dessvärre försenat. Mina gratulationer till Aelvoet för detta utmärkta betänkande. PPE-gruppen stöder det enhälligt. Ett upphävande är en mycket allvarlig sak och det är viktigt att parlamentets åsikter lyfts fram. Det är emellertid viktigt att komma ihåg att samtyckesförfarandet i mångt och mycket har samband med det som hände i Amsterdam. Om vi inte kan få det så måste vi åtminstone få möjlighet att göra en kommentar när en liknande situation uppstår.
Vi i parlamentet måste också acceptera att det kan uppstå olika slags situationer. Jag kan till exempel nämnda den fruktansvärda händelsen i Nigeria när den förra presidenten hängde 19 personer. I sådana fall när allvarliga brott mot de mänskliga rättigheterna har skett kanske kommissionen vill upphäva förbindelserna med detta land omedelbart. I andra situationer kan det vara aktuellt med en mycket långsam process där det, helt enkelt beroende på vad som händer i landet, kan vara möjligt att lätta upp situationen innan det går för långt.
Jag har till exempel just besökt Komorerna och blev ganska bestört när jag såg vilken situation som håller på att byggas upp där. En ö, Anjouan, har förklarat sig självständigt och på samma gång förväntar den sig att få bistånd från Europeiska unionen. Vi förklarade tydligt för dem att de inte skulle kunna delta i Lomé om de hade förklarat sig självständiga. Till sist kanske vi måste avbryta biståndet till dem. Det är denna slags situation vi borde diskutera.
De mänskliga rättigheterna och demokrati är avgörande för vårt fortsatta stöd till utvecklingsländerna. För att vara uppriktig så är emellertid ett gott styre förmodligen ännu viktigare. Jag trodde att det var naturligt att rikta in sig på Afrika efter ASEAN. Efter att ha sett vilka problem som finns i ASEAN vill många företag avsluta sin verksamhet där. Om inte länderna uppvisar stabilitet kommer man helt enkelt inte att investera där. Därför är det viktigt att arbeta med andra afrikanska stater för att försöka skapa stabilitet så att vi i framtiden inte måste vidta negativa åtgärder.
Jag hoppas att, om vi inte kan få samtyckesförfarandet, kommissionen åtminstone kommer att hålla oss väl underrättade om alla situationer som kan uppstå där vi kanske måste avbryta kontakterna med en stat och att utskottet för utveckling och samarbete i synnerhet får alla rapporter från kommissionen. Förutom detta är det ett sant nöje för PPE-gruppen att stödja detta interimsbetänkande när det läggs fram för kammaren.

Van Bladel
Herr ordförande! Efter att vi i åratal har stött efterlevnaden av mänskliga rättigheter i AVS-länderna i ord men inte i handling har Aelvoet lyckats att hitta en form där vi kommit ett steg närmare att få de europeiska institutionerna att fungera effektivt i fråga om efterlevnaden av de mänskliga rättigheterna. Dessutom har parlamentets roll förstärkts. Jag är överens med Bertens om att det inte är tillräckligt, men det är ändå en början. Bravo, fru Aelvoet!
Men hur kan detta förslag vara framgångsrikt när till exempel ett viktigt land som Angola fortsätter med tung upprustning? Angola har sålt oljeförrådet för de kommande tre åren och betalat vapnen cash med de pengarna, vapen från Brasilien och Ryssland, Ryssland, märk väl, en medlem av trojkan som skall stödja fredsprocessen. Att enpartistaten Angola kan fatta detta beslut utan demokratiska förhandlingar med den lagliga oppositionen, det kan väl ändå inte Lomés demokratiska prövning tåla. Jag yrkar således hos rådet och kommissionen på ett konkret förslag och ett interimsbetänkande från parlamentet om att AVS-länderna skall hålla sig till den rustningsnivå som fastställs i fördraget och naturligtvis också till good governance som Günther hänvisade till. Det är först då som demokrati och mänskliga rättigheter kan få en chans även i AVS-länderna.

Brittan, Sir Leon
Herr ordförande och parlamentsedamöter! Det är uppenbart att en rad frågor har tagits upp under debattens gång som i princip ligger utanför Aelvoets andra interimsbetänkandes räckvidd.
Detta är förståeligt eftersom parlamentets intresse av en korrekt tillämpning av den fjärde Lomékonventionen och mer specifikt dess aspekter på de mänskliga rättigheterna är mycket stort. Corrie har till exempel nämnt en del exempel på hårresande beteende som ger upphov till ett övervägande om vad som bör göras med hänsyn taget till de nära förbindelser som Lomékonventionen innebär mellan Europeiska unionen och de länder i vilka ett sådant beteende sker. Därför är frågan om tillämpningen av förfarandet som fastställs i artikel 366a i Lomékonventionen, som är utformad för att särskilt ta itu med denna typ av situation, uppenbarligen mycket viktig. Kommissionen har noga studerat Aelvoets andra interimsbetänkande och de framlagda ändringsförslagen i vilka föreslås att parlamentet skall rådfrågas vid olika steg i tillämpningen av förfarandet. Kommissionen uttryckte sin ståndpunkt vad gäller önskvärdheten av att parlamentet är involverat på ett ännu djupare plan vid tillämpningen av förfarandet när det första interimsbetänkandet antogs, och det är tydligt att det föreliggande förslaget till rådsbeslut är mer uttryckligt i det här avseendet. Förslaget innebär att parlamentet skall få fullständig information om varje beslut som tas vad gäller tillämpningen av artikel 366a. Vi anser inte att ett förfarande som innebär samråd med parlamentet vid förfarandets olika steg är praktiskt möjligt; detta beror inte på att vi tycker att parlamentets åsikter är oviktiga eller lättviktiga, utan helt enkelt på att fördragens specifika bestämmelser, i synnerhet artikel 300 som när denna tillämpas fastställer ett förfarande som är avsett för situationer som denna. Förslagets innehåll är inte förenligt med bestämmelserna i artikel 300.
Kommissionen vill vara så tillmötesgående som möjligt och är redo att vidta åtgärder för att ge information till parlamentet om alla initiativ eller förslag som rör artikel 366a, och parlamentet kan naturligtvis under dessa förutsättningar vidta åtgärder för att föra fram sina ståndpunkter. Om de är kända skulle de omedelbart beaktas av kommissionen. Kommissionen kommer även fortsättningsvis att ta hänsyn till alla åsikter som parlamentet uttrycker i detta sammanhang.
Jag är ledsen att det skett förseningar vad gäller upprättandet av de detaljer i enlighet med vilka artikel 366a kan tillämpas då detta anses nödvändigt. Jag hoppas, som ett resultat av denna debatt och vad både ledamöterna och jag sagt, att det kommer att bli möjligt att så snabbt som möjligt nå en situation där artikel 366a kan tillämpas därför att man kommit överens om det nödvändiga förfarandet för detta.

Ordföranden
Tack, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på onsdag kl. 11.30.

Genetiskt modifierade mikroorganismer
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendationen (A4-0192/98) från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av rådets direktiv om ändring av direktiv 90/219/EEG om innesluten användning av genetiskt modifierade mikroorganismer (C4-0031/98-95/0340(SYN)) (föredragande: Trakatellis).

Trakatellis
Herr ordförande! Ett av de viktigaste områdena inom biotekniken är användningen av genetiskt modifierade mikroorganismer. Denna användning får konsekvenser inom en rad viktiga områden: hälsa och sjukdom, livsmedelsförsörjning, miljöskydd, jordbruk och andra viktiga områden för mänskligt liv och mänsklig verksamhet.
Det är följaktligen nödvändigt att fortsätta med forskningen kring möjliga användningsområden för genetiskt modifierade mikroorganismer, eftersom denna forskning förefaller mycket lovande. Men eftersom vi inte har någon exakt kunskap om de risker för människan och miljön som är förknippade med dessa mikroorganismer, måste denna verksamhet bedrivas i särskilda lokaler, som är lämpligt utformade för alla slags risker. Innesluten användning regleras av direktiv 90/219, som syftar dels till att fastställa gemensamma riktlinjer för utveckling av den nya teknologin, dels till att skydda människors hälsa och miljön. Sedan detta direktiv antogs, har det tillkommit nya vetenskapliga rön, och samtidigt har tillämpningen av direktivet givit administrativ erfarenhet. Följaktligen är det rätt att direktivet nu modifieras och moderniseras. Härvid måste man eftersträva största möjliga administrativa flexibilitet, vilket dock inte får gå ut över säkerheten. Här vill jag varna för att vi inte får förväxla flexibla och tydliga riktlinjer med säkerhetsregler. Risken för en framtida olyckshändelse ökar i takt med att tillämpningsområdet vidgas. Bara en enkel olyckshändelse skulle räcka för att ge den industriellt tillämpade bioteknologin dåligt rykte och leda till en kris, vilket vi måste undvika just genom att bygga upp lämpliga säkerhetsförhållanden.
Trots att rådet har tagit med åtskilliga av parlamentets ändringsförslag, finns det emellertid ett antal viktiga ändringsförslag som inte har inlemmats i den gemensamma ståndpunkten. Föredraganden anser att den gemensamma ståndpunkten endast delvis återspeglar parlamentets ställningstaganden vid den första behandlingen. Följaktligen föreslår jag i andrabehandlingsrekommendationen att man åter tar upp de ändringsförslag som till sitt innehåll nära ansluter sig till de ändringsförslag som godkänts av parlamentet i plenum.
De viktigaste punkterna är:
Ändringsförslag 2: Förtydligande av termen " innesluten användning" för att uttryckligen definiera inneslutningsåtgärderna vid användning av genetiskt modifierade mikroorganismer.
Ändringsförslag 3: Att en ny riskbedömning skall göras, om den behöriga myndigheten vet om att den ursprungliga bedömningen inte längre är adekvat. Därigenom får den behöriga myndigheten möjlighet att ingripa.
Ändringsförslag 4 och 9 gäller införandet av en bestämmelse om användarnas ansvar för försäkring, eftersom det trots inneslutningsåtgärderna ändå finns en risk - låt vara obetydlig. Det är följaktligen klokt att det finns både försäkring och ansvarstagande i de fall då användningen av genetiskt manipulerade mikroorganismer leder till skador på tredje part.
Ändringsförslag 5 innebär att användaren måste ha möjlighet att av den behöriga myndigheten begära formellt tillstånd till innesluten användning enligt klass 2.
Ändringsförslag 7 och 8 gäller information till allmänheten, innan innesluten användning påbörjas, inte bara om beredskapsplanerna utan också om övriga säkerhetsåtgärder. Förslagen innebär också möjlighet att inhämta allmänhetens åsikt.
Ändringsförslag 10 gäller den behöriga myndighetens inspektioner och kontroller och den korrekta tillämpningen av direktivet och inneslutningsåtgärderna.
Ändringsförslag 11, 12 och 13 gäller parlamentets medverkan vid genomförandet av förändringar i bilaga II B, om de kriterier som kommer att undanta vissa genetiskt modifierade mikroorganismer från direktivets tillämpningsområde.
Samma innebörd har ändringsförslaget om förfarandet vid riskbedömning i bilaga III B. Vi kan inte acceptera att parlamentet inte får medverka vid utarbetandet av så viktiga delar av direktivet. Om parlamentet får medverka, kommer kommissionen att utöva sina verkställande befogenheter bättre och parlamentets kontroll av kommissionens verksamhet kommer att förbättras. Här delar vi helt kommissionens uppfattning och vi räknar med att den stöder våra ställningstaganden.
Ändringsförslag 14 gäller förfarandet vid riskbedömning. Jag vill betona att en exakt riskbedömning är själva kärnan i direktivet. Rådet har endast tagit med allmänna riktlinjer, vi hävdar att förfarandet vid riskbedömning måste vara tydligt.
Slutligen skulle jag ännu en gång vilja beröra frågan om den rättsliga grunden, dvs. artikel 100a i stället för 130 s.1. I industrins laboratorier anser man att arbetet med genetiskt modifierade mikroorganismer, förutom allt annat, har konsekvenser för konkurrensvillkoren. Följaktligen anser jag att artikel 100a skulle vara mera korrekt. Sedan rekommendationerna om medbeslutandeförfarande godkänts, har det dessutom blivit alldeles klart - och Santer har förbundit sig på den punkten - att vi skall ha medbeslutanderätt i frågor som rör folkhälsan.
Avslutningsvis, herr ordförande, anser jag att kommissionen måste stödja våra ställningstaganden, som dels vill skapa garantier för denna nya tekniks utveckling, dels vill skydda människors hälsa och miljön.

Bowe
Herr ordförande! För det första är det viktigt att vi alla tackar föredraganden, eftersom han lagt ned ett enormt arbete för att sätta sig in i detta synnerligen tekniska och komplicerade direktiv. Jag gratulerar honom till hans förståelse för de tekniska detaljerna och de problem som har samband med dessa.
Detta är en mycket aktuell andrabehandlingsrekommendation på så sätt att denna fråga - bioteknik - har fått mycket uppmärksamhet och att man oroat sig över utvecklingen under de senaste åren. Detta är en synnerligen viktig andrabehandlingsrekommendation. Som vetenskap betraktad har biotekniken möjligheter att skapa enorma framsteg under nästa århundrade om den tillämpas på rätt sätt. Den kan skapa enorm nytta för mänskligheten rent allmänt och öka välfärden för alla. Men det är viktigt att vi bygger ett upp ett allmänt förtroende för denna teknik. För att göra detta är det nödvändigt att ha högre skyddsnivåer för att säkerställa att folkhälsan skyddas och att miljön rent allmänt skyddas från faror som kan uppkomma vid olika vetenskapliga experiment. Bestämmelserna i detta direktiv kontrollerar först och främst experiment vid slutna anläggningar eller användningen av GMM (genetiskt modifierade mikroorganismer), också här vid slutna anläggningar.
Föredragandens ändringsförslag försöker att säkerställa att dessa krav uppfylls och att ett ansvarsfullt beteende blir ett rättesnöre för de verksamma inom området.
Å socialistgruppens vägnar vill jag säga att vi naturligtvis är för en utveckling av den biotekniska vetenskapen. Vi anser emellertid att det är nödvändigt att säkerställa att den etiska aspekten av folkhälsan och den allmänna säkerheten respekteras och beaktas helt och fullt. Föredragandens ändringsförslag är en hjälp för oss att nå dessa mål. Jag rekommenderar kommissionen och rådet att anta dem.
Den gemensamma ståndpunkten, i det skick den kommit tillbaka till oss, är inte en dålig gemensam ståndpunkt. Det finns emellertid fortfarande en del svaga punkter, som föredraganden tar upp, och som vi skulle vilja stödja. För det första har vi hela frågan om klassificering av dessa mikroorganismer. Det är i högsta grad sant när man säger att den absoluta majoriteten mikroorganismer som man experimenterar med i det stora hela är ofarliga och inte utgör något större hot. Emellertid finns det vissa som kan utgöra fruktansvärda hot, i synnerhet de som förknippas med traditionella sjukdomar, t.ex. de mikroorganismer som förknippas med sjukdomar som böldpest. Vi måste iaktta största möjliga försiktighet när vi arbetar med dessa. Vi måste alltså säkerställa att de åtgärder som vidtas är lämpliga när man tar hänsyn till riskerna som hör samman med de olika mikroorganismerna. Föredragandens ändringsförslag uppmärksammar detta och visar ett system som konstruerats för att ta itu med detta.
Jag vill även upprepa föredragandens oro när det gäller frågan om kommittéförfarandet. Detta är ett ganska bisarrt förslag om man betraktar det ur kommittéförfarandets synvinkel - två olika bilagor som kontrolleras genom två olika styrsystem. Det är sålunda inte något som vi inte är vana vid, som vi inte tycker om och som gör oss väldigt olustiga till mods. Vi vet att kommissionen snart kommer att lägga fram ett nytt förslag vad gäller kommittéförfarandet och utvecklingen rörande modus vivendi. Vi kan alltid hoppas att kommissionen väljer en förnuftig väg och att frågorna i det föreliggande förslaget kan lösas på detta sätt.
Jag vill till sist också ta upp frågan om den rättsliga grunden. Detta förslag lyder för närvarande under samarbetsförfarandet. Vi tycker inte att detta är tillfredsställande. Vi hade föredragit att fortsätta debatten med rådet, med kommissionen som stöd, genom förlikningsförfarandet. Det är synd att detta inte kan ske. Som en följd av detta skulle vi vilja stödja föredragandens slutsats att den rättsliga grunden bör vara 100a.

Liese
Herr ordförande, mina högt ärade damer och herrar! Även jag vill tacka föredraganden för det arbete som han har lagt ned. Genteknik och bioteknik är utan tvivel förbundna med stora risker. Dessa risker har vi här ofta diskuterat, till exempel när det gäller kloning av människor. Jag kan tillfoga ytterligare ett exempel: Jag är mycket orolig för att användningen av fosterdiagnostik skall leda till ett urval till nackdel för handikappade människor. Det är en risk vi måste vara medvetna om.
När det gäller föreliggande förslag till förordning handlar det emellertid om en användning av gentekniken som enligt min åsikt för med sig mycket stora chanser, och där vi efter tjugo års användning kan säga att risker, som man kanske ännu befarade för några år sedan, har visat sig inte existera. Det har hittills inte inträffat något oförutsett. Därför tror jag att det är klokt att avbyråkratisera detta direktiv. Europa får inte längre hamna i bakvatten när det gäller tillverkning av mediciner med hjälp av GMM. Vi måste hämta in vår eftersläpning. Därför behöver vi regler som är mindre byråkratiska.
Det betyder inte att säkerheten skall minska, eftersom vi här behandlar varje enskild fråga för sig. De farliga sjukdomsalstrarna - det sade även Bowe - skall även i fortsättningen behandlas mycket strängt. De ofarliga sjukdomsalstrarna måste emellertid behandlas mindre strängt, för det är inte enbart det faktum att man här arbetar med genteknik som utgör faran, utan det är sjukdomsalstrarna som utgör faran. Därför uttalar jag mig mycket energiskt emot vissa ändringsförslag i betänkandet, som inte kommer från Trakatellis, utan som har röstats in i betänkandet, nämligen ändringsförslag 2, 4, 9 och 14. Jag anser inte heller att vi när det gäller ansvaret åter behöver särskilt stränga bestämmelser för bioteknik. Vi behöver omfattande bestämmelser, och det håller kommissionen på att förbereda. Men vi kan inte när det gäller bioteknik öka belastningen, för då kommer vi inte att kunna hämta in vår eftersläpning.

Eisma
Herr ordförande! Det blir monotont, men även jag är föredragande Trakatellis mycket tacksam för detta goda betänkande. Biotekniken är en mycket ung sektor som knappast har någon praktisk erfarenhet ännu. Under de kommande åren kommer oväntade vetenskapliga resultat att publiceras som kommer att få konsekvenser för riskbedömningen i samband med dessa teknologier. Det gäller därför att vara mycket försiktig. Det måste finnas tydlig lagstiftning för att effektivt begränsa riskerna.
Därför anser också ELDR-gruppen att Trakatellis, som jag nyss sade, har lämnat ett utmärkt betänkande ifrån sig. Efter rådets gemensamma ståndpunkt behövs det dock ett antal ändringsförslag för att begränsa riskerna så mycket som möjligt. De olika förtydligandena, som definitionen av innesluten användning, är mycket viktiga i sammanhanget.
Dessutom har ansvaret för användaren av genetiskt modifierade organismer nu reglerats tydligt i ett antal ändringsförslag, åtminstone om de blir antagna av parlamentet. De behöriga instanserna får nu med rätta möjlighet att ingripa om de har indikationer på att riskanalyserna inte längre är tillfredsställande.
Ändringarna innebär också att Europaparlamentet är delaktigt i förfarandet med att utarbeta och ändra de kriterier som ställs för att undanta vissa GMM från tillämpningsområdet. Just eftersom alla risker måste undvikas förefaller det mig vara bra att Europaparlamentet övervakar dessa kriterier återhållsamt men ändå tydligt. Jag har förstått att Europeiska kommissionen stöder parlamentet beträffande denna vittgående delaktighet. Jag skulle gärna vilja höra detta av kommissionären också.
Till sist har vår grupp en klar uppfattning om den rättsliga grunden, vilken måste vara artikel 100a. Direktivet avser ju industriella företag och således konkurrensvillkor inom den biotekniska sektorn. Dessutom finns det sedan BSE-krisen en överenskommelse om att medbeslutandeförfarandet skall tillämpas i den typen av frågor. Jag hoppas att parlamentet också kommer att stödja artikel 100a.

Breyer
Herr ordförande! Jag anser nog det är skamligt när man här i kammaren, så som Liese säger, talar om att gentekniken skulle erbjuda jättelika chanser och att det inte skulle uppstå några risker i inneslutna system, alltså enligt det betänkande, som vi i dag diskuterar. Samtidigt skyggar man dock inför ansvaret på samma sätt som djävulen skyggar inför vigvattnet! Om vi avreglerar här och man alltså begränsar de statliga tillstånden, då får vi inte låta industrin slippa ta över ansvaret för det. Om det, som det sägs, inte finns några risker förbundna med tekniken, då blir man mer än misstänksam, när ansvaret här avvisas så häftigt!
Jag vet att det under de gångna veckorna har ägt rum en massiv lobbykampanj bland ledamöterna här i kammaren, och som man märker har den redan haft en sådan inverkan på Liese, att man vill låta ansvaret stanna utanför. Det är fullständigt oförsvarligt, för det måste i själva verket vara så att industrin visar mer eget ansvar. Den tyska förbundsregeringen talar alltid om att industrin och vetenskapen måste ta på sig mer eget ansvar. Om vi vill ha detta egna ansvar, då behöver vi obetingat ett ansvar. Det får inte vara så att alla bilförare, innan de kör bil, måste ta en ansvarsförsäkring, men att företag som arbetar med sjukdomsalstrande organismer och forskningslaboratorier som arbetar med virus, som kan slippa ut i omgivningen, är befriade från det.
Jag röstar inte för betänkandet, eftersom det på flera områden kommer med avregleringar, för ett tillstånd med hjälp av tidsfrister är inte baserat på någon försiktighetsprincip. Avslutningsvis vill jag påpeka att ansvarsfrågan kommer att vara av helt avgörande betydelse för oss. Det är inte utan orsak som just i Österrike ett folkligt initiativ till folkomröstning visat på att det måste komma ansvarsbestämmelser. Det finns också andra medlemsstater som vill det. Om vi alltså vill ha eget ansvar från industrin, då får vi inte vänta tills skadan inträffar, utan då måste vi ta industrin på orden...
(Ordföranden avbröt talaren.)

Blokland
Herr ordförande! Trakatellisbetänkandet behandlar ett av de ämnen där man ställer sig frågan i vilken utsträckning Europaparlamentet skall ägna sig åt det. Ärendet är så pass tekniskt att man själv nästan måste ha arbetat i ett biotekniskt laboratorium för att kunna delta i diskussionen, och inte ens då är det självklart att föreskrifterna i direktivet som de var eller som de nu blir via den gemensamma ståndpunkten är bättre. Det handlar här om frågan när ett laboratorium måste beakta stränga säkerhetsföreskrifter när det förekommer arbete med genetiska modifieringstekniker. Nu måste, enligt kommissionens rapportförslag, laboratorierna själva via en riskanalys fastställa vilken nivå som skall gälla för säkerhetsåtgärder. Det är en underlig konstruktion, för normerna för vad som är en stor risk och för vad som inte är det finns i själva verket inte fastställda någonstans. Om man sedan som företag vid en sträng säkerhetsnivå måste genomgå ett tyngre administrativt förfarande för anmälan än om man via riskanalysen kommer fram till svaga säkerhetsåtgärder, då finns det något motstridigt i detta. Om man vill vara mycket försiktig som företag, då blir man i själva verket administrativt straffad, och om man bedömer riskerna något mindre högt så behöver man inte heller fullgöra ett tungt anmälningsförfarande.
Enligt min bedömning leder det till ett nedåtriktat tryck på inneslutningsnivån. Det som vi framför allt har behov av, enligt vad jag tror, är en mer standardiserad riskanalys. Texten i bilaga III handlar om detta men är fortfarande för allmänt hållen. Jag är inte säker på om Europaparlamentets ändringsförslag i praktiken kommer att leda till ett förbättrat anmälningsförfarande. För att vara på den säkra sidan kommer jag att stödja dem men utan större övertygelse.
Vad den rättsliga grunden beträffar, mer än 130s kan jag inte göra av den. Om medlemsstaterna härigenom uppnår en hög skyddsnivå vågar jag dock att betvivla. Lyckligtvis får företagen, för så vitt det klart framgår, gå utöver den föreslagna skyddsnivån.

Gebhardt
Herr ordförande, kära kolleger! Som föredraganden så träffande sade, är bioteknike, och i synnerhet gentekniken, stadd i full expansion. Inom ramen för en rättvis och reglerad konkurrens inom Europeiska unionen är det därför nödvändigt att utforma den rättsliga grunden på lämpligt sätt. Det är en mycket viktig punkt, som är absolut nödvändig, också därför att alla bestämmelser om biotekniken i Europeiska unionen stöder sig på artikel 100a.
Hit hör också frågan om kommittéförfarandet. Det är klart att förfarandet med en tillsynskommitté enligt variant 3b, som fullkomligt utesluter Europaparlamentet från samråd när det gäller ändringar av de kriterier, enligt vilka vissa GMM kan tas bort ur tillämpningsområdet för direktivet, är absolut oacceptabelt för oss som Europaparlament. För kort tid sedan tvingades vi också låta ett direktiv stranda på denna fråga, eftersom rådet då var obevekligt. Men för oss går det inte. Om vi har samarbete eller medbeslutande, då måste Europaparlamentet garanteras motsvarande rättigheter även inom utskotten.
För det andra: Information till allmänheten. I den gemensamma ståndpunkten står det att medlemsstaterna kan föreskriva att allmänheten skall konsulteras om bestämda aspekter. Vad är bestämda aspekter? Vem definierar dessa bestämda aspekter? Vad betyder det över huvud taget? Det är oförklarligt att Europeiska rådet insisterar på att det fortfarande skall finnas kvar en sådan oklar definition, respektive icke-definition. Även inom ramen för en rättvis konkurrens är det nödvändigt att skapa klarhet här, vilket ändringsförslagen också föreskriver.

Schleicher
Herr ordförande, mina damer och herrar! Jag vill bara kort nämna varför vi i dag behandlar detta direktiv. I kommissionens motivering heter det att det å ena sidan handlar om att använda sig av förfaranden med genetisk modifiering på ett ansvarsfullt sätt, men å andra sidan måste man också ta hänsyn till framstegen inom vetenskapen under de senaste 10 åren.
I resten av världen har man redan hunnit mycket längre i utvecklingen. Europa har ålagt sig mycket stränga regler, och detta direktiv handlar egentligen om att i någon mån reducera de stränga bestämmelserna med deras mycket stora andel byråkrati, eftersom erfarenheten har visat att det som man hittills betraktat som en avsevärd risk inte har inträffat, och att förfarandena därför kan förenklas. Jag är av den uppfattningen att innehållet i den gemensamma ståndpunkten är ansvarsfullt, och jag skulle vilja att detta direktiv om möjligt också genomförs. Jag kan stödja det som föreslås i den gemensamma ståndpunkten.

Lannoye
Herr ordförande! I motsats till vad vissa kolleger, som t.ex. Liese, påstår, tror jag inte det är lämpligt att mjuka upp reglerna när det gäller utsläpp av genetiskt modifierade mikroorganismer.
Ett stort antal vetenskapliga argument talar för ökad stramhet och Trakatellis har förstått saken rätt: Vi stöder fullständigt hans betänkande, även om vi har lämnat in ändringsförslag.
Jag skulle vilja ta upp några nya vetenskapliga argument: sedan direktiv 90/219 antogs och genomfördes har kunskaperna ökat i den riktning jag angivit. För det första: De bakteriestammar som skulle vara biologiskt handikappade i ett laboratorium kan överleva i miljön och de fortsätter där att utbyta gener med andra organismer. För det andra: Metoderna för rutinmässig kemisk inaktivering kan lämna kvar upp till 10 procent virus och annan sjukdomsagens i ett infektionsstadium. För det tredje: DNA befriad från celler - även om de är döda - finns kvar i miljön och kan överföras till andra organismer. Och för det fjärde: Vektorn för virus-DNA kan vara mer smittsam och har större integrationskapacitet än viruset självt.
Jag anser att allt detta på ett utmärkt sätt motiverar ändringsförslag 2, som innebär att man bör undvika att mikroorganismer kommer i kontakt med befolkningen och miljön, och inte bara begränsa det. Det är alltså ett mycket viktigt ändringsförslag, på samma sätt som det som gäller civilt ansvar. Det är anledningen till att vi stöder Trakatellis betänkande.

Gillis
Herr ordförande! Jag välkomnar denna andrabehandlingsrekommendation och föredraganden Trakatellis och utskottets arbete att säkerställa att Europaparlamentet kommer att få en roll vid granskningen av utvecklingen inom detta mycket tekniska och svåra område. Rekommendationerna att den rättsliga grunden ändras till 100a säkerställer att medbeslutandeförfarandet kommer att tillämpas fullt ut.
Det är viktigt att vi tar lärdom av gamla erfarenheter och kräver öppenhet. Det är också nödvändigt att skapa en mekanism som garanterar säkerheten inte bara för de som arbetar inom det biotekniska området, utan också för allmänheten. Det finns ett stort behov av att bygga upp allmänhetens förtroende. Detta är en ny teknik som innebär en enorm potential inom det medicinska området för behandling av många olika sjukdomar man ännu inte hittat någon bot för, och för minskning av lidande och smärta för miljoner människor.
Vi måste vidga forskningens gränser, men detta måste ske på ett öppet och tydligt sätt. Vi måste, genom att se till att den sker på ett så säkert sätt som möjligt, uppmuntra och stödja forskningen och se till att den inte hämmas av så många restriktioner att laboratorierna till sist flyttar sin forskningsverksamhet från Europa helt och hållet och orsakar en brain-drain och en förlust av högkvalificerade människor och arbetstillfällen. Informationen till allmänheten om biotekniken måste vara balanserad och saklig, till skillnad från så mycket annat som skett hittills inom området för bioteknisk forskning. Vi har bevittnat många fantastiska framgångar inom det biotekniska området, t.ex. utvecklingen av genetiskt insulin. Det finns många fler outnyttjade möjligheter. I mänsklighetens intresse har vi ett ansvar att fortsätta att söka efter de rätta lösningarna. Jag hoppas att föråldrade tankegångar inte kommer att stå i vägen för möjligheten att i framtiden ge många människor ett bättre liv.

Brittan, Sir Leon
Herr ordförande! Jag skulle vilja börja med att tacka föredraganden och utskottet för deras betänkande och hårda arbete med den gemensamma ståndpunkten som antogs av rådet i denna fråga.
Direktivet lades fram och antogs för att säkerställa att försiktighetsprincipen skulle följas med hänsyn till folkhälsa och miljö så att vinsterna med denna teknik skulle kunna utvecklas på ett säkert sätt. Vad det försöker göra i en enda del av specifik övergripande lagstiftning är att täcka ett högteknologiskt och föränderligt arbetsområde som uppenbarligen har en enorm betydelse. En rad problem har upptäckts i direktivet i samband med klassificering av genetiskt modifierade mikroorganismer, som t.ex. otillräckliga riktlinjer för riskbedömning och åtgärder för inneslutning, frånvaron av koppling mellan anmälnings- och administrativa åtgärder och verksamheternas risknivåer, osv.
Den gemensamma ståndpunkten stärker och förtydligar det ursprungliga kommissionsförslaget som utformats för att lösa denna fråga. De huvudsakliga berörda områdena omfattar ökad administrativ kontroll för klass 3 och 4-arbete: i tveksamma fall vid klassificering av en verksamhet måste de strängare säkerhetsåtgärderna tillämpas; utvidgning av kravet för säkerhetsplaner till att gälla alla fall där ett misslyckande vid inneslutningen skulle kunna leda till allvarlig fara; och förstärkning av åtgärderna för inneslutning och kontroll genom inlemmande av kravet att tillämpa principerna för god säkerhet på arbetsplatsen och hygien i alla fall.
Kommissionen kunde emellertid inte stödja den gemensamma ståndpunkten i de stycken den försökte utesluta Europaparlamentet från förfarandet för fastställande och ändring av bilaga 2 del B, som påverkar direktivets räckvidd, inte heller vad gäller artikel 21 där rådet fortfarande vill tillämpa ett regelkommittéförfarande enligt 3b, i stället för ett förfarande enligt 2a som föreslagits av kommissionen i enlighet med parlamentets första yttrande.
Av de 36 framlagda ändringsförslagen, inklusive tilläggsändringsförlag, kan kommissionen fullständigt acceptera ändringsförslag nr 5, 6, 17, 19, 25, 32 och 36, och delvis acceptera 8, 12, 13 och 14, och i huvudsak acceptera 2, 18, 20, 21, 28, 33, 34 och 35, som möjligen kan behöva vissa omformuleringar.
Vad gäller ändringsförslag nr 13 kan kommissionen acceptera ett kommittéförfarande enligt 2a, som ger rådet möjlighet att anta olika åtgärder från de som föreslagits av kommissionen i stället för 3b-förfarandet som återfinns i kommissionens förslag.
Vad gäller kravet i ändringsförlaget att lägga fram ett betänkande på grundval av direktivet, anser kommissionen att ändringsförslagets syfte kan uppnås genom att ge parlamentet tillgång till det betänkande det skall utarbeta enligt artikel 18.3. Emellertid är ändringsförslaget som säger att regelkommitténs beslut och protokoll skall offentliggöras inte acceptabelt, eftersom det inte ligger i linje med den nyligen gjorda överenskommelsen mellan kommissionen och parlamentet, som är tillämplig sedan december 1996, om öppenhet och offentliggörande av kommittésammanträdena.
Sedan har vi 17 ändringsförslag som kommissionen inte kan acceptera. I ändringsförslag nr 1 föreslås en ändring av den rättsliga grunden från artikel 130s.1 till artikel 100a. Direktivets räckvidd har inte ändrats i tillräcklig grad och det inverkar inte direkt på inre marknadens funktionssätt. Av dessa skäl anser kommissionen att det inte är berättigat ur rättslig synvinkel att ändra den rättsliga grunden för direktivet, och denna ståndpunkt ligger i linje med den som uttryckts av parlamentets utskott för rättsliga frågor. Ytterligare ett skäl är att en ändring av den rättsliga grunden skulle hindra medlemsstaterna från att ha möjlighet att anta åtgärder vad gäller inneslutning och kontroll som går längre än de i direktivet, som de för närvarande kan göra, eftersom medlemsstaterna för tillfället kan anta strängare standarder i sin nationella lagstiftning än de som fastställts i direktivet. Frågan om ansvarsförsäkring och finansiell säkerhet i ändringsförslag nr 4 och 9 håller på att granskas av kommissionen som, vilket har nämnts, har för avsikt att utarbeta en vitbok om ansvar på miljöområdet, och kommissionen skulle föredra att ta itu med denna fråga på ett övergripande sätt för att undvika olika krav på ansvar i olika direktiv.
Ändringsförslag nr 11 är inte acceptabelt eftersom kravet på att använda ett fullständigt lagstiftningsförfarande för ändringar av riskbedömningsförfarandet som fastställs i bilaga 3 skulle förhindra en snabb ändring av bilagan som till sin natur är rent teknisk, och det skulle kunna innebära att en sådan hämmande åtgärd leder till säkerhetsproblem, till exempel i det fall det som ett resultat av ytterligare vetenskaplig information skulle krävas en snabb ändring av bilagan. Kommissionen anser att det föreslagna förfarandet där man använder sig av en kommitté bestående av företrädare från medlemsstaterna skulle tillfredsställa de krav på flexibilitet och tillräcklig stränghet som ställs på granskningen av de förslag som läggs fram rörande ändringar av bilagan.
Ändringsförslag nr 3, 7, 10, 16, 24 och 31 är inte acceptabla eftersom de kopierar bestämmelser som finns i andra artiklar och de tekniska ändringsförslagen 15, 26 och 30 skulle medföra en ökning av bördan för kontrollåtgärderna, och försöka införa strängare åtgärder än de som finns i direktiv 90/676/EEG, som reglerar skydd för arbetstagare mot risker vid exponering för biologiska agenser i arbetet. Detta direktiv täcker även arbete med genetiskt modifierade mikroorganismer och kommissionen skulle vilja behålla jämförbara inneslutningskrav för liknande arbete i enlighet med de två direktiven.
Ändringsförslag nr 22, 23, 24 och 27 föreslår ökade bördor, men vi anser inte att de ger ett motsvarande bidrag till säkerheten.
Ändringsförslag nr 29 är tekniskt ogiltigt, eftersom de genetiskt modifierade organismerna inte måste hållas inom ett slutet system.
Jag skulle vilja avsluta med att betona mervärdet av de ändringsförslag som accepterats, helt eller delvis, och som uppgår till ett avsevärt antal. Ett exempel är ändringsförslag nr 5 av Trakatellis, som skulle tillåta sökanden att kräva ett svar från en behörig myndighet inom en bestämd tidsperiod och sålunda klargöra sökandens position och skyldigheter enligt direktivet.
Jag tycker att ändringsförslagen förtydligar och stärker den gemensamma ståndpunkten och, tillsammans med denna text, kommer att tillhandahålla en gedigen och genomförbar ram som ger den höga säkerhetsnivå som vi alla försöker att skapa.

Breyer
Herr ordförande! Jag vill gärna fråga kommissionen om något, eftersom man alltid uppehåller parlamentet med löftet om en vitbok om ansvar, alltså en övergripande lösning. Parlamentet har nu väntat i flera år på sådana bestämmelser - och vi tog initiativet till det! Jag skulle gärna ha velat att kommissionären - när allt kommer omkring sitter han i kommissionen och måste därför veta hur svårt det är i kommissionen - ger svar på när det enligt hans åsikt kommer att föreligga några bestämmelser.
Min andra fråga bygger på detta. Herr kommissionär, anser ni att det förhållandet att nu skattebetalarna, det vill säga allmänheten, måste ersätta eventuella skador, är förenligt med det egna ansvaret för industrin och vetenskapen?

Brittan, Sir Leon
Herr ordförande! Vi håller för närvarande på att samråda med intresserade parter och hoppas kunna lägga fram något under detta år.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Humana fångstmetoder
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0197/98) av Pimenta för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd om förslag till rådets beslut om undertecknande och ingående av ett internationellt avtal i form av ett godkänt protokoll mellan Europeiska gemenskapen och USA om normer för humana fångstmetoder (KOM(97)0726-C4-0014/98-97/0360(CNS)).
Herr Pimenta kan tyvärr inte närvara. Fru Banotti talar i hans ställe.

Banotti
Herr ordförande! Ni kanske har intresse av att veta varför Pimenta låter mig presentera hans betänkande här i kväll. Jag har den tveksamma äran att vara den ursprungliga föredraganden om importförbudet av pälsar från djur som fångats med saxfällor. Jag har hållit ett vakande öga på frågan alltsedan dess. Och de är verkligen också mycket otäcka saker. Jag fick åtskilliga i brevlådan när jag var föredragande. Jag hoppas att Pimenta inte fick samma problem när han tog över betänkandet.
Vi har redan ingående diskuterat arrangemangen mellan de kanadensiska och ryska regeringarna i anknytning till detta. Pimenta menar att de amerikanska myndigheterna försöker att gå runt förordning 3254/91 om saxfällor, på grundval av att de redan har befintlig lagstiftning om humana fångstmetoder. Han tycker inte att detta stämmer.
Det centrala ämnet som behandlas i förordningen är förbudet mot saxfällor. Det kanadensiska och ryska beslutet att förbjuda s.k. konventionella rävsaxar är åtminstone ovillkorligt. Samma sak kan dock inte sägas om Förenta staterna, som bara har gått med på en sexårig omställningsperiod som innebär vissa betydande undantag. Dessa undantag specificeras i avsnitten 423 och 424 i standarderna. Även om denna text liknar den text som inlemmats i avtalet med Kanada och Ryssland, är den amerikanska inställningen till rävsaxar i enlighet med standarderna, dvs. man ställer villkor. Förutom detta har man krävt en längre avvecklingsperiod.
I oktober beslutade Förenta staterna att gradvis avskaffa användandet av konventionella rävsaxar inom fyra år under förutsättning att " praktiska ersättningsfällor" fick användas. Detta villkor hade tagits bort från decembertexten. Hela episoden har omedelbara konsekvenser för djurens välbefinnande och många miljoner djur kommer fortsättningsvis att bli offer för den omdömeslösa, grymma användningen av rävsaxar under många år. Det kanske till och med blir så att vissa former av dessa fällor felaktigt kommer att klassificeras som humana. Detta avslöjar också mycket av olämpligheten i den nuvarande EU-strategin för frågor som har anknytning till WTO. I valet mellan att uppfylla sin rättsliga bundenhet att genomföra gemenskapslagstiftningen och svara på en möjlig överträdelse av WTO: s regler, valde kommissionen och rådet att ignorera sina lagfästa EU-skyldigheter och i stället böja sig för WTO.
Kommissionen och rådet valde vid upprepade tillfällen att ignorera Europaparlamentets ståndpunkt, inklusive dess många konstruktiva förslag till balansering av de skilda intressena: till exempel att säkerställa proportionalitet vid handelsåtgärder och ta hänsyn till urbefolkningens intressen. På samma gång, och trots en mängd relaterade problem som också omfattar djurförsök inom kosmetikabranschen och husdjurshållning, har kommissionen misslyckats med att lägga fram en formell analys eller förslag till hur man skall närma sig eller lösa den komplicerade frågan om handel och djurens välbefinnande: till exempel med hänsyn till användning eller ändring av de befintliga undantagen till artikel XX i WTO: s regelverk.
Kommissionen har på liknande sätt misslyckats med att ta upp dessa frågor i Genève eller att stödja utvecklingen av samtal på hög nivå om ämnet, en idé som första gången lades fram vid Globesymposiet 1996.
Kommissionen har dessvärre inte visat någon vilja att diskutera frågan om att skapa lämpliga och berättigade distinktioner mellan produkter på grundval av deras produktionsmetod - en fråga som är av central betydelse både för djurens välbefinnande och för handelns och miljödebattens framåtskridande.
Det är av dessa skäl Pimenta i egenskap av föredragande ber parlamentet att förkasta det föreslagna avtalet.

Ilaskivi
Herr ordförande! Man kan köra huvudet i väggen på många olika sätt. Detta har redan flera gånger kommit i dagen när parlamentet framfört sina uppfattningar om avtal som gäller humana fångstmetoder. På grundval av kollega Pimentas betänkande har utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd på sin tid föreslagit först att protokollet med Kanada och Ryssland och nu med USA skall förkastas. Så har parlamentet sedan gjort. Kommissionen har härmed hört parlamentet, men ingick tidigare och lär även nu ingå det avtal som den på uppmaning av rådet förhandlat fram.
Det bästa är det godas värsta fiende. Detta gamla konstaterande har hittills varken kollegan Pimenta, det ansvariga utskottet eller parlamentet hållit i minnet. Siktet har varit inställt på att fångstmetoderna borde vara absolut smärtfria. Metoder som leder till fullständig smärtfrihet har dock inte ännu uppfunnits. Avtalen har varit klart ett steg i rätt riktning. Deras förkastande innebär logiskt sett att nuvarande plågsamma fångstmetoder kommer att användas även i fortsättningen.
Utskottet för externa ekonomiska förbindelser har enhälligt ställt sig positivt till det aktuella avtalet. När det dessutom gäller USA, dvs. den sista avtalsparten, kan detta synsätt mycket väl motiveras. Jag hoppas, bästa kolleger, att vi inte en gång till kör huvudet i väggen. Jag hoppas att parlamentet från det nuvarande läget tar ett steg i rätt riktning. Den absoluta godheten kan det inte uppnå, men att sträva efter den är det värsta hindret för förverkligandet av det som för närvarande är gott. Avtalet borde således tvärtemot det ansvariga utskottets ståndpunkt godkännas.

Pollack
Herr ordförande! Detta är förhoppningsvis den sista sorgliga episoden i den svarta sagan om rävsaxarna, där vi bevittnat parlamentets fasta ståndpunkt, en ståndpunkt från ett parlament som valts av det europeiska folket, köras över av kommissionens intressen i internationella handelsöverenskommelser. Offren är pälsdjuren i Nordamerika, Kanada och Ryssland som så grymt dödas så att rika kvinnor i västvärlden kan bära deras skinn. Det finns inget som rättfärdigar detta.
Socialistgruppen stöder, precis som innan, fullständigt Pimentas utmärkta betänkande och önskar se att avtalet förkastas på grundval av de skäl som tydligt läggs fram i hans betänkande. Avtalen var fel innan, och är det fortfarande, och vi ser inget skäl till att ändra oss. Detta avtal med USA lider av samma brister som de som vi tidigare förkastat med Kanada och Ryssland, och det är t.o.m. svagare som Pimenta visar i sitt betänkande. Det är också osannolikt att det kan övervakas och genomföras på ett korrekt sätt, eftersom de amerikanska staternas lagfästa maktbefogenheter, även om dessa inte är parter i avtalet, innebär att de inte kommer att genomföra avtalet på ett korrekt sätt.
Vi menar att kommissionen slagit in på fel väg alltsedan den vägrade att genomföra 1991 års förordning vid det beslutade datumet 1996. Vi har för avsikt att stå fast vid vårt ord, eftersom vi menar att vi har rätt och vi kan bara hoppas att denna otillfredsställande situation inte uppkommer igen. Vi hoppas också att det kommer att understryka behovet av att stärka artikel 20 i GATT. Det är oerhört illa att europeisk lagstiftning förvrängs på detta sätt. Jag tror inte att dessa svaga avtal på något sätt kommer att förhindra att grymheter begås mot pälsdjur och därför motverkar de sitt eget syfte.

Eisma
Herr ordförande! Hela rävsaxaffären blir egentligen mer och mer löjeväckande. Jag hade egentligen lika gärna kunnat upprepa texten som jag uttalade för två år sedan. Det liknar en never ended story , för detta avtal mellan EU och Förenta staterna är rentav ännu sämre än avtalet mellan EU och Kanada och Ryssland som vi redan förkastat.
Medan Kanada och Ryssland åtminstone samtyckte till att genomföra förbudet mot de så kallade konventionella rävsaxarna, gäller det verkligen inte för Förenta staterna. De har bara erbjudit sig att delvis avskaffa rävsaxarna under en period av sex år och har vid sidan av detta krävt en hel del undantag. Detta avtal är klart otillräckligt och måste då också förkastas.
Hela affären tydliggör på ett allvarligt sätt att Europeiska unionens nuvarande strategi i ärenden som har att göra med WTO är komplett oduglig. Det är verkligen skandalöst att rådet och kommissionen övergivit sina tidigare ståndpunkter och gått med på ett ännu svagare förslag för att därigenom klara sig undan en eventuell tvist inför WTO. Det är ytterst oroväckande att se hur lätt rådet och kommissionen lägger ned den europeiska unionslagstiftningen bredvid sig. Europaparlamentet har upprepade gånger påpekat att förordningen från 1991, som fullständigt förbjuder användningen av rävsaxar, måste genomföras. Tyvärr har rådet och kommissionen hittills inte tagit några av parlamentets ståndpunkter till sig. Hela ärendet innebär att man på ett allvarligt sätt undergräver lagstiftningen i Europeiska unionen, och därigenom undergrävs även den europeiska demokratin. Men ännu allvarligare är följderna för djurens välbefinnande, för nu kommer miljoner djur att även fortsättningsvis dö en grym död i dessa rävsaxar.

Bloch von Blottnitz
Högt ärade herr ordförande! Om vi talar om humana fångstmetoder, måste man först fastställa att detta hela förlopp är ett drama med flera skandalösa akter. För det första vill jag erinra om förordning 3254/97 från år 1991, som sade att från och med den 1 januari 1996 skulle över huvud taget inga skinn längre föras in i EU, som kommer från djur som har fångats med hjälp av rävsaxar. Kommissionen och rådet har undvikit att ge ut några genomförandebestämmelser och har på så sätt urholkat en EU-lag, som nu helt enkelt inte finns. Vid närmare eftertanke har kommissionen offrat den på Världshandelsorganisationens altare.
För det andra rubriken " Humana fångstmetoder" . Det finns inga humana fångstmetoder med några som helst fällor! Att säga någonting sådant tyder helt enkelt på fördumning. För djuren är det fullständigt likgiltigt i vilken sorts fälla de dör på detta hemska vis. Vi måste äntligen lära oss att djur är levande väsen och inga handelsvaror. Detta tänkesätt härstammar från medeltiden. Nu är vi på väg mot år 2000 och tänker fortfarande på samma sätt.
För det tredje: Höjdpunkten är, så att säga, denna överenskommelse med USA. Redan överenskommelserna med Kanada och Ryssland var mer än klumpiga i ordets verkliga bemärkelse. Den här överenskommelsen överskuggar dock allt annat. Det finns långa övergångsfrister, det finns ingen som helst rättslig norm, och det är inte på något sätt fastställt när djuren inte längre får fångas med detta slag av fällor. Det är till på köpet en grov underskattning av parlamentet, för vi har ju valts av miljoner medborgare och deras representanter. Folk vill inte heller att det skall finnas några rävsaxar längre. Av detta enkla skäl kommer vi naturligtvis att rösta för Pimentas betänkande, och vi avvisar fullständigt allt som nu existerar av överenskommelser och även kommissionens hela agerande.

González Álvarez
Herr ordförande! Majoriteten i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd är överens med Pimentas betänkande, vilket på nytt kritiserar detta förslag på grund av bristande medverkan, inte bara från de icke-statliga organisationerna utan också från några av länderna som berörs av frågan.
Därför är vi helt ense med Pimentas förslag om att förkasta det föreslagna avtalet, då det är helt inadekvat, och att utan dröjsmål tillämpa förbudet mot pälsimport och att främja framför allt ursprungsbefolkningarnas medverkan.
Inte vid något tillfälle i denna debatt har vi i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd glömt ursprungsbefolkningarnas rättigheter, vilka har jagat i många år och inte bedrivit något grymt dödande av djuren, i motsats till andra länder som gör detta.
Eftersom jag bor i Asturien har jag ett särskilt intresse av denna fråga. Asturien är en region i norra Spanien där kanske den viktigaste kolonin av brunbjörnar finns (80 exemplar). De senaste 20 dagarna har tre brunbjörnar dött. Man misstänker - undersökningen är ännu inte färdig - att framför allt en vuxen björn, som är mycket viktig för bevarandet av arten, dog för att tjuvjägare hade placerat ut en fälla avsedd för andra djur. Detta är vad som brukar ske när fällor som kan påverka utrotningshotade djur placeras ut.
Således, herr ordförande, kommer vi att stödja Pimentas betänkande. Vi anser att det är dags att fatta ett definitivt beslut och inte längre ta hänsyn till kommersiella intressen. Vi hoppas också att det godkänns av en stor majoritet i kammaren, liksom det gjorde i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd.

Leperre-Verrier
Herr ordförande, kära kolleger! Kommer Europeiska unionen att kunna se till att förbudet mot import av skinn från djur som fångats med rävsax efterlevs? Vår debatt är ytterligare en i raden, och jag hoppas att parlamentet kan visa sig logiskt och konsekvent med de ståndpunkter det antagit tidigare.
Jag måste erkänna att jag hör till dem som hittills snarare visat prov på förståelse och förmildrande gentemot de ståndpunkter som, för övrigt ofta enhälligt, antagits av kommissionen. Jag accepterade, förvisso utan glädje, att nödvändigheten att träffa en överenskommelse medför att förhandlingarna förlängs med ett år. Jag ansåg också att avtalen med Kanada och Ryssland sannolikt var en nödlösning, men en nödlösning som åtminstone hade fördelen att föra ut förhandlingarna ur den återvändsgränd de befann sig i.
Det finns dock gränser för den goda viljan och avtalet med Förenta staterna som ni föreslår oss i dag, herr kommissionär, är fullständigt oacceptabelt. Jag delar därför föredragandens uppfattning och jag gratulerar honom till kvaliteten i hans arbete. Avtalet går inte alls lika långt som avtalet mellan Europeiska unionen, Kanada och Ryssland, vilket ändå är så begränsat. Antalet undantag, tillämpningsperioden som ändrats till sex år, är inte lovande. Det är dessutom berättigat att ifrågasätta viljan eller förmågan hos de amerikanska myndigheterna att tvinga på sina egna stater detta avtal.
Många av frågorna har vi inte något svar på. Vi kan därför bara tillsammans med Pimenta kräva att detta avtal med Förenta staterna förkastas. Dessutom måste vi återföra debatten till sitt rätta sammanhang och beakta att utöver själva problemet med rävsaxar, handlar det om Europeiska unionens förmåga att motsätta sig påtryckningarna från WTO.
Kommissionen borde vara medveten om konsekvenserna av de avtal den har för avsikt att ingå. Man kan bara ännu en gång beklaga att den ställer parlamentet inför fullbordat faktum. Dessutom tvingar kommissionen parlamentet att avstå från grundläggande principer. I dag är det skyddet av miljön det gäller, i morgon är det de sociala klausulerna eller vår kultur som råkar illa ut.

Sandbaek
Herr ordförande! Inledningsvis vill jag gärna säga att jag t.o.m. tycker det är mycket viktigt att garantera djurs välbefinnande. Just därför kan jag inte stödja Pimenta, när han vill förkasta förslaget om ett avtal med USA. Jag anser att vi, liksom utskottet för externa ekonomiska förbindelser skall rekommendera avtalet. För det första måste man göra en realistisk bedömning av vad alternativet till avtalet är, innan man avvisar det. För det andra måste man bedöma konsekvenserna av avtalet i USA och inte minst i EU. Och för det tredje måste man se på möjligheterna att fortlöpande utveckla bättre och humanare fällor.
Alternativet till avtalet med USA är inte ett avtal med bättre normer. Och därför är det inte någon bra idé att gå tillbaka till rådets beslut om förbud mot rävsaxar. Pollack använde ordet " förolämpande" , och här har vi nog kommit fram till kärnan. Europaparlamentet är förolämpat, därför att det ville ha kvar förordning 91, även om avtalen med Ryssland, Kanada och USA - såvitt jag kan se - kommer att ge djuren bättre välbefinnande. Varför? Beslutet om förbud mot rävsaxar är mycket begränsat. Det gäller bara 13 arter mot de 19 som omfattas av det nya avtalet. Det förbjuder inte användning av rävsaxar utan bara import av pälsverk, och beslutet gäller först och främst bara denna enda fångstmetod. Som jag har sagt tidigare, är det hyckleri att inrikta sig på denna enda - låt vara barbariska - fångstmetod, när det inom EU används minst lika grymma fällor. Det är det som är alternativet till avtalen med Ryssland, Kanada och nu också med USA - och inte strängare krav på fällor.
EU: s export av pälsverk till USA är för närvarande dubbelt så stor som importen från USA. Detta är viktigt, eftersom det visar att vi i högre grad borde inrikta oss på de normer som gäller för fällfångst i Europa. Det just ingångna avtalet kommer faktiskt att skärpa normerna i flera EU-länder. Kanske det är där vi skall börja i stället för att skaffa oss billiga poäng för djurens välbefinnande, vilket går ut över jägare i USA. Slutligen - och det är nästan det viktigaste - finns det i avtalet pengar avsatta för forskning om bättre fällor. Det betyder att vi får ett avtal med konkreta normer för fällor och ett program för att förbättra de fällor som finns. Det måste vara bättre än ett förbud mot import, ett WTO-ärende och europeiska jägare, som inte lever upp till normerna.

Blot
Herr ordförande, kära kolleger! När det gäller detta utkast till avtal mellan Förenta staterna och Europeiska unionen är vi fullständigt överens med föredraganden som föreslår att det skall förkastas.
I det här mycket gamla ärendet om rävsaxar har de avtal som slutits med Kanada och Förenta staterna egentligen aldrig godkänts av Europaparlamentet. De var ändå av högre kvalitet än detta. Tre punkter visar hur svårt det är att bedriva verkligt lojala diplomatiska förhandlingar med Förenta staterna.
För det första har amerikanerna tagit för vana - och det är fallet på nytt i detta avtal - att erinra om sina konstitutionella inrikes bestämmelser enligt vilka det på en rad områden, såsom detta, är delstaterna och inte den federala regeringen som är behöriga, något som gör det möjligt för dem att sedan på federal nivå ifrågasätta undertecknandet när avtalet skall tillämpas. De har redan gjort samma sak på andra områden som inte har något att göra med detta, såsom t.ex. den internationella marknaden för elanläggningar, och det visar att de avtal vi sluter med Förenta staterna verkligen inte är rättvisa.
För det andra motsätter sig Förenta staterna de tvingande bestämmelserna för att lösa tvister, och nöjer sig med ett enkelt samråd, vilket naturligtvis är otillräckligt. Förenta staterna har fortfarande längre tidsfrister för att avskaffa rävsaxar, vilket gör att själva innehållet i avtalet ifrågasätts.
När det gäller sakfrågan vill vi alltså att dessa fällor skall avskaffas, men utöver den fråga som behandlas här uppkommer ett principproblem avseende de avtal som ingåtts mellan Förenta staterna och Europeiska unionen. Man talade förut om " ojämlika" avtal som slutits mellan Kina och de europeiska länderna. Man får ofta en känsla av att det handlar om ojämlika avtal också när Förenta staterna och Europeiska unionen kommer i konflikt med varandra.

Ephremidis
Herr ordförande! Ingen kan naturligtvis stödja barbariska, hårda och plågsamma metoder i jakten på pälsdjur.
Jag har emellertid förstått att vissa kolleger visar en så överdriven känslighet, att vi riskerar att hamna i en oacceptabel återvändsgränd, eftersom de söker en idealisk lösning, dvs. över huvud taget ingen jakt på pälsdjur. Ur den synvinkeln anser jag att avtalen med Ryssland och Kanada, utan att ge den idealiska lösningen, ändå innebär något positivt. Dessa avtal förbjuder nämligen fotfällorna och alla andra jaktmetoder, som är omotiverat plågsamma. Följaktligen anser jag att dessa avtal rymmer möjligheter till förbättring och att de kan utvidgas genom förhandlingar även med USA.
Å andra sidan, herr ordförande, anser jag att ju strängare dessa beslut är, desto lättare är det att bryta mot dem. Det är en historisk erfarenhet: det finns ingen mycket sträng lag som aldrig har kringgåtts, tvärtom har varje sträng lag föranlett olika andra, t.o.m. brottsliga, sätt att kringgå den.
Emellertid, herr ordförande, har saken också en annan sida, som jag vill nämna. Känsligheten gentemot djuren är berättigad, men man måste visa känslighet också gentemot urbefolkningen: Det finns tusentals människor som lever på bearbetning och försäljning av pälsverk. Som exempel vill jag nämna ett område i nordvästra Grekland med Kastoria som centrum: Hundratals småföretag lever på bearbetning av och handel med pälsverk, och tusentals människor får därigenom sin sysselsättning tryggad. Vi kan således inte bortse från sådana aspekter av frågan.
Slutligen, herr ordförande, för att dessa arter inte skall utrotas, räcker det inte att begränsa den plågsamma jakten på dem. Man bör också, på gemenskapsnivå, genom bidrag och andra åtgärder satsa på nationalparker, skogar, så att dessa oerhört värdefulla pälsdjurs fortplantning underlättas.

Martinez
Herr ordförande! Jag skulle vilja tacka Pimenta för detta utmärkta nya betänkande. Det har blivit en hel roman, men en svart roman, om rävsaxar för tretton olika djurarter.
Jag skall kort erinra om vad det gäller. Djur fångas, får ben brutna och senor avslitna. De försöker slita sig loss och med sin egen käke krossa, dra bort och förstöra tassen för att komma loss, och släpar sig sedan i snön där de lämnar spår, är spårbara, om jag så får säga.
Sedan flera år, alltsedan förordningen från 1991, försöker vi förbjuda denna ohygglighet. Varje år säger Europeiska kommissionen: " ytterligare en liten tidsfrist, herr Bourreau, ytterligare lite tid" . Man har sagt oss att inuitbefolkningarna inte får störas, som om inuiternas traditionella fiske sedan urminnes tider använde stålet i rävsaxarna.
Nu säger man att Världshandelsorganisationen inte får störas, att man skall vända sig till en panel, på samma sätt som när det gällde bananerna och det hormonbehandlade köttet. Att åkalla Genève-panelen har blivit detsamma som att åkalla en gudomlighet.
Vi slöt ett avtal med Förenta staterna i december 1997, på samma sätt som med Kanada och Ryssland i juli 1997. Vi hakar naturligtvis upp oss på lånen - det handlar helt enkelt om ett protokoll, liksom Blair House-avtalet, som kommissionens representant känner väl till. Man tar till Blair House-knepet igen, och säger att avtalets juridiska omfattning är mycket begränsad, på grund av Förenta staternas federala struktur som gör att de berörda delstaterna inte tittar på vad som sker i Washington.
När det gäller sakfrågan är kommissionen nöjd, den erhåller ännu en tidsfrist på ytterligare tre till fem år, eftersom Förenta staterna helt enkelt föreslår oss att fastställa en hierarki inom det oacceptabla och ohyggliga.
Vad som är viktigt i denna fråga är att den är en sinnebild. På samma sätt som när det gällde bananer, hormonbehandlat kött och ost gjord på opastöriserad mjölk rättar vi oss, återigen, efter Förenta staterna. Herr ordförande! Jag upprepar, och jag skall sluta där, när det gällde Helms-Burton- och d'Amatolagarna var Förenta staterna inte lika försiktiga som vi nu är med dem. Vi för vår del instämmer i Pimentas ståndpunkt som är den enda humana och värdiga, om jag så får säga när vi talar om djur.

Skinner
Herr ordförande! Jag skulle vilja säga att jag instämmer i betänkandets slutsatser. Tankegången bakom detta betänkande är tydlig eftersom, som alla vet som har väljare som har skrivit till dem och informerat dem om denna barbariska syssla och som föregående talare har nämnt, barbariet som sker så slumpartat och låter djuren lida i så många dagar naturligtvis är oacceptabelt i en civiliserad värld.
Många medborgare i Förenade kungariket skriver under namnlistor som skickas till mig och det är tydligt från deputationer av andra i Förenade kungariket att de känner oerhört starkt för denna fråga precis som för andra frågor som rör djurens välbefinnande.
Europa är en av de största aktörerna på pälsmarknaden - ungefär 70 procent av volymerna har Europeiska unionen som slutstation. Det är uppenbart att vi som konsumenter har en mycket stark och inflytelserik röst i sammanhanget. Jag anser att kommissionen har begått ett misstag genom att inte utmana WTO på ett mer kraftfullt sätt på grundval av de etiska aspekterna av miljöfrågor och sociala frågor, och frågor som rör djurens välbefinnande. Jag menar att man skulle kunnat agera mer kraftfullt. Jag vet att i synnerhet Sir Leon har gjort stora ansträngningar för att balansera världshandeln ur kommissionens synvinkel. Det finns vissa gränser som vi inte kan överskrida: inte bara i detta sammanhang, utan även när det gäller asbestfrågan, till exempel, och hormonerna i nötkött.
Det framstår som helt klart för mig och andra i detta parlament att när vi väljer att förkasta överenskommelser som slutits i Europas namn, när vi talar för folkets räkning, måste våra åsikter respekteras och folk måste veta att i detta avseende, och endast i detta avseende, kan vi inte vika från vår övertygelse i de frågor som parlamentet diskuterar och lägger fram för er, Sir Leon.

Brittan, Sir Leon
Herr ordförande! Jag kan försäkra denna kammare att jag inte skulle rekommendera detta avtal med Förenta staterna om jag inte ansåg att det innebär ett stort framsteg vad gäller djurens välbefinnande och att det var en lösning på problemet - inte en fullständig lösning, men ändå ett framsteg som är jämförbart med det vi uppnådde med Kanada och Ryska federationen. Det skulle ha varit mycket underligt, för att uttrycka sig milt, om kommissionen och rådet hade accepterat avtalet med Förenta staterna om vi inte hade ansett att så var fallet.
Avtalet har antagit formen av ett godkänt protokoll som stämmer överens, emellertid i ett förenklat och mer flexibelt format, med huvudtexten i avtalet med Kanada och Ryska federationen. Denna struktur är nödvändig om man ser till det faktum att bestämmelser om jakt med fällor i Förenta staterna helt och hållet ligger på delstatsnivå och inte på nationell nivå. Men - och det är denna punkt jag skulle vilja betona - detta avtal med Förenta staterna är ett rättsligt bindande internationellt avtal och, i egenskap av detta, är det bindande för Förenta staterna som helhet och Förenta staterna kan inte fly från dess konsekvenser genom att säga att en av dess delstater inte kan acceptera det. Det är ett internationellt bindande avtal.
Standarderna som bilagts till detta godkända protokoll är identiska med de som bilagts till avtalet med Ryssland och Kanada. Det är endast schemat för genomförandet som ändrats för att kunna inkludera de undantag som fastställs i artikel 10 i avtalet med Kanada/Ryssland. Det är visserligen sant att avtalet med Förenta staterna, i motsats till avtalet med Kanada och Ryssland, inte innehåller detaljerade och bindande förfaranden för lösning av möjliga tvister, men man bör notera att Förenta staterna i stället inte erhåller samma säkerhetsnivå för dess pälshandel i jämförelse med Kanada och Ryssland därför, i händelse av en flagrant överträdelse av avtalets bestämmelser av Förenta staterna som inte skulle kunna lösas genom samrådsförfarandet, Europeiska unionen skulle använda sig av sin rätt att omedelbart tillämpa förordning 3254/91 och förelägga ett importförbud av amerikanska varor. Om detta faktiskt skulle ske - vilket jag inte hoppas och inte tror - skulle vi befinna oss i en starkare position än för tillfället för att försvara ett sådant importförbud i WTO.
Om man ser till resultatet när det gäller djurens välbefinnande, tycker jag inte att detta avtal på något sätt är svagare än avtalet med Ryssland och Kanada. Förenta staterna är redo att följa alla standarder som fastställs i avtalet med Kanada/Ryssland och är redo att prova fällorna på denna grund och inom den tidsperiod som fastställs i avtalet. Landet har också accepterat principen om ett ovillkorligt och accelererat stegvis avskaffande av konventionella stålkantade rävsaxar och detta stegvisa avskaffande kommer att gälla två arter fyra år efter ikraftträdandet av avtalet med Kanada/Ryssland, och för de återstående tio amerikanska arterna sex år inom samma tidsram.
Naturligtvis är det så att den bilagda skrivelsen till det godkända protokollet förhindrar Förenta staterna från att åberopa de undantag som fastställs i tidtabellen för genomförandet när det gäller detta stegvisa avskaffande, och landet kommer inte att kunna göra detta. Till och med inom den längre tidsramen, om man tar hänsyn till skillnaderna i respektive berörda länders situation vad gäller användandet av fällor och det totala antalet djur som är inblandade och därför vad som måste göras för att stegvis avskaffa dem, är slutresultatet jämförbart med avtalet med Kanada/Ryssland vad gäller förbättringarna för djurens välbefinnande.
Ett förkastande av avtalet skulle naturligtvis innebära ett importförbud till Europeiska unionen, men det skulle inte leda några förbättringar av djurens välbefinnande. Det är endast genom att acceptera avtalet som vi uppnår betydande förbättringar vad gäller djurens välbefinnande och det är endast på grundval av liknande avtal som vi kan förvänta oss att frågan om djurens välbefinnande skall föras fram på den internationella arenan.
Jag tror inte att ett förbud på något sätt skulle gynna frågan om djurens välbefinnande och det är just av detta skäl som vi genomför våra rättsliga krav som skapar möjligheter för ett internationellt avtal som alternativ till förbudet. Det var klokt att det rättsliga kravet gjorde detta därför det internationella avtalet skapar en förbättring för djurens välbefinnande - kanske inte i så stor utsträckning som vi hade önskat oss, men ändå en betydande förbättring för djurens välbefinnande - i motsats till den negativa effekt ett förbud skulle föra med sig, som inte skulle hjälpa ett enda djur. Det är av detta skäl som jag inte, även om WTO inte existerade, skulle tveka att yrka om denna kammares bifall för detta avtal endast på grundval av djurens välbefinnande.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Avtal med Guinea om fiske
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0178/98) av Girão Pereira för fiskeriutskottet om förslag till rådets förordning om antagande av det protokoll vari de fiskemöjligheter och den ekonomiska kompensation som föreskrivs i avtalet mellan Europeiska gemenskapen och Republiken Guineas regering om fiske utanför Guineas kust fastställs för tiden från och med den 1 januari 1998 till och med den 31 december 1999 (KOM(98)0129 - C4-0245/98-98/0086(CNS)).

Girão Pereira
Herr ordförande, ärade ledamöter! De senaste åren har kommissionen föreslagit rådet och parlamentet att genomföra fiskeavtal med tredje länder vilka öppnar möjligheten att bibehålla medlemsstaternas flotta inför den allt större bristen på fiskeresurser i unionens vatten.
Avtalet med Guinea inryms därför i denna politik som vi anser lämplig och som vi givetvis stöder med tanke på den betydelse fisket har för vissa kustområden, för industrin och för själva marknaden. Relationerna med Guinea inom denna sektor går ända tillbaka till 1986. Det handlar således om en förnyelse av ett redan tidigare existerande avtal som skall gälla mellan den 1 januari 1998 och den 31 december 1999.
Det är viktigt att betona några av de mest betydelsefulla aspekterna. Den ekonomiska kompensationen ökade betydligt, men även fiskemöjligheterna ökar för det största antalet fartyg som får fiska i dessa områden.
En annan aspekt som är viktig att framhålla, och som är nyskapande, är att nära 50 procent av den övergripande ekonomiska kompensationen går till specifika stöd till Guineas fiskesektor, särskilt till vetenskapliga program, åtgärder för teknisk och yrkesmässig utbildning, stödprogram för de strukturer som ansvarar för övervakning och kontroll av fiskeriverksamheten och stödprogram för småskaligt fiske. Dessa ekonomiska stöd har utsträckts till några mekanismer för en korrekt förvaltning av resurserna, så att det förutsätts att varje fartyg som opererar i dessa vatten har en observatör ombord, vilken har till uppgift att kontrollera fiskeriverksamheten och samla in statistisk information om fångsterna.
Dessutom bör vi peka på att - och det handlar om en stor nyhet - Guineas fiskeministerium är skyldigt att till kommissionen överlämna en årlig rapport om de genomförda åtgärderna på det vetenskapliga och tekniska området för att förbättra kunskaperna om fiskeresurserna.
En än viktigare aspekt: Utbetalningen av den ekonomiska kompensation är förbunden med ett verkligt genomförande av de åtgärder som berör utvecklingen av det lokala fisket och bevarandet av resurserna, vilket uttryckligen anges i sista delen av artikel 4 i protokollet. Det är därför jag inger ändringsförslag nr 5, vilket jag anser är mer omfattande än fiskeriutskottets, eftersom det åberopar denna klausul i protokollet, samt Europaparlamentets rätt att få kännedom om de rapporter som förutsätts däri. Genom detta kan man kontrollera om innehållet i avtalet stämmer överens med de inriktningar som rådet formulerade vid sitt möte den 30 oktober 1997, i enlighet med vilka det vore lämpligt att fastställa nära hälften av gemenskapens finansiering till specifika ändamål för att förbättra fiskets villkor.
Det fastställer också, och förverkligar, många av kommissionens rekommendationer för utveckling och samarbete, vilka alltid har insisterat på behovet av att inkludera en källa till utveckling i avtal av denna natur. På grund av den betydelse avtalet har för Europeiska unionens fiskerisektor, och för förnyelsen av densamma, tror vi att det kommer att få ett enhälligt stöd av parlamentet.

Baldarelli
Herr ordförande! Jag har vissa problem med det här avtalet. För det första antalet godkända fiskefartyg, 74 jämfört med tidigare 43. Kommissionen undertecknade dessutom avtalet utan att först ha inhämtat yttrande från parlamentet, varför jag håller med föredraganden om att parlamentet skall informeras och att arbetsordningen skall respekteras. Dessutom finns det problemen som framför allt sammanhänger med svårigheterna att övervaka fisket innanför 10-sjömilsgränsen. Detta fiske kommer att leda till allvarliga konflikter med de cirka 100 000 kustfiskare som är verksamma i landet och som flera gånger har protesterat mot Europeiska unionen och de aktuella lokala myndigheterna.
I jämförelse med de totala intäkterna på 6 500 000 ecu är, å andra sidan, även den ekonomiska kompensation som föreslagits kustfiskarna mycket liten, bara 320 000 ecu för stödet till kustfisket, jämfört med 800 000 ecu för ministeriet och 800 000 ecu för övervakningen. Fiskefartygen, som är exakt 74 - och av vilka 33 har snörpvad, nät som är mycket skadliga och som skapar stora problem - betalar bara 20 ecu per ton, dvs. i praktiken 40 000 italienska lire (ca 200 svenska kronor) för varje hundratal kilo tonfisk, verkligen en löjlig siffra.
Trots detta är vi medvetna om att avtalet är undertecknat, vi är medvetna om att det måste prövas i praktiken, men vi hoppas naturligtvis att de internationella avtalen i framtiden åtminstone behandlar tredje lands resurser på lika villkor.

Cunha
Herr ordförande, ärade kolleger! Jag skulle vilja börja med att gratulera Girão Pereira för det betänkande han har lagt fram, vilket följer Europaparlamentets tradition för fiskeavtal. Det är ett mycket klart betänkande och jag stöder hela dess innehåll för min grupps räkning.
Jag anser i huvudsak, att det är ett avtal som innehåller en viss förnyelse, eftersom vi i grunden försöker genomföra en gammal princip som vi alltid följer i denna kammare, enligt vilken pengarna, den ekonomiska kompensationen från Europeiska unionen, skall gynna fiskerisektorn i de länder vi skriver avtal med, och därför anser jag att vår ståndpunkt, att minst hälften av gemenskapens kompensationsfinansiering skall gå till det lokala fisket, är riktig. Jag menar att detta är en inledning. Givetvis vore idealet att hela kompensationen gick dit, men vi handskas med ett känsligt område som griper in i suveräniteten i vart och ett av dessa länder.
Vad gäller avtalet med Guinea är det faktiskt en ökad kostnad, men till detta hör också ett ökat fiske, varför det finns en objektiv kompensation. Det finns också andra intressanta och glädjande saker, som till exempel, en förstärkning av anslagen till forskning, och avsnittet om organisationen av själva fiskeriministeriets administration i detta land.
Vi ger vårt stöd till detta betänkande och än en gång gratulerar vi föredraganden till hans arbete.

Medina Ortega
Herr ordförande! Som ni generellt har märkt, på tonen hos de tidigare talarna, framhåller såväl föredraganden som de två talarna de positiva sidorna av detta avtal. Det är ett avtal som ligger i linje med gemenskapens nya fiskepolitik.
Det handlar inte om att förbruka de existerande fiskeresurserna, det handlar om att stödja dessa utvecklingsländer, för det första för att bevara deras egna resurser - Europeiska gemenskapen bidrar med ekonomiska medel för detta och stöder på så sätt, exempelvis, övervakningen av fisket - och, för det andra, att genom ekonomisk kompensation till dessa länder, bidra till deras egen ekonomiska utveckling; det vill säga, Europeiska gemenskapen underlättar å ena sidan gemenskapsfiskarnas arbete, vilka som bekant har svårigheter på en rad platser och, å andra sidan, främjar den fisket, men genom att bevara resurserna.
Jag anser att den budgetökning som har gjorts rättfärdigas i denna nya gemenskapspolitik och som, definitivt, kommer att ge resultat till förmån för såväl befolkningarna i de afrikanska länderna som för själva gemenskapens befolkning och för bevarandet av fiskeresurserna i allmänhet.
Därför anser jag precis som de tidigare talarna, att detta parlament bör godkänna texten som den är, med de ändringsförslag som godkänts i fiskeriutskottet, och även med ändringsförslag 5 av Girão Pereira. Däremot är jag helt emot ändringsförslag 6 av Teverson, vilket skulle införa en alltför negativ och alltför besvärlig begränsning för att sluta senare fiskeavtal.

Fraga Estévez
Herr ordförande! Betänkandet om fiskeavtalet med Guinea som Girão Pereira lagt fram, och som jag gratulerar, visar mycket tydligt hur fel de har som anser att fiskeavtalen är ett medel för gemenskapsflottan att utan kontroll exploatera resurserna i tredje land, utan att bidra med något i gengäld.
Om avtalen med Argentina, Marocko eller Mauretanien inte vore nog för att visa i vilken grad gemenskapens fiskeverksamhet har bidragit till utvecklingen av denna sektor i tredje land, visar det nya protokollet med Guinea, på ett tydligt sätt, de fördelar som ett kustland kan få av ett avtal med gemenskapen, åtminstone jämförbara med, om inte större än, bidragen från den specifika utvecklingspolitiken, trots att vi, i detta fall, bara diskuterar enkla handelsavtal.
Ökningen, som tidigare nämnts, på mer än 50 procent av den ekonomiska kompensationen är påtagligt betydelsefull, men fördelningen av den är det i ännu högre grad. Faktiskt går praktiskt taget hälften av de 6, 5 miljoner ecu som kommer att betalas till Guinea till att förbättra utbildningen och att stärka det guineanska fisket. En speciell uppmärksamhet väcker ökningen av medel för att förbättra kontrollen, vilka har fördubblats från det förra protokollet till detta, och de 320 000 ecu i stöd till det småskaliga fisket, vilka har ökat med en tredjedel i förhållande till det förra protokollet.
Tack vare denna typ av stöd har Guinea lyckats skriva två fiskeavtal med Kina och Korea, med vissa garantier för resurserna vilka hade varit otänkbara utan kännedomen om fisket och om de internationella bestämmelserna för bevarande av resurser, som det guineanska samhället har fått tillgång till tack vare gemenskapens ekonomiska kompensation.
Dessutom, och som Girão Pereira påpekar, är det nödvändigt att framhäva den förnyelse det innebär att de guineanska myndigheterna, för Europeiska unionen, skall redovisa att fonderna har använts till utveckling av det lokala fisket och bevarande av fiskeresurserna, samt att uppfyllandet av detta är strikt förbundet med utbetalning av den ekonomiska kompensationen.
Därför stöder jag, liksom resten av min grupp, Girão Pereiras betänkande.

Crampton
Herr ordförande! Det är ganska underligt att alla betonar vilka goda utvecklingsaspekter dessa betänkanden har för Guineas fiskeindustri, i detta fall, och också för andra länder. Jag gillar det: jag har alltid argumenterat för att de borde ha det. Dessa betänkanden har blivit mycket bättre, kanske i synnerhet efter det nederländska ordförandeskapets åtgärder och antagandet av mitt betänkande av ansvarig kommissionsledamot förra året.
Så situationen håller på att förbättras, med det finns fortfarande ett problem vad gäller samråd med Europaparlamentet. Kommissionen rådfrågar oss inte tidigt nog. Rådet har också ett visst ansvar i detta avseende. Detta betonas av budgetutskottet i dess yttrande om detta betänkande. Vi har emellertid varit tvungna att säga detta om och om igen. Det har skett framsteg, det har tilldelats mycket mer resurser till yrkesfiskarna och för förbättring av fiskenäringen i Guinea, etc., på alla de sätt som nämnts innan. Jag hoppas Guinea har resurser att övervaka vad som händer när EU-flottan är där.
Jag gillar också förslaget - även om det kanske inte är tillräckligt - att en del av fångsten måste landas i Guinea för att användas som livsmedel till befolkningen där. Detta är mycket viktigt. Men det är synd att man beslutade att det skulle vara en gräns på 10 sjömil när grannstaterna har 12 sjömil, vilket verkar vara en ganska vanlig standard.
Till sist vill jag stödja yttrandet från utskottet för utveckling och samarbete att det skulle vara bra om Europeiska kommissionen kunde förhandla fram regionala avtal som täckte områden som Guinea, Guinea-Bissau, etc.

Brittan, Sir Leon
Herr ordförande! Jag skulle vilja börja med att tacka den ärade ledamoten för hans utmärkta betänkande om de nya villkoren för fiske för gemenskapsflottan i havet utanför Guineas kust. Vi menar att dessa nya villkor förmodligen kommer att säkerställa ett mer effektivt genomförande av avtalet i linje med de grundläggande principerna för bevarande av resurser.
I och med detta protokoll erkänner kommissionen de åtgärder som sedan 1996 har vidtagits av Guineas regering för att säkerställa en övergripande kontroll av bestånden och för utveckling av kampen mot olagligt fiske och havsforskning.
Detta nya och positiva klimat, som fartygsägare från gemenskapen märkt av, har lett till att fiskeresurserna i området har förbättrats och att fiskare från gemenskapen fått ett förnyat intresse för vattnen utanför Guinea, vilka tillhandahåller en viktig fiskekälla för gemenskapsflottan. Kommissionen finner också att detta nya protokoll med Guinea innehåller större innovationer som i synnerhet syftar till att främja ett hållbart fiske, samtidigt som det är förenligt med både utvecklingspolitiken och unionens regionala förhållningssätt till fiskeriavtal.
Protokollet innebär betydande framsteg för vårt regionala förhållningssätt och detta återspeglas i en harmonisering av de finansiella villkoren som erbjuds av gemenskapen till de skilda länderna i underregionen. Dessutom har de tekniska bestämmelserna för fiskeverksamheten utformats i linje med de regler som är i kraft i de länder som tillhör Underregionala kommissionen för fiske i Guineabukten.
Enligt bestämmelserna i protokollet fördelas 50 procent av de totala finansiella medlen - dvs. 3, 25 miljoner ecu- under två år till projekt som utformats för att främja havsforskning, övervakning av fisket till stöd för småskaligt fiske och yrkesutbildningsmöjligheter och att bidra till internationella fiskeriorganisationer. Omfattningen av detta stöd kommer att ge Guinea de medel som krävs för att kunna delta i de underregionala programmen för resursförvaltning. Guinea tillmäter detta stor betydelse eftersom landet detta år innehar ordförandeskapet i två regionala fiskerikommissioner: Underregionala kommissionen för fiske i Guineabukten och Ministerkonferensen för kuststaterna vid Atlanten.
Protokollet ger möjligheter till ett nära samarbete mellan de båda parterna rörande projektstyrningen och ger oss möjlighet att granska aktuella betalningar mot bakgrund av hur projektet genomförs.
Vad gäller ändringsförslagen så kan kommissionen inte acceptera ändringsförslag nr 4, eftersom det strider mot den etablerade doktrinen rörande strukturen hos våra internationella fiskeriavtal och skulle minska kommissionens maktbefogenheter vid förhandlingar. Kommissionen kan i huvudsak acceptera ändringsförslag nr 1, 2, 3 och 5, men inte i deras nuvarande form.
Jag måste emellertid betona att kommissionen redan ger regelbunden information till parlamentet rörande användningen av fiskeriavtal i sina uttalanden och rapporter till fiskeriutskottet.
Kommissionen kan inte acceptera ändringsförslag nr 6, eftersom fiskeriavtalen har ingåtts på gemenskapsnivå och att det därför är kommissionen som betalar ut det ekonomiska stödet och fartygen som fiskar i dessa vatten som betalar licensavgifterna.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
(Sammanträdet avslutades kl.19.50.)

