Atsakymai, reikalingi siekiant atgaivinti Europos Sąjungos valstybių narių Vidurio ir Rytų Europoje ekonomiką
Pirmininkas
Kitas klausimas - Komisijos pareiškimas dėl atsakymų, reikalingų siekiant atgaivinti Europos Sąjungos valstybių narių Vidurio ir Rytų Europoje ekonomiką.
Joaquín Almunia
Pone pirmininke, ponios ir ponai, ekonomikos krizpaveikvisą Europą. Galima būtų pasakyti, kad ji paveikvisą pasaulį, tačiau čia, Europos Sąjungoje, tikriausiai didžiausią jos poveikį pajuto Vidurio ir Rytų Europos šalys - naujosios valstybės narės, ir taip atsitiko dėl įvairių priežasčių. Visų pirma, šių šalių ūkis yra akivaizdžiai labiau pažeidžiamas negu Vakarų Europos brandžios, pramoninės ir konsoliduotos rinkos ekonomikos šalių ūkis. Be to, jų finansų sistema skiriasi nuo tų šalių, kuriose kilo krizė, sistemos, todėl jų ekonomikos augimas labai priklauso nuo tiesioginių užsienio investicijų. Prasidėjus krizei ir ypač jai pagilėjus 2008 m., šių investicijų srautas sustojo, todėl šios šalys liko be jų augimą finansuojančio šaltinio, kurio nepavyko pakeisti savo vidaus ištekliais ir sutaupytomis lėšomis.
Kita vertus, akivaizdu ir tai, kad kriznevienodai paveikskirtingas Vidurio ir Rytų Europos šalis. Kai kurių šalių ekonomika buvo geriau pasirengusi pakelti krizės smūgius. Kai kurios šalys dar prieš krizę išmintingai ėmėsi įgyvendinti politines reformas, suteikusias jų ekonomikos augimo modeliui tvirtesnį pagrindą.
Bet kuriuo atveju Europos Sąjunga ir Komisija, kaip viena Europos institucijų, sureagavo į krizę imdamosi atitinkamų priemonių, kurios santykine prasme buvo naudingesnės Vidurio ir Rytų Europos šalims.
2008 m. pabaigoje parengtas Europos ekonomikos atgaivinimo planas grindžiamas fiskalinėmis paskatomis, kurios, logiška, yra veiksmingesnės Vakarų Europos išsivysčiusiose euro zonos šalyse. Tačiau skatindamos vidaus pasiūlą Vakarų Europos valstybėse, šios priemonės padėjo rinkai išlikti augimo šaltiniu dėl išorės paklausos Vidurio ir Rytų Europos šalyse.
Be Europos ekonomikos gaivinimo plano, dėl Europos institucijų priimtų sprendimų Europos investicijų bankas ėmišduoti daugiau paskolų. Nors dar neturime galutinių 2009 m. duomenų, prognozuoju, kad šių metų pabaigoje Europos investicijų banko išduodamų paskolų suma greičiausiai daugiau kaip 50 proc. viršys 2007 m., t. y. metais iki prasidedant krizei, išduotų paskolų sumą.
Europos investicijų bankas itin daug dėmesio skiria savo finansavimo operacijoms Vidurio ir Rytų Europos šalyse, vykdydamas atitinkamą politiką ir veiklą. Šiuo tikslu naudojamos tokios dar iki krizės sukurtos finansinės priemonės, kaip JEREMIE, JESSICA ir JASPERS, bei įgyvendinami kiti veiksmai. Be to, paskatintas savo akcininkių Europos valstybių ir Europos Komisijos, aktyvesnių veiksmų ėmėsi ir Europos rekonstrukcijos ir plėtros bankas (ERPB), kuris nėra išskirtinai Europos Sąjungos institucija.
Teigiamą vaidmenį suvaidino ir struktūriniai fondai, kurie apskritai padeda sanglaudos paramos siekiančioms šalims, o prasidėjus krizei buvo nuspręsta, pvz., padidinti iš struktūrinių fondų skiriamas lėšas šių fondų paramą gaunančioms šalims, ypač Vidurio ir Rytų Europos valstybėms.
Tenka apgailestauti, kad Taryba neparėmKomisijos iniciatyvos nurodyti Europos socialiniam fondui krizės metu (2009-2010 m.) skirti 100 proc. lėšų įvairiai veiklai, kuria remiami darbininkai ir aktyvi politika darbo rinkoje, finansuoti.
Kaip jau žinote, mokėjimų balanso priemonnebuvo naudota nuo 1993 m. Ši priemonyra skirta šalims, kurioms sunku užsitikrinti išorės finansavimą dėl jų mokėjimo balanso arba nepavyksta finansuoti savo biudžeto reikmių. Komisijos iniciatyva ir pritarus Tarybai, priemonės viršutinriba buvo padidinta nuo 12 mlrd. EUR iki 50 mlrd. EUR, iš kurių apie 15 mlrd. EUR buvo paskirti paremti tris Vidurio ir Rytų Europos šalis, kurios yra Europos Sąjungos valstybės narės, t. y. Vengriją, Latviją ir Rumuniją.
Galiausiai norėčiau paminėti Europos bei tarptautinių finansų institucijų remiamą vadinamąją Vienos iniciatyvą, pagal kurią koordinuoti privataus finansavimo sistemos veiksmai. Daugelyje šių šalių privatų finansavimą iš esmės teikia Vakarų Europos bankai, kurie yra investavę į Vidurio ir Rytų Europos šalis ir jose turi savo padalinius bei biurus.
Vienos iniciatyva parodė, kad veiksmus galima suderinti, be kita ko, išlaikant privačių bankų pozicijas ir prisiimtą riziką šiose šalyse. Pavyko išlaikyti didžiausią finansinės sistemos veikimo lygį, kuriam esant galima finansuoti krizės padarinius ir investicijas, būtinas krizei įveikti, nepaisant pranešimų, kad kai kurie šiose šalyse įsikūrę Vakarų Europos bankai buvo prisiėmę pernelyg didelę riziką. Tiesa ta, kad kol kas mums neteko apverkti nei vienos "aukos"; priešingai - esant sudėtingoms sistemos veikimo sąlygoms, šie bankai visgi išlaikpakankamą kapitalizacijos ir finansinės veiklos lygį.
Jau esama teigiamų ženklų. Kita vertus, matome ir rimtus iššūkius, o tai reiškia, jog tai dar ne pabaiga. Turime ir toliau itin atidžiai spręsti, kaip geriausiai panaudoti Europos institucijų turimas priemones, kad padėtume šioms šalims atsigauti ir įveikti krizę.
Norėčiau pateikti teigiamą pavyzdį - tai Lenkija, kuri yra vienintelEuropos Sąjungos šalis, išlaikiusi teigiamą augimą ir nei karto šios krizės metu nepatyrusi neigiamo augimo. Ši vienintelšalis visoje Europos Sąjungoje yra Vidurio ir Rytų Europos valstybir viena iš naujųjų valstybių narių.
Užbaigdamas norėčiau paminėti euro svarbą. Euras yra strategijų, kaip atsilaikyti prieš krizės smūgius ir ją įveikti, pagrindas ir atitinkamų krizės įveikos strategijų atskaitos taškas. Viena šio regiono šalis, Slovakija, prie euro zonos prisijungpačiame krizės įkarštyje, o vakar Bratislavoje surengtoje konferencijoje Slovakijos valdžia palankiai įvertino tai, kad dėl euro jų šalis buvo apsaugota nuo sunkesnių krizės padarinių ir gali su ja kovoti esant akivaizdžiai geresnėms sąlygoms negu būtų tekę tuo atveju, jeigu Slovakija nepriklausytų euro zonai.
Dar viena šalis regione, Estija, nori prisijungti prie euro zonos ir savo valiutą pakeisti į eurą 2011 m. Kol kas visi rodikliai ir atitikties Mastrichto sutarties, o dabar - Lisabonos sutarties kriterijams lygis rodo, kad tai yra pasiekiamas tikslas. Nors negalėsime šito užtikrinti, iki kol pavasarį bus paskelbta atitinkama konvergencijos ataskaita, gali būti, kad 2011 m. Estija taps euro zonos nare.
Šio regiono šalims, kurios nėra Europos Sąjungos valstybės narės, taip pat šalims kandidatėms ar potencialioms šalims kandidatėms narystEuropos Sąjungoje irgi yra tvirtas pagrindas, kuriuo užtikrinama, kad būtų parengtos tinkamos jų strategijos ir veiklos kryptys.
Reikia pripažinti, kad esama daug sunkumų. Akivaizdu, kad šių šalių ekonomika yra trapesnė. Akivaizdu ir tai, kad mūsų visų patiriamos krizės padariniai šių šalių piliečius palietgerokai skaudžiau negu žmones tose valstybėse, kurios turi socialinės apsaugos sistemas ir seniai nusistovėjusias, stipresnes ir labiau konsoliduotas pagalbos sistemas.
Tačiau reikia pasakyti, jog Europos institucijoms prieinamos priemonės ir tas faktas, kad jos priklauso Europos Sąjungai bei turi galimybę tapti Ekonominės ir pinigų sąjungos dalimi, yra teigiamas veiksnys, o ne kliūtis įveikiant tokią šiuo metu mūsų išgyvenamą krizę.
Arturs Krišjānis Kariņš
PPE frakcijos vardu. - (LV) Pone pirmininke, pone J. Almunia, yra du būdai atgaivinti ES valstybių narių Vidurio ir Rytų Europoje ekonomiką: duoti joms žuvies arba meškerę. Suprantama, kad geriausia duoti meškerę. Sunkiausia nustatyti, kokios būtent meškerės reikėtų. Ekonomikos atgaivinimo kertinis akmuo ir kriterijus yra naujų darbo vietų kūrimas. Tam reikalingos investicijos. Viena iš pagrindinių kliūčių investicijoms šiame regione yra aiškumo dėl nacionalinės valiutos kurso ir euro įvedimo stoka. Šiuo metu euro įvedimas naujose valstybėse narėse yra tarsi arklių lenktynės, kuriose kiekviena valstybstengiasi atsiplėšti nuo būrio ir pasiekti euro zoną.
Šiomis krizės aplinkybėmis kai kurios valstybės narės gali sau pakenkti. Pvz., staigiai sumažinus biudžeto išlaidas, nedarbas padidės labiau, negu gali atlaikyti jų ekonomika. Gali atsitikti ir taip, kad viena prie euro zonos prisijungusi valstybnarsugriaus kaimyninės šalies, nepriklausančios šiai zonai, ekonomiką, prisitraukdama investicijas sau ir padidindama nedarbo lygį kaimyninėje valstybėje. Europos Sąjunga yra formuojama remiantis solidarumo principu. 2004 m. ES padidinus savo narių skaičių, buvo parengta ir patvirtinta vieninga šių valstybių narių priėmimo į Europą strategija. Mano nuomone, Europos Komisija turėtų persvarstyti euro įvedimo procesą ir parengti aiškią jo įvedimo strategiją, kuri nepaveiktų, nors ir netiesiogiai, valstybių narių taip, kad šios pakenktų sau ar savo kaimynėms. Nebūtina keisti stabilumo kriterijaus, tačiau reikėtų parengti visam regionui bendrą planą ir grafiką, kad galėtume įsivesti bendrą visos Europos valiutą vadovaudamiesi nustatyta visiems aiškia tvarka. Tai ir būtų ta meškerė, kuri padėtų atsigauti šio regiono šalių ekonomikai, atverdama duris investicijoms ir naujų darbo vietų kūrimui.
Sergio Gaetano Cofferati
Pone pirmininke, ponios ir ponai, kaip jūs, pone Komisijos nary J. Almunia, teisingai nurodėte, šios rimtos finansų ir ekonomikos krizės padarinius pajuto viso pasaulio šalys, taigi ir Europos valstybės. ES labiausiai nukentėjo silpniausios šalys - tos, apie kurias kalbame šiuo metu.
Šios šalys įstojo į Europos Sąjungą visai neseniai ir dar nepriklauso euro zonai. Būtent todėl svarbu prisiminti jas bei nustatyti pačius efektyviausius veiksmus, kurie padėtų joms tapti visos Europos dalimi ir vėliau dalyvauti Europos gyvenime lygiomis teisėmis. Šiuo tikslu yra reikalingas įsikišimas, pradedant Europos centriniu banku, į pinigų politiką, nes jeigu mes nepadėsime padidinti šių šalių BVP ir neinvestuosime į jų gamybos sistemas, jos nesugebės ištaisyti disbalanso, kuris šiuo metu tempia jas žemyn, atitikti Mastrichto kriterijus ir prisijungti prie euro zonos. Kaip jūs jau minėjote, svarbu imtis ir kitų veiksmų, pvz., užtikrinti galimybę pasinaudoti Europos fondais ir EIB teikiama finansine parama.
Kita vertus, aš manau, kad mes neturėtume užmiršti, jog šias priemones būtina įgyvendinti atsižvelgiant į vienalaikius veiksmus kitų silpnų Europos šalių atžvilgiu. Kaip mums visiems, deja, yra žinoma, tai nėra vien šiandien aptariamų šalių klausimas, ir dėl visų šių priežasčių mes daugiau nebegalime atidėlioti Europos finansavimo sistemos, kuria būtų galima sutvirtinti investicijas kompleksine Europos vizija, sukūrimo. Kalbu apie euroobligacijomis finansuojamo fondo, kuris, mano manymu, yra vienintelis praktinis sprendimas, tinkamas valstybėms narėms ir Europos Sąjungai, įkūrimą.
Šiandien atėjo laikas parodyti politinę drąsą ir toliaregiškumą, kad galėtume įveikti krizę ir sukurti sąlygas konkurencingam Europos vystymuisi - vystymuisi, kuriuo būtų užtikrinta visų europiečių gerovė.
Guy Verhofstadt
Pone pirmininke, šiandien mes kartu su kitais nariais esame čia, nes paprašėme šios diskusijos dėl ekonomikos krizės metu iškilusios naujos geležinės uždangos, pone Komisijos nary. Ši pinigų geležinuždanga skiria tuos, kurie yra euro zonoje, nuo šiai zonai nepriklausančių.
Daugelis šiandienos problemų, su kuriomis susiduria dauguma Baltijos valstybių, pvz., jūsų minėtoji Lenkija, tačiau, žinoma, galėčiau paminėti ir Bulgariją, Rumuniją, Vengriją, kyla todėl, kad šios šalys nepriklauso euro zonai. Todėl jos turi ir toliau naudoti savo vietos valiutą, o tai šiuo metu turi žalingo, žlugdančio poveikio. Žinoma, galime kalbėti apie ekonomikos atsigavimą, tačiau tose šalyse šiuo metu nėra jokio ekonomikos atsigavimo. Kai kuriose jų nedarbas siekia 20 proc., o viešojo sektoriaus darbuotojų atlyginimai sumažinti daugiau kaip 20 proc. Jų ekonomikos augimo rodikliai iš tiesų labai neigiami.
Svarbu, kad mes kuo greičiau leistume joms prisijungti prie euro zonos. Tačiau šiuo metu jos kenčia nuo skausmingų šios padėties padarinių. Jokiu būdu nekalbama apie tai, kad reikėtų pakeisti Stabilumo ir augimo pakto sąlygas - niekas to neprašo. Jų nederėtų keisti, nes, kaip jūs teisingai nurodėte, euro zona suveikkaip gynybinis mechanizmas, saugantis nuo ekonomikos ir finansų krizės. Visgi privalome padėti toms šalims kitokiu būdu - ne keisdami Stabilumo ir augimo pakto sąlygas, bet kompensuodami jų patiriamą neigiamą poveikį, nes jos yra už sistemos ribų. Taip nepadarius, prireiks dar kelerių metų, kol jos įsilies į euro zoną.
Esame pateikę kelis pasiūlymus, parengėme iš šešių punktų susidedantį planą ir kreipėmės į Europos Komisiją prašydami į jį atsižvelgti. Todėl reikalingas Europos centrinio banko, Europos Komisijos ir Europos investicijų banko tarpusavio bendradarbiavimas. Kokias priemones būtina įgyvendinti esant šioms aplinkybėms? Visų pirma, Europos centrinis bankas turi užtikrinti vietos bankų likvidumą. Jis suteiklikvidumo garantijas bankams Vakarų Europoje; jis taip pat netiesiogiai skyrlėšų, pvz., Švedijos bankams, tačiau kai kurie vietos bankai iš Europos centrinio banko negavo nieko.
Šie šeši punktai apima ir kitus pasiūlymus. Pavyzdžiui, kodėl nepadidinus ES skiriamo finansavimo dalies ir nesumažinus valstybių indėlio į Socialinį, regioninį bei sanglaudos fondus ir pan.? Iš tiesų valstybės narės šiuo metu neturi biudžeto lėšų finansuoti tam tikrus projektus. Todėl galėtume, pvz., pakelti Europos skiriamo finansavimo ribą iki 75 proc., o valstybių narių, ypač Baltijos valstybių, indėlį sumažinti iki 25 proc.
Paminėjau tik dvi iš šešių mūsų siūlomų labai praktiškų idėjų, kuriomis remdamasis Europos centrinis bankas arba Komisija ar Europos investicijų bankas galėtų priimti atitinkamą sprendimą. Būtent šito reikia šioms šalims. Aš asmeniškai Tarptautinio valiutos fondo įsikišimo šiose šalyse ir joms diktuojamų sąlygų nelaikau jokia pažanga. Mano nuomone, ką daryti, turi nuspręsti Europa, o ne TVF.
Štai toks yra mūsų prašymas. Bet kokiu atveju aš esu buvęs šiose šalyse ir mane sukrėttai, jog žmonės jaučiasi apleisti Europos Sąjungos savo kasdienėje kovoje. Raginu kitą Europos Komisiją parengti patikimą planą Vidurio ir Rytų Europos valstybėms, o konkrečiau Baltijos šalims.
Tatjana Ždanoka
Verts/ALE frakcijos vardu. - Pone pirmininke, esu iš Latvijos, šalies, kuri ypač skaudžiai nukentėjo nuo finansų krizės. Dėl neatsakingos dešiniųjų vyriausybių politikos Latvijai grėsbankrotas, jeigu nebūtume gavę finansinės pagalbos iš užsienio. Šiandien kalbame apie kitokius finansinius ir ekonominius sprendimus, kurie galėtų pakeisti padėtį ir ją pagerinti. Žinoma, turime apsvarstyti visus sprendimus, taip pat ir neatidėliotiną euro įvedimą. Tačiau kol kas, deja, finansinir ekonominkrizės perspektyva tėra viena medalio pusė. Reikia aptarti dar ir socialinę perspektyvą.
Šiandien daugelis Latvijos gyventojų laiko ES institucijas kenkėjais - kenkėjais, kurie verčia mūsų vargšę Vžvyriausybę mažinti pensijas ir išmokas, kenkėjai, kurie kalti dėl socialinės atskirties ir skurdo. Yra daug politikų, daugiausia valdančiojoje koalicijoje, kurie naudojasi tokia samprata, kadangi, jei žmonės manys, jog dėl dabartinės socialinės krizės kalta mūsų vyriausybė, ši vyriausybper ateinančius rinkimus neišsilaikys.
Ar aš manau, jog Latvijai ir kitoms regiono šalims skubiai reikalinga ES pagalba? Taip. Bet tvirtai tikiu, kad mums reikia stipraus kontrolės mechanizmo ir labai griežtų sąlygų socialinės politikos srityje. ES pinigai pirmiausia turėtų būti skirti paprastiems žmonėms, o ne bankams ar valstybės biurokratams gelbėti. Todėl naudodamasi šia proga norėčiau paprašyti kolegų ir kitų narių pasirašyti trijų frakcijų inicijuotą rašytinį pareiškimą Nr. 0056/2009 dėl Europos Sąjungos pagalbos socialinio sąlygiškumo.
Roberts Zīle
Pone pirmininke, pone Komisijos nary, dėkoju jums, pone G. Verhofstadtai, už tai, kad iškėlėte šį klausimą. Tačiau jo svarstymas šio vakaro diskusijos metu gali supainioti Europos Sąjungos piliečius Vakarų Europoje. "Mums juk irgi tenka kentėti nuo finansų krizės, nes Rytų ir Vidurio Europa dėl savo netikusio valdymo sukėlšias problemas tiek sau pačiai, tiek ir mums." Toks požiūris dar labiau sumažina ir taip jau smukusį pasitikėjimą Europos Sąjungos sanglaudos politika. Tačiau Baltijos šalių pavyzdys rodo, kad esame toje pačioje valtyje. Skandinavijos bankų sektoriui siekiant rinkos dalies ir vaikantis didelio pelno, nacionalinės valiutos Baltijos šalyse faktiškai buvo išstumtos iš paskolų - ypač būsto paskolų - rinkos. Esant fiksuotajam nacionalinės valiutos kursui, civilinskolininkų atsakomybskolintojams buvo labai didelė: visa valiutos rizika, susijusi su pervertintu įkeistu turtu, atiteko skolininkams.
2008 m. pabaigoje vykusių įtemptų derybų tarp Latvijos Vyriausybės, Tarptautinio valiutos fondo, Europos Komisijos ir Švedijos Vyriausybės metu buvo nuspręsta išpirkti antrą pagal dydį komercinį banką vien už Latvijos mokesčių mokėtojų pinigus ir išlaikyti tvirtą nacionalinės valiutos kursą. Todėl mes, latviai, praradę savo daugelio metų pajamas, konkurencingumą ir galimai visuomenės kokybę išgelbėjome skandinavų ir kitų investuotojų bankų sektorių - bent jau Baltijos šalyse, kadangi bankų griūties atveju "domino efektas" išplistų toli už Latvijos sienų ir pasiektų, sakyčiau, netgi Skandinavijos pensijų fondus bei bankų akcininkus. Taip, Europos Komisija mums padėjo, o Tarptautinis valiutos fondas finansavo šį pasirinkimą, tačiau paskolos liūto dalis buvo skirta bankų sektoriui stabilizuoti.
Neleisdami nevykdyti įsipareigojimų ir išlaikydami tvirtą valiutos kursą, devalvavome savo ekonomiką 20 proc. BVP, tačiau realiai mes padėjome savo kaimynams estams - kurie, aišku, buvo pranašesni tuo, jog daugelį metų atsakingai kontroliavo biudžeto balansą - įsivesti eurą jau 2011 m. Dar keisčiau yra tai, kad Europos pinigų sąjungai toks pavyzdys kaip Estija yra netgi gyvybiškai reikalingas. Tam tikra prasme tai parodo, jog euro įvedimui taikomi Mastrichto kriterijai galioja netgi krizės metu. Nėra taip, kad mes nesidžiaugtume dėl estų, tačiau mūsų auka išperkant banką buvo tam tikra solidarumo priemonė, kurią pritaikius mūsų nelaimnebuvo perkelta nei mūsų kaimynams, nei karingiems investuotojams. Mes viso labo norėjome, kad ir Europos finansų politikos sprendimus priimantys asmenys pademonstruotų tam tikrą solidarumą, be kita ko, ir sprendžiant barjero naujoms euro zonos valstybėms klausimą.
Latvijos politikams teko priimti itin griežtus sprendimus, kokių daugumai gerbiamų kolegų iš senųjų Europos valstybių neteks patirti net ir jų baisiausiuose košmaruose. Tačiau nuimti privačių paskolų valiutos rizikos naštą nuo mūsų piliečių pečių yra ne mūsų jėgoms ir mes nenorime elgtis tarsi chuliganai, vienašališkai įsivesdami eurą arba leisdami eurui cirkuliuoti kartu su mūsų nacionaline valiuta. Visgi mūsų demografiškai senėjančios visuomenės tikslas negali būti praleisti daugybę metų keičiant kas antrą uždirbtą latą į eurą, kad galėtume išsimokėti bankams, ir vakarais meldžiantis, kad išliktų tvirtas lato kursas euro atžvilgiu.
Alfreds Rubiks
Dėkoju, pone pirmininke. Mano nuomone, esama daug gražbylystės socialinės politikos modernizavimo bei pagalbos Vidurio ir Rytų Europos šalims klausimais, tačiau mažai konkrečių veiksmų. Naujoji socialinpolitika dar nėra iki galo integruota į Europos Sąjungos makroekonomiką. Biudžetas yra per mažas ir atsilieka nuo Europos Sąjungos plėtros. Siekdama išplėsti savo įtakos zoną, Europos Sąjunga neretai padeda už ES ribų esančioms šalims labiau nei naujosioms ES valstybėms narėms. Todėl neatsitiktinai, pvz., dauguma Latvijos gyventojų gyvena blogiau negu iki šalies narystės ES. Daugiau kaip 90 proc. pensininkų pajamos yra žemiau gyvenimo lygio.
Nedarbas Latvijoje jau pasiek20 proc. ribą, bendras vidaus produktas nukrito 19 proc., valstybės skola viršija metinį biudžetą, o pensijos sumažėjo 10 proc. Žmonės protestuoja, išvyksta iš Latvijos, skelbia neterminuotus bado streikus ar siūlosi parduoti savo kūno organus, kad gautų pinigų savo šeimoms išlaikyti. Didėja ir savižudybių skaičius. Būtina keisti Europos Sąjungos neoliberalią socialinės apsaugos politiką. Krizę sukėlkapitalizmas, tačiau už jos padarinius moka darbininkai ir pensininkai. Didžiųjų kapitalistinių tarptautinių įmonių ir bankų indėlis sprendžiant krizės sukeltas problemas yra mažas. Europos Sąjunga leidžia gelbėti aukštuomenę ir bankus valstybės mokesčių pajamomis, t. y. žmonių pinigais.
Rytų Europos šalys nori, kad subsidijos žemės ūkiui būtų skirstomos vienodai, kadangi šiuo metu daugiausia subsidijų skiriama senosioms valstybėms narėms, o tai, be kita ko, iškreipia laisvąją darbo rinką. Būtina nutraukti tokią praktiką, kai skaičiuojant ir mokant tiesiogines išmokas taikomi nelygiaverčiai principai ir kai šios išmokos yra atsietos nuo konkrečių produktų gamybos. Europos Komisija ir Parlamentas privalo demokratiškai priimti reglamentus, skirtus apginti ne tik didžiuosius gamintojus ir bankininkus, bet ir tuos, kurie skursta turtingoje, demokratinėje Europos Sąjungoje.
Jaroslav Paška
Ekonomikos ir finansų krizgerokai skaudžiau paveikpereinamosios ekonomikos šalis Vidurio ir Rytų Europoje nei stabilia demokratija pasižyminčias Vakarų Europos valstybes. Todėl teisinga ieškoti būdų, kaip atsverti šį nepalankų ekonomikos vystymosi posūkį. Visgi neturėtume užmiršti, kad stebuklų būna tik pasakose. Todėl svarbiausias ir esminis reikalavimas, siekiant pokyčių į gerąją pusę, yra atsakinga vyriausybės finansų ir ekonomikos politika bei šiuolaikiniai dešiniosios pakraipos veikiantys teisėkūros organai kiekvienoje krizės paveiktoje valstybėje. Tik tokiu atveju, taikant tikslines gamybines priemones, bus įmanoma įdėti tam tikrą indėlį laipsniškai remiant ekonomikos augimą.
Norint, kad tokia parama būtų veiksminga, negalima išleisti jos finansinių išteklių nei socialinėms išmokoms ar vartojimui, nei dirbtinai kuriamoms beprasmėms darbo vietoms. Pavyzdžiui, vyriausybneturėtų turėti galimybės panaudoti tokią paramą senos šiluminės elektrinės, iš kurios išmetama daugiau teršalų, negu pagaminama elektros energijos, veiklai atnaujinti vien todėl, kad joje tariamai būtų sukurtos kelios naujos darbo vietos.
Jeigu iš tiesų norime padėti krizės paveiktoms šalims, turime remti tik tuos finansinius projektus, kuriais diegiamos didelės naujovės ir sistemingai saugoma gamta. Pasirūpinkime, kad į šias paramos programas investuotos lėšos padėtų pertvarkyti įmones ir turėtų ilgalaikį poveikį krizės paveiktoms šalims, o kartu ir visai Europai.
Zoltán Balczó
(HU) Visų pirma, turėtume rasti sprendimą, kaip užkirsti kelią panašioms krizėms ateityje. Pasaulio finansų sistemos sukelta sumaištis ritasi per visą pasaulį, tiesiogiai paveikdama realiąją šalių ekonomiką, nes bendrovės negali gauti kreditų, o juk šie yra ekonomikos gyvybinės jėgos šaltinis. Pamoka akivaizdi: privalome atsikratyti tikėjimo rinkos savireguliacija ir pranašumu bei pripažinti ir įgyvendinti valstybės reguliuojamąjį vaidmenį.
Nors kalbame apie ekonomikos atgaivinimą, tačiau akivaizdu, kad galutinis tikslas yra apsaugoti darbo vietas. Tai reiškia, kad ir Europoje pirmenybteikiama mažosioms bei vidutinėms įmonėms, kadangi būtent jos sukuria daugiausia darbo vietų. Esminis klausimas yra kreditų gavimo sąlygos. Kaip minėjo ir J. Almunia, bankai, aišku, veikapgalvotai. Tas pats pasakytina ir, pvz., apie Vengriją, kur visi komerciniai bankai yra užsienio kapitalo bankų padaliniai. Todėl, būdami atsargūs, jie stengėsi neišduoti kreditų, o tai paralyžiavo nacionalinę ekonomiką.
Akivaizdu, jog reikalingos ir tiesioginės investicijos, kurias ES taip pat leidžia, tačiau šių investicijų nederėtų skirti tokioms vyriausybėms, kaip, pvz., dabartinVengrijos Vyriausybė, kuri pirmiausia remia tarptautinių firmų, o ne mažųjų ir vidutinių įmonių kūrimąsi. Šiandien svarstėme Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai skiriamų lėšų klausimą, susijusį su Europos Komisijos 2009 m. Finansų teisės akto projekto pataisomis. Į šį projektą Komisija įtrauksvarbią, drastišką priemonę sustabdyti šiuos asignavimus, nors jie skirti būtent paramai kaimo gyventojams.
Kodėl išskiriame šį regioną? Todėl, kad jis tapo labiau pažeidžiamas nei vakarinEuropos dalis. Reikia mintimis grįžti į XX a. paskutinį dešimtmetį, kai tapo aišku, jog mūsų viltis - kad ekonomika Vengrijoje taip pat taptų nepriklausoma esant šiai demokratijai - buvo bevertė. Šiam regionui teko vilkti vis didėjančią paveldėtų skolų išmokėjimo dalimis naštą ir naudoti savo pigius gamtinius ir žmogiškuosius išteklius, o iš šito Vakarų valstybės turėjo didžiulių finansinių pajamų. Būtent todėl, turėdamas atitinkamą pateisinimą, šiandien esu priverstas teigti, kad šis regionas turėtų gauti daugiau paramos, nes tai yra dalinės kompensacijos klausimas.
Enikő Győri
(HU) Ponios ir ponai, per krizę pamatėme, kad euro zonai nepriklausančios Vidurio ir Rytų Europos šalys yra gerokai labiau pažeidžiamos nei bendrą valiutą naudojančios valstybės. Dėl priklausomybės nuo stipraus eksporto ir užsienio kapitalo bei didelio gyventojų įsiskolinimo užsienio valiuta atsigavimo tempai taip pat lėtesni nei saugiai euro zonai priklausančiose šalyse. Jeigu valstybių narių solidarumas tebus skambi frazšūkiuose, o ne praktiškai įgyvendinamas principas, Europos Sąjungos vidaus sanglauda susilpnės, neigiamai paveikdama visos ES veikimą.
Visgi šiam solidarumui pasiekti nereikalingos jokios naujos ES priemonės, ypač labdara. Reikia išmintingai išnaudoti esamas galimybes ir išteklius. Šiuo atžvilgiu pagalbos ranką galėtų ištiesti Europos centrinis bankas, nuolat palaikydamas regiono bankų likvidumą. Padėti galėtų ir Europos investicijų bankas, suteikdamas tikslinius kreditus mažosioms ir vidutinėms įmonėms regione, o ES institucijos padėtų, jeigu pakoreguotų Sanglaudos ir struktūrinių fondų lėšų naudojimo taisykles atsižvelgdamos į nepaprastąją padėtį. Ypač norėčiau atkreipti jūsų dėmesį į tai, kad daugelis žmonių linkę traktuoti Vidurio ir Rytų Europos šalis kaip nedalomą vienetą, nors iš tiesų jos labai skirtingos, skiriasi ir krizės įveikos strategijos.
Pavyzdžiui, po beveik aštuonerių nekompetentingo socialistų administravimo metų Vengrija išnaudojo visus savo rezervus. Šiuo metu ji priversta vykdyti ribojimo politiką, kuri labai skiriasi nuo kitų Europos šalių įgyvendinamų praktinių veiksmų krizei suvaldyti, grindžiamų ekonomikos gaivinimu. Tuo metu, kai Vakarų Europos valstybių vyriausybės jau ketina rengti krizės įveikos strategijas, kai kurios labiausiai krizės paveiktos Vidurio ir Rytų Europos šalys 2010 m. tebeišgyvena gilų nuosmukį. Todėl, kalbant apie krizės įveikos strategijas, būtina šalis nors šiek tiek diferencijuoti.
ES vadovai neturėtų rengti standartinių taisyklių, kurios tik pasunkintų tolesnę kai kurių šalių ir jų gyventojų padėtį. Kuriant naujas finansų sistemos reglamentavimo taisykles, būtina užtikrinti, kad dėl sugriežtintų kapitalo reikalavimų nesusidarytų nelygią bankų konkurenciją lemiančių aplinkybių. Problemų nepatyrę bankai Vidurio ir Rytų Europoje iš niekur negavo jokių kapitalo injekcijų. Tai reiškia, kad jiems būtų sunkiau laikytis griežtesnių kapitalui keliamų reikalavimų nei atitinkamiems išgelbėtiems bankams Vakarų Europoje. Tai dar labiau sumažintų jų ir taip nedidelį norą teikti kreditus, o galiausiai nuo tokios padėties nukentėtų mažosios ir vidutinės įmonės. Privalome bet kokia kaina išvengti tokio scenarijaus.
Ivari Padar
(ET) Pone pirmininke, visų pirma, norėčiau nuoširdžiai pasveikinti J. Almunią už jo ligšiolinį itin veiksmingą darbą. Visos Europos Sąjungos valstybės narės susiduria su daug bendrų problemų ir kartu kiekviena šalis turi savo ekonomikos politiką bei patiria specifinių problemų, todėl mes visi privalome būti savikritiški. Neteisinga teigti, kad ypač skaudų krizės poveikį patyrtik naujosios Europos Sąjungos valstybės narės. Pažvelkite į šalis, kuriose bankams reikėjo ekonominės pagalbos - daugiausia tai senosios, o ne naujosios valstybės narės. Panašiai ir fiskalinės problemos yra didesnės euro zonoje, o ne už jos ribų.
Kartu akivaizdu, kad bankų veikla užsienyje nesukėlpapildomos rizikos. Priešingai, tie bankai, kurie veikįvairiose šalyse, buvo patys saugiausi ir sugebėjo stabilizuoti padėtį daugelyje šalių partnerių. Problemų turėjo tik tie bankai, kurie tiesiog priėmblogus komercinius sprendimus, pvz., Škotijos karališkasis bankas.
Kristiina Ojuland
Pone pirmininke, kaip ir ankstesnis kalbėtojas, norėčiau irgi padėkoti Komisijos nariui J. Almuniai. Jis aiškiai mato skirtumus tarp atskirų Vidurio ir Rytų Europos šalių bei dabartinę jų ekonominę ir finansinę padėtį.
Komisijos narys paminėjo Estiją, iš kurios esu ir aš. Mums nebuvo lengva išlaikyti savo siekį prisijungti prie euro zonos, tačiau yra vienas mums ir kai kurioms kitoms šalims bendras dalykas: atsakomybuž save. Kol kas per mūsų diskusiją šioje asamblėjoje dar negirdėjau žodžio "atsakomybuž save" - kalbama vien apie solidarumą. Kaip galime tikėtis solidarumo, kai lenktynių priešakyje matome tokius didelius konkurentus kaip Kinija ir Indija? Manau, kad Europos Sąjungoje turėtume būti daug pragmatiškesni ir apgalvoti, už ką turėtų būti atsakingos mūsų nacionalinės vyriausybės.
Šiais laikais sunku mažinti išlaidas. Estijoje buvo itin sunku sumažinti šalies vyriausybės išlaidas, tačiau būtent taip elgėmės metai iš metų. Gerais klestėjimo metais mums pavyko sukaupti rezervų, ir už tai nėra atsakingas niekas kitas - tik valstybių narių vyriausybės.
Ryszard Czarnecki
(PL) Pone pirmininke, aš atstovauju Lenkijai - šaliai, kuriai galbūt ir nereikia nerimauti dėl krizės taip, kaip, pvz., Vengrijai ar Latvijai, tačiau mano šalyje, nepaisant vyriausybės propagandos, nedarbo lygis irgi didėja, o šiandien Varšuvoje vykusioje demonstracijoje dalyvavo laivų statyklos darbininkai, kurie ką tik gavo paskutinę išeitinės kompensacijos dalį.
Remiantis Lenkijos nacionalinio banko atlikta analize, nuosmukis devyniose Vidurio ir Rytų Europos šalyse buvo akivaizdžiai gilesnis negu Vakarų Europoje. Dar blogiau - skirtumai tarp atskirų regiono šalių yra didesni nei senosiose ES valstybėse. Taip atsitiko iš dalies ne tik dėl stabilesnės senųjų 15 valstybių narių ekonomikos, bet ir - būkime atviri - dėl jų didesnių galimybių pasinaudoti tam tikromis finansinėmis priemonėmis ar pakreipti jas sau naudinga linkme, kurias teoriškai Europos Sąjunga yra uždraudusi.
Europos Komisija ir N. Kroes užsimerkė, kai Berlynas suteikpagalbą vokiečių laivų statykloms, tačiau už tokį patį veiksmą pasmerkLenkiją ir liepgrąžinti lenkų laivų statykloms ES suteiktą paramą. Praktiškai tai reiškia, kad kai kurie yra lygesni už kitus ir kad taikomi dvigubi standartai. Prancūzijos automobilių pramonei gali būti skiriama daugiau valstybės paramos negu automobilių pramonei naujosiose ES valstybėse narėse. Dėl to tik padidėja disproporcijos.
Komisijos narys kalbėjo apie naudingą euro vaidmenį - tačiau tikriausiai juokais. Lenkija neturi euro, bet krizmus paveikmažiau negu Slovakiją, kuri yra įsivedusi eurą ir kurioje krizės padariniai yra skaudesni nei Lenkijoje. Aš apeliuoju į solidarumą, apie kurį kalbėjo Europos liaudies partijos (krikščionių demokratų) frakcijos atstovas, tačiau man susidarįspūdis, jog šiuo klausimu jis yra veidmainys. Šiame kontekste veidmainystnėra duokldorybei.
Joe Higgins
Pone pirmininke, tikiuosi, kad Komisijos narys J. Almunia ir, žinoma, G. Verhofstadt paaiškins mums nelaimės, ištikusios daugumos Vidurio ir Rytų Europos šalių ekonomiką, priežastis ir pateiks atitinkamą analizę. Prieš dvidešimt metų šiose šalyse vyko didvyriškas darbo žmonių judėjimas, nuvertęs stalinizmo monolitą. Deja, užuot pakreipus vystymąsi demokratinio socializmo link, pasukta kapitalizmo atkūrimo keliu. Tačiau būtent taip liepvisi privilegijuoti kapitalistams atstovaujantys Europos politiniai sluoksniai: visi - ES, didžioji verslo žiniasklaida - žadėjo, kad kapitalizmas atvers naują šviesią erą Vidurio ir Rytų Europos tautoms.
Rinka turėjo būti dievas, konkurencija - karalius. Ir štai turime neoliberalios programos, kuria taip žavisi Europos Komisijos narys, primestą padėtį: valstybinnuosavybmasiškai privatizuota - tiksliau, pagrobta, o šių šalių ekonomika palikta tarptautinių finansų rinkų ryklių malonei. Mes netgi įsteigėme atskirą banką šiam procesui prižiūrėti, ir tai virto visiška katastrofa. Staigiai smuko Baltijos šalių ekonomika: Latvijoje nuosmukis trečią ketvirtį sudar18 proc., nedarbas siek20 proc.
Ką siūlo ES Komisija ir G. Verhofstadt? Tarptautinio valiutos fondo ir Vakarų Europos bankų receptą: mažinti ir naikinti darbo žmonių gyvenimo standartus; mažinti ir naikinti viešąsias paslaugas. Latvijoje jau baiminamasi, kad iki šių metų pabaigos bus uždaryta pusvisų ligoninių.
ES privilegijuotų sluoksnių politika reiškia košmarą - barbariškų sąlygų grėsmę paprastiems šių šalių žmonėms. Todėl siūlyčiau Vidurio ir Rytų Europos žmonėms atmesti šį pražūtingą ES privilegijuotų sluoksnių receptą, nacionalizuoti bankus, įvesti demokratinę bankų kontrolę, kad jie investuotų žmonių ir darbo vietų labui, ir nacionalizuoti arba iš naujo nacionalizuoti svarbiausius ekonomikos sektorius (tik šįkart juos turėtų kontroliuoti darbo žmonės), kad ekonomika būtų planuojama žmonėms ir kad nereikėtų priklausyti nuo Europos korporacijų ir finansų sistemos ryklių, nes būtent dėl šio recepto aptariamo regiono žmones ir prislėgši baisi nelaimė. Galite juoktis, pone Komisijos nary, tačiau aš laukiu jūsų atsakymo.
Nikolaos Salavrakos
(EL) Pone pirmininke, dėkoju jums už suteiktą žodį, taip pat dėkoju ir Komisijos nariui J. Almuniai už itin išsamią Parlamentui pateiktą ataskaitą. Mane ypač pradžiugino tai, kad Komisija sutiko sušvelninti Stabilumo paktą pripažindama, žinoma, jog esant rimtai ekonomikos krizei, kurią išgyvename šiuo metu, labai sunku vykdyti griežtus Mastrichto kriterijus, tokius kaip 3 proc. BVP reikalavimas.
Visų pirma, norėčiau pabrėžti, kad pastarosiomis dienomis ir savaitėmis mano šalį, Graikiją, dėl mūsų kreditingumo purto tam tikra kredito reitingų agentūra, konsultavimo paslaugų bendrovė. Kyla klausimas, ar nereikėtų rimtai apsvarstyti klausimo sukurti ES agentūrą šio pobūdžio užduotims atlikti, kad tokių darbų negalėtų imtis bet kas ir kad tai niekaip nesisietų su paslėptais komerciniais ar kitais konkurenciniais motyvais.
Norėčiau išreikšti nepasitenkinimą, kad Europos Sąjunga teikia daugiau pagalbos trečiosioms šalims nei savo nariams. Taip pat norėčiau paraginti parodyti Graikijai solidarumą, kurio taip reikia mano šaliai, kad ji galėtų išspręsti savo problemas.
Iliana Ivanova
(BG) Dėkoju, pone pirmininke. Ponios ir ponai, skirtingai nei ankstesnysis kalbėtojas, manau, kad protinga krizės Vidurio ir Rytų Europos šalyse įveikos strategija turi būti grindžiama socialine rinkos ekonomika. Būtent todėl tvari socialinpolitika, kurios nusipelnmūsų visuomenė, įmanoma tik esant stipriai ekonomikai, kurioje gerbiama privačios nuosavybės laisvė, įstatymo viršenybir asmeninatsakomybė.
Tvirtai tikiu, kad mūsų pastangos ir atsakomybturi būti grindžiamos tam tikrais esminiais principais. Visų pirma, būtini stabilūs valstybės finansai. Nerimą kelia tai, kad vis daugiau valstybių narių turi dideles valstybės skolas. Turime būti labai budrūs ir drausmingi. Privalome ne tik siekti, kad biudžeto deficitas neviršytų 3 proc. BVP, bet ir dėti visas pastangas biudžetams subalansuoti.
Vykdydamos Stabilumo ir augimo paktą, Europos Komisija ir Taryba privalo atidžiai stebėti valstybių narių makroekonomikos disbalanso atvejus.
Antra, privalome remti mažąsias ir vidutines įmones, kadangi jos ne tik sukuria 65 proc. darbo vietų visoje Europoje, bet ir yra labai lanksčios bei turi dinaminio augimo potencialą - ypač krizės metu.
Trečia, svarbu remti darbo neturinčias ir pažeidžiamiausias visuomenes grupes ir pakankamai investuoti į švietimą, kvalifikacijos įgijimą ir tyrimus. Paskutinis ir svarbiausias uždavinys naujųjų valstybių narių atžvilgiu yra euro zonos plėtra.
Norėčiau paprašyti jūsų pagalbos ir padėkoti kolegoms nariams bei paraginti Europos Komisiją ir valstybes nares peržiūrėti savo poziciją dėl zonos plėtros. Mums reikia jūsų supratimo ir solidarumo - ypač tokioms šalims kaip mano gimtoji Bulgarija, kuri įdėjo milžiniškų pastangų, kad atitiktų Mastrichto kriterijus, ir turi vieną mažiausių biudžeto deficitą Europos Sąjungoje bei vykdo itin disciplinuotą fiskalinę politiką.
Kolegos nariai, tikiu, kad mums visiems svarbu tęsti savo bendras ir koordinuotas pastangas, kad atgaivintume savo ekonomiką ir pakiltume po krizės stipresni, nei buvome iki jos.
Edit Herczog
(HU) Pone pirmininke, ponios ir ponai, norėčiau pradėti savo vienos minutės kalbą padėkodama kolegoms nariams iš kitų euro zonos šalių už suteiktą svarbą mūsų diskusijai. Dalyvaudami šioje diskusijoje, jūs jau išreiškėte tam tikrą savo solidarumą.
Nepamirštant pačių valstybių narių atsakomybės, kurią minėjo mano kolegė, mums atrodo, kad naujosioms valstybėms narėms iškilę bendrieji sunkumai turi objektyvių priežasčių. Vienas šių sunkumų yra priverstindvidešimt vienerius metus trunkančio proceso tvarka. Dėl to kilo rimtų ekonomikos problemų šiose šalyse, be to, tikėtasi tikro socialinio jų gyventojų solidarumo. Kita sunkumas yra euro zonos suteikiamo apsaugos mechanizmo stoka šiose šalyse, o tai reiškia, kad smogus krizei jos buvo mažiau apsaugotos. Galiausiai galima paminėti ir MVĮ bei jose dirbančių žmonių santykį šiose šalyse, palyginti su atitinkamais Europos Sąjungos duomenimis.
Apskritai aš tvirtai tikiu, kad norėdami atgaivinti Europos Sąjungos bei Vidurio ir Rytų Europos šalių ekonomiką, privalome suvienyti jėgas ir spręsti trejopą uždavinį, susidedantį iš užimtumo, finansų balanso ir ekonomikos augimo klausimų. Manau, kad kai kurie iš šių elementų buvo būdingi mažosioms ir vidutinėms įmonėms. Bet kokiu atveju turime kažkaip įveikti mažųjų ir vidutinių įmonių sektoriaus finansinius sunkumus. Tam būtinai reikės Europos centrinio banko pagalbos. Kuo mažesnįmonė, tuo sunkiau ją pasiekia ES.
(Pirmininkas nutraukkalbėtoją)
Vilja Savisaar
(ET) Pone pirmininke, visų pirma, norėčiau atkreipti jūsų dėmesį į tris Baltijos valstybes, kurių padėtis tikriausiai yra rimčiausia visame šiame regione. Štai keli pavyzdžiai. Estijoje gamybos apimtys sumažėjo daugiau kaip 15 proc., o Europos Sąjungos vidurkis yra -4,1 proc. Jokioje kitoje šalyje, išskyrus Baltijos valstybes, gamybos apimtys nenukrito daugiau kaip 10 proc. Šiandien nedarbas visose trijose Baltijos valstybėse viršija 15 proc.
Labai tikiuosi, kad Europos liberalų ir demokratų aljanso priimti sprendimai, kuriais siekiama atgaivinti ekonomiką ir pagerinti finansinę padėtį, sulauks labai konkretaus Komisijos dėmesio ir atsako. Praeitais metais Estijai teko triskart sumažinti biudžetą ir smarkiai apriboti valstybės sektoriaus išlaidas. Mažinant dar daugiau, pablogėtų jau ir taip sudėtinga socialinpadėtis. Labai tikiuosi, kad 2011 m. Estija prisijungs prie euro zonos ir taip įstengs išjudinti ekonomikos augimą bei išspręsti ekonomikos problemas.
Paul Rübig
(DE) Pone pirmininke, ponios ir ponai, šiuo metu esame finansų ir ekonomikos krizės įkarštyje. Mano nuomone, svarbiausias veiksnys krizėje ne tik bankams ir verslui, bet ir ypač darbuotojams, yra likvidumas. Žinoma, viena būtinų likvidumo sąlygų yra kreditingumas, todėl diskusijos apie bendrovių, bankų ir darbuotojų kreditingumą itin svarbios.
Suprantama, kreditingumas grindžiamas įplaukomis, t. y. tiek darbuotojo, tiek bendrovės ar banko pajamomis. Jeigu nieko neuždirbate, kaip skolininkas nesate patikimas ir nesate likvidus. Būtent čia ir prasideda neigiama spiralė.
Dėl šios priežasties labai svarbu užtikrinti, kad ateityje prekybai prekėmis nebūtų taikomi jokie papildomi mokesčiai. Geriau turėtume apsvarstyti, kaip įvesti finansinio sandorio mokestį, taikytiną grynai finansiniams sandoriams, sudaromiems ne dėl paslaugos ar prekės. Šis mokestis galėtų būtų naudojamas bankams ir nacionaliniams biudžetams refinansuoti ir tapti naujų darbo vietų kūrimo pagrindu.
Iš tiesų nedarbas visiškai nepriimtinas. Galiausiai tai yra pagrindinis veiksnys, dėl kurio ir kilo finansų ir ekonomikos krizė.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Remiantis Lisabonos sutartimi, Europos Sąjungos ekonomika yra socialinės rinkos ekonomika. Mūsų pagrindinis uždavinys turi būti kurti naujas darbo vietas, mažinti nedarbą ir įveikti krizę. Pietryčių Europos valstybių narių biudžeto deficitai milžiniški. Jos privalo skatinti kurti naujas darbo vietas, išlaikydamos ilgalaikę tvarią fiskalinę politiką. Svarbiausi šių valstybių narių prioritetai yra švietimas, sveikatos apsauga, žemės ūkis ir transporto bei energetikos infrastruktūros plėtra. Svarbu, kad žemės ūkio subsidijų lygis šiose valstybėse narėse atitiktų lygį senosiose valstybėse narėse. Penkerius metus mokėjimų balansui teikiamą ES paramą galima gauti tik tuo atveju, jeigu valstybnargavėja įsipareigoja pertvarkyti savo mokesčių sistemą arba imasi priemonių savo administraciniams gebėjimams padidinti, kad galėtų kuo geriau panaudoti Europos lėšas. Be to, šioms valstybėms narėms reikia paramos modernizuojant jų smarkiai aplinką teršiančius pramonės sektorius, kad sumažėtų į aplinką išmetamų teršalų kiekiai, tačiau būtina išsaugoti darbo vietas ir užtikrinti ekonomikos augimą. Baigdama norėčiau pasakyti, jog manau, kad teikiant pagalbą šioms valstybėms narėms būtina užtikrinti, jog 2014-2020 m. laikotarpiu sanglaudos parama ir toliau būtų teikiama ekonomiškai mažiau išsivysčiusiems regionams.
Diogo Feio
(PT) Pone pirmininke, savo kalbą norėčiau pradėti pasveikindamas tuos, kurie inicijavo šią diskusiją, kadangi labai svarbu aptarti ekonomiškai silpnesnių šalių ir euro zonai nepriklausančių šalių padėtį. Tai ypač aktualu dabar, kai svarstome krizės įveikos strategijas, nes reikės atminti skirtingą šalių padėtį. Daugelio Rytų ir Europos šalių ekonomika atsidūrsudėtingoje padėtyje, tačiau reikalai prastėja ir daugelyje Vakarų šalių, kurios priklauso euro zonai, kaip antai mano šalis Portugalija. Rengiant strategiją, būtina atsižvelgti į skirtingas kiekvienos šalies aplinkybes.
Galimi keli skirtingi keliai. Itin svarbu suformuoti tinkamą pinigų ir biudžeto politiką, kuri, jeigu įmanoma, turi būti kuo labiau grindžiama politiniais kriterijais, atsižvelgiant į bendrovių ir mažųjų bei vidutinių įmonių likvidumo poreikį ir nesudarant ar neįtvirtinant kliūčių, kurias labai sunku įveikti euro zonai nepriklausančioms šalims, ir priverčiant šalių vyriausybes įvykdyti reikalingas vidutinės trukmės ir ilgalaikes reformas. Apibendrinant, nuo žodžių turime pereiti prie darbų. Sanglauda privalo būti veiksminga.
Elena Băsescu
(RO) Sėkmingai įgyvendinant Europos ekonomikos gaivinimo planą, kitąmet, 2010 m., padėtis Europos Sąjungose valstybėse narėse šiek tiek pagerės.
Ekonomikos krizskirtingai paveikVidurio ir Rytų Europos šalis. Pavyzdžiui, Lenkijos ekonomika truputį augo, o Rumunija ir Vengrija skaudžiai nukentėjo nuo krizės.
Šiemet Rumuniją ištiko beprecedentekonomikos krizė, kurią dar labiau apsunkino socialistų, nusprendusių palikti vyriausybę rinkimų tikslais ryšium su artėjančiais prezidento rinkimais, sukeltas politinis nestabilumas. Prezidento rinkimai turėjo įvykti tik po dviejų mėnesių. Socialistams palikus Vyriausybę ir pateikus pasiūlymą pareikšti nepasitikėjimą Parlamentu, du mėnesius Rumuniją valdapribotas galias turinti laikinoji Vyriausybė, kuri nesugebėjo galutinai suformuoti ir patvirtinti biudžetą.
Dėl šios priežasties Tarptautinis valiutos fondas atidėjo trečiosios paskolos dalies, siekiančios 1,5 mlrd. EUR, išmokėjimą. Visgi sulaukėme pagalbos iš Šveicarijos Vyriausybės, kuri skyrmums negrąžintiną beveik 120 mln. paskolą. Mano šalyje užregistruotas 8 proc. neigiamas ekonomikos augimas, o nedarbo lygis dviem procentiniais punktais didesnis už Europos Sąjungos vidurkį. Ateityje Europos Sąjunga reikalaus, kad vyriausybės neremtų savo šalių ekonomikos. Tačiau Rumunijoje tai nebus įmanoma iki 2010 m., kadangi mes negalime taip elgtis pagal su TVF pasirašytą sutartį.
Petru Constantin Luhan
(RO) Teisingai byloja patarlė, kad jei grįždamas iš žvejybos ką nors sutinki, geriau išmokyk jį žvejoti užuot davęs žuvies. Taigi turime žinoti, kad reikia išmokyti žvejoti. Šiuo atveju turiu omenyje neseniai į ES įstojusias valstybes, kurioms dar reikia mokytis. Tačiau jos negali mokytis negaudamos pagalbos. Tam mes turime skirti joms finansinių išteklių. Aš asmeniškai manau, kad iš esmės ekonomika klesti dėl vidutinio dydžio įmonių. Todėl ekonominės, socialinės ir teritorinės sanglaudos politikos tikslas turi būti paskirstyti Europos sanglaudos fondo lėšas būtent tokiai ekonomikai vystyti. Norėčiau pridėti, kad pastaruoju metu nustatant Europos Sąjungos prioritetus ES ekonominės, socialinės ir teritorinės sanglaudos politika buvo primiršta.
(Pirmininkas nutraukkalbėtoją)
Victor Boştinaru
(RO) Klausydamas E. Băsescu, negaliu nesušukti: "O, les pauvres! Koks šventas naivumas Europos Parlamente."
Grįžtant prie rimtesnių klausimų, Vidurio Europos šalių ekonomika susitraukitin smarkiai. Didėja šių šalių ir turtingų Vakarų Europos valstybių skirtumai. Bet to, šių šalių galimybės kelti ekonomines ir finansines iniciatyvas tebėra tokios menkos, kad faktiškai nepastebimos. Norėčiau atkreipti Komisijos dėmesį į tai, kad dėl socialinių sąnaudų, gerokai išaugusio nedarbo ir drastiškai apkarpytų biudžetų sumažėjo ir šių šalių galimybės skirti savo indėlį įgyvendinant projektus, kurie finansuojami bendromis ES ir nacionalinio biudžeto lėšomis. Dėl šių veiksnių Vidurio Europos šalys gali būti pasmerktos...
(Pirmininkas nutraukkalbėtoją)
Lajos Bokros
(ES) Nevargindamas vertėjų, norėčiau J. Almuniai pateikti kelis labai paprastus klausimus jo gimtąja kalba. Ką manote apie galimybę pataisyti Mastrichto sutarties kriterijus, galbūt įtraukiant naujų kriterijų, taikytinų mokėjimų balansui, didžiausiam leistinam einamosios sąskaitos deficitui ir užsienio skolai?
Ką manote apie valiutos kurso politiką? Ar esant nuosmukiui geriau taikyti fiksuotąjį ar lankstųjį valiutos kursą?
Be to, ar euro įvedimas šalyse, kurios nėra Europos Sąjungos narės, suteikia joms pranašumą ar kaip tik sumenkina jų poziciją derantis dėl euro zonos įsipareigojimų ateityje?
Csaba Sógor
(HU) Pone pirmininke, gripas pakerta tuos, kurie silpni. Todėl Vidurio ir Rytų Europos šalis reikia ne tik "paskiepyti", bet ir kuo nors sutvirtinti. Suprantate, ką turiu omenyje. Reikėtų paremti ne tik ekonomikos, bet ir santvarkos pokyčius, nors pagalba ūkiui irgi reikalinga. Reikalas tas, kad daugelyje Vidurio ir Rytų Europos šalių ekonomiką, žiniasklaidą ir politiką tebekontroliuoja tie, kurie sistemingai griovšį regioną per pastaruosius 40 metų.
Todėl turėtume paremti vadinamąsias Europos vertybes, kad neatsitiktų taip, jog vienos šalys svarstys kalbos įstatymo klausimą daugiakalbėje Europoje, o kitos stengsis į sutarties išnašą įtraukti kolektyvinę kaltę, o ne Europos vertybes. Todėl Vidurio ir Europos šalims reikia...
(Pirmininkas nutraukkalbėtoją)
Zigmantas Balčytis
(LT) Ačiū gerbiamas Pirmininke, gerbiamas Komisijos nary. Iš tikrųjų mes, lietuviai, taip pat turėjome kažkada tai mėginimą 2006 m. dėl euro įsivedimo ir, deja, šimtosios dalies mums pritrūko. Nežiūrint į tai, iš tikrųjų, noriu jums labai padėkoti, gerbiamas Komisijos nary, už praeitą laikotarpį, už nuveiktą darbą ir už labai gerą bendradarbiavimą.
Dabar dėl šios dienos problemos. Aš manau, kad iš tikrųjų sąlygos yra pasikeitusios ir iš tikrųjų buvo geri pasiūlymai peržiūrėti kai kuriuos dalykus. Aš jokiu būdu nesiūlau Mastrichto kriterijų, bet siūlau labai elementarius dalykus, kurie lemia kiekvienos valstybės tam tikrą galimybę reguliuoti kainas. Tai yra ir valiutos kurso įvairūs mechanizmai ir daugelį kitų dalykų.
Tikrai norėtųsi, kad Europos Komisija atkreiptų dėmesį į šitą pasiūlymą ir ačiū G. Verhofstadtui, kuris pasiūlė, kad mes ateityje ramiai susėdę galėtume apsvarstyti kaip padėti Rytų Europos valstybėms, Pabaltijo valstybėms, nes iš tikrųjų bedarbyst...
(Pirmininkas nutraukkalbėtoją)
Joaquín Almunia
Pone pirmininke, dėkoju G. Verhofstadtui, kurio iniciatyva surengta ši diskusija, ir visiems kalbėtojams. Esu dėkingas už jūsų indėlį ir idėjas.
Norėčiau pradėti G. Verhofstadto pavartota fraze. Jis pasakė, jog tai, kad kai kurios Vidurio ir Rytų Europos šalys nepriklauso euro zonai, reiškia esant rideau de fer (geležinę uždangą). Aš nesutinku, nes, nors kai kurių euro zonai nepriklausančių Vidurio ir Rytų Europos šalių ekonominpadėtis nepaprastai sunki, kitos nepatiria didesnių ekonominių sunkumų negu brandesnės išsivysčiusios ekonomikos valstybės. Pastarosios gerokai seniau įstojusios į Europos Sąjungą, gerokai ilgiau gauna Europos investicijų banko ir struktūrinių fondų paramą ir dar priklauso euro zonai. Nepaisant to, jos susiduria su tokiomis pat rimtomis, o kartais net ir su didesnėmis problemomis nei daugelis Vidurio ir Rytų Europos šalių.
Taigi, problema yra ne geležinuždanga, kurios dvidešimt metų tiesiog nebuvo. Negalima teigti ir to, kad Europos Sąjungos turimos priemonės nėra naudojamos šiame regione, nes jos iš tikrųjų naudojamos, kaip minėjau įžanginėje kalboje. Kai kurių iš jūsų kalbose būta atitinkamų užuominų, o kiti, pasirodo, nežino, kad tokios priemonės taikomos gerokai plačiau, nei būtume galėję įsivaizduoti 2007 m., kai prasidėjo ši krizė.
Visgi sunkumų kelia ne tai, kaip interpretuojami prisijungimo prie euro zonos kriterijai - šį klausimą esame daug kartų svarstę šios kadencijos Parlamente. Tai jokia problema. Parlamente kritikuoti tie, kurie savo metu leido prie euro zonos prisijungti kai kurioms dabartinėms šios zonos narėms, kai dar nebuvo visiškai aišku, ar buvo įvykdytos visos sąlygos. Dabar matome, kad labiausiai nukenčia tos šalys, kurios nėra tinkamai pasiruošusios priimti tokius iššūkius, kaip ši kriz- t. y. tiek euro zonos šalys, tiek ir šalys už jos ribų. Būtent šią problemą ir reikėtų spręsti.
Ar turime glaudžiau bendradarbiauti. Žinoma, taip. Ar turime stiprinti Europos priemones? Žinoma, taip. Komisija to tikisi ir iš Tarybos, ir iš Parlamento. To paties iš Komisijos prašo Parlamentas, o aš prašau Parlamento, kad šis su tokiu prašymu kreiptųsi į Tarybą, nes Taryba atmetKomisijos pasiūlymą, kad visa Europos socialinio fondo veikla 2009 ir 2010 m. šio fondo paramą gaunančiose šalyse būtų finansuojama Europos lėšomis. Būčiau dėkingas, jeigu perduotumėte tai Tarybai.
, Komisijos narys.-(FR) Tai paskutinis kartas, kai esu čia kaip Ekonomikos ir pinigų politikos komisaras, ir norėčiau perduoti jūsų poziciją, kuri yra ir mano, ECOFIN tarybai. Iš tiesų manau, kad tokiomis aplinkybėmis, kaip dabartinės, struktūrinių fondų ir Sanglaudos fondo lėšas būtina naudoti kitaip, nei esant įprastai padėčiai. Toliau kalbėsiu savo gimtąja kalba.
Komisijos narys.(ES) Sutinku. Sutinku su daugeliu G. Verhofstadto idėjų, išdėstytų šešiais punktais, kurias jis pateiklaiške Europos Komisijos Pirmininkui ir Europos investicijų banko pirmininkui. Mūsų požiūriai daug kuo sutampa. Daugeliu atžvilgių mūsų veiksmai jau atitinka minėtuosius punktus. Juos iškart paminėjau įžanginėje kalboje.
Visgi manyti, kad Europos priemonės galėtų padėti išvengti sunkių sprendimų esamo nuosmukio padariniams likviduoti, reikštų, jog nėra iki galo suvokta, kokį gilų nuosmukį išgyvena visos šalys - ir euro zonoje, ir už jos ribų esančios valstybės tiek Vidurio bei Rytų, tiek Vakarų Europoje. Krizbuvo tokia didžiulė, kad mes galime įsivaizduoti, kaip, pvz., Airijai teko priimti itin sunkius korekcinius sprendimus - tačiau ne todėl, kad taip liepTarptautinis valiutos fondas ir gautas atitinkamas nurodymas iš Briuselio, o todėl, kad Airijos valdžia manė, jog tai bus geriausias būdas kuo greičiau atgaivinti savo ekonomiką ir vėl judėti į priekį taip pat veržliai kaip ir iki krizės.
Socialinės šių korekcinių sprendimų pasekmės liečia tiek mus visus, tiek asmeniškai mane lygiai taip pat (ar netgi labiau) kaip ir Parlamentą. Visiems žinoma, kad taikydama mokėjimų balanso priemonę Komisija sušvelnino daugelį korekcinių sprendimų, kurių siūlšiais ištekliais remiamų šalių vyriausybės. Taip elgsimės ir toliau. Mes taip pat mėginome kiek įmanoma išlaikyti nacionalinių biudžetų lėšas, kad galėtume kartu finansuoti Europos fondus, nes priešingu atveju, sumažinus investicines išlaidas, kurių reiktų Europos fondams bendrai finansuoti, padariniai šioms šalims būtų labai skaudūs.
Tokioje diskusijoje, kaip ši, svarbu paminėti, jog visgi matome ir teigiamų ženklų, ko nebūtume galėję pasakyti 2008 m. spalio mėn. vykusioje diskusijoje. 2009 m. gruodžio mėn. turime pasakyti, kad esama teigiamų ženklų, kad pradedame matyti šviesą tunelio gale - taip pat ir labiausiai nuo krizės nukentėjusiose šalyse, kaip antai Latvija, Lietuva, Estija ir Airija.
Vis dar išgyvename didelį netikrumą ir mums iškilusios kliūtys tebėra milžiniškos, tačiau šviesa tunelio gale iš tikrųjų matosi.
Taigi, ar įveikę nuosmukį grįšime prie senų įpročių? Nuoširdžiai tikiuosi, kad ne! Kadangi tai paskutinmano, kaip Ekonomikos ir pinigų politikos komisaro, kalba ekonomikos tema Parlamente, norėčiau išskirti penkis G. Verhofstadto neminėtus punktus, kuriuos turėtume visi aptarti.
Visų pirma, atsižvelgiant į krizės metu sukauptą patirtį, Vidurio ir Rytų Europos šalims reikėtų labiau subalansuoto augimo modelio. Jos negali priklausyti išskirtinai vien tik nuo užsienio investicijų. Daugelis iš jūsų kalbėjote apie mažąsias ir vidutines įmones, ir aš jums visiškai pritariu. Lygiai taip pat jos negali priklausyti išskirtinai, ar beveik išskirtinai, vien tik nuo užsienio bankų, kadangi, kalbant apie finansų sistemos priežiūrą, labai sudėtinga turėti kiekvienos šalies interesus atitinkančias priežiūros institucijas ir finansų politiką, jeigu praktiškai visi bankai yra ne nacionaliniai, ir priimti strateginius sprendimus, grindžiamus banko kilmės šalies interesais. Kita vertus, kaip minėjau anksčiau, reikia pasakyti ir tai, kad užsienio bankai tose šalyse tvarkosi ypač gerai.
Turime pagerinti struktūrinių fondų lėšų panaudojimo tempus. Remdamiesi dabartine finansine perspektyva, esame pateikę tvirtinti pasiūlymą dėl labai didelės lėšų sumos, kurią galima būtų paskirstyti per struktūrinius fondus šiuo finansiniu laikotarpiu. Daugeliu atvejų šalys neįstengia panaudoti šių lėšų ir dar galima imtis atitinkamų veiksmų, kad parama siektų 4 proc. jų metinio BVP. 4 proc. metinio BVP, tačiau šios lėšos nėra tinkamai išnaudojamos.
Turime skirti gerokai daugiau pagalbos infrastruktūroms integruoti ir turime tęsti diskusijas, kaip tai padaryti. Atskirose regiono dalyse esama vis dar neįveiktų infrastruktūros kliūčių, trukdančių pakankamai integruoti tų šalių ekonominę erdvę ir gamybos sektorius į Vakarų Europą.
Galiausiai socialiniu požiūriu krizės padariniai juntamesni tose šalyse, kuriose nepakankamai išvystyta socialinės apsaugos sistema arba kurios nėra gerovės valstybės. Iš dalies taip yra todėl, kad jos stokoja augimo tempo, pajamų ar gerovės, tačiau kita priežastis, deja, yra ta, kad iki krizės kai kurių šalių mokesčių politika buvo formuojama vadovaujantis principu "mažiau yra daugiau", o prireikus finansuoti valstybės veiksmus, paaiškėjo, kad pinigų nėra, nes nėra įplaukų. Šį klausimą ateityje taip pat reikėtų apsvarstyti.
Pirmininkas
Diskusija baigta.
Raštiški pranešimai (Darbo tvarkos taisyklių 149 straipsnis)
Elena Oana Antonescu  
Europai toliau išgyvenant pasaulinės ekonomikos krizės padarinius, itin skaudų jos poveikį junta Vidurio ir Rytų Europos šalys dėl esamų ekonomikos vystymosi skirtumų tarp senųjų valstybių narių ir tų šalių, kurios įstojo į ES per paskutinius plėtros etapus. Šie skirtumai dar labiau išryškėjo per ekonomikos krizę, dėl kurios šių šalių vyriausybėms teko papildoma našta vykdyti griežtą makroekonomikos politiką, spręsti socialines krizės sukeltas problemas ir problemas, kilusias dėl finansų sistemos pažeidžiamumo bei valstybinės sveikatos apsaugos ir socialinio draudimo sistemų tvarumo. Turėdamas omenyje šiuos ekonominę ir socialinę politiką varžančius veiksnius, tikiuosi, kad Komisija patvirtins kompleksinį planą, skirtą specifinėms šio regiono problemoms spręsti. Tai turi būti toks planas, kuriuo būtų remiamos šių valstybių pastangos išlaikyti ekonominę ir socialinę pusiausvyrą. Siekdamos įveikti savo vidaus problemas, Vidurio ir Rytų Europos šalys paėmpaskolas iš TVF, Pasaulio banko ir Europos Sąjungos. Tačiau finansinės lėšos nėra suteikiamos tokiu tempu, kokio reikėtų šių vyriausybių patvirtintoms priemonėms finansuoti. Dėl šios priežasties raginu greičiau skirti šias lėšas ir patvirtinti planą šio regiono ekonomikai paremti.
Sebastian Valentin Bodu  
Bulgarija ir Rumunija, dvi vėliausiai į Europos Sąjungą įstojusios šalys, išgyvena didžiulį pasaulinės ekonomikos krizės sukeltą nuosmukį, kurio padariniai itin skaudūs dar ir todėl, kad šių šalių ekonomika skiriasi nuo išsivysčiusių valstybių narių ekonomikos. Naujausio Eurobarometro tyrimo duomenimis, didelį rūpestį abiejų šalių gyventojams kelia jų šalių ekonomikos raida ir krizės poveikis atskirai kiekvienam gyventojui. Svarbiausia Eurobarometro tyrimo išvada yra ta, kad žiemos viduryje krizdar labiau pagilės. Šalių vyriausybės privalo imtis geriausių priemonių padėčiai žiemą suvaldyti, išvengiant drastiškų socialinių pasekmių. Paramą Rumunijai ir Bulgarijai teikia Tarptautinis valiutos fondas ir Europos Komisija, skirdami ir finansinę, ir ekspertų, kurie nustato tam tikrus makroekonomikos rodiklius, pagalbą. Didesnis Europos Komisijos indėlis stabilizuojant Rumunijos ir Bulgarijos ekonomiką turės teigiamą poveikį visai Europos Sąjungai, kuri šiuo metu privalo vengti bet kokio didesnio disbalanso. Įvairūs krizės aspektai veikia visas Europos Sąjungos valstybes nares, tačiau akivaizdu, kad naujosios valstybės narės yra sunkesnėje padėtyje negu senosios narės, turinčios darnią ekonomiką. Solidarumas yra viena pagrindinių Europos Sąjungos vertybių, kurią derėtų pademonstruoti nuosmukio metu.
András Gyürk
Metų pradžioje apsidžiaugėme sužinoję apie daugiau kaip 3 mlrd. EUR paramą energetikai vystyti. Šios lėšos paskirtos įgyvendinant tuometį ekonomikos skatinimo planą. Europos Komisija teisingai pripažino, jog paramos reikėjo tiek alternatyvioms energijos tiekimo linijoms nutiesti, tiek energijos tinklams sujungti. Deja, mūsų pasitenkinimą temdo tam tikras nusivylimas. Panagrinėję konkrečias paramos sumas, matome, kad nepakankamai dėmesio skirta Vidurio ir Rytų Europai, kuri yra labiausiai pažeidžiamas regionas energijos tiekimo požiūriu. Prancūzijos-Belgijos dujų tinklų jungčiai skiriama daugiau paramos nei Vidurio ir Rytų Europos tinklų jungtims. Prancūzijos-Belgijos dujų tinklų jungtis bus jau septintoji šalia esamų šešių, o juk būtent tokios infrastruktūros neretai trūksta naujosiose valstybėse narėse. Be to, nepasitenkinimą kelia ir tai, kad šiame paramos pakete visiškai neatsirado vietos energijos vartojimo efektyvumo didinimo priemonėms, tačiau tai ir yra ta sritis, kurioje būtų lengviausia pasiekti pagrindinį paketo tikslą - sukurti naujų darbo vietų. Dėl minėtųjų trūkumų manome, kad didžiausią svarbą turi du klausimai. Pirma, ateityje paramos planuose daugiausia dėmesio turi būti skiriama tiems regionams, kuriuose investicijos į energetiką turi didžiausią pridėtinę vertę. Antra, ateityje priimant biudžeto sprendimus negalima pamiršti energijos vartojimo efektyvumo, apie kurį taip dažnai kalbama ES, ypač žinant, kad efektyviau vartojant energiją jau galima pasiekti stulbinamų rezultatų per trumpą laiką.
Tunne Kelam  
raštu. - Sveikinu Komisiją dėl pastangų padėti Europos šalių ekonomikai. Žinodami, kad ES skiria priemonių tiems, kam jų labiausiai reikia, esame tikri, kad įveikę šią ekonomikos krizę tapsime stipresni, negu buvome iki šiol. Norėčiau pabrėžti visų esamų ekonomikos, prekybos ir laisvo judėjimo barjerų svarbą darbo rinkai. Svarbiausias artimiausio laikotarpio uždavinys turi būti užbaigti Europos bendrosios rinkos integraciją, nes tik tai padės veiksmingai pasipriešinti krizėms ateityje. Vienas didžiausių siekių Europos Sąjungoje yra būti euro zonos dalimi. Euro zonoje skatinamos investicijos ir ekonomikos augimas, sumažėja pažeidžiamumas. Labai tikiuosi, kad mano paties šaliai, Estijai, pavyks atitikti reikalavimus, keliamus prie euro zonos siekiančioms prisijungti šalims. Estijos užsienio skolos yra vienos mažiausių Europoje, taip pat mums pavyko atidėti pakankamai rezervų ekonomikos augimo laikotarpiu, kad galėtume įveikti krizę savo jėgomis. Be to, esu tikras, kad turėdami galimybę naudotis šiuo metu skiriama Europos fondų parama ir žvelgdami į perspektyvą netrukus prisijungti prie euro zonos, jau kitąmet galėsime veiksmingai sumažinti nedarbą.
Wojciech Michał Olejniczak  
Ponios ir ponai, praėjus metams nuo Ameriką sukrėtusio smūgio, kuris buvo didžiausias po rugsėjo 11-osios įvykių ir banko "Lehman brothers" bankroto paskelbimo, tapome išmintingesni, nes įgavome atitinkamos patirties. Tai, kas įvyko per pastaruosius 12 mėnesių, aiškiai rodo, kad neoliberalios politikos nuostatos yra klaidingos ir, kaip ir rugsėjo 11-osios įvykių atveju, skatina pažvelgti į pasaulį kitomis akimis. Ekonomikos krizę patyrfaktiškai visas pasaulis, tačiau man svarbiausia yra tai, kad jos poveikį pajuto milijonai europiečių. Perskaičius prieš kelias dienas paskelbtą Pasaulio banko ataskaitą, nelieka jokių abejonių, kad ES valstybėms narėms Rytų Europoje reikia pagalbos - ir ne vien sprendžiant jų vidaus problemas. Jeigu dėl krizės gali nuskursti 11 milijonų Rytų Europos ir Vidurio Azijos gyventojų, o iki 2010 m. pabaigos - dar 23 milijonai, jokiu būdu negalime leisti sau atsipalaiduoti. Rengiant reikiamas socialines programas šalims, kurios labiausiai kenčia nuo krizės padarinių, būtina finansinpagalba, tačiau nkiek ne mažiau svarbi ir intelektinparama. Per ankstesnes krizes žmonės gelbėjosi emigruodami arba dirbdami keliuose darbuose, tačiau šiandieninkrizapėmusi visą pasaulį, todėl tokie sprendimai nebegali padėti. Jeigu nenorime sulaukti dar skaudesnių prieš metus atėjusios krizės padarinių, turėtume mobilizuoti gerokai daugiau Europos lėšų, siekti steigti naujas darbo vietas ir stiprinti tarptautinį bendradarbiavimą. Visi šie veiksmai turėtų būti orientuoti į vieną sritį - socialinę politiką.
Czesław Adam Siekierski  
Ekonomikos krizitin skaudžiai paveikVidurio ir Rytų Europos šalis. Praėjusiais metais krito daugelio - ne tik mūsų regiono - šalių ekonomikos rodikliai. Tačiau reikia pabrėžti, kad skirtingoms šalims skirtingai sekėsi šalinti krizės padarinius. Akivaizdi gerų rezultatų pasiekusi regiono lyderyra Lenkija. Kaip šios diskusijos metu minėjo ir J. Almunia, Lenkija yra vienintelnuosmukio išvengusi šalis, kuriai per krizę pavyko išlaikyti teigiamą ūkio augimą. Nepaisant to, kad ekonominpadėtis regione pamažu stabilizuojasi, vertėtų pagalvoti, kokių priemonių reikėtų imtis norint atnaujinti ekonomikos augimą ir ateityje išvengti panašių neramumų. Per artimiausią laikotarpį atitinkamų šalių vyriausybės turėtų parengti ryžtingesnes strategijas, kaip įveikti krizę. Viena vertus, jos turi subalansuoti biudžeto išlaidas, aktyviai kovoti su nedarbu ir socialine atskirtimi bei sukurti sąlygas verslo plėtrai, kita vertus - skatinti paklausos augimą. Užsienio pagalba yra tokia pat svarbi kaip ir pačių šalių veiksmai. Europos ir tarptautinės finansų institucijos turėtų įsteigti atskirą kredito liniją mažosioms ir vidutinėms įmonėms bei infrastruktūros projektams remti. Pritaikius tokias priemones būtinai padaugėtų darbo vietų ir pagerėtų socialinpadėtis. Kalbant apie ilgesnį laikotarpį, geriausias sprendimas būtų prisijungti prie euro zonos ir sukurti sąlygas subalansuotam ir stabiliam augimui.
Csaba Sándor Tabajdi  
Per pastaruosius metus krizę buvo stengiamasi įveikti daugiausia pačių valstybių narių jėgomis ir turimomis priemonėmis. ES valstybės narės manė, jog veiksmai ekonomikai atgaivinti turi būti įgyvendami ne ES, o nacionaliniu lygmeniu - teikiant pagalbą bendrovėms ir saugant darbo vietas. Kai kuriais atvejais nepavyko užtikrinti netgi mažiausio tikėtino koordinavimo, sutarimo ir bendradarbiavimo lygio. Senosios stipresnės valstybės narės, turinčios daugiau biudžeto koregavimo galimybių, parengpriemonių paketus, skirtus pirmiausia savo pačių vidaus rinkoms ir daugeliu atvejų įsivedkonkurenciją iškreipiančias protekcionistines priemones. Šią padėtį aiškiai iliustruoja Prancūzijos Prezidento Nicolas'o Sarkozy skirta parama kompanijai "Peugeot", kai buvo iškelta sąlyga išlaikyti darbo vietas Prancūzijoje, tačiau kartu nuspręsta atleisti daugybę žmonių šios kompanijos našesnėje gamykloje Slovakijoje.
Panašių diskriminacinių pavyzdžių esama ir finansų sektoriuje Vidurio Europos šalyse ir Baltijos regione, kadangi vakaruose įsikūrusios patronuojančiosios bendrovės iki šiol persiveda pelnus, gautus jų padaliniuose šiame regione. Kreditavimo sąlygų sugriežtinimas ypač neigiamai veikia mažųjų ir vidutinių įmonių sektorių, kuriame sukuriama daugiausia darbo vietų, tačiau šiuo metu, susitraukus eksporto rinkoms ir sumažėjus plėtros galimybėms, masiškai atleidžiami darbuotojai. Tai reiškia, kad ekonomikos krizneišvengiamai tampa užimtumo ir socialine krize. Dėl šios priežasties dar kartą prašau 15 ES šalių vyriausybių dėti visas įmanomas pastangas, kad būtų užkirstas kelias protekcionistinėms priemonėms, ir laikytis tvirtos pozicijos savo šalių bankų, kurie pažeidinėja vidaus rinkos principus, atžvilgiu.
Iuliu Winkler
raštu. - (HU) Krizįvairiai paveikskirtingas Europos Sąjungos šalis. Pažeidžiamiausios pasirodnaujosios valstybės narės Vidurio ir Rytų Europoje. Realybėje paaiškėjo, kad valstybių narių galimybės naudotis Europos ekonomikos gaivinimo plane numatytomis priemonėmis nėra lygiavertės. Taip pat pastebėjome, kad labiausiai nuo krizės apsisaugojo euro zonai priklausančios valstybės. Neatsitiktinai krizės padariniai sunkesni tose šalyse, kurios negali pasinaudoti atgaivinimui skirtomis priemonėmis ir kurios nepriklauso euro zonai. Įsigalėjus Lisabonos sutarčiai, baigta Europos Sąjungos institucijų reforma.
Dabar reikia naujų bendrų veiksmų Europos Sąjungos sanglaudai sustiprinti. Tai esminsąlyga, galinti užtikrinti, kad ES pakiltų iš krizės sustiprėjusi - kaip pagrindinis žaidėjas pasaulio rinkų arenoje. Socialinės ir užimtumo krizės poveikis bus juntamiausias 2010 m. Akivaizdu, kad labiausiai nukentės naujosios valstybės narės. Mums reikia tokio ekonomikos atgaivinimo plano, kuris realiai būtų vienodai prieinamas visoms valstybėms narėms. Be to, reikia lankstesnių prisijungimo prie euro zonos sąlygų. Šios akivaizdžios priemonės padės kurti stiprią Europą - tokią, kurioje pusės milijardo gyventojų visuomenbrangina tas pačias vertybes ir vadovaujasi tomis pačiomis idėjomis.
