Tillämpning av direktiv 2004/38/EG om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier (kortfattad redogörelse)
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Adina-Ioana Vălean, för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, om tillämpningen av direktiv 2004/38/EG om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier.
Adina-Ioana Vălean
föredragande. - (EN) Herr talman! Av alla EU-medborgarnas grundläggande rättigheter är den som enar oss mest rätten till fri rörlighet inom EU.
Den rättigheten, som finns inskriven i fördragen, genomfördes i och med direktiv 2004/38/EG, där man fastställer villkor och restriktioner för unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier.
Från och med den 1 januari 2006 har över 8 miljoner unionsmedborgare utövat sin rätt att bosätta sig i en annan medlemsstat och miljontals unionsmedborgare reser varje år inom EU.
I egenskap av Europaparlamentets föredragande om utvärderingen av detta direktiv måste jag säga att den konkreta tillämpningen av rätten till fri rörlighet för våra medborgare allvarligt håller på att undermineras av medlemsstater som skapar hinder i strid mot fördragen och direktivet.
För det första och när vi talar om medlemsstaternas införlivande kan vi säga att det som bäst varit dåligt. Kommissionen, samt i två separata studier som gjorts på uppdrag av Europaparlamentet, påpekar flera problem, bland annat kränkningar av unionsmedborgarnas grundläggande rättigheter. Dessa problem betonas i mitt betänkande.
Det förekommer många oberättigade administrativa bördor, särskilt för familjemedlemmar från tredjeländer, som inkluderar inreseförfaranden och långvariga procedurmässiga förseningar, en brist på erkännande av rätten till fri rörlighet för vissa registrerade partner, inklusive par av samma kön, undantag i den offentliga politiken som rör ekonomiska eller säkerhetsmässiga mål, där man samtidigt ignorerar proportionalitetsprincipen, vilket leder till missbruk av utvisningsbeslut, samt diskriminering av vissa nationaliteter och etniska grupper då det gäller rättigheter som de enligt direktivet borde beviljas.
För det andra håller jag med dem som väljer att fokusera endast på missbruk och felaktigt utnyttjande av denna rättighet om att dessa frågor är viktiga, men jag vill påpeka att man genom artikel 35 i direktivet redan ger medlemsstaterna möjlighet att bekämpa detta missbruk, till exempel skenäktenskap eller bedrägeri - det enda man behöver göra är att genomföra direktivet.
Jag vill också nämna att jag konstruktivt har samarbetat med nationella parlament, kommissionen och föredraganden för utskottet för rättsliga frågor, Monica Frassoni, och att de alla delar min oro över de förutnämnda problemen med införlivandet och behovet av att samtliga parter hjälper till att lösa problemen omedelbart.
I mitt betänkande efterlyser Europaparlamentet även ett antal åtgärder i syfte att tillhandahålla lösningar. En av de viktigaste och mest omedelbara åtgärderna är att kommissionen ska ta fram riktlinjer för införlivandet. Dessa riktlinjer skulle bidra till att skapa klarhet vid tolkningen av kategorier som ”tillräckliga tillgångar” och ”allmän säkerhet”. När väl detta har gjorts kommer det att vara upp till medlemsstaterna själva att tillämpa riktlinjerna, helst före slutet av 2009.
Diskriminerande övergångsbestämmelser som innebär begränsningar av den fria rörligheten för arbetstagare från de medlemsstater som anslöt sig till EU efter 2004 måste upphävas eller omarbetas.
Medlen för lokala integrationsåtgärder för unionsmedborgare som uppehåller sig i en annan medlemsstat måste ökas och slutligen uppmanas kommissionen att inleda överträdelseförfaranden mot medlemsstater om de inte uppfyller kraven i direktivet.
Vi måste inse att medlemsstaterna i slutändan måste genomföra och införliva direktivet på ett korrekt sätt om dessa och andra problem ska kunna lösas på ett lämpligt sätt. Medlemsstaterna får inte undvika sina åtaganden när det gäller att garantera den fria rörligheten genom att be om en översyn i syfte att urvattna direktivet. Europaparlamentet motsätter sig bestämt en sådan översyn och tackar kommissionen för att den gör detsamma.
Det är dags för medlemsstaterna och rådet att se till att EU är en plats där den fria rörligheten inte bara gäller kapital, tjänster och varor utan även unionsmedborgare. Utan den fria rörligheten finns det inget EU.
Till sist vill jag säga att jag kommer att flytta ett reviderat muntligt ändringsförslag till en fotnot i mitt betänkande för att ta bort eventuella möjligheter till en ursäkt för dem som motsätter sig den fria rörligheten utifrån en nationalistisk, rasistisk eller främlingsfientlig grund, men som inte vågar tillkännage det öppet, att rösta emot mitt betänkande.
Med omröstningen i morgon där varje ledamots röst redovisas kommer vi att kunna se vem som stöder EU och unionsmedborgarskapet, den fria rörligheten och unionsmedborgarnas rättigheter utan åtskillnad och vem som inte gör det.
Günter Verheugen
kommissionens vice ordförande. - (DE) Herr talman, ärade ledamöter! Jag vill uppriktigt tacka föredraganden för ett enastående betänkande, och samtidigt tacka henne för hennes utmärkta och konstruktiva samarbete inom ett mycket komplicerat och känsligt område.
Den fria rörligheten för personer är en av de mest grundläggande friheterna inom EU:s inre marknad. Denna frihet är en förutsättning för den inre marknadens funktionssätt och därmed också för EU-ekonomins konkurrenskraft. Vi måste tydligt erkänna att brister i genomförandet av gemenskapens lagstiftning inom detta område faktiskt strider mot de grundläggande principer som utgör EU:s grundval. Därför är detta en helt avgörande fråga.
Jag välkomnar följaktligen detta betänkande, som kompletterar kommissionens rapport av den 10 december 2008 om tillämpningen av direktiv 2004/38/EG. Det gläder mig att i stort sett samtliga slutsatser i Europaparlamentets betänkande överensstämmer med dem i kommissionens rapport.
Jag anser att vi nu i sak har fått en fullständig bild av medlemsstaternas införlivande och tillämpning av direktivet, och jag menar att det nu är dags att vidta en del konkreta åtgärder. I betänkandet betonas - med all rätt - att ansvaret för själva införlivandet och tillämpningen av direktivet ligger hos medlemsstaterna. Kommissionen uppmanas emellertid att vidta åtgärder inom vissa områden. Låt mig därför förklara var kommissionens främsta prioriteringar ligger i det här sammanhanget.
Kommissionen lägger stor vikt vid en fullständig och korrekt tillämpning av direktivet. Detta är en av prioriteringarna i kommissionens 25:e årsrapport om kontrollen av gemenskapsrättens tillämpning (2009).
Kommissionen kommer att fortsätta anstränga sig för att se till att direktivet införlivas och tillämpas på ett riktigt sätt i hela unionen. Under de kommande månaderna kommer vi att hålla bilaterala möten med medlemsstaterna för att diskutera de extremt många fallen av felaktigt införlivande och felaktig tillämpning. Om det inte går att nå tillfredsställande framsteg kommer kommissionen inte att tveka att omedelbart inleda överträdelseförfaranden mot berörda medlemsstater.
Kommissionen avser att erbjuda både medlemsstater och medborgare information och stöd. Ett sätt att göra detta är genom att utfärda riktlinjer om en rad frågor som har visat sig vara problematiska när det gäller införlivandet och tillämpningen av direktivet, exempelvis frågor som rör utvisning och stävjande av missbruk. I riktlinjerna kommer vi också att ta upp frågor som pekas ut som problematiska i parlamentets betänkande.
Kommissionen kommer att fortsätta samarbeta med medlemsstaterna på teknisk nivå i expertgrupperna för att identifiera svårigheter och förtydliga tolkningsfrågor i anslutning till direktivet.
Med adress till fru Vălean måste jag emellertid här påpeka att kommissionen inte kan stödja punkt 23. Där föreslås att expertgrupper ska genomföra besök på plats och att ett ömsesidigt utvärderingssystem grundade på dessa besök ska införas. Jag måste uppmärksamma er på att sådana sakkunnigbedömningar vanligtvis genomförs inom den tredje pelaren, inte inom gemenskapsrätten. Rättsliga och administrativa traditioner och de lösningar medlemsstaterna väljer för att införliva direktivet innebär att det förväntade mervärdet av sådana bedömningar skulle bli tämligen begränsat. När allt kommer omkring har medlemsstaterna som ni vet rätt att välja i vilken form och med vilka metoder de ska införliva direktiv.
Kommissionen kommer dock att fortsätta ägna särskild uppmärksamhet åt att sprida information om direktivet, ge EU-medborgarna aktuell och förenklad vägledning och använda Internet för att sprida information. Kommissionen kommer också att uppmana medlemsstaterna att informera medborgarna om deras rättigheter genom medvetandehöjande kampanjer, och stödja dessa insatser.
Låt mig säga att kommissionen är beredd att stödja det stora flertalet av förslagen i parlamentets betänkande. Jag vill tacka Europaparlamentet för dess stöd och förslag om hur en korrekt tillämpning av detta viktiga direktiv ska kunna garanteras, ett direktiv som handlar om inte mindre än själva genomförandet av en av de fyra grundläggande friheterna inom den europeiska integrationen.
Talmannen
Punkten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Alin Antochi  
Jag ger mitt fulla stöd till Adina-Ioana Văleans betänkande om tillämpningen av direktiv 2004/38/EG, särskilt eftersom den senaste händelseutvecklingen i vissa medlemsstater riktat uppmärksamheten mot den uppenbara kränkningen av en av de fyra grundläggande friheterna, nämligen medborgarnas rätt att fritt flytta till och bosätta sig i andra medlemsstater.
Det ineffektiva och i vissa fall obefintliga införlivandet av detta direktiv i medlemsstaternas nationella lagstiftning har dessutom lett till ett antal fall av missbruk som inbegriper administrativa förfaranden och en restriktiv tolkning av lagbestämmelserna utifrån en föreställning om ”boende utan tillstånd”, som kulminerat i att EU-medborgare orättfärdigt fängslats och utvisats. Lösningen är dock inte att stänga gränserna, utan i stället att försöka hitta konkreta åtgärder för att underlätta medborgarnas integration i den mångfald som de europeiska samhällena utgör.
Jag anser att det betänkande vi nu diskuterar väsentligen kommer att bidra till att kontrollera införlivandet av de bestämmelser som föreskrivs i detta direktiv, om medlemsstaterna och kommissionen kan få till stånd ett bra samarbete i det avseendet.
I dagens läge är det alla EU-medborgares önskan att leva i ett EU där grundläggande värden som personers fria rörlighet respekteras. Vi får emellertid inte glömma att vi alla själva måste bidra om vi ska kunna nå detta mål.
