Grönbok om hälsovårdspersonalen i EU (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är grönboken om hälsovårdspersonalen i EU.
Androulla Vassiliou
ledamot av kommissionen. - (EN) Fru talman! Jag är mycket glad att ha blivit inbjuden att göra ett uttalande inför parlamentet om EU:s grönbok om hälsovårdspersonalen i EU, som antogs av kommissionen den 10 december 2008. Denna uppmaning kommer vid ett lämpligt tillfälle eftersom vi nu närmar oss slutet av samrådsfasen som kommer att avslutas i slutet av denna månad.
Det är tydligt att trycket på alla vårdsystem inom EU växer både på grund av den åldrande befolkningen, hälsoriskerna och de stigande kostnaderna för nya tekniker samt patienternas ökade förväntningar - och allt detta mot bakgrund av en svår ekonomisk situation.
Utan en välutbildad och motiverad arbetskraft inom hälso- och sjukvården i hela EU kommer de europeiska vårdsystemens hållbarhet att hotas och ojämlikheterna inom vården kommer att öka.
Samtidigt som EU-befolkningen blir äldre åldras även vårdpersonalen och ett otillräckligt antal nyanställda tar över för att ersätta dem som slutar. Vi måste begrunda anledningarna till varför ungdomar inte är motiverade att arbeta inom vården.
Detta, i kombination med rörligheten för vårdpersonalen inom och mellan medlemsstaterna, ger upphov till gemensamma problem med arbetskraften inom vården i de flesta vårdsystem i EU.
Jag förväntar mig ett stort antal gensvar på grönboken från de många intresseorganisationer inom vården som har uttryckt sin oro över denna viktiga fråga.
Jag ser också fram emot bidrag från parlamentsledamöterna. De kommer verkligen att underlätta vårt arbete och tjäna vårt gemensamma mål.
Analysen av de svar vi får kommer att vägleda oss när vi tar fram strategier på EU-nivå för att stödja medlemsstaterna i deras insatser för att ta itu med dessa utmaningar.
Debatten om vårdpersonalen skiljer sig från de frågor som täcks av förslaget till direktiv om patienträttigheter vid gränsöverskridande hälso- och sjukvård.
I detta förslag inriktar man sig på de regler och arrangemang som krävs för att på lika villkor underlätta tillhandahållandet av en säker och högkvalitativ hälso- och sjukvård för patienter som rör sig över EU:s gränser.
Det främsta syftet med lagstiftningsförslaget är att, på ett rättvist och konsekvent sätt, genomdriva de patienträttigheter som erkänns av EG-domstolen. Förslaget innebär inget försök att reglera gränsöverskridande tillhandahållande av hälso- och sjukvård, etableringsfrihet eller rörlighet för vårdpersonal.
Detta innebär emellertid inte att man i förslaget till direktiv bortser från säkerhet och vårdkvalitet för patienter som söker vård utomlands - frågor som har nära anknytning till det sammanhang där vård tillhandahålls av vårdpersonal.
I detta avseende fastställs mycket tydligt en viktig regel i förslaget till direktiv, nämligen att samma regler ska gälla vid gränsöverskridande vård som i det land där behandlingen ges.
Låt mig också i korthet nämna andra bestämmelser, till exempel dem som ingår i artikel 5 i förslaget: Medlemsstaterna ansvarar för att fastställa nationella kvalitets- och säkerhetsnormer, att genomföra dem på ett effektivt sätt och se till att de offentliggörs. Vårdgivarna ska tillhandahålla relevant information så att patienterna kan fatta välgrundade beslut - inklusive uppgifter om deras försäkringsskydd eller annat personligt eller kollektivt skydd rörande yrkesansvar, vilket måste genomföras i alla medlemsstater. Patienterna ska ha möjlighet att klaga och ska garanteras prövning och kompensation när de lider skada på grund av den vård de fått.
Med dessa principer och regler anser jag att man i förslaget till direktiv fastställer ett tydligt samband mellan patienten och vårdgivaren för att garantera god information samt säker vård och vård av god kvalitet för EU-medborgare som beslutar att resa till en annan medlemsstat för att få behandling.
Låt mig också påminna om att det, vilket är min kollega kommissionsledamot Charlie McCreevys yttersta ansvar, finns en annan viktig EU-lagstiftning för att reglera det ömsesidiga erkännandet av behörigheten för läkare, sjuksköterskor, tandläkare, barnmorskor och apotekare. Jag syftar på direktiv 2005/36/EG som nu gäller. Genom detta direktiv fastställs också medlemsstaternas särskilda skyldighet när det gäller utbyte av information om vårdpersonalens rörlighet. Dessa uppgiftsflöden underlättas genom användningen av informationssystemet för den inre marknaden (IMI), som redan möjliggör elektroniskt utbyte av information om de fem viktigaste vårdyrkena. Dessutom planeras en utvidgning av IMI till all reglerad yrkesverksamhet.
Slutligen blir en av de stora uppgifterna för EU under nästa årtionde att hantera utmaningarna med EU:s hälsovårdspersonal samtidigt som hälso- och sjukvårdssystemens hållbarhet garanteras. Detta kräver en heltäckande politisk strategi, eftersom det inte är realistiskt att någon medlemsstat ensam kan hitta en lösning. Lösningen kan helt enkelt inte vara att dra till sig vårdpersonal från utvecklingsländerna där bristen är ännu större.
Grönboken ger därför en möjlighet till att diskutera och närmare definiera de aktuella frågorna, vilket, där så är lämpligt, kommer att leda till att man utformar gemensamma åtgärder. Jag vet att era förväntningar är höga och jag räknar med er hjälp för att ta fram lösningar för att stödja den ovärderliga insats som vårdpersonalen gör för alla våra liv.
Talmannen
Fru kommissionsledamot! Jag är säker på att ni kommer att få mycket givande svar från parlamentets ledamöter på er begäran om bidrag till grönboken om hälsovårdspersonalen i EU.
John Bowis
för PPE-DE-gruppen. - (EN) Fru talman! Jag vill tacka kommissionsledamoten, både för att hon ägnade sin kväll åt att komma hit till oss i denna fullsatta kammare, och för det budskap hon hade med sig. Det är en viktig grönbok som bör ge upphov till en viktig diskussion i parlamentet och utanför det.
Androulla Vassiliou tog upp några frågor i sin redogörelse, inklusive frågan om varför inte fler sjuksköterskor och läkare rekryteras. Uppriktigt sagt anser jag att detta bara är halva problemet. Den andra halvan av problemet är varför så många slutar. Nyckeln för att lösa problemet är att finna sätt att rekrytera och behålla vårdpersonal. Detta gäller kanske framför allt sjuksköterskor, men också läkare, terapeuter med flera. Jag anser att vi måste se på de karriärstrukturer vi tillhandahåller. Vi måste inse att befordran betraktas som en möjlighet. Vi måste undanröja några av hindren inom och mellan yrkena. Vi måste se till att arbetsmiljön är trevlig. Det kommer att bli svårt men det kan också bli stimulerande. Vi måste se till att det finns forskningsmöjligheter inom EU så att människor inte försvinner utomlands. Vi måste kanske framför allt lyssna på den personal som arbetar ute på fältet. Alltför ofta - det vet jag från min tid i regeringen och det vet ni som kommissionsledamot - lyssnar vi på människor i toppställning och går inte ner till avdelningarna och lyssnar på sjuksköterskorna och läkarna som sköter marktjänsten. Om vi gjorde mer i den vägen skulle vi kanske föra en bättre politik.
Jag vill naturligtvis - precis som kommissionsledamoten - hänvisa till mitt betänkande, parlamentets synpunkter på gränsöverskridande vård. Vi sa från början att de två åtgärder som inte kom samtidigt var viktiga i detta sammanhang. En av dem var naturligtvis patientsäkerheten och här har vi faktiskt en åtgärd som snabbt har blivit aktuell. Den halkar efter något. Den gäller vårdpersonalen. Vi behöver verkligen vårdpersonal som tillhandahåller denna tjänst - denna uppbackning - för den gränsöverskridande vården så att patienterna kan förflytta sig säkert och tryggt. När vi befinner oss här i Strasbourg tänker vi på exemplen från Strasbourg, Liège och Luxemburg där konceptet med nätverk mellan olika referenscenter kan vara av stort värde både för patienterna, utbildningen och forskningen.
Kommissionsledamoten talade om vårdpersonalens rörlighet och vi måste se på hur detta ska genomföras utan att riskera patientsäkerheten. Jag anser att detta definitivt innefattar frågan om språktester, som inte är ett hinder utan en skyddsåtgärd för patienterna. Kommissionsledamoten nämnde även erkännandet av yrkeskvalifikationer. Det är naturligtvis viktigt, vare sig man behandlas i hemlandet av en läkare som kommer utifrån eller om man reser utomlands för att träffa en lokal läkare där. För vissa yrken - och kiropraktikerna tillhör dem - finns det erkännande i vissa länder och inte i andra. Vi måste hitta sätt att få med denna alternativa vårdpersonal i vår planering.
Vi måste naturligtvis också vara säkra på att vi har patientsäkerhet när det gäller läkare som har straffats eller mist sin legitimation - läkare, sjuksköterskor, all vårdpersonal - och i mitt betänkande kräver jag att kommissionen ska underlätta detta. Jag anser att vi måste undersöka detta närmare.
Kommissionsledamoten talade med rätta om kompetensflykten. Det är sorgligt att vi inte tillhandahåller tillräckligt många vårdgivare utan hämtar dem från de länder som har svårast att undvara dem. Om man tittar på siffrorna kan man konstatera att i medeltal 1 av 4 läkare och 1 sjuksköterska av 20 har utbildats i Afrika och arbetar i OECD-länderna. Det beror delvis på att vi i våra länder lägger beslag på dem och delvis på att våra icke-statliga organisationer, som också använder dem och värvar dem i det berörda landet, betalar dem mer i lön än de skulle få på sina egna avdelningar. Därför återvänder de inte till sitt arbete där.
Allt detta är viktigt. Vi måste se på vårdpersonalens säkerhet. Vi måste ta itu med skador som orsakas av sprutor och sjukhussmitta, samt övergrepp mot sjukvårdspersonal. Genom våra senaste samtal med barnmorskor vet vi hur svårt det är att få en yrkesskadeförsäkring. Detta är några av de frågor jag hoppas ska stå i centrum för våra diskussioner om denna mycket välkomna grönbok.
Jules Maaten
Fru talman! Jag instämmer i mycket av det som John Bowis sa för en stund sedan. Kommissionens grönbok är ett utmärkt dokument. Självfallet kan vi inte vänta på reaktionerna, så som alltid är fallet med grönböcker. Reaktionerna är förvisso delvis förutsägbara, men i alla händelser är det viktigt att vi får in dem, så att de kan införlivas i eventuell framtida lagstiftning.
Denna grönbok är viktig eftersom den gäller en fråga som vi måste lösa. Grönboken är resultatet av en kontrovers som uppkom till följd av de förslag som då lagts fram av Frits Bolkestein. Vi välkomnar att kommissionen har hanterat kontroversen på det här sättet, med vederbörlig omsorg, med en grönbok, och med tillräckligt utrymme för diskussioner. Det finns nämligen, enligt min uppfattning, en hel del oro kring denna fråga. Därför vill jag inte begränsa mitt bidrag till att endast gälla frågan om hälsovårdspersonal. Jag tror nämligen att vi kommer att upptäcka en likadan rädsla för det okända i den europeiska dimensionen av hälsovård även inom andra områden.
Fru kommissionsledamot, mycket har skett under de senaste åren på folkhälsoområdet i EU, både under era företrädares tid och under er tid. Jag vill därför ta tillfället i akt och gratulera er till den prägel som ni har lyckats sätta på denna politik på relativt kort tid. Jag trodde inte att det var möjligt på en så pass kort tid, och jag anser att vi alla kan vara stolta över hur ni har lyckats uppnå detta.
Mycket har uppnåtts under de senaste åren, till exempel på området för läkemedel för pediatrisk användning. På detta område är allmänheten inte ens medveten om att det finns några problem, men där har en EU-lösning ofta diskuterats, eftersom medlemsstaterna inte kan lösa detta på egen hand. Det är i själva verket här som stordriftsfördelar kommer till sin rätt. Jag anser att detta också gäller på andra områden, till exempel när det gäller tobakspolitik och åtgärder för att motverka rökning, där EU går i spetsen, och inte bara inom unionen utan också utanför. Även i detta fall är det just stordriftsfördelar som gör oss effektiva. Vi är också mycket delaktiga i gränsöverskridande vård och skydd av patienters rättigheter i EU, som följs vaksamt av föredraganden John Bowis. Jag hoppas och förväntar mig att vi kommer att nå ett positivt resultat på det området också.
Varje gång, för varje ämne som diskuteras, kan man emellertid se att inte bara ministrar, utan också ledamotskolleger i nationella parlament, är ovilliga att ytterligare fördjupa EU-samarbetet på hälso- och sjukvårdsområdet. Med 27 olika system inom EU är vi alla övertygade om att vår egen hälso- och sjukvårdsmodell är den bästa. Vem du än talar med kommer att övertyga dig om att deras system skiljer sig från mängden. Detta är givetvis omöjligt. Det kan inte finnas 27 olika system där alla är bäst på samma gång.
Självfallet har man i varje land ägnat stort tankearbete åt dessa system. I samtliga fall har både individer och välmenande intressenter varit delaktiga. När man slutligen funnit en medelväg kommer plötsligt EU instormande med en idé som vi råkar anse vara den bästa. Jag kan mycket väl förstå att detta kommer att stöta på motstånd.
På några områden - till exempel när det gäller sällsynta sjukdomar - kan dessa stordriftsfördelar emellertid gynna både patienterna och systemet. Det finns åtskilliga anledningar till en ökad delaktighet från EU:s sida på folkhälsoområdet. Närmare 40 000 patienter i EU väntar på organ, och varje dag dör omkring tio personer på dessa väntelistor.
Alkoholmissbruket kräver varje år 195 000 människoliv och kostar EU-ekonomin 125 miljarder euro. Detta är en fråga som av allt att döma inte ens bör hanteras på nationell nivå, utan snarare lokalt. Det finns emellertid också europeiska tendenser, exempelvis när det gäller alkoholmissbruk bland unga. Vi bör ändå undersöka huruvida detta kan hanteras bättre på EU-nivå. Vi anstränger oss emellertid att, på grundval av den nuvarande fördragstexten, åtgärda dessa problem.
Vi bör inte desto mindre uppnå mer, till exempel när det gäller - och häri ligger grönbokens värde - den faktiska fria rörligheten för tjänster på hälso- och sjukvårdsområdet. Jag är säker på att alla i själva verket skulle gagnas om vi bara tog itu med samtliga problem, för det finns en hel del, och finner lösningar för att exempelvis förhindra att läkare begår misstag eller för att stärka rättssäkerheten för patienter - men också för sjukvårdspersonal. Detta förutsätter emellertid att denna fria rörlighet organiseras på ett ansvarsfullt sätt, men ändå blir möjlig.
Om frågan om ett samarbete på området för organdonationer och ett effektivt samarbete när det gäller skydd mot pandemier - en fråga jag alltid tar upp - inte behandlas på EU-nivå är jag övertygad om att vi kommer att ställas inför stora problem om en influensaepidemi någon gång i framtiden sprider sig till oss från Thailand. I själva verket borde kommissionen i dessa fall kunna vidta krisåtgärder inom 24 timmar.
Slutligen anser jag att artikel 152 trots allt inte håller måttet när det gäller att genomföra effektiva åtgärder på EU-nivå för framtiden. Om vi skulle överväga att ändra fördraget på någon punkt inom den närmaste framtiden så borde vi enligt min uppfattning fundera på att utvidga den rättsliga grunden till att även omfatta folkhälsa i ett nytt fördrag.
Bart Staes
Fru talman! Jag vill göra gemensam sak med John Bowis och Jules Maaten och gratulera kommissionsledamoten till hennes grönbok, som enligt min uppfattning inte kommer en dag, eller ens en timme, för tidigt. Kommissionsledamoten sa själv att en tilltagande åldrande befolkning definitivt kommer att medföra en större börda för hälso- och sjukvårdssystemen, men också - och i huvudsak - för arbetstagarna. Den som tar sig tid att lyssna på de personer som arbetar inom sektorn kommer utan tvekan att inse att de allmänna arbetsvillkoren är extremt hårda, både fysiskt och ofta även psykiskt.
Att arbeta inom denna sektor kräver en hel del från arbetstagarna, och arbetet är ofta underbetalt. Det borde därför inte komma som någon överraskning att personalomsättningen inom sektorn är mycket hög. Det är också ett faktum att anställningsavtalen alltför ofta är osäkra, vilket resulterar i att många människor lämnar sektorn i förtid. Enligt min uppfattning är det därför nödvändigt att unionen försöker uppnå vissa saker i sin politik, nämligen hållbar sysselsättning, en god arbetsmiljö, säkra arbetstillfällen, ingen kompetensflykt och anständiga arbeten.
Kommissionsledamoten hänvisade med rätta till det direktiv som John Bowis för närvarande arbetar med, dvs. direktivet om gränsöverskridande hälso- och sjukvård. När jag hade kontakt med personer inom sektorn var de emellertid också angelägna om att lyfta fram sambandet mellan hälsovårdspersonalens arbete och arbetstidsdirektivet. I arbetstidsdirektivet tillämpas avtal, snarare än människor, för att fastställa varaktigheten.
Jag har kunnat konstatera att det finns polska läkare som arbetar på polska sjukhus enligt normala avtal under veckan, och som reser till Storbritannien under helgerna för att arbeta där i skift under 48 timmar. Detta saknar givetvis motstycke. Det är något som i sanning borde beaktas i arbetstidsdirektivet. Jag hoppas därför att denna fråga också kommer att tas upp när vi diskuterar grönboken.
Konstantinos Droutsas
Fru talman! I grönboken om hälsovårdspersonal i EU avslöjas storföretagens och EU:s planer på att privatisera hälsovården och välfärden, med smärtsamma konsekvenser för arbetande familjer på gräsrotsnivå inom hälso- och sjukvårdssektorn.
Dessa förändringar utgör en del av en mer allmän antigräsrotspolitisk omsvängning inom de socialförsäkrings- och socialtjänstesystem som tillhandahålls i EU:s samtliga länder, med aktivt stöd och delaktighet från center-vänster- och center-högermakter, som behandlar hälso- och sjukvården som en vara, en lönsam källa för storföretagen, medan patienterna och deras familjer behandlas som kunder.
Det viktigaste målet är att utvidga storföretagens näringsverksamhet och skapa ett system där den offentliga sektorns hälso- och sjukvårdstjänster tillhandahålls enligt den privata sektorns kriterier, dvs. i konkurrens med den privata sektorn.
De första offren för detta kommersialiserade hälso- och sjukvårdssystem är just de människor som arbetar inom sektorn. Tio procent av EU:s arbetskraft utgörs av dessa arbetstagare som ofta arbetar under oacceptabla förhållanden, som är riskfyllda för patienterna. Det ständiga övertidsarbetet är troligtvis regel snarare än undantag. Deras löner, åtminstone inom den offentliga sektorn, skärs ner, liksom effektiviteten, på grund av de privata försäkringsbolagens alternativ. Grönboken handlar främst om arbetstagarnas rörlighet och tillämpningen av Bolkestein-direktivets regler inom hälso- och sjukvårdssektorn.
Hälso- och sjukvård är ett socialt värde, inte en kommersiell vara. Hälso- och sjukvårdspersonal tillhandahåller en samhällstjänst, och är inte ett medel för att generera vinst. Endast genom att kämpa kommer arbetstagarna att kunna garantera en hög standard på de kostnadsfria tjänster som endast tillhandahålls av staten, långt borta från all privat näringsverksamhet.
Kathy Sinnott
för IND/DEM-gruppen. - (EN) Fru talman! Fler personer arbetar inom hälso- och sjukvården än inom något annat område. De grupper av vårdanställda som vi omedelbart tänker på är läkare, sjuksköterskor, apotekare och tandläkare, som till sin hjälp har radiologer, laboratorietekniker, forskare, terapeuter, biokemister och en stab av administratörer och personal som ser till att hälso- och sjukvården fungerar.
Det finns också en annan grupp som är verksamma inom området: örtläkare, kiropraktorer, osteopater, homeopater och dietister, som inriktar sig på mer naturliga hälsovårdsmetoder.
Slutligen finns det också anhörigvårdare. Det är den enskilt största gruppen som arbetar inom hälso- och sjukvården, och de arbetar dag och natt utan betalning.
För att återgå till den första gruppen, i denna grönbok uttrycker kommissionen oro över att antalet yrkesverksamma som arbetar inom den konventionella hälso- och sjukvården inte räcker till för att tillgodose den ökande efterfrågan. Kommissionen betonar också behovet av att locka unga att välja dessa yrken. I vissa länder är det emellertid inte detta som är problemet.
I Irland genomgick förra månaden 3 500 unga personer ett prov i förhoppningen om att få en av några hundra platser på läkarutbildningen. Det kommer också att finnas mycket fler unga som söker till sjuksköterske- eller terapeututbildningar, etc. än vad våra universitet är villiga att utbilda.
Fru kommissionsledamot! Det handlar inte om att locka de unga. Det handlar om att ge dem möjlighet att utbilda sig. Våra gymnasiestudenter i Irland strävar efter en karriär inom medicin, men denna inriktning är tyvärr inte tillgänglig, på grund av ett ransoneringssystem som inte överensstämmer med efterfrågan, och detta skapar en stor brist på kvalificerad personal.
Jag vet att liknande glapp mellan utbildning och efterfrågan finns i andra europeiska länder. Jag menar att ni genom er strävan att locka unga till detta yrke bara kommer att frustrera dem, om vi inte ger dem möjligheten att tillägna sig dessa färdigheter.
Om vi inte tillåter dessa studenter att utbilda sig och därmed skapar en konstlad brist, då tvingas vi värva medicinsk personal från tredjeländer - även de fattigaste länderna - och lämnar därmed deras eget folk utan medicinsk hjälp samt orsakar en kompetensflykt.
Den andra gruppen vårdanställda som jag nämnde, såsom örtläkare, utelämnades tyvärr helt och hållet i betänkandet. Att utelämna dem innebär att man inte erkänner deras värdefulla bidrag för att hålla européerna friska och att man bortser från önskemålen hos de många européer som söker deras hjälp.
Denna sektor är mycket viktig. Kommissionens uppenbara försök att undertrycka den med direktiv, såsom direktivet om kosttillskott i form av vitaminer och mineraler, ökar bara den växande klyftan mellan EU:s politik och de val som folk faktiskt gör inom hälsoområdet.
Slutligen skulle jag vilja uppmärksamma den tredje och största enskilda grupp som arbetar inom vården: anhörigvårdarna. Dessa personer vårdar äldre anhöriga och personer med funktionshinder. Vi behöver dem alltmer för varje år, inte mindre. I takt med att Europa åldras och antalet funktionshindrade ökar, kan vi inte ta dessa personer för givna. Det enda sättet att behålla dessa mycket viktiga vårdare är att stödja dem i deras arbete.
De som arbetar inom vården är viktigare än någonsin. Kommissionen har rätt i att det finns nya och återkommande hot mot hälsan, såsom smittsamma sjukdomar. Ändå bör kommissionen också noga beakta att alla kroniska problem i samband med ett försvagat immunsystem är på uppgång, till exempel astma, allergier, multipel skleros, autism, diabetes, epilepsi, fibromyalgi och många fler.
Jag skulle råda kommissionen att studera alla dessa sjukdomar som är på uppgång och försöka förstå vad som orsakar dessa epidemier. Det skulle vara både grymt och ohållbart att låta dem öka okontrollerat och drabba fler och fler personer.
Nicodim Bulzesc
(EN) Fru talman! Jag välkomnar kommissionens grönbok och dess målsättning att uppmärksamma de frågor som gäller EU:s vårdpersonal samt identifiera vilka utmaningar som finns och vilka åtgärder som kan vidtas.
Men jag vill ta tillfället i akt för att betona en aspekt av grönboken, nämligen utbildning av vårdpersonal. Jag tog initiativet till den skriftliga förklaringen 0095/2008 om detta ämne, som är under behandling. Jag instämmer helt i att det är nödvändigt att utveckla kommunikationskurser för vårdanställda, för att patienterna ska kunna ges tydligare och mer komplett information. Patienternas förmåga att förstå hälsofrågor och medicinska frågor och instruktioner beror i stor utsträckning på hur pass tydlig kommunikationen är. Trots olika initiativ för att förbättra hälsoinformationens kvalitet och tillgänglighet, visar undersökningar att patienterna vill ha mer information än de för tillfället får och att vårdpersonalen tenderar att överskatta dem mängd information som ges.
Ewa Tomaszewska
(PL) Fru talman! Bristen på hälso- och sjukvårdspersonal är en global företeelse. Vi känner emellertid av detta ytterst intensivt på vår egen bakgård. Bristen på specialiserade sjukvårdstjänster, bristen på klinisk erfarenhet inom särskilda specialfack och bristen på särskild hälsovård gör att människor söker sjukvårdstjänster i andra länder.
Det är därför mycket viktigt att reglera principerna för gränsöverskridande hälsovård. Patienten har rätt att få veta vilken standard de tjänster har som erbjuds av särskilda vårdenheter, hur vården kommer att finansieras, hur stor del av behandlingen eller rehabiliteringen som kommer att betalas av hälsovårdssystemet i patientens hemland och hur mycket patienten blir tvungen att betala. Ett direktiv om denna fråga är absolut nödvändigt.
En annan viktig fråga är att förbättra vårdpersonalens kvalifikationer, däribland hjälp i form av språkkurser, vilket skulle underlätta rörligheten. Jag anser att förslaget om att inrätta ett referensnätverk för hälsovårdspersonal är lämpligt. Tack för er grönbok, fru kommissionsledamot.
Colm Burke
(EN) Fru talman! Främjandet av en hållbar arbetskraft inom EU:s hälso- och sjukvård är avgörande för att fortsätta förbättra hälso- och sjukvårdens tjänster och anläggningar i de 27 medlemsstaterna.
EU står inför ett antal utmaningar när det gäller att upprätthålla och förbättra våra hälso- och sjukvårdstjänster. Medlemsstaternas demografi är en viktig fråga för hälsovårdspersonalen eftersom Europas befolkning åldras och den förväntade livslängden ökar med 2,5 år för varje årtionde. Påfrestningarna på arbetskraften ökar eftersom inte bara befolkningen åldras utan även personalen. Lösningen för att upprätthålla tillräckliga personalresurser mot bakgrund av att många kommer att pensionera sig inom en snar framtid är att se till att det rekryteras tillräckligt många yngre för att ersätta de som pensioneras.
Betydelsen av bättre forskning och information om hälso- och sjukvården inom EU kan inte nog betonas. För närvarande råder det brist på aktuella och jämförbara uppgifter från medlemsstaterna inom ett antal viktiga hälso- och sjukvårdsfrågor, bland annat utbildning och anställning av arbetstagare, ålder, kön och internationellt flöde av hälsovårdspersonal. Tillgången till EU-omfattande information är mycket viktig för planering och tillhandahållande av framtida hälsovårdspersonal och för alla myndigheter inom hälso- och sjukvårdsområdet.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Fru talman! Vi har ett mycket stort intresse av att se till att vårt hälsovårdssystem fungerar så effektivt som möjligt. Därför är det nödvändigt att i enlighet med riktlinjerna i grönboken höja vårdpersonalens kvalifikationer och tillhandahålla lämpliga och ändamålsenliga arbetsvillkor för vårdpersonalen. Vi kan inte tillåta att läkare tjänstgör under alltför långa arbetspass.
Jag vill också fästa uppmärksamheten på frågan om hälsovårdsfrämjande åtgärder. Främjande av en hälsosam livsstil är en utmärkt förebyggande metod som kan bidra till att förhindra en mängd olika sjukdomar. Med tanke på att förebyggande åtgärder är bättre än botemedel borde därför varje form av reklam och kampanjer där man främjar hälsan stödjas. Vi måste tänka på att en investering i alla slags innovativa behandlingsmetoder, klinisk utrustning och ny teknik är detsamma som en investering i oss själva.
Androulla Vassiliou
ledamot av kommissionen. - (EN) Fru talman! Jag vill tacka alla talare för deras värdefulla bidrag. Det är tydligt att era bidrag kan vara till stor hjälp, eftersom vissa mycket viktiga synpunkter redan har förts fram.
Dessa sypunkter inkluderar till exempel frågan om hur vi kan skapa rätt arbetsmiljö för arbetstagarna för att de ska stanna i sina hemländer och även frågan om hur vi ska hantera det mycket allvarliga problemet med kompetensflykt.
Jag var i Liberia i förra veckan och blev chockerad över att höra att de bara har 150 läkare för en befolkning på 3 miljoner. Resten av deras läkare är i USA. Detta är ett mycket stort problem - inte bara för tredjeländer, utan också inom EU, eftersom det sker en mycket omfattande kompetensflykt från öst till väst. Vi måste se hur vi skulle kunna uppmuntra de som arbetar inom vården att stanna kvar i sina hemländer. För att göra detta måste vi skapa bättre arbetsvillkor för dem.
Formell vård kan inte hanteras utan att man beaktar behovet av, och kapaciteten för, informell vård, vilket också behandlas i grönboken.
Kathy Sinnott tog upp den mycket viktiga frågan om hur man ska kunna utbilda fler och erbjuda större möjligheter till utbildning. Detta är den andra sidan av myntet. Å ena sidan vill vi ha fler vårdanställda men å andra sidan har vi inte kapacitet att utbilda dem. Alla dessa frågor är mycket viktiga, och vi kommer att kunna besvara dem och hitta lösningar när vi väl har samlat in alla viktiga kommentarer som ni och andra intressenter kommer med i fråga om grönboken. Vi hoppas på att slutligen komma fram till några lösningar på problemet innan det blir verkligt ohanterligt.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
