Európa 2020 - A 2010. február 11-i informális Európai Tanács nyomon követése (vita)
Elnök
A következő napirendi pont vita az "Európa 2020 - A 2010. február 11-i informális Európai Tanács nyomon követése” című tanácsi és bizottsági nyilatkozatról.
Elnök
Van Rompuy elnök úr, mivel most először szólal fel az Európai Parlament plenáris ülésén, megállapodtunk, hogy a szokásosnál több időt vehet igénybe. Van Rompuy elnök úr hivatali idejének kezdetén egyéb, intézményi kérdésekkel kapcsolatos nézeteit kívánja ismertetni a Parlament előtt. 15-20 perc elegendő lesz erre?
Herman Van Rompuy
az Európai Tanács elnöke. - Elnök úr! Nagy örömmel tölt el, hogy lehetőséget kaptam a vitában való részvételre, nem csak azért, hogy beszámoljak az állam- és kormányfők két héttel ezelőtti informális találkozójáról - végeredményben informális találkozóról van szó, amely nem szolgált hivatalos következtetésekkel -, hanem azért is, mert így már mandátumom kezdetén alkalmam nyílik az Önökkel való találkozásra. Ha megvártam volna a március végi Európai Tanácsról szóló jelentés által biztosított első hivatalos alkalmat, akkor legkorábban április végén jelenhettem volna meg a Parlamentben, mintegy öt hónappal az Európai Tanács elnökévé történt kinevezésemet követően. Hadd ragadjam hát meg ezt a mostani alkalmat arra, hogy ismertessem a saját szerepkörömmel és feladatommal kapcsolatos nézeteimet. Most rászánnék erre néhány percet, hogy a későbbiekben ne kelljen visszatérni a kérdésre.
Az Európai Tanácsnak természetesen mindig is volt elnöksége; ez nem azonos az "európai elnökkel”, ahogyan a média bizonyos esetekben fogalmaz. Mi változott tehát? Három apró tényező, amelyek együtt és idővel döntő különbséget jelenthetnek.
Az első a folyamatosság eleme: a korábbi elnökség félévente, tehát minden második vagy harmadik ülést követően változott. Nem volt igazán lehetőség hosszú távú stratégia kidolgozására. Harmadik országbeli partnereinket megzavarta, hogy minden európai uniós csúcs alkalmával más kormányfővel kellett találkozniuk. A nagyobb folyamatosság nélkülözhetetlen a kapcsolatépítés és a komoly feladatok végrehajtása szempontjából.
A második a hivatal teljes munkaidőben betöltött jellege; a korábbi elnököknek ezzel párhuzamosan saját nemzeti kormányaikat is igazgatniuk kellett. Ez azt jelentette, hogy legjobb esetben is csupán félidőben tudtak az európai ügyekkel foglalkozni. Azáltal, hogy teljes értékű pozíciót hozott létre az Európai Tanács vezetésére és nyomon követésére, többek között a külügyi képviselet terén is, az Európai Tanács hatékonyabban teljesítheti feladatát az európai intézményrendszeren belül.
A harmadik az a tény, hogy az állam- és kormányfők mostantól megválaszthatják, kit szeretnének ebben a pozícióban látni, és az nem csupán az önkényes soros elnökségi rendszer véletlen hozadéka lesz. Reményeim szerint ez is erősíti majd a támogatást, amelyre az elnök számíthat.
E három változás a korábbi intézményi felépítés gyakorlati tökéletesítése, azzal együtt azonban, hogy az Európai Tanács mostantól saját jogú intézménnyé válik, egyben jobb eséllyel valósíthatja meg feladatait, vagyis azt, hogy a Szerződések értelmében "meghatározza [az Unió] általános politikai irányait és prioritásait”.
Egyes hozzászólók jóval többet láttak ebben a szerepben; mások kevesebbet. Egyrészről vannak, akik szerint az Európai Tanács elnöksége a végrehajtó államfőjéhez hasonló elnöki szerep, mint például Franciaországban. Mások azonban csupán úgy tekintenek rá, mintha az a kormányfői üléseket irányító elnök szerepének felelne meg. A valóságban mindkettőtől különbözik. Semmiképpen sem saját végrehajtó hatalommal rendelkező elnökség. A hivatalban lévő személynek az állam- és kormányfők közös nézeteit kell képviselnie. Más részről a szerep nem is csupán egy vezénylő elnöké, aki az Európai Tanács ülésein megadja a szót az egyes tagoknak. A találkozók előkészítése és nyomon követése, az Unió nemzetközi szintű képviselete - például a Bizottság elnökével együtt a G20 csúcson -, valamint a nemzeti fővárosokat és intézményeket összekötő jelleg révén e szerep egyértelműen túlmutat a puszta üléselnöki feladatokon.
Az állandó elnök szerepe a közös irányultság érzésének erősítése: se több, se kevesebb. Hová tartunk? Hogyan viselkedjünk szomszédainkkal? Kik a legfőbb stratégiai partnereink a világban? Hová szeretnénk elérni 10 vagy 20 éven belül? Ezek alapvető fontosságú kérdések.
Az Európai Parlamenttel való kapcsolatomat illetően, a Szerződés e tekintetben igen szűkszavú: csupán annyit ír elő, hogy "az Európai Tanács [...] ülését követően” jelentést kell tennem Önöknek. Ez évente legalább négy alkalmat jelent, jóllehet a legtöbb évben feltehetően öt vagy hat ilyenre kerül majd sor, és ez a szám a jövőben 10-re is emelkedhet. Sokan Önök közül hamarosan már látni sem bírnak majd! Továbbra is minél többször lépek majd kapcsolatba a parlamenti képviselőkkel a szokásos módon, például a képviselőcsoportok vezetőivel tartott találkozók vagy a Parlament elnökével tartott havi ülés keretén belül.
Szerepemet semmiképpen sem szabad összekeverni a Bizottság elnökének szerepével. Barroso úr egy, az Európai Parlament által választott és felé elszámolással tartozó végrehajtó testület elnöke. Jogszabályokat és költségvetési javaslatokat nyújt be Önöknek - én ilyet nem teszek. A Bizottság elnöke szoros napi szintű kapcsolatban áll az Európai Parlamenttel, elsősorban az említett jogszabályokat és költségvetési javaslatokat érintő munka során. Az én feladatom főként annak biztosítása, hogy az állam- és kormányfők közös megállapodásra jussanak egy átfogó európai uniós stratégiát illetően, mind az Unió belső fejlődését, mind pedig külső kapcsolatait érintően. Barroso elnök úrral heti rendszerességgel találkozom. Mindketten pontosan tudatában vagyunk annak, milyen fontos, hogy elkerüljük a hatásköri konfliktusokat vagy a felelősségi körökkel kapcsolatos félreértéseket. A közvélemény és a harmadik országok számára talán nehéz megérteni a Bizottság és az Európai Tanács elnöke közötti különbséget; teljesen biztos vagyok benne, hogy itt jó úton haladunk.
Ebben az összefüggésben fontos megjegyezni, hogy az Európai Tanács, nem pedig a Miniszterek Tanácsának elnöke vagyok; e kettő két különböző intézmény. A rendes Tanácsot, amely az Európai Parlament mellett a másik jogalkotó, továbbra is a félévente változó soros tagállami elnökség vezeti majd. Csak a végrehajtó hatalom összehangolását szükségessé tevő külügyi szerkezetben rendelkezik állandó elnökkel Catherine Ashton bizottsági alelnök és külügyi főképviselő személyében.
Itt most megállnék, hogy tisztelegjek a Catherine Ashton által végzett munka előtt. A külügyi és biztonsági kérdések terén, valamint a Külügyi Szolgálat szervezése során tapasztalható számos kihívással szemben állva megérdemli a támogatásunkat. Megtiszteltetés lesz számomra, hogy az Unió külföldi képviselete során szorosan együtt dolgozhatok vele.
Hadd mondjak néhány szót magáról az Európai Tanácsról!
Az elnökletemmel zajló első hivatalos ülésre a következő hónap végén kerül sor. Ugyanakkor ebben a hónapban korábban már tartottunk egy hasznos informális állam- és kormányfői találkozót a Bibliothèque Solvay épületében, csupán néhány száz méterre innen. Nem tudni, hogy ez a könyvtár bensőségesebb hangulatának vagy a Parlament fizikai közelségének köszönhető-e, de a megbeszélések eredményesek voltak.
Ahogyan már mondtam, az informális ülésről nem számolhatok be hivatalos következtetésekről. A legtöbb, amit tehetek, az, hogy megosztom Önökkel a megbeszélésekből levont saját következtéseimet, amelyekről levélben tájékoztattam az Európai Tanács tagjait, és amely tudomásom szerint a Parlament képviselőihez is eljutott. Az informális Tanáccsal elsődleges célom az volt, hogy előkészítsük az azzal kapcsolatos későbbi döntéseket, hogy a közvetlen gazdasági válságból kifelé tartva hogyan javítsuk Európa gazdasági teljesítményét. Ez többek között céljaink és ambícióink vizsgálatát - és ezzel kapcsolatban igen hasznos dokumentumot kaptunk Barroso bizottsági elnök úrtól -, ugyanakkor annak felmérését is jelenti, hogyan javíthatnánk az irányítást ezekben a kérdésekben. Az, hogy gazdasági teljesítményünk javítása érdekében hogyan irányítjuk integrált európai gazdaságunkat - a világ legnagyobb piacát - az Európai Unió előtt álló egyik központi kérdés.
Az ez ügyben tartott kezdeti véleménycsere során megvizsgáltuk, hogyan állapítjuk meg a célokat, hogyan követjük nyomon azokat, hogyan értékeljük az eredményeket. Ez túlnyomórészt azt jelenti, hogy össze kell hangolni a nemzeti hatáskörök gyakorlását, miközben maximálisan kihasználjuk a rendelkezésre álló európai uniós kompetenciákat és eszközöket. Olyan feladatról van tehát szó, amelynek végrehajtására az Európai Tanács kiválóan alkalmas. A Solvay-beli találkozón az Európai Tanács valamennyi tagja egyetértett abban, hogy az Unióban mind a fő gazdaságpolitika - természetesen az euroövezetben -, mind pedig a mikroszintű gazdaságpolitika esetében hatékonyabb, célzottabb gazdasági koordinációra van szükség. Mindennek nagy része igen szakmai jellegű, de vegyük csupán azt az elképzelést, hogy a közös gazdasági célokat négy vagy öt pontban kellene összefoglalni. Ezeknek a célkitűzéseknek mérhetőnek és nemzeti célkitűzéscsoportokra oszthatóknak kell lenniük; értelmetlen lenne például 65 különböző adatkészletről eredménytáblát készíteni.
Továbbá az Európai Tanács valamennyi tagja hajlandó nagyobb felelősséget vállalni egy növekedést és munkahelyteremtést célzó közös európai stratégiában. Az ilyen személyes részvétel nélkülözhetetlen; a papíralapú javaslatoktól el kell jutnunk a valós elköteleződésig. Örömmel tapasztaltam a tárgyalóasztal körül a törekvések e komoly szintjét. Akár jobb koordinációnak, akár jobb kormányzásnak vagy esetleg gazdasági kormányzásnak hívjuk, a lényeg a siker iránti közös elkötelezettség.
Ezentúl gyors megbeszélést folytattunk arról is, hogyan lehetne leghatékonyabban végrehajtani a haiti újjáépítését célzó európai műveleteket; ezt a megbeszélést tovább kívánjuk folytatni azzal a céllal, hogy biztosítsuk a Szerződés koordinációról és humanitárius segélyekről szóló 214. cikkének hatékonyabb végrehajtását. A következő Európai Tanács alkalmával tárgyalást folytatunk majd arról, milyen stratégiai fellépésre van szükség Európa részéről a koppenhágai éghajlat-változási konferencia után. Természetesen váratlanul a görögországi helyzetről is beszélnünk kellett. Vállaltam, hogy gondoskodom róla, hogy ezzel az Európai Unió intézményi keretén belül, és ne azon kívül foglalkozzunk, valamint hogy a létrejött megállapodás elnyerje a 27 állam- vagy kormányfő, illetve a Bizottság és az Európai Központi Bank elnökének beleegyezését. A konszenzus ilyen mértéke arról tanúskodott, hogy Görögország vállalja a feladatot, hogy hiteles módon csökkentse hiányát, valamint arról, hogy szükség esetén szolidaritást vállalunk vele. Érdeklődve várom az említett kérdésekkel kapcsolatos észrevételeiket, elsősorban arra vonatkozóan, hogyan felelhetünk meg az Unió előtt álló kihívásoknak.
Biztosíthatom Önöket, hogy az elkövetkező évekre egy mindennél fontosabb célom van; annak elérése, hogy az Unió a szociális modell megőrzése érdekében a belső megerősödés, érdekeink védelme és értékeink terjesztése érdekében pedig a külső megerősödés felé haladjon. Úgy gondolom, valamennyi európai intézmény közösen tud tenni és kell is tennie e célok eléréséért.
(Taps)
José Manuel Barroso
a Bizottság elnöke. - Elnök úr! Először is hadd gratuláljak Van Rompuy elnök úrnak az igen jól sikerült informális Európai Tanácshoz, amely először zajlott az ő elnökletével.
Miután megállapodtunk a Görögországról szóló fontos nyilatkozatról, az Európa 2020 stratégia - a fenntartható növekedési és foglalkoztatás stratégia - tárgyalására került sor. Alkalmam volt az előttünk álló lényegi szakpolitikai kérdésekkel, a kihívásokkal és azzal a szöveggel foglalkozni, amelyet a Bizottság jövő szerdán hivatalos javaslatként benyújt majd.
A válságot megelőzően az európai gazdaság fejlődött: 18 millió új munkahely és dinamikusabb üzleti környezet jött létre. A pénzügyi válság és tevékenységünk számos területére gyakorolt hatásai azonban hamar felszámolták ezeket az előnyöket: 4%-os GDP-esés egyetlen éven belül, 10%-ra ugró munkanélküliség, ami súlyos csapást mért a növekedésre és komoly veszélybe sodorta társadalmainkat. Ezzel egyidejűleg a feladat egyre nehezebbé válik: társadalmunk elöregedőben van, termelékenységünk messze elmarad versenytársainkétól, az oktatás és a kutatás pedig hiányosságokkal küzd. Ugyanakkor számos erősségünk is van: miénk a világ legnagyobb piacgazdasága; egységes piaccal rendelkezünk; van euroövezetünk. Mindezek fontos előnyt jelentettek a válság során.
Ma azonban Európa komoly választás előtt áll; azt mondanám, meghatározó döntés ez a jövő generációk számára. Nem várhatunk a régi szép idők visszatérésére. Az egyik lehetőség a korlátozott változás - a legkisebb közös nevező, amely bizonyos mértékű reformot és növekedést eredményez. Ami azonban a válság során elveszett, soha nem kaphatjuk vissza. Ezzel a lehetőséggel Európa másodrangúvá válna az új világrendben. Minimális változások, némi alkalmazkodás.
Úgy vélem, ennél lehetünk és kell is ambiciózusabbnak lennünk. Törekedhetünk egy olyan gazdasági stratégiára, amely a versenyképesség pályájára állítja Európát, és amely több millió új munkahelyet teremt. Ez azonban félkész intézkedésekkel és fokozatos változásokkal nem érhető el. Ki kell alakítanunk a sürgősség érzését, annak felismerését, hogy a szokásos üzletmenet nem fogja biztosítani az európai életmód és szociális modelljeink védelmét. Éppen ellenkezőleg. Ha nem alkalmazkodunk a jóval nagyobb kihívásokat tartogató globális környezethez, ezek a szociális modellek veszélybe kerülnek.
Mindehhez közös erőfeszítésre van szükség. Szükségünk van a tagállamokra; szükségünk van az európai intézményekre; szükségünk van az érdekeltekre és általában véve a társadalomra; és szükségünk van a Parlament, az Európai Parlament aktív részvételére és támogatására e stratégia kialakításához és a polgárok erről való tájékoztatásához.
Jövő héten a Bizottság meghatározza a stratégia kulcselemeit, amelyre vonatkozóan hivatalos javaslatot fog benyújtani az európai intézményekhez. A stratégia alapkövéül három prioritás szolgál majd: az intelligens növekedés, az integráló növekedés és a fenntartható növekedés.
Először is, a tudás kell, hogy legyen a növekedés fő mozgatórugója; a tudás és az innováció, amelyből a holnap ötletei, a holnap készségei és a holnap technológiái származnak. Másodszor, ahhoz, hogy megőrizhessük az európai szociális modell érvényét, több munkahelyet kell teremtenünk. Az egészséges, virágzó és biztonságos társadalmat kell kitűznünk célként, ahol mindenki úgy érzi, hogy fontos szerepet játszhat. Ez azt jelenti, hogy az embereknek munkát és ismereteket kell adnunk, valamint hogy bátran fel kell lépnünk a szegénység ellen. A szegénység kérdése nem csupán nemzeti probléma; olyan probléma, amelyre közös európai választ kell találnunk.
A jövő lehetőségeinek megragadása érdekében meg kell erősítenünk szociális piacgazdaságunkat. Itt a fenntartható növekedésre utalok, arra, hogy fel kell ismerni az éghajlatváltozás kezelésének fontosságát és azt, milyen nyomást gyakorolunk az erőforrásokra. Ez alatt a versenyképes gazdaságot, a belső piac elmélyítését, kedvezőbb befektetési körülmények megteremtését - elsősorban a kkv-k számára - és egy olyan az európai gazdaságot értek, amely képes megállni a helyét a globalizált piacon.
Ezek a prioritások nem ismeretlenek. Az azonban, hogy ez idáig nem sikerült megvalósítanunk ezeket a célokat, nem kevésbé, hanem jóval fontosabbá teszi azokat. Nem abban kell radikálisan változtatnunk, hogy előírjuk, mire van szüksége az európai gazdaságnak, hanem a megvalósítás módjára irányuló megközelítésünkben.
Mire van szükség a sikerhez? Először is, átfogó stratégiára. Nem kínálhatunk egy szedett-vedett stratégiát, amely mindenki számára lehetővé teszi, hogy a könnyebb utat, a jóleső dolgokat válassza, a valódi kihívásokat pedig meghagyja másoknak. Továbbra is számos probléma áll fenn: itt például az egységes piac tökéletesítésére, adórendszereink minőségére és arra gondolok, hogyan költjük el pénzünket az államháztartásokra nehezedő rendkívüli teher által jellemzett időszakban, csak hogy néhány példát említsek.
Másodszor, a stratégiának a társadalom valamennyi szegmensét magában kell foglalnia. Nem terelhetjük a jövő szempontjából megfelelő útra az európai társadalmat, ha ezt csak társadalmi konfliktus árán érhetjük el. Éppen ezért elengedhetetlen a munkahelyteremtésre és a szegénység kezelésére irányuló proaktív megközelítés. Ezért volt továbbá bölcs döntés a pénzügyi piacok reformja. Erős pénzügyi szektort szeretnénk, amely képes az innováció finanszírozására és elősegíti a vállalkozások növekedését: olyat, amely felvállalja a társadalommal és a kormányokkal szembeni széles körű felelősségét, amelyek szükség idején a segítségére siettek; olyat, amely elfogadja, hogy szükséges a hatékony európai szintű felülvizsgálat.
Harmadszor, nem szabad összetévesztenünk az európai gazdasággal kapcsolatos átfogó jövőkép meglétét azzal a kérdéssel, hogy "kinek mi a dolga?”. Nem szabad, hogy mindez az illetékességről szóló vitává váljon. Az európai megközelítés hozzáadott értékét kell meglátnunk. A globalizáció korszakában, amikor Amerikával, Kínával, Oroszországgal és másokkal kell tárgyalnunk, meglehetősen nyilvánvaló, hogy a közös megközelítés hozzáadott értéket képvisel; ilyen például a G20, amely kezdeményezést tulajdonképpen az Európai Unió indította útjára a francia elnökség idején a francia elnök és jómagam közreműködésével, amikor is javaslatot tettünk az amerikai elnöknek a csúcstalálkozók elfogadására. Valóban lényeges, hogy felismerjük, közös fellépéssel nagyobb a befolyásra tehetünk szert. Ésszerűtlen, ha a globális szintű kölcsönös egymásra utaltságot elismerjük, az európait azonban elutasítjuk. Ezért tehát együttesen kell fellépnünk.
Mindazonáltal számos intézkedésnek nemzeti szinten kell megvalósulnia. Természetesen vannak olyan nemzeti feladatkörök, amelyek teljesítését elsősorban a kormányoktól várjuk, ugyanakkor arra is számítunk, hogy a kormányok őszintén elkötelezik majd magukat az európai megközelítés mellett. Nem azért van szükség európai megközelítésre, hogy a hatalmat ismét Brüsszelben összpontosítsuk - ez egyáltalán nem áll szándékunkban -, hanem azért, hogy előmozdítsuk a társadalom nélkülözhetetlen reformjait, hogy azok további növekedést, további jólétet teremthessenek polgáraink számára.
Csak akkor lehetünk sikeresek, ha készek vagyunk rá, hogy egymással közösen és ne egymás ellen dolgozzunk, ezért valamennyi szinten hiteles felelősségvállalásra van szükség. Gazdasági téren szoros és valódi koordinációt kell megvalósítanunk. A Lisszaboni Szerződés biztosítja számunkra ezeket az eszközöket, mi pedig élni fogunk velük.
Az Európai Tanács, úgy látom, tisztában van ezzel a problémával. Összehasonlíthatom a mostani megbeszéléseket az öt évvel korábbiakkal, amikor a Lisszaboni Szerződésről tárgyaltunk. Hadd mondjam el rendkívül őszintén és nyíltan, hogy tapasztalataim szerint az állam- és kormányfők ma sokkal inkább tudatában vannak az együttes fellépés szükségességének, illetve az európai gazdaságot érintő külső korlátozásoknak. Őszintén bízom benne, hogy ez alkalommal a szorosabb koordináció és az európai kormányzás hatékony rendszerének szükségessége felülkerekedik majd az elfogult nemzeti érdekeken.
Ezenfelül jelentős európai szintű iránymutató intézkedésekre is szükség van ahhoz, hogy jellemezni tudjuk az elérendő célokat: különböző konkrét terveket. Néhány ilyet be fogunk mutatni: ilyenek az innovációs tervhez hasonló projektek, egy új készségfejlesztő program, a megfelelő iparpolitika, a digitális menetrend, a környezetbarát technológiák és a szegénység elleni konkrét terv vagy fellépés; olyan projektek, amelyek értékesek és önmagukban is eredményesek; olyan projektek, amelyek szemléltetik, részben miért Európa jelenti a megoldást, és amelyek bebizonyítják, hogy az Európai Unió nem csak beszél, hanem cselekszik is.
Befejezésképpen felkérem Önöket, az Európai Parlamentet, hogy jogalkotóként, költségvetési hatóságként és az európai fellépés éllovasaként határozottan támogassák ezeket a projekteket az Európai Unió valamennyi részén.
Joseph Daul
a PPE képviselőcsoport nevében.. - (FR) Elnök úr, Van Rompuy úr, Barroso úr, hölgyeim és uraim! A február 11-i volt az első, Van Rompuy úr elnökletével összeülő Európai Tanács, akit az Európai Parlament plenáris ülésén való első részvétele alkalmából üdvözölni szeretnék.
Van Rompuy úr, az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) Képviselőcsoportja sokat vár Öntől. Örömömre szolgál a kinevezése óta hallott beszédeinek pozitív és gyakorlatias hangvétele, és nagyra értékelem az Európai Tanácsban Ön által megteremteni kívánt hozzáállást, ugyanakkor szeretném, ha Ön és a Miniszterek Tanácsa is tudatában lenne annak, hogy a Lisszaboni Szerződéssel a hozzánk, európai parlamenti képviselőkhöz fűződő kapcsolata megváltozott. Egyenrangú döntéshozók vagyunk, ami nem csupán jogi, de politikai következményekkel is jár.
Most rátérnék a február 11-i viták tárgyára, amely természetesen a 2020-ig tartó stratégia, egyben azonban az euró, illetve a gazdasági és költségvetési politika is, mivel a görög adóssággal és az euróval szembeni spekuláció kétségtelenül váratlan vendégként érkezett a Solvay könyvtárba.
A következő kérdést szeretném feltenni: a közös valuta gyengülése kizárólag a görög válságnak tudható be, vagy az eurót közvetlen támadások érik azok részéről, akik nem nézik jó szemmel a valuta, illetve az érintett tagállamok befolyását?
Másodszor, a beavatkozással megvárjuk-e, amíg bizonyos euroövezeti országokban tovább romlik a helyzet, ahogyan azt Görögország esetében is tettük? Ha nem, hogyan tervezzük a legnagyobb veszélyben lévő országok helyzetének rendezését? A kérdés Önhöz szól, Van Rompuy elnök úr.
Azért teszem fel ezeket a kérdéseket, mert míg örömmel tölt el a február 11-én vállalt szolidaritás, komoly kétségeim vannak azt illetően, hogy az európaiak valóban urai-e a helyzetnek. És mi ez a helyzet, ha nem az, hogy a görög figyelmeztetés rávilágított, milyen mértékben kell bátor döntéseket hoznunk annak érdekében, hogy biztosítsuk: valutánk, az euró híven tükrözi a mögötte álló politikai hatalmat?
Természetesen sokat beszélünk, beszélünk a gazdasági kormányzásról, ugyanígy a monetáris kormányzásról is, azonban jelentősen leegyszerűsíthetnénk a dolgokat és mindenképpen hatékonyabbá tehetnénk azokat, ha kidolgoznánk és végrehajtanánk az euroövezet tagjainak valódi költségvetési koordinációját. A közelmúltban maga Edouard Balladur volt francia miniszterelnök is elismerte, hogy bizonyos területeken fel kell adnunk a szuverenitást - ez pedig egy francia számára sosem egyszerű - és kedvezően nyilatkozott arról, hogy az eurócsoport az euroövezeti államok nemzeti költségvetését még a nemzeti parlamentekhez történő benyújtásukat megelőzően jóváhagyná.
Megragadnám ezt a vakmerő ötletet, és arra kérném az Európai Tanácsot, hogy mérlegelje és komolyan elemezze azt. Költségvetéseik megfelelő összehangolása révén az euroövezeti tagállamok példa nélküli befolyásra és mozgástérre tennének szert. Ez a hatalom azt jelentené, hogy lényeges beleszólásuk lenne az új globális szabályozások kidolgozásába, ugyanakkor azt is megkövetelné, hogy a nemzetközi pénzügyi szervezeteken belül, ahol az eurónak egységes hangot kell képviselnie, az európai erők összefogjanak.
Hadd hozzak egy találó példát - amelyet, ha jól emlékszem, Barroso úr említett -, méghozzá az IMF-ét, ahol a szavazati jogok kiszámítása az államok gazdasági súlya alapján történik. Ilyen feltételek mellett az Egyesült Államok a szavazati jogok 16,7%-át, Japán a 6%-át, Kína a 3,6%-át, az Európai Unió hat alapító tagja pedig 18,49%-át birtokolja. Ha azonban az euroövezeti országok egységesen lépnének fel az IMF-ben, a szavazatok 23%-a lenne az övék, a szintén egységes Európai Unió valamennyi tagállama pedig a szavazatok 32%-át képviselné, tehát kétszer annyit, mint az Egyesült Államok.
Elnök urak, hölgyeim és uraim! Ez a világ hatalmi egyensúlyának realitása. Mivel azonban Európa továbbra is megosztott, képtelen maximálisan érvényesíteni a lehetőségeit. Tűrhetjük ezt tovább? A PPE Képviselőcsoport szerint nem. Itt az ideje, Van Rompuy elnök úr, hogy az euroövezet országai szembenézzenek a jelenlegi helyzettel, és tanuljanak belőle. Így felkészülhetnének arra, amit hamarosan kénytelenek lesznek megtenni, vagyis arra, hogy ténylegesen összefogjanak, és ne ragaszkodjanak tovább a gazdasági szuverenitás látszatához, amely nem más, mint veszélyes képmutatás.
Stephen Hughes
az S&D képviselőcsoport nevében. - Elnök úr! A gazdasági és társadalmi válság kezdete óta hét millió ember vált munkanélkülivé Európában. Az idei év végére várhatóan több mint 25 millióan lesznek munka nélkül. Egészséges gazdaságaink és államháztartásaink, amelyek rendezésére oly sok erőfeszítést tettünk az 1990-es évek elején, kevesebb mint két év alatt tönkrementek. A költséges gazdaságélénkítő intézkedések ellenére mostanáig csupán annyit értünk el, hogy megakadályoztuk a rendszer teljes összeomlását.
A gazdasági növekedés továbbra is rendkívül gyenge, és sokan elveszítették a korai talpraállás elképzelésébe vetett hitüket. Társadalmainkat a jövő miatti félelmek aggasztják, tovább terjedtek a különféle egyenlőtlenségek, egyes tagállamoknak pedig égető szüksége van az uniós szintű szolidaritásra és védelemre, mivel gátlástalan és ellenőrizhetetlen spekuláció célpontjává váltak. A válság súlyosan aláásta Európa globális versenyképességét, és visszavetette politikai befolyását.
Ilyen nyomasztó körülmények között kell most Európának újraértelmeznie a jövőjét, ha meg szeretné óvni gazdasági és társadalmi fejlődési modelljét.
Barroso elnök úr, Ön azt kérdezi majd a tavaszi Tanácstól, hol szeretnénk látni Európát 2020-ban. Ez nagyon fontos kérdés, de megengedhetjük-e magunknak, hogy a távoli jövőről vitatkozzunk, mielőtt választ adnánk azon több millió európai számára, akik ma saját bőrükön érzik a válság hatását, és akik amiatt aggódnak, mi fog történni velük holnap: lesz-e munkájuk; lesz-e lehetőségük munkát találni? Nekik milyen válaszokat tud adni?
Nem térhetek vissza saját régiómba holnap, és mondhatom azt az embereknek, hogy nincs miért aggódniuk, hiszen van egy tervünk 2020-ra. A mostani aggodalmaikra és félelmeikre kell választ adnom, és szeretném, ha azt mondhatnám nekik, hogy meg fogják tudni tartani az állásukat, hogy hamarosan új munkahelyek jönnek létre, és hogy ezek a munkahelyek tisztességes foglalkozást biztosítanak majd, tisztességes fizetéssel.
Jelenleg az egyetlen középtávú politikai menetrend az, amelyet az Európai Tanács decemberben határozott meg: az államháztartások konszolidációja. A tagállamoknak 2011-ig meg kell kezdeniük a konszolidációt, hogy államháztartási hiányukat két éven belül a 3%-os küszöbérték alá szorítsák vissza. Ezzel egyidejűleg a munkanélküliség tovább emelkedik majd; a növekedés továbbra is lassú lesz ahhoz, hogy csökkenteni tudja annak mértékét.
Európát más módon is ki lehet segíteni a válságból: úgy, hogy az embereket avatjuk politikai menetrendünk központi szereplőivé, méghozzá azokat, akiket a válság a legsúlyosabban érintett. Arra biztatnám Van Rompuy és Barroso elnök urakat, hogy vizsgálják felül az úgynevezett kilépési stratégia jellegét. Európának olyan, a válságból kivezető utat kell választania, amely erkölcsileg feddhetetlen: egy alapvető értékeinken alapuló emberi utat - amely valójában gazdasági szempontból is okosabb megoldás.
Mindez nem lehetséges, ha a makroszintű gazdaságpolitika teljes mértékben a gyors konszolidációra összpontosít. Ez ugyanis az állami beruházások, az oktatás és a képzés, a szociális és egészségügyi szolgáltatások terén végrehajtott csökkentésekkel járna. A konszolidáció nem érhető el kizárólag adóemeléssel. Európa növekedési potenciálja még az eddiginél is jobban sérül majd, aminek eredményeképpen az újjáéledés rendkívül lassú lesz és a jelenlegi munkanélküliek nagy része tartósan állás nélkül marad.
Az európaiak ennél kiegyensúlyozottabb és társadalmi szempontból felelősebb politikai megközelítést érdemelnek. Úgy véljük, hogy ennek a megközelítésnek tartalmaznia kell a munkaerőpiacra való "belépési stratégiát”, amelynek a 2020-ig tartó stratégia szerves részét kellene képeznie, valamint 2015-ig annak ütemtervéül kellene szolgálnia.
A makroszintű gazdaságpolitikai menetrendet a gazdasági, társadalmi és környezeti területeken megvalósuló strukturális politikákkal kellene egyesítenie, és 2015-ig legalább öt millió új munkahely megteremtését kellene célul kitűznie, elsősorban a zöld gazdaságban. Az Európai Tanácsnak a márciusi csúcson egyértelműen jeleznie kellene e szándékát az új stratégia egyik központi célkitűzéseként.
A stabilitási paktum ellenőrző szerepén jóval túlmutató, megfelelő gazdaságpolitikai koordinációnak biztosítania kellene, hogy az egyes tagállamokban a fokozatos költségvetési konszolidáció a növekedési területeken való kulcsfontosságú állami kiadások, valamint a legfőbb szociálpolitikák megőrzésével együtt valósuljon meg.
Ehhez nagy ugrásra van szükség a politikai gondolkodásmódban Európa - és különösen az euroövezet - gazdasági kormányzása tekintetében.
A márciusi és a júniusi csúcsnak fel kell hatalmaznia elnökét, hogy a Bizottsággal szoros együttműködésben nyújtson be ambiciózus tervet az EU gazdasági kormányzásának megerősítésére vonatkozóan, hogy arról a 2010. decemberi Tanács határozhasson.
Ha tanulni akarunk a jelenlegi válságból, és minél hamarabb magunk mögött szeretnénk azt hagyni, meg kell kérdőjeleznünk a korábban alkalmazott módszereket. Itt a lehetőség, hogy Európát az emberek, és ne csupán a piacok érdekeinek megfelelően alakítsuk. Erre csak akkor van lehetőség, ha a 2020-ig tartó stratégia ténylegesen az emberekről és a munkahelyekről szól - tehát ha ambiciózus szociális és tisztességes munkahelyekre vonatkozó menetrendet foglal magában.
Képviselőcsoportom nevében arra kérem Önöket, hogy az embereket, és elsősorban a leginkább kiszolgáltatottakat helyezzék az európai projekt középpontjába.
Guy Verhofstadt
az ALDE képviselőcsoport nevében.. - Elnök úr! Először is közvetlenül rátérnék a véleményem szerint legsürgetőbb mai problémára. Beszélhetünk 2020-ról, de ennél ma fontosabb problémák is vannak: az euroövezet és Görögország. Erre megoldást kell találnunk.
Úgy gondolom, mi, az Európai Parlament vállaltuk a kezdeményező szerepet ezen a területen. Fontos, hogy pontosan megállapítsuk, mi történt Görögországban. Ma ellentmondásos információkat kaptunk. Görögország szerint minden információt átadott az Európai Uniónak és az európai intézményeknek. Ugyanakkor az Európai Bizottság és az Eurostat azt állítja, hogy nem kapott meg minden szükséges információt. Ezzel egyidejűleg egyes befektetési bankok - a Goldman Sachs, a Morgan Stanley és a Deutsche Bank - elbagatellizálják a görögországi ügyben játszott szerepüket.
Úgy vélem ezért, a Parlament feladata, hogy mihamarabb meghallgatásokat szervezzen az illetékes bizottságokkal annak érdekében, hogy minden érintett felet meghallgathassunk az ügyben, és megállapíthassuk, mi történik pontosan Görögországban. Nem beszélhetünk jogorvoslatról, megoldásokról és reformokról az Európai Unióban, ha először nem tudjuk meg, mi történt valójában Görögország esetében 2008 és 2009 között és azt megelőzően, és véleményem szerint elengedhetetlen, hogy a Parlament meghallgassa az egyes feleket.
Másodszor, kezelnünk kell a görög adósság problémáját is. Úgy gondolom, erre egyetlen jó megoldás létezik. Tegnap olvastam a témáról Soros György cikkét a Financial Times című lapban, néhány nappal ezelőtt pedig Joschka Fisher írását olvastam a német sajtóban. Azt mondja, amit még sokan mások: hogy a görög adósságra a legjobb megoldás az európai megoldás - eurofizetési kötelezettség vagy egy európai monetáris alap, amely nem terheli költségekkel az európai adófizetőket, ugyanakkor megoldást kínál a jövőre. Úgy vélem, az is a Parlament feladata, hogy felkérje a Bizottságot és a Tanácsot, hogy mérlegeljék ezt a lehetőséget, és annak vizsgálata érdekében lépjenek túl az Európai Unió jelenlegi tagállamainak nemzeti érdekein.
Harmadszor úgy vélem, a vita legfontosabb része természetesen az, mihez kezdjünk 2020-szal. Görögország véleményem szerint kiváló példa arra, miért siklott félre a lisszaboni stratégiában. A lisszaboni stratégia túlságosan erőtlen volt; a német és a görög gazdaság közötti szakadék az elmúlt 10 évben tovább nőt: a lisszaboni stratégiát követően nem szűkebb, hanem még tágabb lett. El kell ismernünk - és ezt a döntést kell először meghoznia a Bizottságnak és az Európai Tanácsnak -, hogy a nyitott koordináció módszere nem volt megfelelő; túlságosan gyengének bizonyult. Az Európai Unióban ennél bátrabb eszközre van szükségünk. Ez a bátrabb eszköz az Európai Unión belüli gazdasági kormányzás.
Barroso úr, bízom benne, hogy néhány napon belül, március elején - ha jól tudom, március 3-án - előterjeszt majd erről egy dokumentumot. Bízom benne, hogy az az informális csúcson meghatározott vagy nem meghatározott elemeknél bátrabb stratégiát foglal majd magában. A módszer továbbra is kormányközi, nyitott koordinációs jellegű. Kicsit javítgatják, kicsit felgyorsítják, végül azonban továbbra is egy kormányközi alapú, nyitott koordinációs módszer marad. Azt kérjük Öntől, hogy vállaljon vezető szerepet e gazdasági politika terén és a gazdasági kormányzás kérdésében, és Olli Rehn úrral együtt álljon elő az Európai Unión belüli gazdasági kormányzásra vonatkozó ambiciózus javaslattal. Képtelenség, hogy egy részről van monetáris uniónk, más részről viszont gazdasági, társadalmi és politikai unió viszont nem létezik. A görögországi problémák éppen ezt bizonyítják.
(Taps)
Úgy gondolom, ebben a helyzetben valami bátrat várhatunk a Bizottságtól, és bízom benne, hogy március 3-án olyan dokumentumot javasolnak majd, amely jóval ambiciózusabb az informális csúcs - meglátásom szerint - csalódást keltő eredményeinél.
(A felszólaló beleegyezett, hogy meghallgasson egy "kék kártyás” kérdést az eljárási szabályzat 149. cikkének (8) bekezdése alapján)
William
Elnök úr! A következőt kérdezném Verhofstadt úrtól: arra próbál kilyukadni, hogy az euroövezethez nem tartozó országoknak kellene megmentenie az euroövezeti országokat? Ezt szorgalmazza?
Guy Verhofstadt
az ALDE képviselőcsoport nevében.. - Elképzelhető, hogy a közeljövőben Nagy-Britannia megmentésre szorul majd, mivel ahogy láttam, az ország költségvetési hiánya még Görögországét is felülmúlja.
(Taps)
A költségvetési hiány, ha nem tévedek, jelenleg a GDP 12,9%-ának felel meg. Ezért úgy vélem, e pillanatban az a legfontosabb, hogy hiteles stratégiával rendelkezzünk az euroövezetre vonatkozóan, és teljesen biztos vagyok benne, hogy - talán nem holnap, de holnapután - eljön az az idő, hogy Nagy-Britannia is csatlakozik az euroövezethez. Ebben biztos lehet.
Rebecca Harms
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében.. - (DE) Elnök úr! Remélem, a brit óvoda tagjai lesznek oly kedvesek, és néhány percre megtisztelnek a figyelmükkel.
(Kellemetlenkedő hozzászólás)
Eredetileg az EU 2020 stratégiával kezdtem volna a felszólalásomat, most azonban először inkább Görögországról beszélnék, különösen a Tisztelt Ház jobboldali képviselőinek felszólalásának fényében. Úgy vélem, a görögországi helyzetről és kilátásokról folytatott vitában a görögellenes, nacionalista vagy Európa-ellenes hozzáállás a legkevésbé célravezető. Véleményem szerint a régóta elkövetett hibák most kerülnek napvilágra Görögországban - válság idején gyakran több derül ki, mint a jó időkben.
A Verhofstadt úr által felvetett egyik kérdésre szeretnék reagálni. Ha el szeretnénk kerülni az Európa-ellenes fejleményeket, meg kell beszélnünk, kit terhel a felelősség Brüsszelben azért, hogy hagyta, hogy ezek a problémák hosszú éveken át - talán még a monetáris unióra való felkészülési időszak egésze során is - rejtve maradjanak Görögországban. Barroso úr, úgy gondolom, a felelősség egy jelentős része Önt terheli. Ezt különösen tisztáznia kell, ez idáig ugyanis, ami a felelősséget illeti, még csak a jéghegy csúcsát láttuk, és nem ismerjük az alatta fekvő felelőtlenségi rendszert.
Másodszor, Görögországban is számos változásra van szükség. Az euroövezeten belül erről - lehetőség szerint - baráti tárgyalásokat kell folytatni Görögországgal. Ha segítségre van szükség - és úgy vélem, lesz -, illetve ha ismét érvényesíteni kell az európai szolidaritást - amit ezen a ponton semmilyen formában nem szeretnék kizárni -, akkor Görögországnak tényleges változtatásokat kell végrehajtania. Ott van például a túlzott méretű állami szektor. Ha hiszek azoknak a görögöknek, akikkel beszéltem, a görög munkavállalók 25%-át az állami szféra foglalkoztatja, amely még csak nem is működik megfelelően. Mindenképpen reformra van szüksége.
Ugyanakkor nem csupán a kiadások tekintetében kell változtatni, mivel nyilvánvalóan a bevételi oldalon is akadnak hiányosságok. Úgy vélem, kiváló Papandreou úr azon ötlete, hogy nyilvánossá kívánja tenni a magas jövedelmű görögök adóbevallását. Nem szükséges Svájcból CD-t vásárolni; ennek van más módja is. Így gyorsan kiderülne, hogy a bevételek Görögországban is jelentős mértékben növelhetők, ha végül megakadályozzák az adócsalást, és a luxuskörülmények között élő görögök a tisztességes állampolgárokhoz hasonlóan befizetik az adójukat.
Kollégám, Giegold úr valószínűleg részletesebben szól majd az eurókötvényekről. Csupán egy mondatot mondanék az EU 2020 stratégiáról. Barroso úr, Ön egyáltalán nem említette a lisszaboni stratégia hiányosságait. Úgy vélem, az új stratégia sikere vagy esetleges sikere szempontjából egyáltalán nem jelent jót, hogy elmulasztjuk a lisszaboni stratégia kudarcának értékelését. Integrált stratégiaként elvben nem rossz, azonban ...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Timothy Kirkhope
az ECR képviselőcsoport nevében. - Elnök úr! Köszönetet szeretnék mondani Verhofstadt úrnak, amiért emlékeztetett bennünket az Egyesült Királyság baloldali gazdaságpolitikájának kudarcára. Hálásak vagyunk a tanácsért, és bízom benne, hogy a következő választások alkalmával kollégáimmal együtt orvosolni tudjuk majd ezt.
Európa már a mostani válság előtt is teret veszített legfőbb riválisaival és versenytársaival szemben. Növekedésünk mértéke lassabb volt, a munkanélküliség magasabb, viszonylagos kereskedelmi pozíciónk egyre romlott, és esett a globális termelésben való részesedésünk. Útjára indítottuk a lisszaboni stratégiát, de kellő meggyőződés vagy elkötelezettség nélkül; nem meglepő, hogy kudarcot vallott. Az Európa 2020 stratégia nem követheti ezt az utat. Nagy örömömre szolgál, hogy képviselőcsoportom az elsők között nyújtott be javaslatokat a stratégia előmozdítása érdekében.
Új pályát kell kijelölnünk gazdaságaink számára. Fel kell ismernünk, hogy a kormányok nem teremtenek termelékeny munkahelyeket, és nem növelik az életszínvonalat. Erre csak a versenyképes vállalkozások és a sikeres vállalkozók képesek. Tagállamainknak és az Európai Unió intézményeinek ezért a rájuk nehezedő terhek csökkentése révén támogatniuk kell őket. Nem várhatjuk, hogy dinamikus gazdaságunk lesz, ha súlyos adórendszerek és bürokratikus szabályozás formájában még nagyobb követelményeket szabunk a növekedést és munkahelyeket teremtők számára. Ösztönöznünk kell a fokozottabb kutatást és fejlesztést, a hatékonyabb felsőoktatást és a jobb szakképzést, ahogyan Barroso úr az imént hangsúlyozta. A belső piacot fel kell lendíteni és új területekre kell kiterjeszteni.
A kockázat nem is lehetne nagyobb. Közel három évszázada a világ legerősebb gazdasági hatalmai a legliberálisabb és legdemokratikusabb alkotmánnyal rendelkező országok voltak; a szabadság ügye és a gazdasági prosperitás kéz a kézben jártak. Most új korszak kezdődik. A század végére jelentős gazdasági hatalom kerülhet a demokráciaellenes országok kezébe. A totalitárius kapitalizmus feltehetően nem fog szelíden olyan demokratikus és felelős kapitalizmussá alakulni, amelyet ma Európában és a nyugaton élvezünk.
Bízunk benne, hogy ezek az államok szabadabbá válnak. E tekintetben baráti támogatásunkról biztosítjuk majd őket, de tisztában vagyunk a veszélyekkel. Polgáraink érdeke, hogy a 2020-ra vonatkozó program sikeresen ösztönözze a munkahelyteremtést és az életszínvonal növelését, az pedig a szabad világ érdeke, hogy a 2020-ra vonatkozó program kijelölje az utat egy erősebb gazdasági jövő felé valamennyi polgárunk számára.
Lothar Bisky
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr! Ahogy a mondás tartja, bajban ismerszik meg a jó barát. Az Európai Unió 27 kormánya próbálja - a maga módján - megmenteni saját bankjait és nagyiparait. Eddig mindez valamennyi önálló ország számára további adósságot, a polgárok számára pedig katasztrofális megtakarítási összegeket eredményezett. Az eufemisztikus bérkorlátozási politikát, a nem fizetési célú bérköltségek csökkentését, az élethez fűződő kockázatokat, például az életkort, a családot, a betegséget, továbbá a képzés kívánt szintjét mind említették.
A bankok most az állami segélycsomagokat felhasználva spekulálnak a nemzeti költségvetések ellen. Már most jóval nagyobb előrelépést tettek, mint az államok. A Hypo Real Estate és a Commerzbank, amelyeket Németországban az adófizetők több millió eurójának felhasználásával mentettek meg, a szélsőségesen drága görögországi állami kötvényekkel kapcsolatos üzletben az élen állnak. Az adófizetők pénzét spekulációra használják, ez a pénz pedig a rendes, tisztességes bérből és fizetésből élőktől származik, akiknek nincs svájci bankszámlája, amelyekre a gazdagabbak ilyenkor támaszkodnak.
(Kellemetlenkedő hozzászólás)
Higgyék el, nem szívesen említem a negatív németországi példákat. Az egyik németországi kormánypárt azonban folyamatosan adócsökkentést szorgalmaz, miközben a görög kormányt adóemelésre szólítjuk fel. Ugyanakkor kinek kell majd megkeresnie ezt a pénzt? Attól tartok, hogy azoknak, akik már most is nehezen jönnek ki a fizetésükből. Nem Németország volt-e korábban a világ legnagyobb exportőre, amely évekkel ezelőtt szétválasztotta a béremelést a termelékenységtől, ami aztán szociális dömpinghez vezetett?
Az ókori görög színházban a krízis lehetőséget jelent - igen, egy fordulópont kihívását. Egy ilyen fordulópont megteremtéséhez követelnünk kell, hogy végre hatályba lépjen a törvényben előírt minimálbér. Ugyanazon a munkahelyen végzett ugyanazon munkáért azonos fizetésnek kell járnia. Harmonizálni kell az Unión belüli adónemeket, de mindenekelőtt meg kell valósítani a pénzügyi piacok tényleges európai szabályozását és ellenőrzését, valamint valódi, a szolidaritás alapján összehangolt európai gazdaság- és pénzügypolitikára van szükség, kötelező szociális és gazdasági célokkal.
Nigel Farage
az EFD képviselőcsoport nevében. - Európa elnöke - a várva várt nagy nap. Az a hír járta, hogy elnökünk hatalmas, világszintű politikai személyiség lesz majd: 500 millió ember politikai vezetője; akinek a munkája természetesen olyan fontos, hogy még Obama elnöknél is többet keres. Nos, attól tartok, Ön jutott nekünk. És sajnálom, de az iménti szereplését követően... Nem szeretném megsérteni, de tudja, valójában annyi karizma szorult Önbe, mint egy mosogatórongyba, a megjelenése pedig egy olcsó banktisztviselőjéhez hasonlít.
(Tiltakozások)
Azt kérdezném Öntől, ahogyan valamennyien meg fogjuk kérdezni: kicsoda Ön? Soha nem hallottam Önről; Európában még soha senki nem hallott Önről. Azt kérdezném Öntől, elnök úr: ki szavazott Önre?
(Hangos tiltakozások)
És milyen mechanizmus - tudom, hogy Önök között a demokrácia nem túl népszerű -, milyen mechanizmus áll az európaiak rendelkezésére, hogy elmozdítsák Önt a helyéről? Ez lenne az európai demokrácia?
Úgy érzem azonban, hogy Ön hozzáértő, alkalmas és veszélyes, és kétségem sincs a felől, hogy célja az európai demokrácia és az európai nemzetállamok csendes kivégzése. Úgy tűnik, még a nemzetállamok létezésének puszta elképzelését is gyűlöli; ennek talán az az oka, hogy Belgiumból származik, amely, mint tudjuk valójában nem igazi ország.
(Reakciók)
Mióta azonban hivatalba lépett, láthattuk, ahogyan Görögország egyszerű protektorátussá minősült vissza. Uram, Önnek semmiféle jogalapja nincs e pozíció betöltéséhez, és meggyőződéssel mondhatom, hogy a britek többségének nevében szólok, amikor azt mondom: nem ismerjük Önt, nincs szükségünk Önre, és minél hamarabb kiteszik a szűrét, annál jobb.
Elnök
Ahogyan mondta, elnök úr, talán nem kellene sértegetnie.
Szeretném, ha tovább lépnénk. Elnök úr, elfogad egy kék kártyás kérdést?
Joseph Daul
a PPE képviselőcsoport nevében.. - (FR) Farage úr, hajlandó lenne élni a Szerződés 9. cikkében biztosított jogával, és egyszerűen kérni az Európából való kilépést? Így megnyugodhatna.
Martin Schulz
az S&D képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr! Rendkívül nagyot csalódtam Önben, Buzek úr. Elfogadhatatlan, hogy egy képviselőcsoport elnöke "mosogatórongynak” nevezze az Európai Tanács elnökét itt, a Parlamentben ahelyett, hogy politikai bírálatot fogalmazna meg.
(Taps)
Elnök úr, számítok rá, hogy minderre figyelmeztetéssel válaszol majd. Elfogadhatatlan, hogy ez az ember büntetlenül két lábbal tiporja a Parlament méltóságát. Daul úrnak azt mondanám, nem az a kérdés, hogy az Egyesült Királyság kilép-e az EU-ból. Ha Farage úr úgy érzi, hogy az Európai Unió és az Európai Parlament ennyire nem kívánatos, talán jobb lenne, ha lemondana a mandátumáról.
(Taps)
Elnök
Megismétlem, amit két hónappal ezelőtt Farage úrnak mondtam: az ilyen jellegű felszólalások, amelyek személyes támadást intéznek egyes személyek ellen, elfogadhatatlanok az Európai Parlamentben. Farage úrral való beszélgetésem alkalmával felhívtam erre a figyelmét. Azt szeretném mondani, Schulz úr, hogy éppen azt tettem és most is azt teszem, amit Ön javasolt.
Nigel Farage
Talán nem szívesen hallja, amit mondok, de gondoljon csak bele az Önök viselkedésébe. Miután az írek "nem”-mel szavaztak a népszavazáson, azt mondták, hogy a "nem” szavazat támogatásával képviselőcsoportunk ajtót nyitott a fasizmus előtt; azt mondták, hogy képviselőcsoportunk úgy viselkedett a Parlamentben, mint Hitler és a nácik a Reichstagban. Danny Cohn-Bendit értelmi fogyatékosnak nevezett bennünket. Tudja, kell, hogy ... Nem lehet egy módja ...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Elnök
Sajnálom, Farage úr, de nem személyes megjegyzést tettem. Be kell tartanunk a rendet és a parlamenti szabályokat.
Frank Vanhecke
(NL) Először is, hadd állapítsam meg nyugodtan, hogy a vita itt, az ülésteremben folyik, Brüsszelben, Belgiumban. A jelenlegi gazdasági környezetben Belgiumot minden túlzás nélkül az Északi-tenger Görögországának nevezhetnénk, hiszen Görögország és Olaszország után százalékban kifejezve ez az ország, tehát Belgium rendelkezik a legnagyobb államadóssággal Európa-szerte. Alapvetően beteg ország vagyunk Európában, és ha fogalmazhatok így, ez semmiképpen sem elismerés a korábban felszólaló Verhofstadt úr, Belgium egykori miniszterelnöke számára. A csalás és a költségvetés mesterséges növelése terén még taníthatna is egyet s mást a görögöknek!
Ezen azonban ne izgassuk fel magunkat túlságosan. Különösképpen ne állítsuk, hogy a kormányzati adósságok további növelésével elháríthatjuk a válságot - az európai kormányzati hitelre irányuló hírhedt Verfofstadt-féle javaslatról beszélek, egy olyan számláról, amelyet előbb-utóbb valakinek meg kell fizetnie. Éppen ellenkezőleg, többször is láthattuk, hogy az európai döntések voltak azok, amelyek válságba taszítottak bennünket, azok az európai döntések, amelyek szerint a látszat kedvéért ki kell hajítani az ablakon a maastrichti kritériumokat és a Stabilitási és Növekedési Paktumot, csak hogy úgy tűnjön, Európa előrelépett.
Ugyanez az eurokrata makacsság tuszkolja most le a torkunkon Törökország csatlakozási stratégiáját. A gazdasági és földrajzi valóságot most félre kell tolnunk, és az európai polgároknak súlyosan meg kell fizetniük egy még csak nem is európai ország esetleges csatlakozását. A megoldás nem a "még több Európa”. A megoldás a nemzeti felelősségvállalás és az, hogy az egyes tagállamok számára kötelezővé tegyük, hogy csak addig nyújtózkodjanak, ameddig a takarójuk ér.
Corien Wortmann-Kool
(NL) Buzek elnök úr, Barroso elnök úr és természetesen Van Rompuy elnök úr! Örömmel üdvözöljük ma körünkben. A vita elején tett észrevételeiből nyilvánvalóvá vált, hogy komoly terveket kíván megvalósítani, de az is, hogy szerepét a Lisszaboni Szerződésnek megfelelően szeretné teljesíteni. Ehhez már előre is gratulálok.
Fontos, hogy a jövőbeni 2020-ig szóló stratégiával kapcsolatban megjelent itt nálunk, mivel mindenképpen helyre kell állítanunk Európa szerepét a világban. Elnök úr, és most Barroso elnök úrhoz is szólok, ismeri a prioritásainkat. Központi elemük a zöld, szociális piacgazdaság. Ez azt jelenti, hogy elsődleges feladatunknak kell tekinteni a kis- és középvállalkozások talpraállásának elősegítését, mivel ők szolgálnak a munkahelyteremtés motorjául. Nem csupán a kereskedelemről és a szolgáltatásokról van szó, hanem európai iparunkról is, amelyet nemzetközi szinten ismét versenyképessé kell tennünk. Ennek megfelelően ismeretekre, innovációra és fenntartható technológiákra épülő kkv-kre van szükség.
A 2020-ig szóló stratégiát ilyen alapokra kell felépíteni. Ez az alap olyan kilépési stratégiát jelent, amely együtt jár egy erős stabilitási és növekedési paktummal, valamint a tagállamok kormányzati kiadásainak szükséges reformjával. Elnök úr! A korábbi lisszaboni stratégia túl sok megfoghatatlan célkitűzést tartalmazott, és bebizonyította a nyitott koordinációs módszer kudarcát. Ezért a következő kérdést intézem Önhöz: milyen konkrét célkitűzéseket javasol majd annak érdekében, hogy végre rávegye a tagállamokat, hogy ténylegesen elkötelezzék magukat az új stratégia mellett, miközben a szubszidiaritás tekintetében továbbra is betartja a Lisszaboni Szerződés által előírt korlátozásokat?
Marita Ulvskog
(SV) Elnök úr! A Bizottság saját adatai szerint jelenleg 80 millió uniós polgár él a szegénységi küszöb alatt. Ez felháborító és egyben minden további fejlődés gátja is. Ezzel egyidejűleg egy Farage úrhoz hasonló személy itt áll a Parlamentben és sértésekkel vagdalkozik, amikor Európa válságban van és számos fontos kérdést kell megvitatnunk. Fel kellene függeszteni, és meg kellene tiltani számára, hogy részt vegyen a jövő heti strasbourgi ülésen. Enyhe büntetés lenne ez az iménti viselkedéséért.
Feladatunk most egy új lisszaboni stratégia, vagyis az EU 2020 stratégia kidolgozása. Fontos felismerni, hogy a társadalmi kohézió és a fenntartható fejlődés nélkülözhetetlen a gazdasági növekedéshez. Az a társadalom például, amely elsőként tud kiszabadulni a szerves fűtőanyagoktól való függőségből, vezető szerephez jut az új, zöld munkahelyek teremtésében. Ennek sikeréhez azonban erőforrásokra van szükség. Az EU és a tagállamok által a válságból való kilábalás céljára elkülönített támogatásoknak legalább 50%-át egy új környezetbarát gazdaságpolitikába kell befektetni, amely képes megteremteni ezeket a munkahelyeket. A hetedik és nyolcadik keretprogramnak a megújuló energiaforrásokkal kapcsolatos kutatásra és fejlesztésre kell összpontosítania.
A Bizottságnak szintén határozott erőfeszítéseket kell tennie az Európában jelenleg folyó társadalmi kirekesztés megakadályozása és a munkaerő-piaci szereplők megerősítése érdekében. Az EU-ra néhány éve egyre inkább a szakszervezeti mozgalom ellenségeként tekintenek, és jogosan. Ezen változtatni kell. Az első lépés a munkavállalók kiküldetéséről szóló ellentmondásos irányelv, vagy Európában elterjedt nevén a "bérdömping irányelv” felülvizsgálata lenne, amely hatalmas indulatokat és konfliktusokat szül. Ebből itt a Parlamentben ma már épp elég jutott.
Lena Ek
Elnök úr! Az EU 2020 célja az európai polgárokban rejlő lehetőségek kiaknázása kell, hogy legyen. Túlságosan is gyakran megfeledkezünk arról, hogy növekedési stratégiáinkat a polgárok és gyermekeink jövője érdekében hozzuk létre.
A lisszaboni stratégia kétségtelenül kudarcot vallott azzal, hogy mindent magában akart foglalni. Egy ilyen átfogó menetrendben elveszett a lényeg, és vele együtt a kitűzött ambiciózus célok megvalósításának lehetősége is.
A 2020-ig szóló stratégiának hatékonyabbnak kell lennie, a formáját pedig gyökeresen át kell alakítani. A munkát néhány konkrét területre kell célozni, ahol a fenntartható növekedés alapvető kérdéseivel kell foglalkozni.
Az EU egyetlen választott testületeként és teljes körű hatályos együttdöntési jogaival a Parlamentnek is beleszólása lesz a 2020-ig tartó stratégiába. A jogszerűség és a nyitottság biztosítása érdekében ezért a Bizottság és a Tanács okosan tenné, ha bevonná a Parlamentet a 2020-ig szóló stratégiával kapcsolatos jelenleg folyó munkába.
Ahogyan a nyitottság és az átláthatóság alapvető feltétele a polgárok Európája megteremtésének, ugyanígy kulcsfontosságú eszközként szolgálnak az olyan államháztartási válságok elkerüléséhez, mint amilyenek jelenleg Unió-szerte sújtják az országokat.
Mindenki ujjal mutogat Görögországra, vannak azonban más tagállamok is, amelyek kikerülték a teljesítményértékelést, félrevezették Európát a hiányukkal kapcsolatban és meghamisították pénzügyi statisztikáikat. A nyitott koordináció módszere zártkörű összejátszást és nyílt megszégyenülést eredményezett.
Ne feledjék, ami igaz a polgárokra, ugyanúgy igaz a kormányokra is. A szabadságjogok felelősséggel járnak. Itt az ideje, hogy az európai kormányok komolyan vegyék ezt a felelősséget, mert súlyos problémákkal állunk szemben.
Philippe Lamberts
(FR) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Egyetértek azzal az elképzeléssel, hogy az EU 2020 stratégia céljait kis számban korlátozzuk, feltéve, ha azok legalábbis ambiciózusak. Ambiciózusak elsősorban ökológiai lábnyomunk csökkentése tekintetében. Ennek megfelelően mindez nem csupán az éghajlatról szól, és ebből a szempontból a 20%-os értékhez való visszatérés véleményünk szerint messze elmarad a szükségestől. Még a 30% sem mondható ambiciózusnak.
A következő egy, az egyenlőtlenségek csökkentésére irányuló ambiciózus cél: például az európai szegénység mértékének 50%-os csökkentése 2020-ra; ez természetesen nem a maximálisan elérhető eredmény. Ambiciózus célra van szükség az oktatás, a kutatás, a fejlesztés és innováció, illetve természetesen a munkahelyteremtés terén is.
Ezeknek a céloknak, ahogyan az már elhangzott, mérhetőnek és kötelező érvényűnek kell lenniük; nem számít, hogy ez egy bónusz-málusz rendszer vagy valami más, de eredményekre van szükség. Ezeket az eredményeket két teljességgel nélkülözhetetlen összetevő nélkül nem érhetjük el.
Az első összetevő az erős piaci szabályozás, és ebben a tekintetben, Van Rompuy úr, rendkívül aggasztónak találjuk a pénzügyi piacokkal kapcsolatos fejleményeket és a Tanács által elfogadott álláspontokat.
Ami a második összetevőt illeti, hangsúlyozni szeretném, amit Daul úr mondott. Valóban, Daul úr, a tagállamoknak többet fel kell adniuk szuverenitásukból, elsősorban a költségvetés területén. Azon tűnődöm, vajon az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) Képviselőcsoportja milyen álláspontot képvisel e tekintetben. Erős költségvetési konvergencia hiányában képtelenek leszünk helyreállítani az államháztartások stabilitását és adórendszerünket nem tudjuk fenntartható alapokra építeni. Itt gondolunk például az energiára, és természetesen a pénzügyi műveletek megadóztatására.
Kay Swinburne
Elnök úr! Támogatom az EU 2020 stratégia irányát, különösen a mostani gazdasági válság idején, és szorgalmazom, hogy az EU Európa meglévő viszonylagos gazdasági és versenyhelyzeti előnyeire összpontosítson, valamint használja fel a rendelkezésre álló eszközöket és erőforrásokat, különösképpen a kutatás-fejlesztés területén, hogy valódi hozzáadott uniós értéket teremthessen.
Szeretném, ha kiemelt jelentőséget tulajdonítanánk az egységes szolgáltatási és árupiac kiegészítésének, és az innovatív kutatás egységes piacának létrehozását illetően ambiciózus megközelítést alakítanánk ki. Széles körben ösztönözni kell a kutatást és a fejlesztést mind az egyetemeken, mind pedig az európai magánvállalkozásoknál annak érdekében, hogy a fenntartható ipar és technológiák éllovasaivá válhassunk.
Ugyanakkor továbbra is körültekintőnek kell lennünk, és el kell kerülnünk az olyan szabályozást, amely hátráltatja ezeket a fejlődési folyamatokat. Erősítenünk kell a kapcsolatot a magánszférában megvalósuló, illetve a tudományos kutatás és munka között, így elősegíthetjük a munkahely- és vagyonteremtő vállalkozások részére történő tudásátadást. Az innovációs célra igénybe vehető támogatások növelése mellett biztosítanunk kell az adminisztrációs terhek csökkentését, különösképpen a kkv-k és a mikrovállalkozások számára. A kkv-barát közbeszerzési politikák megvalósítása és a kkv-k magán- és állami partnerségekben történő részvételének engedélyezése jó kezdet lehet.
A meglévő szakterületeken folytatott innovációt előtérbe helyező EU 2020 stratégia...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Nikolaos Chountis
(EL) Elnök úr! Görögországban a mai napon a magán- és a közszférában dolgozók hatalmas munkanélküli gyűléseket tartanak.
A felháborodás elérte az utcákat, és a munkavállalók méltatlankodva figyelik a görög kormánnyal szemben az Európai Unió és különösképpen a közelmúltban megrendezett Európai Tanács ragaszkodása nyomán foganatosított szigorú intézkedéseket, a Tanácson ugyanis ahelyett, hogy a gyenge gazdaságokat segítő döntéseket hoztak volna, ahelyett, hogy a spekulációnak véget vető és átfogó gazdasági és társadalmi szolidaritást létrehozó intézkedéseket hoztak volna, ahelyett, hogy elfogadták volna, hogy a Stabilitási Paktum nem létezik és annak visszaállítása tovább mélyítené a válságot, és ahelyett, hogy elismerték volna, hogy a Lisszaboni Szerződés hatalmas kudarcot vallott, a Tanács a Szerződés bővítéseként és annak folytatásaként készíti elő a 2020. évi Európai Bizottságot.
Bűnbakként kezelik Görögországot, és olyan intézkedéseket diktálnak a munkavállalókkal szemben - akik nem tehetnek a válságról -, amelyek más országok esetében is hasonló intézkedések bevezetését eredményezik majd.
A görög és az európai polgároknak rövidesen úgy bánnak majd Önökkel, ahogyan az argentinok bántak a Nemzetközi Valutaalappal.
Rolandas Paksas
(LT) Jelképes, hogy 20 évvel az Európát megosztó fal leomlása után ma az Európa 2020-ról beszélünk. Először is elismerném az Európa 2020 stratégia alapvető prioritásait: a tudást és az innovációt, a magas foglalkoztatottság társadalmát, valamint a versenyképes és fenntartható gazdaságot. Javaslom, hogy vegyünk még fel két további prioritást - az infrastruktúrafejlesztést és a hatékony energiapolitikát. Míg az energiabiztonság megerősítését mint az európai energiapolitika egyik legfontosabb prioritását hangsúlyozzuk, és az energiaforrások és szállítási útvonalak diverzifikációjára törekszünk, nem szabad megfeledkeznünk a Rail Baltica és a Via Baltica projektekről sem, amelyek nem csupán Litvánia számára fontosak. Úgy vélem, hogy az új stratégia kidolgozása során fel kell mérnünk azokat az okokat, amelyek a lisszaboni stratégiában megfogalmazott célok elérésének kudarcához vezettek. Nem csupán új stratégiai célokat és feladatokat kell meghatároznunk, hanem az esetenként túlságosan hosszúra nyúló megbeszéléseket pontos határidőkkel jellemzett konkrét cselekvésre kell váltanunk.
Francisco Sosa Wagner
(ES) Elnök asszony! Úgy vélem, a válság lehetőséget nyújt számunkra ahhoz, hogy határozottan és meggyőződéssel továbblépjünk egy erős Európa megteremtése felé. Egy erős Európában valószínűleg le kellene mondanunk a "koordináció javítása” kifejezésről, mivel az azt jelenti, hogy minden az összehangolást igénylő témaköröktől függ, ez pedig szükségképpen bénító hatással jár és az egyértelműség hiányához vezet.
Tudjuk, hogy az európai országok államháztartása és hiánya mindaddig megsínyli ezt a helyzetet, amíg el nem mozdulunk az európai pénzügyi integráció irányába, és eurokötvényeket bocsátunk ki.
Az európai intézmények mindenesetre tehetnek konkrét intézkedéseket - most figyelmen kívül hagynám a koordinációval kapcsolatos túlzó kijelentéseket. Egy részről létezik az Európai Központi Bank, amelynek feladata a pénzügyi felügyelet harmonizációja, és ...
(A felszólalás további része technikai okok miatt nem áll rendelkezésre)
Werner Langen
(DE) Elnök asszony, Barroso úr, Van Rompuy úr! Ha a 2020-ig szóló stratégiát sikerre kívánjuk vinni, akkor azt - a lisszaboni stratégiától eltérően - végre kell hajtanunk. Attól eltérően, amit a korábbi felszólalóktól hallhattunk, a célok nem voltak tévesek. A stratégia kudarcának fő oka az volt, hogy a tagállamok nem tartották be a szabályokat és nem teljesítették kötelességüket. Továbbá a Bizottság, Barroso úr, nem volt elég bátor. Nem volt elég bátor a végrehajtás, a reformok megkövetelése vagy saját stratégiája megvalósításának terén.
Nagy többséggel második hivatali időszakának idejére új Bizottságot kapott - bízom benne, hogy mindent tökéletesíteni fog, hogy feléleszti Európa dinamizmusát, hogy ösztönözni fogja a technológiát, és hogy nem csupán beszélni fogunk az újraelosztásról, hanem valóban versenyre kelünk a világ más gazdasági régióival. Ezek a régiók nem kérdezik, vajon az európaiak egymás között megegyezésre jutottak-e, vagy hogy új újraelosztási programokat hajtanak-e végre. Megvan a saját dinamizmusuk, és erre lépnünk kell. Ez az a feladat, amelynek teljesítését a stratégiának lehetővé kell tennie.
Mostanáig csupán tervezeteket nyújtottak be, és bízom benne, hogy ezek még javulni fognak, mivel túlságosan is úgy tűnik, hogy a "folytassuk, amit elkezdtünk” szellemében íródtak. Nincs igazán új megközelítés. Még a Tanács és az Európai Tanács új elnöke sem szolgált igazán új ötletekkel. Ugyanakkor szükségünk van a stratégiára, hogy lépést tarthassunk a világ többi részével. Ehhez új keretfeltételeket kell meghatározni. Körültekintően végig kell gondolnunk a korábbi éghajlati célkitűzéseket. Ösztönöznünk kell a technológiát ahelyett, hogy továbbra is akadályokat gördítünk az útjába.
A Bizottságot mint kollegiális testületet arra kérem, hogy ne az egyes biztosok érdekeit képviselje, hanem vállaljon vezető szerepet Európában. Biztosan számíthatnak feltétlen támogatásunkra. A 2020-ig szóló stratégia csak így lehet sikeres - nem pedig gyáva kormányokkal és az ahhoz való ragaszkodással, hogy valaki fizesse meg mindazt, amellyel az illetékes európai partnerek nem hajlandók maguk foglalkozni.
Stéphane Le Foll
(FR) Elnök asszony, Barroso elnök úr, Van Rompuy úr! Először is el szeretném mondani, hogy ami a 2020-ig szóló stratégiát illeti, a célokkal mindenki egyetért. Kontinensünk jelenlegi problémája azonban az, hogy éppen súlyos válságból halad kifelé, amelynek jellemzője, hogy növekedésünk szintje világviszonylatban rendkívül gyenge, akár egyenesen negatív is.
Ez éppen ezért politikai tudatosságot kíván, amelynek számomra két célja van. Először is annak ismerete, hogyan szerveződünk politikailag. Az Önök hivatalában két fő felelősség terheli Önöket: a gazdaságpolitikák koordinációjának ösztönzése - ez nélkülözhetetlen -, valamint a célok és az ezek eléréséhez szükséges eszközök meghatározása.
Ezzel el is érkeztem a második célhoz, amely véleményem szerint létfontosságú, ugyanakkor mégis kérdésként merül fel. A közpolitikai célok eléréséhez költségvetésre van szükség. Európa ma a következő dilemmával áll szemben: a tagállamok súlyos hiánnyal küzdenek, és minél jelentősebb a hiányuk, annál kevesebbet dobnak a közös európai kasszába. Ennélfogva nehezebben éleszthetjük fel a növekedést.
Hogyan oldjuk meg ezt a dilemmát? Ezt a kérdést intézem Önökhöz. Ez két tényezőtől függ. Először is, milyen iránymutatások mentén tárgyalnak majd a tagállamokkal a költségvetési kilátásokról? Másodszor, el tudnak-e mozdulni egy olyan innováció irányába, amely az Európai Beruházási Bank és az Európai Újjáépítési és Fejlesztési Bank számára egyaránt lehetővé teszi, hogy nagyobb felelősséget vállaljanak, és - miért is ne? - módot ad Európának arra, hogy ennek a holnap fejlődését jelentő szükségletnek a finanszírozásához kölcsönt vegyen fel?
Sylvie Goulard
(FR) Elnök urak! A lisszaboni stratégiát követően most itt a 2020-ig szóló stratégia. Puszta névváltoztatásról vagy irányváltásról van szó? A kérdés elsősorban Barroso úrnak szól. Az informális Tanácshoz benyújtott írását olvasva, hallgatva, amint ma nagyon helyesen az Európai Unióban élő szegények számáról és a pénzügyi szabályozás fejlesztésének szükségességéről mondott, azt gondoltam magamban, milyen kár, Barroso úr, hogy az elmúlt néhány évben nem volt megfelelő elnöke a Bizottságnak! Akkor mindent megvalósíthatott volna, amit most javasol. Ma arra hivatkozik, hogy a válság miatt nem volt erre lehetősége, de könnyű a válságot hibáztatni. Végül minden bűn megbocsáttatik, ne vesztegessünk tehát erre több időt.
Éppen ezért bizakodással fordulok Van Rompuy úrhoz, először is, hogy barátibb módon üdvözöljem, mint az előzőekben egyik képviselőtársam tette - csak egyikük, a többiek nem. Ön az, akire számítunk. Ez némileg paradox, de számítunk Önre, Van Rompuy úr, Európa, egy megfelelő európai közösség ismételt fellendítésében, Ön pedig olyan országból érkezett, amely tudja, mit jelent a "közösség” szó az általános érdekek értelmében véve.
Ha ezt sikeresen megvalósítja, számíthat a Parlament támogatására, és úgy gondolom, hogy ami a 2020-ig szóló stratégiát illeti, nem szabad hagynunk, hogy a szavak megtévesszenek bennünket. Ha a szavak bármit jelentenek, akkor mindenekelőtt középtávon, világviszonylatban és a nemzeti érdekeken túllépve kell gondolkodnunk. Egyetértek a Lamberts úr által elmondottakkal: ebben a pillanatban a Tanács tagjai nem kecsegtetnek nagyszerű európai kilátásokkal a pénzügyi felügyeletet illetően. Két lábbal tapossák a féket.
Részemről ezért egyetlen célt javaslok, amelyet tulajdonképpen meg is említ a Tanácshoz benyújtott dokumentumban, ez pedig nem más, mint a Gazdasági és Monetáris Unió, annak valamennyi formájában a fegyelem, illetve természetesen a szolidaritás megszilárdítása érdekében. Ez egyben emlékezteti is a Tanácsot, hogy míg Görögország problémákkal küzd, erről részben a görögök, részben pedig a szolidaritás hiánya tehet.
Reinhard Bütikofer
(DE) Elnök asszony! Könnyű szép célokat állítani. Minden év elején valamennyien ezt tesszük, nagyszerű célokat tűzünk ki, az azonban, hogy ezek álmok, prédikációk maradnak, vagy menetrenddé válnak, attól függ, hogy konkrét válaszokat adunk-e a ki, mit, hogyan, mennyi és mikor kérdéseire. Az Európa 2020 menetrendje esetében is így kellene történnie. Véleményem szerint a vita elején Daul úr fején találta a szöget. Az a kérdés, készen állunk-e feladni nemzeti szuverenitásunkat a gazdaságpolitika terén, vagy inkább lemondunk az Unió egységéről, az euróról és mindarról, amit évtizedek során felépítettünk? Az alternatíva ilyen riasztó. Szerettem volna továbbá, ha egyértelmű nyilatkozatokat hallok a németországi Kereszténydemokrata Unió (CDU) részéről, mivel mint tudjuk, a német konzervatívok azok, akik mindezt gyakran megakadályozták.
Elnök asszony, Van Rompuy úr, Barroso úr! Amellett, hogy az Európai Tanács elnöke csendes magabiztossággal kijelenti, hogy a Tanács iránymutatásokat kíván megfogalmazni ezen a területen, szeretném, ha a Bizottság a Parlamenttel közösen nekilátna a közös európai gazdasági kormányzást érintő iránymutatások elkészítését célzó tevékeny és lendületes munkának. Ennek során ahelyett, hogy pusztán hagynák magukat Merkel asszony és Sarkozy úr által kézen fogva vezetni, tényleges erőfeszítéseket kell tenniük annak érdekében, hogy Európát egy közös gazdaságpolitika keretén belül egyesítsék.
Charalampos Angourakis
(EL) Elnök asszony! Ahogyan azzal tisztában vannak, amíg mi az informális Európai Tanács eredményeiről vitázunk, a teljes görög munkaerő, az utolsó munkásig sztrájkkal tiltakozik pontosan ezen intézkedések, pontosan ezen eredmények ellen. Tiltakoznak az Európai Unió, valamint a balközép és jobbközép kormányok politikája ellen, amelyek egyhangúlag polgárellenes, munkaellenes intézkedéseket hoznak egész egyszerűen a monopóliumok profitjának védelme érdekében.
Az Európai Unió, a kormányok és a Bizottság az Európai Unió munkásainak megfélemlítésére törekednek, ezzel próbálva rákényszeríteni őket, hogy megadják magukat a polgárellenes intézkedések özönének. Ebben a háborúban azonban a munkások tömeges sztrájkkal, tüntetésekkel és gyűlésekkel válaszolnak, amelyekről Öntől egy szót sem hallottunk, Barroso úr, a tiltakozásokat és a sztrájkokat pedig az Európai Unió számos országában az osztálytudatos szakszervezetek szervezik.
A munkások csak egyféleképpen válaszolhatnak a tőke pártjai által felvett hozzáállásra, az egyirányú európai utcára, a kompromittált szakszervezeti vezetőkre, a bérek és a nyugdíjak elleni széles körű kormányzati támadásokra: saját érdekeik fokozott érvényesítésével.
Mario Borghezio
(IT) Elnök asszony, hölgyeim és uraim! Formálisan szolidaritást vállaltunk ugyan Görögországgal, a valóságban azonban a cél egyszerűen az volt, hogy szigorú megszorítási politikát kényszerítsünk az Európai Unió tagállamaira.
A záró sajtótájékoztatón Van Rompuy úr világosan kijelentette, hogy a tervek szerint egyfajta európai uniós diktatúrát hoznának létre, amelyben a Tanács a tagállamok feletti még nagyobb hatalommal rendelkező imperiális juntává válna.
A csúcs előtt - az Independent tudósítása szerint - Van Rompuy úr levelet küldött az állam- és kormányfőknek, amelynek egyik mellékletében azt írta, hogy a Tanács tagjai felelősek saját kormányaik gazdasági stratégiájáért, valamint hogy uniós szinten is őket illetné ez a felelősség. Akár politikai koordinációnak, akár gazdasági kormányzásnak nevezzük, csak a Tanács képes kialakítani és fenntartani egy európai stratégiát. Hozzátette még, hogy az Európai Tanács rendkívüli ambíciókkal rendelkezik, ellenőrzést kíván gyakorolni és vezető szerepben kíván fellépni, noha természetesen csupán konzultáció formájában, ezért javasolta tehát, hogy a Tanács havonta ülésezzen.
Ezek az Európai Unió építményének imperialista tervei, és a Bizottság folyosóin keringő projektnek is részét képezik, amely azt szorgalmazza, hogy az EU-tagállamok adósságának 80%-át tegyük európai uniós adóssággá.
Az elmúlt napokban indított, a gazdasági szuperállamért folytatott kampány várhatóan nem csupán Görögországot, de az Európai Unió mind a 27 tagállamát protektorátussá fokozza majd le.
Andreas Mölzer
(DE) Elnök asszony! Az EU elfogadott egy poszt-lisszaboni stratégiát, amelyben ügyelt arra, hogy semmiféle mérhető cél mellett ne kötelezze el magát. A környezetbarát gazdaság ösztönzése önmagában nem biztosítja Európa mint termelési központ versenyképességét. Véleményem szerint a jól működő energiaellátás és infrastruktúra mellett ehhez kiválóan képzett munkavállalókra lesz szükség, nem pedig a bevándorlók egymást követő hullámaira, akik olcsó munkaerővel árasztják el a munkaerőpiacot.
Ha fontos, hogy a nemzeti munkaerőpiacokat rugalmasabbá tegyük, akkor ez nem vezethet oda, hogy kerülőúton megszüntessük az új tagállamokra vonatkozó átmeneti időszakokat. A válság, amikor egyre többen válnak munkanélkülivé vagy kényszerülnek részmunkaidős, illetve "egy eurós” állásból biztosítani a megélhetésüket, nem a legjobb időpont arra, hogy az EU új lendületet adjon a munkaerőpiacon már létező kíméletlen versenynek.
Az Európai Uniónak alapvetően kerülnie kell a zsarnoki fellépést. Nem vonhatja meg azonnal a strukturális szempontból gyenge régióknak nyújtott pénzügyi támogatást, csak mert azok nem hajtottak végre reformokat - még fenyegetési céllal sem. Semmi esetre sincs szükség új tanácsadó bizottságra a célok értékeléséhez, amely aztán valószínűleg ismét a süllyesztőben végezné. A fokozottabb központosítás helyett a támogatásokat vissza kell helyeznünk nemzeti szintre. Az Európa 2020 nem vezethet újabb versenymaratonhoz és privatizációs kivonuláshoz. Ehelyett biztosítania kell az európai polgárok jólétét.
Az EU most a globalizációellenesség bástyájává válhat, és valószínűleg ez lesz az egyetlen esélye erre.
Mario Mauro
(IT) Elnök asszony, hölgyeim és uraim! Talán, ahogyan Farage úr mondta, nem ismerjük Önt jól, tanácsi elnök úr, de tudom, hogy eszményei mélyen gyökereznek az európai hagyományban és kultúrában, amiért felnézek Önre és tisztelem Önt.
Éppen ezért venném a bátorságot, és rendkívül józan felszólalására a futball világából vett analógiával reagálnék. Saját szerepével kapcsolatos jövőképe számomra a fedezetéhez, a középpályáséhoz hasonlít, akinek feladata, hogy rendet teremtsen a játékban csapata számára, amely a Lisszaboni Szerződés által bevezetetett szabálymódosításokat követően talán nehezebben tud gólt rúgni, vagyis nehezebben tudja elérni a célkitűzéseit.
E példa fényében úgy gondolom, a Parlamentnek többet kell kockáztatnia a többi játékosnál, és fel kell vállalnia a csatár szerepét, aki folyamatosan újraértelmezi a játékot és az új szabályokból ihletet merít ahhoz, hogy megerősítse a csapat támadási képességét, valamint hogy képzelt középcsatárunkat - a Barroso-féle Bizottságot - gólszerző helyzetbe juttassa.
Mi történik, ha nem követjük ez a megközelítést, amelyet teljes meggyőződéssel támogatok? Védekező pozícióba vonulunk vissza és polgártársaink érdekeivel ellentétes öngólt rúgunk.
Éppen ezért, Van Rompuy úr, arra kérem, hogy támogassa a Parlament által játszott új vezető szerepet és ne akadályként, hanem lehetőségként tekintsen arra. Valamennyiünknek fel kell nőnünk e történelmi feladathoz, történelmi szerepet kell vállalnunk, történelmi feladatot kell végrehajtanunk, és biztos vagyok benne, hogy Ön a megfelelő vezető számunkra.
Juan Fernando López Aguilar
(ES) (A felszólalás eleje technikai okok miatt nem áll rendelkezésre) ... Ha a 2020-ig szóló stratégiáról beszélünk, nem csupán egy poszt-lisszaboni stratégiáról beszélünk, hanem a lisszaboni tervek teljesítésének kudarcát elismerő stratégiáról, illetve, hogy kíméletlenebbül és nyersebben fogalmazzak, a lisszaboni kudarc elismerésének stratégiájáról. E stratégia célja a növekedés és a fenntarthatóság biztosítása volt, ez azonban nem teljesült, mert a stratégia pénzügyi, környezeti és társadalmi szempontból sem volt képes biztosítani a fenntarthatóságot.
Pénzügyi szempontból Európa létrehozta a monetáris uniót, ugyanakkor rendkívül távol van nem csupán a gazdasági unió, de még a gazdaságpolitika és a költségvetési ösztönzők koordinációjától is, amelynek együtt kellene járnia a monetáris unióval.
Az energiát illetően az egységes európai politika még várat magára. Társadalmi szempontból Európa-szerte elégedetlenség tapasztalható a munkavállalók, a szakszervezetek és a leghátrányosabb helyzetű osztályok körében, akik kétségbe vonják annak a modellnek a fenntarthatóságát, amely európaivá téve bennünket egyben jobbá is tett minket, azét a modellét, amely sikeresen megteremtette a jólétet és a társadalmi kohéziót.
A február 11-én megrendezett informális tanácsi ülés fényében azt kérdezném, milyen kötelezettségvállalásokat kíván tenni a Tanács, a Bizottság és valamennyi európai intézmény azon szociális paktum iránti elkötelezettség megerősítése érdekében, amelyet az Unió elkövetkező hat hónapos időszakának soros elnöke, José Luis Rodríguez Zapatero spanyol miniszterelnök említett egyik beszédében?
Olyan szociális paktumról van szó, amely egyértelműen kimondja, hogy Európa ez alkalommal elkötelezi magát a pénzügyi és környezeti fenntarthatóság, valamint annak a szociális modellnek a megőrzése mellett, amely európaivá téve bennünket egyben jobbá is tett minket.
Jean Lambert
Elnök úr! Barroso úr korábban arról beszélt, hogy ambiciózus stratégiát szeretne, és igaz, hogy az EU 2020 dokumentum egyes részei ambiciózusak is, az üvegházhatású gázok kibocsátására vonatkozó számadat azonban egyáltalán nem az: szánalmas, és ezzel nem fogjuk elérni a kitűzött célt. 2020-ra 40%-ot kellene előirányoznunk. A kérdés természetesen nem csupán az éghajlat, hanem az erőforrások elérhetősége és az erőforrás-hatékonyság növelése is.
A stratégiának sok olyan eleme is van, amelyeket, úgy tűnik, már korábban is láttunk, elsősorban az, hogy a gazdasági növekedés egyre inkább célként, semmint mutatóként érvényesül. Ez nem lehet a stratégia célja. Az EU számos területen megkísérelte szétválasztani a növekedést a közlekedéstől, az energiafelhasználástól, miegymástól, a munkahelyekhez pedig már régóta nincsen köze. Kérhetném ezért, hogy ne tegyünk úgy, mintha a növekedés a későbbiekben valahogyan munkahelyeket teremtene?
Ezenkívül nem csupán a szegénység, de az egyenlőtlenségek csökkentésére is törekednünk kellene, mivel az ismert és jól látható előnyökkel jár, és gondoskodnunk kell róla, hogy pénzügyi intézményeink ne ássák alá az esetlegesen hatályba léptetett ambiciózus célokat.
Othmar Karas
(DE) Van Rompuy úr! Először is köszönöm a levelet, amelyet küldött. Elmondhatom, hogy teljes mértékben támogatom a benne ismertetett elveket, értékeket és irányvonalat. Örömömre szolgál, hogy ma azt mondta, szeretne havonta ülésezni, mivel az Ön feladata, hogy az állam- és kormányfőket, illetve a tagállamokat visszahozza Európába. A lisszaboni stratégia önmagában nem volt rossz, de a módszerek tévesek voltak és a tagállamokban hiányzott a célkitűzések végrehajtásához szükséges politikai akarat. Azokon a területeken, ahol az Európai Bizottság és az Unió hatásköre elégtelen, Önnek kell koordinálnia a tagállamokat.
Egyértelműen fogalmazott, hogy a piac nem elég. Valóban, szociális piacgazdaságot szeretnénk. A monetáris unió nem elegendő. Politikai unióra van szükség. Valamennyiünk számára a 2011. évi költségvetés lesz az első próba, amelynek már az Európa 2020 stratégián kell alapulnia. Az Európa 2020 nem cél; egy eszköz, amely azt teszi, amit a pénzügyi és gazdasági válság kezelése érdekében tennünk kell. A költségvetési politikát, a pénzügypolitikát, a gazdaságpolitikát és az oktatáspolitikát fokozottabban össze kell hangolnunk, mivel a versenyképesség nem javítható kizárólag gazdasági célokkal. Ennek megfelelően a tagállamokban végre kell hajtani a kisvállalkozói intézkedéscsomagot. Mottónk az "elsők a kisvállalkozások” kell, hogy legyen, ezáltal ugyanis az egyes régiókban munkahelyek teremthetők.
Három dolgot szeretnék látni. Barroso úr, tanulmányt kell készíteni valamennyi bizottsági intézkedésnek a reálgazdaságra, és nem csupán a bankszektorra gyakorolt hatásairól. Felül kell vizsgálni pénzügyeinket, hogy az figyelembe vegye a demográfiai változásokat, valamint a társadalombiztosítási és a nyugdíjrendszert is. Közös csomagra van szükség, amely egyesíti a koordinációt, a túlzott hiány eljárást, a kilépési stratégiát és az Európa 2020-at, annak érdekében, hogy ezek egymással összhangban álljanak.
Alejandro Cercas
(ES) Van Rompuy elnök úr, Barroso elnök úr! Nagyon is kedvemre való mindaz, amit ma hallottam. Bízom benne, hogy a dal a jövő héten is hasonlóan szól majd, mivel ahogyan valamennyien - és Önök is - megértettük, ez azt jelentené, hogy célokat lehet és kell kitűznünk magunk elé, és hogy magunk dönthetünk a jövőnkről.
Azt jelentené, hogy nincs gazdasági determinizmus, hogy van hangja a politikának, a polgároknak és a saját kezünkben tartott jövőnek. Azt jelentené, hogy a gazdaság korlátokat szab nekünk és biztosítja számunkra az eszközöket, ugyanakkor azt is, hogy a célkitűzéseket mi fogalmazzuk meg, illetve hogy a gazdaságnak kell szolgálnia a társadalmat, nem pedig fordítva.
Azt jelentené, ahogyan az ma délután már elhangzott, hogy rövid távú stratégia helyett hosszú távú stratégiára van szükségünk, mivel úgy vélem, ezt a tanulságot vonhatjuk le a korábbiakból. Azt a tanulságot vonhatjuk le a múltból, hogy jelentős gazdasági növekedést élvezhettünk, ám az spekulációs alapra épült, amely nem veszi figyelembe az igazságosságot, a tisztességet, a környezetet, a jövőt vagy a jövő generációkat.
Bízom benne ezért, tanácsi elnök úr, hogy az elkövetkező héten ambiciózus menetrendet tartalmazó dokumentumokra számíthatunk, olyan menetrendet, amely a fenntarthatóság irányába mutat, amely összeegyeztethetővé teszi a gazdasági, társadalmi és környezeti megfontolásokat, ezek ugyanis kölcsönösen feltételezik egymást.
Most a menetrend szociális dimenziójáról szólnék néhány szót: itt érvényesülnek a polgárok követelései, álmai és félelmei, a munkaerőpiacon lévők és az onnan kiszorultak álmai és félelmei, a pénzügyi piacok arroganciájának áldozataiéi, amely ellenőrzés alá vonta a reálgazdaságot, majd tönkretette azt.
Itt összpontosulnak azok a remények, hogy mindennek véget vetünk, hogy megvalósítjuk a teljes foglalkoztatás politikáját, a minőségi munkahelyek és a mindenki számára elérhető munkahelyek politikáját, valamint hogy végre a kiválóságot, nem pedig a szociális normák csökkentéséért vívott harcot tűzzük ki célként Európa számára.
Sven Giegold
(DE) Elnök asszony, Barroso úr, Van Rompuy úr! Az európai gazdaság válsága olyan mély, hogy ebben a helyzetben igen pontos javaslatokat kell kérnünk - a több felszólalótól is hallottakhoz hasonló konkrét javaslatokat. A Parlament számos különböző módon szólított fel az európai gazdasági kormányzásra.
Tegyenek javaslatot arra vonatkozóan, hogyan oszthatók el a magas adósságszinttel kapcsolatos kockázatok annak érdekében, hogy Görögország és más országok ne roppanjanak össze a magas kamatráták súlya alatt. Tegyenek javaslatot - a Gazdasági és Monetáris Bizottság tegnapi kérésének megfelelően - arra vonatkozóan, hogyan kezelhetők az egyenlőtlenségek. Nem csupán a hiányt felhalmozó országokat kell megbüntetni és nem csak nekik kell változtatniuk. A túlzott felesleggel rendelkező országokban is reformokat kell végrehajtani. Független európai statisztikákra van szükség, és hatékony intézkedésekkel kell megelőznünk az adóversenyt. A Parlament már előterjesztett ilyen javaslatokat. Most Önökön a sor, hogy véglegesítsék ezeket.
Jean-Pierre Audy
(FR) Van Rompuy úr, miniszter úr, Barroso úr, hölgyeim és uraim! Végre ideért hozzánk, tanácsi elnök úr, üdvözlöm! Mindazonáltal azzal kezdeném, hogy ismét rendkívüli csalódottságomnak adok hangot, amiért december 1-jei hivatali kinevezését követően nem az volt az első politikai lépése, hogy ellátogatott hozzánk és bemutatkozott az európai polgárok képviselői előtt.
Hozzánk hasonlóan Ön is politikus, és demokrácia nélkül nem létezik politika. A 2005. évi francia és holland népszavazásból, valamint, ha megkérdezték volna a véleményüket, számos más nemzettől megtanult demokratikus lecke értelmében a polgárok nem ellenzik Európát, de úgy érzik, hogy nélkülük, és bizonyos esetekben ellenük épül.
Köszönet tehát Merkel asszonynak, aki 2007-ben az Ön székében ült, és Sarkozy úrnak, akit éppen azelőtt választottak meg a Francia Köztársaság elnökének, amiért az Ön által most betöltött magas szintű hivatalt létrehozó Lisszaboni Szerződéssel ismét a polgárokat tették meg az európai integráció központi szereplőivé.
Van Rompuy úr, meg kell értenie, hogy a polgárok nélkül semmit sem érhetünk el, képviselőiknek pedig, mint ennek a Parlamentnek is, meg kell érteniük, hogy a tagállamok, ennélfogva pedig az állam- és kormányfők nélkül semmit sem érhetünk el.
Rátérnék a lényegre: az európai polgárok szenvednek, mert nem értik a körülöttük zajló hatalmas világméretű felfordulást. Az Ön kötelessége, hogy ezt jelentéssel töltse meg számukra, hogy kijelölje az utat, hogy meggyőzze az Európai Tanácsot arról, hogy Európa nem a probléma, hanem a megoldás. Európa nem kiszolgáltat, hanem védelmez. Európa nem eltűr, hanem cselekszik.
Hogyan látja a világot és benne az Európai Unió helyzetét? Meg tudja mondani, milyen szerepet játszik a kormányközi jelleg az Ön európai stratégiájában, elsősorban a hiányzó gazdasági kormányzás és a Külügyi Szolgálat létrehozása tekintetében?
Van Rompuy úr, az Európai Uniónak két lába van. Ezek a tagállamok és a kormányok, valamint a polgárok. A feje még hiányzik, és ez Ön! Továbbá nem elég, ha az anyósülésen foglal helyet, a vezetőülésen kell ülnie, az Európai Unió jövője pedig attól fog függni, hogy képes lesz-e a tagállamokat a politikai unió irányába kormányozni. Köszönöm, hogy eljött, Van Rompuy úr. Ön kiváló ember. Ne tartson a polgároktól és képviselőiktől! Szeresse őket, és ők ezt viszonozni fogják.
Sergio Gaetano Cofferati
(IT) Elnök asszony, hölgyeim és uraim! A közép távú stratégia meghatározása során az Uniónak figyelembe kell vennie a ma a világ e részét - és más részeit is - sújtó gazdasági válság hatásait, és természetesen azokat a hiányosságokat is, amelyeknek az előző, 2000. évi lisszaboni stratégia szerény eredményeit köszönhetjük.
A válság néhány konkrét iránymutatással szolgál a fejlődés és a teljes foglalkoztatás tekintetében, ha ezt a célkitűzést be szeretnénk építeni az intézkedésekbe - ami véleményem szerint szükséges.
Először is, szabályozási eszközök kellenek, valamint szükség van a pénzügyi rendszer és a bankok felügyeletére, ezáltal biztosítható, hogy ne alakulhassanak ki ismét a jelenleg bennünket sújtó negatív körülmények.
Másodszor, komoly befektetésekre van szükség az innováció, a kutatás és a képzés terén, különösképpen, ha a környezetbarát gazdaság irányába szeretnénk elmozdulni. Ahhoz azonban, hogy jelentős befektetéseket hajthasson végre, Európának fel kell vérteznie magát eurokötvényekkel, valamint egy jutalmakat és szankciókat alkalmazó rendszerrel, hogy elérhesse gazdasági célkitűzéseit. Elsősorban ezek hiányoztak az első lisszaboni stratégiából.
Mind az adózás, mind pedig a fizetések terén egységes redisztribúciós politikákat kell bevezetnünk. Ezenfelül az egyes ágazatoknak összehangolt iparpolitikára van szüksége annak érdekében, hogy megóvhassuk saját térségünk történelmi gyártási struktúráját. Végül át kell alakítanunk és ismét el kell indítanunk a társadalmi párbeszédet mint olyan erőt, amely elősegíti a kohéziót és a hosszú távú munkanélküliség veszélyeinek csökkentését, amellyel meg kell barátkoznunk.
Pilar del Castillo Vera
(ES) Elnök asszony, Van Rompuy elnök úr, Barroso elnök úr - aki nincs ugyan itt, ám hozzá is intézem a szavaimat, az az igazság, hogy nagy örömmel látom Önöket együtt, és véleményem szerint ennek az az oka, mert nyilvánvalóvá vált, hogy elmozdultunk és arra összpontosítunk, milyen alapokra helyezzük az elkövetkező tíz évre szóló közös stratégiát, ami meglátásom szerint mérhetetlenül fontos.
Leginkább az érdekelt az írásbeli javaslatban és abban, amit Ön elmondott, hogy csupán néhány célkitűzésre van szükség: csak a legfontosabb célkitűzésekre; hogy ezeknek megfoghatóknak kell lenniük, hogy mérhetőnek kell lenniük és következetesen értékelnünk kell azokat annak érdekében, hogy megállapíthassuk, történik-e haladás az adott irányban.
Úgy vélem, ez alapvető fontosságú, és lényegi változást jelent a lisszaboni stratégiához képest.
Egy célkitűzést emelnék ki: a belső piacot. Az európai belső piac elképzelése több mint 20 évvel ezelőtt született meg. Húsz évvel később még mindig hosszú utat kell megtennünk, hogy a legtöbb ágazatban valódi belső európai piac jöhessen létre. Bizonyos esetekben ennek az az oka, hogy az ágazatok igen fiatalok, ilyen például a digitális piac, más esetekben azonban olyan mértékű töredezettség és olyan korlátozások figyelhetők meg, amelyek által megfosztjuk az európai gazdaságot attól az átfogó kerettől, amelyre a versenyképesség maximális szintjének tényleges eléréséhez szüksége lenne, amely aztán növekedéshez vezetne, és következésképpen foglalkoztatást teremtene.
Van Rompuy úr, Barroso úr! Jelentős politikai lendületre van szükség: a "szokásos üzletmenet” a továbbiakban nem szolgálhat eszközként. Jelentős vezető szerepre van szükség, és nagy felelősség hárul Önökre. Természetesen mindennek megvalósításában maradéktalanul számíthatnak a támogatásomra.
Udo Bullmann
(DE) Elnök asszony, tanácsi elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim! Két kérdésről szeretnék szólni röviden. Először is, rendelkezésünkre áll-e már egy sikerrel kecsegtető Európa 2020 stratégia? Nem, egyelőre még nem. Megmondom, miért. Ha a Bizottságban és a tagállamokban úgy érvelnek, hogy először végrehajtjuk a költségvetések gyors konszolidációját, és majd utána foglalkozunk a gazdasággal és a foglalkoztatással, nagyon elszámítják magukat. Ha nem hisznek nekünk, olvassák el a Nemzetközi Valutaalap tegnap kiadott nyilatkozatát. A magánszektor adóssága még messze nem rendeződött. Aggódunk az állami beruházások miatt. Ha nem egy integrált, központi elemként konkrét foglalkoztatási célokat megfogalmazó stratégiát követnek, nem lesz esélyünk rá, hogy megbirkózzunk a válsággal.
Másodszor, van-e válaszunk a legnagyobb nyomás alatt álló országokban tapasztalható adósságválságra? Nem, egyelőre még nincs. Nem csak egy ország követett el hibákat. Ha azonban körültekintően elolvassák az adatokat és odafigyelnek az elemzőkre, tudhatják, hogy a görög hiánynak legalább a fele a spekulánsok hibája - azoké a spekulánsoké, akiket a Bizottság öt évig nem akart szabályozni - a kockázatitőke-alapoké. Most végre megtesszük, de mit jelent ez a gyakorlatban? Szükség van egy európai monetáris alapra, amely segítséget nyújtana ezeknek az országoknak. Lehetőséget kell teremtenünk rá, hogy ne csupán az euroövezeten kívül, de bizonyos feltételek mellett azon belül is nyújthassunk alacsony kamatozású hiteleket. A válság megoldásához azonban európai politikát kell létrehozni - méghozzá haladéktalanul.
Enikő Győri
(HU) Tisztelt képviselőtársaim! Az elnökségi trió tagjaként, magyar képviselőként nagy elismeréssel figyelem Van Rompuy elnök úr tevékenységét, hogy milyen erős európai elkötelezettséggel és hittel vágott neki új feladatának. Szent igaz, most dől el, miként is fog működni az Európai Tanács elnöki tiszte. Meggyőződésem, a válság sújtotta Európának szüksége van erős kézre és iránymutatásra. Hitelességi kérdés is, hogy az új program ne jusson elődje, a lisszaboni stratégia sorsára. Mondom ezt úgy is, mint egy volt kommunista országból származó képviselő. Európa azon fertályán ugyanis van egy kis természetes viszolygás a hangzatos, hosszú távra szóló tervekkel szemben - talán érthető módon.
Egy intézményi és egy tartalmi megjegyzésem lenne. Az intézményi: el kell döntenünk, hogy kik ennek a stratégiának a címzettjei. Ha az Unió vezetői, akkor megfelelő, ami eddig történt, s jó a feszes menetrend. Ha azonban azt gondoljuk, hogy a címzettek az uniós polgárok, akiket meg akarunk nyerni magunknak, akikkel együtt és nem ellenükben akarunk egy mostaninál erősebb, versenyképesebb és polgárainak többet nyújtani képes Uniót, akkor a Lisszaboni Szerződés szerint kell eljárnunk, és tisztességesen be kell vonnunk az Európai Parlamentet, sőt továbbmegyek, a nemzeti parlamenteket is. A mai vita nem helyettesíti, hogy a témával, a szokásos eljárásoknak megfelelően rapporteur állításával, a bizottságokban és a frakciókban foglalkozunk ebben a házban.
A tartalom tekintetében pedig a legfontosabb cél a munkahelyteremtés kell, hogy legyen. Minden új stratégiának csak ez lehet a kiindulópontja. Hogy ezt miként érjük el, arról egyelőre keveset tudunk. Tudjuk, hogy kevesebb prioritás, szűk keresztmetszetek azonosítása, szorosabb gazdaságpolitikai koordináció. Ez rendben is volna, de kérem, hogy vegyék figyelembe a következőket: az első: ami eddig jól működött, azt ne dobjuk ki. Az EU ugyanis erősebb lett az eddigi közösségi politikák által, sőt az alapító szerződésekkel is szembe megy, ha kidobjuk a kohéziós és agrárpolitikát, ami jól szolgálja az Unió polgárainak érdekeit. Második: az összes régió érdekét szolgálja az új stratégia, ne csak egyes cégekét vagy országokét. Kohézió által az Unió versenyképessége is nő. Harmadik: szabjuk országokra a stratégiát és így válik hitelessé az egész.
Anni Podimata
(EL) Elnök asszony! Rendkívül érdekes vita folyik itt ma a 2020-ig szóló stratégiáról, de valamennyien jól tudjuk, hogy a február 11-i informális Európai Tanácson az úgynevezett görög kérdés dominált. Azt is tudjuk, hogy az informális csúcs befejezéseképpen az állam- és kormányfők nyilatkozatot adtak ki, amelyben politikai támogatásukról biztosították Görögországot, kijelentették, hogy készek az euró stabilizálását célzó intézkedéseket hozni és rámutattak, hogy Görögország semmilyen pénzügyi támogatást nem kért az Európai Uniótól.
Megragadnám az alkalmat és emlékeztetném a Tisztelt Ház tagjait, hogy a görög kormány és a görög miniszterelnök többször hangsúlyozta, hogy Görögország nem kér pénzt, nem kéri a német, az osztrák, a svéd vagy bármely más adófizetőktől, hogy kiegyenlítsék az adósságát, amellyel maga is boldogul, és amelyet a már bejelentett intézkedéseken alapuló saját erőfeszítései révén vissza fog szorítani.
Ha már erről van szó, Verhofstadt úr, tévedés, miszerint Görögország azt mondta volna, hogy minden információt benyújtott a Goldman Sachs kötvényről; kissé értetlenül állok azelőtt, miért csak a görög hatóságokat és Görögországot kérték arra, hogy magyarázattal szolgáljanak egy olyan gyakorlatról, amelyet az 1998 és 2008 közötti tíz évben az euroövezet számos országa a telítettségi pontig alkalmazott, és amelyről a közelmúltban számos cikk jelent meg a külföldi sajtóban.
Görögország nem kér pénzt. Mást kér. Olyasvalamit, aminek magától értetődőnek kellene lennie, nem csupán az euroövezetben való részvétel okán, hanem átfogóbb módon az Európai Unióban való részvétel okán is: a politikai támogatás, a szolidaritás, valamint az egyszerű és őszinte bizalom kifejeződését. Támogatást, nem csupán a szavak szintjén; tartalommal és jelentéssel bíró támogatást, amelyet nem vonnak meg és nem ásnak alá azonnal, amint nem vagyunk többé zárt ajtók mögött.
Görögország arra kéri partnereit, hogy ne tegyenek vagy ne mondjanak olyat, ami tovább erősíti a spekulációt, és ne terjesszék tovább az abbéli kétségeket, hogy az ország vajon képes lesz-e eredményeket elérni a bejelentett intézkedésekkel, a végső értékeléskor ugyanis ezek aláássák az ország által tett erőfeszítéseket.
Nem dughatjuk homokba a fejünket. Mindannyian tisztában vagyunk vele, hogy Görögországon keresztül a spekulánsok az euroövezetet és az eurót célozzák. Hozzunk meg tehát valamennyi szükséges intézkedést az euroövezet és az euró védelmében.
(Taps)
Paolo De Castro
(IT) Elnök asszony, hölgyeim és uraim! Őszinte sajnálatomnak kell hangot adnom, a Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Bizottság egésze nevében is, amelynek, megtiszteltetés számomra, elnöke lehetek, amiért a 2020-ig szóló stratégia semmilyen említést nem tesz a mezőgazdasági és élelmiszer-ipari ágazatról.
Teljes képtelenség, hogy a Bizottság olyan stratégiát javasolt az elkövetkező 10 évre, amely nem foglalkozik az élelmiszer-biztonságnak, illetve a vidéki területek növekedésének és munkahelyei megőrzésének központi kérdésével.
Elnök asszony! Hogyan gondolkodhatunk környezetbarát és fenntartható Európában, ha nem vesszük figyelembe, hogy Európa teljes területének 45%-a gazdálkodási célt szolgál? Hogyan hagyhatjuk figyelmen kívül az ezeken a területeken dolgozó közel 30 millió személyt? Ezek munkavállalók, akiknek biztosítékot kell nyújtani, és akiket meg kell védeni. Mielőtt az új munkahelyekre koncentrálnánk, először a meglévők védelmét kell biztosítanunk.
Emlékeztetném Önöket, hogy a mezőgazdaság számos alapvető szolgáltatást nyújt, többek között az élelmiszerekhez, a biológiai sokféleséghez, a tájhoz és a környezethez kapcsolódóan, és e feladatok teljesítése a vidéki területek társadalmi és gazdasági életének javát szolgálja.
A spanyol elnökség is kitartóan ragaszkodott ahhoz, hogy szükség van a hatékony közös agrárpolitikára. Éppen ezért aggaszt ez a súlyos mulasztás, amelyet reményeim szerint a Parlament még orvosolhat.
Liisa Jaakonsaari
(FI) Elnök asszony! Az idei a tigris éve, Kína pedig a gazdaság tigrise.
India jelenleg hatalmas kiterjedésű építési terület, és úgy gondolom, az indiai fejlődés jelentős hatást gyakorol majd Európára. Éppen ez indokolja, hogy új ritmust kell felvennünk, új kezdetre van szükség, amelyet az EU 2020 képvisel. Közös gazdaságpolitikára, intelligens adórendszerre van szükségünk, valamint bátorságra, hogy elismerjük strukturális hiányosságainkat: ezek a kutatás és a termékfejlesztés. Ezeket a kérdéseket itt kiválóan bemutatták.
Két kérdésem lenne. A görög tragédia és az abból levont tanulság alapján hogyan ellenőrizhetjük majd a jövőben a Stabilitási és Növekedési Paktum végrehajtását? A második kérdés: milyen jutalmakat és szankciókat fogunk alkalmazni annak érdekében, hogy az EU 2020 stratégia a lisszaboni stratégiánál sikeresebb legyen, tekintve, hogy a tagállamokat ez egyáltalán nem érdekli?
Marian-Jean Marinescu
(RO) Elnök asszony, tanácsi elnök úr! Örömömre szolgál, hogy jelen van közöttünk. Nem értem, miért törekszik a Tanács a sietős döntéshozatalra, anélkül, hogy komolyan konzultálna az Európai Parlamenttel. Szükségünk van a 2020-ig szóló stratégiára, mivel a lisszaboni stratégia nem bizonyult hatékonynak. Az itt cirkuláló dokumentumok azonban általánosak és egyetlen konkrét megállapítást sem tartalmaznak a jövőbeni kihívásokra vonatkozóan.
Az egyik példa a társadalmi szempont. Európában a legfőbb társadalmi problémák a népesség fokozódó elöregedése és a magasan képzett munkavállalók hiánya.
Ilyen körülmények között az első hiba, amelyet sürgősen orvosolni kell, az, hogy a GDP kevesebb mint 2%-át fordítjuk kutatásra, fejlesztésre és innovációra. A kutatás-fejlesztés alapjaként magán- és állami partnerségeket kell létrehozni, az üzletembereket pedig ösztönözni kell arra, hogy fektessenek be kutatólaboratóriumokba és -intézetekbe, ezáltal minimalizálni lehetne az Egyesült Államok vagy Japán általi agyelszívást.
Monika Flašíková Beňová
(SK) Megpróbálok rövid lenni, hogy ne lépjek túl a megszabott időn. Csalódott vagyok, hogy a Bizottság elnöke már nincs jelen, de úgy vélem, az intézményközi együttműködésért felelős személy még itt ül körünkben.
Ezért, mivel az a 2020-ig szóló stratégia sikerét elősegítő egyik fontos lépés, elsősorban arról beszélnék, milyen fontos, hogy a különböző uniós intézmények felhagyjanak az egymással való versengéssel és őszintén együttműködjenek azokon az eszközökön, amelyek nélkül nem lehetséges a 2020-ig szóló stratégia célkitűzéseinek elérése.
Ennélfogva nagyon fontos, hogy a nemzeti Önzés átalakuljon a nemzeti felelősség érzésévé, valamint egy európai szintű felelősségérzetté, ha ugyanis a szociálpolitika és az adópolitika harmonizációjának kérdését nem sikerül hamarosan megoldanunk, nem fogjuk tudni megvalósítani a gazdaságpolitikai célokat vagy azt a közös európai gazdaságot, amelynek köszönhetően valóban versenyképes térséggé válhatnánk a globalizált világban.
Andrew Duff
Elnök asszony! Rendkívül hálás vagyok Van Rompuy elnök úrnak, hogy ismertette munkaköri leírását, ám továbbra sem értem, miért nem válaszol parlamenti kérdésemre. Arra kérném, vizsgálja felül a parlamenti kérdések ügyével szembeni megközelítését.
Ezzel együtt elnézést is kérnék Van Rompuy elnök úrtól Nigel Farage szégyenletes megnyilvánulásáért. Biztosíthatom róla, hogy a brit európai parlamenti képviselők túlnyomó többségétől tiszteletteljes bánásmódra számíthat.
Georgios Papanikolaou
(EL) Elnök asszony! Az elmúlt időszakban egész Európa - és nem csupán Európa - szeme Görögországon állt, ahogyan azt számos felszólaló már említette.
A gazdasági világválság fényében természetesen nem csak Görögország küzd súlyos gazdasági problémákkal. Ez más országokra is igaz, ezt mind jól tudjuk.
Soha nem látott spekulációs támadásnak lehetünk tanúi, amely - sajnálattal állapítom meg - a média részéről az utóbbi időben a becsületsértés legdurvább formáját öltötte.
Akárhogy legyen is, biztosak lehetnek benne, hogy Görögország nem ment csődbe, és nem fog összeomlani. Az ország ráadásul sosem kért pénzügyi támogatást. Politikai támogatást kért és kér továbbra is. A szolidaritás valódi bizonyítékát kérte és kéri az Európai Monetáris Unió keretébe tartozó többi tagállamtól, mivel végeredményben ez az Unió forog kockán.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Az év elején a munkanélküliség elérte a 10%-ot, míg a hiány számos tagállamban nőtt. Európa polgárai azonnali megoldást várnak a jelenlegi alapvető nehézségekre: a demográfiai változásokra és az éghajlatváltozásra, valamint a gazdasági és pénzügyi válságra.
Az Európai Uniónak kiemelt fontosságú intézkedésként befektetéseket kell végrehajtania a munkahelyteremtés és a munkahelymegőrzés, az oktatás, az egészségügy, a mezőgazdaság, valamint a közlekedési és energiaügyi infrastruktúrák terén. Az Európai Uniónak fenntartható energiastratégiára és korszerű, biztonságos és hatékony közlekedési infrastruktúrára van szüksége. Mind a lakásépítés, mind pedig az ipari létesítmények korszerűsítése érdekében be kell fektetnünk az energiahatékonysági intézkedésekbe, ezáltal 2020-ig több mint két millió új munkahelyet teremthetünk.
Ezenfelül a szennyező kibocsátások csökkentése azt feltételezi, hogy Unió-szerte korszerűsítjük az ipari létesítményeket, nem pedig azt, hogy az európai ipart harmadik országokba helyezzük át. Végül, de nem utolsó sorban, a népesség elöregedése és a születések számának csökkenése megkívánja a szociális rendszerek reformját annak érdekében, hogy az Európai Unió valamennyi polgára számára méltó életkörülményeket biztosíthassunk.
Maroš Šefčovič
a Bizottság tagja. - Elnök úr, tisztelt európai parlamenti képviselők! Az ülés kissé hosszúra nyúlt, és a Bizottság elnökének egyéb kötelezettségei miatt távoznia kellett, de nagy megtiszteltetés számomra, hogy Barroso elnök úr és a Bizottság nevében válaszolhatok.
Először is köszönetet mondanék a lenyűgöző vitáért, a számos érdekes ötletért és az EU 2020 stratégia iránt tanúsított lelkesedésükért és támogatásukért. Az Önök támogatása nélkül az EU 2020 nem lehet és nem is lesz sikeres. Biztosíthatom Önöket, hogy a Bizottság rendkívül bátran fog fellépni; az EU 2020 a polgárokat, a foglalkoztatást és a szegénység visszaszorítását helyezi a középpontba. Arról is biztosíthatom Önöket, hogy megtanultuk a leckét a lisszaboni stratégiából, ezért most korlátozottabb számú célkitűzésre összpontosítunk majd, és határozottan javítani fogjuk a kormányzást.
A Bizottságban rendkívül ösztönzően hat ránk a komoly érdeklődés és, reményeink szerint, az Európai Parlament határozott támogatása. Ugyanilyen ösztönző erővel bír, hogy az Európai Tanács ilyen sürgetőnek ítéli a helyzetet, és az is nyilvánvaló, hogy egészen más légkör uralkodik most ott az öt évvel ezelőttihez képest, amikor a lisszaboni stratégia paramétereiről tárgyaltunk.
Ennél azonban többet kell tennünk; helyi és regionális szintű támogatást kell szereznünk a stratégiához, és a legfontosabb, hogy mögé kell állítanunk a polgárokat. El kell érnünk, hogy ne egy újabb adminisztratív gyakorlatot lássanak benne, hanem egy arra vonatkozó új megközelítést, hogyan javítható az élet minősége Európában, saját hazájukban és régiójukban. Arra kérném Önöket, tisztelt képviselőket, hogy segítsenek bennünket ebben a feladatban. Ne versenyezzünk az egyes intézmények között, hanem működjünk együtt, koncentráljunk a prioritásokra és szolgáljunk konkrét eredményekkel!
Az EU 2020 stratégiában egy intelligens, környezetbarátabb és integráló gazdaságon alapuló, három összekapcsolódó pillérből álló rendszert kívánunk bevezetni, ezekre a pillérekre pedig rugalmas kezdeményezéseket szeretnénk építeni, amelyek az európai gazdaságban mutatkozó azon akadályokat és problémákat célozzák, amelyek meggátolják, hogy maximálisan érvényesüljenek a gazdaságban rejlő lehetőségek. Nagyobb hangsúlyt szeretnénk helyezni az oktatásra és a képzésre annak érdekében, hogy az európai munkaerő megőrizhesse az Európa által megérdemelt versenyelőnyét. Az EU 2020 stratégia össze fog kapcsolódni a Stabilitási és Növekedési Paktummal, mivel a rendezett költségvetési egyenleg kulcsfontosságú a gazdasági stabilitás szempontjából.
Sok szó esett ma Görögországról, és biztosítani kívánom Önöket, hogy az euroövezet tagállamai között egyetértés volt a tekintetben, hogy az euroövezet pénzügyi stabilitásának védelme érdekében szükség esetén határozott és összehangolt módon fognak fellépni. A Bizottság szorosan együttműködik majd Görögországgal és nyomon fogja követni, hogyan hajtják végre az ajánlásokat. Jelenleg Athénban van egy, a Bizottság és az EKB vezette és az IMF szakmai támogatását élvező misszió, hogy felmérje, szükség van-e további intézkedésekre Görögországban.
Hadd fogalmazzak egyértelműen; megvannak az eszközeink ahhoz, hogy szükség esetén biztosítsuk az euroövezet pénzügyi stabilitását; ide tartoznak különösképpen az euroövezeti tagok, a Bizottság és az Európai Központi Bank, valamint továbbra is készen állunk arra, hogy életbe léptessünk egy, az intézkedések összehangolását célzó európai keretet. A folyamat valamennyi szakaszában lehetővé kell azonban tenni, hogy az adott szakasz kiforrja magát, és most Görögországon a sor, hogy előrelépjen a reformok terén és megvalósítsa a szükséges intézkedéseket. Úgy gondolom, készen állunk a bátor fellépésre, mind az EU 2020 stratégiával, mind pedig a görögországi helyzettel kapcsolatban.
Herman Van Rompuy
az Európai Tanács elnöke. - (FR) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Örömömre szolgál, hogy megrendeztük ezt a vitát; örülök, hogy elfogadtam a meghívásukat és már a 2020-ig szóló stratégia kezdetén ellátogattam ide, mivel a vita még csak most indult. Nemrégiben, február 11-én tartottunk egy vitát, március végén kerül sor a tavaszi Tanácsra, a 2020-ig szóló stratégiát, vagyis a foglalkoztatási és gazdasági növekedési stratégiát pedig június végén véglegesítjük majd. Ennek megfelelően jelentős idő áll rendelkezésünkre, amelynek során tapasztalatokat cserélhetünk és véglegesen meghatározhatjuk a cselekvési irányt.
Üdvözlöm tehát ezt az európai ambíciót, amelyet ma délután tapasztaltam, és üdvözlöm a sürgetettség érzését is, amellyel ma délután találkoztam. Volt egy felszólalás, amely iránt csak megvetést érzek, ehhez azonban nincs több hozzáfűznivalóm.
Ami a gazdasági stratégiát illeti, három időszakot fogok megkülönböztetni. Az első időszak az, amelyben most is vagyunk, más szóval a pénzügyi válság és annak valamennyi következménye. Engedjék meg, hogy olyan nyelvezetet használjak, amely eltér mindattól, amit a ma délutáni vitán hallottunk. Megmagyarázom. Olyan nyelvezetet szeretnék használni, amely az Európai Unió pozitív jellemzőit is tükrözi, mivel bármilyen meglepőnek tűnik is, azért kedvező fejlemények is történtek a közelmúltban. Levontuk a következtetéseket és a tanulságot az 1930. évi válságból. Most egy évvel vagyunk túl a súlyos válságon, és 2010-ben tulajdonképpen a legtöbb országban ismét pozitív növekedés figyelhető meg. Az 1930-as évek során ez nem történt meg. A válság az évtized végéig tartott.
Mi az oka e pozitív növekedésnek? Az általunk hozott intézkedések. Intézkedéseket hoztunk a pénzügyi intézmények megmentésére, nem azért, mert olyan különösen kedveljük őket, hanem azért, mert nélkülük nincs gazdaság. Intelligens monetáris politikát folytattunk. Fizetőképessé tettük a gazdaságot, amit 70 évvel ezelőtt senki nem tett meg. Minden nehézség ellenére legalább 16 ország számára megteremtettük a monetáris stabilitás övezetét. Az 1930-as években a versenyképesség javítását célzó leértékelést alkalmaztak. Ilyet most nem tettünk. A gazdaság élénkítése érdekében kockázatos költségvetési politikát folytattunk. Nem azt tettük, amit az 1930-as években, tehát nem állítottuk helyre minél hamarabb a költségvetési egyensúlyt. Ezáltal megvédtük a belső piacot, amely nem tökéletes. Javítanunk kell, és Monti úr erre vonatkozóan konkrét javaslatokkal él majd. Nem süllyedtünk azonban vissza az 1930-as évek protekcionizmusába. Éppen ezért tanultunk valamit az első nagy válságból, amelyen nemrégiben keresztülmentünk.
Még egy lépéssel tovább mennék. A G20 megszületése az Európai Uniónak köszönhető; mi indítottuk a kezdeményezést e csöppnyi világkormányzás létrehozására. Ez az első alkalom, hogy a nagyhatalmak, régiek és újak egyaránt összefogtak a válság leküzdése érdekében, ami nem volt éppen tökéletes, de ebben a szellemben folytatjuk tovább a munkát. Európát, az Európai Uniót tehát nem kell minden esetben támadás alá venni. Van néhány igen kedvező eredmény is, amely neki köszönhető.
Most magunk mögött kell hagynunk ezt a stratégiát, az úgynevezett kilépési stratégiát. Meg kell találnunk az egyensúlyt a költségvetési ösztönzés túlságosan gyors megvonása és a költségvetési egyensúlyhoz közép távon való visszatérés között, amely nyugdíjrendszerünk, társadalombiztosítási rendszerünk és egészségügyi rendszerünk finanszírozása szempontjából elengedhetetlen. Komoly feladat tehát megteremteni ezt az egyensúlyt, a Stabilitási és Növekedési Paktum azonban biztosítja az ehhez szükséges eszközöket, mivel nem követeli meg a költségvetési egyensúly azonnali helyreállítását. Fokozatos megközelítést ír elő, amelynek köszönhetően először a 3%-os szakaszt érjük el, majd közép távon a költségvetési egyensúlyt is. Úgy vélem, bölcs politikát folytattunk és a jövőben is így teszünk majd.
A lisszaboni stratégiát illetően tisztában vagyunk annak fogyatékosságaival, ugyanakkor azt sem szabad elfelejtenünk, hogy a pénzügyi és gazdasági válság teljesen felborította a lisszaboni menetrend végrehajtását. Voltak természetesen mulasztások; nem fogom felsorolni ezeket, jól ismerjük őket. Ugyanakkor azt mondom: néhány jelentős reformra vagy fontos reformra van szükség, és ezek a fontos reformok európai és nemzeti szinten is költségvetési döntéseket tesznek szükségessé. Nem véletlen - és ezt az Önök által olvasott írásbeli következtetésekben is elismételtem -, hogy a költségvetésről szóló megbeszéléseket, természetesen a Stabilitási és Növekedési Paktum által biztosított jogi kereten belül, gazdasági reformokkal kívánjuk összekapcsolni. Ennek az az oka, hogy ha például azt mondjuk, hogy további kutatásra és fejlesztésre van szükség, akkor erre a nemzeti költségvetésekben és az Európai Unió pénzügyi terveiben összegeket kell elkülöníteni. Ez azt jelenti, hogy költségvetési döntéseket kell majd hozni.
A lisszaboni stratégia érdekében hozott döntések egy további következménye, hogy a javasolt célok nem mindig lesznek könnyen elérhetők. Az a helyzet, hogy bizonyos esetekben kifejezetten nehezen elérhetők is lehetnek. Itt válik nehezebbé a dolog. Egy részről ott a reformok iránti igény, más részről pedig a reformok végrehajtása. Nem mondom, hogy itt hallottam, de a Tisztelt Házon kívül, európai szinten az emberek szigorú intézkedéseket, nagyarányú reformokat, átfogó reformokat, szigorú reformokat követelnek, és amikor visszatérnek hazájukba, mindennek kevés eredményét látom. Éppen ezért következetes álláspontot kell kialakítanunk. Nem csak az Európai Unió fog reformokat végrehajtani. Szorgalmazhatjuk ezeket, ösztönözhetjük ezeket, biztosíthatjuk a hozzájuk szükséges megfelelő keretet, a reformok nagy részét azonban nemzeti szinten kell megvalósítani, éppen ezért attól függnek, érvényesül-e a jelentős politikai akarat, a legfontosabb pedig a politikai elkötelezettség.
Gyakran halljuk, hogy kötelezőbb érvényű intézkedésekre van szükség. Ezt azonban érdemes megfontolni. Jó néhány javaslatot benyújtottam már, amelyek, úgy gondolom, okosabbak, mint a kötelező érvényű intézkedések. Egyes országokat ugyanakkor még a számos kötelező előírást tartalmazó Stabilitási és Növekedési Paktum sem tudott visszatéríteni a helyes útra. A módszer tehát nem minden, a módszer nem old meg mindent, és politikai elköteleződés nélkül a módszer semmit sem ér.
A gazdasági stratégia szempontjából szép és jó, hogy egyesek további korlátozásokat sürgetnek. A gazdasági iránymutatások tekintetében azonban a Lisszaboni Szerződés erről nem rendelkezik. Személyesen nem vettem részt a Lisszaboni Szerződés szövegezésében, ez mások feladata volt, de a gazdasági iránymutatások végrehajtását illetően semmilyen szankciót, büntetést vagy kedvezőtlen intézkedést nem ír elő. Olvassák el alaposan a 121. cikket, akkor Önök is tisztában lesznek ezzel. Ennek megfelelően nélkülözhetetlen az európai és nemzeti szintű politikai elkötelezettség, és ennek hiányában semmi nem fog történni.
Egy utolsó szó Görögországról. Úgy vélem, megfelelő üzenetet küldtünk számukra. A görög kormány felelősségének üzenetét közvetítettük, amelynek rendkívül nehéz helyzettel kell szembenéznie, olyan helyzettel, amelyet maga is örökölt. A kormány bátor intézkedéseket hoz. Február 11-én elmondták, hogy amennyiben a jelenlegi intézkedések nem elégségesek ahhoz, hogy 2010 során a GDP 4%-ával csökkentsék a hiányt, további intézkedéseket fognak hozni. Vállaltuk, hogy szigorúbb nyomon követést alkalmazunk, nem csak az Európai Bizottság kezdeményezésére, hanem az Európai Központi Bank, sőt, a Nemzetközi Valutaalap szakértőinek segítségével együtt. Úgy gondolom ezért, hogy valóban keretbe foglaltuk és igen világosan meghatároztuk a felelősség szempontját. Szükség esetén természetesen rendelkezésre áll a szolidaritás. Görögország úgy döntött, ezzel nem kíván élni, mi azonban két üzenetet közvetítettünk számukra: a felelősség üzenetét, és szükség esetén a szolidaritás üzenetét.
Természetesen le kell vonnunk a következtetéseket mindabból, ami az elmúlt néhány évben Görögországban történt. Az euroövezeten belül is proaktívabb módon kell eljárnunk az adatgyűjtés és magának a politikának a terén. A válság kihívást is jelentett, olyan értelemben, hogy fokozottabban kell gyakorolnunk a koordinációs politikát. Tulajdonképpen minden válság kihívás. Minden válságból tanulnunk kell. Nos, tanulni fogunk. Csakúgy, ahogyan az 1930-as évekbeli válságból is levontuk a tanulságot, a mostani pénzügyi válságból is meg kell tanulnunk a leckét: fokozottabb szabályozás, a prémiumok szigorúbb ellenőrzése, hosszabb távú bankpolitika. Ugyanakkor tanulnunk kell Görögország és mások tapasztalataiból is.
Hölgyeim és uraim! Úgy gondolom, ugyanezt az ambíciót éreztem itt, a Parlamentben is; ugyanezt a politikai akaratot éreztem egy olyan gazdaságpolitika és stratégia követése iránt, amely meg tud birkózni a ma előttünk álló kihívásokkal. Ahogyan sokan Önök közül mondták, itt nem csupán egy vagy két ember felelősségéről van szó; valamennyi európai intézménynek és valamennyi tagállamnak közös felelősséget kell vállalnia. Ellenkező esetben nem menthetjük meg szociális modellünket; ellenkező esetben elveszítjük a világban elfoglalt pozíciónkat. Éppen ezért ebben a szellemben érkeztem az Önökkel való mai találkozóra, és ebben a szellemben fogom folytatni a munkámat.
(Taps)
Elnök
Nagyon köszönjük, elnök úr. Valóban nagy örömünkre szolgált, hogy most először megjelent körünkben a plenáris ülésen. Görögországban van egy szavunk azokra, akik embert próbáló új kötelességeket vállalnak magukra. Úgy hívjuk őket: σιδηροκέφαλος, ami azt jelenti, hogy vasból van a feje, hogy a nehéz út során mindent kibírjon, ami ráesik. Úgy vélem, Ön erről tanúságot tett; még ha most nem is olyan erős az a fej, már erősödik. Nagyon köszönöm, hogy itt volt ma velünk.
Elena Oana Antonescu
írásban. - (RO) A gazdasági válság mély, csúnya nyomot hagyott az EU-országok gazdasági növekedési potenciálján. Követtük a témával kapcsolatos vitákat, és azt láttuk, hogy a figyelem elsősorban a válságból való kilépést és a gazdasági növekedés pénzügyi élénkítését célzó intézkedésekre összpontosult. Kétségtelenül jó ötlet a problémákat súlyosságuk sorrendjében kezelni. Fontos azonban, hogy felismerjük, a helyzet már nem ugyanolyan, mint a válság előtt volt. Valójában a gazdasági modellt kell megváltoztatnunk. Fokozottabban kell támaszkodnia az innovációra és a tiszta energiaforrásokra, valamint jobban figyelembe kell vennie az emberek egészségi állapotát. Motivált munkavállalók nélkül nem lehet dinamikus gazdaságunk. Fenntartható gazdaságunk sem lehet, ha a környezetvédelmet csak félintézkedésekkel támogatjuk. Úgy gondolom, a gazdasági növekedési potenciál helyreállítása érdekében legelőször magával a gazdasági modellel kell foglalkoznunk, amelynek arra kell összpontosítania, ami innovációt és személyes motivációt teremt. A válságból való kilépés alapvetően nem a gazdasági vagy a költségvetési politikával kapcsolatos probléma.
Vilija Blinkevičiūt
írásban. - (LT) Európa már kapott egy leckét, amikor nem volt képes végrehajtani a lisszaboni stratégiában megfogalmazott célokat, és bízom benne, hogy tanulni fog a gazdasági és pénzügyi válsághoz vezető hibákból. Arra kérem ezért Önöket, hogy a jövőben fokozottabb figyelmet fordítsanak először is a munkahelyteremtésre, és nem akármilyen munkahelyekére, hanem a kiváló minőségű teljes foglalkoztatás elérésére törekedjenek, figyelembe véve a munkaerő-piaci igényeket és biztosítva a társadalmi integrációt. Másodszor, rendkívül fontos a nemek közötti egyenlőségért és a szegénység felszámolásáért folytatott küzdelem, elsősorban a legkiszolgáltatottabb csoportokhoz tartozók esetében, mivel e nehéz időkben őket érinti legsúlyosabban a szegénység. Fel szeretném továbbá hívni a figyelmet az oktatási rendszerekre és az új készségek elsajátításának fontosságára. Mivel az EU tagállamainak munkaerőpiaca dinamikus változásokon megy keresztül, biztosítani kell, hogy a munkavállalók rendelkezzenek a jövő munkaerőpiacain szükséges készségekkel. Ennek megfelelően létfontosságúak a belső személyzeti képzés és az egész életen át tartó tanulás terén történő befektetések. Jelentős figyelmet kell fordítanunk az egyik legsúlyosabb társadalmi problémára, mégpedig az egyre növekvő fiatalkori munkanélküliségre. Ha a fiataloknak nincs lehetőségük elhelyezkedni a munkaerőpiacon, fennáll a veszélye, hogy Európa fiatalok egy egész generációját veszíti el. Az EU állam- és kormányfőinek az Európa 2020 stratégiáról február 11-én tartott informális találkozóján felmerült a kormányzás rendkívül fontos kérdése. Jóllehet az Európai Tanács e kérdésben igen ambiciózus, jómagam mégis azt kérném, biztosítsák az Európai Parlament, a nemzeti parlamentek és a különböző tanácsi szektorok még fokozottabb aktív részvételét.
Ilda Figueiredo
írásban. - (PT) A mai vitában az Európai Unió felelős szereplői továbbra is rendkívül eltávolodnak a polgárok valós problémáitól. A látogatásaink és a munkavállalókkal, gazdákkal, halászokkal, valamint a kis- és középvállalkozások tulajdonosaival való beszélgetéseink során feltárt példák bizonyítják, hogy az Európai Unió megközelítései és politikái csak arra jók, hogy még bizonytalanabbá tegyék a foglalkoztatást, valamint tovább súlyosbítsák a munkanélküliséget és a kizsákmányolást.
Akkor, amikor a munkanélküliségi adatok elérték a 23 milliót, és a szegénység több mint 85 millió embert érint, elfogadhatatlan, hogy továbbra is ragaszkodjunk az említett helyzetet létrehozó politikákhoz.
Ennélfogva követelnünk kell, hogy eltöröljék a Stabilitási Paktumot, és azt egy Fejlesztési és Foglalkoztatási Paktummal váltsák fel, amelynek kiemelt célkitűzése a jogokat kínáló munkahelyek teremtése és a termelés növelése.
Szakítanunk kell az ún. lisszaboni stratégiával, és vissza kell térnünk a szociális haladás stratégiájához, amely prioritásként kezeli a szegénység elleni küzdelmet, támogatja a minőségi közszolgáltatásokat és a szociális erőforrásokat, valamint ösztönzi az egyenlőséget és a nők jogait. Ez olyan költségvetési politika kidolgozását teszi szükségessé, amely felgyorsítja a közösségi támogatási források elosztását, valamint gyorsabban és egyszerűbben elérhetővé teszi azokat a tagállamok számára...
(A szavazatok indokolását az eljárási szabályzat 170. cikkének megfelelően lerövidítik.)
Kinga Göncz
írásban. - (HU) Az Európai Unió 2020-ig szóló stratégiája csak akkor lehet sikeres, ha a tagállamok is elegendő elkötelezettséget mutatnak a végrehajtása iránt. Az erőteljes nemzeti kötelezettségvállalások mellett, az új stratégia sikerének záloga a közösségi politikák, és a hozzájuk rendelt fölzárkóztatási, vidékfejlesztési és mezőgazdasági források fölhasználása, amely hozzájárul a gazdasági növekedéshez, a munkahelyteremtéshez. A most kirajzolódó, felülről építkező, a miniszterelnökök kiemelt politikai felelősségére építő munkamódszer is nagyobb garanciát jelent a sikeres végrehajtására, mint a Lisszaboni Stratégia esetében. A 2020-as stratégia egyben kijelöli a következő költségvetési időszak prioritásait is anélkül, hogy lehetőség lenne most a részletes vitára. Ennek megfelelően már most hangsúlyozni kell a közös agrárpolitika és kohéziós politika fontosságát a 2014-ben kezdődő hétéves költségvetésben. A gazdasági, társadalmi és területi kohézió nélkül nincs erős, versenyképes Európai Unió. A régiók közötti konvergencia az EU versenyképességét erősíti.
Lívia Járóka
írásban. - (HU) Tisztelt képviselőtársak! Az Európai Unió előtt álló egyik legfontosabb kihívást jelenti a lisszaboni stratégia felülvizsgálata, illetve ehhez kapcsolódóan a szegénység és kirekesztés elleni küzdelem, a társadalmi kohézió erősítése. Az EU 2020 kezdeményezésnek - amely a spanyol-belga-magyar elnökségi trió programjának egyik alappillérét jelenti - választ kell adnia a kontinenst érintő hosszú távú demográfiai és társadalmi kihívásokra, amely nem jelenthet kevesebbet, mint az európai munkaerőpiaci és oktatási rendszer újragondolását. Az Európai Foglalkoztatási Stratégia eddigi sikertelenségével szemben, az EU 2020 programnak valóban több és jobb munkahelyet kell teremtenie, kiemelt célként kezelve a nők és kiszolgáltatott helyzetben elő csoportok munkaerő-piaci részvételének fokozását. Örvendetes, hogy mind az Európai Bizottság munkadokumentuma, mind a soros elnöki trió programja hangsúlyt helyez olyan, a program sikeréhez elengedhetetlen tényezőkre, mint a nem bejelentett munkavégzés, a feketegazdaság és a korai iskolaelhagyás elleni fellépés, valamint az önfoglalkoztatási feltételek javítása. Mivel a társadalmi-gazdasági kirekesztettség számos tényező kölcsönhatásából fakad, megoldást csak az eddigi projekt-alapú elképzeléseknél átfogóbb, az összes területet együttesen kezelő cselekvési terv hozhat. Az egymástól elszigetelt kezdeményezések helyett a siker érdekében ezen intézkedéseket olyan kiegyensúlyozott szakpolitikai csomagban kell ötvözni, amely a korai beavatkozásra összpontosít, és amely érdemi javulást biztosíthat a társadalmi kirekesztés valós mértékét tükröző laekeni mérőszámok mindegyikében.
Iosif Matula
írásban. - (RO) A jelenlegi gazdasági válság az elmúlt évtizedek legsúlyosabbika, amelynek hatásait az is tükrözi, hogy az EU-ban a növekedési potenciál felével csökkent. Ez a gazdasági hanyatlás együtt jár a népesség elöregedésének gyorsulásával, amely hátráltatja az EU gazdaságainak élénkítését célzó erőfeszítéseket. Ebben a helyzetben a lisszaboni stratégia folytatását célzó 2020-ig szóló stratégiának meg kell teremtenie a fenntartható növekedéshez és a költségvetési konszolidációhoz szükséges feltételeket. Az egész életen át tartó tanulásnak jóval elérhetőbbek kell lennie, és az egyetemeknek nyitottabbá kell válniuk a nem hagyományos értelemben vett diákok fogadására. A kereslet és a kínálat pontosabb összehangolása, valamint a fokozottabb munkavállalói mobilitás több lehetőséget biztosít majd a munkavállalók számára azokon a helyeken, ahol a legnagyobb a kereslet a készségeik iránt. A szegénység és a kirekesztés csökkentése érdekében modern társadalombiztosítási és nyugdíjrendszerekre van szükség. A foglalkoztatási politikának a munkaerőpiac rugalmasságára kell törekednie, ahol a munkavállalók folyamatos képzés, a változáshoz való alkalmazkodás és mobilitás révén felelősséget vállalnak életük munkával töltött szakaszáért. Elengedhetetlen, hogy alkalmazkodjunk a jelenlegi gazdasági válság körülményeihez és az európai népesség elöregedéséhez, ezáltal ugyanis az átmenetileg munka nélkül maradó személyek számára megfelelő szintű támogatást tudunk biztosítani.
Rareş-Lucian Niculescu
írásban. - (RO) Osztom azon képviselőtársaim érzéseit, akik felvetették, hogy az EU 2020 stratégia nem foglalkozik a mezőgazdaság kérdésével. Úgy vélem, a mezőgazdaság olyan terület, amely hozzájárulhat az Európai Unió fejlődéséhez, és ezzel egyidejűleg fontos ágazat, mivel az európai életmód meghatározó eleme. Végül, de nem utolsó sorban pedig különös figyelmet kell szentelni a mezőgazdaságnak, mivel azt a gazdasági válság súlyosan érintette. Ha meg akarjuk állapítani, milyen mértékű ez a hatás, elég csak megnézni a mezőgazdaságban dolgozók reáljövedelmének csökkenését, amelynek mértéke egyes európai uniós tagállamokban elérte a 35%-ot.
Ioan Mircea Paşcu
írásban. - Van Rompuy elnök úr nyitó beszédével összhangban hozzászólásom a Lisszaboni Szerződés végrehajtásával foglalkozik. Míg elméletben a főképviselő kettős tisztségének létrehozása jó ötletnek tűnik, a gyakorlatban "egyedi” jellege miatt a Szerződés szövegezői által előre nem látott problémákhoz vezet. A szintén kettős tisztséget viselő helyettes hiányában a főképviselőnek egyre többször kell majd választania, hogy Brüsszelben marad és megjelenik például az Európai Parlamentben, vagy egy külföldi fővárosba utazik, ahol az EU-nak hasonlóan fontos képviseletre van szüksége. Lady Ashton természetesen kijelölhet egy helyettest, ha azonban így tesz, annak eseti alapon kell történnie, vagy a Tanács, vagy pedig a Bizottság kárára. Ha pedig a "soros elnökség” ismét belép a képbe, hogy helyreállítsa az egyensúlyt, az a bürokrácia csökkentése helyett éppen annak növekedését fogja eredményezni.
Czesław Adam Siekierski
írásban. - (PL) Az Európa 2020 nem követheti el ismét elődjének, a lisszaboni stratégiának a hibáit. Az új stratégiát jelentős mértékben a gazdasági válság alakította, amelynek hatásait kezelnünk kell. Ugyanakkor nemtörődömségünket is ellensúlyoznunk kell. Ha a Stabilitási és Növekedési Paktum előírásai ilyen szigorúak, hogyan lehetséges, hogy az EU a GDP 7%-ának megfelelő hiányt és 80%-ának megfelelő adósságot halmozott fel? Ki a felelős ezért? Azt szeretnénk a leginkább, ha az EU visszatérne a gyors növekedés útjára, és a stratégiának elsősorban ennek elérését kellene elősegítenie. A stratégia jelenlegi rendelkezéseiből nem derül ki, hogyan kívánja ezt megvalósítani, és az sem, hogyan egyeztethetők össze Európa szociális eredményei a demográfiai problémákkal, az egészségügyi biztosítások rendszerének gyenge teljesítményével vagy az elégtelen juttatási és nyugdíjrendszerrel. Továbbá, mi a helyzet a munkaórákkal? Végül, mi a helyzet a bankok és más pénzügyi intézmények felügyeletét és ellenőrzését végző rendszer létrehozásával? Illetve, hogyan kívánjuk növelni a termelékenységet? Az új kihívásokhoz új megközelítésre van szükség.
Bogusław Sonik
írásban. - (PL) Az új Euro 2020 stratégia prioritása az intelligensebb és környezetbarátabb, tudásalapú piacgazdaság kell, hogy legyen. E célkitűzés elérése érdekében elsősorban az egységes piac megerősítésére és a szolgáltatások szabad áramlásának fokozására kellene összpontosítania. Az európai közösségnek a vállalkozói szellem előmozdításában, valamint a vállalkozások bejegyzésének a jogi és gazdasági korlátok felszámolása révén történő egyszerűsítésében kellene szerepet vállalnia. Meghatározó kérdés a támogatás, különösen a kis- és középvállalkozások számára nyújtott támogatás. A mikrovállalkozásokra vonatkozó éves pénzügyi kimutatás benyújtását előíró követelmény eltörlése, valamint a hitelhez jutás javítása fontos lépés lehet ebben az irányban. Az emberek vállalkozókedvét vizsgáló Eurobarométer felmérés eredményei szerint az Európai Unió továbbra is az Egyesült Államok mögött áll, ugyanakkor az EU fiatal lakosainak több mint fele vállalkozóvá szeretne válni az elkövetkező öt évben. Úgy gondolom továbbá, fontos, hogy törekedjünk a tudásalapú gazdasági növekedés, valamint egy versenyképes, egységes és környezetbarátabb gazdaság kialakítására. Éppen ezért figyelmet kell fordítani a fiatalok felkészítésére, hogy hosszú távon is meg tudjanak birkózni a kihívásokkal, és növelni kell az erre fordított kiadásokat.
Az EU-nak mihamarabb végre kell hajtania az európai digitális menetrendet annak érdekében, hogy megteremtse az internetes kereskedelem valóban egységes, közös piacát, és így a fogyasztók élhessenek a más tagállamokban kínált versenyképes árajánlatokkal, a kkv-k pedig korlátozások nélkül működhessenek az európai piacon.
Csaba Sándor Tabajdi
írásban. - (HU) Az EU2020-as stratégiájának két pilléren kell nyugodnia. Egyrészt a tagállamok közötti szolidaritáson, amely garantálja, hogy egyetlen tagállamot sem hagyunk hátra a válságban. Másrészt az egyes tagállamoknak is szolidaritást kell vállalniuk a közösséggel, pontosan végrehajtva a közösen meghatározott kötelezettségeket. Az Európai Unió jövőjéről folytatott vita során végig szem előtt kell tartanunk a már működő közösségi politikákat. A közös agrárpolitika és a kohéziós politika az európai integráció valódi eredményei, a tagállamok, nemzetek közötti szolidaritás szimbólumai. Magyarország képviselőjeként és új tagállami politikusként egyaránt fontosnak tartom az Európai Bizottság által megfogalmazott új prioritásokat: a tudásalapú társadalom kiépítését, az innováció előmozdítását, a társadalmi befogadás erősítését, az új munkahelyek létrehozását, valamint a fenntartható fejlődés keretében az éghajlatváltozás elleni határozottabb fellépést.
Nem engedhetjük azonban, hogy az említett területeken elért erősebb összefogásnak a korábbi közösségi politikák gyengítése legyen az ára A közös agrárpolitika által garantált élelmezés- és élelmiszerbiztonság egyre fontosabb lesz a XXI. században, amikor az élelmiszer és az édesvíz olyan stratégiai jelentőségre tesz szert, mint a XX. században a kőolaj. Ha valóban erősíteni akarjuk az EU globális versenyképességét, nem engedhetjük meg, hogy egyes régiók az elmaradott infrastruktúra, a gyenge oktatási, szociális, egészségügyi szolgáltatások miatt leszakadjanak. Ezért továbbra is szükség van egy erős, szolidaritáson alapuló kohéziós politikára.
Traian Ungureanu
írásban. - (RO) Az EU 2020 stratégiának áttörést kell hoznia. Máskülönben az EU 2020 Lisszabon 2 lesz, olyan stratégia, amelyet 10 év múlva újabb stratégiával kell felváltani. Az EU 2020-nak egyértelműen a poszt-lisszaboni szakasz kezdetét kell jelölnie. Meg kell határozni az útjára indított stratégia prioritásait annak érdekében, hogy az EU 2020 által létrehozott reformok közép és hosszú távon is életképesek maradjanak.
Három olyan prioritást élvező terület van, amelynek mindenképpen szerepelnie kell az EU 2020-ban. Az első a kkv-k részére nyújtott, a közösségi programoknak a makroszintű gazdaságpolitikákkal való összehangolásán alapuló aktív támogatás. Ez a megközelítés egészséges gazdasági környezetet biztosít majd a magánvállalkozások számára. A második egy olyan oktatási rendszer, amely a piaci igényeknek megfelelő munkaerőt képez. Ez a folyamat biztosítani fogja a tagállamokban a foglalkoztatottság magasabb szintjét. Végül, növelni kell az Európai Parlament szerepét. Ez lehetővé teszi majd, hogy a valóságnak megfelelő tagállami információkat használjunk fel, és elkerülhessük a tagállami gazdaságok közötti egyenlőtlenségek további növekedését. Az egyértelmű prioritások alapján összeállított EU 2020 stratégia gyorsan fellendíti majd az EU gazdasági növekedését, különösen a jelenlegi pénzügyi és gazdasági nyomással összefüggésben.
