A pénzügyi piacok globális felállása a jövőben és egy uniós gazdasági felépülési terv (vita) 
Elnök
Üdvözöljük a római Európai Egyetem karzaton helyet foglaló hallgatóit!
A következő napirendi pont a Tanácshoz és a Bizottsághoz intézett szóbeli kérdés megvitatása, amelynek tárgya a pénzpiacok jövőbeli globális felépítménye és az EU gazdasági felépülési terve - B6-0487/2008) és - B6-0488/2008).
Pervenche Berès
Tisztelt elnök úr, Alumnia úr, Novelli úr, Barroso úr! Az előbb azt hallhattuk, hogy itt az idő, hogy a Bizottság oldalba bökje a tagállamokat. Ha ez a Bizottság stratégiája, akkor szívesen látjuk Önöket itt, a Parlamentben, és a stratégia végrehajtásában teljes támogatásunkról biztosítjuk Önöket.
Számunkra a tagállamok közötti együttműködés mértéke okozza a problémát. Elég gyakran tapasztaljuk, hogy egy helyzet sürgősségét felismerve nemzeti megoldásokat rendelünk egymás mellé, és ezt európai köntösbe bújtatjuk. Úgy gondoljuk, hogy másképpen kell eljárnunk, ha jobban ki akarjuk használni erőforrásainkat.
A nemzetközi pénzügyi felépítményre tekintettel összeült a G20, és meghatározta a jövőbeli határidőket. Ha az Ecofin-Tanács - tegnap levont - következtetéseire tekintek, egyvalami a szemembe ötlik: az, hogy a következtetésekben nem látom, hogy bármilyen felhatalmazást kapna a Bizottság. Ezért a következőt szeretném megkérdezni a Tanácstól: hogyan kívánja végrehajtani javaslatait, különös tekintettel az egyes nem együttműködő országok és területek elleni küzdelemre, és a Nemzetközi Valutaalap szerepének a többi nemzetközi pénzintézethez viszonyítva történő meghatározására?
Azt is megkérdezem a Tanácstól és a Bizottságtól, hogy az elfogadott ütemterv fényében melyek a következő lépések, és milyen feltételekkel vehet részt a Parlament ezeken a vitákon, mivel meggyőződésem, hogy így kell tennünk, ha európai lendületet akarunk venni.
A felépülési tervre vonatkozóan 1,5%-ot tűztünk ki. A korábban szóban forgó adatokhoz képest ez a helyes irányba tett lépésnek tekintendő. Elég lesz-e, valóban 1,5%-ról, vagy csak a már tervezett kiadás átkereszteléséről van szó? Ezt részletesebben meg kell vizsgálnunk.
Ami azonban magát a tervet illeti, három észrevételt szeretnék tenni. Először is, ha nincsen valódi koordináció - a szerződés 99. cikkének értelmében, amely felkéri a tagállamokat, hogy gazdaságpolitikájukat mint közérdekű témát gondolják át -, elbukunk. Csodálkozva látom, hogy a tegnapi Ecofin-Tanács következtetései ellenére sem alkalmazzák még ezt a módszert. Ezekben a kritikus időkben nem csupán abból áll a gazdaságpolitikák összehangolása, hogy a tagállamok először a kormányaik által megvitatott, majd azt követően a Bizottság által értékelt felépülési terveket terjesztenek elő. Ez nem kielégítő megoldás.
Másodsorban csodálkozva látom, hogy ebben a dokumentumban nincsen szó egy lehetséges kilábalásról, amiről tudom, hogy nem összeegyeztethető a szerződéssel annak jelen formájában, de - véleményem szerint nagyon helyesen - nincsen szó arról az itt-ott hallható elképzelésről sem, miszerint az euroövezethez tartozó tagállamok hiteleit esetleg egyesítenék.
Ha merész akarna lenni a Bizottság, most itt van a vitaindítás ideje. A Tanács talán nem fog azonnal támogatni egy ilyen javaslatot, de majdnem biztos vagyok benne, hogy az ebben az ülésteremben történtek alapján meg fogják tudni szerezni a parlamenti támogatást, ami miatt érdemes továbbmenni ezen az úton.
A harmadik téma a munkahelyek és a bérek kérdése. Éppen most volt szó a munkahelyekre vonatkozó célok fontosságáról. Ne feledjük, hogy minőségi munkahelyek kellenek, különben nem fogjuk teljesíteni a lisszaboni stratégiánkban meghatározott célokat.
Végül hadd fűzzek egy utolsó megjegyzést az Európai Beruházási Bank kérdéséhez. A bankot most sok feladat terheli, de figyelemmel kell kísérnünk, hogy maguk a bankok hogyan hajtják végre a ma újfent javasolt lehetőségeket és eszközöket, mivel a kis- és középvállalkozások kénytelenek a bankrendszert igénybe venni, hogy hozzáférhessenek azokhoz. Nos, tudjuk, milyen törékeny a bankrendszer, tehát arra szeretném kérni Önöket, hogy vizsgálják meg közelebbről ezt a kérdést, és vonjuk le együtt a múlt eseményeinek konzekvenciáit, más szóval összehangoltan határozzuk meg a hosszú távú céljaink szempontjából hasznos közkiadást, ellenkező esetben értelmét veszti a közkiadás.
Elnök
Köszöntsük újra körünkben Novelli urat, a Tanács soros elnökét, aki - ha jól emlékszem - 1999 és 2002 között volt képviselőtársunk!
Hervé Novelli
Tisztelt elnök úr, biztos úr, tisztelt képviselők! Először Berès asszonynak szeretnék válaszolni: azzal kezdeném, hogy röviden visszatekintek az elmúlt egy év eseményeire.
Az Egyesült Államokban kirobbant válság - amint azt Önök is tudják - további következményekkel jár. Míg a pénzügyi ágazat helyzete stabilizálódni látszik, és a javulás jeleit mutatja - habár még nem rendeződött minden -, az jelenti a következő kihívást, hogy amennyire lehetséges, korlátozzuk a pénzügyi válság reálgazdaságra és vállalkozásokra gyakorolt hatásait.
A Bizottság által novemberben közzétett előrejelzés az Európai Unió gazdasági növekedésének jelentős visszaesését mutatja, ami várhatóan 1,4% lesz, jóllehet már 2007-ben 2,9% volt.
A Bizottság szerint az Európai Unió üzleti tevékenysége 2009-ben várhatóan stagnálni fog, a GDP 0,2%-ának megfelelő éves átlagos növekedési rátával. A növekedés várhatóan nagyon lassan indul meg az év során, és 2010-ben 1,1% éves átlagot fog elérni. Az előrejelzések tükrében ez lesz a helyzet az elkövetkezendő hetekben és hónapokban.
Ami a pénzügyi helyzetet illeti: ha úgy tűnik, hogy most jobb irányban történt elmozdulás, mint pár hónappal ezelőtt, az főként a tagállamok és központi bankok - köztük az Európai Központi Bank - határozott fellépésének köszönhető, és mivel e témáról kollégám és barátom, Jean-Pierre Jouyet hosszasan szólt, nem kívánok arra visszatérni.
Az euroövezethez tartozó országok államfői október 12-én találkoztak, és először sikerült megállapodniuk olyan összehangolt cselekvési tervről, amelynek alapelveit az Európai Tanács október 15-i és 16-i ülésén hagyta jóvá.
Valamennyi tagállam a tervben szereplő alapelveknek megfelelő, nemzeti intézkedéseket hozott: például - amint azt már tudják - a bankok finanszírozására szolgáló garancia mechanizmusok és a bankok feltőkésítését lehetővé tevő rendszerek révén.
Másrészről az Európai Központi Bank az ajánlati felhívásai diverzifikálása és fedezetei sorának kiszélesítése révén jelentős erőket mozgósított a piac likviditásának biztosítása érdekében.
Úgy vélem, hogy a pénzügyi nehézségekkel küzdő tagállamok támogatása révén bizonyítékát adtuk szolidaritásunknak. November elején támogatást nyújtottunk egy tagállamnak, Magyarországnak - ezt meg kellett tennünk. Most arról is megállapodtunk, hogy az Unió által, ilyen címen nyújtható kölcsönök felső határát 12 milliárd euróról 25 milliárd euróra szükséges emelni.
Úgy hiszem - amint azt már említette, Berès asszony -, hogy itt az idő, hogy új lendületet adjunk a gazdaságunknak. A tagállamok és az Unió egyetértésben kell, hogy cselekedjen, és hozzá kell járulniuk ahhoz, hogy globális szinten találjunk átfogóbb választ.
Ami az európai gazdaság felépülését illeti, a Bizottság megtette az első lépést, és november 26-án közleményt adott ki a növekedést és a foglalkoztatást szolgáló, európai gazdasági felépülési tervről. A Tanács rendkívül örül ennek a közleménynek, és örömömre szolgál, hogy ön, Berès asszony ezt a helyes irányba tett lépésnek tekinti.
Elemeznünk kell a történteket, ha maradéktalanul meg akarjuk oldani a válságot, és le akarjuk vonni abból a következtetéseket. Az eredeti pénzügyi vihar - mint azt tudják - az Egyesült Államok másodlagos hitelpiacán keletkezett. Ez azután fokozatosan továbbterjedt, súlyos működési zavarokat okozva pénzügyi rendszereinkben.
Az a válság makrogazdasági szempontból mind a belső egyensúly hiányának - a háztartások eladósodottságának -, mind a külső egyensúly hiányának - nevezetesen az Egyesült Államok jelenlegi deficitjének - következményeit is tükrözi. Alá kívánom húzni, hogy ez azonban mindenekfelett a pénzügyi piacok szabályozásának válsága, ami megmutatja, hogy szabályozási és ellenőrzési kereteink bizonyos aspektusai hibásan működnek.
Számos aspektust megvitattunk már a menetrendek keretében és a francia elnökség idején, az Ecofin-Tanács által irányított munka során. Úgy vélem, hogy a pénzügyi piacokba vetett bizalom helyreállítása és az emberek megtakarításainak védelme, valamint a pénzintézetek támogatása és a nehézségekkel küzdő tagállamok megsegítése érdekében, közösségi szinten sürgősen meghozott intézkedéseken kívül azok az alapvető reformok is folyamatban vannak, amelyekről Berès asszony kérdezett.
Erre a témára vonatkozóan örömömre szolgál, hogy a Tanács megállapodásra jutott négy olyan irányelv-tervezetre vonatkozóan, amelyeknek döntő hatásuk lesz a pénzügyi ágazat stabilitásának növelésére, a személyek védelmére, valamint a belső piac további megszilárdítására, úgymint a bankok saját tőke követelményeiről szóló irányelv, a letéti garanciákról szóló irányelv, a fizetőképességről szóló II. irányelv, valamint az átruházható értékpapírokkal foglalkozó kollektív befektetési vállalkozásokról (ÁÉKBV) szóló irányelv.
Mi több, most folyik az eddig még nem ellenőrzött pénzintézetek ellenőrzése. A hitelminősítő intézetek európai szabályozására vonatkozó munka elkezdődött, és várhatóan 2009 tavaszán fejeződik be.
Nincsen kétségem afelől, hogy a Parlament egyetért azzal, hogy határozottan biztosítani kívánjuk ezeknek a szövegeknek a mielőbbi jóváhagyását. Mi több, a Tanács francia elnöksége vállalta, hogy hosszú távú munkába kezd a pénzügyi szabályozás prociklikusságára vonatkozóan - aminek célja, hogy felülvizsgálják az ellenőrzési és számviteli keretet -, valamint a pénzügyi ágazatban kínálkozó ösztönzőkre vonatkozóan, megvizsgálva a piaci vezetők és szereplők javadalmazásának igen fontos kérdését. Az Európán belüli ellenőrzést illetően konkrét előrelépésről kaptunk jelentést az elmúlt néhány hónapban: a nemzeti ellenőrző rendszerek gyakorlatai nagyobb konvergenciát mutatnak, hogy valamennyi fél azonos módon hajtsa végre a dokumentumokat, a határokon átívelő csoportok ellenőrző rendszerei ellenőrző bizottságok felállítása révén megerősítésre kerültek, valamint a döntéshozatali eljárásaik javítása érdekében - az üléseken minősített többségi szavazás bevezetése révén - hatékonyabbá vált az európai ellenőrző bizottságok működése.
Úgy vélem azonban, hogy ezen a területen radikálisabb változtatásokra van szükség, és nagyon bízunk a Jacques de Larosière által vezetett, magas szintű csoport munkájában, amely szintén az ellenőrzéssel fog foglalkozni, különös tekintettel a befektetési alapok ellenőrzésére.
Mindenesetre mindez az eredmény és munka arra mutat, hogy az Európai Unió továbbra is a pénzügyi válságra válaszképpen folyó, nemzetközi munka motorja marad. Az Unió egyértelműen a globális pénzügyi felépítmény mélyreható reformjára irányuló, nemzetközi tevékenység motorja, különösen arra vonatkozóan, hogy megerősíti a nemzetközi pénzügyi szervezetek azon képességét, hogy megelőzzék a válság tényezőinek újbóli megjelenését.
A válság nagyon világosan megmutatta, hogy ezeket a világméretű problémákat globális szinten kell megoldani. A francia elnökség ezért azzal a javaslattal állt az Egyesült Államok elé, hogy nemzetközi csúcstalálkozót kellene tartani a jelentősebb feltörekvő országokkal együtt, amely találkozón meghatároznák az alapelveket és a nemzetközi pénzügyi felépítmény helyreállítása érdekében meghozandó, kezdeti intézkedéseket.
Az elnökség ezt szem előtt tartva terjesztett javaslatokat a tagállamok elé. Ezeket a javaslatokat az Ecofin-Tanácsban megvitatták, majd az állam-, illetve kormányfők jóváhagyták azokat. Európa tehát képes volt - és azt hiszem, hogy ez nagyon fontos dolog - egységes álláspontot képviselni a november 15-i washingtoni ülésen.
Az Ecofin-Tanács a G20-találkozót megelőzően végezte a munka rá eső részét: meghatározta az Európai Unió nemzetközi pénzügyi felépítményre vonatkozó, közös üzenetét. A november 4-i ülésén megvizsgált minden vonatkozó kérdést, hogy a válságra európai választ találjon, és javaslatát azt követően jóváhagyták az állam-, illetve kormányfők, november 7-i nem hivatalos találkozójukon.
Úgy vélem, hogy ez az európai egység igen jelentős előrehaladást tett lehetővé - különösen az amerikai és feltörekvő országbeli partnereink részéről -, mind a globális növekedés támogatását, mind azon pénzügyi világpiacok szabályozását és ellenőrzését illetően, amelyek alapelvét kiterjesztették minden érdekelt félre, piacra és joghatóságra.
Meggyőződésem, hogy ez a csúcstalálkozó lesz a kiindulási pont ahhoz, hogy felülvizsgáljuk a nemzetközi pénzügyi szervezetek eszközeit és forrásait. A Nemzetközi Valutaalap számára széles körű eszközöket kell biztosítani, amelyek lehetővé teszik, hogy rugalmasan és gyorsan támogathassa a tagállamokat. A Világbankot mozgósítani kell annak érdekében, hogy a feltörekvő és szegény országok számára biztosítsa az ahhoz szükséges finanszírozást, hogy meg tudjanak küzdeni a piaci erőforrások hiányával és az áremelkedésekkel.
Azonkívül, hogy a nemzetközi pénzügyi szervezeteknek rendelkezniük kell a válságok leküzdésére szolgáló forrásokkal, azok megelőzésében is kulcsfontosságú szerepet kell játszaniuk. A Nemzetközi Valutaalap - elsősorban a Pénzügyi Stabilitási Fórummal szövetségben - képes kell, hogy legyen arra, hogy meghatározza a pénzügyi rendszerben felhalmozódó kockázatokat és buborékokat, és hogy azoknak megfelelő gazdaságpolitikákat javasoljon.
A Tanács ezért fenntartások nélkül támogatja a G20-országok állam- és kormányfőinek november 15-én közzétett nyilatkozatát. Most már minden készen áll arra, hogy közös európai álláspontokat dolgozzunk ki, hogy ez a "washingtoni nyilaktozat” az elkövetkező nemzetközi események szabta határidőn belül megvalósítható legyen.
Lényegében és befejezésképpen annyit szeretnék mondani, elnök úr, hogy az alapkérdésekben elért előrelépésen kívül - véleményem szerint - két fontos üzenet fogalmazódik meg.
Európa nagyon gyors felkészülést követően, egységes álláspontot képviselt a washingtoni csúcstalálkozón. Európa következésképpen továbbra is a nemzetközi pénzügyi felépítmény reformjáról jelenleg folyó vita motorja kell, hogy legyen.
Folytatni kell a tisztelt Házon belüli tanácskozásainkat és az elfogadásra kerülő reformokat, hogy továbbvigyük az éppen megkezdett folyamatot.
Joaquín Almunia
Tisztelt elnök úr, Novelli úr, Jouyet úr, Berès asszony, hölgyeim és uraim! Még egy hónapja sincs, hogy Strasbourgban a washingtoni találkozó eredményeiről és következtetéseiről beszéltünk.
Berès asszony ma azt kérdezi a Tanácstól és a Bizottságtól, hogy milyen lépéseket kell tenni a következtetések gyakorlatba való átültetéséhez, kinek kell megtenni ezeket a lépéseket, és ennek érdekében milyen lépéseket kell megtenniük az egyes európai intézményeknek.
Meg kell mondanom, hogy teljes mértékben egyetértek azzal, hogy ezeket a döntéseket - az Ecofin-Tanácsban és az Európai Tanácsban 2007 szeptembere óta jóváhagyott döntésekhez hasonlóan - gyorsan meg kell hozni, ugyanakkor tiszteletben kell tartani valamennyi közösségi intézmény szerepét. Valamennyi közösségi intézményt be kell vonni a konszenzus kialakításába, hogy Európa egységes álláspontot alakíthasson ki minden olyan kérdésben, amely ahhoz szükséges, hogy hatékonyabban szabályozzuk a pénzügyi rendszert, és megoldást találjunk annak problémáira. Az EU így továbbra is globális vezetőként adhat megoldásokat a washingtoni találkozó nyomán megtartandó, további találkozókon.
A Bizottság természetesen ebben az irányban folytatja munkáját. Egyrészről a de Larosière-csoport keretében járulunk hozzá a munkához, másrészről saját kezdeményezéseket dolgozunk ki. A Bizottság éppen tegnap frissítette ezeket a közleményeket az Ecofin-Tanácsban. A Bizottság ezenkívül bizonyára érvényesíteni fogja befolyását - a Tanáccsal és a Parlamenttel karöltve - annak érdekében, hogy minél hamarabb megszülessenek a szükséges megállapodások.
Nagyon fontos, hogy a pénzügyi területen koordináljuk az EU intézkedéseit és álláspontjait, mert egy globális koordinációs folyamatban veszünk részt, és Európa nem indulhat neki a globális koordinációnak, ha különféle álláspontokat képvisel. Egységes, az Európai Unión belül hivatalosan jóváhagyott állásponttal kell fellépnünk.
Az Ecofin-Tanácsban tegnap megvitatott gazdasági felépülési és gazdaságélénkítési tervre vonatkozóan a miniszterek egyetértettek a Bizottság véleményével, miszerint az Egyesült Államokat, Japánt, az euróövezetet és az EU néhány nagyobb, euroövezeten kívüli gazdaságát érintő gazdasági helyzetet és a recessziót tekintve feltétlenül szükséges a fiskális ösztönzés. A monetáris politika továbbra is fenn kell, hogy tartsa a keresletet, de nem viselheti egyedül az egész terhet, különösen a pénzügyi és hitelpiacok jelenlegi helyzetében.
A fiskális és költségvetési politikának is ösztönzőleg kell hatnia. A Bizottság olyan ösztönzőt javasolt, amit a jelenlegi helyzetben szükségesnek és lehetségesnek talál. Meghatároztuk, hogy milyen mértékben járulunk ehhez hozzá az európai forrásokkal és intézkedésekkel, mind az EU-költségvetés, mind az Európai Beruházási Bank és az Európai Újjáépítési és Fejlesztési Bank intézkedései révén. Elismerem, hogy az Ecofin egyes tagja nem fogadták szívesen azt a javaslatunkat, miszerint a Bizottságnak és a Parlamentnek is lehetővé kellene tennie az el nem költött pénzalapok rugalmasabb felhasználását anélkül, hogy módosítanánk az általános EU-költségvetés plafonját, így lehetővé válna, hogy európai szinten 5 milliárd eurót szánjunk az infrastrukturális beruházásra és az éghajlatváltozás elleni küzdelemre.
A javaslat sajnos nem kapott elegendő, egyhangú támogatást. Reméljük azonban, hogy lesz előrelépés a kérdésben. Az európai erőfeszítésen kívül (EU-költségvetés plusz az Európai Beruházási Bank révén, és ebben az esetben a miniszterek valóban egyetértettek a Bizottság által javasolt tőkeemeléssel, amire 2009 végéig kerül sor) arra kértük a tagállamokat, hogy 2009-ben fordítsanak 170 milliárd eurót olyan intézkedések meghozatalára, amelyek véleményük szerint a leginkább élénkíthetnék a keresletet a jelen körülmények között.
Ez a javaslat figyelembe veszi a tagállamok saját felelősségét, mivel a felépülés finanszírozására szolgáló költségvetést a fiskális politikán keresztül ellenőrzi. Azt a tényt is figyelembe veszi, hogy a tagállamoknak eltérő a mozgásterük. Nem kérhetjük Magyarországtól vagy Lettországtól, hogy éppen most ugyanannyit fizessen be, mint Németország vagy Hollandia. A Bizottságnak természetesen nem ez az álláspontja. Valamennyi tagállamnak hasznot kell húznia a fellendülésből és az azt követő helyreállásból, ugyanakkor ahhoz nem mindenki tud egyforma mértékben hozzájárulni, mivel eltérő a kiindulási helyzetük. A koordináció következésképpen alapvető fontosságú.
Az intézkedések összehangolása révén egy meg egy hárommal lesz egyenlő. Koordináció nélkül egy meg egy esetleg negatív eredményt ad. Ez világosan példázza, hogy sürgető a koordináció iránti igény. Egyes országoknak nincsen mozgásterük, míg másoknak arról kell dönteniük, hogy kihasználják-e a rendelkezésükre álló mozgásteret. Ha nem maximalizáljuk az egyes országok energiáit és lehetőségeit, végül mindent elveszítünk. A Bizottság ezt az üzenetet küldte tegnap az Ecofin minisztereinek.
Három konkrét meglátásom van.
Az első: az előző vitán egy parlamenti képviselő azt mondta, hogy a stabilitási és növekedési paktum már nincsen érvényben. Amint azt itt, a Parlamentben számos alkalommal elmondtam, és még egyszer megismétlem, a stabilitási és növekedési paktum nagyon is érvényben van, mert 2005-ben felülvizsgáltuk azt, és gondoskodtunk arról, hogy a mostanihoz hasonló helyzetben elég rugalmas legyen. A paktum érvényben van, mert azt 2005-ben felülvizsgáltuk, azt nem kell újra kitalálnunk vagy módosítanunk. Amit tennünk kell, az annak végrehajtása és betartása, de azt a mostanihoz hasonló időkben a költségvetési politika által megszabott korlátok között és a megkívánt rugalmassággal kell betartanunk.
A második meglátásom a következő: Berès asszony a hitelviszonyt megtestesítő, európai értékpapírokról tett említést. Néhány nagyobb ország egyértelműen kizárja ezt a lehetőséget, és elutasítja annak megfontolását. A hitelviszonyt megtestesítő, nemzeti értékpapírok közös kibocsátásáról lenne szó? Néhány nagyobb, az euroövezethez tartozó ország elutasítja ennek lehetőségét. Létezik azonban egy harmadik lehetőség is, ami egyhangú támogatást élvez, és amellyel élni kívánunk: az Európai Beruházási Bank kiegészítő és egyedibb finanszírozást biztosítana azon befektetésekhez és intézkedésekhez, amelyeket a mai időkben lényegesnek tartunk a kereslet fenntartása és az európai törekvés hatásának maximalizálása érdekében.
Végül teljesen egyetértek Berès asszony minőségi munkahelyekre vonatkozó felhívásával. Amikor a Bizottság a felépülési tervbe nem csak fiskális ösztönzést épített be, hanem tíz, az okos beruházást célzó fontos intézkedést, azt kereste, hogy néhány rövid távú intézkedéssel hogyan érhetünk el nagyobb mértékű növekedést, a jobb fenntarthatóságot és jobb minőségű munkahelyeket. Igaz, hogy ezek esetleg átmeneti intézkedések, ami a fellendülés egyik követelménye. Nem rendelkeznek azonban két másik olyan tulajdonsággal, ami azokat minőségi fiskális ösztönzővé tehetné, nevezetesen hogy rövid távon képesek legyenek a keresletet fellendíteni és növelni, valamint hogy gazdaságaink számára kiszélesítsék a lehetőségeket a gazdasági felépülés során, ami kétségtelenül be fog következni.
Jean-Paul Gauzès
a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - (FR) Tisztelt elnök úr, miniszter urak, biztos úr! A kérdésekkel kapcsolatban először is elmondanám, hogy azok egyértelműen rámutatnak arra, hogy a Parlament folyamatos tájékoztatást igényel, valamint azt, hogy kapjon nagyobb szerepet a pénzügyi piacok felépítményének reformfolyamatában. A Parlament a mellett is állást foglal, hogy Európának egységesen kell fellépnie, amint arról már szó esett.
Ami Európa gazdasági felépülését illeti, az egyeztetett és összehangolt fellépés természetesen elengedhetetlen, amint arra már rámutattak. Mi részünkről támogatjuk a Bizottság javaslatát, miszerint valamennyi rendelkezésre álló, európai és nemzeti politikai erőt egyesíteni kell a válság leküzdése érdekében. A feladat most az, hogy helyreállítsuk a bizalmat az európaiak - következésképpen a fogyasztók - körében.
Meg kell találnunk a hosszú és a rövid táv közötti helyes egyensúlyt is. Az elsősorban a bankszektort érintően megtett intézkedések a pénzügyi válság leküzdését szolgálják: tőkeemelésről, bankközi hitelgaranciákról és hitelgaranciákról van szó. Ébernek kell azonban lennünk, amikor ezen intézkedések céljának tényleges megvalósítására kerül sor, azaz arra, hogy a bankok visszatérjenek elsődleges szerepükhöz, a likviditás és hitel biztosításához - röviden szólva a reálgazdaság finanszírozásához.
Meg kell erősíteni az Európai Beruházási Bank és az Európai Újjáépítési és Fejlesztési Bank szerepét. Az Európai Beruházási Bank tartalékait alaptőkéje megszilárdítására kell felhasználni. A költségvetés strukturálása másik lépés a helyes irányba. Szó, ami szó, a tervezett intézkedések végrehajtása az, ami számít. Nem szabad haboznunk! Itt említeném meg a banki programok állami támogatását. Szintén itt említeném meg - és erről pont most volt szó - a stabilitási és növekedési paktumot. El kell ismernünk, hogy polgártársaink - akik e válságos időkben Európától várják a megoldást - nem érezhetik úgy, hogy Európa egyik nap mond valamit, és a másik nap azzal ellentétesen cselekszik.
Végül, miniszter úr, a hitelminősítő intézetek témájára vonatkozóan - amelynek én vagyok az előadója a tisztelt Házban - szorgalmasan fogunk azon dolgozni, hogy olyan hatékony és pragmatikus rendszert valósítsunk meg, amely nem csupán a jelen helyzetre reagál, hanem lehetővé teszi, hogy ezek az intézetek hosszú távon működhessenek.
Poul Nyrup Rasmussen
a PSE képviselőcsoport nevében. - Tisztelt elnök úr! Mindenekelőtt csatlakozni szeretnék Almunia biztos úrhoz arra vonatkozóan, hogy "egy meg egy” az nem kettővel, hanem hárommal egyenlő, ha összefogunk. Megpróbálom majd elmagyarázni ezt a kis unokámnak, és amint jó európai polgárrá cseperedik, meg fogja érteni.
Nem megyek bele a koordináció részleteibe, mert azt hiszem, hogy tisztelt kollégám, Berès asszony - Önökhöz hasonlóan - eleget hangsúlyozta már ezt a kérdést. Csak egy dolgot szeretnék hozzáfűzni - és szavaimat az Európai Unió és a Tanács elnökségéhez is intézem -: nagy veszélyt jelent, hogy tagállamaink még nem értették meg teljesen a pénzügyi beruházások szükségének nagyságrendjét. Hadd illusztráljam egy példával: ha az a célunk, hogy Európában fenntartsuk a foglalkoztatottság jelenlegi szintjét, akkor nem csak 2009-ben, hanem mind 2010-ben, mind 2011-ben is a GDP további egy százalékát kell erre fordítanunk. Ezt az egész Európai Unióra vonatkozó makrogazdasági számításaink dokumentálják.
Remélem, hogy amit karácsonyig elvégzünk, az csak a kezdet lesz - és tudom, hogy a francia elnökség egyetért ezzel a törekvéssel. Ezért kérem, készítsenek olyan menetrendet, ami úgy szól, hogy a hatásokat a jövő év tavasza előtt és a Tanács tavaszi ülése előtt értékeljük. A Tanács tavaszi ülése előtt álljunk készen arra, hogy új pénzügyi ösztönzőket dolgozzunk ki. Mindezt azért mondom el, mert attól tartok, hogy a Bizottság jelenlegi prognózisát - amit tudása legjava szerint készített - egy újabb fogja felváltani, ami azt fogja mutatni, hogy még nehezebb munka vár ránk.
Végül a szabályozásról kívánok szólni. Nagyon megköszönöm az elnökségnek, hogy kimondta, hogy szabályozási válságról van szó. Ezért okozott csalódást a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság tegnapi, Berès asszony vezette ülésén kapott tájékoztatás. Itt, a Parlamentben egyhangúan megállapodtunk egy jelentésben, ami kimondja, hogy a szabályozási válság miatt olyan új szabályokra van szükségünk, amelyek kivétel nélkül valamennyi pénzügyi szereplőnek - beleértve a fedezeti alapokat és a magántőkét is - jogkört ad.
Tegnap üzenetet kaptam McCreevy biztostól, amelyben a következő állt: "Ezennel valamennyi érdekeltet meghívom a fedezeti alapokról szóló, új konzultációra”. Utoljára két évvel ezelőtt tartottunk konzultációt a fedezeti alapokról, amely csak a londoni üzleti negyed szereplőire koncentrált. Két évvel később megint konzultálunk. Nincsen szükség több konzultációra. Szabályokra van szükségünk. Pontosan tudjuk, mi a probléma. McCreevy úr azután azt mondta tegnap: "Hogy el ne felejtsem! Egyáltalán nem akarok a magántőkével foglalkozni.” A magántőke érdekében lobbizó szervezeteket azonban arra kéri, hogy legyenek szívesek megkérni azokat, akikre nem vonatkozik a magatartási kódex, hogy azt tekintsék magukra vonatkozónak.
(Egy másik képviselő közbeszól.)
(FR) Tisztelt hölgyeim és uraim! Most enyém a szó!
Ezzel azt szeretném mondani, hogy segítsenek, kérem - és Önhöz fordulok, Almunia biztos úr -, szeretném, ha megértenék, hogy az emberek egyszerűen nem fogják megérteni, hogy mi - az Európai Unió - képtelenek vagyunk eleget tenni azon feladatunknak, hogy átfogóan szabályozzuk a pénzügyi piacot annak érdekében, hogy ez a helyzet ne forduljon többet elő, és hogy pontosan úgy tudjuk finanszírozni a bővítést, amint azt Almunia biztos úr kifejtette.
Erre valóban karácsonyig szeretnék választ Önöktől, hogy az unokámnak azt mondhassam: "Ugorjunk neki!”
Daniel Dăianu
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Ha az EU-ban nem vagyunk képesek a valódi reformokat támogató, valóban közös álláspontra jutni, sokkal nehezebb lesz megfelelő globális szabályokat kialakítani a pénzügyi piacokra vonatkozóan. Az érzékeny emberek azt mondanák, hogy a szabályozás és az áttekintés súlyos hiánya, valamint a végletekig leegyszerűsített gazdasági paradigma feltárt hiányosságai vitathatatlan választ adnak arra, hogy mi a teendő. Vannak azonban, akik még mindig a mellett érvelnek, hogy az új rendszer számára az enyhe szabályok jelentsék a normát. Véleményem szerint nincsen igazuk, akár őszintén így gondolják, akár helyi érdekek vezérlik őket.
Keynes egyik szellemi öröksége - az, hogy az igen gyorsan változó tőkemozgások kedvezőtlen hatást gyakorolnak a kereskedelemre és a konjunktúrára - megmutatta jelentőségét a jelenlegi óriási zűrzavarban és a más, feltörekvő piacokon is bekövetkező válságokban. Már egy évtizede hallgatjuk világszerte a mantrát: nem sokat tehetünk a nemzeti politika terén, mert a világpiacok megbüntetnék az adott kormányt. De istenadta dolog-e a pénzügyi világpiacok jellege? Nem az emberi lények azon döntéseinek termékei a világpiacok - eltekintve azok technológiai mozgatóerőitől -, amelyek meghatározzák a pénzügyek, a kereskedelem és a beruházás szabályait? Nem meggyőző az az állítás, miszerint a pénzügyek terén nem tehetünk semmit, ha az nyomort idéz elő. Sokat tehetünk valamennyi pénzügyi szervezet (beleértve a fedezeti alapokat és a magántőke alapokat is) szabályozása, az adósságfinanszírozás korlátozása, a prociklikusság és a számvitel kezelése, a politikák jobb koordinálása és a hitelminősítő intézetek kezelése révén.
Azon paradigma visszaszorulása, amely szabályozás nélkül tesz egyenlőségjelet a piacgazdaságok közé, egy több pólusú gazdasági világ megjelenésével együtt vizsgálandó, egy új nemzetközi pénzügyi rendszer összekovácsolására tett kísérlet során. Ez utóbbin múlik a nyitott világgazdasági rendszer sorsa. Ha most nem tesszük meg a helyes lépéseket, liberális demokráciáink tönkretételét kockáztatjuk. Remélem, hogy az új amerikai kormányzat közeledést fog mutatni e témában. Nekünk viszont itthon, Európában fel kell fognunk, milyen fontos időszakot élünk meg.
Rebecca Harms
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (DE) Tisztelt elnök úr! Őszintén egyetértek Rasmussen úr értékelésével, miszerint az állam és a piac teljesen új kapcsolatáról van szó, az egész pénzügyi világra vonatkozóan. Úgy gondolom, hogy ebben a kérdésben egyetértünk. McCreevy úr szerepéről pedig annyit mondanék, hogy a korábbinál kisebb szerepet kellene, hogy betöltsön, és most semmilyen körülmények között nem késlekedhet.
A pénzügyi piacok összeomlásából azt a tanulságot vonhatjuk le, hogy ez történik, ha az állam túlságosan a háttérbe vonul, és nem meri az általa helyesnek tartott szabályokat alkalmazni.
Az új, környezetbarát megállapodásról folyó vitát megint csak összekötném az európai felépülési tervvel. Véleményem szerint még mindig túl sokan vannak az Európai Tanácsban és az Európai Bizottságban olyanok, akik lemondóan azt feltételezik, hogy a fenntarthatósági stratégiák vagy az agresszív éghajlatvédelem a munkahelyek rovására menne. És véleményünk szerint - mi, környezetvédők is aggódunk a munkahelyekért - ugyanazok, akik hátráltatják a dolgokat, hátráltatják a jövőben is helytálló termelési módszerek, gazdasági rendszerek kidolgozását és a jövőben is kelendő új termékek kifejlesztését, és elállják az Európából a jövő világpiacai felé vezető utat.
Ezt rendkívül veszélyesnek tartom, és úgy vélem, hogy a most kidolgozás alatt álló, gépkocsikra vonatkozó, laza szabályozás a bátortalanságunknak rossz jele. A felépülési terv most egy kicsit Keynes-féle, egy kicsit környezetvédő, de a legmélyére tekintve nem látunk semmi változást.
Nem hiszem, hogy Európa számára elég, ha jelentéktelen módosításokra kerül csak sor. A koordináció talán nagyobb elfogadásra talál, ha következetesebben fogalmazzuk meg a stratégiákat. A teljes EU-költségvetés jövő év eleji felülvizsgálata lehetőséget adhat a Bizottságnak arra, hogy azokkal a különféle nagyobb válságokkal foglalkozzon, amelyeket szisztematikus és egységes módon kell kezelnünk.
Sergej Kozlík
(SK) Tisztelt elnök úr, tisztelt képviselők és meghívottak! Üdvözlöm az Európai Unió intézményeinek kezdeményezését, ami lökést adott a pénzügyi válság világszintű kezelésének. A pénzügyi válság következményeire adott gazdasági válasz - aminek alapját a növekedés és foglalkoztatás fellendítését célzó terv képezi - azonban inkább hirtelen rögtönzésnek tűnik.
A terv idealizálja a helyzetet, és elfelejti, hogy az Európai Unió olyan nemzetállamok csoportja, amelyek mindegyike eltérő körülményekkel, különféle prioritásokkal, valamint a gazdasági problémákra és a gazdaságfejlesztésre eltérő megoldásokkal a rendelkezik. A terv alulértékeli az energia-infrastruktúra egészét átfogó, összehangolt fejlesztés fontosságát - és itt nem csak a környezetbarát energiáról van szó -, valamint a közúti és vasúti infrastruktúra összehangolt fejlesztését, mint a beruházás hatékony szétosztásának előfeltételét, továbbá a mezőgazdasági ágazat finanszírozásának megoldása iránti igényt. Ez azért van így, mert a világnak a pénzügyi válságon felül az energia- és élelmiszerválsággal is szembe kell néznie.
José Manuel García-Margallo y Marfil
(ES) Tisztelt elnök úr! Nem szólok hosszasan a jelenlegi válság kivételes, történelmi természetéről. Valamennyi képviselőtársam említést tett erről, és Rasmussen úr igen jól kifejtette azt. Csupán három gondolattal szeretném azt kiegészíteni: ez az általam eddig tapasztalt, legsúlyosabb likviditási válság - és már nem vagyok mai gyerek -, nem áll rendelkezésünkre semmi olyan eszköz, amivel kiutat találnánk a válságból, harmadsorban pedig jól tudjuk, hogy a pénzügyi válság tovább folytatódik, és a piacok kiapadtak.
Következésképpen az az első teendőnk, hogy normalizáljuk a pénzügyi piacokat, és erre vonatkozóan hadd szóljak az Európai Központi Bankról.
A tisztelt Házban valamilyen áhítatos tisztelet övezi az Európai Központi Bankot. Én számos kérdésben - ebben is - laikus vagyok, de meg kell mondanom, hogy az Európai Központi Banknak gyorsan és sürgősen le kell szállítania a kamatlábakat. A transzfer mechanizmusok nem működnek jól - amint azt októberben tapasztalhattuk, amikor a hivatalos kamatláb csökkentés nem vált eléggé érezhetővé a reálkamatlábak területén.
Másodsorban a jelenleginél hosszabb távon kell biztosítani a likviditást. Tudatában vagyok annak hogy ennek bekövetkeztéhez módosítani kell a garanciakeretet, de azt meg kell tenni. A pénzügyi szervezetek hosszú távra adnak hitelt, és hosszú távon is megbízható finanszírozásra van szükségük.
A nemzeti bankok hozzájárulnak a Központi Bank likviditás biztosítására vonatkozó politikájához, és ez a versenyt torzító, nemzeti támogatásokat eredményezhet.
A harmadik és egyben utolsó megjegyzésem, hogy éppen most mutatkozott meg, hogy a költségvetési politika sokkal inkább központi és vezető szerepet tölt be, mint a monetáris politika. A költségvetési politika külső hatásokkal jár, és ez azt jelenti, hogy létfontosságú a szoros egyeztetés. Őszintén egyetértek a biztos úr által elmondottakkal.
Egyetértek továbbá azzal is, hogy fontos a ráfordítás, de az a legfontosabb, hogy bölcsen költsük a pénzt olyan világos célokra, amelyek növelik Európa gazdaságának versenyképességét. Csak ilyen módon leszünk képesek arra, hogy középtávon egyensúlyba hozzuk a költségvetésünket.
Egyetértek abban, hogy a stabilitási és növekedési paktum még mindig érvényben van, és a biztos úr legelőször is mondja el, mit ért a "referenciaértéktől való eltérés” alatt. Ez néhány századot, néhány tizedet vagy néhány százalékpontot jelent? Higgye el, biztos úr, feltétlen figyelemmel fogom kísérni a stabilitási és növekedési paktum érvényben maradásáért folytatandó munkáját. Isten fizesse meg, ha elvégzi a munkát, és ha nem, lelke rajta!
Elisa Ferreira
(PT) Ma már többször elhangzott itt, hogy a válság általában lehetőséget is teremt, és ez így is van. Ha meg akarjuk ragadni a kínálkozó lehetőséget, nem nehéz eldöntetünk, mit tegyünk.
Először is az Európai Unió szintjén jól tudjuk, hogy a pénzügyi piacok átláthatóságának biztosítása, azok szabályozása és ellenőrzése érdekében bizonyos mechanizmusokat kell bevezetnünk. McCreevy biztos úrnak nem kell további konzultációkat kezdeményeznie, és az elnökségnek sem kell további tanulmányokat és javaslatokat elemeznie és közzétenni: elég, ha a szocialisták jó időben összeállított javaslataira tekintünk, amelyek közül számosat megvitatott a Parlament.
Másodsorban egy nemzetközi kérdés: Európa nem lehet passzív a nemzetközi porondon. Aktív szerepet kell, hogy betöltsön egy új, nemzetközi rend kialakításában, és meg kell védenie azt az új felépítményt, ami nem hagy olyan réseket a rendszerben, mint a jelenleg tapasztalható adóparadicsomok.
Harmadsorban hallhattuk, hogy a bizottsági elnök úr arról számolt be ma, hogy az államok vonakodnak a stratégiák összehangolásától. Igaz, hogy ha nem hallottuk volna olyan sokszor a bizottsági tagoktól, hogy a piac önszabályozó, hogy az állam nem ártsa magát bele, és hogy a pénzügyi piacok nem hatnak a növekedésre vagy a foglalkoztatásra, talán az országok is nagyobb együttérzésről tennének tanúbizonyságot és aktívabbak lennének.
A ma kezünkben lévő javaslat azonban nem más, mint egy hosszú folyamat első lépése - Kína és az Egyesült Államok programjaival összehasonlítva -, továbbá nem határozza meg elég világosan a célját - és a foglalkoztatás kell, hogy legyen a cél -, végül nem lehetséges, hogy a nemzeti menetrendek összességéből álljon egy európai program.
Itt az idő, hogy megmutassuk Európa polgárainak, hogy Európa olyan jogi védőháló, ami a gazdaság területére is kiterjed, védelmet nyújt válság idején, és szolidaritást vállal azon kis- és középvállalkozásokkal, valamint növekedési és támogató programokat biztosít azoknak, akik nem részesülnek a banki szektorban történt beavatkozások eredményeiből. Pontosan a reálgazdaságról van szó, és mi európaiakként azért vagyunk itt, hogy megmutassuk a polgároknak, hogy Európa is itt van, és hogy mindenekfelett értük vagyunk itt.
Sophia in 't Veld
(NL) Tisztelt elnök úr! Felemás dologként ér az, hogy az elmúlt években soha nem volt elég pénz az oktatásra, az ellátásra, az innovációra és a környezetvédelemre, és most meg hirtelen milliárdokat kellene valahonnan leakasztanunk. A jövő szempontjából legjobb mentőterv az, ha egy erős Európa egészséges kormányzati alapokkal párosul, mivel nem szabad elherdálnunk a jövő generációinak örökségét.
A magánhitelek válságát nem lehet egyszerűen köztartozásra cserélni. A Bizottságnak határozott állást kell foglalnia a stabilitási paktum és az állami támogatás szabályainak szigorú betartása mellett, és ennek fényében üdvözlöm Almunia úr és Kroes asszony ügyismertetéseit. Végül is nem csak a bankároknak, hanem a politikusoknak is okosabban kell elkölteniük a polgárok pénzét. Nem is annyira a pénz az, ami sürget, hanem a lisszaboni stratégia, amit a legnagyobb sebességre kellene kapcsolni, mert igen sok előnnyel járna.
A szolgáltatások szabadpiaca például minden plusz költség nélkül több százezer új munkahelyet teremthet. Ennélfogva meglepőnek találom, hogy a tagállamok ilyen lassan vezetik be a szolgáltatási irányelvet. Az iskolából kihulló, semmilyen végzettséggel nem rendelkezők számának növekedése elleni mentőterv ugyanolyan nehéz dolog, mint a megtévesztett takarékoskodókra vonatkozó mentőterv, mert ezeknek a fiataloknak végzettség híján semmilyen talaj nincs a lábuk alatt.
Másrészről be kellene fektetnünk abba, hogy elérjük a kutatás és fejlesztés területén még 2000-ben kitűzött 3%-os célt. Elvégre habár az ipar soha nem teljesítette a megígért 2%-os részét, pillanatnyilag milliárdos támogatást kap.
Végül, ha a dolgok esetleg nagyon rosszul mennek a szabadpiacon, a szabályok és piacellenőrök bizonyára nem jelentenek luxust, a helyzet azonban még így is összehasonlíthatatlanul jobb, mint az a gazdasági és társadalmi romhalmaz, amit a nacionalizmussal és a szocialista államgazdasággal folytatott különféle kísérletek hagytak maguk után.
Hans-Peter Martin
(DE) Tisztelt elnök úr! Nem vagyok egyedül, amikor azt gondolom, hogy nehéz az európai döntéshozók önhittségét osztani, ami a pénzügyi piaci válságkezelést illeti, mivel ha Európa, ha az EU működő demokrácia lenne, először a felelősség kérdését kellene felvetni, és azt a kérdést, hogy hogyan történhetett mindez.
Egyszerűen nem igaz, hogy valamennyi, előttünk álló probléma cunamit vált ki, ami természeti jelenség. A problémákat mi, emberek okoztuk. Az Uniót jellemző szabályozási buzgalom láttán az ember azt kérdezi, miért nem történt intézkedés, amikor a bankok észlelhető mértékben kezdték átlépni a határokat? A figyelmeztetések ellenére miért nem történtek lépések akkor, amikor begyűrűztek a hatások? Világosan emlékszem arra, hogy a Nobel-díjas Joseph Stiglitz foglalkozott ezekkel a kérdésekkel. A problémát csend övezte, tabuként kezelték azt. Innen kellene kezdeni a munkát, mert csak a saját hibáink beismerése révén tudjuk megtalálni a jövőbeli megoldást.
Margaritis Schinas
(EL) Az Európai Parlament a mai vita mindkét oldaláról egyértelmű üzenetet kell, hogy adjon: elsősorban a jövő érdekében kialakítandó pénzügyi rendszer okfejtésére vonatkozóan, másodsorban a Bizottság által, november 26-án előterjesztett felépülési tervre vonatkozó, első reakciónkra vonatkozóan. Az első témára vonatkozóan kétségtelen, hogy a Bizottság egyértelműen megkapta az üzenetet, miszerint határozottan elmúlt az önszabályozás vagy a szabályozatlanság ideje. Ha vannak a Bizottságban vagy akár a Parlamentben olyanok, akiknek az volt a benyomásuk, hogy a reálgazdaság minden szabály nélkül felépíthető, a jelen események azt igazolnák, hogy nincs igazuk. Időbe telt, de megértettük. Nem hiszem, hogy Almunia biztos a hibás. Lehet, hogy mások is ezzel az okfejtéssel álltak elő a Bizottságban, de most már túl késő. Most olyan okfejtés mentén kell felépíteni az új gazdasági rendet, amit a szabályok, további szabályok és még több szabály vezérel.
A felépülési terv második része - amelyet a múlt héten terjesztett elő a Bizottság - határozottan tartalmaz néhány pozitívumot, és el kell ismernünk, hogy a Bizottságnak sikerült egyeztetnie (és tudom, hogy ez milyen nehéz) az eltérő véleményeket, és a kormányok számára a közös okfejtésen alapuló intézkedések egymással összefüggő keretét javasolnia. Most mind a jobb-, mind a baloldalról olyan hangokat hallok, mint "máshogy akartuk”, "túl drága lehet”, vagy "nekünk nem tetszik”. Ugyanazokról az emberekről van szó, akik - ha a Bizottság nem tett volna semmit - azt mondták volna: "a Bizottság nem tesz semmit”, "arra várunk, hogy a Bizottság tervezetet nyújtson be”. Következésképpen úgy vélem, hogy a Bizottságnak másodsorban olyan üzenetet kell küldenünk, miszerint az intézkedéscsomag mögött helyes okfejtés áll, segíteni fogja a kormányokat, és valóban olyan mentőövet jelent, aminek segítségével a reálgazdaság túlélheti a válság első napjait. Köszönöm.
Donata Gottardi
- (IT) Tisztelt elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim! Az Európai Unió azzal, hogy mentő- és felépülési tervet dolgoz ki az európai gazdaság számára, a piacokon kívül a polgárainak is üzen. nagy a várakozás, és az elvárásokhoz képest nem okozhatunk csalódást. Olyan időkben, amikor a pénzügyi konszolidáció és az államadósság mértéke miatt hátrányt okoz az állami beavatkozás - mind a ténylegesen megadott, mind a garantált források tekintetében -, ami megpróbálja a fő pénzügyi és ipari szereplőket megmenteni - ami nyilvánvalóan hatással van az államháztartásra és a személyi jövedelmekre -, az adócsalás és az adóparadicsomok elleni küzdelem érdekében európai szinten összehangolt megközelítésre van szükség. Fontos, hogy szigorúan és hatékonyan összehangoljuk valamennyi előirányzatot és nemzeti tervet, és egyazon célt határozzunk meg valamennyi esetében.
Örömmel mondhatom, hogy léteznek a stabilitási paktum rugalmas alkalmazását megvilágító tervek, amelyek célzottak, ideiglenesek és megfelelőek kell, hogy legyenek, a strukturális módosításokat, az állami pénzalapok hatékony felosztását, a lisszaboni stratégia céljainak megfelelő növekedést szolgáló közkiadások és beruházások átszervezését szolgáló mechanizmusokat kell meghatározniuk, különös figyelmet szentelve a kis- és középvállalkozások szerepének. Az egységes megközelítésnek foglalkoznia kell a makrogazdasági költségvetési politikákkal, valamint a bérpolitikákkal és a munkát és a nyugdíjakat terhelő adóteher fokozatos és nagyarányú csökkentésével is. Ezt adólevonásokkal, felülvizsgált adókulcsokkal és a pénzügyi fék kompenzálásával kell megvalósítani, a szegénység - és nem csak a mélyszegénység - enyhítése, valamint a fogyasztás és a gazdasági növekedés elősegítése érdekében, a recessziót előrejelző, jelenlegi gazdasági válság ellen ható választ adva. Legyünk azonban óvatosak! A jövedelmek megtartásának és a fogyasztói kereslet fellendítésének feladatát el kell végezni, a környezeti és társadalmi fenntarthatóságot a középpontba helyezve, ily módon elkerülve annak szükségességét, hogy vakon másoljunk olyan mintákat és rendszereket, amelyek minden gyengeségükről számot adtak.
Margarita Starkevičiūt
Tisztelt elnök úr! Hiányolom a felépülési tervből, hogy nem esik szó a pénzügyi piacokról. Ez év elején, amikor az általános gazdasági irányvonalakról vitáztunk, a Parlament azzal a javaslattal állt elő, hogy az irányvonalakba vegyük bele a pénzügyi piac dimenzióját.
A Bizottság akkor sajnos ellenezte ezt a javaslatot. Az események menete azonban a mi igazunkat igazolta. Fel szeretném hívni a figyelmüket, hogy ne kövessék el még egyszer ezt a hibát, és a gazdasági felépülési tervet kapcsolják össze a továbbfejlesztett pénzügyi szolgáltatási cselekvési tervvel. Amennyiben ezt a stratégiát követjük, hosszú távon, az EU pénzügyi felépítményének folyamatos modernizálása során képesek leszünk a reálgazdaság igényeit tükrözni.
- (LT) Arra szeretnék továbbá bátorítani, hogy a javaslataikat részletesen tekintsék át a pénzügyi piaci szereplők perspektívájából. A Bizottság most olyan sok új javaslatot terjeszt elő, hogy nekünk, parlamenti képviselőknek is nehézséget okoz azok kezelése. Nincsenek igazán jól összehangolva. Gondolják csak el, hogyan érezhetnek a pénzügyi piaci intézmények vezetői és befektetői, akik valóban nehezen hozzák meg döntéseiket. Egyáltalán nem az a benyomásom, hogy stabil a piacunk, ezért véleményem szerint nagyobb mértékű koordináció szükséges.
John Purvis
Tisztelt elnök úr! Elég sokat hallottunk már a koordinációról, de kezdek azon tűnődni, hogy elegendő-e a koordináció, hogy a koordináció helyett nem kellene-e a szolidaritás irányába elmozdulnunk, mert a válság a bankokról - ami már önmagában is rossz dolog - már az országokra is átterjedőben van. Ugyanúgy, ahogy a koordináció a nemzeti szintről indokoltan európai és globális szintre emelkedett, talán fontolóra kellene vennünk a fokozott szolidaritás szükségességét. Megkérdezném a Bizottságot és a Tanácsot arról, hogy valóban a globális intézményekkel foglalkoznak, - mivel a szóbeli kérdés kifejezetten a Nemzetközi Valutalapról érdeklődik -, vagy olyan alternatív intézményekben gondolkodnak, amelyek globálisan tölthetnék be a szolidaritás szerepét.
A második kérdésem arra vonatkozik, hogy a pénzügyi ösztönzőn belül annak milyen fajtájára gondolnak, és hogy valóban ezt az utat részesítik-e előnyben. A hozzáadottérték-adó-e a járható út, és az számításba veszi-e, hogy bizonyos területeken a hozzáadottérték-adó közepes és magas kulcsát alacsonyabb szinten állapítsák meg - és mi mit teszünk ennek érdekében? Valamint nem lenne-e sokkal jobb megoldás, ha azt ily módon koncentrálnánk ahelyett, hogy széles körben terítenénk, sokkal kisebb mértékű csökkentéssel?
Szabályozás: sokat halljuk - különösen a baloldali érzelmű barátainktól -, hogy egyre több szabályozásra van szükség, meg kell szüntetnünk a fedezeti alapokat és a magántőkét, a hitelminősítő intézeteket és így tovább. Hadd szorgalmazzam azonban, hogy a Bizottság és a Tanács vegye fontolóra a következőket. Várnunk kell, kitartóan és körültekintően kell gondolkodnunk, és mindenáron el kell kerülnünk a szándékunktól eltérő következményeket. Amennyiben indokolt az új szabályozás - és indokolt lehet -, megfelelő szabályozás kell, hogy legyen, és nem derülhet ki róla, hogy akadályozza vagy késlelteti a felépülést. Bizonyos tekintetben valóban támogatni szeretném McCreevy urat, ami a problémákra adott, kimért válaszát illeti, és nem kívánom elítélni őt, mint azt - úgy tűnik - számos kollégánk szeretné tenni.
Végül az államháztartásról: A stabilitási és növekedési paktum mind az euroövezethez tartozó, mind az azon kívüli országokra hatással van. Ha indokoltak az átmenetileg túl nagy deficitek - és hangsúlyozom a "ha” szót -, azok átmenetiek kell, hogy legyenek, reális szintre visszaállíthatók kell, hogy legyenek, és ha egyes országok megengedhetik maguknak az adósságot, mások viszont nem, akkor biztosan visszatérünk a kölcsönös szolidaritás kérdésére. Megkérdezném a Bizottságot és a Tanácsot, hogy e kérdésre vonatkozóan mit tekintenek reális határidőknek
Paul Rübig
(DE) Tisztelt elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim! A kérdésem arra vonatkozik, hogy mi a véleményük arról, hogy Izland és Magyarország második valutaként bevezetné az eurót. Gondolják, hogy ez megoldhatná a két ország problémáját?
A második kérdésem: Lehetségesnek tartják-e kockázati prémium bevezetését olyan következményekre, amelyeket azután a bankok saját tőkéjének megerősítésére használnának fel?
A harmadik kérdésem: Véleményük szerint a hozzáadottérték-adó csökkentése ösztönözné-e az importot, különösen Kína és India viszonylatában? Nem lenne-e értelmesebb dolog, ha vállalkozásainkat és munkavállalóinkat érintő adócsökkentésben gondolkoznánk, ha beruházási prémiumokat fizetnénk, ha a progresszív értékcsökkenésre helyeznénk a hangsúlyt, és mindenekelőtt tízes tényezővel növelnénk a kis értékű eszközöket, és ily módon elkerülnénk a fiktív nyereségek megadóztatását, a vállalkozáson belül maradna a pénz, és ily módon könnyebben kifizetésre kerülnének a munkabérek?
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Az EU gazdasági felépülési terve megbízható befektetéseket ír elő, ezért támogatja a költségvetési kereteknek a gazdasági növekedési és stabilitási paktum részeként közel 200 milliárd euróval való növelését a következő időszakra.
Különösen nagyra értékelem, hogy az Európai Központi Bank kész a kamatlábakat csökkenteni, ily módon biztosítva azokat a likviditási szinteket, amelyekre azért van szüksége a bankrendszernek, hogy lépes legyen a reálgazdaságba befektetni.
Szintén igen nagyra értékelem azt a javaslatot, miszerint módosítani kell a pénzügyi keretet, hogy a következő két év során 5 milliárd eurót fektessünk a szélessávú infrastruktúra fejlesztésébe, és bekapcsoljuk a rendszerbe Európa energiatermelő infrastruktúráit.
Üdvözlöm az Európai Beruházási Bank és egyes nemzeti bankok kezdeményezését, aminek célja, hogy 2020-ra elkülönített alapot hozzanak létre az energiakérdéssel és éghajlatváltozással kapcsolatos tevékenységek, valamint a közlekedési infrastruktúra fejlesztése céljára.
Állami támogatás adható majd a kutatás és fejlesztés, az innováció, a hírközlés és az informatika, a közlekedés és az energiahatékonyság támogatása céljára.
Ján Hudacký
(SK) Úgy vélem, hogy az Európai Unió a kétéves gazdasági felépülési terv révén megfelelő, összehangolt választ adhat a gazdasági válságra, feltéve, hogy annak végrehajtása és megvalósítása ésszerű módon történik. Az Unió gazdaságát támogató finanszírozás javasolt volumene olyan pénzügyi keretet kellene, hogy létrehozzon, amely elegendő ahhoz, hogy új lökést adjon a tagállamok gazdaságai fejlődésének. Az a 30 milliárd euró, amelyet egyenlő arányban biztosít az Európai Unió költségvetése és az Európai Beruházási Bank, pontosan a tudásalapú gazdaság és az alacsony szénfelhasználású gazdaság fejlesztésére, valamint a közép és hosszú távú energiahatékonysági programokra fordítandó.
Ami az adókedvezményeket illeti, úgy gondolom, hogy ezek az intézkedések a tagállamok hatáskörében kell, hogy maradjanak. Én magam azt az elképzelést támogatom, hogy bizonyos, az energiahatékonysághoz szorosan kapcsolódó termékek esetében csökkenteni kellene a héa-kulcsokat, ami ösztönzőleg hathat a jelentős energia-takarékosságra.
Befejezésképpen el kell ismernem, hogy vannak bizonyos fenntartásaim a felülvizsgált stabilitási és növekedési paktum által lehetővé tett, maximális rugalmasság alkalmazásának tervével kapcsolatban. Egyes kormányok arra hajlanak, hogy egyértelmű fejlesztési koncepció nélküli, populista és tisztán politikai céljaik érdekében visszaéljenek ezekkel az intézkedésekkel.
Charles Tannock
Tisztelt elnök úr! Külön tiszteletemet szeretném kifejezni Angela Merkel kancellár asszonynak, aki Európa új Margaret Thatcher-évé vált. A Vaslady-hez hasonlóan ő is a költségvetési egyensúlyban hisz, valamint abban, hogy finanszírozás nélkül nincsen kiút a hitel szorításából és a gazdasági válságból. Gordon Brown brit miniszterelnök ezzel szemben súlyos hitelből költekező pénzügyi gazdaságélénkítési válságkezelő intézkedéscsomaggal állt elő, ami semmiképpen nem idéz elő költségvetési egyensúlyt.
Habár elfogadom, hogy elsősorban a saját brit bankjaink voltak azok, akik felelőtlen hitelezése miatt ebbe a helyzetbe kerültünk - amihez hozzájárul az állami szabályozás és ellenőrzés hiányos volta is -, véleményem szerint ez a - rendkívül felelőtlen - fiskális politika nyomán vissza kell fogni a közkiadásokat, és alaposan átgondolt tervekre van szükség annak hosszabb távú finanszírozása érdekében. Máskülönben a gazdaság zsugorodásának időszakát követően súlyos inflációs időszakot fogunk előidézni, ami felemészti minden megtakarításunkat, és aláássa az európai gazdaságokat.
Colm Burke
Tisztelt elnök úr! Üdvözlöm a tagállamok, a Tanács és a Bizottság e nehéz probléma megoldása érdekében végzett munkáját. Számos kollégám foglalkozott már részletesen a szükséges intézkedéssel. A tagállamok azonban ilyen időkben nem változtathatnak a fejlődő országok iránti elkötelezettségükön. Az EU-tagállamoknak folytatniuk kell a tengerentúli fejlesztés támogatását. A pénzügyi válság várhatóan súlyos hatást gyakorol a humanitárius finanszírozásra, egyes elemzők előrejelzései szerint akár egyharmadával vagy még annál is nagyobb mértékben csökkenhet a tengerentúli fejlesztés támogatása.
Most, a kiadások csökkentésére tett kísérletek közepette az EU-tagállamoknak lankadatlanul kell törekedniük a millenniumi fejlesztési célok elérésére. A világméretű pénzügyi válság rámutatott a világunk kölcsönös függőségben lévő, globalizált jellegére. Annak ellenére, hogy a fejlődő nemzetek elkerülték a pénzügyi válság számos azonnali hatását - annak köszönhetően, hogy kevéssé érintik őket a globális piacok -, a közgazdászok arra figyelmeztetnek, hogy a beáramló támogatás, a pénzküldemények, a külföldi tőkeberuházás és a gazdasági növekedés visszaesése rájuk is csapást fog mérni.
Láthattuk, hogy a fejlődő országok igencsak szenvednek amiatt a pénzügyi zűrzavar miatt, amit nem ők idéztek elő. A tagállamoknak ezért fenn kell tartaniuk a korábbi állapotot.
Elnök
Elnézést kérek Gollnisch és Sikierski uraktól, akik szót kértek, de sajnos kifutunk az időből, ezért öt felszólalásnak tudunk helyet adni.
Hervé Novelli
a Tanács soros elnöke. - (FR) Tisztelt elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim! Mindenekelőtt el szeretném mondani Almunia úrnak, hogy nagyon helyesen hangsúlyozott három olyan szempontot, amely rendkívül fontos az eredményes felépülés biztosítása érdekében.
Az első az igen határozott fellépés. Ebből a szempontból a GDP másfél százaléka olyan felépülési célkitűzés, ami a szóban forgó összegeket figyelembe véve elég jelentősnek tűnik számomra.
A második a tagállamok eltérő helyzetének figyelembevétele. Nagyon helyesen hangsúlyozta, hogy gazdasági vagy költségvetési helyzet szempontjából nem minden ország evez ugyanabban a csónakban - ha így fogalmazhatok -, de ez nem menti fel őket az alól, hogy valóban összehangoltan tegyenek erőfeszítést. Ez olyan kérdés, amelyen az elnökség az Európai Tanács következő ülése előtt még dolgozni kíván. Meggyőződésem, hogy csak ily módon fogjuk tudni határidőre - és még nem tudom, milyen határidő lesz ez - fellendíteni a növekedést és a foglalkoztatást.
Gauzès úr! Azt szerettem volna mondani önnek, hogy nagyon pontosan rámutatott arra, hogy valamennyi erőfeszítésünk a reálgazdaság finanszírozására irányul. Ha segítséget nyújtunk a bankoknak, azt azért tesszük, hogy képesek legyenek ebbe a gazdaságba fektetni, és az egyetlen célunk - amire nagyon pontosan rámutatott -, hogy a kis- és középvállalkozásokat finanszírozzuk. Úgy vélem, hogy a Tanács tegnap üzenetet küldött a Bizottságnak a bankoknak nyújtandó támogatásról, és világos, hogy rugalmas és gyors döntéshozatalt várunk arra vonatkozóan, hogy a jelen helyzetben milyen támogatás nyújtható a bankoknak és a pénzügyi szervezeteknek. Azt hiszem, hogy meghallották a Bizottság szavát, és el szeretném mondani önnek, Gauzès úr, hogy a Tanács határozottan egyetért azzal az óhajával, miszerint hatékonyan kellene európai szinten -és hozzáteszem, nemzetközi szinten is - szabályozni a hitelminősítő intézményeket, amint azt már számos európai parlamenti képviselőtársam elmondta.
Rasmussen úr! Azt szeretném mondani önnek - habár felszólalását inkább a Bizottságnak címezte -, hogy egyetértettem önnel, amikor hangsúlyozta, hogy egyetlen piaci szegmens sem lehet kivétel a szabályozás vagy ellenőrzés alól. Amennyiben ez valóban üzenet a számunkra, akkor annak az a lényege, hogy bizonyos piaci szegmensekben hiányzik a szabályozás. A szabályozást tehát tökéletesíteni kell, és bizonyos, létfontosságú helyzetekben ki kell alakítani. Ez a november 15-i washingtoni csúcstalálkozó határozott üzenete, és Európának természetesen e célok irányában kell munkálkodnia, beleértve a spekulációs pénzalapok területét is.
Dăianu úr! Való igaz, hogy a pénzügyi piacok szabályozását nemzetközi szinten kellene koordinálni: ezért került sor az Európai Unió által kezdeményezett washingtoni csúcstalálkozóra. Úgy vélem, hogy Európa, egy egységes Európa hangja volt a meghatározó a csúcstalálkozó összehívásában, és ez lehetővé tette, hogy valamiféle menetrendet vázoljanak fel a nemzetközi pénzügyi rendszer valódi szabályozására vonatkozóan - mindez azért sikerült, mert Európa képes volt hatékonyan dolgozni a saját programján.
Harms asszony! Hogy pontosan fogalmazzak, a felépülési terv pontosan hosszú távú befektetést javasol, ami talán nem kifejezetten az ön szája íze szerint való, de mindazonáltal ezt a javaslatot tartalmazza.
Kozlík úr! El kívánom önnek mondani, hogy igen, támogatnunk kell az agrárpolitikát, valamint a főbb európai politikákat. Az energiapolitikát említette: véleményem szerint indokoltan tette. Ezek prioritást élveznek, és továbbra is - még ilyen nehéz időkben is - prioritást kell, hogy élvezzenek.
García-Margallo úr! Az Európai Központi Bank munkája véleményem szerint meghatározó részben hozzájárult a legutóbbi időkben felmerülő nehézségek leküzdéséhez, és a bank elnöke világosan rámutatott, hogy az infláció mérséklődik Európában, következésképpen a monetáris politika terén új mozgástérrel számol - amint azt számos európai parlamenti képviselő is megjegyezte.
Úgy vélem, hogy Ferreira asszony igen nyersen fogalmazott az Európai Unió válaszára vonatkozóan. Az Európai Unió véleményem szerint - az általa elmondottaktól eltérően - gyorsan reagált a válságra azzal, hogy igen rövid idő alatt határozott döntéseket hozott, ami az intézményeink - a Bizottság, a Tanácsa és az Európai Parlament - pozitív együttműködésének köszönhető. Ezért Önöket is köszönet illeti.
Ami a kis- és középvállalkozások támogatását illeti, hamarosan vitát rendezünk a Versenyképességi Tanácsban az európai kisvállalkozói törvény elfogadásáról, és úgy hiszem, hogy Európa ezen a téren is szerepet játszott a kis- és középvállalkozások finanszírozásában, valamint abban, hogy a gazdasági visszaesés idején is ezek a vállalkozások élvezzenek prioritást.
In't Veld asszony! Nagyon helyesen rámutatott, hogy a rövid távú felépülés a lisszaboni stratégia keretében megvalósuló, hosszú távú strukturális reformokra kell, hogy épüljön. Ez a stratégia soha nem volt ilyen döntő fontosságú - főképpen most, a gazdasági visszaesés időszakában -, és a strukturális reformokra most kell, hogy sor kerüljön.
Martin úr! Tisztán hallottam a szavait, amikor a valódi prioritások meghatározására irányuló, együttes cselekvésre hívott fel.
Schinas úr! Voltak szabályaink, de azok nem működtek, ez a való igazság. Következésképpen szabályokra van szükségünk, méghozzá olyan szabályokra, amelyek hatékonyak - természetesen nem túlszabályozásról lenne szó -, és az európai versenyképességhez igazított, valódi szabályozási keretet jelentenek.
Gottardi asszony! El szeretném önnek mondani, hogy teljes mértékben csatlakozom ahhoz, hogy harcolnunk kell az adócsalás ellen. Mi több, a francia elnökség ezt prioritásként kezeli mind európai, mind nemzetközi szinten. Azt is el kívánom önnek mondani, hogy egyetértek a hatékony gazdasági felépülés szükségességére vonatkozó, igen találó megjegyzéseivel.
Starkevičiūté asszony! Egyetértek azzal, hogy a pénzügyi ágazat normális lelassulása az európai gazdaság felépülésének szerves részét képezi, és hogy ez összehangolt módon kell, hogy történjen.
Purvis úr! Egyetértek: valóban a fokozottabb szolidaritás irányába kell elmozdulnunk - ez fontos dolog. A javaslatunkat a nemzetközi pénzügyi rendszer reformjára alapozva tesszük, amely reform a Bretton Woodsban létrehozott intézményekre, elsősorban a Nemzetközi Valutaalapra vonatkozik, amely olyan egyetemes és politikailag legitim intézmény, amelynek meggyőződésem, hogy az elkövetkező években meg fog erősödni a szerepe. Említette a hozzáadottérték-adó kérdését. Az elnökség most a héa-kulcsok csökkentését támogatja, különösen a munkaerő-igényes és nem áttelepíthető ágazatok esetében.
Rübig úr! Ugyanerről a témáról szólt. A héa olyan eszköz, amely - ha csökkentjük, akkor biztosan - fenntarthatja a tevékenységet és elsősorban a foglalkoztatást, de ezek a héa-csökkentések csak célszámokat jelenthetnek, és ezalatt azt értem, hogy tudnunk kell igazolni, hogy teljesen megfelelőek. Amint azonban ön is tudja, az erről a kérdésről folyó vita még nem zárult le véglegesen.
Ţicǎu asszony! Úgy vélem, hogy a Bizottság gazdasági felépülésre tett javaslatainak egyik alapelve a valódi és időszerű, ugyanakkor tartós és strukturális beruházás. Ebben a kérdésben teljesen egyetértek önnel.
Hudacký úr! Igen, az Európai Beruházási Bank nagyon fontos eszközt jelent a gazdasági felépülés támogatásában, többek között különféle beruházások révén. Véleményem szerint ez alapvető dolog. Ezt a tanácsok jövő heti vitája során lesz lehetőségünk leszögezni.
Tannock úr! Mégis úgy hiszem - ahogyan azt az egész Tanács is hiszi -, hogy olyan felépülésre van szükségünk, ami egyeztetett, ugyanakkor átfordítható, ha megint elindul a növekedés.
Tisztelt elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim! Befejezésképpen annyit szeretnék mondani, hogy a Tanács számára igen fontos és érdekes volt ez a vita és valamennyi felszólalás. Mindez azt mutatja, hogy széles körben egyetértünk abban, hogy Európának erős és egységes hangon kell megnyilvánulnia a nemzetközi fórumokon. Létfontosságú az Európai Parlament támogatása. Erre vonatkozóan hadd mondjak köszönetet mindnyájuknak!
Meggyőződésem, hogy teljes mértékben át kell gondolnunk a pénzügyi rendszerre és annak szabályozására vonatkozó elképzeléseinket. Ezt európai szinten kell elvégeznünk, ugyanakkor figyelembe kell vennünk a nemzetközi példákat, mert ha ennek a válságnak van tanulsága, akkor az az, hogy a mai pénzügyi rendszer valóban az egész bolygóra kiterjedő dimenzióval rendelkezik, következésképpen globális szinten - európai ösztönzéssel - kell megoldásokat találni.
Joaquín Almunia
Tisztelt elnök úr, Novelli úr, hölgyeim és uraim! Először is hálásan köszönöm a hozzászólásaikat és megjegyzéseiket, valamint a Bizottság kezdeményezései iránt tanúsított érdeklődésüket, különös tekintettel a ma délután napirenden lévő felépülési tervre. Nem bocsátkozom ismétlésekbe, hiszen Novelli úr számos felszólalásra reagált. A felszólaló képviselők által elmondottakhoz fűzött, gyakorlatilag valamennyi megjegyzésével egyetértek.
Csupán hat gondolatot szeretnék hozzáfűzni nagyon gyorsan. Először is egyetértek Gauzès úrral kezdve mindnyájukkal, akik elmondták, hogy a hitelmegszorítás rendkívül súlyos, és ez a reálgazdaság előtt álló, jelenlegi óriási problémák lényege. Az Ecofin-Tanácsban éppen tegnap tanácskoztunk arról, hogyan növeljük a különböző tagállamok által jóváhagyott vagy jóváhagyandó feltőkésítési és letéti garancia tervek hatékonyságát. Rengeteg adófizető pénze forog kockán: jelentős pénzalapok felhasználására került sor a bankok és pénzügyi szervezetek működésének garantálása vagy azok tőkeinjekciója céljából. Most vissza kellene forgatni a hitelt a gazdaságba, mivel az a gazdaság megfelelő működésének létfontosságú eleme.
Mivel a gazdaság nem működik jól, a Rasmussen úr említette gazdasági előrejelzések - amelyeket egy hónappal ezelőtt terjesztettem elő - ma már sajnos érvénytelen előrejelzések. Ezért jelentettem be a minisztereknek is tegnap, hogy január 19-én új gazdasági előrejelzéssel fogok előállni.
Időközben a Nemzetközi Valutaalap, az OECD és más intézmények olyan becsléseket tettek közzé 2009-re vonatkozóan, amelyek még a Bizottság november 3-i előrejelzéseinél is aggasztóbbak. Az Európai Központi Bank szintén lehangoló előrejelzéseit holnapra várjuk.
Második megjegyzésem: bizonyára szigorúbb lesz a pénzügyi szolgáltatások szabályozása. Valójában már most is szigorúbb a szabályozás. Amint azt Jouyet úr korábban említette, a Tanács a Bizottság kezdeményezésére éppen tegnap adta politikai jóváhagyását - ha jól emlékszem, - legalább négy bizottsági kezdeményezéshez, amelyek a pénzügyi piacok vagy szolgáltatások különféle aspektusainak szabályozásáról szóltak. A meglévő szabályokat módosítani kell, a szabályozatlan terülteket szabályozni kell, és tovább kell fejleszteni a szabályozás minőségét, valamint a szabályok európai és globális szintű ellenőrzésének végrehajtási módját. Erről van most szó.
Mivel a fizetőképességről szóló II. irányelvtervezet hamarosan a Parlament elé kerül, hadd mondjam el Önöknek, hogy a Tanácson belüli reakció továbbra sincs mindig összhangban a Tanács arra vonatkozó, saját nyilatkozataival, hogy mi a teendő a pénzügyi szabályozás és ellenőrzés terén. A Parlament tudatában van ennek, mert megbeszéléseket tart a Tanáccsal erről az irányelvről. Nincsen megállapodás arról, hogy a biztosítási ágazatban hogyan kellene legjobban koordinálni az ellenőrzési intézkedéseket. Az ellenőrzésről sürgősen megállapodásra kell jutnunk európai szinten, és a globális szinten működő intézmények esetében már ellenőrző szervezetről beszélünk.
A fedezeti alapok témájában arra az elvre alapozzuk nézeteinket, hogy a tevékenységüket szabályozni kell. Ezt elmondtuk a Bizottságban, elmondta a Tanács is, és a washingtoni ülésen is elhangzott.
Többek között ennek elemzésével is foglalkozik a Jacques de Larosière által irányított, magas szintű munkacsoport. McCreevy biztos úr tegnap találkozott a Gazdasági és Monetáris Bizottsággal.
Tapasztaltam, hogy a Bizottság elnöke utóbbi látogatásai során többször ismételte ebben az ülésteremben, hogy a Bizottság szabályozni fogja a fedezeti alapokat, és hogy ezt kell tennünk. A vita arról folyik, hogy milyen mértékben, mely területeken és a fedezeti alapok tevékenységének mely részeit kell szabályozni, és mely szabályoknak lesz a fedezeti alapokon túlmutató hatása. A vitát jelentősen elősegítik a foglalkoztatás területéről származó hozzászólások és a Parlament által, Rasmussen úr kezdeményezésére készített jelentés.
Teljesen egyetértek azokkal a képviselőkkel, akik a beruházást említették, valamint azt, hogy a szükséges beruházásokat közép- és hosszú távon az energiával és éghajlatváltozással kapcsolatos intézkedéscsomaghoz kell kapcsolni. Egyetértek azokkal, akik azt mondják, hogy a monetáris politikánk olyan mozgástérrel rendelkezik, ami nem kell, hogy veszélyeztesse az Európai Központi Bank vagy más központi bankok függetlenségét. Ez nyilvánvaló. Az Eurostat szerint november végén 2,1% volt euroövezeten belüli infláció. Pár hónappal ezelőtt még kétszer ekkora mértékű inflációról beszéltünk, és ez az eltérés most eltűnik. A Központi Bank holnap ülésezik itt, Brüsszelben. Nem tudom, mihez kezdenek, de hallottam Trichet bankelnök úr nyilatkozatait, és azokban elég világosan fogalmaz e kérdésben.
A következő megjegyzésem a stabilitási és növekedési paktumra vonatkozik. A paktum egyértelműen kijelenti, hogy a 3%-os határértéket túllépő deficit váltja ki a túlzott deficitre vonatkozó eljárást, egyetlen kivétellel, nevezetesen amikor kivételes gazdasági helyzet áll fenn, és mi most kivételes gazdasági helyzetben vagyunk. A második feltétel - amely az elsővel egyszerre érvényes - az, hogy a túlzott deficit átmeneti kell, hogy legyen, és az átmeneti alatt nem több év, hanem csak egy év értendő. A harmadik feltétel - amely az első kettővel egyszerre érvényes - az, hogy a többlet a deficitet nem emelheti jelentősen a referenciaérték fölé, és itt, García-Margallo úr - anélkül, hogy olyan szakmai részletekbe bocsátkoznék, amelyek nem a tisztelt Ház többségében laikus közönségének szólnak -, a százalékpont néhány tizedéről van szó.
Végül Parish úrnak és még valakinek válaszolva, akik a hozzáadottérték-adó kérdését említették, a Bizottság dokumentuma vagy terve egy sor olyan eszközt tartalmaz, amely fiskális ösztönzőként használható, közülük egy biztosan e jelentős adó csökkentésére, vagy inkább olyan jelentős adó, mint a héa kulcsának csökkentésére szolgál. Az is tény azonban, hogy a Bizottság senkit sem kényszerít annak megtételére. Olvassák el a tervet, és meglátják, hogy abban nem szerepel semmilyen kötelezettség, mint ahogy nem is szerepelhetne. Egy harmadik meglátás - és ez az Ecofin tegnapi megbeszélései nyomán adott tájékoztatás - az, hogy tegnap a 27 tagállam közül csak egyetlen, az eszközt már alkalmazó tagállam támogatta ennek az eszköznek az alkalmazását.
Elnök
Köszönöm, biztos úr, különösen köszönöm a matematikától a hittudományig terjedő témák érintését.
A vitát lezárom.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 142. cikke)
Louis Grech  
írásban. - A pénzügyi válság nagy kihívások elé állította mind az EU-t, mind a világgazdaságot. A tagállamok összehangolt erőfeszítései hatékonyan hozzájárulnak az EU bankrendszerének stabilizáláshoz, de még sok a teendő annak érdekében, hogy elejét vegyük annak, hogy a válság begyűrűzzön a szélesebb gazdaságba, hogy megóvjuk a háztartásokat, a vállalkozásokat és a munkahelyeket. Egy olyan világban, ahol minden mindennel összefügg, az ilyen kihívásokra való reagálás lehetőséget adhat arra, hogy a globális pénzügyi felépítményben, az EU irányításával megjelenjen az átláthatóság, a társadalmi felelősség és a kiszámíthatóság.
A mérséklő intézkedéseket időszerű, következetes és megfelelő módon kell végrehajtani, a válság alapvető okaival foglalkozó szabályozási intézkedés révén. Különös figyelmet kell szentelni az olyan új pénzügyi termékekre vonatkozó szabályozásnak, mint a másodlagos jelzáloghitelek és azok származékai, valamint az ilyen termékek értékesítésével foglalkozó szervezeteknek, úgy mint bankok, fedezeti alapok és magántőkealapok. Felül kell vizsgálni a hitelminősítő intézetek üzleti modelljét és minősítéseik jogállását.
A felépülési folyamat során azokat a megoldásokat kell előnyben részesítenünk, amelyek a munkahelyeket, a növekedést és a legsebezhetőbbeket védik, amelyek elősegítik a gazdaságos energiafelhasználást és stabilitást, ugyanakkor távol tartják azokat, akiknek a korábbi állapot fenntartásához fűződik érdekük.
Harangozó Gábor  
írásban. - (HU) Üdvözlöm a válság kezelésére tett összeurópai erőfeszítéseket, az európai munkahelyek megőrzésére, valamint újak teremetésére vonatkozó indítványokat.
Szeretném ugyanakkor felhívni a figyelmet, hogy az olyan, nehéz fiskális helyzetben lévő országok, mint Magyarország részére sem monetáris, sem jelentős fiskális, adócsökkentési eszközök nem állnak rendelkezésre a válság enyhítésére. Így a gazdaságélénkítés itt elsősorban az európai források átcsoportosításával, hatékony felhasználásával, valamint a bérköltségek lefaragásával, a versenyszabályozás hatékonyabbá tételével, valamint az adminisztrációs költségek csökkentésével képzelhető el.
Különösen örülök annak, hogy ez irányú kettős törekvéseinket Joaquín Almunia biztos úr is támogatja. Ezért tartom kiemelten fontosnak a strukturális alapokra vonatkozó indítványokat, melyek mihamarabbi elfogadását nagyban támogatom. A nagyprojektek elfogadásának felgyorsítása, valamint a KKV-knak nyújtandó hitelek támogatása hozzájárulhat a keresletélénkítéshez.
Ugyanakkor még mindig nem tartom kielégítőnek a legrászorultabbak érdekében tett erőfeszítéseinket, így kezdeményezem a lakhatási támogatásokra irányuló változások közé beemelni a telepfelszámolás, újjáépítés lehetőségét is. Az elmaradott térségekben, településeken találhatók olyan telepek, településrészek, melyek alkalmatlanok a felújításra, helyettük korszerű, energiatakarékos lakások felépítését kell kezdeményezni. Ezzel hozzájárulhatunk az Unió energiatakarékossági, valamint munkahely-teremtési célkitűzéseihez, ugyanakkor érdemben segíthetjük a legrászorultabbakat is.
Janusz Lewandowski  
írásban. - (PL) Az Európai Bizottság válságkezelő cselekvési tervének bejelentése során arra a valóságos igényre válaszolt, miszerint a gazdaság stabilizálása és fellendítése érdekében közösségi intézkedésre van szükség. A nyilatkozatra azonban pár nappal az Európai Unió 2009. évi költségvetésének kialakítását meghatározó, úgynevezett egyeztetést követően került sor. A költségvetés nem juttat kiegészítő alapokat a válság leküzdésére, és nehéz elképzelni, hogy egy 200 milliárd eurós nagyságrendű terv teljes mértékben költségvetés-semleges legyen.
Az éhezés veszélyeztette országoknak szánt 1 milliárd eurós alapok körül régóta zajló vita azt mutatja, hogy nem lesz egyszerű 27 országot meggyőzni a kiegészítő finanszírozásról, nevezetesen azokról az összesen 116 milliárd eurós összegű kifizetésekről, amelyekről november 21-én állapodott meg az Európai Parlament és a Tanács, 2009-re vonatkozóan. Barroso úr terve már ez okból sem több mint a nemzeti ráfordítások összege, amelyeket a költségvetési deficitek és az állami támogatás szabályainak nagyobb toleranciájára tett ígéret kísér.
Mindazonáltal remélem, hogy nem a stabilitási és növekedési paktum bármilyen esetleges enyhítése lesz az Európai Bizottság tervének egyetlen eredménye. Ez akkor lesz így, ha betartjuk azt az ígéretet, miszerint növeljük az előlegeket, és ésszerűsítjük azokat a strukturális alapokat, amelyeknek helyi és ágazatspecifikus válságkezelő intézkedéscsomagként kell működniük 2009-2010-ben. Ez megfordítaná azt a katasztrofális tendenciát, miszerint szélesebb lenne a rés a kötelezettségvállalások és a ténylegesen kifizetett, regionális politikai pénzalapok között.
