Ühine kalanduspoliitika ja ökosüsteemil põhinev lähenemisviis kalavarude majandamisel (lühiettekanne)
Juhataja
Järgmine päevakorrapunkt on kalanduskomisjoni nimel härra Guerreiro esitatud raport ühise kalanduspoliitika ja ökosüsteemil põhineva lähenemisviisi kohta kalavarude majandamisel.
Pedro Guerreiro
Käesolevas komisjoni teatises tõstatatakse väga erinevad küsimused osana aastani 2012 peetavast arutelust ühise kalanduspoliitika võimaliku reformimise üle.
Minu raport, mis on Euroopa Parlamendi kalanduskomisjoni poolt vastu võetud, tõstab päevakorrale mitmed tegurid, mis on meie arvates käesoleva arutelu kontekstis olulised.
Kalandus on põhitegevusala inimeste toitumise ja ellujäämise tagamiseks, mis on igasuguse kalanduspoliitika esmane eesmärk.
Selles mõttes tuleb rõhutada kalanduse tähtsust iga liikmesriigi majandusvööndi vetes nende suveräänsuse ja sõltumatuse jaoks, eelkõige toitumise tasandil.
Ühine kalanduspoliitika peab edendama kalandussektori säästvat moderniseerimist ja arendamist, tagades selle sotsiaal-majandusliku elujõulisuse ja kalavarude jätkusuutlikkuse ning kindlustades üldsuse varustamise kalaga ning toidualase suveräänsuse ja kindluse, töökohtade säilimise ja kalapüüdjate elutingimuste parandamise.
Ühine kalanduspoliitika ei tohi selle eesmärke arvesse võttes olla allutatud teistele ühenduse poliitikatele, mis on varem kindlaks määratud.
See tähendab, et kalanduspoliitika ei ole ega saa olla ookeanide või merenduse poliitika.
Kalanduse kui taastuvat ressurssi kasutava tegevusala juhtimise esimene ja peamine ülesanne on kontrollida kalapüügi kogukoormust nii, et tagada maksimaalne säästev püük.
Kalanduspoliitika peab lähtuma kalandusega tegeleva elanikkonna ja ökosüsteemi (mille lahutamatu osa on elanikkond) jätkusuutlikkuse omavahelise sõltumatuse põhimõttest, eelkõige tunnistades selleks väikemahulise rannalähedase püügi ja traditsioonilise püügi eripära ja olulisust.
Ökosüsteemil põhineva lähenemisviisi rakendamine merenduse juhtimises nõuab multidistsiplinaarset ja sektoriülest tegevust, mis hõlmab kalandusega kaudselt seotud ja seda ennetavaid mere ökosüsteeme mõjutavaid erinevaid meetmeid.
Kalavarude hindamisel ökosüsteemide analüüsimise ettepanek peab põhinema kinnitatud teaduslikel andemetel ja mitte eelarvamustel põhinevatel mõttevälgatustel.
Teiselt poolt on vaja tunnistada, et on olulisi erinevusi eri merepiirkondade ja nendes leiduvate varude, erinevate laevastike ja kasutatavate püügivõtete ning vastavate mõjude vahel ökosüsteemidele, mis nõuab mitmekesiseid, spetsiifilisi ja igale konkreetsele juhule kohandatud kalanduse juhtimise meetmeid, kalapüüdjatele vajaduse korral nende sotsiaal-majanduslike tagajärgede kompenseerimisega.
Selleks, et tagada ressursside, kalapüügitegevuse ja vastavate kohalike kogukondade jätkusuutlikkus, on ilmtingimata vajalik, et liikmesriigid tegutsevad suveräänselt oma territooriumil, mis hõlmab 12 meremiili territooriumi, ja et äärepoolseimate piirkondade majandusvööndisse kuuluvat ala peetakse alaliseks "ainuõigusliku juurdepääsu alaks”.
Selles suhtes on muret tekitavad varudele juurdepääsu käsitlevad ettepanekud, mille eesmärk on edendada ülekantavate individuaalsete kvootide süsteemi, mis avaldab mõju kalapüügitegevuse kontsentreerumisele ja kalapüügiõiguste individuaalsele omandamisele.
Veel on oluline märkida, et kohatu ja põhjendamatu on poliitika, mis stimuleerib vahet tegemata laevade kasutuselt kõrvaldamist, milles ei võeta arvesse iga liikmesriigi laevastike eripära, varusid, tarbimisvajadusi ja nende sotsiaal-majanduslikku mõju.
Lõpetuseks sooviksin rõhutada, et tuntav langus sektori sissetulekutes ei tulene mitte üksnes kalandustegevuse piirangutest, vaid eelkõige hindade stagnatsioonist/langusest esmasel müügil koos pideva tootmiskulude kasvuga (diisel ja bensiin).
Androulla Vassiliou
komisjoni liige. - Härra juhataja, komisjon tunneb heameelt esitatud raporti üle ja toetuse üle, mis sai osaks meie seisukohtadele ökosüsteemil põhineva lähenemisviisi kohta.
Üks komisjoni peamisi sõnumeid teatises seisneb selles, et kuigi kalandus sõltub mereökosüsteemide tervisest, ei saa kalanduse juhtimine üksi enda kanda võtta ookeanide üldise juhtimise rolli. Elujõulist mereökosüsteemi saab kaitsta üksnes poliitikaga, mis hõlmab kõiki neid ökosüsteeme mõjutavaid sektoreid.
Just sel põhjusel on merenduspoliitika, ja eelkõige selle keskkonna-alane sammas ning merestrateegia direktiiv komisjoni arvates väga olulised ökosüsteemil põhineva lähenemisviisi rakendamisel. See lähenemisviis annab kalatööstusele kinnituse, et igasuguse inimmõjuga mereökosüsteemidele, mitte üksnes kalandusele, tegeldakse proportsionaalselt ja ühtselt. See on ka raporti üldine tõukejõud ja me hindame selles aspektis valitsevat üksmeelt.
Rõhutan seda, et see ei tähenda ühe poliitika allutamist teisele - et me loome selle lähenemisviisiga hierarhia näiteks merestrateegia direktiivi ja ühise kalanduspoliitika vahel.
Merestrateegia direktiiv teenib ühise kalanduspoliitika huve, olles vajalikuks lõimivaks vahendiks, et kaitsta kalanduse ressursse tulevikus, ning ühine kalanduspoliitika toetab merestrateegia direktiivi sellega, et sellega seatakse sisse juhtimismeetmed, mis on vajalikud rikkumatu mereökosüsteemi eesmärkide toetamiseks.
Nagu raportis märgitud, ei ole toiduvajaduse rahuldamine, kalatööstuste ja kalandusega tegelevate kogukondade kaitsmine ning mereökosüsteemide jätkusuutlikkuse säilitamine omavahel ühitamatud eesmärgid. Otse vastupidi - pikas perspektiivis valitseb nende eesmärkide vahel sünergia.
Raportis käsitletakse paljusid küsimusi, mis puudutavad tulevikus kasutatavaid konkreetseid vahendeid. Need on olulised ja asjakohased küsimused, mida käsitleme ühise kalanduspoliitika reformimise arutelus. Seetõttu ei käsitle ma siinkohal neid küsimusi täpsemalt.
Ma juhin aga tähelepanu sellele, et on paar aspekti, mille osas oleme võib-olla eriarvamusel. Raportis märgitakse nimelt, et kalureid, keda mõjutavad majandamiskavad ja ökosüsteemide kaitsemeetmed, tuleks toetada või neile tuleks kompensatsiooni maksta. Meie arvates ei ole otsetoetused õige tee - lahenduseks on hoopis aidata tööstusel muutuda majanduslikult vastupidavamaks ning aidata rannikuäärsetel kogukondadel oma tegevust teiste majandustegevustega mitmekesisemaks muuta.
Raportis märgitakse, et varude täiendamine akvakultuuridest võib olla looduslike kalavarude täiendamise vahendiks. Olgugi, et see võib olla valikuvõimaluseks mõnel väga konkreetsel juhtumil, ei ole see meie arvates üldiselt võetuna õige tee. Kalavarusid tuleks taastada mereökosüsteemidele tekitatavate inimmõjude, sealhulgas nii kalandusele kui teistele sektoritele tekitatavate mõjude, õige ohjamisega.
Me naaseme kalanduse juhtimises kasutatavate vahendite üksikasjalikuma arutelu juurde siis, kui käsitleme ja arendame ühise kalanduspoliitika reformi, mis algab sellest, et avaldame aprillis oma rohelise raamatu. Seniks aga tänan Euroopa Parlamenti selle eest, et on käesoleva raporti kaudu väljendanud oma toetust meie lähenemisviisile.
Juhataja
Arutelu on lõppenud.
Hääletamine toimub teisipäeval kell 12.00.
Kirjalikud avaldused (kodukorra artikkel 142)
Daciana Octavia Sârbu  
Praegused Euroopa Liidu vete kalavarud kahanevad jätkuvalt, seda nii ülemäärase püügi kui ka ebasobivate püügivahendite kasutamise tõttu, samuti mõju tõttu, mida teised sektorid, eriti turism, omavad mere bioloogilisele elule. Mereökosüsteemidele mõju avaldavate tegurite, sealhulgas kliimamuutuste mõju teaduslik uurimine annab võimaluse määrata kindlaks, milline on kalavarude areng, ja tagada ennetavate meetmete võtmine kalavarude kiire ja pideva kahanemise ärahoidmiseks.
Kuna kalandus on esmatähtis tegevusala toitumise ja ellujäämise tagamiseks, muutub ajal, mil mere bioloogiline mitmekesisus kahaneb, kalavarude jätkusuutlikkuse reguleerimine elutähtsaks. Seetõttu tuleb kõikides Euroopa Liidu rannikualade säästvat arengut edendavates algatustes arvesse võtta sotsiaalseid, majanduslikke ja keskkonnaalaseid aspekte.
