Justering av protokollet från föregående sammanträde
Talmannen
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Maat
Herr talman! När det gäller omröstningen om Olsson-betänkandet i går så står det under punkt 1, andra stycket, att jag skulle ha lagt ned min röst. Jag röstade dock emot betänkandet. Det skulle jag gärna få ändrat.

Talmannen
Vi noterar innebörden av er röst, som kommer att rättas till.
På grund av ett misstag kom inte förslagen från talmanskonferensen om nomineringar till presidierna i delegationerna till de gemensamma parlamentarikerkommittéerna med i gårdagens protokoll. De kommer därför att innefattas i dagens protokoll.
(Protokollet justerades.)   

Rübig
Herr talman! En anmärkning till protokollet: Jag skulle uttryckligen vilja tacka Frankrike och Belgien för att bevakningen av byggnaderna nu har förstärkts avsevärt.

Talmannen
Tack herr Rübig, vi noterar ert påpekande.

González Álvarez
Herr talman! Vid det förra sammanträdet var vi alla förskräckta över möjligheten att de skulle kunna avrätta Safiya Husseini i Nigeria. Jag hade tänkt be om ordet, men Corrie bad om ordet och jag kände mig företrädd av honom när han bad talmannen att ingripa.
Det sker nu en mobilisering i mitt land eftersom det verkar som om de flyttat fram avrättningen redan till denna lördag. Det förskräcker oss ännu mer eftersom fallet med denna kvinna, som många andra kvinnors, är ett bevis på barbari. Jag anser att det är oerhört skrämmande att en kvinna skall avrättas för att hon fått en dotter, hennes femte barn, oavsett vem som är fadern. Vi borde göra en sista kraftansträngning för att undvika att denna avrättning sker. Myndigheterna har flyttat fram den till på lördag för att på så sätt försöka komma undan de internationella påtryckningarna mot det som jag anser är ett mord.
Herr talman! Jag ber er att vidta lämpliga åtgärder.

Talmannen
Fru González, hela kammaren känner som ni och inom ramen för vår institutions möjligheter kommer vi att göra allt vi kan för att denna fruktansvärda grymhet inte skall begås.

Maaten
Herr talman! Angående ordningen i dag. Jag har lagt märke till att dagens debatter kommer att avslutas kl. 17.30, medan omröstningarna sedan kommer att inledas kl. 18.30. Den här situationen har vi haft en lång tid nu. Det betyder att många av ledamöterna inte längre kan gå hem direkt efter debatten utan alltså måste stanna kvar tills i morgon eller också gå hem tidigare. Jag tycker att det är utmärkt att vi stannar kvar här, för min del till sent på natten, om det finns något att diskutera. Om det inte finns något att diskutera så behöver vi inte sitta här och dricka kaffe i en timme. Jag skulle alltså vilja be er att kanske ta upp det här med talmannen för att se om problemet kan lösas så att ledamöterna i alla fall inte behöver vara närvarande här onödigt länge.

Talmannen
Ja herr Maaten, men vi har en fastställd föredragningslista. Inom denna skall vi, inom ramen för vad som är möjligt, beakta er fråga.

Jämställdhet mellan kvinnor och män i Medelhavsländerna
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkande (A5-0022/2002) av Kratsa-Tsagaropoulou för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor om Europeiska unionens politik gentemot länderna i Medelhavsområdet för att främja kvinnors rättigheter och lika möjligheter i dessa länder (2001/2129(INI)).

Kratsa-Tsagaropoulou
. (EL) Herr talman, kära kolleger! För Europeiska unionen är samarbetet med Medelhavsområdet en politisk vision och ett projekt av allra största betydelse. Det handlar inte bara om att EU vill främja sina egna ekonomiska intressen, utan i första hand om att skapa ett område av fred, säkerhet, stabilitet och välstånd.
Den europeiska integreringens historia visar oss att ett område av fred och stabilitet är en omöjlighet utan välstånd i alla delar och för alla medborgare, män och kvinnor. Den roll som kvinnorna i dag spelar i det här samarbetet är marginell eller koncentrerad till det ekonomiska området, och resultatet är en obetydligt högre levnadsstandard för dem. Vårt utskott anser att det bör vara tvärtom: i en politisk vision som denna bör kvinnan ses som en viktig faktor när det gäller att skapa sammanhållning, fred och en hållbar utveckling.
Syftet med initiativbetänkandet är att utvärdera den politik som förts hittills och att uppmana Europeiska unionen att med politiska medel göra allt den kan för att främja kvinnors sociala, politiska och ekonomiska rättigheter i partnerskapsländerna i Medelhavsområdet. Betänkandet syftar också till att uppmana partnerskapsländerna att axla sitt ansvar och med alla upptänkliga medel svara på de utmaningar som följer av målet. Det är inte lätt att utvärdera situationen, eftersom den varierar avsevärt från land till land. Statistiska uppgifter fördelade på kön saknas. Europeiska kommissionen och de nationella regeringarna har inte heller gjort någon särskilt grundläggande bedömning av på vilket sätt samarbetet mellan EU och Medelhavsområdet främjar kvinnors rättigheter, och vidare har inte ett enda regionalt program för Medelhavsområdet som uteslutande handlat om kvinnors situation genomförts hittills.
De allmänna kännetecken som vi kan lyfta fram är att arbetslösheten även drabbar kvinnor med universitetsutbildning. Analfabetismen uppvisar en stigande kurva. Äktenskap med minderåriga och andra traditionsbundna stereotyper hindrar kvinnor från att slutföra sin skolutbildning. En viss företagsamhet kan konstateras främst i Maghrebländerna, men bristen på finansiering och krediter gör att kvinnor har svårt att utveckla sina initiativ. Kännetecknande är även våld, fattigdom och ett otillräckligt skydd för kvinnors hälsa, liksom ett obefintligt eller svagt deltagande i beslutsfattandet och, följaktligen, ett obefintligt deltagande i förhandlingarna om och utformningen av samarbetet mellan Europa och Medelhavsområdet. Religionsbetingade och traditionsbundna stereotyper påverkar lagstiftningen samt ratificeringen eller genomförandet av internationella konventioner.
Vårt utskott kräver ett effektivt genomförande av det som redan fastställts i Barcelonaförklaringen om ökad demokrati och respekt för de mänskliga rättigheterna och begär att könsaspekten införlivas i de tre pelarna som samarbetet Europeiska unionen-Medelhavsområdet grundar sig på. Vi kräver också att en uttrycklig bestämmelse om skydd av kvinnors rättigheter införlivas i associeringsavtalen och att en mekanism för övervakning av detta skydd utformas.
Vi uttrycker vår belåtenhet över att man redan har tänkt igenom och fastställt strukturen för det första regionala programmet för Medelhavsområdet för kvinnor och uppmanar kommissionen att inte begränsa programmet till yrkesutbildningsområdet, utan att i programmet erbjuda ett övergripande politiskt angreppssätt och alla erforderliga instrument, så att frågan om jämlikhet mellan könen kan angripas på samma breda sätt som i Europeiska unionens länder. Europeiska kommissionen och den närvarande kommissionären har erfarenhet av att utarbeta och genomföra sådana program i våra länder och i kandidatländerna, och vi anser att denna erfarenhet bör inspirera även utarbetandet av det regionala programmet för Medelhavsområdet.
Vårt utskott anser också att vi bör stödja kvinnoorganisationerna i partnerskapsländerna, men även skapa nätverk mellan dem och kvinnoorganisationerna i Europeiska unionens länder. Vi vill utöka möjligheterna till samarbete med kvinnoorganisationerna och de sociala aktörerna i kandidatländerna , liksom i länderna på Balkan, eftersom hela regionen står inför utmaningen att uppnå stabilitet och fred genom att aktivera det civila samhället. Vidare, i det att vi konstaterar att Europeiska investeringsbanken inte har medel för att finansiera och stödja verksamheter som bedrivs av kvinnor, anser vi att man bör undersöka förslaget om att inrätta en investeringsbank för Europa och Medelhavsområdet, då vi är av den meningen att kvinnorna och kvinnoorganen bör ges möjlighet att utveckla och dra nytta av möjligheterna och krediterna. Vi anser dessutom att man bör inrätta en databas för övervakning av framstegen och insamling av uppgifter som underlättar utvärderingen och utformningen av den vidare politiken.
Vi har dessutom särskilt uppmärksammat de problem som kvinnliga invandrare från dessa länder möter i Europeiska unionen och kräver att byråkratiska och andra hinder som försvårar den lagliga invandringen till Europeiska unionen länder avlägsnas, eftersom vi anser att de orsakar fattigdom, marginalisering och exploatering av människor, i synnerhet kvinnor. Sådana företeelser har upprepade gånger klandrats både av vårt utskott och av Europaparlamentet i allmänhet.
Detta betänkande är resultatet av ett gott samarbete med de andra politiska grupperna, och jag tackar de kolleger som har lagt fram ändringsförslagen och samarbetet med oss. Jag ber er stödja betänkandet i dess helhet.

Avilés Perea
Herr talman, fru kommissionär! Som ledamöter i utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor i detta parlament fyller kvinnornas situation i Medelhavsområdet oss med oro, vilket beskrivits så väl av Kratsa i hennes betänkande.
Den nästan allmänt förekommande analfabetismen, i synnerhet i vissa länder enligt de procenttal som anges, att studier avslutas i tidig ålder utan att en studienivå uppnås som möjliggör senare vidareutbildning, lägre deltagande på arbetsmarknaden, särskilt av unga kvinnor, är faktorer som tillsammans med fattigdom och social utslagning i de flesta fall särskilt drabbar kvinnor.
Detta sker trots samarbetsavtal, i vilka man innefattar många klausuler men där man aldrig i målsättningarna klart och tydligt säger att man bör beakta kvinnornas situation och att främjandet av kvinnor måste finnas med bland målen samt kvinnors tillträde till högre nivåer av personlig välfärd och till arbetsmarknaden, så att de kan utveckla sitt eget yrke.
Inom dessa områden är hälsoproblem ett av de allvarligaste problem som de har att brottas med. Inte bara på grund av brist på vård utan också brist på förebyggande insatser. Dessa problem drabbar generellt hela befolkningen, men särskilt kvinnorna.
Det förvånar oss särskilt när vi vet att det var problem med Meda-programmet i denna kammare på grund av att man inte genomfört ens hälften av det som planerats.
Meda-programmet som är avsett för samarbetsprogram i Medelhavsområdet, särskilt södra Medelhavsområdet, skulle vara ett utmärkt instrument för att utarbeta särskilda program för kvinnor som är inriktade på att främja kvinnans roll och öka kvinnors välfärdsnivåer. Det skulle innebära en fördel för hela befolkningen med tanke på kvinnornas betydelse i mindre utvecklade samhällen, och särskilt i de traditionella samhällena där kvinnorna bär den största bördan i de många gånger barnrika familjerna.
Genom forumet för kvinnor i Europa och Medelhavsområdet känner vi väl till dessa kvinnors situation och vi vet vad de förväntar sig av parlamentet och Europeiska unionen. Därför är vi skyldiga att uppmärksamma detta i syfte att deras behov skall tillfredsställas.

Valenciano Martínez-Orozco
Herr talman! Tyvärr är detta historien om ett åtagande som ännu inte uppfyllts, vilket jag senare kommer att kommentera.
För det första skulle jag vilja tacka föredraganden, Kratsa, för hennes utomordentliga välvillighet att innefatta alla dessa ändringsförslag och frågor som vi från den socialdemokratiska gruppen har velat lägga fram för att komplettera detta utmärkta betänkande. Arbetet i utskottet har sannerligen varit ett totalt samarbete mellan alla grupper och jag hoppas att kammaren speglar det i omröstningen denna morgon.
Vi har lyckats uppnå kompromisser i nästan alla aspekter av ett problem som blivit mycket allvarligt eftersom det påverkar det stora flertalet av de associerade länderna i Medelhavsområdet. Det är sant att det finns skillnader mellan länderna, ljus och skuggor, men i allmänhet är kvinnornas situation i dessa länder mycket oroande: analfabetism, avslutad skolgång, arbetslöshet, våld mot kvinnor och hälsoproblem, beroende på den reproduktiva hälsan och avsaknaden av lämplig vård för kvinnor. Betänkandet beskriver på ett omfattande sätt alla dessa situationer.
Europeiska unionen och medlemsstaterna bör återuppta sitt åtagande gentemot kvinnorna i Medelhavsländerna. I väldigt många fall uppfyller inte samarbetsavtalen åtagandet att uppmärksamma den speciella situation dessa kvinnor utstår. Det är vad vi kallar att " på ett tvärgående sätt införa jämställdhetsperspektivet" , eftersom den situation kvinnor utstår inte är densamma som den situation män lever i och därför är det nödvändigt att från början analysera vilken situation det handlar om för att ge dem de nödvändiga verktygen för att lösa den.
Tyvärr har det regionala programmet inom ramen för Meda blivit försenat och därför kommer detta betänkande att se dagens ljus långt innan det regionala programmet sätter igång. Jag hoppas att vi då kan återuppta de grundläggande idéer som återfinns i detta betänkande.
Herr talman, fru kommissionär, kolleger! Vi kan inte fortsätta att beklaga en situation som kvinnor i många länder i världen utstår utan att agera, särskilt när det gäller ett område som ligger så nära. Det är en fråga som inte kan skjutas upp och vi bör sätta igång de nödvändiga mekanismerna för att nå ett i realiteten bättre och lättare liv för kvinnorna i dessa länder.
Vi måste upprepa detta åtagande eftersom tiden har gått och vi måste agera.

Dybkjær
Herr talman! Det finns ju en tendens till att det varenda gång vi har frågor som berör kvinnor på dagordningen endast är kvinnorna som deltar i diskussionen. Jag vill därför gärna inleda med att säga att två manliga medlemmar ur min grupp faktiskt har lämnat en appell för jämlikhet till parlamentet, vilken även kommer att vidarebefordras till talmannen. I denna appell med titeln " Enough is enough" uppmanar man alla grupper att se på hur det egentligen står till med jämlikheten hos dem, och aktivt ta initiativ till att förbättra jämlikheten.
Därnäst vill jag gärna tacka föredraganden för det utmärkta betänkandet, i vilket man på ett mycket bra sätt redogör för ett område där det är nödvändigt att behandla kvinnornas situation. Jag tänker här lyfta fram ett par punkter som jag gärna vill framhäva. För det första anser jag att det är oerhört viktigt att vi får fram statistik och vill verkligen uppmana kommissionen att se över hur vi kan förbättra det statistiska underlaget, för varje diskussion om kvinnor och män och ojämlikhet faller platt till marken om vi inte har den nödvändiga statistiska informationen. Om vi skall använda oss av exempelvis ett övervakningsorgan eller en databas är inte så viktigt. Huvudsaken är att vi får fram statistik.
För det andra anser jag att det är fullständigt självklart, även vad gäller just denna appell, att kommissionen skall se till att kvinnorna deltar när anslutningsavtalen skall behandlas. Vi är ju väl medvetna om att vi mycket ofta endast har män vid förhandlingsbordet. När så är fallet är situationen för kvinnorna redan på förhand försvagad och de får ingen central betydelse.
För det tredje vill jag gärna framhäva frågan om program. Det är av avgörande betydelse att vi undersöker vilka konkreta program vi kan erbjuda när det gäller en bättre utbildning för kvinnor, så att de också själva skall vara i stånd att i högre grad främja jämställdheten.

Sörensen
Herr talman, kolleger! Gruppen De gröna och Fria europeiska alliansen gratulerar fru Kratsa till hennes utmärkta betänkande. Jag skulle även vilja understryka att vi var glada åt det konstruktiva sätt som det här betänkandet kom till stånd på, nämligen genom samarbete mellan partigrupperna. Vi ansluter oss till föredragandens åsikt att den här samarbetspolitiken mellan Europa och Medelhavsområdet är av stor betydelse för Europa. Det här samarbetet är inte bara ett säkert sätt att främja Europas ekonomiska intressen på utan har främst till syfte att skapa ett område med fred, trygghet, stabilitet och välfärd. För att påskynda det här samarbetet behövs det en bättre förståelse mellan de europeiska folken och partnerländernas folk samt även ett aktivt samhällsmittfält som kan delta i den här processen.
I det här sammanhanget har kvinnorna en nyckelställning. De måste stimuleras att skaffa sig en egen politisk identitet och dessutom måste de få möjlighet att genom utbildning och medvetandegörande hämta in ett flera sekel långt och orättvist försprång. Kvinnor får inte längre betraktas endast som mödrar, hur viktig deras roll som uppfostrare än är. De måste även betraktas - såvida de får tillträde till undervisning - som fullvärdiga parter på arbetsmarknaden och i politiken. Med hänsyn till utvidgningen bör kvinnorna i söder sluta en solidaritetspakt med kvinnorna i norr och bör de stödja varandra i sina rättmätiga krav. Europa borde i det sammanhanget fungera som en pådrivande faktor. Vårt utskott för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor med en inspirerande ordförande i täten, Karamanou, har där en viktig roll att spela.

Bonino
Herr talman! Överallt i detta betänkande, som jag vill tacka kollegan Kratsa för, märker man ett tomrum, ett tabu, ett ord som inte uttalas - och jag förstår att det kan vara känsligt - men ett ord utan vilket vi inte kan ta itu med grundproblemet eller samarbeta med de grupper av kvinnor som i dessa länder kämpar för sin frigörelse. Ordet som fattas är " religion" , dvs. Islam och den konstituerade maktens användning av Islam för politiska syften.
Det centrala problemet när det gäller att frigöra eller befria kvinnorna i dessa länder - ett problem som under lång tid också funnits i våra länder - är att man sätter likhetstecken mellan religion och politik, en sammanblandning som gör att reglerna i Sharia är, och i allt högre grad blir, den enda rättsliga grunden för de lagar som gäller kvinnors villkor i dessa länder. Allt detta finns inte med, och jag inser svårigheterna, men jag fruktar även att vår brist på mod inte hjälper de grupper av kvinnor som ensamma och modiga börjar resa krav på en separering av den religiösa och politiska makten i dessa länder.
De viktigaste lagarna som gäller kvinnor är de lagar som avser civilståndet. Samtliga de lagar som kodifierar - jag upprepar, kodifierar - diskrimineringen av kvinnorna är, även om det sker i olika form, direkt framsprungna ur en tolkning av Koranen. Det finns kvinnor i dessa länder som kämpar för en separering av dessa båda maktcentra; det finns kvinnor som kämpar för en modern tolkning av Koranen. Allt detta lyser med sin frånvaro i detta betänkande, där konsekvenserna räknas upp, men där orsaken inte behandlas. Det tycker jag är tråkigt, eftersom jag tror att det är vi som ligger ett steg efter dem.

Sartori
Herr talman! Även jag vill förena mig med de många kolleger som har lovordat detta betänkande. Efter att ha lyssnat på Bonino är det emellertid omöjligt att inte erkänna värdet i det hon har sagt. Eftersom hon bara hade två minuter på sig blev det naturligtvis omöjligt att ytterligare fördjupa frågeställningen, en viktig frågeställning som måste behandlas, men inte som vi nyligen behandlade den i betänkandet som var inriktat på " kvinnor och fundamentalism" . Om vi tar upp den frågan på det viset så hjälper vi varken de kvinnor det gäller eller oss själva att göra nytta när det gäller inte bara den ekonomiska utan även den kulturella tillväxten i dessa länder, och därmed dessa folks förmåga att komma ur en kulturell och religiös situation där människors, och i synnerhet kvinnors, mänskliga och civila rättigheter nedtrampas.
Jag anser med andra ord att det skulle vara nyttigt att behandla denna fråga utifrån de utgångspunkter som angetts av Bonino med tanke på att denna fråga hittills inte har diskuterats så mycket i vårt parlament.
När det däremot gäller detta betänkande, så som det presenterats, måste jag framföra mina gratulationer och två rekommendationer till kommissionen och till rådet, två rekommendationer som för övrigt ingår i den text som lagts fram och som jag endast skulle vilja understryka. Det första är att kvinnors närvaro på alla nivåer i samhällslivet, inom ekonomi, finansvärld och politik, på jämlika villkor, även när det gäller beslutsfattande, är en förutsättning för att säkra demokrati och därmed även fred och välstånd. Unionen måste göra allt för att försöka uppfylla dessa mål, bland annat genom att kontrollera att de program vi har startat eller som är på väg att startas är entydiga i sitt försvar av de mänskliga rättigheterna, och att rådet aldrig får bortse från kravet på att dessa rättigheter måste respekteras när det ingår sina avtal om partnerskap och samarbete.

Gröner
Herr talman, fru kommissionär! Även jag skulle vilja tacka kollega Kratsa-Tsagaropoulou för den goda analysen och för det fantastiska samarbetet vid framställandet av detta betänkande. Jag tror att vi återigen kan gå tillbaka till världskvinnokonferensen i Beijing. Redan där riktade man in sig på en förstärkning av kvinnornas ställning, på capacity building, och i Meda-programmet hade vi faktiskt rätt instrument. Jag måste dock säga att vi saknar statistiska uppgifter för att kunna göra en exakt, mer precis analys. Exempelvis saknas uppgifterna i revisionsrapporten och hittills har inte heller någon framstegsindikator fastställts.
Varför har det hittills i Meda I och II inte funnits ett enda regionalprogram som uteslutande är inriktat på kvinnor? Varför tillämpas inte demokratiklausulen på ett mer strikt sätt när uppenbara brott sker mot kvinnors rättigheter, exempelvis vid könsstympning? I Valenciano Martínez-Orozcos betänkande finns det viktig information om detta. Varför tar man inte återigen upp fundamentalismen? Jag vill också be de kvinnliga kollegerna från de övriga grupperna att också ha modet att ta upp det här i plenum och inte i presidiet egentligen förhindra behandlingen.
Jag frågar mig varför kvinnorna förvägras utbildning i många länder. Tendensen är negativ. Just i landsbygdsområden är upp till 60 procent av kvinnorna uteslutna från utbildning, även från reproduktiv hälsa. Varför visar våra medlemsländer inte, exempelvis när det gäller invandring och asyl, klart och tydligt rött kort för den illegala människohandeln? I det land jag kommer från har för närvarande frågan om erkännandet av icke-statlig förföljelse eller förföljelse på grundval av kön som asylskäl tagits upp i valrörelsen, och de goda avsikter som finns i vår invandringslagstiftning förvägras i slutändan också kvinnorna i Medelhavsområdet.
Jag anser att här måste vi kvinnor samarbeta mer. Med betänkandet har vi kommit med ett bra exempel. Vi måste inte bara ha fler kvinnor i samhällslivet här, utan också i partnerländerna, och Europeiska unionen - det betonar jag återigen - måste på ett mer kraftfullt sätt rikta in sina samarbetsinstrument på kvinnor, i det avseendet att vi med hjälp av demokratiprogrammet ger kvinnorna makt att inleda en dialog så är detta till gagn för alla.

De Sarnez
Jag skulle först och främst vilja tacka Rodi Kratsa för det utmärkta arbete hon har utfört. Betänkandet påminner oss om hur viktigt det är att Europeiska unionen intresserar sig för främjandet av kvinnans roll i den ekonomisk-sociala utvecklingen, såväl inom ramen för gemenskapens politik som inom ramen för samarbetet med tredjeland och Medelhavsländerna. Jag vill bara tillägga några ord om den aktuella situationen som så utmärkt beskrivs i detta betänkande.
Även om man i dag kan notera en förbättring av kvinnans situation i vissa Medelhavsländer återstår fortfarande enorma framsteg som måste göras, särskilt när det gäller tillgång till undervisning, yrkesutbildning och arbete, men också på det sociala planet, när det gäller ensamstående och skilda kvinnor, ogifta mödrar och kvinnor som lever på landsbygden. Det är Europeiska unionens uppgift att understryka dessa framsteg när de äger rum och stödja dem så snart tillfälle ges. Europeiska unionen bör också se till att de uttalanden, fulla av goda avsikter, som gjordes under förhandlingarna om associerings- och partnerskapsavtal verkligen följs upp genom konkreta åtgärder, och det i syfte att säkerställa en bättre social sammanhållning.
Men många förbättringar återstår att göra. Att främja jämställdhet mellan könen i Medelhavsländerna stöter på ett antal hinder, däribland djupt rotade kulturella och religiösa traditioner och avsaknaden av rättsliga och sociala strukturer. Vid en tidpunkt då några av dessa länder upplever en stark ekonomisk expansion är det viktigt att verka för att jämställdhet mellan könen integreras i samtliga politikområden, i synnerhet de som handlar om tillgång till utbildning och arbete. Kvinnorna kommer nämligen bara att få tillgång till positioner med socialt, ekonomiskt och politiskt ansvar om särskilda åtgärder vidtas i fråga om tillgång till utbildning och kompletteras av lämpliga sociala åtgärder, exempelvis inrättande av barnomsorgsstrukturer.
Det spanska ordförandeskapet påminde oss om sitt livliga intresse för utvecklingen av program som Meda, liksom för Europeiska unionens partnerskap med dessa länder, och det är ett utomordentligt tillfälle att uppmuntra våra nuvarande och framtida samarbetsparter att främja kvinnors medborgerliga, sociala och ekonomiska rättigheter för att skapa ett aktivt samhälle där både kvinnor och män deltar, och där jag hoppas att det på medellång sikt skall bli möjligt att skapa ett område för fred, säkerhet och välstånd.

Karamanou
Herr talman! Jag skulle vilja framföra mina varma gratulationer till Kratsa, såväl för initiativet att utarbeta detta betänkande som för dess innehåll och de tydliga förslag till riktlinjer som det inbegriper.
Betänkandet är ett viktigt bidrag till kvinnorna i Medelhavsområdet, vilka, trots att situationen har förbättrats något under de senaste åren, fortfarande drabbas av diskriminering och ojämlik behandling på grund av sitt kön. Analfabetism, fattigdom, inomäktenskapligt våld, otillräcklig hälsovård, lågt deltagande i yrkeslivet och i det politiska livet är de främsta kännetecknen för livet för kvinnor som lever längs den södra Medelhavskusten. Värst av allt är dock - och jag skulle på denna punkt vilja instämma fullständigt med Bonino - att kvinnorna är de främsta offren för religiös och politisk fundamentalism, för ultrakonservatism och för enväldiga regimer som till stor del bygger sin makt på att styra kvinnornas sexuella beteende, deras livsstil, deras reproduktionsförmåga och till och med deras klädsel.
Utan tvekan utgör irrationalitet och intolerans de främsta hindren såväl för kvinnornas frigörelse som för den allmännare sociala och ekonomiska utvecklingen i dessa länder. Det bästa försvaret mot de bakåtsträvande och intoleranta krafterna är med säkerhet att stärka statens världsliga karaktär och den lagliga demokratiska ordningen. Vårt budskap måste vara tydligt. Inget politiskt system, ingen religiös rörelse, tradition eller sed får sättas över respekten för kvinnornas grundläggande friheter, de mänskliga rättigheterna och rättsstaten. Så länge dessa demokratiska grundelement lyser med sin frånvaro i många länder i Medelhavsområdet, kommer hoppet om en förbättrad ställning för kvinnorna att förbli svagt och resolutionerna från de konferenser som genomförs inom ramen för Barcelonaprocessen att vara verkningslösa.
Vi begär därför att Europeiska kommissionen skall utnyttja alla de mekanismer den förfogar över, särskilt vid förhandlingarna om associeringsavtalen, för att se till att tydliga bestämmelser och åtaganden i fråga om erkännande och skydd av kvinnornas rättigheter och rättsstatens principer införlivas som oundgängliga villkor i Medelhavsländernas sociala utveckling och i Medelhavsområdets rörelse mot att bli en region av fred och samarbete.

Ebner
Herr talman! Fyra punkter om det här betänkandet: För det första anser jag att det är ytterst positivt att det här betänkandet finns. Jag vill också tacka föredraganden för det arbete hon har lagt ned.
För det andra delar jag kollega Boninos åsikter. I betänkandet saknas just de huvudsakliga orsakerna till den föreliggande situationen. Denna analyseras i betänkandet, delvis skoningslöst, orsakerna saknas dock.
För det tredje tycker jag nog att vi när det handlar om konsekvenserna är alldeles för vänliga, alldeles för lugna, alldeles för balanserade. Det vädjas mycket, det rekommenderas, det uppmanas, det betonas; enligt min åsikt krävs det för lite. Jag anser att vi i framtiden måste trycka på mycket mer i den här frågan. Vi måste utöva ett massivt tryck på de här länderna och samhällena, även med hänvisning till möjliga - även om jag vet att ordet inte precis är det rätta - sanktioner. Detta betyder att vi måste göra dem trovärdiga, vi måste låta dem förstå att det också leder till konsekvenser om inte kvinnors lika rättigheter påverkas på ett positivt sätt.
För det fjärde - och här tar jag upp en tanke min liberala kollega Dybkjær hade: Det här är mycket väl en fråga även för män! Jag är i dag något av en unik företeelse, men jag hoppas att de män som inte är här i dag kommer att agera på lämpligt sätt vid omröstningen och föra politiken i det här betänkandet - och förhoppningsvis även i framtiden - ytterligare några steg längre.

Diamantopoulou
. (EL) Herr talman! Även jag skulle vilja gratulera Kratsa och utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor, för med detta betänkande, om man ser utöver dess innehåll, införs igen med eftertryck frågan om kvinnors rättigheter i dialogen mellan Europa och Medelhavsområdet.
Barcelonaprocessen är i allt väsentligt medlet för dialog mellan gemenskapen och Medelhavsländerna. Grunden för denna dialog kan självfallet inte vara vare sig endast Europeiska unionens principer eller principerna i och grunden för dessa länders system. Grunden måste vara folkrätten, konventionerna om de mänskliga rättigheterna, Pekingförklaringen, som har undertecknats av dessa länder, alla de internationella texter och konventioner som gör kvinnors rättigheter till kärnan i de mänskliga rättigheterna. På det sättet återkommer frågan om könsaspekten på nytt i utrikespolitiken. För även Barcelonaprocessen är en del av utvecklandet av Europeiska unionens utrikespolitik.
Jag skulle vilja upplysa parlamentet om att kommissionen redan har tagit ett initiativ till att godkänna en text med rekommendationer och principer som vi hoppas kommer att antas av utrikesministrarna och som kommer att styra varje konvention och avtal mellan Europeiska unionen och tredjeland när det gäller kvinnors rättigheter och könsaspekten i utrikespolitiken. De första mötena mellan mig och kommissionären med ansvar för utrikespolitiska frågor har redan ägt rum. Det första mötet på detta tema med internationella sakkunniga har arrangerats och planeras äga rum under april månad. Vårt mål är att ett program i vilket rekommendationer och överenskomna principer sammanställs skall läggas fram på politisk nivå år 2003. Självfallet kommer en särskild diskussion om detta att äga rum med utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor, mycket snart föreställer jag mig, när vi har det fullständiga programmet och tidsplanerna, så att vi kan diskutera en konkret text med parlamentsutskottet.
I Barcelonaprocessen heter finansieringsinstrumenten Meda I och Meda II. Som ni med rätta har sagt kan vi inte vara särskilt stolta över resultaten av Meda I när det gäller det sociala området och frågan om kvinnors rättigheter. Svårigheterna berodde i hög grad på bristande konvergens mellan de administrativa systemen och - i ännu högre grad - på oenighet om principerna. Målet för Meda II-programmet är att det på lång sikt, senast år 2010, skall finnas ett frihandelsområde mellan Europa och Medelhavsländerna. Inom den ramen har man för avsikt att genomföra program som skall leda till ekonomisk utveckling i dessa länder, men samtidigt även till socioekonomiska åtgärder som skall vidtas parallellt med den ekonomiska utvecklingen. Givetvis kommer åtgärderna för kvinnorna - för deras deltagande i utbildningen, på arbetsmarknaden och i det sociala och ekonomiska livet - att utgöra kärnan i dessa åtgärder.
Efter det forum som ägde rum under det belgiska ordförandeskapet ansvarar kommissionen för att under år 2002 förbereda ett konkret regionalt program med åtgärder för arbetsmarknaden, för de kvinnliga nätverken, för enklare tillgång för kvinnor till finansieringsinstrument och för utveckling av initiativ även på yrkesutbildningsområdet.
Betänkandet kommer verkligen att utgöra ett viktigt bidrag till det slutliga program som kommer att läggas fram av kommissionen, men jag skulle avslutningsvis vilja betona att jag är övertygad om att ett regionalt program, oavsett vilket det är och oavsett hur stor finansieringen är för detta, om det inte genomförs inom ramen för de internationella konventionerna - och jag återkommer till detta, för många gånger betraktas angreppssättet från europeisk sida som förmyndaraktigt - jag upprepar alltså, genomförandet av detta program kan lyckas och leda till de resultat som vi alla begär endast om det genomförs inom ramen för de internationella konventionerna och Pekingförklaringen, som gäller respekten för de mänskliga rättigheterna och respekten för kvinnors rättigheter.

Talmannen
Tack så mycket, fru kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00.

Analfabetism och social utslagning
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkande (A5-0009/2002) av Hermange för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om analfabetism och social utslagning (2001/2340(INI)).

Hermange
. (FR) Herr talman! För snart två år sedan antog vi stadgan om de grundläggande rättigheterna. Till dessa hör rätten till kunskap och därmed rätten att lära sig läsa, skriva och räkna.
Följaktligen måste möjligheten att lära sig läsa och skriva erbjudas alla som en grundläggande rättighet och föräldrar, lärare och politiker måste inse sin skyldighet att se till att alla tar tillvara denna möjlighet. Anledningen är så mycket större som bristande förmåga att uttrycka sig med ord ofta gör att man i stället tar till knytnävarna när man känner sig utesluten från skolan, arbetsplatsen eller rentav familjen.
I dag saknas dock den rätten till kunskap, eftersom mellan 10 och 20 procent av EU:s befolkning, och upp till 30 procent av befolkningen på vår kontinent om man inkluderar kandidatländerna, betraktas som analfabeter. Siffran är 45 procent i Portugal, 35 procent i Italien, 22 procent på Irland och i Storbritannien, 15 procent i Tyskland och i Frankrike och om jag lägger till kandidatländerna är den 42 procent i Slovenien och i Polen, 33 procent i Ungern, 29 procent i Bulgarien och 20 procent i Litauen.
Men den otillräckliga läs- och skrivkunnigheten skapar en växande klyfta mellan de privilegierade och relativt trygga och de utsatta och marginaliserade, som inte har tillträde till arbetsmarknaden utan därför lever i ekonomisk osäkerhet, isolerade och utestängda från samhällslivet.
Ur ekonomisk synvinkel vet vi alla att den otillräckliga läs- och skrivkunnigheten också får konsekvenser för företagens utveckling och modernisering. Den leder till ökade kostnader på grund av höjd olycksfrekvens, ökade lönekostnader samt förlängd arbetstid beroende på att det krävs extra arbetsledning.
Men även om Europeiska kommissionens och våra institutioners åtgärder har resulterat i ett antal dokument, stöter emellertid dessa åtgärder också på en rad hinder. Det handlar om felaktigheter på grund av att det saknas pålitliga uppgifter, bristande klarhet hos vissa föreslagna program och politikområden som fortfarande inte är tillräckligt integrerade. Därför är det lämpligt att ta itu med denna fråga, som jag betraktar som allvarlig, med hjälp av integrerade politiska insatser och genom att förena sociala mål med kultur- och utbildningsmål. Därför bör vi också påbörja en politisk debatt för att väcka en medvetenhet om detta fenomen.
Det är i denna anda som jag uppmanar kommissionen att för parlamentet och rådet snarast lägga fram en grönbok om analfabetism med en tidsplan över konkreta insatser som stämmer överens med den socialpolitiska dagordningen, och noggrant beskriva vilka åtgärder som skall vidtas på europeisk nivå. I samma anda kräver jag att kommissionen, inom ramen för sysselsättningsriktlinjerna, ställer upp konkreta indikatorer och riktmärken på analfabetismens område, något som bör ske i nära samarbete med berörda aktörer i samhället. Jag kräver också att den varje år lägger fram en skriftlig lägesrapport med sifferuppgifter om förverkligandet av målen för arbetet mot analfabetism och social utslagning.
Vi måste alla vara medvetna om att denna fråga är en viktig fråga för utvecklingen liksom för harmonin i våra samhällen. Vi är inte alltid medvetna om detta. Därför skulle jag också önska att man kunde grunda, inte ytterligare ett övervakningscentrum, utan ett sorts europeiskt institut för att motverka analfabetism, i samarbete med Europeiskt centrum för utveckling av yrkesutbildning, som har sitt säte i Thessaloniki. Detta är vad min grupp föreslår, bland annat genom att lämna in ändringsförslag 5.
Angående de ändringsförslag som nyligen lämnats in, särskilt de från Gruppen De gröna, vill jag slutligen nämna att jag är för ändringsförslag 4 och att jag skulle varit för ändringsförslag 2 om det hade betraktats som ett tillägg. Vad gäller ändringsförslag 3 kommer jag, även om jag inte motsätter mig det i sak (i detta ändringsförslag krävs en grönbok om analfabetism och okunnighet om siffror) att uppmana er att rösta emot eftersom jag anser att det är uppenbart att frågan om siffror omfattas av uttrycket " grönbok om analfabetism" . Avslutningsvis kan jag inte godkänna ändringsförslag 1.
Fru kommissionär och kära kolleger! Detta var de förtydliganden jag ville göra.

Mantovani
Herr talman! Låt mig först av allt gratulera ledamot Hermange till initiativet att inom ramen för den nya strategin i kampen mot social utstötning och fattigdom ha tillfört en av de aspekter, analfabetismen, som utgör ett verkligt hinder, ett reellt hinder för utövandet av de grundläggande mänskliga rättigheterna, alla medborgares rättigheter. Det faktum att den funktionella analfabetismen berör över 10 procent av befolkningen inom Europeiska unionen är, för att uttrycka det milt, en skrämmande tanke i en social dimension där Europa försöker nå sådana ambitiösa mål som de som ställdes upp av rådet i Lissabon: För det första att varje medborgare har den nödvändiga kompetensen för att leva och arbeta i det nya informationssamhället och för det andra att vår ekonomi skall bli den mest konkurrenskraftiga och dynamiska i världen. Mot den bakgrunden och med en sådan målsättning måste vi med den största beslutsamhet ta itu med analysen av, eller snarare problemen i samband med, analfabetismen.
Resolutionen understryker vissa punkter som jag gärna vill uppehålla mig vid: För det första är det en grundläggande rättighet att kunna läsa och skriva, en rättighet som borde garanteras alla. För det andra är kampen mot analfabetismen nödvändig, för den förverkligar och förstärker den individuella friheten. För det tredje måste hela samhället göra en insats för att råda bot på denna oroande situation, framför allt medlemsstaterna och den offentliga förvaltningen. För det fjärde är den återkommande analfabetismen, den som framför allt drabbar de äldre och särskilt dem som riskerar social utstötning - framför allt när de förlorar förmågan att klara sig på egen hand och tvingas lita till olika vårdstrukturer och måste lämna sina familjer och sin sociokulturella miljö - ett gissel som måste bekämpas. Därför måste regeringarna ta kraftfulla initiativ via gemenskapsprogrammen, medan det ankommer på er, fru kommissionär, som vi vet är väl medveten om problemet, att uppfylla löftet att ta itu med detta problem.

González Álvarez
Herr talman! Jag skulle vilja börja med en mening som föredraganden har med i motiveringen där hon klart och tydligt uttrycker att den extrema fattigdomen och den sociala utslagningen bör ses som ett brott mot de mänskliga rättigheterna och analfabetismen som en oacceptabel överträdelse mot desamma.
Dessutom måste vi påminna oss, som hon också gjort, att mellan 10 och 20 procent av den europeiska befolkningen är funktionella analfabeter. Dessa personers situation gör möjligheten för dem att finna ett lämpligt arbete och kunna integrera sig i det samhälle de lever i oerhört begränsad. De har till och med svårigheter med att tolka vanligt förekommande offentliga dokument.
Situationen bidrar också till att det på en kontinent som är så framgångsrik som den europeiska finns mellan 18 och 20 procent som är fattiga, dvs. att de ligger under 60 procent av genomsnittet i sitt hemland. Det är en oacceptabel situation.
Föredraganden föreslår en serie mål som vi håller med om och som bör beaktas under kommande beslut.
För det första en definition av olika former av analfabetism, som vi ännu i dag inte har någon, med gemensamma kriterier och mekanismer.
För det andra en gemensam insats mot den funktionella analfabetismen med en öppen samordningsmetod mellan olika länder. Kampen mot analfabetismen bör integreras i andra politikområden i unionen och beaktas varje gång det talas om utbildning och fortbildning. Det bör, som föredraganden sagt, finnas en tidsplan för konkret genomförande där parlamentet beaktar de framsteg som gjorts. Den bör också integreras i jämställdhetspolitiken. Vi har just talat om ett annat betänkande som talar tydligt om detta och vi vet mycket väl att analfabetismen i alla länder alltid är större bland kvinnor. Slutligen bör de sociala aktörerna och berörda sektorer delta.
Detta deltagande är av avgörande vikt. I de tidigare programmen mot fattigdom fanns det som ni minns konkreta projekt som talade om den avgörande vikt alla berörda sektorers deltagande hade.

Avilés Perea
Herr talman, fru kommissionär! Jag måste gratulera fru Hermange för initiativet i detta betänkande om analfabetismen eftersom den är ett problem som vi vanligtvis inte uppmärksammar. Vi anser att vi uppnått en total alfabetisering eftersom majoriteten av medlemsstaterna i Europeiska unionen under de senaste åren lagt ned ett oerhört arbete för att nå det målet och vi ansåg att vi hade nått det.
Men marginaliseringen i städerna blir allt större. Det finns en invandrad befolkning som bosätter sig i våra städer och det innebär att problemen med analfabetismen, och särskilt den funktionella analfabetismen, i dag är ett verkligt allvarligt problem eftersom den alltid går hand i hand med fattigdom, marginalisering och social utslagning. För oss, som försvarare av de mänskliga rättigheterna - och denna är en av de allra mest grundläggande rättigheterna, som vi sagt här - är det en skyldighet att fästa uppmärksamheten på detta i syfte att det skall finnas program för att lösa problemen.
De som är värst drabbade är de unga i dessa befolkningsgrupper. De får inte tillträde till arbetsmarknaden och i vissa fall får de osäkra arbeten utan någon möjlighet att förbättra anställningsförhållandena. Sedan toppmötet i Lissabon har vi som mål för oss fastställt att vi skall vara det mest konkurrenskraftiga kunskapssamhället i världen. Om informationssamhället är grunden för arbete i framtiden har dessa ungdomar, som knappt kan få ett arbete under normala omständigheter, inte någon möjlighet om vi inte integrerar dem i detta informations- och kunskapssamhälle.
Därför är det viktigt att genomföra program och åtgärder, genom den grönbok föredraganden begär, så att dessa befolkningsgrupper (som ökat i takt med invandringen under de senaste åren) får det grundläggande problemet löst, för att på så sätt kunna få tillträde till andra system för personlig välfärd. Vi tittar alltid på faktorer som hälsa, bostäder, sysselsättning, men detta är ett grundproblem vars lösning måste prioriteras.
Jag gratulerar ånyo föredraganden för detta utmärkta initiativ som fäster uppmärksamheten på ett allvarligt problem som vi ännu inte blivit kvitt.

Ghilardotti
Herr talman! Låt även mig gratulera föredraganden Hermange till att ha framlagt detta betänkande inför utskottet för sysselsättning och socialfrågor och för att ha genomfört arbetet med sådan noggrannhet.
Vi känner alla till att Europa är en av de världsdelar som har den högsta levnadsstandarden, men trots detta lever ett stort antal av våra medborgare under förhållanden som kännetecknas av den yttersta fattigdom och socialt utanförskap. En av parametrarna för att definiera det tillståndet, förutom inkomstnivåerna, är utan tvekan analfabetismen, som är en bidragande orsak till utslagningen, ett attentat mot de mänskliga rättigheterna som föredraganden med all rätt säger i sitt betänkande. Analfabetismen, såväl frånvaron av grundläggande utbildning som den återkommande analfabetismen, skapar en växande klyfta mellan de privilegierade som åtnjuter en relativ trygghet och dem som i stället är missgynnade och marginaliserade, som inte har tillgång till sysselsättning, som är isolerade, som inte deltar i samhällslivet.
Analfabetismen medför dessutom en kostnad, en kostnad för företagen och en kostnad i sociala termer, förutom utslagningsfaktorn. På europeisk nivå är detta ett betydande fenomen, även om man många gånger glömmer bort det, men det finns inga pålitliga och jämförbara uppgifter.
I dag ankommer det i huvudsak på medlemsstaterna att bekämpa analfabetismen och utslagningen, men under toppmötet i Lissabon - vilket redan har påpekats - ställde stats- och regeringscheferna upp målet att göra Europa till en mer konkurrenskraftig kunskapsbaserad ekonomi etcetera, etcetera. I Nice godkändes dessutom den europeiska sociala dagordningen.
Därför måste kampen mot analfabetism och utslagning prioriteras av unionen och medlemsstaterna genom en mobilisering av samtliga berörda politiska program inom ramen för en integrerad och global strategi. Vi stöder därför med kraft föredragandens krav på utarbetandet av en grönbok och en handlingsplan, vars olika detaljer jag inte tänker räkna upp, eftersom de redan ingår i betänkandet. Vi uppmanar emellertid med kraft kommissionen att ställa sig bakom dessa krav: parlamentet kommer att stödja initiativen och stå vid kommissionens sida till dess rådet godkänner dem.

Stauner
Herr talman, kära kolleger, fru kommissionär! Det är knappt man kan tro det, men i Europeiska unionen klarar mellan 10 och 20 procent av befolkningen inte av att förstå och använda trycksaker och skrivelser. Jag tillstår gärna att jag inte klarar av att fylla i formulären för min tyska skattedeklaration utan professionell hjälp, för att inte tala om att konkret fylla i ett ansökningsformulär för en europeisk stödåtgärd. Men det är säkert inte den sortens skrivelser som avses i det aktuella betänkandet.
Människor som har svårt att läsa och skriva kan inte delta fullt ut i samhällslivet, och för att förtjäna sitt uppehälle är de hänvisade till lågt kvalificerade och därmed dåligt betalda arbeten. I informationssamhällets och det livslånga lärandets århundrade är det av ekonomiska skäl, men framför allt av etiska och moraliska skäl, en plikt att skydda människor från detta öde. Parlamentet gör därför rätt i att med det här betänkandet redogöra för detta så ofta nedtystade problem och att erbjuda lösningar.
Föredraganden, kollega Hermange, har i det aktuella betänkandet gjort detta så utförligt som det behövs och så kortfattat som det är möjligt. Dock måste den europeiska lagstiftaren inskränka sig till främjande och stödjande åtgärder eftersom allmän utbildning och yrkesutbildning sorterar under medlemsstaternas behörighet och så skall förbli. Det är uteslutande medlemsstaternas uppgift att förverkliga den rätt till utbildning som fastslås i artikel 14 i stadgan om de grundläggande rättigheterna. Det arbete som skall utföras av det övervakningscentrum som krävs i betänkandet bör utföras av det redan befintliga centrumet för främjande av yrkesutbildning - Cedefop - i Thessaloniki med de resurser som finns där. Detta är klokt av kostnadsskäl och med tanke på hur nära arbetsuppgifterna ligger de uppgifter som Cedefop ändå har. Jag ber er därför att ni tar med vårt ändringsförslag 5.
Ett europeiskt bok- eller läsår skulle jag också vilja skriva under på och stödja med tanke på våra ofta TV-tokiga ungdomar.

Gillig
Herr talman, fru kommissionär! Detta initiativbetänkande, som är värt att hylla, belyser inom ett väl avgränsat område - analfabetismen - på ett konkret sätt två strategier som EU nyligen lagt fast, genom att å ena sidan anta Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna och å andra sidan handlingsprogrammet för att bekämpa social utslagning.
Varje individs rätt att lära sig läsa, skriva och räkna är faktiskt den verkliga grundvalen för medborgarskapet, precis som vår föredragande Marie-Thérèse Hermange påminde oss om. Denna rätt måste garanteras genom konkreta åtgärder överallt där detta tillkortakommande konstateras och statistikens roll som larmsignal är i detta avseende av stort värde.
På det konkreta planet tror jag att dessa åtgärder bör kunna utvecklas åt två olika håll. Man måste å ena sidan göra en koppling mellan analfabetism och arbetsmarknaden - det är förslaget om att sätta in särskilda åtgärder inriktade mot analfabetismen på arbetsplatsen - för att kunna säkerställa samstämmighet med de beslut som togs i Lissabon. Å andra sidan måste man göra en koppling mellan analfabetism och integration i samhället. Det finns anledning att planera åtgärder för integration i samhället oberoende av de berörda personernas yrkesmässiga situation, och jag tänker i synnerhet på kvinnorna. Jag tror att migrerande kvinnors situation i detta avseende bör lyftas fram.
I betänkandet krävs också att ett övervakningscentrum skall inrättas, och jag tror att det är realistiskt att planera detta inom ramen för ett redan befintligt verktyg - Europeiskt centrum för utveckling av yrkesutbildning - eftersom gemensamma indikatorer och riktmärken i medlemsstaterna utgör grunden till all sammanhållen gemenskapspolitik.
Till sist, och jag avslutar med detta, tror jag att detta betänkande skall betraktas som ett verktyg som gynnar utarbetandet av en mekanism där de olika nivåerna samverkar - lokal, nationell och gemenskapsnivå - var och en med sitt särskilda ansvar. I dag behövs impulser och gemenskapsinitiativ i behandlingen av dessa frågor, för att förmå medlemsstaterna att fatta beslut som är oumbärliga för deras befolkningar.

Fatuzzo
Låt mig först av allt gratulera ledamot Hermange till detta viktiga och känsliga dokument och önska lycka till i arbetet åt fru kommissionsledamoten Diamantopoulou som jag har nöjet att se för första gången i år, och som, det är jag säker på, kommer att arbeta lika bra under denna andra hälft av mandatperioden som under de första två och ett halvt åren.
Detta är ett mycket viktigt dokument, och det är mycket viktigt att Hermange har understrukit att analfabetismen inte enbart innebär att inte kunna läsa och skriva, utan även att inte förstå resonemang, att inte kunna klara sig i det moderna samhället där det inte räcker att kunna läsa, utan där det även krävs en viss kultur och vana för att vara någon. I vissa av Europeiska unionens medlemsstater når denna typ av funktionell analfabetism i själva verket 30-35 procent. Jag vill därför understryka betydelsen av att man löser detta problem. Det finns även ett annat dokument från kommissionen i detta ämne, som lagts fram av utskottet för kultur - det berömda betänkandet om " livslångt lärande" - men här handlar det inte om att lära sig de andra medlemsstaternas språk, utan språket i det egna landet. Jag är orolig över hur denna analfabetism påverkar valen. Den som går och röstar och som är analfabet enligt denna definition vet inte vad eller vem han eller hon röstar på och förstår inte de olika programmen. Och detta innebär att demokratin urholkas. Pensionärerna, måste jag säga, vet mycket väl vad de skall rösta på när det blir så dags, men vi måste vara säkra på att alla förstår varför och på vem de röstar.

Thorning-Schmidt
Herr talman! Precis som andra har sagt är detta ett otroligt viktigt betänkande. Skräckvisionen inför framtiden är att samhället skall delas in i två grupper: De som det går bra för och som klarar av allt, och som är förbundna med kunskapssamhället, och de som inte klarar sig och därför blir marginaliserade i samhället. Det råder heller ingen tvekan om att detta är en europeisk fråga, varför jag också varmt stöder det fördraganden har sagt om att den öppna samordningen är den bästa metoden för att nå framsteg på detta område. Det enda sättet är att göra det riktigt, riktigt pinsamt för medlemsländerna att inte uträtta någonting på detta område, och detta skall göras så öppet som möjligt.
Vi skall snarast möjligt gå vidare med förslaget om livslångt lärande, och jag hoppas naturligtvis att kommissionen skall ta med de synpunkter som parlamentet godkänner i dag i förslaget om livslångt lärande, för det är faktiskt där de hör hemma. Jag anser också att vi skall sträva efter att få fram nytänkande på detta område. Vi måste tänka på att om vuxna människor skall lära sig någonting så skall de inte gå i skolan igen, nej de skall lära sig på ett annat sätt. De skall lära sig via arbetsmarknaden. De måste få vara lediga från arbetet för att kunna få sin utbildning, och få lära sig genom undervisning som tillhandahålls på arbetsplatsen. Jag tror att det är mycket viktigt att hitta sambandet mellan arbete och inlärning, så att det livslånga lärandet kan fortsätta.
Det sista jag vill säga utgör också ett tips till kommissionären, och är något som man kanske skulle kunna gå vidare med och som också skulle kunna pressa medlemsländerna till att bevisa att de gör någonting på detta område. Det går ut på att man eventuellt skulle kunna introducera kunskapsredovisningar för de enskilda medlemsländerna, vilket skulle innebära att de helt enkelt årligen skulle redogöra för hur mycket de har uträttat på detta område när det gäller analfabetism, kunskap och utbildning överhuvudtaget. Kunskapsredovisningar är en bra idé som jag hoppas att ni skall överväga fru kommissionär.

Ebner
Herr talman, fru kommissionär, ärade kolleger! Jag håller helt och hållet med om målen från Lissabon. Jag anser att det är synnerligen positivt att vi lever i ett prestationsinriktat samhälle som vill bli den mest konkurrenskraftiga, dynamiska och även mest kunskapsbaserade samhället. I det sammanhanget är det naturligtvis mycket bedrövligt att konstatera att samhället i realiteten utvecklas i olika riktningar och att vi har en ny socialt svag, och även i utbildningshänseende svag grupp i vårt samhälle. I det avseendet tillstyrker jag betänkandet och anser att det material som i dag flera gånger har nämnts inom ramen för grönboken skall utarbetas och att ändringsförslaget från Pronk och Stauner om övervakningsstationer skall antas.
Jag skulle vilja ta upp en annan sak när det gäller den här frågeställningen, och det är frågan om hur långt skillnader i fråga om bildning, utbildning, skolbildning och kunskapsnivå mellan de olika medlemsländerna kan utjämnas. Konceptet med att hålla fast vid det egna landets behörighet på det här området är dock ganska föråldrat. Vi borde tänka om och godta en viss harmonisering, även om detta skulle leda till en betydande omorganisation i vissa länder. Det är inte hederligt att tala om för medborgarna i vår union att det finns rese- och etableringsfrihet när det sedan finns avsevärda skillnader, och därmed nackdelar, vid det praktiska genomförandet på grund av skillnader mellan skolsystem och erkännandet av utbildningsstandarder.
Av den här anledningen borde vi också använda det här betänkandet för att ta steg mot en harmonisering på kulturområdet.
(Applåder)

Diamantopoulou
. (EL) Herr talman! Dagens betänkande om analfabetism är ett mycket viktigt bidrag när det gäller den viktigaste fråga som finns på europeisk nivå, nämligen frågan om grundläggande färdigheter - det vill säga läs- och skrivkunnighet samt tillräckliga kunskaper i räkning - som en förutsättning för social integrering, som en förutsättning för att Europeiska unionen skall kunna uppnå målet från Lissabon om att bli en kunskapsbaserad ekonomi.
Vi befinner oss i alla händelser i ett nytt skede, i vilket grundläggande färdigheter inte bara omfattar frågan om läsning och skrivning, utan även färdigheter i informationssamhällets teknik, teknisk kultur, utvecklande av företagaranda, främmande språk, färdigheter i mellanmänsklig kommunikation samt samhällsdeltagande. Och jag skulle säga att alla dessa inslag i dagens värld kan innefattas i två enkla ord: det är nödvändigt att lära - att lära. Kommissionens politik på området återspeglas i en rad initiativ och program vilka just nu, som en följd av rådets, parlamentets och kommissionens samarbete, är under genomförande.
Jag skall först av allt nämna den begäran som rådet framställde till kommissionen år 2000 i Lissabon om att sammanställa en rapport om de konkreta framtida målen för utbildnings- och yrkesutbildningssystemen. Rapporten lades fram i Stockholm, och nu förbereds ett arbetsprogram på temat förvärvande av grundläggande färdigheter för alla, vilket kommer att läggas fram i Barcelona. Detta, förvärvande av grundläggande färdigheter, är ett av de tretton grundläggande målen inom ramen för Europeiska unionens utbildnings- och yrkesutbildningssystem. Målet omfattar fastställande av indikatorer för mätning under en tioårsperiod av den grad i vilken medlemsstaterna ser till att alla medborgare förvärvar tillräckliga färdigheter i räkning, läsning och skrivning. Det är första gången en konkret indikator kommer att kunna återge utvecklingen på detta område under ett årtionde.
För det andra skulle jag vilja nämna kommissionens meddelande från november 2001 om att förverkliga det europeiska området för livslångt lärande, i vilket man betonar att förvärvande av grundläggande färdigheter är en förutsättning för livslångt lärande.
För det tredje vill jag nämna den kommande handlingsplanen för kompetens och rörlighet i Europeiska unionen, som kommer att offentliggöras av kommissionen i nästa vecka - av ordförande Prodi och av mig - och som syftar till att upprätta en verkligt europeisk arbetsmarknad, med rörlighet och en lägsta nivå allmänna färdigheter på europeisk nivå som förutsättningar.
Min fjärde punkt gäller gemenskapens strategi för att motverka social utslagning. Ni känner till att man som centralpunkt i de nationella handlingsplanerna i de flesta länder sätter social utslagning i direkt samband med förvärvande av grundläggande färdigheter. Och såväl i Equal-programmet som i Europeiska socialfonden finns en möjlighet att finansiera enskilda program för tillträde till grundläggande färdigheter, särskilt när det gäller grupper som drabbas av diskriminering. Och vi får inte glömma bort att vissa grupper har svårare att förvärva grundläggande färdigheter, till exempel personer med särskilda behov eller invandrargrupperna.
Den femte punkten gäller det internationella samarbetsplanet, den internationella strategin. Europeiska kommissionen samarbetar med OECD, ASEM och G8-gruppen och insisterar på att frågan om grundläggande färdigheter omedelbart skall främjas inom ramen för respektive verksamhet.
Mer konkret om betänkandet, och särskilt i fråga om genomförandet av den öppna samordningsmetoden, kan det anses, såsom jag sade beträffande frågan om strategin mot utslagning, att denna punkt har tillgodosetts, eftersom metoden för det öppna samarbetet och för gemensamma mål i utbildnings- och yrkesutbildningssystemen förväntas godkännas även av rådet (utbildning) vid sammanträdet i nästa vecka.
När det gäller grönboken skulle jag vilja uttrycka en viss tveksamhet, främst för att det anses att många nya politiska initiativ har startats, att viktiga saker är på gång i olika råd och att vi nu är redo att skrida till handling på området analfabetism och för att utarbetandet av en grönbok kanske skulle innebära ytterligare dröjsmål, i det att vi utgår ifrån att vi redan har de flesta uppgifterna från det arbete som utförts under tidigare år.
Jag kommer till frågan om rekommendationen till medlemsstaterna om lektioner i läsning och skrivning samt tillgång till de grundläggande färdigheterna. Jag vill här särskilt betona behovet av att respektera subsidiaritetsprincipen och den försiktighet med vilken vi måste närma oss framför allt frågan om utbildningssystemen, som är ett uteslutande nationellt behörighetsområde. Metoden för öppet samarbete är därför ett mycket bra instrument som gör det möjligt för medlemsstaterna att åstadkomma ett mervärde genom användning av indikatorer och utbyte av god praxis.
När det gäller frågan om ett europeiskt övervakningscentrum för analfabetism skulle jag vilja säga att jag noterar parlamentsledamöternas förslag om behovet av att använda befintliga institutioner, som Cedefop, men även nämna redan befintliga program, till exempel OECD:s Pisaprogram, som erbjuder vissa elementära lösningar. Innan vi skapar nya instrument bör vi vara säkra på att vi använder de befintliga effektivt.
Slutligen, när det gäller förslaget om en årlig rapport om analfabetism till parlamentet kommer vi att undersöka vilket som är det bästa sättet att effektivt informera parlamentet och se i vilken grad rapporterna om de nationella handlingsplanerna för social integrering samt rapporterna inom ramen för den öppna samordningsmetoden kan utnyttjas av parlamentet, det vill säga se hur vi i - återigen - befintliga medel, i rapporter som i alla händelser utarbetas på årlig basis, kan utveckla även denna dimension, så att den information som lämnas är mer mångfaldig och effektivare.

Talmannen
Tack så mycket, kommissionär Diamantopoulou!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00.

Socialpolitisk dagordning
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0004/2002) av Hermange för utskottet för sysselsättning och sociala frågor om kommissionens meddelande till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén om resultattavlan för genomförandet av den socialpolitiska dagordningen KOM(2001) 104 - C5-0536/2001 - 2001/2215(COS)).

Hermange
. (FR) Herr talman! Det är ovanligt att man får uttala sig två gånger i följd på en och samma dag. Jag skulle vilja tacka er, fru kommissionär, för era iakttagelser och förslag. Vi kommer att behöva diskutera dem.
Fru kommissionär! Vi har kritiserat toppmötet i Nice mycket och ändå har det gett er ett fantastiskt instrument - den socialpolitiska dagordningen, som bidrar till målet att göra Europeiska unionen till den mest konkurrenskraftiga ekonomin i världen, enligt beslutet vid toppmötet i Lissabon. Som vi alla vet är det omöjligt att bringa klarhet i relationerna mellan alla nationella och lokala europeiska parter, och med denna dagordning ställer man frågan om ansvar och fördelning mellan de aktörer som deltar i dagordningens genomförande.
Det är i kraft av denna dubbla funktion - att skapa klarhet och användas som ett socialt instrument - som den socialpolitiska dagordningen spelar en nyckelroll för den ekonomiska och sociala moderniseringen, eftersom dess genomförande på lång sikt kommer att vara avgörande för att förverkliga de strategiska mål som fastställdes vid Europeiska rådets möte i Lissabon. Det är vi övertygade om, även om den i dag inte tillmäts någon större betydelse.
Det är därför, fru kommissionär, som parlamentet och dess utskott för sysselsättning och socialfrågor djupt beklagade att man inte kunde behandla den socialpolitiska dagordningen före Europeiska rådets möte i Stockholm. I det perspektivet kräver vi att parlamentet och alla arbetsmarknadens parter deltar i arbetet med att anpassa den socialpolitiska dagordningen, och vi begär att de olika parternas ansvarsområden hädanefter tydligare framgår av resultattavlan. Vi uppmanar även kommissionen att informera om hur den avser att följa upp ett antal krav som vi ställt: att fastställa en lämplig rättslig grund för att utveckla en civil dialog, skapa skattemässiga och rättsliga förutsättningar för utvecklingen av den sociala ekonomin, integrera den sociala dimensionen i konkurrenslagstiftningen, lägga fram ett direktiv om social trygghet för nya arbetsformer, förstärka handlingsprogrammet och instrumenten mot fattigdom och social utslagning, lägga fram ett förslag till ändring av direktiv 92/85/EG om åtgärder för att kontinuerligt förbättra säkerhet och hälsa på arbetsplatsen för arbetstagare samt vidta åtgärder för att bättre garantera arbetets sociala kvalitet.
Fru kommissionär! Ni kommer också att märka att vi uppmanar er att påskynda ett antal arbeten, framför allt att så snart som möjligt lägga fram ett förslag om översyn av direktivet om företagsråd för att lagstiftningsförfarandet skall kunna avslutas som planerat, att för parlamentet lägga fram ett underlag i form av ett memorandum om arbetsmiljöpolitiken, att grundligt granska och utvärdera effekterna av Luxemburgprocessen, och slutligen föreslå konkreta initiativ efter Europaåret för funktionshindrade medborgare.
Vi är övertygade fru kommissionär om att resultattavlan inte bara skall användas för att räkna upp vilka åtgärder kommissionen vidtar, utan att den på sikt också bör utvecklas till ett strategiskt instrument för att övervaka hur dagordningen genomförs och vid behov anpassa den. Vi är även övertygade om att partnerskapen måste stärkas vid alla insatser inom detta område.
Fru kommissionär! Tack vare Nicefördraget har ni ett utmärkt verktyg till ert förfogande. Ni har alltså en mycket viktig roll att spela för att kontinuerligt göra socialpolitiken mer förståelig. Dra fördel av detta för att göra handelsvarornas Europa till ett människornas Europa. Då vet ni att parlamentet alltid kommer att finnas vid er sida.

Kratsa-Tsagaropoulou
Herr talman! Även jag skulle vilja tacka fru Hermange för hennes stora noggrannhet och lyhördhet under utarbetandet av detta betänkande från utskottet för sysselsättning och socialfrågor samt instämma med henne om att resultattavlan för den socialpolitiska dagordningen bör innehålla alla planerade verksamheter och ansvarsfördelningen, och att den bör lämnas in till Europaparlamentet i rimlig tid, så att parlamentet kan granska den och yttra sig.
Europaparlamentet har från första stund stött kommissionens förslag om att utarbeta en enhetlig politisk ram för den sociala utvecklingen, men vi har betonat att denna moderniserade europeiska modell - förebilden för den socialpolitiska dagordningen - på ett bättre och effektivare sätt bör tjäna de värderingar i fråga om solidaritet och rättvisa som ligger till grund för det europeiska bygget och som i dag undertrycks. Europaparlamentet har i sin resolution betonat att man, för att främja dessa värderingar, även måste främja kvinnors fulla deltagande i det ekonomiska och sociala livet.
I sin resolution betonar Europaparlamentet dessutom att det är nödvändigt att införa könsaspekten på alla de områden som den socialpolitiska dagordningen omfattar och att övervaka situationen genom regelbundna rapporter. Ett förslag måste läggas fram om ändring av direktivet om åtgärder för att förbättra säkerhet och hälsa på arbetsplatsen för arbetstagare som är gravida, nyligen har fött barn eller ammar, det vill säga direktiv 92/85. Ansvarskänslan hos arbetsmarknadens parter måste stärkas när det gäller genomförandet av lika lön och lika möjligheter. Man måste ta ett initiativ för att förbättra arbetsvillkoren och garantera en bättre balans mellan familjeliv och yrkesliv samt mer konkret främja jämlikhet mellan könen i alla föranslutningsförhandlingar, liksom främja dialogen med kvinnoorganisationerna i kandidatländerna.
I egenskap av föredragande för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor vid utarbetandet av den socialpolitiska dagordningen skulle jag vilja be kommissionen informera Europaparlamentet om hur man avser handla i ovanstående frågor framöver och om man har för avsikt att lägga fram ett förslag till direktiv om lika behandling på andra områden än sysselsättningsområdet. Europaparlamentet har slutligen betonat behovet av att underlätta samhällsorganisationernas deltagande, och jag skulle vilja fråga vilka initiativ ni ämnar ta för att främja kvinnoorganisationernas deltagande.

Van Lancker
Herr talman, fru kommissionär, kolleger! Jag skulle självklart först och främst vilja gratulera Marie-Thérèse Hermange och dessutom tacka henne för det goda samarbetet. Resultatet är här. Det här betänkandet vilar på en mycket stor enhällighet, det har nämligen inte ens lagts fram något enda ändringsförslag. Jag skulle dock vilja säga att Europaparlamentet med det här betänkandet egentligen hamnat litet mellan två stolar. Å ena sidan är det så att den resultattavla som vi talar om egentligen redan har överträffats. Å andra sidan har den nya resultattavlan ännu inte blivit definitivt godkänd av Europeiska kommissionen trots att det i Stockholm utlovades att den här resultattavlan, tillsammans med sammanfattningen för Barcelona, skulle läggas fram senast i januari.
Jag vill i alla fall tacka kommissionären för det tillfälle vi hade att med samordnarna få aktuell information om kommissionens föresatser och dela med oss av våra bekymmer kring genomförandet av den socialpolitiska dagordningen. Jag tror, fru kommissionär, att vi borde systematisera detta goda initiativ för att garantera parlamentets engagemang i genomförandet av den socialpolitiska dagordningen.
Jag skulle också vilja tillföra den här debatten litet mer aktualitetsvärde genom att ta tillfället i akt att uppmana er, fru kommissionär, men främst - och det här säger jag med eftertryck - kollegerna i hela kollegiet av kommissionärer - att genomföra ambitionerna i den socialpolitiska dagordningen och löftena under det svenska och belgiska ordförandeskapet till punkt och pricka och enligt den fastställda tidsplanen. Det finns ju flera skäl, fru kommissionär, till varför vi är bekymrade. Det är naturligtvis så att 2001 har givit resultat som inte är så illa, men det är mycket viktigt att vi behåller det tempot och därför behöver vi en ny och bättre resultattavla där skyldigheterna tydligt anges tillsammans med tillhörande tidsfrister.
Jag skall ange några skäl till varför vi är bekymrade. För det första är det för genomförandet av den socialpolitiska dagordningen, så att den roll som arbetsmarknadens parter spelar när det gäller arbetsorganisation och livslångt lärande är av avgörande betydelse, och jag hoppas att deras bidrag till Barcelona kommer att vara avsevärt. Då förhandlingar misslyckas måste dock den lagstiftande makten ta över och det är just nu på det viset när det gäller tidsbegränsat arbete, där vi så länge och otåligt väntat på ett initiativ från kommissionen.
För det andra finns det efter det framgångsrika slutförandet av direktivet om arbetstagares deltagande inom ramen för det europeiska bolaget och direktivet om information och samråd, inget mer som hindrar en omprövning av direktivet om det europeiska företagsrådet. Det gäller även för den handlingsplan angående trygghet och hälsa som kollega Hermange nyss tog upp. Enligt den socialpolitiska dagordningen skulle dessa initiativ lagts fram redan i slutet av 2001 eller början av 2002 men, fru kommissionär, vi ser inget sådant i kommissionens verksamhetsprogram. Jag får också signaler om att det finns en hel del motstånd inom kommissionen. Avslutningsvis skulle jag alltså vilja säga en sak, herr talman. Jag skulle vilja via er, fru kommissionär, tydliggöra för kollegiet av kommissionärer: pacta sunt servanda. Det här parlamentet kommer aldrig att acceptera att den socialpolitiska dagordningen skjuts på framtiden och jag hoppas att ni kan få användning för parlamentets stöd i kollegiet.

Attwooll
Herr talman! ELDR-gruppen vill å det innerligaste gratulera fru Hermange till hennes betänkande och till att det antogs enhälligt i utskottet. När detta är sagt är det inte mer än rätt att berätta för kammaren att vi kan tänkas vara mindre benägna att ingå i en samförståndslösning när kommissionen för fram vissa av de förslag som man hänvisar till i punkt 14.
I vissa fall beror det på förslagens utformning, eftersom vi är anhängare av subsidiaritet, i andra fall beror det på deras exakta innehåll. När det till exempel gäller den andra strecksatsen i punkten och andra förslag som går ut på att införa en skattemässig och rättslig ram för utvecklingen av den sociala marknadsekonomin, den tredje sektorn, skulle jag vilja uttrycka min oro ur båda dessa aspekter. Många frivilligorganisationer har redan berättat för mig hur bekymrade de är över att en sådan åtgärd mycket väl skulle kunna visa sig vara till hinder för deras verksamhet, snarare än till hjälp, om vi inte lyckas få den alldeles perfekt.
Detta är bara ett av skälen till varför jag helhjärtat stödjer den första strecksatsen i punkt 14. Eftersom jag vet hur mycket frivilliga bidrar till vårt välbefinnande undrar jag ibland hur mycket samhälle vi egentligen skulle ha haft utan deras insatser. Vi behöver snarast en ordentlig rättslig grund för den samhälleliga dialogen. Utan en sådan kommer vi alla att ha mycket svårare att göra vad parlamentets talman uppmanade oss att göra igår: engagera EU-medborgarna i skapandet av ett Europa som klarar sin framtid.

Ainardi
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Även om mötet i Nice belyste behovet av en europeisk socialpolitik, krävs det fortfarande stora ansträngningar för att säkra en djärv socialpolitik i syfte att förbättra gemenskapsmedborgarnas liv.
Unionen bör vara en pådrivande kraft för att främja sociala garantier. Vi i kammaren står inte utanför det man vill uppnå i samhället. Jag syftar då på det andra World Social Forum i Porto Alegre som ännu en gång visat oss på vissa sociala val som måste beaktas i framtiden.
För oss handlar det om att uppfylla européernas förväntningar. Men ett framsteg är ett framsteg och för min del gläder jag mig också åt de kritiska synpunkterna i betänkandet om den socialpolitiska dagordningen från utskottet för sysselsättning och socialfrågor.
Jag gläder mig också åt att Hermange valde att integrera en rad nödvändiga kritiska synpunkter i sitt betänkande.
Jag vill lägga tyngdpunkten i mitt yttrande på tre frågor som rör rekommendationerna i detta betänkande. För det första beklagar jag att kommissionen inte beaktat parlamentets krav om strejkrätt på europeisk nivå och rätt till kollektiva åtgärder. Dessa två rättigheter förefaller mig vara oumbärliga för att de sociala banden mellan löntagare, arbetsgivare och politiska företrädare skall fungera på ett bra sätt. Dessa rättigheter är landvinningar som kan betecknas som framsteg för det civila samhället och Europa bör inte ligga efter på det området, eftersom demokratin ständigt står i fokus för parlamentets intresse.
För det andra skulle jag vilja lyfta fram betänkandets krav om att beakta utvidgningens sociala dimension på ett bättre sätt. Även den här frågan måste stå i fokus för vårt intresse. Utvidgningen måste bli en framgång. Men framgången lär utebli om utvidgningen begränsas av en snäv syn på konvergenskriterierna. För att lyckas måste man börja med befolkningens behov och med varje kandidatlands möjligheter, och det måste finnas en vilja att höja arbetskvaliteten och livskvaliteten för alla.
För det tredje tycker jag det är mycket viktigt att kommissionen i alla beslut om koncentrationer beaktar de sociala konsekvenserna och regionalpolitiken. Frågan om uppföljning och genomförande är givetvis avgörande.
Avslutningsvis delar jag i allt väsentligt de uppfattningar som kommer till uttryck i betänkandet av Hermange och min grupp kommer självfallet att rösta för detta betänkande.

Crowley
Herr talman! Också jag skulle vilja gratulera föredraganden till hennes arbete. Vi som parlament söker oss en vidare roll när det gäller att säkerställa att vi kan sluta avtal med hänsyn tagen till social integration, så att vi på bästa sätt kan uppfylla de behov och krav de människor vi företräder har. Parlamentet måste ha en konstruktiv roll. Jag är dock litet orolig för den mängd lagstiftning man vill ha i detta betänkande och för att man vill skapa mer byråkrati och krångliga rutiner som kan motverka de ideal som ligger till grund för den socialpolitiska dagordningen.
Vi skall främja att det uppstår ett gynnsamt företagsklimat där sysselsättning kan skapas och där ordentliga och riktiga jobb kan bibehållas inom Europeiska unionen. När vi ser oss omkring i världen nu för tiden ser vi att det blir allt mer vanligt och lätt för företagen att flytta bort ifrån områden med höga sociala kostnader och hög skatt. Vi måste sträva efter ett mer progressivt system där arbetstagarna har rätt att behålla så mycket av sina intjänade inkomster som möjligt och där det finns bättre service på det sociala området från de nationella myndigheternas sida när det gäller till exempel bostäder, sjukvård och utbildning. Dessa mål kan vi inte nå med förslagen i detta betänkande. Jag är för betänkandet, men jag har mina funderingar.
Vi måste också titta på hela den lagstiftningsprocess som kraven i detta betänkande medför. Även om parlamentet vill spela en större roll, vara mer involverat i samordningen och ha snabbare tag vill det också vid närmare eftertanke införa mer lagstiftning. Man ropar på lagstiftningsinstrument när förhandlingarna om utbildning, livslångt lärande, arbetets organisation, justeringar, nya anställningsformer, riktlinjer för förhandlingar mellan arbetsmarknadens parter och kompletterande sjukförsäkring inte avslutas.
Kommissionen har dock föreslagit någonting annat. Kommissionen intar en mycket mer förebyggande och framåtsyftande hållning i sina förslag. Vi måste stödja kravet på forskning, som tyvärr inte betonades i utskottets betänkande. Deltagandet på arbetsmarknaden måste öka radikalt. Tonvikt skall läggas på bättre jobb. Mer måste göras för att skapa en europeisk arbetsmarknad med större inre rörlighet.
Slutligen måste vi spela en större och tydligare roll när det gäller de funktionshindrades plats i samhället. Trots att dessa människor utgör 10 procent av befolkningen är de utestängda från väldigt många yrken. Vi har ännu inte uppnått så mycket som vi borde för dessa människor.

Smet
Herr talman! Gratulationer till fru Hermange för hennes betänkande och även till kommissionen för dess meddelande. Det är ett nytt instrument som utvecklas. Det är första gången som det behandlas, alltså är det självklart att det måste vidareutvecklas. All kritik måste alltså ses mot den bakgrunden och kritik är naturligtvis alltid relativ. Jag tycker att det är ett bra instrument. Jag skall egentligen bara säga två saker om det.
För det första: vi har tagit fram väldigt mycket europeisk lagstiftning. En av de saker som det hänvisas till i bilagan till meddelandet är nödvändigheten av kodning. Det tror jag är absolut nödvändigt eftersom komplexiteten i den europeiska lagstiftningen och den stora mängden europeisk lagstiftning börjar göra det svårt för oss. Vi kan naturligtvis yrka för mer europeisk lagstiftning och det måste kanske till mer europeisk lagstiftning på det sociala området. Nu måste det också bli dags att hämta andan, att se efter hur långt vi har kommit, särskilt med hänsyn till utvidgningen. Alla de nya lagarna måste ju också tillämpas i kandidatländerna. Om jag tänker på hur det socialt sett ser ut där så är det absolut inte självklart. På det sociala området är de ofta mycket dåligt utvecklade och om vi gör nya lagar så gäller de även för dem. Egentligen yrkar jag alltså för att emellanåt göra en översikt över hur läget ser ut. Är det inte bra att ibland granska resultaten av de lagar som redan finns? Hur fungerar de i praktiken? Måste inte det praktiska resultatet också tas med på resultattavlan så att vi får en översikt, inte bara över våra förbättringsönskningar utan även över hur verkligheten ser ut ute på fältet? Därför yrkar jag på att det också skall tas med i resultattavlan.

Weiler
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Jag skulle också först vilja gratulera kollega Hermange och tacka henne för detta utmärkta betänkande som är lika bra som det tidigare. Vi delar hennes analys, vi delar emellertid även den kritik som hon har lagt fram i det här betänkandet.
Jag skulle även vilja tacka er, fru kommissionär, för era idéer till toppmötet i Barcelona. I morse talade jag om för min besöksgrupp från Bad Hersfeld vilket engagemang ni visar. Parlamentet, och i synnerhet min grupp, gav ett starkt stöd till er dagordning, men vi förväntar oss nu också konkreta förslag och initiativ, handlingsplaner och även direktiv, fru Smet. Helt utan direktiv kommer det inte att gå. Vi borde naturligtvis använda den nya samordningsmetoden mer än tidigare, i synnerhet i diskussionerna med kandidatländerna. Jag anser att det är ett fantastiskt instrument för att redan nu få med de här länderna och även skapa en möjlighet för dem att redogöra för de problem och de behov de har för närvarande, samt att presentera vad de har presterat.
Jag delar inte heller här fru Smets åsikter om att dessa kandidatländer ligger efter på alla dessa punkter. Jag anser att vi akut behöver en reform av det europeiska direktivet om företagsråd. Har ni problem hemmavid, fru kommissionär, ta då det utmärkta betänkandet från parlamentet från i fjol höst.
Vi måste alltså även utforma socialpolitiken på ett förebyggande sätt och inte bara när barnet så att säga redan har fallit i brunnen. Skandalen med långtradarchaufförerna i Luxemburg är bara toppen på isberget. Vi borde kanske ta den luxemburgske regeringschefen på ordet när han sade att det här finns ett akut handlingsbehov från Europeiska unionens sida. Det spanska ordförandeskapet tvekar tyvärr lite grann, men parlamentet stöder er med stort engagemang, fru kommissionär.

Figueiredo
Herr talman, fru kommissionär, ärade ledamöter! Den grad Europeiska unionen uppfyller den socialpolitiska dagordningen är en viktig referens för att mäta vilket intresse det finns av att lösa de många kvarstående sociala problemen. Men det är inte bara så att dess genomförande är mycket försenat utan det är också så att våra politikområden inte återspeglas i gemenskapsbudgeten liksom det socialpolitiska engagemanget saknas, och man kan till och med se en minskning av medel när det gäller sysselsättning och sociala frågor, vilket är oacceptabelt.
När det gäller den sociala integrationen är det så att det, trots kilometervis av papper som har skrivits i frågan, om de nationella integrationsplanerna och de många avsiktsförklaringar som har gjorts, finns allvarliga problem som kan förvärras med en bromsad ekonomisk verksamhet och trycket för att privatisera grundläggande sektorer och de offentliga tjänster som är viktiga för en verklig social integration, förutom de ekonomiska medlen fortfarande är mycket knappa.
Om Europeiska unionens ansvariga tänker fortsätta på den vägen fruktar vi, vilket man också tar upp i betänkandet, att åtagandena i denna dagordning inte kommer att uppfyllas helt förrän år 2005. Därför är det viktigt att kommissionen skyndar på sitt arbete och framför allt ändrar om sin politik och prioriterar det sociala området när det gäller kvalitativ sysselsättning med rättigheter, kampen mot fattigdom och social utslagning, att de garanterade rättigheterna uppfylls främst för de svagaste sociala grupperna som barn, äldre, invandrare och funktionshindrade, och att man förverkligar lika rättigheter mellan kvinnor och män på alla områden.
Avslutningsvis vill jag tacka föredraganden Marie-Thérèse Hermange och kollegerna i utskottet för sysselsättning och socialfrågor för att man har tagit med de förslag jag lade fram, främst de som syftar till att be kommissionen ta initiativ och lägga fram en handlingsplan för ett effektivt förebyggande av muskulära och skelettrelaterade arbetsskador, ta initiativ för att vederbörligen skydda arbetstagarnas rättigheter, framför allt sysselsättningen, vid omstrukturering eller omlokalisering av företag samt ta initiativ, framför allt anta en handlingsplan, för att införa lika lön för kvinnor och män.

Nobilia
Herr talman, fru kommissionär! Samtidigt som jag vill uttrycka min uppskattning över Hermanges lovvärda arbete, måste jag också uttrycka en viss besvikelse över kommissionens meddelande.
Naturligtvis vill vi inte ignorera de olika initiativ som kommissionen har tagit när det gäller sysselsättningen och vissa sociala frågor, och inte heller vill vi bortse från de förhandlingsinitiativ som tagits av arbetsmarknadens parter.
Faktum är att om dagordningen har en egen programstruktur, som efter Nice framför allt har fått stöd av rådets slutsatser från Lissabon - som vi för övrigt naturligtvis instämmer i - så verkar denna första utvärdering av genomförandet tämligen allmänt hållen, inte knuten till de ursprungliga tankarna och de slutsatser som dessa ledde till. Man måste faktiskt fråga sig om det finns en bestämd modell och förutbestämda ramar för det ansvar för de olika aktörerna som förutsätts i dagordningen, om det finns ens en antydan till kvalitet i arbetet och vad som i så fall är dess utmärkande drag, om de olika systemen för förmedling av och information om möjligheterna verkligen fungerar framgångsrikt och om riktlinjerna på utbildningsområdet har börjat fungera.
Man borde dessutom på såväl gemenskapsnivå som nationell nivå och utifrån ett flexibilitets- och säkerhetsperspektiv granska om relationerna på arbetsmarknaden verkligen stadigt utvecklas mot en allmän förbättring och om rapporterna om de nationella handlingsplanerna verkligen börjar få ett ansvarsfullt stöd från lokala myndigheter och arbetsmarknadens parter och om de fullständigt överensstämmer med unionens riktlinjer.
För att kunna få fram en helhetsbild skulle det också vara bra att veta om medlemsstaterna åtminstone har inlett den interna diskussionen om sin socialpolitiska dagordning, om sammanhållningen inom det nationella territoriet, om integreringen av de utslagna delarna av befolkningen, eller åtminstone om utslagningen på grund av ålder, handikapp, kön eller yrke.
En annan fråga gäller utvidgningen, som dagordningen ägnar stor uppmärksamhet åt till skillnad från denna första utvärdering som är begränsad till att endast omfatta de icke-statliga organisationerna, även om de är nog så viktiga.
Det jag sammanfattningsvis skulle vilja understryka är att även om en stor del av det sociala protokollet fortfarande omfattas av subsidiaritetsprincipen och är beroende av ett aktivt ansvarstagande från flera olika parter, så är det, även om det kommer sent, en integrerad del av fördraget, och socialpolitiken har äntligen likställts med den ekonomiska politiken i en modell som bygger på öppen samordning.
Det krävs med andra ord att kommissionen spelar en mer framträdande och bestämd roll, en roll som Europaparlamentet kan ansluta sig till på ett mer kraftfullt och konsekvent vis.

Grönfeldt Bergman
Herr talman! Jag hyser mycket stor respekt för det ambitiösa arbete som föredraganden Hermange lagt ner på betänkandet om resultattavlan för genomförandet av den socialpolitiska dagordningen. Jag är dock samtidigt bekymrad över att arbetet mynnar ut i en begäran om en lång rad lagstiftningsinitiativ från kommissionen. Detta gäller bl.a. livslångt lärande, arbetsorganisation, behov av att förena arbete och privatliv, arbetsmiljöpolitik, kompletterande sjukförsäkring och personaluthyrning.
Det finns två huvudsakliga skäl till att jag anser att krav på lagstiftningsinitiativ inom dessa områden är fel väg att gå. För det första anser vi svenska moderater att dessa frågor inte bör ligga på gemenskapsnivå. De sköts bäst på nationell nivå och naturligtvis allra bäst genom förhandlingar på nationell nivå.
För det andra anser jag att möjligheten att genomföra en utvidgning av unionen försvåras avsevärt av att fler och fler sidor lagstiftning läggs till de redan tusentals och åter tusentals sidor lagstiftning som det redan idag krävs att kandidatländerna accepterar och införlivar. Därför instämmer jag i det som kollega Smet sade om att det är viktigt att stanna upp, reflektera och se över den lagstiftning som redan finns.
Vi ges inte möjlighet att rösta emot enskilda punkter i betänkandet. Vi svenska moderater kommer inte att kunna ställa oss bakom betänkandet i sin helhet vid slutomröstningen, trots att det egentligen finns mycket i betänkandet som vi tycker är positivt. Tyvärr ligger initiativen dock, som jag sade tidigare, på fel nivå. De borde ligga på nationell nivå.

Diamantopoulou
. (EL) Herr talman! Jag skulle från början vilja säga att detta betänkande är ett positivt bidrag för att förbättra användningen av ett viktigt instrument. Som Smet har sagt är det av stor betydelse att vi uppmärksammar att det är första gången vi har ett instrument för socialpolitik på europeisk nivå, ett instrument som blev verklighet efter mycket svåra och känsliga förhandlingar. I betänkandet och i ledamöternas inlägg berörs tre frågor: innehåll, tid och tillvägagångssätt. När det gäller innehållet vill jag påminna om att kommissionen betonade behovet av en bindande socialpolitisk dagordning våren 2000, och under sex månader av mycket nära samarbete mellan kommissionen, det franska ordförandeskapet och parlamentet - med Van Lancker - utfördes ett mycket viktigt politiskt förarbete, som gjorde att statsöverhuvudena i Nice för första gången kunde enas om en flerårig - femårig - socialpolitisk dagordning. Kommissionen har följaktligen ett konkret mandat att förverkliga denna socialpolitiska dagordning, och den meddelar sitt program varje år, i avsikt att fullgöra åtagandena fram till 2005. Jag vill påminna om att jag i oktober 2000 inför utskottet för sysselsättning och socialfrågor redovisade resultaten av genomförandet av dagordningens första år. Effektiviteten - överensstämmelsen mellan åtaganden och förverkligande - var 100 procent. I oktober 2001 redovisade jag, återigen inför utskottet för sysselsättning och socialfrågor, en tavla över åtgärderna under 2001, och även denna gång var överensstämmelsen mellan åtaganden och resultat 100 procent. Frågan är: Är denna dagordning orubblig, eller kan den berikas med nya inslag under genomförandet?
Kommissionen är i hög grad - i absolut grad, skulle jag säga - uppbunden av den socialpolitiska dagordning som antogs i Nice och som bygger på den dagordning man enades om år 2000. Vi har förbundit oss att göra en översyn av dagordningen under genomförandeperioden, år 2003, och jag instämmer här självfallet med det som sägs i betänkandet om att parlamentet måste spela en framträdande roll och att det måste finnas en möjlighet till anpassning.
En andra kommentar gäller tiden. För det första finns det ett behov av att lägga fram rapporten om dagordningen och kommissionens sammanfattande rapport samtidigt till rådets vårmöte. Detta ger oundvikligen upphov till ett tidsproblem, som vi kommer att försöka lösa. För det andra framförs kritik i fråga om resultaten av dagordningens första år, men när det gäller detta måste vi, som Hermange också påpekar i sitt betänkande, ta hänsyn till att rapporten i fråga skulle läggas fram två månader efter beslutet i Nice.
Vidare, i fråga om tillvägagångssättet vill jag instämma i betänkandet på tre punkter: för det första, att den sociala dagordningen och resultattavlan inte endast kan vara en sammanställning över verksamheten, utan att de noggrant måste granska de framsteg som görs och som inriktas på framtiden. För det andra, att en allmän genomgång av alla aktörers deltagande i det förflutna och av förväntningarna på framtiden måste ingå - och dessa aktörer är givetvis arbetsmarknadens parter, men även de kvinnoorganisationer och organisationer i det civila samhället som nämnts av ledamöterna.
Den tredje punkten är att dagordningens orubbliga och enhetliga karaktär inte är dogmatisk, det vill säga, då det uppstår allvarliga situationer eller inträffar händelser som ger upphov till problem på social nivå med sociala följder, bör vi ingripa. Detta var fallet nyligen med initiativet om omstruktureringar - vilket redan har nämnts av en ledamot - då 350 000 personer avskedades inom loppet av ett år på grund av omstruktureringar av företag i Europeiska unionen. I detta fall var vi tvungna att ingripa, fastän det inte fanns något åtagande inom ramen för dagordningen.
Mina damer och herrar! Jag kan försäkra att detta betänkande, men även det mycket nära samarbetet med vederbörande utskott, kan leda till att resultatet av genomförandet av den socialpolitiska dagordningen förbättras kontinuerligt, och jag vill ännu en gång påminna om att den socialpolitiska dagordningen är ett helt nytt instrument, som det nära samarbetet kommer att hjälpa oss att förbättra.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 12.00.

Välkomsthälsning
Talmannen
Ärade kolleger! Det är en ära och en stor glädje att i dag kunna välkomna Republiken Bulgariens president, Georgi Parvanov, som tagit plats på hedersläktaren i vår kammare.
(Applåder)
I hans delegation ingår några av de främsta företrädarna för den bulgariska regeringen, bland andra utrikesministern Passy och försvarsministern Svinarov, förutom ledamöter från ordförandeskapets presidium i den gemensamma parlamentarikerkommittén EU-Bulgarien.
Eftersom Parvanov tillträdde sitt ämbete så sent som för tre veckor sedan är det med stor tillfredsställelse vi konstaterar att ett av hans första initiativ är att besöka Europaparlamentet.
Vi är medvetna om de ansträngningar som gjorts av Parvanov och den bulgariska regeringen för att klara de sociala och ekonomiska svårigheterna i landet och för att förbereda landet inför anslutningen till Europeiska unionen. Vi stöder deras vilja att bli en del av den europeiska familjen och vi gläder oss åt att kunna säga att Europaparlamentet står på hans lands och hans medborgares sida.
Vi tackar er, herr president, för att ni vill besöka oss.
(Applåder)

Omröstning
1. om förslaget till rådets beslut om tillstånd för Frankrike att förlänga tillämpningsperioden för en nedsatt punktskattesats för 

2. om förslaget till rådets beslut om tillstånd för Portugal att tillämpa en nedsättning av punktskattesatsen i den autonoma regionen Madeira för rom och likörer som framställs och konsumeras där och i den autonoma regionen Azorerna för likörer och eau-de-vie som framställs och konsumeras där
(KOM(2001) 442 - C5-0422/2001 - 2001/0169(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionerna i två på varandra följande omröstningar.)
Betänkande (A5-0005/2002) av Glante för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslaget till rådets förordning om bildande av det gemensamma företaget Galileo
(KOM(2001) 336 - C5-0329/2001 - 2001/0136(CNS))
Före omröstningen
Rovsing (PPE-DE). (EN) Herr talman! Eftersom jag har ekonomiska intressen i detta kommer jag inte att delta i omröstningen.
Om ändringsförslag 10 och 16

Radwan
Jag har ett muntligt ändringsförslag till ändringsförslagen 10 och 16, vilka är identiska. Här handlar det om att the joint undertaking skall ha sitt säte där det är skattebefriat. Det går naturligtvis inte av konkurrensmässiga och jämförliga skäl. Därför borde texten i gruppernas uttalande ersättas med:
... " skall underkastas befintliga skattesystem och vara föremål för förhandlingar med det tilltänkta placeringslandet" .
(Kammaren godkände det muntliga ändringsförslaget.) (Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)

Glante
Herr talman! Det här är premiär för mig, det är första gången jag begär ordet under en omröstning. Jag skall också fatta mig kort. Jag vill tacka för den tydliga signal som Europaparlamentet skickar till rådet och hoppas att även rådet klart och tydligt kommer att rösta för det här projektet i mars i år och att vi äntligen kommer i gång!
(Applåder)   
Gemensamt resolutionsförslag
om situationen för lastbilschaufförer som varit strandsatta i Luxemburg.
Om punkt 9

Turmes
Herr talman! Det är en sak som har glömts bort i den gemensamma resolutionen när det gäller punkt 9. I våra förhandlingar mellan de olika grupperna hade man gett Europeiska kommissionen en roll som rör denna punkt, det vill säga reformen av ETMK:s tillståndssystem, men den rollen har glömts bort i resolutionens text.
Jag föreslår alltså att man gör ett muntligt ändringsförslag och lägger till följande ord, som vi kommit överens om. Texten skall då läsas på följande sätt: " uppmanar medlemsstaterna att i nära samarbete med Europeiska kommissionen inleda en kvalitativ och kvantitativ översyn" .
(Kammaren godkände det muntliga ändringsförslaget.)
(Parlamentet antog resolutionen.)
Gemensamt resolutionsförslag om läget i Mellanöstern
Om ändringsförslag 2

Morgantini
Herr talman! Jag vill att man ersätter den första satsen - " uppmanar Israel att respektera" - med frasen " uppmanar båda parter att respektera internationella konventioner" , och att man efter orden " arresterade och fängslade" lägger till orden " av Israel" .
(Parlamentet antog resolutionen.)
Resolutionsförslag (B5-0100/2002) om åtgärder för att bekämpa terrorismen
Om ändringsförslag 8

Buitenweg
Jag skulle gärna vilja lämna in ett muntligt ändringsförslag både för min egen partigrupps räkning, Gruppen De gröna/Fria europeiska alliansen, och för den socialdemokratiska gruppens räkning. Avsikten är att lägga till några ord som kan tydliggöra att definitionen av terrorism, som vi godkände i går, även gäller för de här åtgärderna. Det påverkar alltså inte ikraftträdandet men däremot tolkningen av definitionen av terrorism. Jag skall läsa upp texten på nederländska: " önskar att verkställandet av dessa fyra åtgärder och särskilt av den gemensamma ståndpunkten avseende bekämpande av terrorism omfattas av den tolkning av definitionen som fastställdes i det rambeslut om definition av terrorism som fastställdes av rådet den 6 december 2001, särskilt med avseende på de garantier som beskrivs i skälen och rådets uttalanden i frågan" . Jag hoppas att alla kan acceptera det.
(Kammaren godkände det muntliga ändringsförslaget.) (Parlamentet antog resolutionen.)
Gemensamt resolutionsförslag om finansiering av utvecklingsbistånd
(Parlamentet antog resolutionen.)
Gemensamt resolutionsförslag om FN:s kommission för mänskliga rättigheter i Genève
Om punkt 5

Wuori
Herr talman! I punkt 5, där det står " att underteckna och ratificera" borde det stå " att ratificera eller ansluta sig till Romstadgan" , för i detta skede är det inte längre möjligt att underteckna stadgan.
Stycke fem bör alltså lyda: " uppmanar medlemsstaterna att vädja till alla FN-medlemmar att ratificera eller ansluta sig till Romstadgan för den internationella brottmålsdomstolen" .
(Kammaren godkände det muntliga ändringsförslaget.)
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0023/2002) av Napolitano för utskottet för konstitutionella frågor om förbindelserna mellan Europaparlamentet och de nationella parlamenten inom ramen för den europeiska integrationen (2001/2023(INI))
Före omröstningen

MacCormick
Herr talman! Jag skulle vilja informera kammaren om att Napolitano i slutet av debatten i går eftermiddag kom med följande erbjudande som svar på vad jag och andra hade påpekat i debatten: han föreslog att vi skulle dra tillbaka ändringsförslag 18 och 12 så att han via utskottet för konstitutionella frågor skulle kunna föreslå att det läggs fram ett särskilt betänkande om konstitutionella regioner i byggandet av Europa.
Många av oss tycker att detta är en mycket viktig fråga. De som anser att den är viktig är för närvarande splittrade i två grupper: de som skulle vilja föra in den i detta betänkande och de som vill behandla den i ett annat sammanhang. Det bästa tillvägagångssättet - och det instämmer min grupp med, liksom också liberalerna om jag har förstått saken rätt - är att vi accepterar Napolitanos generösa förslag att detta skall tas upp separat som en särskild fråga via utskottet för konstitutionella frågor och att vi drar tillbaka ändringsförslagen.
Jag föreslår därför att vi gör så.
(Applåder)

Napolitano
. (IT) Herr talman! Jag föreslår ett kompromissändringsförslag som omfattar ändringsförslag 7, 8 och 9 som lagts fram av Belder. Mitt ändringsförslag ersätter beaktandesatserna 2, 4 och 6 i betänkandet med följande formulering: " med beaktande av de nyligen gjorda uttalandena av olika stats- och regeringschefer om Europas framtid," .

Van Lancker
Herr talman! Kollega MacCormick har nu dragit tillbaka ändringsförslag 18 och ändringsförslag 12 men ändringsförslag 10 handlar om samma sak. Dras det också tillbaka eller blir det kvar?

Talmannen
För det första vill jag veta om kammaren stöder det muntliga ändringsförslag som framlagts av Napolitano i egenskap av föredragande om att ersätta de tre beaktandemeningarna med den mening han just läst upp. Finns det inga invändningar? Ändringen är alltså godkänd.
I inlägget från MacCormick ingår dessutom ett förslag om att dra tillbaka ändringsförslag 12 och 18. Van Lancker säger att även ändringsförslag 10 bör dras tillbaka eftersom det gäller samma fråga. Jag får meddelande om att även ändringsförslag 17 skulle avse samma fråga. Min slutsats efter det jag har fått höra blir att ändringsförslag 10, 12, 17 och 18 bör dras tillbaka. Kan ni bekräfta detta, MacCormick?

MacCormick
Herr talman! Jag är nöjd med det, men de gäller olika punkter. I de andra två ändringsförslagen påpekas att det finns exakt 15 medlemsstater i unionen för närvarande och det är inte omtvistat. Huruvida det finns flera länder är en annan fråga. Hur som helst skall jag visa min goda vilja och dra tillbaka även dessa.

Ferrer
Herr talman! Jag beklagar att MacCormick dragit tillbaka det, men jag anser att dessa två ändringsförslag inte alls tar upp samma fråga. Det bara konstateras, vilket jag inte tror att någon ifrågasätter, att också de regionala parlamenten företräder folken i unionen.
Det är det enda detta ändringsförslag säger. Därför anser jag att det handlar om ett helt annorlunda påstående.
(Parlamentet antog resolutionen.)   
Betänkande (A5-0006/2002) av Pohjamo för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om förvaltningen av regionalpolitiken och strukturfonderna (2001/2066(INI))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0007/2002) av Musotto för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om kommissionens andra rapport till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén om ekonomisk och social sammanhållning
(KOM(2001) 24 - C5-0527/2001 - 2001/2207(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0022/2002) av Kratsa-Tsagaropoulou för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor om Europeiska unionens politik gentemot länderna i Medelhavsområdet för att främja kvinnors rättigheter och lika möjligheter i dessa länder (2001/2129(INI))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0009/2002) av Hermange för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om analfabetism och utslagning (2001/2340(INI))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0004/2002) av Hermange för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om kommissionens meddelande till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén om resultattavlan för genomförandet av den socialpolitiska dagordningen (KOM(2001) 104 - C5-0536/2001 - 2001/2215(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)  

Doyle
Herr talman! En ordningsfråga. Vid gårdagens omröstning om Watsons betänkande om den europeiska arresteringsordern uppkom förvirring angående numreringen av ändringsförslagen. Ni kommer att kunna se i protokollet att det som var ändringsförslag 3 har ändrats till nummer 4 för hand. Inte ens i det officiella protokollet är detta helt tydligt på vissa sidor.
Ändringsförslag 3, som handlade om det rättsliga begreppet habeas corpus, hade skickats runt till oss i PPE-DE-gruppens irländska delegation. Vi visste att ändringsförslaget inte skulle gå igenom, men trots detta beslutade jag och ett antal kolleger oss för att rösta för det, eftersom vi är fast övertygade om att habeas corpus-principen är bra. Vi vill rösta för att denna rättsliga åtgärd skall finnas med i europeisk lag.
När man nu tittar i protokollet från gårdagens förhandlingar ser man att ändringsförslag 3, som vi fick i går morse, blev ändringsförslag 4 vid omröstningen. Genom denna förändrade numrering av ändringsförslaget nekades vi möjligheten att rösta för habeas corpus-principen. Jag vill att det skall tas till protokollet att vi hade för avsikt att rösta för habeas corpus-principen.

Talmannen
Ledamot Doyle! Denna er förklaring kommer naturligtvis att återges i protokollet för att precisera vad som var er önskan.
  
RÖSTFÖRKLARINGAR
Resolutionen om området med frihet (B5-0099/2002)

Palacio Vallelersundi
Herr talman! Jag avger denna röstförklaring å PPE-DE-gruppens vägnar.
PPE-DE-gruppen var på grund av tvetydigheten i utformningen av texten bekymrad över att det skulle kunna göras en felaktig tolkning av ändringsförslag 8 till resolutionen om det europeiska rättsområdet. Enligt texten, särskilt i vissa språkversioner, skulle man kunna tolka det så att de fyra åtgärderna underordnas ikraftträdandet av rambeslutet om terrorism.
Med Buitenwegs förtydligande har vi röstat för eftersom det är logiskt att rambeslutet om terrorism skall vara tolkningskriterium för dessa fyra beslut.
Betänkande (A5-0012/2002) av Hatzidakis

Meijer
. (NL) Under lång tid strävades det mot allt snabbare vägfordon, både för godstransport och för persontransport. Hastighetsbegränsningar betraktades som en tillfällig och oönskad biverkning av en ännu inte fulländad teknik. Varje avsiktligt strävande mot en återgång till någon form av hastighetsbegränsning upplevdes som ett angrepp på bilförarens individuella frihet eller som ett hinder för gynnsamma vinstresultat för transportföretagen. Det ökande antalet döda i trafiken får oss på andra tankar. Införandet av apparater för en allt större del av vägtrafiken är ändå bara en del av lösningen. Om man gör apparaterna obligatoriska men inte sätter hastighetsgränsen tillräckligt lågt, så tycker jag att det mer handlar om dolda bidrag till företag som på det sättet kan öppna en ny marknad. Det kan jämföras med det avtal med bilindustrin som ger strålkastare som tänds automatiskt när bilen startas, varefter bilisten själv måste stänga av dem för att uppfylla nationella lagar eller säkerhetskrav. Föredraganden inskränker tyvärr förslaget till nyttofordon, förlänger övergångsperioden och höjer en del av den högsta tillåtna hastigheten för motorfordon i kategori N2 till 110 km. Hastighetsbegränsande anordningar är endast meningsfulla om avsikten är att göra en sådan seriös laglig hastighetsbegränsning avtvingbar och det är tyvärr inte fallet.
Betänkande (A5-0001/2002) av Marques

Fatuzzo
Herr talman! I min egenskap av ledamot av den interparlamentariska delegationen EU-Bulgarien vill även jag hälsa Republiken Bulgariens president välkommen till Europaparlamentet.
När det så gäller Marques betänkande om rom som framställs i Frankrikes utomeuropeiska departement och Azorerna, hur skulle jag kunna rösta emot? I natt såg jag i en dröm piraten Morgan, som sade till mig: " Jag har blivit ombedd av sjörövarnas fackförening att rekommendera att ni röstar för detta dokument, för annars kommer vi sjörövare inte att kunna sjunga vår vanliga refräng" - som jag inte tänker sjunga, utan bara upprepa - " 'femton gastar på död mans kista och en flaska med rom'" . En flaska rom måste det finnas, så därför röstade jag för.

Lulling
. (FR) " Rom kan inte längre föda dem i DOM!" (départements d´outre-mer - utomeuropeiska franska departement).
Utifrån den rådande beklagliga situationen för denna kvalitetsprodukt, som i likhet med andra slås ut av konkurrensen från AVS-länderna, måste vi av sociala och rentav kulturella skäl rädda avsättningsmöjligheterna för rom från utomeuropeiska franska departement i Frankrike. Vi måste därför förlänga det undantag som gällt sedan 1995 och göra detta fram till år 2009. Allt detta i hopp om att strukturåtgärder skall genomföras, antingen för att rädda romproduktionen genom att göra den konkurrenskraftig, eller för att genomföra en omställning av de 40 000 arbetstillfällen som berörs.
Jag är positiv till att förlänga nedsättningen av punktskattesatsen för rom från franska utomeuropeiska departement för en årlig kvot på 90 000 hektoliter ren alkohol till Frankrike. Desto större skäl att göra detta som jag generellt har uppfattningen att de orimliga punktskattesatserna på vin och sprit måste sänkas, särskilt i de norra delarna av gemenskapen. Därför är detta ett bra precedensfall, eftersom det även finns skäl att avskräcka kommissionen, som arbetar på förslag om att avskaffa nollskattesatsen på vin. För min del vill jag ta varje tillfälle i akt att motverka sådana planer.
I den delrapport som kommissionen skall lägga fram för oss 2006 anser jag dock att man inte bara måste bedöma om de skäl som låg till grund för undantaget fortfarande föreligger. Vid denna bedömning måste man också beakta gemenskapsreglerna om statligt stöd och ställa en effektiv omstrukturering av sektorn som villkor för en förlängning av undantaget. Jag tror att detta är ett rimligt krav.
Också när det gäller nedsättningen av punktskattesatsen på likörer och eau-de-vie som framställs och konsumeras på Madeira och Azorerna, är jag positiv till att bevilja detta undantag fram till och med 2008, med en delrapport som skall läggas fram 2005. Detta motiveras av regionalpolitiska skäl, för att ge små jordbruk möjlighet att överleva trots konkurrens från importerade produkter, som har klart lägre produktions- och försäljningskostnader än lokala tillverkare.

Sudre
. (FR) I artikel 299.2 i fördraget medges det en möjlighet att införa specifika åtgärder för att bevara livskraften hos näringslivet i de yttersta randområdena, där näringslivets aktörer har behov av rättssäkerhet för att kunna leva kvar och utvecklas.
" Romsektorn" har en avgörande ekonomisk betydelse för de franska utomeuropeiska departementen, eftersom 40 000 arbetstillfällen är knutna till den. Enligt rådets beslut från 1995, som löper ut i slutet av året, har Frankrike rätt att på det franska fastlandet tillämpa en nedsatt punktskattesats för " traditionell" rom som framställs i franska utomeuropeiska departement.
Med utgångspunkt i den nuvarande översynen av den gemensamma organisationen av marknaden för socker och avvecklingen av tullskyddet 2003, har Frankrike föreslagit att denna skatterättsliga ordning skall behållas efter 2002, då man anser att de åtgärder som vidtagits på nationell nivå och på gemenskapsnivå inte är tillräckliga för att göra dessa produkter från franska utomeuropeiska departement lika konkurrenskraftiga som motsvarande produkter från andra områden.
I syfte att bibehålla ett traditionellt jordbruk som genererar sysselsättning i alla länkar av produktionskedjan sockerrör-socker-rom, möjliggör den nuvarande ordningen att produktionen från franska utomeuropeiska departement garanteras en minsta avsättning på den franska marknaden, på ett mycket begränsat och reglerat sätt, så att denna produktion kan stå emot den stadigt ökande försäljningen av rom från tredjeland, som inte belastas av samma produktionskostnader.
För att trygga branschens överlevnad är tillverkarna av rom från franska utomeuropeiska departement skyldiga att täcka sina behov med hjälp av lokala råvaror, något som borgar för kvalitet, men exempelvis hindrar att rom från Guadeloupe framställs av sockerrör från tredjeland, liksom även sockerrör från Martinique.
Rom från franska utomeuropeiska departement har därför till uppgift att bidra till landsbygdsutvecklingen i dessa departement, något som minskar handlingsfriheten, höjer produktionskostnaden och ger den en missgynnad ställning på marknaden jämfört med produkter från tredjeland. Den skatterättsliga undantagsordningen syftar därför endast till att kompensera producenterna från franska utomeuropeiska departement för skyldigheten att bidra till att produktionskedjan sockerrör-socker-rom överlever.
(Inlägget kortades ned enligt artikel 137 i arbetsordningen.)
Betänkande (A5-0005/2002) av Glante

Fatuzzo
Vi diskuterar Galileoprojektet, herr talman.
Som ni säkert vet betydligt bättre än jag, granskade Galileo Galilei, den store italienska vetenskapsmannen, himlen med sina kikare från jorden. Och här inträffar i stället det omvända: Galileo kommer att granska jorden uppifrån satelliterna, där de skall läggas i omloppsbana runt jorden. Detta är ett lustigt sammanträffande, men det ändrar inte Galileoprojektets betydelse, varför jag röstade för.

Alyssandrakis
. (EL) Galileoprogrammet avser konstruktion och utplacering av ett satellitnavigeringssystem som kommer att ge användarna möjlighet att fastställa sin position i världen med stor precision. Utöver den större exakthet som systemet kommer att erbjuda i jämförelse med det amerikanska systemet Global Positioning System (GPS), som har varit i drift i några år, är ett grunddrag för Galileo att man har planerat att det skall vara under politisk kontroll och inte under militär kontroll, som GPS. Samtidigt är det första rymdföretaget på EU-nivå, och en lyckosam utplacering och drift av systemet kommer - utöver det uppenbara bidraget att förenkla navigeringen - att främja rymdforskningen och rymdtekniken betydligt.
Det meddelande från Europeiska kommissionen som vi har granskat gäller inte själva Galileosystemet, utan inrättandet av ett gemensamt företag mellan den offentliga och privata sektorn som skall få fram medel för att utveckla systemet. I Glantes betänkande föreslås viktiga förbättringar av kommissionens förslag. Europaparlamentet har emellertid godkänt - med stor majoritet och med Europeiska folkpartiets grupp som huvudansvarig och Europeiska socialdemokratiska partiets grupp som medansvarig - två ändringsförslag som syftar till att militarisera systemet genom att införa en uttrycklig hänvisning till militär användning av systemet under förevändning av " fredsbevarande insatser" . Om detta resonemang godtas av rådet och kommissionen kommer det att innebära att systemets icke-militära karaktär försvinner och, givetvis, att Europeiska unionens vapenarsenal för dess angrepp på folken utökas.
Det är värt att nämna att Europaparlamentet godkände ett liknande ändringsförslag i betänkandet om Europeiska unionens rymdpolitik, som jag föredrog under förra sammanträdesperioden för utskottets för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi räkning. Att dessa två händelser sammanfaller är naturligtvis ingen tillfällighet, utan det visar, vilket vi även påpekade förra gången, på en tydlig avsikt att använda rymden för militära ändamål.
Denna utveckling framhäver behovet av att den globala folkrörelsen trappar upp sin kamp mot den imperialistiska aggressiviteten och mot militariseringen av rymden.
Av ovanstående skäl har Europaparlamentets ledamöter från Greklands kommunistiska parti (KKE) röstat emot betänkandet.

Berthu
. (FR) MPF-delegationen stöder helt Galileoprojektet om inrättande av ett europeiskt satellitnavigationsprogram, vid sidan om det amerikanska GPS-systemet och självständigt i förhållande till detta, men med bibehållen " driftskompatibilitet" , vilket innebär att systemen inte är oförenliga och att det finns möjligheter att samarbeta.
Galileoprojektet framstår som exemplariskt och det av tre skäl. I tekniskt hänseende kommer det att generera ett stort antal positiva effekter för hela näringslivet och öka EU:s allmänna produktivitet, något som väl behövs. I institutionellt hänseende är det uppenbart att ett samarbete inom gemenskapen är motiverat med tanke på subsidiariteten, och lika uppenbart att Europeiska rymdorganisationen kan erbjuda ett lämpligt instrument. Slutligen kommer Galileoprojektet ur politisk och strategisk synpunkt att göra Europa självständigt i förhållande till Förenta staterna, samtidigt som det motsatta förhållandet - ett accepterande av GPS-monopolet - skulle försätta oss i en uppenbar beroendeställning, som dessutom skulle vara dömd att förvärras med tiden.
Trots dessa argument har det slutgiltiga beslutet om utvecklandet av Galileo skjutits upp från rådsmöte till rådsmöte, och rådets senaste möte i Laeken utgjorde inget undantag. Redan har vi nästan passerat gränsen för att kunna fatta ett användbart beslut.
Bortsett från de tekniska diskussionerna om detaljerade villkor för att knyta privata aktörer till systemet, ligger det enda verkliga skälet till förseningen i Förenta staternas tveksamhet, som har påverkat vissa EU-länder. Därmed kommer vi till den avgörande frågan - om inte den obligatoriska styrningen via gemenskapsstrukturer är en broms, eftersom dessa strukturer är alltför stelbenta och alla aktörer inte eniga. I dag är detta en broms för att starta projektet, och i morgon blir det en broms i alla systemets utvecklingsfaser, framför allt om man vill komplettera det med militära eller " fredsbevarande" tillämpningar.
Här väljer parlamentet rent ut sagt fel väg när man kräver en än mer utpräglad EU-styrning av projektet och när man exempelvis i sin resolution av den 17 januari anser att " Europeiska rymdorganisationen, som grundar sig på mellanstatligt samarbete, på sikt bör underställas EU" . Vi måste i själva verket göra tvärtom - tillämpa den variabla geometrins princip för Galileo, precis som för Airbus och Ariane, och skapa en struktur som endast omfattar de medlemsstater som är verkligt intresserade. Det är det bästa sättet att få fart på projektet och gå vidare.

Caudron
. (FR) Först av allt vill jag gratulera min kollega Norbert Glante till det grundliga och förhandlingsinriktade arbete han har genomfört i denna strategiskt mycket viktiga fråga.
Sedan vill jag påminna om en sak som gäller Galileo. Det talas ofta om detta projekt, utan att man får riktigt klart för sig vad det skall användas till i framtiden. Det handlar om ett satellitnavigationssystem som ger användaren av en mottagare möjlighet att ta emot signaler från flera satelliter för att kunna fastställa sin position i tid och rum. För närvarande finns det två system av denna typ: GPS (Förenta staterna) och Glonass (Ryssland). Dessa båda system har utarbetats för militära syften, i motsats till Galileo.
I praktisk tillämpning kommer systemet att kunna användas inom så skilda områden som transporter, fiske, jordbruk, telekommunikationer, oljeprospektering, försvarsverksamhet och civilskydd. Ett exempel är landtransporter, där systemet kommer att göra det möjligt att beräkna transporttider mer exakt och administrera dem mer effektivt, styra fordon automatiskt, minska trafikstockningar och antal trafikolyckor, och så vidare.
Vi är förvisso inte där än. Inrättandet av Galileo måste ske i fyra faser. Vi har nu avslutat utformningsfasen. Nu gäller det att inleda utvecklingsfasen (2002-2005). Under denna period måste vi skapa de tekniska och finansiella förutsättningarna för en snabb utbyggnad av infrastrukturen (2006-2007), för att kunna utnyttja systemet kommersiellt 2008. Europeiska kommissionen har lämnat förslag rörande denna andra fas av Galileo.
Parlamentets utskott för industrifrågor har bedömt att de strukturer som föreslogs inte var lämpliga. Enligt Europeiska kommissionens tänkta modell skall privata företag fullt ut kunna delta i bildandet av ett gemensamt företag. Till skillnad mot föredraganden menar jag att det skulle uppstå en intressekonflikt om dessa företag direkt medverkade vid bildandet av ett sådant företag, eftersom de sedan skulle behöva svara på anbudsinfordringar som offentliggörs av samma företag. Det framstår därför som önskvärt att endast de ursprungliga medlemmarna, Europeiska gemenskaperna och Europeiska rymdorganisationen, ingår i detta gemensamma företag. Eventuellt kan också Europeiska investeringsbanken bli medlem i framtiden.
(Inlägget kortades ned enligt artikel 137 i arbetsordningen.)

Markov
. (DE) Jag anser generellt sett att inrättandet av ett europeiskt satellitnavigeringsprogram är vettigt och värt att stödja. Trots det har jag i dag röstat emot Glante-betänkandet eftersom jag inte kan följa föredraganden i hans ansatser.
Galileos ekonomiska framgång som konkurrent till GPS, som tidigare hade monopolställning på marknaden, kan inte på något sätt anses vara säker. Den finansiella risken borde därför, som jag ser det, tas till lika delar av det offentliga och det privata. Föredraganden vill göra det möjligt för industrin att ta steget in i finansiering av Galileo via ett stödföretag, i stället för att som kommissionen planerat göra det möjligt att delta i gemensamt företag. För det första skingras på så sätt medlemsstaternas säkerhetspolitiska betänkligheter, för det andra undviker man att de privata företag som deltar i det gemensamma företaget kommer att få konkurrensfördelar vid anbudsförfarandet för att inrätta och driva Galileo.
Jag anser dock att denna rent frivilliga lösning i fråga om det finansiella deltagandet kommer att leda till att det i slutändan bara är det offentliga som kommer att kunna uppbringa de investeringar som är nödvändiga för Galileo. Industrin kommer att hoppa på tåget först senare, när Galileo visar sig ge avkastning och utlovar vinster. Detta innebär att man investerar skattepengar som riskkapital och sedan skänker höga vinstandelar till det privata näringslivet. Så anser jag inte att man skall handskas med skattepengar.
Inte heller övertygar argumentet om intressekonflikter vid anbudsinfordran mig. I exempelvis kommuner är det praxis att kommunalt ägda företag lämnar in anbud tillsammans med privata företag utan att det därvid blir en ojämlik behandling.
När det gäller det säkerhetspolitiska argumentet har jag betänkligheter som är av helt annat slag. Kommissionen och rådet lämnar inget tvivel om att de betraktar Galileo som en central ingrediens i den europeiska försvarspolitikens oberoende. Europaparlamentet har inte kunnat besluta sig för att klart och tydligt avslå en militär användning av Galileo. Jag går emellertid generellt sett inte med på en militär användning av satellitnavigationssystem.

Meijer
. (NL) Föredraganden hänvisar helt riktigt privata företag till ett särskilt utvecklingslag. På det sättet får han dock inte mitt stöd, Galileo kommer nämligen femton år för sent. De fördelar som ett satellitstyrt navigationssystem skulle kunna ha för myndigheter, näringsliv och enskilda användare har den amerikanska konkurrensen redan för länge sedan kapat åt sig. Endast om vi har föresatsen att stänga den europeiska marknaden för amerikanska varor och tjänster, tjänar det något till att med gemenskapsmedel utveckla ett system som på en avreglerad marknad är dömt att förlora konkurrensen med det amerikanska GPS-systemet. Den föresatsen saknas och det ser till och med ut som om vi ängsligt försöker undvika ett handelskrig mot USA när det gäller import av farliga varor och olägenheten med bullerflygplan. Naturligtvis står det europeiska företag fritt att på egen risk försöka konkurrera med den amerikanska produkten med något som har högre kvalitet. Kanske kan de på det sättet tillfälligt ta över en liten del av marknaden och sedan göra vinstgivande affärer med amerikanerna för att integrera europeiska uppfinningar i en förbättring av det befintliga systemet. Det gäller inte för ett storskaligt projekt som delvis finansieras med skattepengar och som endast kan vinna eller förlora. Ett sådant slöseri med gemenskapsmedel tjänar endast industrin och den militära apparaten på.

de La Perriere och Souchet
. (FR) MPF-delegationens ledamöter i Europaparlamentet har röstat ja till Glantes betänkande för att stödja genomförandet av Galileoprogrammet, men vill framhålla att de är negativa till valet av en gemensam strategi, som ligger på både på gemenskapsnivå och mellanstatlig nivå.
Detta projekt illustrerar tydligt ett av de områden där europeiskt samarbete är absolut nödvändigt. Det gemensamma intresset är uppenbart och tydligt avgränsat. Galileosystemet är avgörande för att garantera EU-medlemsstaternas oberoende på satellitlokaliseringens strategiska område, eftersom systemet ger dem möjlighet att inte längre vara beroende av GPS, som amerikanerna har oinskränkt kontroll över.
Att däremot vilja bedriva projektet i form av ett " gemensamt företag" , där kommissionen tillsammans med Europeiska rymdorganisationen utgör en av två pelare riskerar att paralysera genomförandet, leda till oenighet, byråkrati, förseningar och göra det omöjligt att anlita extern kompetens utanför unionen... För oss verkar den enda effektiva vägen vara ett särskilt program inom Europeiska rymdorganisationen, som har visat sig ha flexibla och effektiva mekanismer. För övrigt är det endast genom en frivillig mellanstatlig ram som man kan hitta en tillfredsställande lösning på den avgörande frågan om systemets militära tillämpning.

Titley
. (EN) Jag stöder helhjärtat detta betänkande från min socialistkollega. Det kommer att ge Europa en oberoende teknik som kan användas vitt och brett för åtskilliga praktiska ändamål, däribland transporter och telekommunikationer. Det blir allt viktigare att EU utvecklar en teknik som är fristående från de två system som finns i Ryssland och Förenta staterna. Vi befinner oss för närvarande i en prekär situation där EU är beroende av systemen i dessa båda länder, som potentiellt när som helst skulle kunna tas i bruk för militära ändamål.
Finansieringen av detta projekt har alltid varit en tvistefråga: den ekonomiska grunden måste oundvikligen komma från den privata sektorn, men förhållandet mellan det gemensamma företaget och den privata sektorn måste regleras omsorgsfullt. Vi måste förebygga eventuella intressekonflikter och pinsamma tvetydigheter mellan kompanjonerna i detta projekt. Mot bakgrund av detta är förslaget att inrätta ett utvecklingsföretag som egentligen kommer att fungera som en domare mellan parterna sunt. Slutligen kommer en övervakningskommitté som granskar projektet under dess tillblivelse säkerställa att erforderlig öppenhet och ansvarstagande finns.
Gemensamt resolutionsförslag om Mellanöstern (B5-0101/2002)

De Keyser
Herr talman! Jag avger denna röstförklaring för mig personligen.
Jag röstade ja till ändringsförslag 1 om de israeliska reservisterna som vägrade att tjänstgöra på de ockuperade områdena, och gick emot rekommendationen från Europeiska socialdemokratiska partiets grupp.
Denna rekommendation formulerades endast av taktiska skäl, eftersom Europeiska folkpartiet inte skulle ha röstat för resolutionen om förslaget hade gått igenom.
Om det i dag finns kvinnor och män i Israel och Palestina som har modet att säga nej till kriget, så anser jag dock att det är det en strimma av hopp och en fantastisk lektion i kurage som vi till inget pris får tysta ned. Jag tror också - och vill så tro - att historien kommer att ge dessa reservister rätt.

Alyssandrakis
. (EL) Även om Europaparlamentet i sin resolution om Mellanöstern lägger ett visst ansvar på Israels regering, ligger resolutionen på det hela tagit i linje med den allmänna opartiska politiken. Av den anledningen har Europaparlamentets ledamöter från Greklands kommunistiska parti (KKE) avstått från att rösta.
KKE fördömer den israeliska regeringens flagranta brott mot internationella konventioner, mot folkrätten och mot bilaterala avtal, och i synnerhet de israeliska ockupationsstyrkornas aggressivitet och grymhet på Västbanken och i Gaza. Vi anser att den barbariska avspärrningen i Ramallah, av president Arafats högkvarter och i praktiken av själva den palestinska myndigheten, är oacceptabel och kräver att den omedelbart hävs. Vi fördömer också det ökande och urskillningslösa våld som Israels styrkor brukar mot den palestinska befolkningen, med följden att palestinierna sörjer hundratals offer och tusentals skadade bland den obeväpnade befolkningen och åser en oavbruten förstörelse av sin infrastruktur - till och med av sina hus och fält.
Vi välkomnar det palestinska folkets kamp för en rättvis och fredlig lösning i enlighet med FN:s resolutioner och solidariserar oss med dess strävan att upprätta en egen oberoende stat med Västra Jerusalem som huvudstad.
Vi välkomnar också alla de israeliska demokratianhängare som motsätter sig den grymhet som deras regering uppvisar, som kämpar för en rättvis och hållbar lösning och som vägrar - många gånger med fara för det egna livet - att gå regeringens olagliga och omänskliga ärenden. Vi uttrycker särskilt vårt stöd till de israeliska militärer som vägrar att mörda obeväpnade.
Vi anser att EU:s uppträdande hittills, trots uttalandena om motsatsen, inte har bidragit till en lösning av Palestinafrågan. Tvärtom tillåter EU, inom ramen för den tingens nya ordning som man tillsammans med USA arbetar för och med taktiken att inte ta vare sig förövarens eller offrets parti, att problemet fortbestår i syfte att utnyttja det i enlighet med de imperialistiska intressena i regionen och mer allmänt.
Vi uppmanar regeringarna i medlemsstaterna - och framför allt regeringarna i de länder som företräds i FN:s säkerhetsråd - och EU att i FN ta upp frågan om den ökade spänningen i Mellanöstern, om det obefintliga genomförandet av hittills antagna FN-resolutioner och om Israels brott mot dessa samt att uppmana den senare att bidra till en rättvis och hållbar lösning av problemet och erkänna palestiniernas rätt till en oberoende stat, något som på ett avgörande sätt skulle bidra till ökad stabilitet och säkerhet i regionen.

Figueiredo
. (PT) Situationen i Mellanöstern är så allvarlig att den kräver brådskande åtgärder och en mycket stor solidaritet för att kräva ett stopp för den israeliska arméns kontinuerliga illegala räder på de områden som står under den palestinska myndighetens kontroll, upphävande av president Yassir Arafats husarrest, stopp för olagliga avrättningar av palestinska företrädare, stopp för kränkningar av de mest elementära mänskliga rättigheterna inklusive tortyr och dödandet av barn, samt att förstörandet av den palestinska infrastrukturen och andra anläggningar som finansierats av Europeiska unionen och andra givare upphör. Det är viktigt att det internationella samfundet tar nya initiativ som kan sätta stopp för våldet, återupprätta förtroendet och återuppta förhandlingarna mellan de båda parterna, i enlighet med den internationella rätten och FN:s resolutioner.
Därför skriver jag under den gemensamma resolutionen som även om den är klen kan uttrycka Europaparlamentets oro över situationen, ta avstånd från Ariel Sharons uttalanden och agerande, upprepa att lösningen på problemet, inklusive Israels säkerhet och fred, går via erkännandet av en palestinsk stad med möjligheter att fungera.
Jag beklagar däremot att högermajoriteten har vägrat visa sin solidaritet med de reservister i den israeliska armén som vägrar utföra tjänster på de ockuperade områdena och de kommer att få rätt av historien, men jag tycker beslutet att skicka en parlamentsdelegation på mycket hög nivå till regionen för att träffa de israeliska och palestinska myndigheterna och förmedla ett fredsbudskap till båda befolkningarna är positivt, liksom Europaparlamentets tryck på vikten av att snabbt skicka internationella observatörer till området. Jag hoppas att åtminstone denna milda resolution från Europaparlamentet tillämpas omedelbart.

Souchet
. (FR) I ett skede som är synnerligen tragiskt för Mellanöstern och synnerligen farligt för världsfreden, vid en tidpunkt då fredsprocessen inte längre hålls vid liv av Förenta staterna, som fallit tillbaka i en sekteristisk position, och då arabstaterna tycks som förlamade av amerikanernas ståndpunkt, då borde det självklart vara européernas uppgift att ta initiativet och försöka ersätta våldets återvändsgränd med diplomatiska framryckningar. Men tyvärr ser vi inte att det händer något väsentligt. De medlemsstater som har kapacitet att agera på diplomatisk nivå blockerar sig själva i EU:s kollektiva mekanismer och åstadkommer endast utslätade förklaringar. Europaparlamentets resolution är bara ännu en återspegling av denna unions oförmåga.
Frankrike talar i skägget. Ändå är förslagen lägliga, men Frankrike tror sig inte längre kunna föra fram dem med kraft. Och anordnandet av val i de palestinska områdena, med freden som tema, skulle utgöra en sporre som tvingade palestinierna att tydligt ta ställning till intifadan och terrorismen. Om alla parter erkände den palestinska staten, som en utgångspunkt för förhandlingar och utan att blanda in personfrågor som skymmer perspektiven, skulle fredsprocessen kunna tas upp igen på en mer solid grund. Självfallet nämns inte dessa förslag alls i Europaparlamentets resolution, eftersom de kommer från en medlemsstat och inte från ett EU-kollektiv och därför av princip inte äger någon giltighet i parlamentets ögon. Eftersom dessa förslag inte backas upp av en verklig politisk vilja har de därför alla utsikter att gå en sakta död till mötes, trots att de skulle ha kunnat återföra parterna till den politiska dialogens väg.
Resolutionsförslag om terrorism (B5-0100/2002)

Caudron
. (FR) Genom att anta vår resolution mot terrorism upprepar vi än en gång med kraft att terrorismen i sig är ett ont, som inte kan ursäktas och som till varje pris måste utrotas.
Terrorismens främsta kännetecken och främsta drivkraft består i att en hänsynslös minoritetsgrupp driver igenom sina idéer och sin makt med våld och terror. Och man får inte blanda ihop orsak och medel. Oavsett vilka terroristledarna är och var de befinner sig behöver de resurser för att nå sina mål. Dessa resurser är
först och främst pengar, som kommer från deras personliga förmögenhet eller som de skaffar fram genom utpressning, kriminalitet, knarkhandel, och oljedollar ...
trupper, som de letar upp i utsatta miljöer genom att spela på nationalistiska känslor, religion, ambitioner, drömmar, revanschlusta, fattigdom och desperation ...
skräck, som de injagar hos demokratierna och deras medborgare, som är illa rustade för att bjuda motstånd ... och alltid beredda att förhandla fram kompromisser ...
Låt oss minnas alla dessa terroristorganisationer och terrordåd på senare år, med Baader-Meinhofligan i Tyskland, röda brigaderna i Italien, och den dagliga terrorn på Korsika, i Irland och i Baskien, utan att glömma OS-massakern i München, självmordsattentaten i Tel Aviv och den fundamentalistiska miljardären bin Ladins nätverk.
Alla dessa dåd har en gemensam nämnare: att förstöra demokratiska system med hjälp av terror.
Kampen mot terrorismen måste vara av högsta prioritet för demokratiernas politik, oavsett var dessa demokratier ligger. Det måste finnas en vilja till en mycket bred uppsättning resurser, som skall sättas in utan pardon, medborgarna måste mobiliseras samtidigt som man förklarar vad som står på spel, den offentliga maktens auktoritet måste stärkas, såväl nationellt som på gemenskapsnivå.
Utan detta ... står vi hjälplösa!
Därför stödde jag Europaparlamentets mycket kraftfulla och legitima krav på att nära knytas till rådets insatser inom detta område.
För att effektivt bekämpa terrorismen måste den allmänna opinionen mobiliseras och det är Europaparlamentet som bäst företräder denna opinion.
Gemensamt resolutionsförslag om utvecklingsbistånd (B5-0034/2002)

Carlotti
. (FR) Vi lever i en värld där den sammanlagda rikedomen saknar motstycke. Men denna rikedom har aldrig varit så ojämnt fördelad. Den globala orättvisan har nått outhärdliga och skandalösa proportioner. År 1960 hade den femtedel av världens befolkning som lever i de rikaste länderna en inkomst som var 30 gånger högre än den fattigaste femtedelens. År 1995 var inkomsten 82 gånger högre.
I nedre änden av inkomsttrappan lever närmare tre miljarder människor på mindre än två dollar per dag. Närmare 800 miljoner lider av svält.
I september 2001 åtog sig det internationella samfundet att halvera fattigdomen fram till 2015, i " millennieförklaringen" . Det internationella samfundet måste nu gå från ord till handling. Europa måste gå i bräschen för denna mobilisering. I mars i Monterrey, och därefter i september i Johannesburg på det internationella toppmötet för en hållbar utveckling, måste Europeiska unionen ta initiativet genom att lägga konkreta förslag och fastställa en detaljerad tidsplan för att uppfylla detta åtagande.
Denna offensiv för utveckling och mot fattigdom måste organiseras utifrån fyra grundtankar. För det första, att i avsevärd omfattning öka det offentliga biståndet för att - äntligen! - uppnå det mål på 0,7 procent av industriländernas rikedomar som fastställdes för mer än trettio år sedan. Ett viktigt steg i denna riktning togs vid det senaste mötet i rådet (bistånd), då detta mål åter fördes upp på dagordningen och kommissionen uppmanades att fastställa tidsfrister tillsammans med medlemsstaterna. Nu gäller det att fastställa en detaljerad och bindande tidsplan.
För det andra, att hitta nya svar på problemet med de fattiga ländernas skuldsättning. För att göra detta måste insatserna för att omvandla skulden till åtgärder inom sektorerna för utbildning och grundläggande hälsovård mångfaldigas, i linje med de " kontrakt för skuldavskrivning och utveckling" (C2D) som införts av Frankrike. Vi måste gå längre än i initiativet för kraftigt skuldtyngda fattiga länder och påbörja ett omfattande program för avskrivning av utvecklingsländernas skulder. Vi måste ta upp en diskussion om villkoren för utvecklingsländernas tillgång till internationella finansieringsmöjligheter, enligt de riktlinjer som den franske premiärministern har angivit.
(Inlägget kortades ned enligt artikel 137 i arbetsordningen.)
Betänkande (A5-0023/2002) av Napolitano
Fatuzzo (PPE-DE). (IT) Herr talman! Jag röstade för Napolitanos betänkande. Konventet är en mycket viktig händelse. Det är vi alla överens om. Men jag vill ändå ta tillfället i akt och säga att enligt min mening har det brustit i demokrati i samband med valet av delegater från Europaparlamentet till konventet. Jag tror till exempel att Iñigo Méndez de Vigo skulle varit betydligt gladare om han hade valts av denna församling i en sluten omröstning, liksom parlamentets talman och även ni själv, när ni valdes till vice talman. Det hade inte fattats någon röst för honom, han hade förmodligen valts enhälligt, men det skulle ha varit ett äkta demokratiskt val av kandidater, och därmed av Europaparlamentets företrädare i detta konvent.
Jag vill i detta sammanhang understryka att " den som börjar bra har redan gjort halva jobbet" , men i det här fallet borde den som börjar olyckligt fördubbla sina ansträngningar. Jag hoppas att det i framtiden finns mer demokrati i valet av företrädare från Europaparlamentet till dessa viktiga funktioner.

Martin, David
Herr talman! I egenskap av vice talman i parlamentet med ansvar för förbindelserna med nationella parlament välkomnar jag verkligen både tonen och innehållet i Napolitanos betänkande. Jag är övertygad om att hans idéer kommer att hjälpa oss att förbättra vad som redan nu är ett gott förhållande mellan oss och våra nationella motparter. Jag tror verkligen att detta förhållande är avgörande om vi skall kunna säkerställa att EU byggs på demokratisk grund.
Jag håller dock med vissa av mina kolleger när de betonar att de regionala parlament som har lagstiftande makt är lika viktiga parter när det gäller att se till att allt beslutsfattande inom EU är demokratiskt. För att till exempel ta mitt eget land handlar mer än hälften av arbetet i det skotska parlamentet inte om att införliva lagar som har tänkts ut i Edinburgh eller ens i London, utan om att införliva lagar från Bryssel - om att se till att EU-lagarna införlivas med skotsk lagstiftning på ett bra sätt.
Så även om det är viktigt att vi tittar på de nationella parlamenten - och jag välkomnar fortfarande den betoning vi lägger på detta - bör vi nu också fundera på hur vi kan föra in de regionala parlamenten i vårt arbete.

Palacio-Vallelersundi
Jag tycker att det är ett utmärkt betänkande och mycket klokt, precis som föredraganden. Personligen håller jag helt och fullt med om detta betänkande, eftersom jag anser att det är precis på rätt väg. Jag har dock inte deltagit i omröstningen, trots att jag personligen håller med om det som står i betänkandet, på grund av min nominering till företrädare i konventet av den spanska regeringschefen. Inte för att jag tror att det är felaktigt att inneha två poster, vilket det inte är: vare sig juridiskt, materiellt, etiskt eller på något annat sätt. Det är precis tvärtom: min egenskap av europeisk ledamot, som jag delar med två andra kolleger, som också blivit utsedda av två andra stats- och regeringschefer, från Grekland och Luxemburg, är ett mervärde inför konventet och inför ett arbete som är gemensamt och inte i opposition.
Herr talman! Av personliga skäl däremot, som har mycket mer med symbolik och kanske estetik att göra, har jag föredragit att inte delta i fastställandet av en inriktning som oundvikligen kommer att utgöra grunden för detta parlaments delegations ställningstagande i detta konvent.
Även om det inte föreligger någon oförenlighet på grund av dubbla poster av något slag vill jag att det skall stå klart att min nedlagda röst enbart är till för att bekräfta min närvaro.

Alavanos
. (EL) Resolutionsförslaget från utskottet för konstitutionella frågor är ett steg i rätt riktning, och jag stöder det av den anledningen.
De nationella parlamenten befinner sig oftast i marginalen av det europeiska bygget. Det är nödvändigt att utveckla deras roll - inte genom ett nytt organ som skulle öka unionens komplicerade byråkratiska struktur, utan genom åtgärder som att
höja kvaliteten på diskussionen om europeiska frågor i de nationella parlamenten,
granska varje ministers program innan framläggande i ministerråden,
kontrollera ministrarnas arbete i rådet,
inrätta utskott för europeiska frågor inom ramen för de nationella parlamenten,
engagera de nationella parlamenten i unionens lagstiftningsarbete,
stärka de nationella parlamentens samarbete med Europaparlamentet.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén och Hans Karlsson
. Vi röstade för ändringsförslag 21, gällande punkt 3, till betänkandet, eftersom vi instämmer med föredraganden att Europaparlamentet och de nationella parlamenten inom sina respektive områden representerar unionens befolkning. Däremot anser vi inte att en ökad parlamentarisering av unionen kräver att Europaparlamentets befogenheter utvidgas i fråga om unionens samtliga beslut. Det är viktigt att komma ihåg att det mellanstatliga samarbetet sker mellan regeringar som kontrolleras av de nationella parlamenten, vilka även utkräver ansvar.
Vi röstade för punkt 7 i betänkandet, eftersom vi i princip instämmer i föredragandens åsikt att det vore en olycklig utveckling om regeringarna i alltför hög grad utvecklade nya instrument för maktutövning som utesluter parlamentens inflytande. Samtidigt vill vi markera att den öppna samordningsmetoden - trots sina brister vad gäller den parlamentariska förankringen - har varit och är en framgångsrik och välkommen metod att nå ökad integration, samverkan och resultat på områden som inte ansetts lämpliga för mer överstatliga beslutsformer.
Vi röstade för punkt 8 i betänkandet, eftersom vi instämmer med föredraganden att det inte kan betraktas som legitimt - vare sig det gäller representativiteten eller de praktiska möjligheterna - att ha dubbla mandat, dvs. både till Europaparlamentet och till ett nationellt/regionalt parlament. Vad gäller mandat i regionala parlament, utgår vi dock från att föredraganden åsyftar sådana parlament som innehar självständig lagstiftningsmakt, och inte sådana parlament som innehar delegerad beslutsmakt, likt t.ex. de svenska landstingsfullmäktige. Den senare typen av mandat bör rimligen kunna kombineras med ett mandat vid Europaparlamentet.

Berthu
. (FR) Napolitanos betänkande avspeglar Europaparlamentets traditionella syn på förbindelserna med de nationella parlamenten - att dessa sitter fast i sin underordnade roll att försvara nationella särintressen, men får lite beröm som tröst.
Då glömmer man förstås att den mest levande demokratiska nivån i dag är den nationella nivån. Och kringgår man den alltför mycket, kringgår man även demokratin. EU:s gemensamma bästa kan inte föreskrivas uppifrån, av en demokrati som är alltför svag för att vara något annat än en teknokratins skyddsmantel. Nej, det växer fram i en fredlig dialog mellan de olika nationella demokratiernas intressen och strävanden.
Det finns dock en punkt där Napolitanos betänkande gör anspråk på att med motiveringens ord bidra med " en ny viktig utveckling" , och det är förslaget om en sorts " delade författningsmässiga befogenheter" . Det avslöjar i själva verket de verkliga avsikterna bakom de lugnande orden i betänkandet. Vad det handlar om är varken mer eller mindre än att beröva de nationella parlamenten deras exklusiva rätt att ratificera europeiska fördrag, och därmed enväldigt fastställa unionens befogenheter.
Dessa nya " författningsmässiga befogenheter" skall gemensamt utövas av de nationella parlamenten och Europaparlamentet, samt av kommissionen och medlemsstaternas regeringar, enligt punkt 21 i resolutionen, något som ur demokratisk synpunkt är högst originellt.
En sådan reform skulle utgöra ett stort steg tillbaka. Befogenheten att ändra fördragen (och med så mycket starkare skäl de " författningsmässiga befogenheterna" ), tillkommer endast folket och förvisso inte den verkställande makten, varken på nationell nivå eller europeisk nivå. Folket kan i vissa fall delegera dessa befogenheter till för detta ändamål valda församlingar (exempelvis det franska parlamentet i de fall som anges i artikel 89 i författningen). Till dessa församlingar hör dock inte Europaparlamentet, eftersom det inte föreskrivs några författningsmässiga befogenheter eller ens befogenheter att ändra fördragen i de mycket exakt definierade befogenheter som folken har tilldelat parlamentet.

Blak, Figueiredo, Frahm, Miranda, Schmid, Herman, Seppänen och Sjöstedt
. (EN) Enligt betänkandet inskränks de nationella parlamentens roll till att granska respektive regering. Denna roll har varit beskuren ända sedan det utökade majoritetsröstandet i rådet bröt sambandet mellan europeiska beslut och de beslut som fattas av varje folk för sig. Man försöker också öka Europaparlamentets makt och inser inte att legitimitet först och främst är någonting som medborgarna ger vid nationella parlamentsval.
För att vi skall kunna ge nytt liv åt demokratin i Europa måste varje folk få en märkbar beslutanderätt på europeisk nivå. Följaktligen måste vi i framtiden betrakta de nationella parlamenten som nav i beslutsfattandet, inte som perifera. Det verkar som om man vid Europeiska rådets möte i Nice hade en föraning om detta när man satte upp " de nationella parlamentens roll i den europeiska strukturen" (och inte i marginalen av denna struktur) på dagordningen för nästa regeringskonferens.
Medborgarna i Europeiska unionen ser i allmänhet valen till sina nationella parlament (och i vissa länder, nationella presidentval) som det grundläggande demokratiska valet mellan till exempel vänster- eller högerregering. Demokratins legitimitet grundar sig i dag på valen till de nationella parlamenten och följaktligen måste Europeiska unionens institutioner anpassa sig till detta faktum. Det allra viktigaste är att större beslut i rådet obligatoriskt bör ratificeras av de nationella parlamenten.

Bonde
. (DA) SOS-Demokrati kan inte rösta för Napolitanos betänkande, eftersom det inte tilldelar de nationella parlamenten den avgörande rollen, och dessa är de enda som har ett nära förhållande till befolkningarna.

Ferrer
. (ES) Den så avgörande tid den europeiska integrationsprocessen genomgår på grund av den pågående utvidgningen å ena sidan och de nya politiska och ekonomiska utmaningarna som EU står inför å den andra kräver såväl Europaparlamentets som medlemsstaternas parlaments medverkan i syfte att medborgarna, genom sina valda företrädare skall kunna delta i denna process.
Därför kommer Napolitanos utmärkta betänkande, som jag röstat för, så lämpligt. Även om behovet att garantera den demokratiska kontrollen av gemenskapspolitiken och beslutsfattandet är uppenbart, så är det också uppenbart att denna kontroll bör göras med respekt för vart och ett av områdena för de parlamentariska förfarandena.
Därför anser jag att det är särskilt positivt att Napolitano, i egenskap av ordförande i utskottet för konstitutionella frågor, åtagit sig att utarbeta ännu ett betänkande om de konstitutionella regionernas parlaments roll i denna process.
Dessa regioner som har egna lagstiftande befogenheter är en grundläggande länk i kedjan. Inte bara på grund av sin större närhet till medborgarna utan eftersom parlamenten i dessa regioner, i egenskap av valda företrädare för de folk unionen består av, har rätt att delta inom ramen för sina befogenhetsområden i kontrollen av gemenskapspolitikens lagstiftande process och att göra sina röster hörda för att försvara sina intressen.

Goebbels
. (FR) Samtidigt som jag i stort stöder Napolitanos betänkande, lade jag ned min röst i slutomröstningen, eftersom jag ansåg det förhastat att avfärda möjligheten att inrätta en andra europeisk kammare (en medlemsländernas senat). Det blir det framtida konventets uppgift att närmare studera dessa tankar och dra slutsatser om vilka institutioner som skall inrättas eller inte, och göra detta utifrån den övergripande struktur som man till sist väljer.

Meijer
. (NL) Mycket av den makt som för enandet av Europa har fråntagits de nationella parlamenten har inte hamnat hos Europaparlamentet utan hos de nationella regeringarna. Därigenom har EU:s existens ökat ministrarnas och departementschefernas makt. Det sätt på vilket vi träffar avtal med varandra i rådet kan varken Europaparlamentet eller de nationella parlamenten kontrollera. Om ett beslut fattas som strider mot den allmänna opinionen så kan de alltid säga att de själva visst ville väl men att grannarna tyvärr hindrade det. Grannländernas ministrar säger samma sak. Den här typen av beslutsprocess regeringar emellan är inte längre en garanti för att hänsyn tas till de skilda önskemål som lever i medlemsstaterna. Jag yrkar därför för en beslutsprocess mellan parlament i stället för mellan regeringar. Europeiska kommissionen lägger fram förslag, Europaparlamentet fattar ett beslut i första behandlingen och därefter dryftar de nationella parlamenten var för sig hur besluten kan tillämpas i deras egna länder. I den modellen har rådet inte längre någon självständig beslutsfunktion. Så långt går tyvärr inte Napolitano i sina förslag men han förstärker helt riktigt parlamentens funktion på de olika nivåerna gentemot de regerande myndigheterna.

Queiró
. (PT) Jag har sett mig tvingad att rösta emot Napolitanos betänkande även om jag erkänner att resolutionen innehåller en rad positiva angelägenheter angående de nationella parlamenten, dels i kontrollen av respektive regeringar, framför allt vid definitionen och tillämpningen av den europeiska politiken, dels vid uppbyggandet av denna.
Jag erkänner också, vilket jag för övrigt nämnde i mitt inlägg, att det var möjligt att i dokumentet delvis integrera vissa förslag i yttrandet från utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik, för vilket jag var föredragande.
Men jag kan ändå inte stödja vissa slutsatser som har godkänts, och som jag anser är politiskt avgörande. Bland dem finns punkt 21, angående utvecklingen - genom konventet - av konstituerande befogenheter som utövas gemensamt av Europaparlamentet, de nationella parlamenten, kommissionen och medlemsstaternas regeringar, och förkastandet av en framtida senatskammare (punkt 17), vilket enligt min mening skulle kunna ge form åt principen om jämlikhet mellan unionens medlemsstater.
Genom denna röstförklaring är alltså min inställning klar, för förutom de invändningar jag har nämnt, vilka är avgörande för min röstning, har Napolitano min intellektuella respekt för sitt arbete och sina ansträngningar att nå en parlamentarisering av EU, och avvisa en förenklad modell med Europaparlamentet som enda företrädare för medborgarna och de demokratiska garantierna i förhållande till unionens övriga institutioner.
Betänkande (A5-0006/2002) av Pohjamo

Markov
Min grupp röstar för initiativbetänkandet från kollega Pohjamo. De rättsliga föreskrifter som finns och reformen av strukturfonderna inom ramen för Agenda 2000 har ännu inte visat upp positiva effekter i den utsträckning man hoppats.
I synnerhet måste följande optimeras:
de långvariga och komplicerade programförhandlingarna mellan kommissionen och medlemsstaterna,
de komplicerade finansiella reglerna,
regionernas deltagande vid genomförandet av programmen och projekten,
kostnaderna för administration, samt
den icke-bindande kontrollen av genomförda projekt.
Utan ytterligare strukturella förändringar i administrationen av strukturfonderna kommer problemet, som dock förminskas genom skillnader mellan medlemsstaterna - dock inte mellan regioner inom staterna, knappast kunna avlägsnas även i framtiden. Dessa förändringar måste i synnerhet innehålla följande punkter:
en tidsmässig begränsning av projektplanerna,
ingen fortsatt finansiering av projekt vars genomförande överskrider den planerade tidsramen,
omfördelning av strukturfondsmedel från länder som inte tar dem i anspråk till dem som har lämnat in tillräckligt kvalificerade projekt,
en större tyngd läggs vid sysselsättningsfrämjande investeringsplaner.
I samband med EU:s utvidgning är det ett akut krav att det från kommissionens sida senast 2003 läggs fram konkreta förslag som garanterar att det inte kommer att bli några försämringar när det gäller strukturmedlen och att kandidatländerna kommer att behandlas på ett jämlikt sätt när det gäller uppgifterna i en gemensam strukturpolitik.
I annat fall kan målet om att varaktigt minska befintliga skillnader i fråga om utveckling, och därmed att stärka den ekonomiska och sociala sammanhållningen, inte uppnås. Även i ändringsförslagen från min grupp har den här politiska målsättningen stötts.

Meijer
. (NL) Så länge strukturfonderna finns kvar i sin nuvarande form, kommer det att förekomma spänningar mellan den regionala sidan och den europeiska sidan. Från den regionala sidan sett handlar det om de egna pengar som man har rätt till och som man vill kunna använda så självständigt som möjligt. Från Europas sida sett handlar det om europeiska medel som endast under stränga villkor anslås för insatser i regioner och i städer och som måste återkrävas om tidsfristerna överskrids eller om man avviker från de planerade anslagsområdena. Dessa motstridiga önskemål kan endast förenas genom mycket förhandlingar på tjänstemannanivå och genom mycket kontroll. Det betyder att användandet av de här medlen hänger samman med höga kostnader och mycket byråkrati. Antagligen vore det bättre om Europa inskränkte sig till att fördela medel som fritt kan anslås för investeringar i regioner som hamnat på efterkälken, som befinner sig i kris eller som har ett ogynnsamt ekonomiskt-geografiskt läge och inte alls eller ytterst litet blanda sig i hur de här medlen anslås. En sådan förändring gör det möjligt att ge europeiska tjänstemän andra arbetsuppgifter där det fortfarande finns brister och få slut på det onödiga runtpumpandet av pengar från de rika medlemsstaterna och tillbaka till samma rika medlemsstater. Det ger visserligen färre propagandaskyltar med en europeisk flagga på men är mycket ändamålsenligare.

Titley
. (EN) Jag applåderar verkligen kravet att EU:s strukturfonder skall göras mer effektiva och resultatorienterade. Strukturfonderna är ju förnämliga när det gäller att få de europeiska medborgarna att känna att EU gör någonting för dem, och det är avgörande att den utbredda uppfattningen om krångel och byråkrati inte bekräftas. Alltför ofta har administrationen av strukturfonderna varit byråkratisk och genomförandet långsamt och ineffektivt. I och med att de pengasummor som har anslagits till strukturfonderna successivt har ökat betydligt är det viktigt att principerna om produktivitet, regionalt mervärde och kvalitet inte bara slås fast igen utan också övervakas noggrant.
För att fondernas allokering av medel skall bli effektiv fordras att alla europeiska styrelsenivåer samarbetar. De nationella regeringarna har en roll att spela när det gäller att förenkla verksamheten och jag stöder förslaget från vissa ledamöter om en mer direkt kanalisering av medel till regionerna. Dessutom bör kommissionen vara mer av en föregångare när det gäller att anta riktlinjer, så att processen förenklas än mer. Slutligen är reflexionen om strukturfonderna och utvidgningen passande: EU skulle kunna utnyttja detta tillfälle för att allokera fondmedlen effektivare från början.
Betänkande (A5-0007/2002) av Musotto
Fatuzzo (PPE-DE). (IT) Herr talman! Låt mig understryka - det rör sig i det här dokumentet om den ekonomiska och sociala sammanhållningen mellan Europeiska unionens olika regioner - hur viktigt det är, enligt Pensionärspartiets och min personliga uppfattning, att den framtida utvidgningen av Europeiska unionen inte medför någon förändring av den viktiga sammanhållningspolitiken som genomförs via strukturfonderna. Jag anser det vara en plikt för alla de rikaste regionerna i Europa att bidra ekonomiskt, men inte bara ekonomiskt, till utvecklingen i andra regioner som är mindre välmående, fattigare, regioner som det dessvärre fortfarande finns över hela Europeiska unionen. Med den förhoppningen har jag alltså röstat för Musottos betänkande.

Darras
. (FR) Först och främst vill jag tacka föredraganden Francesco Musotto från utskottet för regionalpolitik, transport och turism och hela utskottet för kvaliteten på det arbete de har lagt fram för oss.
Att rösta ja till detta betänkande innebär för mig först och främst att understryka att principen om sammanhållning, och följaktligen solidaritet och integration mellan unionens folk och territorier, är inskriven i fördragen och därför viktig att försvara.
De ojämna framsteg som gjorts och framför allt de kvardröjande oacceptabla regionala skillnaderna, som leder till en marginalisering av regioner som ligger efter i utvecklingen, måste därför sättas i fokus. Detta görs också i betänkandet. Syftet är att förmå medlemsstaterna att stödja de pågående strävandena efter regional ekonomisk samverkan på europeisk nivå. Betänkandets författare anser med rätta att det är nödvändigt att säkerställa maximal samstämmighet mellan insatser på EU-nivå, enligt sammanhållningspolitiken, och inrikespolitiska åtgärder för stöd och utveckling i medlemsstaterna. De uppmanar därför medlemsstaterna att stödja strävandena efter ekonomisk regional samverkan på europeisk nivå, i enlighet med additionalitets- och subsidiaritetsprinciperna. Detta kan bland annat ske genom en anpassad investeringspolitik.
Dessa strävanden är så mycket viktigare som vi måste klara den utmaning som utvidgningen innebär. Sammanhållningen måste därför bli ännu starkare, om man i någon mån vill undvika att de regionala klyftorna och skillnaderna ökar katastrofalt i samband med utvidgningen.
Till sist vill jag helhjärtat stödja ändringsförslag 49, som understryker hur djupt otillräckligt det är att en andel på 0,45 procent av gemenskapens BNI går till sammanhållningspolitiken, om man vill skapa en effektiv sammanhållningspolitik som rymmer en verklig solidaritet.

Hudghton
. (EN) Jag röstade för detta betänkande, men skulle vilja betona några nyckelfrågor inom fiskeripolitiken. Bevarandet av historiska fiskeriintressen hänger ofrånkomligen samman med ekonomisk och social sammanhållning i fiskeriberoende samhällen.
Med principen om relativ stabilitet förblir de proportioner av bestånden som tilldelas staterna för ett givet fiske konstanta. När fångstmöjligheterna för ett givet fiske ökar eller minskar får alla stater som har lagligt erkända andelar i detta fiske en proportionell andel av fångsten. Den relativa stabiliteten är avgörande för fiskeripolitiken och för att fiskbestånden skall kunna bibehållas. Den får inte undermineras. Dessutom måste man betona vikten av Haagpreferensen. I Haagpreferensen erkänner man i vilken utsträckning många kustsamhällen är beroende av fisket och ger dem ytterligare skydd. Dessa åtgärders socioekonomiska roll kan inte nog betonas - de måste bibehållas eftersom de inte bara är avgörande för gemenskapens fiskeripolitik utan också en väsentlig del av de grundläggande målen för sammanhållningspolitiken.
Slutligen måste vikten av FFU-finansiering när det gäller fiskeriberoende samhällen understrykas, särskilt för att förnya fiskeflottorna av säkerhetsskäl. Detta är en sektor som verkar inom en klart fientlig miljö.

Krivine
. (FR) Som jag ser det finns det en djupgående konflikt mellan den så kallade sammanhållningspolitiken och de nyliberala tendenser som dominerar i Europa. Den generaliserade konkurrensen och privatiseringarna står i strid med en verklig harmonisering. En sådan harmonisering förutsätter en utbyggnad av strukturfonderna för att säkerställa nödvändiga transfereringar och utjämningsåtgärder, som därigenom kan medföra positiva snedvridningar i förhållande till de renodlade marknadsmekanismerna och den blinda jakten på lönsamhet. Dessa fonder skulle kunna finansieras genom en enhetlig skatt på inkomst av kapital.
I sitt betänkande erkänner Musotto på sitt sätt denna motsägelse, exempelvis genom att betona att " det är nödvändigt att anpassa konkurrenspolitiken och skattepolitiken" . Men han måste genast be om ursäkt och prisa fördelarna med ett samarbete mellan den offentliga och den privata sektorn. Trots att förslagen i betänkandet är blygsamma går de ändå i rätt riktning - genom att kräva en bättre utvärdering av utvidgningens effekter, och genom att betrakta den tröskel på 0,45 procent av gemenskapens BNI som avsätts till sammanhållningspolitiken som en lägsta gräns. Därför har jag inte röstat nej till betänkandet, även om det långt ifrån uppfyller de krav som en verklig politik för solidaritet och rättvisa inom EU skulle ställa.

McCarthy
. (EN) EPLP välkomnar slutsatserna i Musottos betänkande om sammanhållning. Vi tror dock att det är för tidigt i debatten att inta en färdig ståndpunkt i fråga om framtida möjligheter att utforma europeiska stödområden.
Det kommer att finnas behövande områden i Storbritannien även efter 2006 och vi skulle vilja att kommissionen utvärderar vilken roll både en säkerhetsnätsmekanism och en övergångsfinansiering skulle kunna spela för att hjälpa fattigare regioner i Storbritannien efter 2006.
Det är en besvikelse att de brittiska konservativa ledamöterna, med flera, inte stödde detta ändringsförslag. Dessutom är deras avsaknad på stöd för en starkare roll för det lokala och regionala styret när det gäller administrationen av EU:s anslag ett slag mot demokratin och partnerskapen.

Miranda
. (PT) Detta betänkande innehåller en förtjänstfull ungefärlig analys av den aktuella situationen när det gäller den ekonomiska och sociala sammanhållningen i EU. Vi är särskilt överens om inställningen att sammanhållningen enligt fördragstermer utgör en av gemenskapspelarna. Vi instämmer också i det explicita omnämnandet av förseningarna i kampen mot asymmetrierna i utvecklingen och levnadsstandarden och även mot tillbakagången som har påvisats i vissa regioner i några länder. Vi är också överens om det klara behovet av att fortsätta stärka regionalpolitiken i framtiden och även att motverka ett eventuellt tillbakadragande av vissa områden från mål 1 utifrån rent statistiska skäl.
När det gäller orsakerna till de nämnda förseningarna och tillbakagången går dock inte betänkandet så långt som det borde gå. De otillräckliga ekonomiska medlen till sammanhållningsmålet gör att man dock undviker viktiga aspekter som att det saknas en omfördelningsmekanism i gemenskapsbudgeten samt den absolut nödvändiga revideringen av budgetplanen, när vi nu dessutom befinner oss strax före utvidgningen. Man glömmer också vissa avgörande detaljer när det gäller de minst utvecklade områdena, särskilt de negativa effekterna och därmed den nödvändiga revideringen av den makroekonomiska och finansiella politiken samt den sektoriella politiken som inte sällan är djupt olämpliga för dessa.

Sudre
. (FR) En av gemenskapens största framgångar under byggandet av Europa var ett resultat av att gemenskapen 1975 beslutade att inrätta den solidaritet och sammanhållning som krävdes för att åstadkomma ett närmande mellan de olika ekonomiska nivåerna i alla de regioner och stater som tillsammans utgjorde Europeiska unionen. Vi kan i dag säga att det sätt på vilket vi lyckas anpassa gemenskapens sammanhållningspolitik till den framtida utvidgningen kommer att bli avgörande för den kvalitetsmässiga väg unionen i framtiden slår in på.
Europaparlamentet har länge hävdat - och det med rätta - att en lämplig sammanhållnings- och socialpolitik inte kan inskränka sig till att ta från somliga vad man vill ge till andra.
I första hand måste man analysera de reella behoven, i det utökade perspektivet av utvidgningen, och inte stelbent hänvisa till tidigare fastlagda finansieringsramar som tillkom för andra situationer. Europeiska kommissionen betonar ju också att utvidgningen kommer att öka skillnaderna i utveckling mellan de centrala områdena respektive perifera regioner och de yttersta randområdena.
Jag kräver i detta sammanhang att de yttersta randområdena skall fortsätta att vara ett prioriterat mål för regional- och sammanhållningspolitiken, och att nya framsteg sker i genomförandet av artikel 299.2 i fördraget.
Dessutom är det nödvändigt att anpassa konkurrenspolitiken (i synnerhet statliga regionala stöd) och skattepolitiken, för att stärka regional- och sammanhållningspolitiken, med tanke på att strukturfonderna inte i sig räcker för att väga upp de handikapp och den eftersläpning i utvecklingen som ackumulerats under årtionden.
Det är också lämpligt att förutse en anpassning av den gemensamma jordbrukspolitiken och landsbygdsutvecklingspolitiken, för att bättre länka samman regionalpolitikens urbana dimension och landsbygdsdimension. Slutligen anser jag man snarast måste inrätta ett europeiskt övervakningscentrum för territoriell sammanhållning.
(Inlägget kortades ned enligt artikel 137 i arbetsordningen.)
Betänkande (A5-0022/2002) av Kratsa-Tsagaropoulou
Fatuzzo (PPE-DE). (IT) Herr talman! Jag röstade även för Kratsas betänkande, som gäller kvinnorna i Medelhavsländerna. Jag skulle i det här sammanhanget vilja att samtliga parlamentsledamöter engagerar sig för att Europeiska unionen ensidigt utvidgar tillämpningsområdet för förordning 1408 om betalningar pro rata för den tidsperiod under vilken man arbetat i någon av Europeiska unionens medlemsstater till samtliga de medborgare i länderna runt södra Medelhavet som sedan flera år arbetar i Europa och som har rätt att få en pension för det arbete de utfört i Europa, förutom de respektive konventioner som gäller.

Martin, David
Herr talman! I detta betänkande målar man upp en deprimerande bild av kvinnornas situation i vissa Medelhavsländer. Man visar att de har det sämre ställt ekonomiskt, att de har det sämre ställt med sin hälsa och - vilket kanske är det viktigaste - med sin utbildning: kvinnornas läskunnighet i vissa Medelhavsländer ligger långt under männens.
Det är viktigt att parlamentet uppmärksammar denna fråga, men det räcker inte. Vi bör också se till att EU:s politik utformas så att den hjälper kvinnor att förbättra sin ställning i somliga av dessa länder. I Meda-programmet finns det till exempel hittills inga särskilda insatser för utbildning av kvinnor, för att förbättra hälsovården för kvinnor. Vi bör se över det. Vi bör också se över hur våra ekonomiska förbindelser med vissa av Medelhavsländerna fungerar och se om de kan användas för att förbättra kvinnornas ställning genom att till exempel stödja kvinnokooperativ och annan verksamhet.

Lulling
. (FR) Vid första anblicken kan man kanske undra varför vi särskilt måste ägna oss åt att främja kvinnornas rättigheter i Medelhavsländerna.
Politiken för jämställdhet mellan kvinnor och män är densamma för alla unionens medlemsstater. Tanken är oss exempelvis främmande att det skulle vara svårare att tillämpa jämställdhetspolitiken - som numera är starkt förankrad i Amsterdamfördraget - i medlemsstaterna kring Medelhavet, på grund av ländernas belägenhet eller människornas mentalitet.
Vi kan ju ändå inte kalla männen i dessa länder för machomän. Det är de säkerligen varken mer eller mindre än personer av manligt kön i Europeiska unionens mer nordliga delar.
Men i de länder kring Medelhavet som inte är - eller ännu inte är - medlemmar av unionen är det uppenbart att kvinnornas situation i många avseenden är oroande och att det är motiverat och nödvändigt att frågan uppmärksammas särskilt för att åtgärda denna oacceptabla diskriminering.
Därför röstar jag för detta betänkande, med två förbehåll. Jag anser att sådana positiva åtgärder som nämns i punkt 5 b i resolutionen och inrättande av infrastrukturer inte enbart bör möjliggöra för kvinnor utan även för män att förena yrkesliv och familjeliv.
I punkt 14 förordas inrättandet av en Europa-Medelhavsbank för utveckling. Behöver man verkligen inrätta en ny bank, när vi har Europeiska investeringsbanken, som mycket väl kan bevilja lån även inom ramen för Barcelonaprocessen?
Man skall akta sig för att skapa precedensfall. För om vi inrättar en Europa-Medelhavsbank för utveckling, varför då inte inrätta en annan för Östersjön, en tredje för Nordsjön och så vidare?
(Inlägget kortades ned enligt artikel 137 i arbetsordningen.)
Betänkande (A5-0009/2002) av Hermange

Bastos
. (PT) Jag röstade för detta betänkande då det är ett utmärkt initiativ för att få i gång en konsekvent, tydlig och effektiv gemenskapspolitik när det gäller analfabetismen. Detta är ett problem som inte tillräckligt har uppmärksammats, troligen för att det tills alldeles nyligen var accepterat att de mest utvecklade länderna inte hade någon analfabetism på grund av den obligatoriska skolgången. De senaste specifika gemenskapsåtgärderna i denna fråga antogs 1987.
Men betänkandet om läs- och skrivkunnighet publicerat i juni 2000 av OECD, visar klart och tydligt på motsatsen, det vill säga att analfabetismen är något som existerar i våra länder och medför höga ekonomiska och sociala kostnader.
Samma organ definierade färdigheter i läsning som " förmågan att förstå och använda skrivet material i vardagslivet, i hemmet, på arbetet och i samhället samt att uppnå personliga mål och utveckla sina kunskaper och sin potential" . Att analfabetismen existerar är själva motsatsen till en av de mest grundläggande mänskliga rättigheterna, rätten till utbildning. Det är också ett hinder för att utnyttja andra rättigheter då det försvårar förbättringar av levnadsvillkoren, begränsar tillgången till arbetsmarknaden, begränsar individernas yttrandefrihet och därigenom deras deltagande i samhällslivet liksom möjligheten att åtnjuta sina civila rättigheter.
De siffror vi har om storleken på detta fenomen på gemenskapsnivå får inte underskattas, eftersom de rör en betydande procentandel av Europeiska unionens befolkning mellan 15 och 65 år. Det är utan förvåning men med mycket stor opposition som jag konstaterar att mitt land Portugal är det mest utsatta landet. Om ingenting görs kommer detta problem bara att förvärras.
(Inlägget kortades ned enligt artikel 137 i arbetsordningen.)

Krivine
. (FR) I betänkandet erkänns rätten att lära sig läsa och skriva som en rätt för alla, men det innehåller lite av substans för att främja en politik i nivå med utmaningarna inom kampen mot analfabetismen.
Jag tror att hänvisningarna till lärare och annan undervisningspersonal bara har ett värde om man försvarar en verklig rekryteringspolitik på det nationella utbildningsområdet, eftersom det är fråga om ett offentligt serviceuppdrag.
Det saknas nämligen tiotusentals lärartjänster över hela Europa. Om detta vittnar den senaste tidens demonstrationer av låg- och mellanstadielärare och elever i trakten kring Nantes mot nedläggningen av klasser, för fler lärartjänster och begränsning av antalet elever per klass.
Det är förstås den liberala politikens skadeverkningar - arbetslöshet och angrepp på den offentliga sektorn - som orsakar en uppgång av analfabetismen. För att bekämpa analfabetismen måste man också bekämpa fattigdomen.
I betänkandet föreslås emellertid ett antal positiva åtgärder, såsom allas lika rätt till de grundläggande rättigheterna, icke-diskriminering och jämställdhet, och ett särskilt stöd till de områden i EU som drabbas hårdast av denna form av social utslagning. Därför har jag röstat ja till betänkandet.
Betänkande (A5-0004/2002) av Hermange

Moraes
EPLP röstade för Hermanges betänkande om resultattavlan för genomförandet av den socialpolitiska dagordningen eftersom detta betänkande om den europeiska socialpolitiska dagordningen har många positiva aspekter.
Det finns dock flera oroande punkter där man i betänkandet uppmanar kommissionen att tillhandahålla information om hur den tänker handla avseende ett antal krav som finns med i den socialpolitiska dagordningen, men som EPLP inte stödde i plenum 2000.
EPLP kunde inte stödja kravet på en europeisk strejkrätt i punkt 14 och avstod därför. EPLP upplever att detta redan täcks av medlemsstaternas lagstiftning och även av stadgan med de grundläggande rättigheterna.

Talmannen
Härmed avslutas omröstningen.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.35 och återupptogs kl. 15.00.)

Debatt om aktuella och brådskande frågor
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är en debatt om aktuella och brådskande frågor av större vikt.

Terroristattentat i Indien, särskilt mot parlamentet
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om följande fem resolutionsförslag:
B5-0053/2002 från Collins för UEN-gruppen,
B5-0061/2002 från Thomas Mann, Morillon, Tannock, Sacrédeus och Maij-Weggen för PPE-DE-gruppen,
B5-0072/2002 från Frahm för GUE/NGL-gruppen,
B5-0081/2000 från Sakellariou och Van den Berg för PSE-gruppen,
B5-0089/2002 från Lynne för ELDR-gruppen,
om terroristattentat i Indien, särskilt mot parlamentet.

Mann, Thomas
Fru talman! Den 13 december 2001 var en svart dag, inte bara för förbindelserna mellan Indien och Pakistan. De radikala islamitiska terroristernas attack på det indiska parlamentet var ett angrepp på själva livsnerven på den största demokratin i världen, på en institution med fritt valda folkrepresentanter och på det mångkulturella samhället. Sedan dess har en massiv mobilisering av soldater och en hotfull ansamling av vapensystem skett.
Faran är stor för att extremister genom överfall skaffar sig tillgång till dessa vapen. Attacken mot det amerikanska kulturcentrumet i Calcutta, förmodligen utfört av militanta muslimska fundamentalister, har skärpt läget ytterligare. Pakistan har i många år misstänkts ge islamistiska extremister en säker fristad, uppehälle och stöd i logistiskt och materiellt hänseende. På befallning av president Musharaf har nu dock handling skett. Cirka 1 500 misstänkta har anhållits och cirka 400 kontor som innehas av islamistiska extremistorganisationer har stängts. Det ger anledning till hopp.
Genom sitt deltagande i den internationella antiterroralliansen har militärchefen utan tvivel fört sitt land ur isoleringen. Hans ord på TV om att mer konsekvent vilja bekämpa terrorismen måste emellertid åtföljas av handling. Det är önskvärt att de talibankrigare som gömmer sig i Pakistan avslöjas och grips. De radikal-islamistiska religiösa skolorna, som är en andlig jordmån för talibanerna, måste i organisatoriskt hänseende omstruktureras och reformeras till innehållet. Det viktigaste är emellertid att man utforskar orsakerna till den sympati för talibanerna och deras förhärligande som frihetskämpar i stora delar av landet.
Det behövs en intensiv intellektuell debatt. Därför måste den statliga utbildningen ges prioritet. Människor som genom en god utbildning får ett gott självförtroende och kan göra kritiska bedömningar kommer också kunna göra motstånd mot alla slags diktaturer och manipulationer. Religionsfriheten för minoriteter måste godtas i Pakistan. Vi tänker då särskilt på den senaste massakern under en gudstjänst i en kristen kyrka. De islamistiska terrorister som är ansvariga för denna har ännu inte gripits.
Diskrimineringen av de kristna - även från offentligt håll - måste höra till historien, liksom förföljelsen av andra religioner. Indiens krav på Pakistan om att avslöja och utlämna männen bakom attacken på det indiska parlamentet är berättigat. Genomförandet kräver emellertid mycket tålamod. De indiska rakettesterna är ett odugligt påtryckningsmedel och en provokation som är kontraproduktiv.
PPE-DE-gruppen uppmanar båda partnerna i konflikten att bekämpa krissituationen med diplomatins alla medel. Vi måste se till att man inte tar till militära medel. Som vice ordförande för SAARC-delegationen är jag angelägen om att Pakistan äntligen ratificerar och genomför SAARC-förklaringen om att bekämpa terrorismen. Sammantaget måste man fortsätta på Lahore- och Shimla-avtalens väg. Europeiska unionen kan mycket väl spela en högt godtagbar medlarroll. Detta torde alla deltagare önska. I åratal har vi vunnit förtroende genom en balanserad politik. Båda staterna och säkerhetsbehoven i hela Sydostasien är värda vårt engagemang.

Souladakis
Herr talman! För en tid sedan, i början av förra månaden, bevittnade vi en oförutsedd händelseutveckling som gick i riktning mot en möjlig våldsam kraftmätning mellan Pakistan och Indien. Lyckligtvis undveks denna kraftmätning tack vare att de två sidorna visade ansvarskänsla. Efter de våldsamma sammanstötningarna på de villkor som fastställts - och som fastställts med rätta - med terroristerna i Afghanistan, förelåg följaktligen en risk för en ny fientlig händelseutveckling mellan två stora länder som förfogar över en kärnvapenarsenal.
Problemet har dock inte försvunnit. Syftet med dagens diskussion är därför att uppmärksamma de två länderna - Indien och Pakistan - på deras ansvar såväl gentemot sina folk som gentemot de kringliggande regionerna. Samtidigt måste emellertid även vi axla vårt eget ansvar och som europeisk union försöka bidra till en fredlig lösning av alla tvister i regionen, till ökad respekt för folkrätten, ökad respekt för de mänskliga rättigheterna och allt som står i samband rättsstaten och de mänskliga rättigheterna.
Denna strävan får dock inte leda oss till att förbise att det i Pakistan faktiskt finns allvarliga problem i fråga om respekten för de mänskliga rättigheterna, allvarliga problem när det gäller demokratifrågor och allvarliga problem beträffande de religiösa minoriteterna. Jag tar inte upp dessa saker för att anklaga Pakistan - och i alla händelser inte för att betyga min vänskap gentemot Indien. Verkligen inte. Jag tar upp dem för att de utgör behov och prioriteringar som de två länderna bör ägna sig åt för sitt eget bästa, för regionens bästa och för en fredlig utveckling i regionen. Båda länderna ansvarar för stabiliteten i regionen. Båda länderna ansvarar för utvecklingen, för att dessa regioner skall upphöra att vara regioner av fattigdom, misär och konflikter. Jag tror därför att dagens resolution och ett enhälligt stöd för den från alla sidor av parlamentet kommer att bidra på ett symboliskt men även konkret sätt.

Lynne
Fru talman! Låt mig från början säga att jag fördömer terrorism oavsett var den förekommer. Särskilt fördömer jag dock attackerna mot det indiska parlamentet och USA:s kulturcentrum. Det finns ingenting som rättfärdigar terrorism, oavsett vad som uppfattas ha provocerat fram den.
Vi måste emellertid se vad som ligger till grund för terrorismen. Därför är jag glad att vi har utvidgat denna resolution, även om vi inte kunde ändra titeln. Jag vill inte att vi skall tro att vi förknippar något visst land eller någon viss organisation med dessa attacker. Vi har fortfarande ingen riktig kunskap om vem som utförde dem, så det gläder mig mycket att den indiska regeringen undersöker det och att Pakistan hjälper till med denna undersökning.
Detta ger mig tillfälle att ta upp ett större problem: hotet om krig mellan Indien och Pakistan. Jag välkomnar president Musharrafs uttalande om att han håller på att bekämpa terrorismen, med det är också viktigt att titta på dispyten om Jammu och Kashmir, som har pågått i över 50 år. Jag upprepar uppmaningen att EU skall erbjuda sina tjänster som medlare för båda parter och att hänsyn skall tas till relevanta FN-resolutioner. Det jag föreslår är någonting som liknar det som senator Mitchell gjorde i Nordirland. Det är vanligt folk, civilbefolkningen i Indien, Pakistan och Kashmir, som lider och fortsätter att lida. De som säger att en medlare från EU, Brittiska samväldet eller FN inte är rätt väg att gå kommer inte med några alternativ. Vi måste finna ett alternativ till blodspillan och fortsatt konflikt. Jag hoppas att vi kommer att rösta bifall till resolutionen, för att inte bara visa vår avsky för terrorismen utan också vår önskan att hitta en lösning på den spända situationen i denna region.

Tannock
Fru talman! 13 december i fjol genomfördes en avskyvärd och våldsam attack mot Republiken Indiens parlament i New Delhi, landets mest påtagliga symbol för demokrati och den sekulära staten. Låt oss inte underskatta vilken fara detta utgjorde: om man hade lyckats döda de församlade ministrarna och oppositionsledarna kunde ett krig mellan Indien och Pakistan ha brutit ut. Båda länderna är kärnvapenmakter och har dessutom stora konventionella markstyrkor - även om Indien åtminstone har förkunnat att det inte har för avsikt att vara den som inleder ett kärnvapenkrig, till skillnad mot Pakistan.
Ansvaret för dådet kunde snart spåras till militanta muslimska terroristgrupper i Pakistan, som fått fullt stöd och utbildning från Pakistans regering, och även var ansvariga för de tidigare attackerna mot Kashmirs delstatsparlament i Srinagar. Detta är ett klart brott mot säkerhetsrådets resolution 1373 som förbjuder stater att sponsra terrorism mot andra stater. Jag välkomnar dock att president Musharrafs svängde och kom att stödja Förenta staterna i deras krig mot terrorismen, vilket ledde till att talibanregimen störtades och förstörde al-Qaidas nätverk i Afghanistan, även om denna regim till stor del var skapad av Pakistans militära underrättelsetjänst. Jag uppskattade särskilt hans tal 13 januari i vilket han lovade att reformera " madrasas" (en sorts skola), eller de religiösa skolorna, som underblåste så mycket hat mot västvärlden och skapade en stämning som ledde till massakern på fredligt bedjande kristna förra året.
Detta är en lovande början, men Pakistan har ännu inte hörsammat begäran att utlämna de 20 anstiftarna till komplotten. Det finns en djup oro för att pro-talibanska avfällingar i Pakistans säkerhetstjänst kan ha varit inblandade i kidnappingen av Wall Street-journalisten Daniel Pearl. Det finns nu också en del uppgifter tagna ur e-postmeddelanden om att den som kontrollerade skobombaren Richard Reid, som tyvärr är landsman med mig, kan ha varit baserad i Pakistan. Jag uppmanar därför Pakistan att ratificera SAARC:s konvention och alla FN-konventioner om terrorism och jag gratulerar Indien till dess återhållsamhet trots provokationen och till det gemensamma uttalande mot terrorism landet gjorde tillsammans med EU i november förra året.
Under kriget i Afghanistan på 1980-talet stödde vi i västvärlden en militant muslimsk ideologi för att motverka kommunismens utbredning. Amerika fick tyvärr betala priset för detta 11 september. Kommer västvärlden att upprepa sitt misstag?

Ford
Fru talman! Jag skulle vilja framföra socialistgruppens stora oro för den fundamentalistiska terrorismen som är en växande företeelse, inte bara i Indien utan i hela världen. Vi är oroliga för det hot mot demokratiska samhällen som detta innebär och vill återigen slå fast att terroristhandlingar hotar freden och stabiliteten varhelst de än begås i världen, men ingenstans så mycket som i Indien och Pakistan för närvarande. Båda länderna har kärnvapen och åtminstone ett av dem har inte lovat att inte vara den som använder dessa vapen först.
Vi stöder Indiens krav på att Pakistan skall bidra till en grundlig utredning av attackerna på Kashmirs delstatsparlament och det indiska parlamentet. Men vi uppmanar båda sidor att göra allt de kan för att undvika att hamna i en krigssituation. Detta kommer att fordra god vilja och ledarskap från både Indien och Pakistan, särskilt från president Musharrafs sida. Den enda framkomliga vägen är förhandlingar. Vi hoppas att Indien och Pakistan, med Europaparlamentets stöd, kan slå in på den vägen snarare än den väg som skulle vara mycket farligare för dem själva och resten av världen.

Dupuis
Fru talman, fru kommissionär, kära kolleger! Jag tror att vägen hit har varit lång. I synnerhet den första ursprungstexten som gick runt var helt oacceptabel, undertecknad av Lynne och Elles. Tack vare arbetet med den, särskilt de senaste dagarnas nattarbete, har genomgripande ändringar kunnat göras som resulterat i en text som är godtagbar, om än inte perfekt.
Vi måste komma ihåg titeln på denna resolution och skälet till att den skrevs - terroristattentat i Indien. Resolutionen är därmed i första hand ett uttryck för solidaritet med offren för dessa attentat. Tannock har beskrivit de katastrofala följder som attentatet kunde ha fått för hela det styrande skiktet i Indien.
Jag tror att dessa följder undervärderas i resolutionen, på samma sätt som vi enligt min mening också i någon mån övervärderar räckvidden av vad som i dag ännu bara är uttalanden av president Musharraf. Som Tannock mycket riktigt påpekade har vi i dag ännu inte sett att alla madraser, och alla koranskolor, verkligen har stängts. Därför är det viktigt att vi fortsätter att inta en mycket beslutsam hållning gentemot Pakistan.
Till Souladakis vill jag också säga att den nuvarande balansen inte är något verkligt stöd för demokratin. Vi glömmer att Indien är en demokrati, och har varit det i femtio år. Indien är också en referenspunkt och bör så vara för vårt parlament. Indien är ett utvecklingsland som i femtio år och med den befolkning som finns där har fortsatt att konsolidera sin demokrati. Något liknande är svårt att finna någon annanstans i världen. Vi har Indiens stora grannland, denna enorma marknad, detta " Eldorado" för många av våra kolleger, och jag talar då om Kina. Och så har vi detta stora land som vi alltför ofta glömmer bort, och där kommissionen de senaste två-tre åren har gjort ett antal framsteg i sina förbindelser. Ett första toppmöte mellan Europeiska unionen och Indien har anordnats och följts av ett andra toppmöte. Men det är verkligen otillräckligt.
Indien borde i kraft av sin regim och sin vilja att med respekt för demokratin gripa sig an landets utveckling vara en referenspunkt för vår utvecklingspolitik med alla världens länder. Indiens svårigheter är ojämförligt mycket större än i många andra länder, där vi fortsätter att acceptera diktatur, fundamentalism och andra gissel av detta slag.
Jag vill därför tacka de kolleger som har arbetat till långt in på natten för att omarbeta ursprungstexten och göra den till en text till stöd för Indien. Jag anser att vi hade kunnat gå längre i vårt stöd och att vi även fortsättningsvis måste vara ytterst försiktiga i förhållande till Pakistan, eftersom det har kommit många fagra ord från detta land. Detta är ett första steg, men det är fortfarande klart otillräckligt.
(Applåder)

Sacrédeus
Fru talman! Jag ber först att få lyckönska Cederschiöld till att som förste svensk ha blivit vice talman i Europaparlamentet. Jag vill uttrycka min glädje över detta val.
Det som hände den 13 december i fjol i det indiska parlamentet var någonting oerhört: Parlamentet i ett demokratiskt, pluralistiskt land blir angripet av militanta islamistiska grupper. Parlamentet, själva demokratins hjärta, utsätts för ett brutalt övergrepp. Människor mördas. Hela demokratin ifrågasätts av dessa militanta islamister.
Det är viktigt att vi själva känslomässigt försöker förstå vad som hände i New Delhi den dagen. Tänk om vårt eget parlament här i Strasbourg eller våra nationella parlament, i mitt fall riksdagen i Stockholm, skulle bli utsatta för ett terroristangrepp! Våra reaktioner skulle vara oerhört starka. Det är kanske svårt för oss européer att riktigt förstå hur allvarligt det inträffade egentligen är.
Jag vill vända mig till kommissionär Diamantopoulou och nämna något om de islamiska religiösa skolorna, de s.k. madraserna, i Pakistan. Jag anser att kommissionären och Europeiska unionen har en oerhört viktig uppgift när det gäller att främja en undervisning i dessa skolor som bygger på kärlekstanken, som bygger på nästankärleken och som inte ser andra religioner eller andra politiska synsätt med hatets ögon. Det är nämligen i dessa sammanhang, i dessa madraser och i andra islamistiska sammanhang, som hatet sprids.
Kära vänner! Talibanregimen i Afghanistan har fallit, men talibanregimens mentalitet av hat, av våld, av att kalla andra människor " otrogna" och se dem som lägre stående - det stämningsläget finns kvar. Jag vill uppmana Diamantopoulou att på alla sätt verka för att det skall vara kärlekstanken, nästankärleken och toleransen som skall prägla undervisningen i Pakistan, och självklart också i skolorna i Mellanöstern.
Religionens väsen skall vara att förädla själen, att främja hög etik och moral, att ge människan andliga värden - inte att stå i våldets och hatets tjänst. Pakistan fungerade som träningsland för al-Qaida-terroristerna. Det var ett av tre länder i världen som erkände talibanregimen. Afghanistans talibanambassadör fick stanna kvar i Pakistan efter angreppet mot USA den 11 september. Pakistan har en hel del att göra upp med. Det som president Musharraf har sagt är viktigt. Nu väntar vi på att han skall agera på ett kraftfullt sätt.
(Applåder)

Talmannen
Tack för de vänliga orden apropå valet av en svensk vice talman. Detta val har betytt mycket för oss svenskar.

Diamantopoulou
. (EL) Herr talman! Även jag vill gratulera er och önska er lycka till under er ämbetsperiod.
Parlamentets initiativ välkomnas med tillfredsställelse. Parlamentets ledamöter har understrukit att det som skedde var en utomordentligt allvarlig terrorattack mot den högsta institutionen i världens största demokrati. Europeiska unionen har enhälligt uttryckt sin indignation över denna händelse. Rådet har gjort uttalanden i vilka det fördömer händelserna och uttrycker Europeiska unionens solidaritet med Republiken Indien. Rådet och kommissionen har dessutom upprepade gånger betonat att Pakistan måste fortsätta att utvidga sin politik mot terrorismen. Indien begär att Pakistan skall visa sin beslutsamhet med konkreta åtgärder och utplåna alla former av terrorism - en fullt berättigad begäran.
Efter attacken den 13 december har vi åsett en aldrig tidigare skådad sammandragning av militära styrkor vid kontrollinjen längs gränsen mellan de två länderna, och den ökade spänningen och de militära sammanstötningarna vållar oro. Mot den bakgrunden välkomnar vi den pakistanske presidenten Musharrafs proklamation av den 12 januari, i vilken han tillkännagav drastiska åtgärder för att bekämpa terrorism och religiös fanatism. Det är ett steg i rätt riktning: i riktning mot minskad spänning mellan Pakistan och Indien. Kommissionen kommer att fortsätta att fästa de två sidornas uppmärksamhet på behovet av att samarbeta i stället för att välja militära lösningar. Nästa vecka, vid mötet mellan Europeiska unionen och Indien på ministernivå den 14 februari i Madrid, kommer trojkans budskap att bestå av två delar. Den första är att Europeiska unionen ger sitt fulla stöd till Indien i kampen mot terrorismen, såsom man enades om i uttalandet mot terrorismen vid det andra toppmötet, och den andra är att EU uppmuntrar båda sidor att återuppta dialogen så snart som möjligt och att påbörja tillbakadragandet av de militära styrkorna.

Talmannen
Tack, fru kommissionär Diamantopoulou.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.30.

Humanitär hjälp i Goma
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om följande fem resolutionsförslag:
B5-0058/2002 från Maes, Rod och Lannoye för Verts/ALE-gruppen,
B5-0065/2002 från Johan Van Hecke och Maij-Weggen för PPE-DE-gruppen,
B5-0073/2002 från Sylla, Miranda, Sjöstedt, Koulourianos för GUE/NGL-gruppen,
B5-0082/2002 från Sauquillo, Pérez del Arco och Van den Berg för PSE-gruppen,
B5-0090/2002 från Sanders-Ten Holte och Dybkjr för ELDR-gruppen,
om humanitär hjälp i Goma.

Maes
Fru talman, fru kommissionär, ärade kolleger! En olycka kommer aldrig ensam och det gäller särskilt den hårt drabbade befolkningen i den östra delen av Republiken Kongo. De har inte bara i åratal lidit under krig, med otaliga flyktingar och ockupation av grannlandet Rwanda, utan nu tillkommer det här vulkanutbrottet också. De senaste dramatiska nyhetsuppgifterna bekräftar den eländiga situationen som befolkningen befinner sig i. Den korta torrsäsongen har börjat och hettan är betungande. Det finns giftiga ämnen i luften. Giftiga ångor stiger upp från lavan. Befolkningen har ingen ved att elda med utan använder värmen från lavaströmmen att laga mat med. Ni förstår att läget är eländigt med en stad som när det gäller förstörelsen, åtminstone delvis, får en att tänka på Hiroshima.
I den del av staden som inte drabbades av utbrottet lever man egentligen normalt i den mån det är möjligt under dessa förhållanden och under ockupationen. Det betyder alltså att de människor som verkligen drabbats är svåra att skilja från de andra och just nu har man egentligen ingen insikt i vilka som är de mest nödlidande. Det är en uppgift som jag också får bekräftad i ett aktuellt meddelande från biskopskonferensen. Där klagar man över att de ransoner som ges egentligen inte räcker till medan livsmedelsförrådet ändå är tillräckligt stort; att en stor del av staden har jämnats med marken men att man egentligen inte vet vilka de människor är som verkligen drabbats. Det har gjorts undersökningar men resultaten av dessa har ännu inte bekräftats.
Lyckligtvis har det kommit igång en ström av internationellt bistånd och i det sammanhanget har Europeiska unionen spelat en framträdande roll. Jag var rädd för att jag här i mitt anförande skulle behöva framföra ett antal klagomål, för sådana får jag naturligtvis höra. Jag hör till exempel klagomål över att all hjälp måste passera via Kigali och att man där utnyttjar situationen. Å andra sidan säger man mig att flygplatsen i Kigali är den enklaste för hanteringen av varorna och att biståndet inte hindras längre.
Jag vet att bistånd skickats från Demokratiska republiken Kongo till Bukavu och att det måste utgå därifrån, men det biståndet betraktas som hjälp från den kongolesiska befolkningen och ockupanterna tolererar alltså inte att varorna delas ut.
Jag vill alltså i viss mån lugna er men de åtgärder som Europaparlamentet tillkännager är absolut nödvändiga.

Schwaiger
Fru talman, fru kommissionär, kära kolleger! Jag skulle helt enkelt vilja understryka den imponerande skildring av befolkningens lidande som fru Maes utfört. Jag skulle emellertid också vilja gå in på några andra aspekter som kanske har mer med organisationen och även med den politiska omgivningen att göra.
Till att börja med några ord om organisationen. Vi hoppas nu att ECHO, Europeiska unionen med sina hjälpåtgärder, inte kommer att hindras av någon och så snabbt som möjligt kan ge hjälp på ort och ställe. Vi hoppas också att det inte bara gäller för staden Goma, utan även för omgivningen. Det gäller Bukavu, där det också finns flyktingar, det gäller Rwanda och Burundi, där det också finns flyktingar spridda. Vi måste bevilja den här hjälpen till dem som är drabbade och göra det snabbt. Det är den första punkten.
Den andra punkten är naturligtvis att strålkastarna återigen riktas mot svagheten i den statliga organisationen och på frånvaron av statlig organisation i Kongo. Vi behöver så snabbt som möjligt ett starkt stöd till fredsprocessen. Vi måste hjälpa till att så snabbt som möjligt få de olika parterna att ta reson, så att en återuppbyggnad blir möjlig i Kongo, så att administrativa, men även demokratiska, strukturer återskapas och så att därmed detta stora land inte sjunker djupare i kaos.
Vi har en stor uppgift och den föredömliga hjälp som vi nu kan ge kanske också kan sporra de olika parterna i konflikten att lyssna på Europeiska gemenskapen och ta vår medling i anspråk.
(Applåder)

Sylla
Fru talman, kära kolleger! Jag vill givetvis helt och fullt instämma med mina båda kolleger. Som ni vet anses Niragongovulkanens utbrott i Goma, i östra delen av Demokratiska republiken Kongo vara det allvarligaste som registrerats i Centralafrika på tjugofem år. Jag vill först och främst hylla de mellan 300 000 och 500 000 människor som i ett första skede flydde från staden och som i dag gör allt för att kunna återvända, eftersom de är fästa vid sin hembygd.
Man bör känna till att detta är en humanitär och ekologisk katastrof, och självklart också att den inträffade vid en tidpunkt då 80 procent av bönderna just hade sått sitt vete och sin majs. Man bör också känna till att det var den bördigaste jordbruksmarken som begravdes i lavaströmmarna, som slet sönder hus, förstörde offentliga byggnader, bland annat byggnader som användes av icke-statliga organisationer. Till detta kommer något som mina båda kolleger har nämnt - att allt detta utspelar sig i ett klimat präglat av våld och konflikter, i området kring de stora afrikanska sjöarna. Vad man i dagsläget bör frukta mest i denna tragedi tror jag är att epidemier av alla slag skall uppstå till följd av bristen på dricksvatten, exempelvis kolera och dysenteri. Vi vet redan vad denna typ av epidemier kan leda till, särskilt efter de så kallade " tropiska" folkmorden, då 50 000 människor dödades i samma område i Goma. En explosion inträffade till och med på en bensinstation - vi har sett bilderna. Vi såg människor i färd med att plundra och andra som gav sig av med bensindunkar på huvudet, på jakt efter bensin. Allt detta tycker jag också visar på ett klimat präglat av otrygghet, som vi måste hantera.
Även om vi i dag, som Maes påpekade, kan glädjas åt att Europeiska unionen har varit mycket synlig och aktiv och agerat snabbt, och att den humanitära hjälpen äntligen har nått fram, kvarstår icke desto mindre att vissa frågor har uppkommit, och jag tror att vi tillsammans med kommissionären skall försöka besvara dem.
Till att börja med hade samma vulkan ett utbrott år 1977. Det är högst beklagligt att man byggde nya hus vid en vulkan som fortfarande var så pass aktiv. Det är en fråga som har ställts till Goma, men jag ställer den också med tanke på alla liknande situationer världen över. Man bygger nytt på platser där liknande katastrofer redan har inträffat. Sedan tror jag att denna tragedi måste sporra oss till att på internationell nivå följa de föreskrifter som fastställts för " årtiondet mot naturkatastrofer" och att Europeiska unionen i detta sammanhang måste få en än mer framträdande roll. Vi måste äntligen utnyttja detta tillfälle att tvinga samtliga politiska krafter, och i synnerhet parter i konflikter, att garantera att katastrofhjälp och flyktinghjälp når fram. Kommissionen och medlemsstaterna måste delta mer aktivt i det internationella årtionde jag nyss nämnde. I anslutning till det återupptagna samarbetet mellan Europeiska unionen och Demokratiska republiken Kongo anser jag också att vi måste driva på för att förmå våra samarbetspartner att avbryta konflikten och upprätta en rättvis och varaktig fred. Jag menar att detta är oeftergivliga villkor, om vi inte vill att samma typ av tragedi skall återupprepa sig.
Jag vill avsluta med att säga att vi bör känna till att andra katastrofer kan inträffa. Vi vet till exempel att Kivusjön innehåller mycket stora mängder metangas och att lavan som strömmar ned i sjöns vatten riskerar att orsaka än fler och nya problem. Jag tackar Europeiska unionen för att den varit så vaksam och snabb, men jag vill att vi förstärker våra insatser och att vi därigenom driver på för att upprätta en rättvis och varaktig fred.

Sauquillo Pérez del Arco
Fru talman! Vulkanen Nyiragongos utbrott har visat två verkligheter. Dels en utmaning för hela världssamfundet generellt, och dels för Europeiska unionen samt för länderna i regionen rent konkret.
Den första verkligheten är den extrema fattigdom tusentals personer lever i, inte bara denna östliga region utan i hela Demokratiska republiken Kongo. Denna fattigdom förvärras än mer av den krigssituation landet befinner sig i sedan 1996.
Vi har redan fått uppgifter: det har sagts att över 300 000 personer behöver vård, att 30 procent av befolkningen inte har bostad och att 12 000 bostäder måste återuppbyggas. Därför har den resolution vi antagit denna vecka, som fastställer kopplingen mellan katastrofhjälp, återanpassning och utvecklingspolitik kommit mycket lägligt.
Den andra verkligheten är det hat som vuxit fram mellan folken i öster och den befolkning som bor på gränsen till Rwanda, ett hat som visats i att befolkningen i Goma tagit avstånd från Rwandas gästfrihet och samma befolknings massiva återvändande till sina hemorter, som redan förstörts av vulkanen, trots riskerna för ett nytt utbrott.
Dessa två verkligheter borde leda oss till en strategi och en insats från Europeiska unionen som gör det möjligt för oss att ingripa i denna region. Det är sant att det behövs en bra återuppbyggnadspolitik för Goma, och beräkningar av möjliga nya utbrott samt kontroll över vulkanen Nyiragongo.
Dock når inte all denna strategi effektiva resultat om man inte i landet konsoliderar grunderna för en demokratisk ledning, med en bred social enighet som garanti för stabilitet och fred.
Det tjänar inte heller något till om det inte finns ett förtroende för denna stabilitet i hela regionen. Därför är det viktigt att den interkongolesiska dialog som återupptas i Sydafrika i staden Sun City skall få ett slut på denna konflikt. Vi tror också att det är viktigt att det organiseras en regional konferens som försonar länderna i regionen kring de stora sjöarna och till de olika folken i regionen ger det förlorade förtroendet åter.
Den resolution vi lägger fram är en samling av viljor, principer och strategier som vi vill se tillämpas för att motarbeta utbrottet från vulkanen Nyiragongo, utan att för den skull förlora det jag tidigare nämnt ur sikte.
Vi stöder den allmänna planen för 2000 som hanteras av ECHO och vi begär att denna plan, som är mycket viktig för den afrikanska regionen, och för att uppnå de mål som tidigare nämnts, skall snabbas på och att stöden inte skall komma sent, vilket tyvärr hänt många gånger tidigare.
(Applåder)

Diamantopoulou
. (EN) Först skulle jag vilja svara på Maes kommentar genom att referera till ett gammalt grekiskt talesätt: " Åíüò êáêïý ìýñéá Ýðïíôáé";. Det betyder ungefär " en olycka kommer sällan ensam" . Jag är rädd att detta är fallet i Kongo.
Kommissionens kontor för humanitärt bistånd i Goma låg rätt i vägen för lavaströmmen. En fyra man stark grupp ECHO-experter, däribland experter på katastrofinsatser och vattenfrågor, fanns dock på plats för att bedöma behoven inom 36 timmar efter utbrottet. ECHO Flight, kommissionens humanitära flygverksamhet med bas i Nairobi, har ställts till förfogande och Förenta nationernas katastrofteam, vulkanexperter och annan nyckelpersonal har satts in.
Gemensamma bedömningar av ECHO och de enheter som finns på plats ledde till att ett beslut om katastrofhjälp fattades söndagen den 20 januari. 5 miljoner euro skall täcka 100 000 människors omedelbara behov. Detta är omkring en tredjedel av den berörda befolkningen.
Insatserna inriktas på fyra huvudområden: vatten och hälsa, husrum och andra förnödenheter än livsmedel, livsmedel samt samordning och logistik. Chefen för ECHO:s Afrikabyrå besökte regionen mellan 30 januari och 1 februari. Resan gav bekräftelse på att de mest brådskande behoven tillfredsställdes och att samordningen fungerade.
Vad skall vi då göra härnäst? För det första hanteras den akuta katastrofsituationen av de enheter och med de resurser som redan finns tillgängliga. Ytterligare donationer in natura samt nya hjälpenheter bör samordnas med de enheter som redan finns på plats för att undvika dubbelarbete. Efter att alternativen noga har utvärderats bör nu insatserna börja inriktas på ett balanserat bistånd på medellång sikt med bostäder till de hemlösa och återuppbyggnad av en grundläggande social infrastruktur.
När det slutligen gäller Syllas huvudargument bör inte det stora utrymme denna katastrof har fått i media avleda vår uppmärksamhet från omfattningen på den humanitära kris fem års krig har lett till i Kongo, som redan var ECHO:s största kund - 32 miljoner euro 2002. Kommissionen skulle vilja understryka behovet av en snar och fredlig lösning på konflikten genom att Lusaka-avtalet och den interkongolesiska dialogen tillämpas.
(Applåder)

Talmannen
Tack, fru kommissionär Diamantopoulou.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.30.

Mänskliga rättigheter
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om följande 28 resolutionsförslag om mänskliga rättigheter:
B5-0052/2002 från Pasqua för UEN-gruppen,
B5-0066/2002 från Morillon, Galeote, Van Orden, Cushnahan och Tannock för PPE-DE-gruppen,
B5-0074/2002 från Papayannakis, Ainardi och Cossutta för GUE/NGL-gruppen,
B5-0083/2002 från Sakellariou, Napoletano, Van den Berg och Terrón i Cusí för PSE-gruppen,
B5-0091/2002 från Malmström för ELDR-gruppen,
B5-0097/2002 från Hautala, MacCormick, Wuori, Boumediene-Thiery, Jonckheer, Rühle, McKenna, Isler Béguin, Schörling, Lannoye och Elisabeth Schroedter för Verts/ALE-gruppen,
om Guantanamo,
B5-0054/2002 från Elisabeth Schroedter, Lambert, Wuori och Staes för Verts/ALE-gruppen,
B5-0067/2002 från Bethell, Oostlander och Posselt för PPE-DE-gruppen,
B5-0075/2002 från Brie för GUE/NGL-gruppen,
B5-0084/2002 från Sakellariou, Krehl och Lalumière för PSE-gruppen,
B5-0092/2002 från Thors för ELDR-gruppen,
om fallet med Gregorij Pasko och stängningen av TV6 i Ryssland,
B5-0055/2002 från Rod, Maes och Isler Béguin, för Verts/ALE-gruppen
B5-0062/2002 från Caullery för UEN-gruppen,
B5-0068/2002 från Corrie, Gemelli och Maij-Weggen för PPE-DE-gruppen,
B5-0076/2002 från Marset Campos och Cossutta för GUE/NGL-gruppen,
B5-0085/2002 från Scarbonchi, Fruteau och Van den Berg för PSE-gruppen,
B5-0093/2002 från Sanders-Ten Holte, Van den Bos och Dybkjær för ELDR-gruppen,
om valen i Madagaskar, - B5-0063/2002 från Caullery för UEN-gruppen,
B5-0069/2002 från Posselt för PPE-DE-gruppen,
B5-0077/2002 från Marset Campos för GUE/NGL-gruppen,
B5-0086/2002 från Van den Berg för PSE-gruppen,
B5-0094/2002 från Maaten och Dybkjær för ELDR-gruppen,
om valen i Kambodja,
B5-0057/2002 från Rod, Maes och Lucas för Verts/ALE-gruppen,
B5-0064/2002 från Muscardini för UEN-gruppen,
B5-0070/2002 från Bowis, Gemelli och Maij-Weggen för PPE-DE-gruppen,
B5-0078/2002 från Brie för GUE/NGL-gruppen,
B5-0087/2002 från Ghilardotti och Van den Berg för PSE-gruppen,
B5-0095/2002 från Sanders-Ten Holte, Van den Bos och Dybkjær för ELDR-gruppen,
om Eritrea.
Guantanamo

Morillon
Fru talman, fru kommissionär! Vad var det som hände i Guantanamo? Denna klick av den europeiska intelligentian - ständigt lika änglalik och efter den 11 september fortsatt övertygad om att det går att bemöta våld utan våld och gå i krig utan strid - upprördes över de förhållanden under vilka al-Qaida-soldater som fängslats på afghanskt territorium transporterades till Guantanamo.
Vi kan försöka föreställa oss vad som skulle ha hänt om inte amerikanerna, stärkta av sina tragiska erfarenheter från myteriet i Mazar-i-Sharif, hade vidtagit alla försiktighetsmått för att möjliggöra en säker transport av dessa fanatiker, som i åratal utbildats för att vinna martyrskap genom att utöva det mest blinda våld. Om de inte hade oskadliggjorts på det sätt som skedde, skulle det ha räckt med en enda gemensam rörelse i flygplanen för att bringa dem i obalans och göra dem omöjliga att kontrollera.
Vad händer i dag i Guantanamo? Alla vittnesbörd som inkommit tyder på att fångarna behandlas väl och att skadade får all vård som krävs för att bli återställda. Så varför idag lägga fram detta brådskande resolutionsförslag, om inte för att ta avstånd från den kamp som amerikanerna fortsätter att föra mot den internationella terrorismen, efter den samstämmiga solidaritetsvåg som väcktes i kammaren efter de fasansfulla attentaten? Nej, kära kolleger, denna kamp kan inte föras genom att tillämpa internationella konventioner som ingicks i en tid då det handlade om att skydda soldater som möttes i traditionell strid, och där civilbefolkningen inte systematiskt gjordes till måltavla, såsom nu är fallet. Det krig terroristerna för mot obeväpnade civila gör alla Genèvekonventioner överflödiga. Kärnan i antiterroristkriget är framför allt att inhämta upplysningar, i syfte att förhindra nya attentat genom att kartlägga kontaktvägar för att förstöra nätverk som vi vet fortfarande finns både på vårt territorium och på Förenta staternas territorium. Det är vad amerikanerna försöker göra i Guantanamo. Vi kan bara gratulera dem. Därför kommer vår grupp inte att ansluta sig till det gemensamma resolutionsförslag som utarbetats av övriga grupper, utan lägga fram sitt eget resolutionsförslag. Där kräver vi i första hand en översyn av den internationella rätten, i avsikt att anpassa den till de nya förutsättningar som gäller i det nya tidevarv som inleddes i New York och Washington den 11 september.

Papayannakis
Fru talman! Utöver de militära manövrerna och analyserna i fråga om Guantanamo prövas vår medmänsklighet liksom vår vilja och förmåga att försvara en värld där de rättsregler som vi sedan tidigare har enats om är förhärskande. Endast om vi försvarar den världen kan vi hävda vår moraliska, men även vår politiska, rätt att döma dem som ignorerar eller bryter mot de internationella rättsreglerna, antingen de är terrorister, talibaner eller någonting annat.
Fru talman! Europaparlamentet kan inte säga, kan inte hävda mindre än det som åtskilliga auktoritativa röster i Förenta staterna, FN och även Europeiska unionen har hävdat - från självaste Powell och Robinson till Solana. Världen kan inte styras enligt Fjärran västerns lagar - regionen omfattar även Texas - och inte heller i enlighet med staden Leeds seder och bruk. Den som är snabbast med pistolerna och långsammast när det gäller att reflektera över ideal och lagar kan inte ta lagen i egna händer. För i så fall, fru talman, skulle vi gå mot en värld som inte är det minsta filmisk, utan ytterst tragisk.
Mina damer och herrar, och jag vänder mig även till kollegerna på andra sidan, när vi tar ställning emot dödsstraffet försvarar vi inte någon mördares eller våldtäktsmans avskyvärda brott. Vi försvarar vår egen personlighet, våra egna åsikter och vår egen civilisation. Med exakt samma tankegång begär vi att man skall erkänna att fångarna i Guantanamo har rätt till den behandling som föreskrivs enligt gällande folkrätt - och sannolikt även enligt amerikansk rätt, vilken självfallet inte bara kan gälla för talibaner med amerikanskt medborgarskap. En sådan åtskillnad kan vi inte längre se ens i djungeln.

Napoletano
Fru talman! Avsikten med denna resolution är att understryka en viktig punkt, nämligen att kampen mot terrorismen, som kommer att bli lång och hård, i så stor utsträckning som möjligt måste föras med respekt för internationell rätt och rättstatens principer. Detta är ett krav som kommer inifrån det amerikanska samhället och från vårt eget parlament, som jag hoppas kommer att godkänna detta betänkande.
När det gäller fångarna på Guantanamo som ingick i al-Qaida-nätverket och som tillfångatogs i Afghanistan, så finns det två problem. Det första gäller hur fångarna förvaras, för det finns oroande vittnesmål från internationella Röda korset om förhållandet i fängelset. Det andra gäller fångarnas rättsliga status: Det finns vissa oklarheter i sammanhanget, men det som sticker i ögonen är den behandling som reserverats för John Walker, amerikansk medborgare, som kommer att dömas av en civil domstol, medan de andra fångarna kommer att dömas av en hemlig militärdomstol. Detta är inte godtagbart. Förmodligen är det sant som general Morillon säger: Även Genèvekonventionen måste uppdateras eftersom den enbart innehåller bestämmelser om status för krigsfångar. När denna status är osäker måste man emellertid även beakta att det förekommer fångar i krig utan krigsförklaring och villkoren för dessa fångar får inte vara sämre och de mänskliga rättigheterna måste respekteras i lika hög grad när det gäller de förhållanden under vilka dessa personer hålls i fängsligt förvar.
Resolutionen innehåller dessutom ett viktigt krav, och det är att FN:s säkerhetsråd skall inrätta en specialdomstol för Afghanistan för att man skall kunna bedöma såväl fångarnas rättsliga status som de förhållande under vilka de hålls fängslade. Genom att godkänna detta krav gör vi något mycket klokt som bland annat kommer att bli ett bidrag i kampen mot terrorismen.

Malmström
Fru talman! Vi har alla sett bilderna från Guantanamobasen på fångarna med orangefärgade overaller. Frågan om hur de behandlas har väckt internationell oro. Vi har protesterat i Europaparlamentet, och det är vi inte ensamma om. De flesta länder - utom för en gångs skull Kuba, där basen ligger - har faktiskt protesterat. Att man inte protesterar på Kuba kan möjligen bero på att man är glad över att fokus har flyttats från hur man där behandlar sina fångar, men detta är kanske inte föremål för diskussion just nu.
Det förekommer oklarheter kring den legala status som fångarna har på Guantanamobasen, och detta måste klargöras av en kompetent domstol. Man skulle kunna upprätta en sådan genom en resolution i FN:s säkerhetsråd. Oavsett vilka brott och illdåd fångarna på X-ray camp har begått - och de fördömer vi kraftigt - måste de behandlas enligt internationella, humanitära normer och principer. Fram till dess att deras legala status har fastställts måste de betraktas som krigsfångar.
Den liberala gruppens ordförande, Graham Watson, sade igår i kammaren att vi verkligen stöder en översyn av Genèvekonventionen. Det vore bra om man kunde få till stånd nyare och modernare regler som skulle kunna tillämpas på terroristhandlingar och fångar i situationer då det, som Napolitano sade, inte finns en krigsförklaring. Det vore bra om hela parlamentet kunde stå bakom detta.
Detta parlament stöder USA och den internationella kampen mot terrorism. Vi har visat det mycket tydligt genom vår omröstning tidigare idag. När demokratier för en sådan här kamp, så måste den emellertid föras med respekt för mänskliga rättigheter och rättsprinciper. Jag delar därför den oro som kollegerna har gett uttryck för när det gäller de militära domstolarna. Det är inte acceptabelt att en taliban, en amerikansk taliban, John Walker, ställs inför rätta i en civil domstol när andra skall ställas inför militärdomstolar. Vi förutsätter att det finns gemensamma regler, att alla behandlas på likartade sätt med ordinarie rättssäkerhet och rättskydd i civila domstolar.
En stor del av denna diskussion skulle dock ha kunnat undvikas om USA hade ratificerat protokollet om den internationella brottmålsdomstolen, så att det hade funnits en permanent domstol där personer som har begått denna typ av handlingar också skulle kunna ställas inför rätta enligt internationella regler. Jag vill verkligen uppmana USA att ratificera det protokollet.
(Applåder)

McKenna
Fru talman! Parlamentet måste på ett tydligt sätt beklaga president Bushs militära order som tillåter att fångar på Guantanamobasen genomgår processer bakom lyckta dörrar inför militärdomstolar som kan tillämpa sina egna regler för bevisföring, avgöra mål och utdöma straff. Detta ryms inte inom amerikansk jurisdiktion. Som andra talare har påpekat kommer den ende amerikanske al-Qaida-medlem som hittills har fängslats att ställas inför domstol i Virginia med full advokathjälp!
Denna militära order bryter mot alla bestämmelser om rättvisa rättegångar som finns i den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter - som USA har undertecknat - såsom att man skall betraktas som oskyldig tills motsatsen har bevisats och har rätt att välja rättegångsbiträde, till en opartisk prövning utan oskäliga dröjsmål samt att överklaga till en högre instans. USA:s regering har infört kategorin illegala stridande, ett okänt begrepp i internationell lag och vägrar tillerkänna de misstänkta al-Qaida-kämpar och talibanska trupper som har tillfångatagits i Afghanistan status som krigsfångar.
Framstående advokater över hela världen har uttryckt sin oro inför detta. De ifrågasätter det legitima i att med tvång föra ut dem som nu sitter fängslade på Kuba ur Afghanistan utan någon utlämningsorder, liksom deras status som stridande, och uppmanar USA att behandla dem som vanliga brottsmisstänkta med alla rättigheter detta medför.
Vi måste också ta hänsyn till att en del av dessa människor, som enbart misstänks för att stödja al-Qaida, har deporterats från Bosnien till Guantanamo Bay. Rapporterna om hur illa fångarna behandlas är helt chockerande. Ingen kan förneka vad vi själva har kunnat se på TV, däribland rapporter om att de har satts i bojor, fått huvor över huvudena, drogats under transporterna och fått sina skägg avrakade med tvång. Denna metod att beröva fångar sinnesintryck är någonting som kritiserades i Irland förr när det gällde fångar i Nordirland - också av vår egen regering. Ändå väljer alla att blunda för vad som händer i Guantanamo Bay. Den internationella rätten, respekten för mänskliga rättigheter och rättssamhället kräver att vi säger ifrån. Också USA borde hålla sig till dessa internationella överenskommelser. Parlamentet borde verkligen säga ifrån och sända ett klart budskap om att vi inte håller med om den linje de har valt.

Tannock
Fru talman! Jag stöder USA:s behandling av fångarna på Guantanamobasen till fullo. Det ligger helt i Europas medborgares intresse att de amerikanska säkerhetstjänsterna får förhöra dessa misstänkta. Detta skulle inte har varit möjligt om de hade klassificerats som krigsfångar enligt Genèvekonventionen från 1949, eftersom krigsfångar endast behöver uppge namn, rang och nummer, medan illegala stridande - som de enligt min mening rätteligen klassificeras som enligt bestämmelserna i artikel 4.2 i Genèvekonventionen - kan förhöras.
Jag måste säga till talarna från kammarens andra sida att det inte är relevant om en krigsförklaring har gjorts eller ej för att Genèvekonventionen skall gälla. USA har ett behov av att förhöra dessa individer, eftersom detta är en viktig del i den världsomspännande kampen mot terrorism. Därför är inte USA:s beslut att klassificera dem på det här sättet en hämnd, utan någonting som är praktiskt och nödvändigt, men det visar hur otillräcklig den anakronistiska internationella rätten är på detta område.
Jag tror dessutom att många av dessa individer är så farliga att de inte skulle tveka att attackera sina egna väktare. Om de hade märkt att en av deras medfångar sannolikt skulle bryta samman under förhör skulle de ha försökt döda honom också.
Det enda möjliga alternativet - förutom det fysiska tvång de fick utstå både under transporten, då de mycket väl hade kunnat bita av ledningarna i det elektroniska navigeringssystemet för att få planen att störta, och på marken - skulle vara att använda höga doser intramuskulära lugnande medel som även om de är effektiva skulle ha medfört betydande risker för fångarna och fordrat att de åtföljdes av läkare och sjukvårdare.
Det finns ingenting som tyder på att amerikanerna behandlar dem grymt eller inhumant och vi borde stödja dem i stället för att ge oss in på spekulativ kritik som bottnar i bristande information.
Jag är orolig för två saker: för det första för vad USA kommer att göra med dem som inte åtalas som, om de återförs till sina ursprungsländer, riskerar att torteras och dödas för att ha varit militanta muslimer men saknar samband med de aktuella händelserna. För det andra för punkt 5 i resolutionen, i vilken man föreslår att den internationella brottmålsdomstolen som ännu inte har inlett sin verksamhet skall spela en roll. Hur goda avsikterna bakom detta än är, omfattas så vitt jag förstår inhemska terrorister, med rätt eller fel, inte av Romstadgans bestämmelser, men det kan hända att internationella terrorister kan falla under den. Detta är för närvarande inte klart.
Jag har ett antal ytterligare frågetecken angående den internationella brottmålsdomstolen, som till exempel befälsansvaret som innebär att militära befälhavare får skulden även om de inte har känt till att brott har begåtts och också att amnestier och freds- och försoningsprocesser mellan stridande parter skulle bli svårare att åstadkomma.
Icke desto mindre är hela detta rättsområde ...
(Talmannen avbröt talaren.)

Menéndez del Valle
Fru talman! Oberoende av plats har miljoner personer i dag genom pressen fått reda på de förnedrande omständigheterna vid fångarnas resa och de har på TV sett de förödmjukande omständigheter de utsatts för i och utanför de sorgligt berömda burarna.
Det handlar inte bara om att fördöma denna attityd från de amerikanska myndigheterna utan att också ta avstånd från de skamliga uttalanden som gjordes de första dagarna av ansvariga militärer på basen. Åtminstone gav vissa av dem uttryck för förakt och rasism mot de anhållna på ett smaklöst sätt.
En stormakt som inte bara är militär, utan också en civil makt, skulle enligt mitt sätt att se det föregå med ett mycket gott exempel avseende respekten för de mänskliga rättigheterna, oavsett om två tvillingtorn hade raserats i var och en av de 50 delstaterna i unionen. En mycket god respekt för de mänskliga rättigheterna i varje fall.
Jag hyser dock hopp om att den 11 september inte har fått den allmänna opinionen i USA att domna av så till den grad att den blivit blockerad och inte kan reagera på ett anständigt och värdigt sätt inom själva Förenta staterna.
Hur som helst är vi många européer som är redo att fortsätta att vaka över detta, att påminna om att det är av grundläggande betydelse att upprätthålla våra värden och principer just i denna batalj som måste utkämpas mot terrorism och fanatism. Eller skall vi när vi nått denna punkt i det europeiska byggets historia vara redo att själva avstå från de värden vi säger att vi försvarar?

Alyssandrakis
Fru talman, kolleger! Det är inte första gången de som betraktar sig själva som bärare av den västerländska civilisationen, de som ger demokratilektioner till hela världen, visar sig vara bärare av grymhet. Vi ser dem i blockaden mot Irak, där de orsakar tusentals barns död. Vi har sett dem i Jugoslavien, där de tillsammans med sina vänner från den här sidan av Atlanten dödade obeväpnade, förstörde infrastruktur och förstörde miljön.
Grymhet är för övrigt ett av imperialismens grunddrag. Misshandel av en människa, vem detta än må vara, är ett brott. Misshandel av krigsfångar är dessutom ett allvarligt brott mot folkrätten. Och låt det bli ett slut på diskussionen om huruvida de personer som hålls fängslade i Guantanamo är krigsfångar eller inte. Om amerikanarna förde krig i Afghanistan, då är de krigsfångar. Om amerikanarna inte förde krig i Afghanistan, då är de fängslade personerna helt enkelt offer för människorov. Det faktum att fångarna har förflyttats till ockuperad mark på ön Kuba är heller ingen tillfällighet. Det är en grov provokation mot det hjältemodiga kubanska folket.
De saker som amerikanarna gör med sina vänners stöd - och de har tyvärr haft vänner även i denna kammare - gör de inte i hemlighet. De vill att hela världen skall veta vad som väntar dem som faller i deras händer. Men, kära kolleger, hur stor grymheten än är, kan den inte hindra historiens gång. Det ser folken till.

Palacio Vallelersundi
Herr talman! Jag talar i Gerardo Galeotes namn, som tillsammans med general Morillon undertecknade PPE:s resolution om denna fråga.
Jag har kommit sent till denna debatt, men jag har tagit mig tid att lyssna på några uttalanden, och jag tror att man måste återvända till grundfrågorna. För mig är grundfrågorna tre. För det första är terrorismen i dag det stora hotet mot rättsstaten, det öppna och demokratiska samhället, den andra är att Förenta staterna och Europa delar samma vision, samma sociala ordning och naturligtvis samma åsikt att respekten för de mänskliga rättigheterna utgör själva grundvalen för vår organisation. Naturligtvis måste vi som tredje punkt säga att Europeiska unionens flagga alldeles särskilt står för respekten för de mänskliga rättigheterna.
Utifrån det kan och bör vi naturligtvis höja vår röst och snarare än att be om skall vi säga, eftersom att begära skulle vara detsamma som att mena att fångarna på Guantanamobasen inte behandlas enligt humanitära kriterier, och sanningen är den att allt pekar på att så är fallet.
Jag skall inte gå i polemik om huruvida Genèvekonventionen tillämpas eller ej. Vi måste naturligtvis, som europeisk union säga att Genèvekonventionen skall tillämpas om tvivel råder men att själva Genèvekonventionen har en rättslig grund för att lösa alla de frågor som kan sätta organisationen av eller fångarnas säkerhet i fara medan man i domstol fastställer om de skall ha skydd enligt Genèvekonventionen eller ej.
Herr talman! Hittills är mitt intryck att behandlingen är fullständigt korrekt och att denna debatt därför är luddig. Förmodligen sker det här ett fel gentemot den europeiska allmänna opinionen, och inte gentemot den amerikanska allmänna opinionen, ett PR-fel. Det är ändå USA som har sänt ut dessa fotografier som påverkar våra känslor så.
Naturligtvis bör vi följa upp och fortsätta att vara uppmärksamma, men med utgångspunkt i att vi är i detta krig tillsammans.

Swoboda
Herr talman, kära fru kommissionär, kära kolleger! Vad skiljer en regim à la talibanerna från en demokrati? Jag anser att det framför allt är respekten för rättsstatens principer. Kampen mot terrorismen kan också - trots alla försök att avvika från rättsstatens väg - bara föras genom att man respekterar rättsstatens principer och framför allt också internationella avtal. Därför borde USA inte försöka att få det att verka som om de internationella avtalen, Genèvekonventionen osv. inte är normgivande vid behandlingen av misstänkta terrorister. Detta är ju också grunden till vår resolution.
Vid det här tillfället vill jag emellertid också säga en annan sak. Föregående talare menade att Europa och USA har samma vision. Tyvärr stämmer det inte helt, för det krig mot terrorismen som amerikanerna nu för är ur vår synvinkel inte särskilt effektivt till sin karaktär, trots att det är ett krig mot terrorismen som vi fullständigt understryker som sådant.
Jag vill nu bara nämna att amerikanerna har haft en mycket ambivalent - för att inte säga ibland till och med tolerant - inställning, när det passat dem. Men amerikanerna har efter de första skräcksekunderna efter den 11 september tyvärr åter lämnat multilateralismens väg, den väg där man söker allierade.
Jag skulle här inte vilja försvara någon av de mycket olika regimerna i Nordkorea, Iran och Irak. Men detta enkla sätt att dra alla dessa regimer över en kam och framställa dem som ondskans axelmakter visar egentligen att USA:s regering tyvärr, trots utrikesminister Powells mycket rakryggade inställning, går en väg där terrorismen inte bekämpas.
Vi vet att det exempelvis i Iran finns vissa grupper som inte gärna vill gå den väg som president Khatami, hans utrikesregering samt regering går. Men vi vet också att det finns starka krafter i Iran för att slå in på den här vägen på ett positivt sätt, och därför tror jag att vi klart och tydligt måste säga till amerikanerna att deras sätt att bekämpa terrorismen motsäger rättsstatens principer och det är inte särskilt effektivt.
(Applåder)

Diamantopoulou
. (EN) Herr talman! Kommissionen noterar den oro som många ledamöter känner inför de rättsliga följderna av Förenta staternas beslut att neka dessa fångar status som krigsfångar enligt Genèvekonventionen. Vi har alla sett bilder på fångar som hålls på Förenta staternas militärbas i Guantanamo och läst rapporter om hur de behandlas. Trots att det råder ovisshet om deras formella status har det inte framkommit något som tyder på att de inte behandlas humant.
Detta måste vara det avgörande. Europeiska unionen har sedan länge en ständigt pågående dialog med Förenta staterna om mänskliga rättigheter liksom om rättsskipning och inrikespolitiska frågor. I större delen av fallen råder en samsyn mellan Europeiska unionen och Förenta staterna. Där det finns skillnader i uppfattning, till exempel om dödsstraffet, framför vi våra argument och diskuterar öppenhjärtigt.
Jag håller med de ledamöter som anser att denna fråga stärker EU:s argument för att inrätta en internationell brottmålsdomstol. Vi kommer att driva denna linje gentemot våra motparter från Förenta staterna. Europeiska unionen kommer att fortsätta att övervaka situationen i Guantanamo. Vi kommer att göra det minutiöst och vi kommer inte att tveka att ta upp denna fråga bilateralt med Förenta staterna om vi finner det lämpligt.
Jag skulle vilja avsluta med att upprepa vad Patten sade vid konferensen för bidragsgivare för återuppbyggnaden av Afghanistan i Tokyo. Vår huvudsakliga avsikt är att skipa rättvisa, vilket är en förutsättning både för att skapa fred och för att vinna kriget.
Grigorij Pasko ochstängningen av TV6 i Ryssland.

Schroedter
Herr talman! Det är en ära för en liten grupp att inleda raden av inlägg. Jag skulle vilja börja med orden: Utan pressfrihet kan inte demokratin frodas. Det måste vi se på fallet med Grigorij Pasko. Det är ett hårt slag för yttrandefriheten i Ryssland, för det land där perestrojkan föddes och där perestrojkan växte fram. Det påminner om förtrycket av den fria opinionsbildningen under Sovjetunionens tid. Därför kritiserar vi det, för anklagelsen stödjer sig fortfarande på Sovjetunionens hemliga lagar, vilka inte ens är registrerade vid det egna justitiedepartementet. Det är förbjudet för anhöriga till militärer att tala med utlänningar. De kan inte gå och handla längre, för sedan lång tid tillbaka kommer många av handlarna i Ryssland från andra länder.
Därför är vår vädjan till den allmänne åklagaren Ustinow att snabbt behandla överklagandet. Vi kommer ihåg fallet med Alexander Nikitin, där behandlingen av överklagandet dröjde 16 månader, och det med tanke på de dåliga förhållanden Grigorij Paskos lever i. Han har inte ens luckor för fönstren i sin cell, och det vintertid. Grigorij Pasko vill inte benådas. Jag skulle vilja göra kommissionären uppmärksam på att märkliga falska rapporter är på väg. Det handlar inte om något erkännande. Han har rätt! Han har rätt att använda sig av det fria ordet. Därför skulle jag vilja be kommissionären att säga till Patten att denna fråga måste utgöra en del av samtalen mellan EU och Ryssland!
(Applåder)

Posselt
Herr talman! Det finns kolleger och krafter som är överens om att man kan mäta ett mindre land som Madagaskar, som vi kommer att diskutera efteråt, med en strängare måttstock än ett stort land som Ryssland. Just därför är vi förpliktade att förhålla oss på ett omvänt vis. Ryssland är medlem av Europarådet. Ryssland har ett särskilt partnerskapsavtal med Europeiska unionen. Därför måste vi bedöma det här landet strängare när det gäller frågor som berör de mänskliga rättigheterna, även om det är mäktigt och även om ett partnerskap med Ryssland ligger i vårt intresse.
Ryssarna förpliktade sig till stränga standarder när de gick med i de här organisationerna. Nu måste de uppfylla dessa stränga standarder. Därför är det som händer Pasko fullständigt oacceptabelt! Pasko är en person som har handlat i Europeiska unionens, Rysslands och de asiatiska grannländernas intresse, i och med att han har pekat på de faror som hotar det ryska folket och oss alla. Pasko är en person som i egenskap av rysk demokrat, som förtjänar vårt fulla stöd som miljökämpe och människorättskämpe. Han kämpar för yttrandefrihet och rättsstatens principer i Ryssland. Därmed är han en patriot, i motsats till dem som försöker få honom att tiga.
Därför är det vår plikt att just i det här fallet vara tydliga och begära att de hemliga lagarna, militärlagarna, försvinner i Ryssland och att Pasko släpps fri, inte i betydelsen att han benådas, utan att man tar tillbaka anklagelserna mot honom, anklagelser som är absolut orättvisa och orättfärdiga. Dessutom måste vi säga en sak klart och tydligt: Det är nödvändigt att det i Ryssland äntligen skapas villkor för att det skall finnas nationella oberoende medier. Stängningen av TV6 är en upprörande skandal! Den utgör slut- och hörnpunkten i en likriktningspolitik som bedrivs från Kreml och av president Putin själv.
Därför ber jag er att stödja det här resolutionsförslaget.

Belder
Tack så mycket, herr talman! I mitt land används ibland uttrycket: den som fattar det, fattar det, eller annars - kanske enklare att begripa för utomstående - förstå det, den som kan. Det slog mig nyligen vid ett inslag i den ryska kanalen Kultura. I ett program rekommenderade presentatören varmt ett nyligen utgivet verk om de intellektuellas ställning under Stalins regim. Mycket subtilt antog han att förlagen måhända tyckte det var dags att fundera över nästan bortglömda överlevnadstekniker. Ett finkänsligt sätt att driva med Kremls auktoritära presspolitik.
De brödlösa direktörerna vid TV6 har dock i dag inte någon anledning att skratta. Deras kanal stängdes förra månaden efter domstolsbeslut. På det sättet försvann den sista privata kanalen med egen oberoende nyhetsrapportering i Ryssland. Drygt hälften av den ryska befolkningen kunde få in programmen från TV6. Dessa medborgare är i fortsättningen hänvisade främst till de båda statliga kanalerna ORT och RTR för att få information. Den påtvingade stängningen av TV6 betyder kort sagt en klar utarmning av det ryska presslandskapet. Det påpekas också helt riktigt i det aktuella förslaget till resolution.
Är TV6:s öde nu definitivt beseglat? Nej, nästa månad kommer nämligen ministeriet för pressfrågor att besluta om en ny licens för Kanal 6. Det finns alltså en liten chans att den här oberoende stationen kan börja sända igen. Intressant nog fick den faktiskt i förrgår offentligt stöd både från den vänstra och den högra politiska oppositionen i Ryska federationen.
Det alternativet föredrar dock verkligen inte Kreml. Makthavarna i Moskva är mer inne på att göra Kanal 6 till en speciell sportkanal. Det tycker de dessutom passar perfekt ihop med Putins nya nationella konditionskampanj. Om timtals TV-tittande verkligen ger en friskare nation är dock knappast troligt. Med sikte på en önskad avpolitisering av samhället är det däremot ett effektivt medel.
Det här resolutionsförslaget omfattar även - helt riktigt - rättsprocessen mot den militära journalisten Grigorij Pasko. Den röda tråden i både hans fall och stängningen av TV6 är att båda vilar på en ostadig rättslig grund. Det är oförenligt med rättsstatens grundprinciper i Ryska federationen. En utgångsprincip för president Putin som vi gärna vill dela med honom. Med tanke på det ryska samhällets bifallsyttringar för Grigorij Pasko och redaktionen på TV6 finns det fortfarande, glädjande nog, många fler i Ryssland. Denna kloka resolution är ett stöd till dem i detta så att rätt skall skipas för Grigorij Pasko personligen och så att pressfriheten i allmänhet skyddas i Ryssland.

Dupuis
Herr talman! Schroedter påminde om fallet Nikitin. Vi har fallet Grigorij Pasko och redan ett annat fall, Igor Soutiagin, som är mer eller mindre identiskt. Han dömdes 1999, och domstolen i Kalugaregionen har nu erkänt att det inte fanns någon rättslig grund för att fängsla honom. Han sitter fortfarande i fängelse. Detta är dagens Ryssland, president Putins Ryssland och Oostlanders Ryssland, denne vän till Putin, som har fått oss att anta ett betänkande om Ryssland - ett betänkande jag inte röstade ja till - och där vi på rad efter rad, i punkt efter punkt godkänner finansieringen av program till medierna, för fria medier, för ett oberoende rättsväsen, för miljöskydd. Och ändå måste vi vid snart sagt varje sammanträdesperiod påpeka att saker och ting inte står rätt till i Ryssland, inom dessa områden och många andra.
Sådan är Europeiska unionens politik - man finansierar kampen för att rädda miljön, samtidigt som man måste kämpa för att få loss aktivisterna ur fängelsemiljön, och så vidare. Det är en absurd politik. Uppenbarligen bekymrar sig inte Prodi så mycket om sådant som sträcker sig bortanför Gazprom och gasen. Det vet vi alla och jag vill uppmana alla som har lagt fram texter att lägga fram ett litet muntligt ändringsförslag. Jag vill också uppmana kommissionen att å det bestämdaste protestera hos de ryska myndigheterna. Jag anser att detta inte bara angår rådet.
Jag uppehåller mig förstås inte vid det faktum att vi ytterst diskret undviker att säga så mycket om Tjetjenien. Ändå publiceras artiklar varje dag eller varje vecka. Jag uppmanar er att läsa den senaste artikeln av Politovskaïa i " Courrier International" . Det som utspelar sig därborta, i det som fortfarande är Ryssland - även om det inte borde vara det - är helt och hållet avskyvärt. Det finns förstås inga bilder som från Guantanamo, det saknas bilder men det är bra mycket värre.

Diamantopoulou
. (EN) Fru talman! Kommissionen delar parlamentets oro avseende fallet Grigorij Pasko och stängningen av TV6. Mot bakgrund av våra och Rysslands gemensamma ansträngningar att skapa närmare politiska och ekonomiska förbindelser har Europeiska unionen upprepade gånger klargjort att vi förväntar oss att Ryssland handlar i enlighet med de värden landet bekände sig till när det gick med i Europarådet och OSSE. Dessa grundprinciper, som bland annat omfattar fria och oberoende media, utgör med nödvändighet en väsentlig del av vårt partnerskap, ligger till grund för det strategiska partnerskap vi håller på att bygga upp. Pressfriheten i Ryssland har förutom de rättsliga aspekterna råkat ut för ett antal andra bakslag under de senaste månaderna. Detta är en oroande utveckling. Dessutom inger fallet Pasko bekymmer till följd av de dunkla och oklara omständigheterna kring hans rättegång, däribland avsaknaden av offentliggjorda bevis på brottslig verksamhet.
Hur som helst kommer vi att fortsätta att använda alla GUSP-instrument för att stödja oberoende media och pressfrihet i Ryssland, bland annat genom att ta upp alla relevanta fall inom ramen för vår bilaterala politiska dialog med Ryssland.
Kommissionen kommer dessutom att fortsätta att särskilt stödja det civila samhället och oberoende media genom det europeiska initiativet för demokrati och mänskliga rättigheter, där Ryssland kommer att prioriteras på kort och medellång sikt.
Valen i Madagaskar

Rod
Herr talman! Valresultatet från första omgången i presidentvalet den 16 december på Madagaskar är mycket omtvistat och har lett till en konflikt mellan de båda främsta kandidaterna, den sittande presidenten Didier Ratsiraka och hans rival Marc Ravalomanana. Ratsiraka har sannolikt förfalskat valresultatet och hans avsikter är fortfarande höljda i dunkel. Han avslöjar inget och hans tystnad skapar en rädsla för att situationen skall spåra ur i våldsamheter, organiserade av hans anhängare. Trots att Ravalomanana enligt inrikesministeriet endast fått relativ majoritet gör han anspråk på att ha segrat redan i första omgången och kräver att andra valomgången slopas. Enligt det officiella valresultatet måste dock de båda kandidaterna mötas i en andra valomgång och det internationella samfundet vädjar om att en sådan skall anordnas. Ravalomanana verkar ha befolkningens stöd, eftersom hundratusentals människor har gått ut till hans stöd, genom att delta i en generalstrejk som förlamat landet och hävda att oppositionen har segrat. Strejken har förödande konsekvenser för landet ekonomi. Förra veckan kostade strejken varje dag mellan åtta och tio miljoner dollar, och efter tio dagars arbetsuppehåll överskrider förlusterna redan Madagaskars årsbudget inom undervisningsområdet.
Förstå mig rätt. För oss handlar det inte om att stödja en kandidat framför en annan, och jag har inte större sympatier för Ravalomanana än för Ratsiraka. Hans enväldesfasoner i ledningen för rådhuset i huvudstaden kan komma att oroa oss i framtiden, om den ekonomiska och religiösa makten samlas i hans händer vid en eventuell valseger. Förespråkarna för mänskliga rättigheter riskerar att bli besvikna. Men främst av allt måste vi värna om respekten för demokratin och rättsstaten. Därför är det viktigt att de båda kandidaterna godtar en omräkning av valresultatet och att den högsta författningsdomstolen går med på att jämföra valprotokollen. Denna jämförelse är det enda demokratiska sättet att få fram det verkliga valresultatet. Kommissionen måste göra allt som står i dess makt för att hitta en lösning på denna konflikt, som splittrar landet, men även för att medverka till att en verklig rättsstat inrättas. Konflikten måste lösas med respekt för de mänskliga, politiska och medborgerliga rättigheterna, men även med respekt för den politiska pluralismen. Respekt för dessa grundläggande principer är av avgörande vikt för att den demokratiska processen skall kunna konsolideras.

Gemelli
Herr talman! Efter den mörka perioden med kolonialism och diktaturer i utvecklingsländerna skulle det nu vara positivt om vi kunde börja diskutera val i dessa länder, även om deras sociala och civila strukturer fortfarande är mycket ömtåliga, liksom demokratibegreppet.
Att göra åtskillnad mellan de olika parterna är svårt med tanke på att varje kultur, varje samhälle måste välja sina egna företrädare. Men jag tror ändå att vi på nytt måste hävda nödvändigheten av fria val, eftersom vi måste se till att ett demokratiskt medvetande och en demokratisk kultur växer fram, liksom vi stöder framväxten av det civila samhället. Dessutom måste vi, via de instrument som vi förfogar över, Cotonouavtalet och den gemensamma församlingen för AVS-EU, föreslå system och metoder för demokratisk kontroll, hela tiden mot bakgrund av det civila samhällets aktuella utvecklingsnivån i dessa länder.
Vi kan göra framsteg om vi lyckas göra klart att den demokratiska tillväxten, försvaret av de mänskliga rättigheterna, skapandet av ett pluralistiskt samhälle och därmed av en samsyn inom ramen för ett pluralistiskt samhälle, kan skapa tillväxt i dessa länder, som har ett stort behov av att bli en aktiv del av den civiliserade världen.

Fruteau
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Den 25 januari offentliggjorde Madagaskars högsta författningsdomstol valresultatet. Det långsamma förfarandet och det monarkibetonade styre som sedan tjugo år innehar makten och som bland annat fick Madagaskars regering att neka internationella valobservatörer att närvara vid valet gör att valresultatets tillförlitlighet starkt kan ifrågasättas. Till detta bidrar även tveksamheter som noterats i oppositionens offentliga uttalanden.
Men är Madagaskars ledare ensamma ansvariga för denna parodi på demokrati? Varför har inte den internationella opinionen ägnat detta land, som ändå är ett av de fattigaste på jorden, särskild uppmärksamhet innan dessa sorgliga händelser ägde rum? Har verkligen de europeiska länderna, och då särskilt Frankrike, glömt sitt gemensamma förflutna med detta land?
Kära kolleger! Madagaskars befolkning har alls inget behov av att vi håller dem i handen och än mindre att vi i deras ställe avgör deras valresultat. Däremot kan Europa inte under några omständigheter tiga still. För trots det " vänliga" klimat som framhållits av observatörerna, och som är en karakteristisk egenskap hos det madagaskiska folket, är situationen för detta land extrem. Över en halv miljon människor demonstrerar nästan dagligen på gatorna, i en omfattning som inte förekommit sedan landets självständighet. Landet är i det närmaste lamslaget av en generalstrejk med katastrofala konsekvenser, som ännu efter tio dagar har samma uppslutning. Inför denna allvarliga situation går det inte längre att förhålla sig likgiltig.
Vi måste därför ta initiativ för att hjälpa detta folk att återfå sin värdighet. Och den kommer man bara att återfå om den andra valomgången präglas av öppenhet, med andra ord om de internationella organisationerna och Europeiska unionen försäkrar sig om att valet genomförs på ett korrekt sätt.
Av de båda kandidaterna måste vi kräva respekt för rättsstaten och skydd av det civila samhället, så att problemen i samband med valet inte utvecklas till en etnisk konflikt. Vi måste helt enkelt kräva att folket återfår sin talan och att dess beslut respekteras.

Diamantopoulou
. (EL) Herr talman! Då kommissionen intresserar sig för de mänskliga rättigheterna, respekten för de demokratiska principerna och rättsstaten, uttrycker den sin stora oro och sina funderingar över den politiska situationen i Madagaskar. På grund av tidspress och med tanke på den insats som krävs för att övervaka valen, som nu befinner sig i förberedelsestadiet, har kommissionen inte möjlighet att skicka observatörer till den andra valomgången, som kommer att genomföras den 24 februari. Och det beror på att Madagaskar inte finns med i kommissionens katalog över prioriteringar för 2002, men även på andra skäl, som hänför sig till själva landet.
Europeiska unionen är dock berett att stödja valprocessen. Mer bestämt har kommissionen beslutat att skicka en grupp tekniska sakkunniga, som kommer att ha i uppdrag att stödja konsortiet av lokala observatörer under den andra valomgången i Madagaskar.
Valen i Kambodja

Posselt
Herr talman! Inför valen i Kambodja, vilka var de första kommunalvalen på decennier - och det är ändå ett framsteg -, var det tyvärr en valrörelse där medierna ensidigt manipulerades och regisserades av makthavarna och av det statsbärande partiet. Det förekom en rad hot mot oppositionspartierna, ändå till ett oräkneligt antal våldsamma dödsfall och mystiska mord. I det avseendet kan man inte kalla de här valen för verkligt fria, även om själva röstandet i det stora hela verkar ha gått korrekt till, vilket våra kambodjanska kolleger har berättat för oss.
Ändå måste vi registrera att det i likhet med tidigare finns ett stort behov av att verkligen förankra demokratin i detta prövade land, som under det ohyggliga 1900-talet har lidit mer än något annat land i världen. Det finns inget land i världen där ett sådant totalitärt vansinne har ägt rum som i Kambodja under de röda khmererna. Därför kan inte såren läkas över en natt. Men vi måste ändå se till att vi anger en tydlig måttstock och att vi främjar rättsstatens principer och demokratin. Och det går bara via kommunerna.
Därför vädjar jag till kommissionen och rådet att systematiskt stödja de nyvalda kommunala församlingarna; inte bara regeringspartiets företrädare, utan även företrädarna för oppositionspartierna, vilka inte bara får bli något alibi, utan som är nödvändiga för att detta första stapplande steg på vägen till demokrati inte bara blir en propagandashow, utan äkta demokrati. För detta behövs utbildning av kommunalpolitiker, stöd till kommunpolitiker, de måste få tillgång till medierna, stöd till fria medier. Detta måste prioriteras i vår framtida Kambodjapolitik. Även krafter som Funcinpec och övriga måste få stöd av oss så att det uppstår ett verkligt stabilt flerpartisystem i det här landet, som har lidit mer än något annat.

Diamantopoulou
. (EL) Herr talman! Europeiska kommissionen delar den prioritet parlamentet ger stödet för grundläggande demokratiska institutioner i Kambodja. Det var skälet till att vi anslog 3 miljoner euro i form av tekniskt bistånd för ett smidigt genomförande av de kommunala valen nyligen och sände observatörer från Europeiska unionen, efter inbjudan från Kambodja. På valdagen samordnade Europeiska kommissionen totalt 120 observatörer på plats. Och det är första gången observatörer sänds till val av rent lokal karaktär. Jag skulle vilja uttrycka min särskilda tillfredsställelse över det faktum att Carlos Costa Neves ledde delegationen, något som är ett bevis på det hela tiden starkare samarbetet mellan parlamentet och kommissionen vid utsändande av valobservatörer.
Med utgångspunkt i de första rapporterna bedöms förberedelserna och genomförandet av valen ha förlöpt smidigt och väljarnas deltagande ha varit massivt och fredligt. Vi måste givetvis nämna att vi har fått uppgifter om incidenter av våld, mord och skrämsel, som framkallar stor oro, och att dessa incidenter har inträffat trots uttalanden - såväl av regeringen som av övriga politiska partier - mot våld under valen. Men massmediernas täckning under valperioden bedöms ha varit partisk. Eftersom valprocessen ännu inte har fullbordats, resultaten inte har meddelats och anklagelser och överklaganden ännu inte har lagts fram, är det alltför tidigt att dra en definitiv slutsats om valens genomförande. Det är dock tydligt att Kambodjas folk för första gången i sin historia har haft möjlighet att rösta för att välja kommunala företrädare och att väldigt många kambodjaner utnyttjat den möjligheten.
Europeiska kommissionens företrädare kommer tillsammans med Europeiska unionens diplomatiska delegationer i Kambodja att fortsätta att övervaka utvecklingen under tiden efter valen. Först därefter kommer vi att kunna utvärdera den fulla betydelsen av denna insats för en ytterligare demokratisering av landet i fråga.
Eritrea

Rod
Herr talman! Vi som stödde kampen för Eritreas självständighet känner bestörtning inför myndigheternas ändrade hållning i detta land, som redan lider av de dramatiska konsekvenserna av den senaste konflikten med Etiopien.
I september arresterade regeringen elva oppositionella i Eritrea, däribland flera tidigare ministrar, som publicerat en skrivelse där de krävde att regimen skulle demokratiseras. Efter dessa arresteringar stoppades utgivningen av den privata pressens samtliga publikationer, enligt myndigheterna tillfälligt. Dessutom sköts valet upp och bildandet av nya politiska partier förbjöds. Journalister och politiska dissidenter i Eritrea har därmed belagts med munkavle av regimen.
Dessa repressiva åtgärder strider mot yttrandefriheten och är oroande och oacceptabla. De går stick i stäv med de eritreanska myndigheternas uttalade vilja att genomföra demokratiska reformer.
Dessutom har utvisningen av Italiens ambassadör i oktober 2001 allvarligt skadat förbindelserna med Eritrea. Denne var Europeiska unionens lokale representant i landet.
För att möjliggöra en normalisering av förbindelserna mellan Eritrea och Europeiska unionen är det nödvändigt att de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna respekteras. För att göra detta räcker det inte att den eritreanska regeringen friger alla politiska fångar och journalister, den måste också upphäva förbudet mot alla oberoende tidningar.
Därför måste Europeiska unionen se över sina förbindelser med Eritrea inom ramen för Cotonouavtalet. Enligt artikel 96 skall en nationell konferens anordnas inom Eritrea, där samtliga politiska aktörer liksom även det civila samhället deltar, i syfte att hitta en lösning på den nuvarande krisen och få landet att slå in på en väg som leder till demokrati och hållbar utveckling.

Bowis
Herr talman, fru kommissionär! Jag ber er förena er med mig i den sorg och ilska jag känner som en vän av Eritrea. Under perioden från 1889 till 1952 hörde Eritrea först till Italien och sedan till Storbritannien. Efter detta överlämnades landet av det internationella samfundet till Etiopien inom ramen för en federation och blev sedan införlivat med detta land. Därpå följde 32 års krig under vilket ekonomin och miljön förstördes och befolkningen skingrades.
Sedan är vi framme vid 1993 och folkomröstningen om självständighet. Jag var där som FN-observatör. Det fanns en allmän hoppfull anda i landet. Flyktingarna återvände och återuppbyggnaden började. 90 procent av de röstberättigade röstade i denna folkomröstning och 99 procent röstade för självständighet. President Isaias valdes till president. Hans måttliga livsföring och den framtidstro den ledde till gjorde att vi hoppades på det bästa. Under några år var det gränskonflikter som var problemet. Nu är det tråkigt nog inrikespolitiken som är problemet.
De mänskliga rättigheterna har försämrats, ingen opposition tolereras, elva tidigare ledare inom regeringspartiet har arresterats, pressen tystas och journalister arresteras. Den italienske ambassadören har utvisats. De val med deltagande från flera partier som utlovades till december i fjol avlystes och nu har själva partierna förbjudits.
Demokratin är upphävd i Eritrea. Eritrea är i desperat behov av hjälp för att återuppbygga det krigshärjade landet. De behöver vår hjälp, men hjälpen måste förknippas med garantier för ett gott styre. Vi säger till våra vänner i Eritrea: " kom tillbaka till världssamfundet av demokratiskt styrda länder. Vänd ryggen till det totalitära styret" . Till kommissionen säger jag: " var sträng" . Mänskliga rättigheter är inte bara till för vår skull. Meningen med dem är inte att vi skall känna oss duktiga. De är till för människorna i Eritrea och Eritrea behöver dessa mänskliga rättigheter nu.

Ghilardotti
Herr talman, fru kommissionär! Som mina kolleger redan har påpekat blir situationen i Eritrea hela tiden allvarligare när det gäller demokratiaspekten. Det eritreanska parlamentet, som består av valda ledamöter som samtliga tillhör Folkfronten för demokrati och rättvisa, har beslutat att förbjuda bildandet av politiska partier. Den fria pressen har avskaffats och man har arresterat ett stort antal journalister, politiker, oppositionspolitiker, bland annat tidigare ministrar som anklagas för förräderi av nationalförsamlingen. Förtrycket hårdnar mot medborgarna och framför allt mot studenterna, av vilka två avlidit i fångenskap i öknen. Den italienske ambassadören har utvisats. Den ekonomiska situationen och medborgarnas levnadsvillkor försämras allt mer. De icke-statliga organisationer som arbetar i Eritrea rapporterar om förhållanden som är svårare än någonsin tidigare. Även läkare och sjukvårdspersonal tvingas ut ur sjukhusen och skickas till fronten, vilket innebär att medborgarna inte kan få någon vård. Det våld som begås mot befolkningen, och framför allt mot kvinnor och barn, är obeskrivligt.
Det internationella samfundet kan inte längre stå och titta på. Vi måste ingripa omedelbart när det gäller att dra upp säkra gränser. FN:s säkerhetsråd och Algeris utskott har engagerat sig i denna fråga. Det är dessutom nödvändigt att en delegation från Europeiska unionen, trojkan, reser till Eritrea och vi måste på nytt utvärdera våra relationer med det landet mot bakgrund av Cotonouavtalet. Vi måste kräva att man genomför parlamentsval - som för övrigt var planerade till i december 2001 - val som skall genomföras under internationell kontroll. Vi måste kräva att alla politiska fångar släpps fria, att pressfriheten, föreningsfriheten och friheten att bilda företag återinförs liksom friheten att bilda politiska partier och fackförbund.
Allt detta borde vara den viktigaste förutsättningen för att Europeiska unionen skall återuppta det för Eritrea absolut nödvändiga återuppbyggnads- och utvecklingsstödet för att åter bygga upp en ekonomi som förstörts av kriget. Det är nödvändigt att rådet och medlemsstaterna utarbetar en samordnad strategi när det gäller förbindelserna med Eritrea som är effektivare och som är sådan att den snabbt kan bidra till fredsprocessen längs gränserna och inne i landet.
Med början i mitten av nästa månad äger den gemensamma församlingen för AVS-EU rum. Vi hoppas att man i detta forum skall kunna diskutera, att de processer som tidigare nämnts redan skall ha genomförts och att man även med eritreanerna skall kunna hitta ett sätt att få igång fredsprocessen, återställa demokratin och framför allt återge medborgarna, kvinnor, män och barn, godtagbara levnadsförhållanden, förhållanden som man inte skall behöva skämmas över.

Gemelli
Herr talman! Jag vill omedelbart uttrycka mitt totala misstroende mot och fördömande av de nuvarande eritreanska ledarna.
Läget i Eritrea är extremt kritiskt, något som nu gör att vi bättre kan förstå skälen till att detta folk har drivits till att utkämpa ett krig med Etiopien. Den lösning man kom fram till var inte en lösning som delades av alla, utan som uppnåddes av Etiopien som segrade med militära medel. Eritrea fällde, bland annat, en regional resolution i AVS-församlingen i november 2001 och vägrade diskutera problemet med förbindelserna mellan de båda länderna.
När det gäller den italienske ambassadören måste vi fråga oss varför han blev utvisad. Han utvisades för att ha begått " brottet" att ha tagit kontakt med den eritreanska civilbefolkningen och inte bara med ledarna.
Ställda inför en situation som denna måste vi visa styrka, framför allt när det gäller att befria det eritreanska folket från deras ledarskikt. Alla våra krafter och allt vårt engagemang kommer att krävas för att få det civila samhället att växa, för att skapa en värld som är civiliserad, som inte utestängs från kretsen av civiliserade nationer. Att kommissionen utnyttjar Cotonouavtalet i det syftet är inte bara nödvändigt utan i den nuvarande situationen även en skyldighet. Vi kan inte längre tillåta att situationen fortsätter på samma sätt i det området.

Diamantopoulou
. (EL) Herr talman! Den senaste tidens utveckling i Eritrea vållar stor oro i Europeiska kommissionen, som anser att gripandet av de politiska meningsmotståndare och förbudet mot fri press förvärrar situationen i Eritrea ytterligare.
Vi betraktar som positivt det faktum att frågorna om gripandet av de politiska meningsmotståndarna, vallagen och lagförslaget om politiska partier diskuterades vid det länge emotsedda sammanträdet i den parlamentariska församlingen i Eritrea, men beklagar självfallet att något beslut inte fattades om när de anhållna kommer att ställas inför rätta eller släppas fria, liksom att bildandet av politiska partier återigen har skjutits upp.
Vi uttrycker en förhoppning om att den kommitté som inrättats för att arbeta med pressens framtid i Eritrea inom kort kommer att kunna bidra till att restriktionerna för den privata pressen hävs. Kommissionen samarbetar med ordförandeskapet och med medlemsstaterna i avsikt att svara på den rådande krisen på ett kraftfullt sätt. Det är inget tvivel om att denna insats i sin helhet sker med utgångspunkt i folkrätten, de mänskliga rättigheterna och konventionerna om de mänskliga rättigheterna, och vår strävan är att den politiska dialogen med Eritrea skall fortsätta och förstärkas inom ramen för artikel 8 i Cotonouavtalet.
Ett besök av trojkan på hög nivå planeras till Eritrea så snart rapporten från utskottet för gränsreglering har offentliggjorts, vilket förväntas ske under de närmaste veckorna. Med tanke på spänningen mellan Eritrea och Etiopien anser kommissionen att alla tänkbara åtgärder bör vidtas för att undvika att konflikten trappas upp ytterligare. Och kommissionen måste bidra aktivt för att förebygga konflikter och bygga upp fred och stabilitet i regionen. Därför krävs stor uppmärksamhet och bör alla handlingar som skulle kunna ge upphov till dödlägen för de politiska ledarna i regionen undvikas.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.30.

Jordbävning i Turkiet
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om 2 resolutionsförslag:
B5-0071/2002 från Van Orden, Morillon och Posselt för PPE-DE-gruppen,
B5-0080/2002 från Ainardi, Figueiredo, Papayannakis, och Alavanos för GUE/NGL-gruppen,
om jordbävningen i Turkiet

Papayannakis
Ännu en gång, herr talman, fru kommissionär, ägnar vi oss åt Turkiet av mycket otrevliga skäl, efter den jordbävningstragedi som landet nyligen åter drabbades av. Jag anser av vi är skyldiga detta grannland till Grekland och Europa vänskap och en vilja att ge allt slags bistånd - ekonomiskt, humanitärt och mångårigt, bör jag tillägga, fru kommissionär.
I vår resolution sägs exakt vad det är vi begär, och det är inte nödvändigt att jag utvecklar det. Vad jag skulle vilja säga är att vi, när vi ser på problemet i ett längre perspektiv och eftersom jordbävningarna i regionen är endemiska, upptäcker att vi inte har någon konkret politik för jordbävningar, ingen konkret politik för att begränsa skador, för reparationer, för bistånd och för jordbävningsskydd för oss, för Europeiska unionen och för alla grannländer, däribland givetvis Turkiet. Vi har dock medlen, centrumen och forskarna, och jag frågar mig, fru kommissionär, om vi använder dessa på bästa sätt. Vi har diskuterat denna fråga tidigare, och jag skulle vilja ta upp den med anledning av den otrevliga händelsen.

Sacrédeus
Herr talman! Jag vill som företrädare för den kristdemokratiska PPE-DE-gruppen uttrycka vårt stora och djupa deltagande med alla offer för den fruktansvärda jordbävningen i Turkiet. Vi riktar oss även till den turkiska regeringen och till alla människor i Turkiet.
Det som har inträffat visar att det viktigaste ändå är livet självt, alla politiska meningsmotsättningar till trots. Det är viktigt att de turkiska myndigheterna och EU på alla möjliga sätt och snarast möjligt når fram med hjälp. Händelserna i Turkiet aktualiserar behovet av att det även på internationell nivå finns någon form av beredskapsstyrka för dessa fruktansvärda naturkatastrofer. Faktum är att de internationella TV-bolagen är mycket snabbare på plats än vi från Europeiska unionen och från olika hjälporganisationer. Låt oss arbeta för att hjälp skall nå fram fortare!
Avslutningsvis vill jag bara nämna att förra gången något liknande inträffade i Turkiet visade det sig att greker och turkar kom närmare varandra.

Baltas
Herr talman! Jag uttrycker min uppriktigaste medkänsla och odelade solidaritet med det turkiska folket, som ännu en gång på sista tiden har drabbats av en jordbävning, med förlust av människoliv och omfattande förstörelse. Jag hoppas att de som har förlorat anhöriga och de som har blivit hemlösa eller förlorat sina tillhörigheter kommer att repa mod och komma över den chock som denna oförutsedda katastrof har framkallat. Jag vill dessutom, herr talman, här betona att den grekiska regeringen omedelbart uttryckte sin medkänsla och solidaritet samt erbjöd bistånd till offren för den katastrofala jordbävningen, men även tala om för Europaparlamentet hur mycket det grekiska folket har delat den smärta som jordbävningen vållat det turkiska folket och hur mycket närmare det ännu en gång har känt sig detta folk.
De folkliga känslor som uttrycks spontant - särskilt under omständigheter som präglas av förstörelse och smärta - är de som på obestridligast sätt avspeglar uppriktigheten och den djupa tron på samexistens och solidaritet mellan folken. Jag hoppas att det i framtiden, i den allra närmast framtiden, inte kommer att vara otrevliga händelser utan trevliga händelser som för de två folken - det turkiska och det grekiska - närmare varandra, såsom Turkiets anslutning till den europeiska familjen, till Europeiska unionen, inom ramen för vilken de två folken kommer att åtnjuta och tjäna samma värderingar och ideal i fråga om demokrati och individens frihet, värderingar och ideal som förenar och garanterar den gemensamma strävan efter välstånd, fredlig samlevnad och samarbete.

Alyssandrakis
Herr talman, fru kommissionär, kolleger! Vår medkänsla och solidaritet med offren för den jordbävning som drabbade Turkiet är självklar. Det var, vilket redan har sagts, den andra jordbävningen i Turkiet inom loppet av mindre än två år. Orden om solidaritet har naturligtvis inte lika stort värde som det konkreta stödet till de drabbade, och vi kan här inte annat än att framhålla avsaknaden av en mekanism på EU-nivå för hantering av bistånd vid sådana och liknande naturkatastrofer.
Och en annan sak, herr talman: i fallet med den jordbävningsdrabbade regionen i Turkiet passar talesättet att fattigdom går hand i hand med olycka. Om byggnaderna motsvarade jordbävningsnormerna, skulle offren inte vara så många, och det är betecknande att chefen för Istanbuls seismologiska institut har förklarat att det i regionen inte finns någon nämnd som kontrollerar byggnadernas kvalitet och lämplighet. Låt alltså detta bli en anledning att förbättra skyddet mot jordbävningar.

Diamantopoulou
. (EL) Herr talman! Kommissionen delar Europaparlamentets intresse och oro i fråga om den humanitära situationen för offren för den jordbävning som drabbat landet.
Jag skulle först vilja svara på Papayannakis fråga om insatser vid naturkatastrofer. Kommissionen har redan - för ett år sedan - föreslagit att en tjänst för insatser vid naturkatastrofer skall inrättas på europeisk nivå. Förslaget avser naturligtvis inte bara jordbävningar, utan även stora översvämningar, skogsbränder och svåra olyckor, som dem nyligen i Österrike och Frankrike. Den första beslutsnivån leder till en form av samarbete och lämplig samordning av mekanismerna i medlemsstaterna, det vill säga så att nyttan av de mekanismer för insatser vid katastrofer som finns i enskilda länder kan mångfaldigas.
När det gäller jordbävningen i Turkiet har vår delegation i Ankara bekräftat att ingen hjälp har begärts av de myndigheter i Turkiet som ansvarar för insatser vid akuta situationer och att det för närvarande inte behövs någon hjälp på området för civilskydd och inte heller något humanitärt bistånd. Och det efter samarbete mellan kommissionen och regeringen. Enligt vår information från Röda korset görs insatser för att möta relevanta humanitära behov. Röda korset har meddelat att man har ställt 7 000 tält och 10 000 filtar till förfogande liksom artiklar som är nödvändiga för att familjerna skall klara sig, och regeringen har skickat 1 000 tält och 3 000 filtar till människor som är tvungna att övernatta utomhus.
Så ser situationen ut i dag, enligt vår delegation och enligt Röda korset, vill säga. Något bistånd från ECHO planeras följaktligen inte för närvarande. Kommissionen kommer noga att följa situationen i landet och även samarbeta med andra givare i avsikt att uppmuntra samordningen av ett internationellt försök att fastställa tydliga åtgärdsprioriteringar med utgångspunkt i en sammanställning över behoven och problemen i regionen.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.30.

Lägesrapport om arbetstidens förläggning
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0010/2002) av Koukiadis för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om kommissionens rapport - Lägesrapport för genomförandet av rådets direktiv 93/104/EG av den 23 november 1993 om arbetstidens förläggning i vissa avseenden (Arbetstidsdirektivet) (KOM(2000) 787 - C5-0147/2001 - 2001/2073(COS)).

Koukiadis
. (EL) Herr talman, fru kommissionär! Det är en stor ära för mig att lägga fram betänkandet om de fem årens genomförande av Arbetstidsdirektivet. Under hela industrialismen har arbetstiden, tillsammans med lönerna, varit en av de viktigaste frågorna i arbetstagarnas kamp inom ramen för förhållandet mellan arbetsmarknadens parter. Vi har fackföreningsrörelsen att tacka för denna kamp och för landvinningarna, eftersom de uppgörelser som nåtts har gjort det möjligt för arbetstagarna att återvinna sin förlorade personlighet, att förbättra sina levnadsförhållanden, att minska riskerna för sin fysiska och psykiska hälsa och att - tack vare regleringen av arbetstiden - delta i det politiska och sociala livet.
Trots det faktum att den rättsliga grunden för direktivet är bestämmelser om hälsa och säkerhet får dess övriga aspekter inte förringas. Det är anledningen till att medlemsstaterna måste betrakta detta regelverk som en hörnsten för den sociala sammanhållningen. Jag beklagar samtidigt att ett antal länder inte har velat införliva direktivet i den nationella lagstiftningen i tid, fastän detta borde ses som en självklar skyldighet. Jag skulle även vilja kommentera det faktum att länderna inte har lämnat in analytiska förteckningar över de nationella regleringarna, förteckningar som skulle göra det möjligt för kommissionen att tydligt fastställa graden av överensstämmelse med regleringarna i direktivet. Det råder följaktligen fullständig oklarhet om huruvida och i vilken grad genomförandet omfattar alla anställda i den offentliga sektorn. Under direktivets genomförande har en rad tvister uppstått, men även direkta överträdelser har förekommit. En av de frågor som har varit föremål för tvister och överträdelser är frågan om läkarnas jourtjänstgöring, en fråga som dock hänger samman med den allmänna frågan om huruvida arbetsberedskap skall räknas som arbetstid. Frågan gäller därför även andra grupper av arbetstagare. EG-domstolens klargörande, enligt vilket beredskap skall räknas som normal, ersättningspliktig arbetstid då den förutsätter fysisk närvaro på arbetsplatsen samt fysisk och psykisk beredskap, ligger i linje med de traditionella ståndpunkterna i arbetsrätten.
En annan fråga rör det faktum att rätten till ledighet kringgås genom användning av avtal om visstidsanställning. Även här är EG-domstolens svar, att rätten till ledighet hör till de grundläggande rättigheterna och att den gäller " prorata tempores" (tidsproportionellt) för anställda som omfattas av visstidsavtal som löper på kortare tid än ett år, positivt, och det är ett stöd i kampen mot företeelsen. En tredje fråga som kommissionen måste uppmärksamma handlar om att klargöra innebörden i " längsta tillåtna arbetstid" . Det är besynnerligt att den reglering som gäller sedan årtionden tillbaka fortfarande orsakar tvister i fråga om den exakta innebörden.
En viktig fråga handlar om att vissa länder införlivar direktivet genom kollektivavtal. Frågan är av allmänt intresse. Det är inget tvivel om att denna metod, som främjar den kollektiva självständigheten, måste uppmuntras. Metoden måste dock användas på ett sådant sätt att resultatet blir desamma som då direktivet införlivas genom rättsakter. Så är inte fallet i dag, antingen på grund av att sektorvisa kollektivavtal används, och inte allmänna avtal som omfattar alla branscher och alla arbetstagare, eller på grund av att det inte finns kollektivavtal som omfattar alla arbetstagare.
Slutligen, i fråga om regleringarna inom ramen för de traditionella arbetsmarknadsförhållandena, finns även problemet med speciella uppgörelser för särskilda grupper av arbetstagare, såsom kvinnor, mödrar, handikappade, barn osv. När det gäller dessa bestämmelser krävs det inte bara extra uppmärksamhet, eftersom de rör sårbara grupper, utan det är också nödvändigt att ta initiativ till förbättring med utgångspunkt i de erfarenheter som gjorts hittills och med målet att införliva bestämmelserna i Europeiska unionens politik för att öka kvinnors deltagande det aktiva livet och underlätta handikappades tillträde till arbetsmarknaden.
Jag skulle vilja ägna den sista delen av mitt anförande åt frågan om vad som kommer att hända med de traditionella regleringarna efter de nya anställningsformernas ankomst, då såväl flexibilitetsprincipen som den traditionella anställningstryggheten omvandlas till anställbarhet. Här krävs ett djärvt nytänkande för att motsvara den princip som formulerades i Lissabonprincipen, enligt vilken flexibilitet måste kombineras med skydd, och för att omvandla principen, när det gäller arbetstidens förläggning, till konkreta åtgärder.
Ersättandet av den traditionella anställningstryggheten med anställbarhet kräver ett nytt synsätt på arbetstidsregleringarna, eftersom det ger upphov till nya frågor, som hur deltidsarbete kan omvandlas till heltidsarbete, vad som kommer att hända med veckovilan och med förbudet mot arbete på fridagar, i vilken grad omvandlingen av lönearbete till egenföretagande kräver en anpassning av arbetstidsregleringarna, hur tillämpningen av bestämmelserna för visstidsarbete kan kontrolleras vid distansarbete, vilka nya balanser som måste sökas mellan yrkesliv och familjeliv samt, till sist, givetvis i vilken grad tid inom ramen för livslångt lärande skall räknas som arbetstid.
Avslutningsvis skulle jag vilja tillägga att de europeiska fackföreningarna med rätta vill göra alla dessa frågor om de moderna formerna för arbetstidsförläggning till högprioriterade frågor i de omfattande kampanjer som de vill starta den 14 februari med anledning av dagens diskussion.

Ojeda Sanz
Herr talman, fru kommissionär! Jag vill tala om att jag talar i stället för min kollega Pérez Álvarez som alltid varit skuggföredragande till detta betänkande i min grupp och som inte kunnat vara med vid detta sammanträde. Å hans och mina vägnar tackar jag först föredraganden och jag är glad över det arbete som lagts ned och den positiva attityden till de ändringsförslag som lagts fram av min redan nämnda kollega.
Direktiv 93/104/EG är en fortsättning av direktiv 89/391/EG om åtgärder för att främja förbättringar av arbetstagarnas säkerhet och hälsa i arbetet i syfte att genomförandet av den inre marknaden genom tillnärmningen av lagstiftningen skall leda till en förbättring av levnads- och arbetsvillkor.
Kommissionens rapport är en allmän beskrivning av hur medlemsstaterna har införlivat och tillämpat nämnda direktiv med resultat som tydligt visar att metoden och resultaten går att förbättra. Man har kunnat se inte bara en tillfällig försening med att uppfylla tidsfristen för införlivande, och som en konsekvens av det att direktivet inte börjar tillämpas inom fristen, utan också att uteslutningar och undantag gjorts med otydliga kriterier som grund. Införlivande genom kollektivavtal har inte alltid nått de resultat som önskats genom instrumentet för dialog mellan arbetsmarknadens parter. Att framhäva och åtgärda dessa brister är vad Pérez Álvarez ändringsförslag syftar till och även de som jag nu skall kommentera.
Det första eftersom förvirringen kring begreppen " uteslutning" och " undantag" , varav de senaste alltid är enstaka, inte bör tolkas som en möjlighet att komma runt de obligatoriska formuleringarna i direktivet. I det andra föreslås ett förtydligande, som inte är ett försök att ersätta utan att förtydliga och utvidga innehållet i stycket. Även genom begrepp och definitioner som är trogna tanken att saker är som de är och inte det som de kallas och som garanterar att direktivet tillämpas. Vi tycker att det är viktigt att uttryckligen framhäva dessa två punkter i syfte att förbättra arbetstagares levnads- och arbetsvillkor.
Allt detta enligt artikel 31 i Europiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna " Rättvisa arbetsförhållanden" . Först att " Varje arbetstagare har rätt till hälsosamma, säkra och värdiga arbetsförhållanden" och det andra att " Varje arbetstagare har rätt till en begränsning av den maximala arbetstiden samt till dygns- och veckovila och en årlig betald semester" . Dessa aspekter har båda - hälsa på arbetet och arbetstiden - en tydlig koppling, och allt detta är inriktat mot ett rättvisare samhälle där respekten för arbetstagarnas individuella och kollektiva rättigheter prioriteras.

Attwooll
Herr talman! I egenskap av föredragande av yttrandet från fiskeriutskottet skulle jag vilja gratulera Koukiadis till hans betänkande och tacka honom för att han har tagit hänsyn till fiskeriutskottets slutsatser. Vi prioriterar säkerhetsfrågorna högt.
Koukiadis betänkande har bara direkt samband med det första av vad som nu har blivit tre direktiv om arbetstid. Han pekar på att skillnader i tolkning, avvikelsetyper och omplaceringssätt bidrar till brister i genomförandet. Sådana problem skulle kunna lösas genom att olika regler tillämpas i olika sektorer. De som arbetar i fiskberedningsbranschen omfattas till exempel av det första direktivet medan de som ägnar sig åt fiske som sådant omfattas av det andra. Det är svårt att förutse vilka konsekvenser detta kommer att få för två sektorer som är så intimt förknippade. På samma sätt kan potentiella förändringar i vattenbrukets natur innebära att det i framtiden behövs olika regler för dem som uppfyller kraven i dag. Det är därför vi ber kommissionen att övervaka dessa aspekter av genomförandet i sina kommande rapporter. Det kan hända att det finns andra sektorer som skulle vara hjälpta av ett liknande tillvägagångssätt.
Det är önskvärt att enskilda sektorer omfattas av regler som verkligen lämpar sig för deras egna speciella situationer. Många genomförandeproblem skulle dock kunna undvikas och en snabbare anpassning till tekniska och andra förändringar ske om sådana regler kunde vara frukten av avtal mellan arbetsmarknadens parter. Vi pekar på avtalet mellan European Community Shipowners' Association och Federation of Transport Workers in the EU som exempel på bästa praxis i detta hänseende.
Eftersom säkerheten verkligen står på spel hoppas vi slutligen att reglerna kommer att godkännas som minimistandarder som kan förbättras, snarare än maximinormer som skall följas bara för att lagen kräver det.

Wyn
Herr talman! Jag skulle uppriktigt vilja gratulera föredraganden till hans uttömmande och kritiska arbete med detta betänkande om arbetstidsdirektivet. Det var verkligen en riktigt brådskande fråga att ta itu med, med tanke på de kontroversiella diskussioner som har ägt rum vid åtskilliga sessioner med EG-domstolen om detta. Innan jag talar om ett antal frågor som har med arbetstidsdirektivet att göra måste jag säga att det gläder mig mycket att ett par medlemsstater redan har genomfört ett stort antal olika åtgärder på detta område i form av lagstiftning och kollektivavtal.
Jag tycker också att de åtgärder som de överstatliga beslutsfattarna har vidtagit går i rätt riktning, eftersom kommissionens nya direktiv täcker de områden som inte ryms inom det ursprungliga direktivet. Det finns emellertid fortfarande mycket att göra.
Vi vet alla att vissa medlemsstater tar till taktiken att hävda att deras befintliga lagstiftning täcker bestämmelserna i direktivet - och föredraganden gjorde rätt i att kritisera detta. Därför kan jag inte förstå varför de inte har införlivat ett hyggligt flexibelt direktiv inom den långa tidsfrist som fanns. Jag instämmer alltså i uppmaningen i betänkandet till kommissionen att undersöka varför medlemsstaterna vägrar att uppfylla en del av bestämmelserna i direktivet.
Vi borde också insistera på kontroller av under vilka förutsättningar direktivet tillämpas på nya arbetstidsmönster, till exempel otrygg anställning, deltidsarbete och visstidsanställning. Dessutom tycker jag att det finns ett stort behov av att mer inrikta sig på det ökande antalet hemarbetande. Kommissionen har själv till exempel gjort mycket när det gäller distansutbildning inom ramen för Leonardo da Vinci-programmet. Då känner jag mig tvungen att fråga er: varför uppmuntrar vi inte i högre utsträckning arbetsmarknadens parter att förhandla om arbetstidsfrågorna?
Betänkandet kunde icke desto mindre ha varit mer detaljerat: tyvärr behandlas inte egna företagare i det. Jag är övertygad om att vi alla borde stödja att denna kategori inkluderas i direktivet, och att göra det skulle förbättra ett välformulerat betänkande ytterligare.

Alyssandrakis
Herr talman, fru kommissionär, kolleger! De arbetstidsregleringar som vi granskar ligger i linje med den nyliberala politik som vrider tillbaka de arbetsmarknadsförhållanden som arbetarklassen har uppnått genom sin kamp. Denna politik slår mot arbetstagarnas rättigheter och syftar till att införa flexibla anställningsformer och flexibilitet i arbetstidens uppläggning, den slår mot heltidsarbete och fast arbete och syftar till att ersätta dessa med deltids- och korttidsanställningen.
Målet är givetvis att öka exploateringen av arbetskraften och att göra storkapitalets vinster så stora som möjligt. Följaktligen eftersträvas ett avskaffande av den fasta dagliga arbetstiden, på åtta eller sju timmar, och av helgledigheten, samtidigt som kollektivavtalen angrips och användningen av visstidsavtal breder ut sig. Arbetstagaren måste stå till arbetsgivarens förfogande när och under så lång tid denne vill. Dessutom, förallmänligandet av deltidsanställningen slår inte bara mot arbetstagarens inkomst, utan gör det i praktiken omöjligt för arbetstagaren att förvärva pensionsrätt. Resultaten av Europeiska unionens politik är att undersysselsättningen, som i vissa länder överstiger 30 procent, ökar.
Vi stöder en annan politik, vars mål är att utvidga arbetstagarnas rättigheter och att bekämpa de kapitalistiska nyordningarna. Vi vill avskaffa den lagstiftningsram som föreskriver en flexibel uppläggning av den dagliga arbetstiden och flexibla anställningsformer. Vi förespråkar heltidsarbete och fast arbete med sju timmars arbetsdag och fem dagars arbetsvecka, utvidgade sociala rättigheter och höjda löner som motsvarar nutidens behov.

Blokland
Tack så mycket, herr talman! Medborgarna i Europeiska unionen lever i stor välfärd och njuter av de frukter som den välfärden för med sig. Frukterna av den välfärden yttrar sig i den nivå av välfärd som medborgaren upplever. Skyddet av den välfärden för arbetstagare i ett ekonomiskt klimat som är inriktat på produktivitet och effektivitet förtjänar därför all omsorg och uppmärksamhet. Medborgarens välfärd tjänas därför bäst med bra regler avseende de tider då man arbetar och då man vilar.
Jag vill komplettera föredragandens tillvägagångssätt med att be om uppmärksamhet för söndagen som kollektiv vilodag. Jag tycker att föredraganden fäster för litet uppmärksamhet vid söndagens betydelse som vilodag.
Det hör till medlemsstaternas uppgifter att, i enlighet med seder och bruk i medlemsstaten, ange en vilodag. Det gläder mig att i nio av de femton medlemsstaterna har också söndagen angivits som officiell vilodag. Medlemsstaterna tar parlamentets uppmaning från 1996 på alvar och inser att en kollektiv vilodag har stor betydelse för familj, släkt och andra sociala sammanhang.
En undersökning i Nederländerna har i veckan visat att konsumenterna har litet eller inget intresse för söndagen som en dag att göra sina inköp på. Det är därför också väldigt viktigt att det inom den sociala lagstiftningen i Europeiska unionen fortsätter finnas utrymme att låta söndagen förbli en vilodag.
Söndagen har för kristna den särskilda betydelsen av en av Gud inrättad vilodag som har sitt ursprung i Kristus uppståndelsedag. Som sådan är denna vilodag djupt förankrad i den europeiska kulturen. Det finns ju mer än bara produktion och konsumtion.
(Applåder)

Koch
Herr talman, fru kommissionär! Den aktuella rapporten från kommissionen är mer än vad som behövs. Den kommer att föra med sig mycket, mycket arbete i medlemsstaterna. Föredraganden har ansträngt sig väldigt med analysen, vilket jag tackar honom för.
Jag anser nog dock att direktivet verkar vara något av ett lapptäcke. Det finns för många luckor, och å andra sidan är nationella bestämmelser invirkade, vilket gör individuella lösningar möjliga, något som gör det hela oöverskådligt. Det handlar speciellt om skyddet för arbetstagare, som vi ju kämpar för.
Därför är det nödvändigt att kommissionen och även medlemsstaterna uppmanas att inte bara göra definitionen och utläggningen om vissa begrepp till sina egna, utan också om att noggrant pröva eventuella avvikelser från viss lagstiftning, för att inte skapa någon förvirring, vilket i slutändan skapar motsatsen till det man egentligen ville.
De största oklarheterna i medlemsstaterna återfinns i fråga om den högsta tillåtna arbetstiden, trots att tydliga gränser finns formulerade i artikel 6 och artikel 18 i slutbestämmelserna.
Möjligheterna att även genomföra direktivet genom fördrag eller avtal mellan arbetsmarknadens partner kan i grund och botten betraktas som positiva. De måste också faktiskt följas, och det i direktivets anda, utan några bakdörrar och utan möjlighet att dra sig ur halvvägs.
Det är också ett akut krav att begreppet " beredskapstjänster" definieras tydligare, och att framför allt EG-domstolens dom i det här avseendet verkställs. Domen i Luxemburg har tydligt framhävt en svag punkt i det här direktivet, det är beklagligt att kommissionen måste halka efter.
Koukiadis-betänkandet kommer att vara till stor hjälp vid det återstående arbetet. Jag hoppas att vi kommer att återfinna de punkter som parlamentet ställt upp vid det framtida genomförandet av direktivet.

Diamantopoulou
. (EL) Herr talman! Jag skulle vilja gratulera herr Koukiadis till hans utmärkta betänkande om genomförandet av direktivet om arbetstidens förläggning i vissa avseenden (Arbetstidsdirektivet) och instämma med den senaste talaren, som påpekade att det finns luckor i Arbetstidsdirektivet. Luckor som dock fylls med tidens gång. Jag skulle vilja påminna om att vi under de två senaste åren har sett betydande framsteg, både i fråga om arbetstiden för läkare och i fråga om arbetstiden för personer som arbetar inom fiskerinäringen, men också att vi nyligen har fått direktivet om arbetstidens förläggning för personer som utför mobilt arbete avseende vägtransporter.
I kommissionens rapport om genomförandet av Arbetstidsdirektivet ges en allmän översikt över hur medlemsstaterna genomför direktivet. Kommissionen hade ingen skyldighet att offentliggöra rapporten, men politiskt har vi bedömt att ett offentliggörande bidrar till större öppenhet och ökad uppriktighet. Detta innebär, vilket Koukiadis med rätta har framhållit, att införlivandet av direktivet skiljer sig avsevärt från medlemsstat till medlemsstat. Vi måste här inse att det alltid finns ett behov av kompromisser och överenskommelser mellan ekonomier och samhällen med mycket olika kultur och praxis. Det är anledningen till att den överenskomna ramen är flexibel och inte innehåller likformiga och stela lösningar som skulle vara omöjliga att förverkliga samtidigt som det också skulle vara mycket svårt att förverkliga ramöverenskommelsen.
Medlemsstaterna har fått en betydande handlingsfrihet i fråga om direktivets införlivande. Enligt direktivet medges vissa avvikelser på grundval av lagstiftning eller kollektivavtal, vilket möjliggör den flexibilitet i nationella principer som jag nyss nämnde. Kommissionen erkänner denna mångformighet och strävar inte efter att införa likformiga lösningar på området.
Jag skulle dock vilja uppehålla mig vid vissa konkreta rekommendationer som riktas till kommissionen. På flera ställen i betänkandet begärs att kommissionen skall övervaka införlivandet och vidta erforderliga åtgärder i händelse av felaktigt införlivande. Vi instämmer i detta, och när det gäller de åsidosättanden som konstaterats har det föreskrivna förfarandet vid överträdelser av gemenskapsdirektiv redan inletts, utom i vissa fall, där det kommer att inledas.
I fråga om definitionen av arbetstid och följderna av EG-domstolens dom i Simap-målet, enligt vilken jourtjänstgöring för medicinsk personal som ingår i primärvårdsgrupper skall räknas som arbetstid i sin helhet. Kommissionen undersöker följderna i det här fallet, ett möte mellan de nationella myndigheterna och kommissionens tjänsteenheter har redan ägt rum, och kommissionen kommer att analysera den rättsliga situationen och följderna av denna dom för hälsovårdssystemen och för övriga sektorer.
I Europaparlamentets betänkande begärs också att kommissionen skall klargöra de omständigheter under vilka avvikelser på grundval av överenskommelser med arbetstagarna får ske. Villkoren anges klart och tydligt i artikel 18.1, där det förklaras att medlemsstaterna får kringgå den högsta gränsen på 48 timmar förutsatt att arbetstagaren samtycker till att arbeta fler timmar. Jag måste här påpeka att det finns säkerhetsventiler som förhindrar förfaringssätt och följder som är oacceptabla för arbetstagaren. Den enda stat som har använt denna avvikelse är Förenade kungariket. I direktivet fastställs också att rådet, efter förslag från kommissionen åtföljt av en bedömningsrapport, skall utreda bestämmelsen på nytt. Jag skulle vilja försäkra er om att kommissionen kommer att lägga fram bedömningsrapporten i fråga.
Jag vill dessutom understryka att varje medlemsstat år 2002 skall lämna in en nationell rapport, som skall lämnas in av de nationella myndigheterna, i vilken det praktiska genomförandet av direktivet i fråga analyseras. Med dessa nationella rapporter som grund kommer kommissionen att sammanställa en sammanfattande rapport om genomförandet av direktivet i medlemsstaterna, i vilken vi kommer att få en konkret och tydligare bild.
Jag skall avsluta med några ord om de nya arbetsmodellerna. Det är utan tvekan så att det är svårt att tillämpa traditionell arbetstid inom ramen för nya arbetsformer och att diskussionen om livslångt lärande och arbetstidsförkortning är en stor fråga. Här skulle jag kunna säga att dialogen mellan arbetsmarknadens parter redan spelar - och kommer att spela - en mycket viktig roll. Arbetsmarknadens parter, deras diskussioner och överenskommelser om det livslånga lärandets roll och om principerna för distansarbete samt de överenskommelser som redan har nåtts i särskilda sektorer visar att enskilda överenskommelser på europeisk nivå i ett första skede kan skapa de förhållanden som krävs för att vi, om nödvändigt, skall kunna gå vidare i riktning mot en lagstiftningsram.

Talmannen
Tack, fru kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.30.

Ökad tillgång till Internet
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är den muntliga frågan (B5-0003/02) från Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna till kommissionen om ökad tillgång till Internet.

Harbour
Herr talman! Jag skulle vilja hälsa fru Diamantopoulou välkommen hit i eftermiddag. Jag vet att hon kommer att tala på herr Liikanens vägnar. Självfallet är vi besvikna över att han inte kunde komma, men vi förstår att kommissionärerna lever under tidspress. Vi vet att det finns ett stort intresse för denna fråga i kommissionen och att den också kommer att få avgörande betydelse för ett antal av de områden fru Diamantopoulou är ansvarig för.
Bakgrunden till vår fråga - som kommer upp vid en läglig tidpunkt inför toppmötet i Barcelona - är att behovet av att ge tillgång till informationssamhällets tjänster och främja ett klimat där nya tjänster kan skapas i Europeiska unionen måste vara en grundsten i målet från Lissabon att skapa världens mest konkurrenskraftiga kunskapsstyrda ekonomi. Jag betonar " kunskapsstyrd" eftersom vi talar om möjligheten att få till stånd en stor spridning av och tillgänglighet på denna kunskap. En del av problemet med detta ämne är jargongen, och det kan hända att vi gick i den fällan med vår fråga genom att tala om enhetspris för Internetuppkoppling.
Jag hoppas att kollegerna har tålamod med mig om jag bara förklarar varför detta är så viktigt. Om Internet verkligen skall tillhandahålla hela sin potential som ett globalt kunskapsnätverk, som ett omedelbart tillgängligt medium, måste vi uppmuntra människor att använda det på ett sådant sätt att de kommer ifrån känslan av att de måste skynda sig att göra det de gör och att tjänsterna inte alltid finns där och är tillgängliga för dem. Så är det när man har en tidsbaserad uppkoppling. Det är egentligen det detta handlar om. Att göra detta enorma bibliotek med information och tjänster tillgängligt på ett sådant sätt att man kan ha kontinuerlig tillgång till det till ett pris man har råd med. Detta är kärnan i vår fråga.
Vi vet att det har hänt mycket. Jag är glad att jag har varit ledamot av grupperna i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi och utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden som har arbetat mycket hårt tillsammans med kommissionen för att driva igenom direktiv om frågor som separata abonnentnät och hela det elektroniska kommunikationspaketet. Vi förstår vilken roll och vilket ansvar vi har här. I slutändan måste det vara marknaden som tillhandahåller dessa tjänster. Detta har redan skett med framgång när det gäller mobiltelefonin och håller redan på att ske nu när nya investeringar görs på marknaden. Vi måste emellertid främja investeringar i den baskapacitet som skall bära fram dessa tjänster och uppmuntra människor att utveckla de nya tjänster som skall utnyttja denna ökade kapacitet. Vi talar om att övergå från de relativt små kunskapskanaler som nu leder in i våra bostäder och företag till mycket större kunskapskanaler. Genom dem kommer nya tjänster att tillhandahållas. En vanlig långfilm kommer till exempel att kunna laddas ner på några sekunder i stället för några timmar, som fallet är i dag.
Avslutningsvis ser vi fram emot att få höra hur kommissionen skall främja utvecklingen av fast Internetuppkoppling, hur den skall stimulera detta i medlemsstaterna, vilka ytterligare åtgärder som kan fordras och vilket ytterligare stöd vi kan ge för att nå detta mål som är så avgörande för den europeiska ekonomins framtid.

Diamantopoulou
. (EL) Jag tackar ledamoten särskilt, för det är verkligen en utomordentligt viktig fråga, som har högsta prioritet inte bara för Europaparlamentet och för kommissionen, utan även för varje enskild portfölj, eftersom e-Europa är en prioritering för oss alla.
Vid toppmötet i Lissabon begärde man billiga och snabba nät för Internetuppkoppling. Sådana nät är, av skäl som ni själv har redogjort för, en hörnsten i den europeiska kunskapsekonomin, en hörnsten i politiken för rättvisa, för jämlikhet och mot utslagning i Europa. Såsom framhålls i frågan är priset för Internetuppkoppling av stor betydelse. En fråga gäller uppkoppling till fast avgift (flat rate) - det finns här, som ni med rätta har sagt, ett problem när det gäller vokabulär och översättning av termer till alla språk, och jag måste medge att jag kände igen vissa ord på engelska men inte på grekiska - baserad på samtrafik till fast avgift för Internetleverantörer och för nytillkomna telekommunikationsoperatörer i de tidigare monopoloperatörernas nät.
De nationella tillsynsorganen i fyra medlemsstater - Förenade kungariket, Nederländerna, Spanien och Frankrike - har begärt att de dominerande före detta monopoloperatörerna skall erbjuda marknadsaktörerna tillträde till Internet till fast avgift. Det rör sig om den så kallade Friacoprincipen, det vill säga samtalsoriginering via Internet till fast avgift. Denna tjänst kommer inom kort att installeras och erbjudas även i Italien.
Branschen hävdar att Friacosystemet leder till att användningen av Internet ökar samt att användarna, på grund av att debiteringen inte är tidsbaserad, är uppkopplade längre tid till Internet och blir mer förtrogna med de kommersiella sidor, kultursidor m.m. som finns. Man hävdar också att konsumenterna i högre grad efterfrågar bredbandsuppkoppling (broadband) och bredbandstjänster tack vare dessa tjänster, tack vare Friacomodellen.
Kommissionen välkomnar dessa beslut av tillsynsmyndigheterna i de medlemsstater som jag nyss nämnde och uppmuntrar användningen av modellen även i andra stater. Kommissionens uppmuntran och stöd har uttryckts på följande sätt: För det första i kommittén för tillhandahållande av öppna nät (ONP-kommittén), ett forum som Europeiska unionen leder och i vilket medlemsstaternas tillsynsmyndigheter och ministerier företräds i sin rådgivande och kontrollerande egenhet. Denna fråga kommer att tas upp igen på ONP-kommitténs dagordning den 20 februari 2002. För det andra i den sjunde rapporten om genomförandet av EU:s lagstiftning på telekommunikationsområdet, som lades fram inför Europaparlamentet och rådet i december 2001, i vilken kommissionen uttalar konkret stöd för smalbandsuppkoppling till Internet (narrowband) till fast avgift, som en inkörsport till bredbandsuppkoppling.
Dessutom måste vi, i likhet med er, framhålla att det inom den vidare ramen för det fortsatta genomförandet av handlingsplanen e-Europa även finns bindande bestämmelser. Vi bör följaktligen påpeka att kommissionen övervakar att förordningen om tillträde till accessnät (LLU) genomförs korrekt. Tillträde till accessnät gör det möjligt för nytillkomna operatörer att konkurrera med anmälda operatörer när det gäller att erbjuda dataöverföringstjänster med hög bithastighet och kontinuerlig Internetuppkoppling på grundval av tekniken för digitala abonnentledningar.
Kommissionen har dessutom behandlat denna aspekt av snabba Internettjänster i den sjunde rapporten, jämte frågan om tillhandahållande av icke-diskriminerande tillgång till dominerande operatörers erbjudanden till slutkunder om höghastighetsuppkoppling till Internet. Kommissionen vill även se rättvisa och icke-diskriminerande villkor när det gäller tillhandahållande av kostnadsbaserade, korta förhyrda linjer - en annan form av Internetuppkoppling - och detta är viktigt framför allt för små företag och för företag som utnyttjar nytillkomna telekommunikationsoperatörers datatjänster.
Kommissionen arbetar således på två nivåer. Den första nivån avser förstärkning av konkreta politiska samarbeten, förstärkning av genomförandet av modeller som visat sig vara lyckade, och jag har nämnt på vilket sätt detta sker, och den andra nivån övervakning av genomförandet av bindande bestämmelser, som förordningar, vilka naturligtvis spelar en mycket viktig roll.
I fråga om spridning av bredbandstekniken och stärkande av dess ställning medger kommissionen i sin rapport till Europeiska rådet i Barcelona att tillgången till och användningen av denna teknik för närvarande inte ökar i den takt som vi skulle kunna förvänta oss av medlemsstaterna. Mot den bakgrunden har kommissionen föreslagit att Europeiska rådet skall fastställa utbredd tillgång till bredbandsteknik i hela Europeiska unionen senast 2005 som ett mål.

Talmannen
Tack, fru kommissionär.

Järnvägsfrakt genom tunneln under Engelska kanalen
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten
om den muntliga frågan (B5-0004/02) från Savary med flera för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp till kommissionen om järnvägsfrakt genom tunneln under Engelska kanalen,
om den muntliga frågan (B5-0005/02) från Davies med flera för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp till kommissionen om järnvägsfrakt genom tunneln under Engelska kanalen.

Watts
Herr talman! SNCF har ställt in alla godstransporter med järnväg genom tunneln under Engelska kanalen från och med 7 november av omsorg om säkerheten för sina anställda i Calais, vilka har hotats av personer som försöker ta sig in i Storbritannien illegalt. Resultatet är att godstransportverksamheten nu befinner sig i djup kris. Vi är dock glada att både franska ledamöter och brittiska Labourledamöter har krävt en debatt och att ELDR-gruppen anslöt sig till oss och yrkade på att denna debatt skulle hållas i eftermiddag.
Vi behöver samarbete, inte konflikter, för att lösa detta speciella problem. Vi behöver inte mer smutskastning eller övervältring av ansvar, det vi behöver är att den brittiska regeringen, den franska regeringen, SNCF, Eurotunnel, EWS och andra börjar arbeta tillsammans mer effektivt. Mycket har gjorts, men det finns ändå mycket kvar att göra.
Jag lägger till Europeiska kommissionen på min lista. Enligt artiklarna 28 till 30 i fördraget och förordning 2679/98 gäller fri rörlighet för varor. Detta betyder fri rörlighet genom tunneln under Engelska kanalen. Jag tackar kommissionären för att hon har ingripit i denna speciella krissituation och svarat positivt på krav från mig och andra. Under de senaste dagarna har man byggt ett säkerhetsstaket och det välkomnar vi. Det finns dock fortfarande bara polisövervakning mellan klockan 21 och 03. Vi hoppas kunna övertala våra franska kolleger att det behövs övervakning dygnet om och ett tillräckligt antal poliser. SNCF måste återuppta trafiken så snart som möjligt och vi behöver snarast bygga om lokomotiven så att de inte skall tvingas stanna i Calais av rent tekniska skäl. Dessa är praktiska åtgärder som kommer att göra stor skillnad på kort sikt. Vi hoppas att kommissionären kommer att fortsätta att se till att denna viktiga länk i den inre marknaden återställs.

Diamantopoulou
. (EL) Herr talman! Kommissionen är bekymrad över att järnvägsgodstransporterna minskar till följd av de säkerhetsproblem som har uppstått vid SNCF:s (de franska statsjärnvägarnas) terminal. Situationen återverkar negativt på fördelningen per transportmedel när det gäller godstransportverksamheten längs denna viktiga transportaxel. Detta är till skada för järnvägstransporterna och går stick i stäv med kommissionens gemensamma åsikt om den roll järnvägstransporterna spelar enligt den vitbok som lades fram i september 2001.
Det delvisa stoppet för järnvägstransporterna genom tunneln minskar kapacitetsutnyttjandet i en mycket viktig del av den europeiska transportinfrastrukturen, och följaktligen investeringens avkastning. Kommissionen är fullt informerad om situationen sedan den uppstod, det vill säga i november. I enlighet med förordning 2679/98 om den inre marknadens sätt att fungera i samband med den fria rörligheten för varor mellan medlemsstaterna varor begärde kommissionens tjänsteenheter redan i november att de franska myndigheterna skulle vidta alla erforderliga och lämpliga åtgärder för att återställa ett smidigt trafikflöde. De har även begärt regelbunden information om situationens utveckling.
Enligt de senaste uppgifterna har situationen förbättrats något. Polisstyrkor finns ständigt på plats, tågens kapacitet har, då så varit möjligt, ökat från 1 200 ton till 1 600 ton. Arbetena vid godsterminalen Frethun påbörjades i december, och ett säkerhetsstängsel förväntas färdigställas i början av februari. Hjälpmedel för fullständig övervakning av området, såsom videokameror och värmedetektorer, skall finnas på plats senast i slutet av juni. Kontakterna med de franska myndigheterna kommer att fortsätta, och kommissionär Bolkestein har föreslagit att han skall möta sin franska och sin brittiska kollega samt ministrarna med ansvar för den inre marknaden i syfte att diskutera denna fråga i anslutning till rådets nästa möte (inre marknaden), den 1 mars. Vårt mål är att den fria rörligheten för varor skall återställas senast i juni, då alla arbeten vid fraktterminalen kommer att vara avslutade.
Min sista kommentar gäller frågan om asyl och kontroll vid de yttre gränserna. Även unionens och medlemsstaternas politik för asyl och kontroll vid de yttre gränserna äventyras. Kommissionen tror att ett godkännande av harmoniserade föreskrifter skulle vara särskilt ändamålsenligt, så att vissa medlemsstater inte är mer lockande än andra. Kommissionen har redan lagt fram förslag i det syftet.

Chichester
Herr talman! I Storbritannien brukade vi skämta om att det var dimma på kanalen och att kontinenten därför var avskuren från omvärlden. Nu verkar det snarare som att folk springer lösa i tunneln medan tågen och handeln är avskurna - vilket är mycket allvarligare.
Begränsningarna har väldigt skadliga konsekvenser på den fria rörligheten och sysselsättningen: tusentals jobb står på spel. Jag måste säga att förslaget att ta bort restriktionerna i juni låter som en alldeles för lång horisont för de som drabbas. Problemet är att flyktinglägret Sangatte ligger så nära: det ligger för nära, det borde flyttas då det försvårar polisövervakningen mycket.
Den här tunneln är en tillgång och ett bolag som ägs av Frankrike och Förenade kungariket tillsammans. Båda länderna, liksom även den större gemenskapen av medlemsstater, har nytta av den. Den utgör förmodligen den viktigaste enskilda fysiska länken som för samman Förenade kungariket och kontinenten. Svårigheterna med att övervaka olagliga invandrare skadar denna process och måste lösas snart.
Jag uppmanar kommissionen att ligga på de franska myndigheterna så att de agerar. Jag uppmanar Förenade kungarikets regering att erbjuda sina franska motparter samt de speditörer och företag som berörs mer bistånd. De verkar snarare slå dövörat till deras oro och svårigheter och lägga ned mer tid på att ansätta lastbilschaufförer och tågoperatörer med åtal och böter. Myndigheterna måste agera i stället för att låta det gå ut över andra oskyldiga parter.

Skinner
Herr talman! För det första skulle jag vilja betyga kollegerna Watts, Savary och Darras min aktning för att de har tagit upp denna fråga i kammaren. Det ligger en viss ironi i att jag talar om denna fråga eftersom jag som föredragande hjälpte till att driva igenom frågan om fri rörlighet för varor i gränsområden där det fanns störningar. Meningen var i första hand att ta itu med frågan om förhållanden mellan företag i gränsområdena. Men detta är intressant: jag lovordar och applåderar kommissionens laterala tänkande när det gäller tillämpningen av de artiklar som har framlagts för den.
Jag visste då, och jag vet nu, att de krav som ställdes upp i just denna samling artiklar bara var mekaniska och att det fordras en politisk vilja. Jag tror att det finns de här i dag som kommer att inse att det fordras att alla partier uppmärksammar vad som händer vid tunneln under kanalen och se till att de inte låter sikten skymmas av endast de kulturella eller politiska diskussioner som förekommer där.
Det finns problem. När det gäller denna speciella fråga finns det problem i form av knappa resurser - vi inser det - både hos polisen och vaktpersonalen i de områden där sådan finns. Men vi måste få igenom gods utan hinder. Låt oss också erkänna att detta är ett internationellt problem. Människor har trängts bort på grund av krig och större omvälvningar och det finns även ekonomiska emigranter som är beredda att betala vad som helst för att komma in i Förenade kungariket. Ofta betalar man kriminella ligor som exploaterar dessa människor.
Det är därför politikerna som måste finna de verkliga lösningarna genom att samordna sitt agerande på regeringsnivå. Vi måste också sträva efter fred och utveckling i världens krisområden. I Frankrike har vi djupt olyckligtvis sett den humana tragedi som har inpräntat den mänskliga aspekten av allt som pågår där i våra sinnen.
Jag välkomnar de franska myndigheternas försök att öka säkerheten. Som Watts sade måste vi fortsätta att kräva största möjliga övervakning.
Att denna fråga tas upp i kammaren bekräftar att den förtjänar internationell status och internationellt intresse. Dylika processer kommer att lösa inte bara frågan om kanaltunneln, utan även andra problem. Detta ger oss just en sådan plattform för att sätta igång denna process.

Attwooll
Herr talman! Allra först skulle jag vara tacksam om kommissionär Diamantopoulou skulle vilja framföra mitt personliga tack till kommissionär de Palacio för det arbete jag vet att kommissionären redan har lagt ned på denna fråga.
För oss som kommer från ett av Europas avlägsnaste hörn, nämligen Skottland, är det mycket viktigt att ha en koppling till centrum. Våra problem är akuta för närvarande. Jag syftar på exporten och de logistikproblem som uppstår, liksom på problemen för järnvägsfraktföretagen i allmänhet.
Det som nu är ett akut problem kan bli ett kroniskt problem om det inte hanteras på rätt sätt. Kommissionär Diamantopoulou har redan nämnt att det som händer med tunneln motverkar den politik vi alla vill se, nämligen att godset skall flyttas över från väg till järnväg.
Med tanke på den nuvarande situationen i Förenade kungariket, de exportsvårigheter landet har och järnvägarna där, och med tanke på framtiden för hela Europeiska unionens transportpolitik, hoppas jag innerligt att man kan trycka på så mycket som möjligt från alla håll för att lösa det här problemet så snabbt som möjligt.

MacCormick
Herr talman! Jag efterträder Attwooll som en av de andra ledamöterna från Skottland i denna kammare. Jag är mycket tacksam för att Watson och de liberala kollegerna tog upp de frågor som ledde till dagens debatt. Det är en viktig debatt.
Om man skall försöka göra Attwoolls argument ännu tydligare kan jag säga att 5 mil från mitt hus i Edinburgh, i staden Motherwell halvvägs mellan Edinburgh och Glasgow, ligger den nordligaste godsterminalen i det transeuropeiska nätverket in i Förenade kungariket, Motherwells Eurocentral-terminal. Under de senaste veckorna har vi fått höra att den operatör som utgår från denna terminal, EWS, inte kommer att ha råd att fortsätta tillhandahålla transporter från Skottland med det antal tåg som för närvarande finns tillgängliga per dag. Om detta händer innebär det en kris för Skottland och därmed en kris för transporterna i hela unionen. Det är till exempel välkänt att den skotska whiskyindustrin är starkt beroende av järnvägstransporter för att frakta skotsk malt- och blandwhisky till den europeiska marknaden. Det görs stora förluster på en oerhört viktig handel.
Under dessa omständigheter är det uppmuntrande att få höra att kommissionen tar frågan på allvar, men det är inte uppmuntrande att få höra att allt kommer att bli bra i juni, eftersom den information vi får från de berörda företagen är att de inte kan fortsätta fram till juni med nuvarande nivåer.
Det här är ett av de tillfällen då människor i hela Europeiska unionen ställer sig frågan: ger vårt medlemskap i Europeiska unionen de fördelar vi har blivit lovade? Dessa fördelar gäller särskilt möjligheten att bedriva fri handel i hela unionen. Andra fördelar som har utlovats är de som de intermodala transporterna för med sig - att inte allt skall fraktas på landsväg. Detta berör inte bara människor i Skottland, utan i ännu högre grad de som bor längs motorvägarna i England om allt för mycket tung godstrafik belastar dem. Vi behöver järnvägstrafiken. Vi behöver också sjötransporterna. Vi är mycket tacksamma mot kommissionär de Palacio för det arbete hon har lagt ned på att trygga den nya färjeleden mellan Skottland och Zeebrugge, men om vi skall få en vettig transportpolitik som verkligen sprider ut godset och besparar vägarna ifrån allt för mycket tung trafik måste denna järnvägssträckning hållas öppen.
Jag är tacksam mot de kolleger som tog upp den här frågan. Jag är tacksam mot kommissionen för att den tar den på allvar. Emellertid vill jag också veta vilken kompensation som kommer att ges för att tillse att de som har förlorat pengar inte helt hindras från att bedriva handel på grund av de oekonomiska förutsättningar som gäller för denna rutt.

Van Dam
Herr talman! Den fria rörligheten för personer, varor och tjänster, en av hörnstenarna i den inre marknaden, är här i flera avseenden i fara. Den fria rörligheten för personer, och även för varor, får inte leda till en okontrollerbar förflyttning av asylsökande till följd av de öppna gränserna. Vid Eurotunneln uppstod ohållbara förhållanden på grund av gömda flyktingar på tågen. Till följd av det har nu begränsningar gällt i tre månader, varigenom mängden järnvägsfrakt genom tunneln åtminstone halverats. Den här minskade omsättningen innebär orättvisa förluster för det företag som driver kanaltunneln, vilket ännu inte heller är säkert att böterna för fripassagerarna är ur världen.
Diskussionen angående vitboken om transportpolitik är i full gång. Trots alla skillnader i insikt är dock nästan alla berörda eniga om att godstrafiken inte enbart får ske via vägen. Tillsammans med vattenvägarna är järnvägarna ett bra alternativ. Den begränsade användningen av Eurotunneln har tvingat flera företag att frakta sina varor genom vägtransport. Risken är att järnvägstrafikens rykte på nytt får skador som inte kan repareras. För att återställa transportkapaciteten krävs att det bakomliggande problemet blir löst. Det här är inte rätt plats att diskutera problemet och dramat med de illegala flyktingarna i Europa. Det går dock inte att förneka att det är asylpolitiken i de två länderna på var sin sida av Eurotunneln som bär skulden för den drastiskt minskade godstrafiken per järnväg genom tunneln.
Förenade kungariket har det tvivelaktiga ryktet att föra en flexibel invandringspolitik och knappast bekämpa illegal sysselsättning. Vare sig den bilden är riktig eller inte så lyckas i alla fall inte den brittiska regeringen avskräcka flyktingarna. Å andra sidan kan den franska asylpolitiken kallas skenhelig. Den stora strömmen flyktingar via Frankrike stoppas först vid Eurotunneln och förs till förläggningen i Sangatte. En koncentration av hundratals desperados endast tre kilometer från Eurotunneln, vilken leder till resmålet England, instängda i en förläggning inom synhåll från porten till den andra sidan. Det finns det ett nederländskt talesätt för: Att binda katten vid fläsket!
Asylsökande förtjänar vårt medlidande eftersom de ändå är offer för otydliga regler, slumpmässigt utförande och bristande kontroll. Det börjar verkligen bli dags för de franska myndigheterna att sätta fast de asylsökande i inlandet, till exempel vid en internationell flygplats, varifrån de efter utvisningen kan skickas tillbaka till sina egna länder.
Herr talman! De sorgliga bilderna från Frethun tvingar både kommissionen och rådet att göra allt de kan, inte bara för att få bort det här hindret utan även orsaken till det. När det gäller den här störningen av marknaden för godstrafik får de inte undandra sig sitt ansvar.

Berthu
Herr talman! Jag blev verkligen förbryllad av de muntliga frågorna från den socialdemokratiska och liberala gruppen om hinder för järnvägstrafiken under Engelska kanalen, hinder som vållas av flyktingar som olagligen försöker ta sig in i Storbritannien.
När man hör dessa muntliga frågor verkar det viktigaste, för att inte säga enda problemet vara att den fria rörligheten för varor under Engelska kanalen störs, och att järnvägsföretagen därmed lider skada. Till detta kommer, och jag darrar när jag säger det, en konkurrenssnedvridning mellan olika transportsätt som missgynnar järnvägstrafiken.
I likhet med mina kolleger beklagar jag livligt att de berörda järnvägsföretagen lidit skada och jag vill rentav tillägga att jag finner det ologiskt att den franska staten - som genom den socialistiska regeringen bär ansvaret - inte ur såväl moralisk som ekonomisk synpunkt fördöms för sin oförmåga att upprätthålla allmän ordning.
Kära kolleger! Låt mig också säga att denna fråga aktualiserar samhällsproblem som är långt mer omfattande och allvarliga än ett simpelt fall av ojämn konkurrens mellan privata aktörer.
Därför vill jag komplettera frågorna från den socialdemokratiska och liberala gruppen med en rad frågor.
Fråga nummer ett: en del av den grupp personer som olagligen försöker ta sig in i Storbritannien utgörs av asylsökande, medan en annan består av olagliga invandrare. Detta gäller även Frankrike. Hur kan olagliga invandrare i stort antal ta sig in i hjärtat av Europa efter att ha passerat flera inre gränser utan att någon gång upptäckas? Det är en grundläggande fråga som måste besvaras.
Kompletterande fråga: vilka åtgärder har vidtagits för att de omedelbart skall återföras till unionens yttre gräns?
Fråga nummer två: en stor del av de asylsökande som försöker ta sig till Storbritannien är afghaner. Men vad jag vet har talibanregimen nu störtats och dessa människor kan bege sig hem igen. Vilka åtgärder vidtar man då för att skicka tillbaka dem till hemlandet?
Till sist fråga nummer tre: somliga tycks mena att sådana problem inte skulle uppstå om vi bara hade en enhetlig asylpolitik inom EU. Man kan förstås tänka sig att olika behandling mellan olika EU-medlemsstater i så fall inte skulle förekomma. Men tror kommissionen att det totala antalet asylsökande skulle minska? Om svaret är ja, till följd av exakt vilken mekanism? Kan man inte i stället anta att det totala antalet asylsökande till Europeiska unionen avsevärt skulle öka om gemenskapens normer för flyktingmottagande harmoniserades på en hög nivå, enligt de avsikter kommissionen ofta ger uttryck åt?

Purvis
Herr talman! Jag förenar mig med mina skotska kolleger i en vädjan till kommissionären att hjälpa oss lösa den här situationen så snart som möjligt.
Det kanske förvånar kommissionären att Skottland är så väl representerat, men Skottland är förmodligen ett av de största offren för detta stopp i tunneln. På grund av den minskade trafiken genom tunneln har vi inte futtiga tre avgångar per natt - vi har inga alls, eftersom alla förbindelser mellan Skottland och kontinenten har ställts in. Som MacCormick sade går det inte längre att transportera skotsk whisky till fastlandet eller sända våra mikrokretsar till Paris, Frankfurt eller Milano. Men inte nog med det: vi kan inte längre importera delar och produkter från kontinenten med tåg. Kostnaderna för både export och import stiger, trafikstockningarna och föroreningarna ökar.
Vi har förlorat en förbindelse som förde Skottland närmare Europas gyllene triangel och således återgår Skottland till periferin. Detta är tragiskt - vet ni varför? Därför att vi inte verkar klara av att organisera vår invandring på EU-nivå och erbjuda tillräcklig säkerhet för att invandringspolitiken kan fungera. Visst finns det brister på den franska sidan av La Manche och på den engelska sidan av Engelska kanalen, men det är folket i min valkrets i Skottland som är offren - många mil från Dover och Calais.
Jag uppmanar Förenade kungarikets regering att reda ut sin invandringspolitik i samarbete med sina grannar, så att landet inte drar till sig tiotusentals desperata människor. Det kan verkligen inte var någon tillfällighet att Förenade kungariket är ett av få europeiska länder där man inte använder identitetskort.
Jag uppmanar de franska myndigheterna - en uppmaning från deras gamla bundsförvanter i Auld Alliance, deras skotska kusiner - att upprätthålla säkerheten vid sin ände av tunneln så att godstrafiken med järnväg till och från Skottland kan återupptas.
Jag uppmanar kommissionären och kommissionen att snarast slå sina kloka huvuden ihop för att komma fram till en lösning på denna absurda situation.

Savary
Herr talman! Jag ber om ursäkt för att jag kom för sent och tackar för att ni ville senarelägga mitt inlägg. Anledningen till att vi ställde denna fråga är att man inom den allmänna opinionen uppfattar det problem som uppstått vid Eurotunneln som en fråga som kräver att Europeiska unionen ingriper, för att den berör två stora EU-länder, och för att den berör vår säkerhetspolitik och asylpolitik.
Vi får inte låta situationen urarta på ett sätt som illustrerar unionens oförmåga. Vidare kräver situationen att vi tänker oss lösningar som kan överföras till andra gränser och andra platser med stort invandringstryck. Eftersom harmoniseringen på det asylpolitiska, rättsliga och säkerhetspolitiska området inte är tillräckligt utvecklad kräver vi därför att kommissionen tar upp frågan med Frankrike och Storbritannien, så att dessa vidtar kraftfulla åtgärder riktade åt tre olika håll.
För det första måste den fria rörligheten återupprättas så gott det går, framför allt för godståg som trafikerar tunneln under Engelska kanalen. Det som försiggår där borta - trots stora investeringar från de ekonomiska aktörernas sida (främst det franska järnvägsbolaget SNCF) - strider mot vår politik för att ställa om vägtransporter till järnvägstransporter.
För det andra: i brist på en harmoniserad lagstiftning och harmoniserade säkerhetsbestämmelser måste samordnade och enhetliga åtgärder vidtas i båda länderna för att bekämpa människosmugglarna, genom ökade kontroller och genom att utan pardon skärpa sanktionerna, eftersom det handlar om oacceptabla kränkningar av de mänskliga rättigheterna och om en skändlig handel.
För det tredje: det som händer vid Eurotunneln visar på behovet av en omedelbar harmonisering av asylpolitiken i Europa. Vad som händer där, och vad Frankrike och England får skulden för, är ett problem som potentiellt berör alla unionens länder. Erfarenheterna från allt som händer världen över lär oss att det aldrig kommer att finnas en perfekt och helt vattentät lösning, inför kaoset i världen och de växande orättvisorna mellan nord och syd.
Den första och viktigaste lösningen, själva grunden till en lösning, består naturligtvis i en generösare och mer balanserad utvecklingspolitik. Men i brist på en sådan och i ett kortsiktigt perspektiv tror jag att gemensamma åtgärder måste vidtas i båda länderna, för att oförtröttligt förfölja människosmugglarna, dessa handlare specialiserade på luftslott. Jag tror att det är mycket viktigt. Till sist hoppas jag personligen att vi i stället för att låta dessa båda länder bolla ansvaret mellan sig under kommissionens överinseende hittar åtgärder som är tillräckligt kraftfulla för att de skall kunna tjäna som föredöme och överföras till andra platser i Europa.

Diamantopoulou
. (EL) Herr talman! Det är tydligt att det rör sig om ett problem som påverkar tillämpningen av en av Europas grundläggande frihetsprinciper: principen om fri rörlighet för varor. Många förslag har hörts i fråga om möjligheten att tillämpa artiklar i fördraget, om möjligheten för kommissionen att ingripa, i syfte att förmå den franska regeringen att vidta snabbare åtgärder. I enlighet med Europeiska unionens gällande lagstiftning får kommissionen inleda överträdelseförfaranden mot medlemsstater då hinder för den fria rörligheten för varor har konstaterats.
Detta förutsätter dock att en rad stränga villkor är uppfyllda, när upphovet till hindret är enstaka personer, och kommissionen får handla endast när de behöriga myndigheterna inte vidtar nödvändiga och lämpliga åtgärder. Detta gäller uppenbarligen inte i föreliggande fall. Stora insatser görs, kontakterna mellan kommissionen och den franska regeringen har visat sig vara nyttiga, och vi kommer att fortsätta längs denna linje. Den franska regeringen har redan spärrat av området, man har planerat och påbörjat installationen av erforderlig teknik, men graden av övervakning, antalet poliser och vilken högteknologisk utrustning som skall installeras avgörs självfallet av den franska regeringen.
Den andra punkt som jag skulle vilja ta upp gäller problemets kärna. Varför sker dessa trafikavbrott? Varför förekommer dessa ständiga svårigheter för tågverksamheten genom tunneln? Varför påträffas olagliga invandrare på olika platser som används av järnvägsgodstransportörerna? Jag skulle följaktligen vilja säga att problemets kärna är, vilket flera ledamöter har framhållit, att det behövs en europeisk politik med gemensamma principer, en gemensam asylpolitik, så att problemet med invandrare som försöker ta sig till särskilda medlemsstater försvinner.
Kommissionen har därför redan lagt fram åtskilliga förslag om förfaranden och regler för beviljande av flyktingstatus samt om gemensamma miniminormer för mottagande av asylsökande. I ett annat förslag fastställs kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som ansvarar för att behandla en asylansökan. Enligt dessa förslag medför en långvarig vistelse i en medlemsstat att det är den medlemsstaten som ansvarar för att behandla asylansökan. I det aktuella fallet och i enlighet med detta system kan de asylsökande således inte erhålla flyktingstatus i Storbritannien efter en längre tids uppehåll i Frankrike.
Jag skulle alltså vilja säga att den franska regeringen ensam ansvarar för att finna en omedelbar lösning på detta problem, som har allvarliga följder för vissa regioner - särskilt för avlägsna regioner i Storbritannien och för Skottland - men även för den europeiska kontinenten och för handelsförbindelserna med Storbritannien. Den måste handla så snabbt som möjligt för att fullfölja den plan som lagts fram, och det förekommer även samarbeten med Storbritanniens regering och med kommissionen längs samma linje. När det gäller problemets långsiktiga lösning - för som många ledamöter har sagt uppträder problemet i dag vid gränsen mellan Frankrike och Storbritannien, men i morgon kan vi kanske iaktta det även på andra håll i Europa - behövs ett snabbt beslut om en gemensam asylpolitik på europeisk nivå.

Talmannen
Tack, fru kommissionär!
Jag förklarar den gemensamma diskussionen avslutad.
Kära kolleger! Jag avbryter sammanträdet fram till omröstningen som kommer att äga rum kl. 18.30.
(Sammanträdet avbröts kl. 18.10 och återupptogs kl. 18.30.)

Omröstning
* * *

Betänkande (A5-0010/2002) av Koukiadis för utskottet för sysselsättning och socialpolitik om kommissionens rapport - Lägesrapport för genomförandet av rådets direktiv 93/104/EG av den 23 november 1993 om arbetstidens förläggning i vissa avseenden (Arbetstidsdirektivet) (KOM(2000) 787 - C5-0147/2001 - 2001/2073(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
RÖSTFÖRKLARINGAR - Betänkande (A5-0010/2002) av Koukiadis
Bonde och Sandbæk (EDD), skriftlig. (DA) Vi har valt att avstå från att rösta om betänkandet som helhet. Vi anser att det kommissionen har bedömt som ett bristfälligt genomförande av direktivet i Danmark på sikt kommer att undergräva det danska avtalssystemet. Danmark hade ursprungligen tänkt genomföra direktivet via kollektivavtalen, och därmed överlåta det hela på arbetsmarknadens parter. Men när direktivet nu inom den närmaste framtiden efter påtryckningar från kommissionen kommer att omvandlas till lag i Danmark kan vi bara uttrycka vårt missnöje med kommissionens inblandning i ett välfungerande system.
Vi stöder dock de allmänna förbättringar som förespråkas i betänkandet, bland annat när det gäller precisering av begrepp, eftersom det har visat sig att formuleringen av flera definitioner har medfört feltolkningar under direktivets genomförande. Det är viktigt att texten preciseras på flera områden, så att arbetstagarnas rättigheter skyddas och det kommer till stånd en förbättring när det gäller hälsa och säkerhet på arbetsplatsen.

Avbrytande av sessionen
Talmannen
Jag förklarar Europaparlamentets session avslutad.
(Sammanträdet avslutades kl. 18.40.)

