
Talmannen.
   – Jag förklarar Europaparlamentets årliga session 2004–2005 öppnad. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0449/2003) av Marit Paulsen för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om offentlig foder- och livsmedelskontroll (KOM(2003) 52 – C5-0032/2003 – 2003/0030(COD)). 
Byrne,
   . – Herr talman! För det första skulle jag vilja uttrycka mitt tack för allt det hårda arbete som har utförts av ledamöterna i de utskott som har behandlat förslaget till förordning om offentlig foder- och livsmedelskontroll. Jag vill särskilt berömma Marit Paulsens beundransvärda ansträngningar vad gäller detta viktiga initiativ.
I kommissionens förslag fastställs regler för organisationen av offentlig foder- och livsmedelskontroll samt att medlemsstaterna skall respektera levande djur, och man definierar uppgifterna för kommissionens kontor för livsmedels- och veterinärfrågor. I förslaget tar man hänsyn till principer för en riskbaserad strategi för en heltäckande och integrerad livsmedels- och foderkedja från gård till gaffel, som inbegriper kontroller inom gemenskapen samt kontroller av foder och livsmedel som importeras från tredjeland. Det effektiviserar det huvudsakliga ansvaret för livsmedels- och fodersäkerhet på företagsnivå, och stränga genomförandemekanismer inom de befintliga kontrollsystemen stärker de behöriga myndigheternas roll.
Framför allt syftar förslaget till att förbättra effektiviteten av de kontroller som både medlemsstaterna och kommissionen genomför. I förslaget fastställs hårdare motåtgärder. Man skapar även en ram för att stödja utvecklingsländer när det gäller att uppfylla viktiga krav, och föreskriver en ekonomisk ram för att organisera verksamhet som förbättrar livsmedels- och fodersäkerheten.
Jag betonar särskilt Marit Paulsens energiska ansträngningar att anpassa förslaget i första behandlingen. Jag delar precis samma mål, och hoppas att det slår väl ut. Samarbetet med detta förslag mellan de tre institutionerna har fungerat utmärkt, och återigen är detta till stor del tack vare Marit Paulsen, som har varit drivkraften när det gäller att föra samman dessa tre institutioner.
Rådet och en majoritet av Europaparlamentet har nu en sammanfallande syn på denna text, något som jag med glädje accepterar i dess helhet.
Klaß (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja nämna att jag precis nyligen mottog ändringsförslagen på mitt eget språk – och de är 229 stycken. Jag skulle därför vilja be om mer tid så att jag , och alla andra, kan arbeta igenom dem, och ber er att skjuta upp omröstningen till i morgon. 
Talmannen.
   – Fru Klass! Detta är inte rätt tidpunkt att begära detta, inte minst eftersom alla krav av detta slag kommer att läggas fram för omröstning och underkastas beslut i kammaren. Sådana krav kan inte framföras under varje skede av vårt arbete. Ni kommer därför att kunna lägga fram denna begäran före omröstningen. 
Paulsen (ELDR ),
   . – Herr talman! Herr kommissionär, ärade kolleger! Det är självfallet jobbigt att försöka få till stånd en överenskommelse vid första behandlingen. Det krävs vilja, kunskap och samarbete. Jag vill tacka alla kolleger i parlamentet som har bidragit med motstånd och med medhåll i denna process. Det har varit jobbigt, men det har varit mycket, mycket konstruktivt.
Jag skall ta upp några av de aspekter som är viktigast för mig i detta sammanhang. Det gäller t.ex. omfattningen. Jag är exceptionellt lycklig över att djurens hälsa och välfärd nu omfattas av inspektionerna. Det utgör nog parlamentets största framgång på detta enormt känsliga område, som alla våra väljare i alla länder bryr sig oerhört mycket om. Det gäller t.ex. djurtransporterna genom Europa, och det är viktigt att de åtminstone ingår i kontrollprogrammet.
Parlamentet har också tillfört en kontroll av märkningen medan inspektionerna pågår. I ländernas egna kontrollprogram skall det ingå att inspektörerna kontrollerar att märkningen på livsmedelspaketen är korrekt, att den stämmer med reglerna samt att innehåll och innehållsdeklaration de facto stämmer överens. Detta är en centralt viktig punkt för oss som normala konsumenter när vi en vanlig torsdagseftermiddag snabbt skall handla litet kvällsmat. Att hela kedjan skall omfattas – alltifrån åkern till butiken, matsalen och restaurangen – är den princip som förstås är genomgående i hela livsmedelssäkerhetslagstiftningen.
En annan aspekt, där jag är både besviken och glad, gäller öppenheten. Från utskottets sida krävde en klar majoritet ett system för . Det gick inte att genomföra, eftersom medlemsländerna åberopade legala, konstitutionella skäl. Som liberal kanske jag så småningom insåg att det nog inte är statens och myndigheternas uppgift att säga att den ena producenten är bra och den andra dålig. Med det system för öppenhet som nu finns i denna förordning har vi överlåtit denna funktion med till det civila samhället. En konsumentgrupp, en djurskyddsgrupp eller ett lokalt medium kan begära att få inspektionsrapporterna och därmed stå för denna funktion och tala om för medborgarna hur det ser ut bakom kulisserna.
Avgiftsfinansieringen är en mycket kontroversiell fråga – inte mellan kommission, rådet och mig, men inom parlamentet. En del vill ha en fast spikad avgift, som är orubblig och lika för alla. Det vore kanske mycket bra, men detta har prövats och misslyckats. Alla länder inom unionen är inte exakt likadana. Man har inte samma förutsättningen från Portugal till Finland eller från Irland till Ungern. Det förslag som nu föreligger tycker jag dock faktiskt är hyggligt balanserat. Man skall ta ut avgifter, men det är klart definierat vilka utgifter som får ingå. Dessutom skall det tas särskild hänsyn till små och traditionella företag, vilket jag tycker är mycket viktigt. Det är viktigt att vi i Europaparlamentet värnar om de små producenterna, de udda produkterna, de som är essensen av Europas kulturarv på matsidan. Vi måste försvara dem och vi måste ge dem en chans. De skall inte undantas från säkerhetstänkande, men de kan faktiskt få lindrigare avgifter för denna kontroll.
Jag vädjar till er alla att dels rösta idag trots alla problem som finns, dels följa min kompromissröstlista. Avslutningsvis vill jag återigen rikta ett stort tack till kommissionen, till rådet, framför allt till det italienska och irländska ordförandeskapet. Tack så mycket för ett fantastiskt samarbete! 
Talmannen.
   – Eftersom även ni, fru Paulsen, hänvisade till förhoppningen att omröstningen skall få ett positivt resultat, skulle jag vilja upprepa att när det gäller beslut om att rösta eller inte – med hänvisning till Christa Klass tidigare anförande – kommer vi, om det behövs, att rösta i kammaren för att besluta om vi skall acceptera ett uppskjutande av denna omröstning eller inte. 
Parish (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Jag talar på Avril Doyles vägnar, som inte har möjlighet att delta denna morgon.
Vi välkomnar foder- och livsmedelskontroll för att garantera friska djur och bra kött för människor inom hela EU. Vi måste dock ge industrin tid att utveckla en enhetlig strategi i hela Europa. Jag skulle vilja att kommissionsledamot David Byrne mer ingående förklarar hur vi skall genomföra kontroll av foder som importerats till Europeiska unionen. Det är oerhört viktigt att samma stränga kontroll även tillämpas på importerat foder och inte bara på vårt foder inom EU.
Djurs välbefinnande är så oerhört viktigt. Marit Paulsen nämnde märkning. Vi måste se till att konsumenter kan avgöra vilka produkter som uppfyller EU:s höga normer för djurens välbefinnande med hjälp av märkningen. Konsumenter borde också kunna se vilka produkter som inte uppfyller dessa höga normer med hjälp av märkningen.
Kostnaden för inspektion inom EU och de avgifter som åläggs varje foderföretag måste ses över, för om ett land debiterar betydligt mer för inspektioner än ett annat orsakar det snedvridning på den gemensamma marknaden. Vi måste i stora drag välkomna dessa kontroller, men vi måste vara försiktiga så att vi inte överreglerar. 
Klaß (PPE-DE ).
    Herr talman! Denna morgon talar jag på min kollega Horst Schnellhardts vägnar, som tyvärr inte kan närvara. Den förordning om foder- och livsmedelskontroll som ligger framför oss är en av EU:s åtgärder för att förbättra livsmedelssäkerheten. Det går en röd tråd genom alla åtgärder på detta område, och det är principen om universalkontroll, från gården till affärsdisken till bordet. Aktörerna inom livsmedelssektorn har utvidgat sin medverkan när det gäller livsmedelssäkerhet, ansvaret har klart angivits och offentlig kontroll har utformats på en mer vetenskaplig basis och tydligt strukturerats. Denna förordning om foder- och livsmedelskontroll utgör mot denna bakgrund en ramlagstiftning.
Det måste tyvärr sägas att kammarens behandling av denna förordning inte ligger i linje med parlamentets vanliga förfaranden. Den text som vi skall rösta om i dag utarbetades till stor del i Europeiska rådet och skiljer sig markant från kommissionens förslag. Det har inte givits tillfälle att ingående överväga och diskutera den text som ligger framför oss. Vi i denna kammare har i många år strävat efter att utvidga våra befogenheter när det gäller lagstiftningsprocessen. Det förfarande som antogs för denna förordning strider i mycket mot dessa försök.
Även om vi välkomnar införlivandet av djurens välbefinnande i denna förordning är vi kritiska mot karaktären på de tillhörande bestämmelserna. Genom förordningen öppnas i hög grad vägen till att överföra viss offentlig kontrollverksamhet till tredje part. Jag anser dock att statliga institutioner borde delta i denna offentliga kontrollverksamhet, om deras oberoende kan garanteras.
Detsamma gäller det föreslagna finansieringsförfarandet. Förslaget kommer naturligtvis att ge en enhetlig grund för att beräkna inspektionsavgifterna i Europa, men det kommer inte att bidra till att avlägsna den snedvridning av konkurrensen som följer av oerhörda olikheter i avgiftsnivån, något som har kritiserats under många år. Det handlar faktiskt om raka motsatsen: denna strategi möjliggör helt och hållet att företag inom samma administrativa område kommer att få betala olika avgifter på grund av sina olika geografiska avstånd från förvaltningsmyndigheterna. Ändå skall offentlig kontroll främja hälsan, och därför borde kostnaderna ligga på ungefär samma nivå för alla berörda företag.
Den oriktiga hänvisningen till nationella kontrollplaner och finansieringen av ad hoc-kontroller innebär att man genom denna förfarandemässiga strategi utsätter företag för en ekonomisk risk.
Slutligen skulle jag särskilt vilja betona att vi stöder många av de idéer som har lagts fram här. Det okonventionella sätt att framställa den lagstiftningstext som har påtvingats oss, med nya förslag som gång på gång offentliggörs med korta intervaller, och det faktum att slutversionen av ändringsförslagen blev tillgängliga på våra egna språk först i morse, har emellertid tyvärr gjort det omöjligt att djupgående överväga texten. Det kan inte uteslutas att eventuella brister och kritiska synpunkter kommer att gå obemärkta förbi på grund av denna brådska. Av denna anledning går det inte att ta för givet att vi kommer att ge vårt oreserverade stöd. 
Van den Berg (PSE ).
   – Herr talman! Jag talar i dag på Dorette Corbeys vägnar och skulle vilja framföra fem kommentarer.
För det första är det oerhört viktigt med insyn i livsmedelssäkerhet och kontroll på detta område. Fler regler och mer kontroll är i sig självt inte en garanti för förbättrad livsmedelssäkerhet: det enda sättet för oss att sätta punkt för livsmedelsfusket är om vi samtidigt kräver insyn. Uppgifter om företag som har en ganska lättsinnig inställning till livsmedelssäkerhet måste offentliggöras. De som fuskar förlorar kunder. Insyn är ett viktigt villkor för livsmedelssäkerhet, och vi välkomnar den uppnådda kompromissen.
För det andra måste finansieringen av kontrollen vara rättvis. Vi måste bekämpa orättvist stöd till företag och orättvis konkurrens. Genom att bevilja småföretag en rabatt blir det möjligt för oss att i viss mån stödja denna företagskategori, något som är mycket viktigt inom livsmedelssektorn.
Min tredje kommentar rör den riktiga, rättvisa tillämpningen av denna lagstiftning. Vår grupp har förespråkat likvärdig kontroll och likvärdiga metoder inom hela EU. Vi vill inte ha en situation där en last som avvisas i Rotterdam på grund av brister i livsmedelssäkerheten därefter trots allt kommer in i EU på en annan väg. Vår fråga till kommissionen är: kan kommissionen garantera oss, i EU-medborgarnas och den rättvisa konkurrensens intresse, att den noggrant kommer att övervaka att denna lagstiftning verkligen genomförs?
För det fjärde välkomnar vår grupp det bistånd som EU planerar att ge utvecklingsländer för att hjälpa dem att bygga kapacitet så att de kan följa EU:s regler om livsmedelssäkerhet. På detta sätt slår vi två flugor i en smäll: EU ökar säkerheten för importerade livsmedelsprodukter, och utvecklingsländerna får viktigt bistånd för att vidta åtgärder som gör det möjligt att förbättra deras situation vad gäller livsmedelssäkerhet och följaktligen deras handelsposition. Livsmedelssäkerhet får inte bli en täckmantel för protektionism. I detta sammanhang måste vi måste också komma ihåg aktuella händelser. Med tanke på utbrottet av fågelinfluensa i Asien är det viktigt att livsmedelssäkerhet kontrolleras redan i ursprungsländerna. Kan kommissionen bekräfta att denna och annan gemenskapslagstiftning erbjuder EU effektivt skydd mot överföring av smittsamma sjukdomar som fågelinfluensa?
Slutligen återstår det för mig att framföra en allmän kommentar. Som talesman för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp skulle jag åter vilja tacka Marit Paulsen, samt rådet och kommissionen, för deras konstruktiva arbete. Vi hoppas att denna milstolpe avslutar det som har utgjort ett betydande arbete under de senaste fem åren, och vi ser fram emot att få höra kommissionens svar. 
Staes (Verts/ALE ).
   – Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Den kompromiss som har nåtts mellan fyra grupper garanterar att denna förordning om kontroll snart kan offentliggöras i Europeiska unionens officiella tidning och till stor del träda i kraft den 1 januari 2006.
Det var ett stort nöje för min grupp att delta i diskussionerna om kompromissen, inte minst med tanke på hänvisningen till straffrätt i ändringsförslag 206.
Jag har nu fått veta att rådet är mycket motvilligt i detta hänseende. Jag beklagar att rådet för närvarande inte deltar i debatten eller uttalar sin åsikt om den kompromiss som vi har nått mellan fyra grupper. Följaktligen stöder jag Christa Klass’ krav om att skjuta upp omröstningen till i morgon, om än av andra skäl än språkliga. Detta kommer att ge rådet ytterligare en chans att överlägga och ge sin åsikt om hänvisningen till straffrätt i ändringsförslag 206 till kammaren.
Jag skulle vilja betona vissa delar i denna förordning som är viktiga för vår grupp. Den första är naturligtvis, som föredraganden själv sade, utvidgningen av förordningens räckvidd från foder till djurs välbefinnande och hälsa. Den andra är det uttryckliga uttalandet för behovet att genomföra kontroller utan förvarning. Den tredje är behovet av offentliga kontroller av självövervakning och av märkning. Den fjärde är, mycket praktiskt, att undvika intressekonflikter mellan kontrollanter. I Belgien har vi förstått att sådana fortfarande förekommer. Det finns fortfarande veterinärer som är egenföretagare med egen praktik, som utför kontroller. Den femte är införande av kvalitetskrav för laboratorier. Den sjätte är behovet av samarbete mellan nationella och regionala myndigheter, som MPA-fallet har lärt oss.
Slutligen är det oerhört viktigt med internationellt samarbete mellan kontrollorgan och tullen, och även mellan myndigheter, liksom införandet av förbindelseorgan, eftersom internationella nätverk ofta verkar på detta område. Jag anser att vi gör ett stort framsteg med denna förordning, och jag hoppas att vi kan anta de fyra gruppernas kompromiss med stor majoritet. 
Hyland (UEN ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja instämma med de andra talarna och berömma föredraganden för hennes arbete med detta mycket viktiga betänkande. Vi kan inte tillåta att skrämselhistorierna från livsmedelsområdet som vi har upplevt under de senaste åren någonsin åter når proportioner som hotar EU:s konsumenter, jordbrukare och livsmedelsindustrin. Jag anser att kommissionen skall ha mycket beröm, och i synnerhet kommissionsledamot David Byrne, som systematiskt har lagt fram en rad lagstiftningsförslag som syftar till att ta upp alla de frågor som måste behandlas för att garantera våra konsumenter en säker och spårbar produkt, från gård till gaffel. 
I detta särskilda förslag tas några tydliga svagheter upp, som kontrollmyndigheterna har belyst. Enorma ansträngningar har gjorts för att underlätta ett fullbordande av detta ärende i första behandlingen före slutet av denna valperiod. Kommissionen försökte i början att införa straffrättsliga påföljder, men då den mötte medlemsstaternas enade motstånd mot denna strategi beslutade kommissionen klokt nog att nöja sig med ett uttalande om saken.
När det gäller frågan om räckvidd och huruvida de föreslagna förordningarna borde omfatta alla aspekter av djurs hälsa och välbefinnande eller endast de aspekter som påverkar livsmedelssäkerheten, gläder det mig att rådet i den slutgiltiga analysen accepterade den större räckvidd som parlamentet uppmanade till.
Avgiftsfrågan var också kraftigt omtvistad. I den sista texten tillåts en situation där indrivandet av avgifter kommer att fortsätta att tillämpas på den verksamhet som för närvarande är föremål för avgifter – det vill säga inspektion av kött- och fiskprodukter, veterinärmedicinsk kontroll av restsubstanser, samt kontroll av levande djur. 
Bernié (EDD ).
   – Herr talman! Efter den rad av skrämmande händelser som vi har upplevt på livsmedelsområdet, som mul- och klövsjuka och BSE, måste åtgärder vidtas, men inte till vilket pris som helst.
Det förefaller mig att det i enlighet med artikel 175 i fördraget borde vara olagligt att vidta sanktionsåtgärder av det slag som kommissionen föreslår. Tillsammans med min kollega Johannes Blokland lade jag dessutom fram ett ändringsförslag för att utesluta dem innan det irländska ordförandeskapet upphäver straffen för avsiktliga handlingar eller grov försumlighet. Jag tror inte att det är godtagbart att inspektionskostnaden harmoniseras med hjälp av en avgift på EU-nivå. För det första är det redan tillräckligt svårt att tillämpa en sådan åtgärd med tanke på de olika tillverkningsmetoderna och produktionskostnaderna i de nuvarande 15 medlemsstaterna. Hur skulle detta fungera i ett EU med 25 medlemmar, om man tar hänsyn till att denna avgift kanske inte avviker med mer än 10 procent från genomsnittet inom gemenskapen? För det andra är det i rättsligt hänseende inte upp till parlamentet att besluta om införandet av en EU-skatt. Jag skulle vilja påminna er om att en sådan åtgärd är beroende av ett enhälligt beslut i rådet.
Dessutom är det nödvändigt att vi förblir orubbliga när det gäller importkontroll. Det skulle bli svårt att rättfärdiga ett införande av strikt kontroll av aktörer inom Europeiska unionen, om de från tredjeländer skulle kunna undvika dem. Dessutom måste särskilda bestämmelser fastställas för råvaruanläggningar. Kontinuiteten i familjeföretag som tillverkar mycket uppskattade traditionella produkter som gjort deras områden berömda får inte hotas. För att avsluta, kommissionen har inte behörighet att fastställa i vilken omfattning nationella åtgärder är förenliga med den förordning som vi diskuterar. 
Goodwill (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja tacka Marit Paulsen för allt det arbete som hon har gjort för att nå denna invecklade kompromiss. Samtidigt som vi välkomnar aspekten på djurens välbefinnande i detta förslag instämmer jag med Christa Klaß om att vi kanske rusar iväg lite grand, och att vi behöver tid för att se över varje del av denna ganska invecklade uppgörelse. 
Det oroar mig också att vi ännu en gång kanske kolliderar med lagen om oavsiktliga konsekvenser. Ni kanske minns att då de ursprungliga slakteriförordningarna lades fram fick Förenade kungarikets regering tag i dem och ”guldpläterade” dem. Detta resulterade i mycket höga kostnaden för vissa små slakterier som, på grund av dessa kostnader, stängde. Detta i sin tur resulterade i att djur tvingades resa mycket långa sträckor till slakterier.
När det gäller avgifter, som i fallet med detta specifika förslag, stämmer det att olika avgifter som tas ut i olika länder skapar en snedvridning på den fria marknaden, samtidigt som gemensamma avgifter inte skulle återspegla olikheterna i inspektionskostnader om man till exempel jämför Litauen med Tyskland. Vi verkar nu ha uppnått en balans där kostnaden kommer att återspegla den faktiska kostnaden för dessa inspektioner, men det är möjligt att det kommer att förekomma kryphål, särskilt när det gäller vissa länders definition av ”småföretagare”. Jo, jag stöder undantag för småföretagare, men jag kan förstå att vissa länder som önskar understödja produktion i vissa avlägsna områden skulle vilja utnyttja den här definitionen.
För det andra, när det gäller frågan om att offentliggöra namnen på de företag som inte uppfyllt sitt åtagande (”naming and shaming”), kan ingen vara emot informationsfrihet – vi är alla för insyn och öppenhet -, och att inte vara för det skulle vara detsamma som att stödja sekretess. Vi måste vara försiktiga när vi till exempel ser över situationen i Förenade kungariket, där de åtalade publiceras i tidningen, men om mindre brott upptäcks, som en sprucken tegelpanna i ett slakteri eller en muslort i en restaurang, dyker detta inte ens upp på framsidan av den lokala tidningen.
Sammanfattningsvis måste vi, även om jag uppskattar de goda avsikterna, se över detta mer noggrant för att garantera att vi inte kolliderar med lagen om oavsiktliga konsekvenser ännu en gång. 
Whitehead (PSE ).
   – Herr talman! Vi står inför de som är gamla i gamet i dag – den grupp ledamöter som har försökt att hantera frågan om livsmedelssäkerhet och hygien i samarbete med kommissionsledamoten under hela denna valperiod.
Jag vill ge min personliga hyllning till Marit Paulsen, som har räddat ett antal invecklade och svåra åtgärder av detta slag. Robert Goodwill sade att dessa åtgärder får oavsiktliga konsekvenser. Jag skulle vilja påminna honom om principen om ”orätt tid”, enligt vilken folk alltid säger att det inte är rätt tid för att göra någonting. Det är i alla fall hög tid att vi gör det som vi borde göra på detta område. Institutionerna har enats. Det har skett betydande förändringar i förslagen om sanktioner, finansiering, insyn och importkontroller. Dessa förändringar, tillsammans med rådets insats, har gjort detta till ett bra förslag, och ett mycket bra förslag för Marit Paulsen att avsluta med, eftersom jag vet att detta kanske blir hennes sista betänkande i parlamentet. Hon förtjänar alla våra tack.
De huvudfrågor som har tagits upp, och som jag också vill beröra, gäller för det första hur avgiftsbalansen skall åläggas på ett sätt som är rättvist för småföretagare, som Robert Goodwill sade, men som trots detta inte tillåter att vissa exploaterar och kringgår reglerna.
För det andra, i vilken mån kan vi uttryckligen hjälpa utvecklingsländer att nå EU-standarder? Hur skall dessa standarder tillämpas, och vilket slags hjälp kan vi erbjuda? Och framför allt, hur kan vi garantera att systemet med föranmälan för högriskprodukter i hamnar har de nödvändiga resurserna för att hantera dem? Det finns ett stort frågetecken när det gäller dessa tullhamnar, och ny erfarenhet visar att vi måste ta itu med denna fråga.
Slutligen gläder det mig alldeles särskilt att vi har nått viss enighet i frågan om sanktioner. De sanktioner som ursprungligen föreslogs var okloka, och de skulle inte ha fungerat. Det gläder mig att säga att den väg som vi nu tar, och som de flesta av huvudaktörerna har varit överens om, sannolikt leder till framgång. 
Breyer (Verts/ALE ).
    Herr talman! Även om det är konsumentskydd som intresserar människor mest när vi talar om Europa måste man säga att det inte har gjorts särskilt mycket på detta område, och att inte heller detta ramdirektiv kommer att kunna ge garantier för att de livsmedelsskandaler som inträffat under de senaste åren tillhör det förflutna. Tyvärr är livsmedelskontrollen fortfarande en fars. Detta direktiv är verkligen lyckat på många områden, och vi är från De grönas sida särskilt nöjda med att djurens välbefinnande äntligen har införlivats i livsmedelskontrollerna. Kontrollintensiteten har också förbättrats, så att det nu också krävs nationella kontrollrapporter. Trots detta har en nyligen genomförd undersökning i Tyskland belyst det grundläggande problemet: i praktiken utförs inte tillräckligt många kontroller. Vi behöver mycket mer finansiering för livsmedelskontroller, så att kontroller kan utföras mer frekvent, och så att alla som bryter mot livsmedelsbestämmelser löper en påtaglig risk att bli föremål för straffåtgärder. Detta förblir den svaga punkten i alla medlemsstater.
Vi skulle också ha velat se laboratoriemetoder bringas till överensstämmelse, med viss harmonisering av det sätt på vilket kontrollerna genomförs i medlemsstaterna. Något som vi också behöver omedelbart – och jag har inte förlorat hoppet, herr kommissionär, och det skulle glädja mig om ni kunde säga något om detta – är att ett direktiv om konsumentinformation till slut genomförs, som återspeglar direktivet om miljöinformation. Detta skulle innebära att på samma sätt som allmänheten just i egenskapen av konsumenter har rätt att veta vad som sker på miljöområdet, skulle de också ha rätt att veta vad som sker inom livsmedelssektorn.
Min allra sista punkt är denna: jag hoppas att rådet slutar leka kurragömma utan i stället talar om för oss i dag på tydligast möjliga sätt vad de anser om avgifter och böter, så att detta är klargjort när vi når omröstningen, eftersom vi inte kan begära mer livsmedelskontroller och förbättring av djurs välbefinnande om rådet är förteget på denna punkt och det råder brist på insyn gentemot denna kammare. Det är allt vi begär. Eftersom det vi behöver är livsmedelskontroller …
McKenna (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Jag skulle också vilja gratulera Marit Paulsen till hennes betänkande. Några mycket viktiga aspekter har tagits med, som många andra har nämnt. Införandet av djurens välbefinnande gläder mig särskilt. Vissa avfärdar att detta skulle vara ett problem, men jag tycker att det är mycket viktigt.
När det gäller kontrollfrågan handlar detta inte bara om denna fråga utan också om ett omfattande lagstiftningsområde inom Europeiska unionen, där lagstiftning finns men inte upprätthålls; det finns ingen kontroll. Det är viktigt att lagstiftning och regler genomförs, om man har dem. Det kan man inte göra utan ordentlig och adekvat kontroll.
Det som oroar mig mest är frågan om sanktioner; det är beklagligt att de inte ingår. Man kan inte tvinga medlemsstater och företag till att efterleva lagen om det inte finns några adekvata sanktioner. Vi har tidigare sett att företag som orsakar foderskandaler aldrig hamnar i fängelse; de som ansvarar för dessa företag straffas aldrig ordentligt. Det finns skrattretande böter som inte på något sätt är avskräckande för att fortsätta med denna typ av överträdelser. Vi kommer inte att hitta en väg framåt utan sanktioner, eftersom vi behöver både piska och morot för att se till att lagstiftningen efterlevs. 
Byrne,
   . – Herr talman! Jag är tacksam att parlamentet så välvilligt har godtagit vårt förslag om offentlig foder- och livsmedelskontroll, och att det har hörsammat behovet att garantera ett bättre övervakningssystem för livsmedels- och foderkedjan på nationell nivå och gemenskapsnivå.
Tillåt mig att ännu en gång betona min uppskattning för de olika utskottens intensiva och produktiva bidrag, och understryka vikten av och känsligheten för de frågor som diskuteras i dag, vilka har tagits upp och undersökts till följd av Marit Paulsens utmärkta arbete.
Jag förstår den tyngd som har lagts på vissa aspekter, som till exempel ökad insyn och att erkänna bra företags ansträngningar för att tillverka säkra livsmedel och foder. Kommissionen beklagar att rådet och parlamentet inte stöder förslaget att införa straffrättsliga påföljder. Kommissionen anser att användandet av straffrättsliga påföljder skulle vara en viktig förstärkning av kontrollen av aktörer inom livsmedels- och foderbranschen. Kommissionen instämmer inte i parlamentets och rådets åsikt att artikel 55.2 och 55.3 berör den tredje pelaren. Å andra sidan noterar kommissionen att denna fråga redan har lagts fram inför EG-domstolen för avgörande i ett annat mål.
Under dessa omständigheter, och med tanke på detta förfarandes övergripande politiska sammanhang, är kommissionen beredd att dra tillbaka artikel 55.2 och 55.3 från detta förslag i avvaktan på domstolens avgörande i frågan och förbehåller sig rätten att på nytt föreslå åtgärder för straffrättsliga påföljder på detta område.
Marit Paulsen tog upp frågan om särskild hänsyn till småföretag, och jag skulle vilja hänvisa till den bestämmelse i lagstiftningen där det föreskrivs att småföretag skall vara föremål för särskilda mål. Från hennes omfattande erfarenhet när det gäller att behandla frågor om livsmedelssäkerhet i denna kammare vet jag att hon känner till att liknande bestämmelser om hänsyn har införts i hygienförordningen. Hon vet också, tack vare kommissionsledamot Franz Fischlers senaste granskning av GJP-förslagen, att särskilda bestämmelser också har införts på det området för att finansiera små- och medelstora företag, särskilt i landsbygdsområdena, inom hela EU.
Neil Parish tog upp frågan om importkontroller. Tredjeländer måste ge garantier för efterlevnad av EU-lagstiftning. Om dessa garantier inte ges kommer importen att bli föremål för särskilda kontroller, eller inte tillåtas över huvud taget. Importerade livsmedel kommer att bli föremål för importkontroller vid ankomsten. Detta kontrollsystem bygger på risk: ju högre risk, desto intensivare importkontroller. Livsmedel som kan innehålla vissa toxiner kommer till exempel att kontrolleras intensivt.
Phillip Whitehead tog upp frågan om hur vi kan garantera att systemet för föranmälan fungerar ordentligt. Det finns redan ett system för veterinärkontroller, där det finns ett formulär som behandlar frågan med föranmälan. En mindre ändring kommer att genomföras av de befintliga bestämmelserna när det gäller veterinärkontroll med hänsyn till detta särskilda system. Man har tänkt på detta; mina tjänstemän har noterat att denna fråga måste uppmärksammas, och den kommer att behandlas på teknisk nivå.
Neil Parish tog också upp frågan om djurens välbefinnande. Som han förmodligen känner till ingår inte aspekter på djurens välbefinnande i WTO:s sanitära och fytosanitära kod, och därför finns det ingen internationell enighet med våra handelspartner om organiseringen av kontroll när det gäller regler om djurens välbefinnande. Kommissionens förslag är att sluta avtal med tredjeländer om djurens välbefinnande. Kommissionen har också tagit upp ärendet inom Internationella byrån för epizootiska sjukdomar (OIE) för att kunna föra upp frågan på den internationella agendan. Det hölls en konferens i Paris för några veckor sedan där jag deltog, under vilken OIE tydligt meddelade sin avsikt att uppgradera hela frågan om djurens välbefinnande i internationell handel. Denna lagstiftning gör det också möjligt att införa nationella kontrollåtgärder så att FN:s fackorgan för livsmedels- och jordbruksfrågor (FAO) kan granska dem och övertyga sig om att de fungerar ordentligt.
Det uttrycktes oro över avvikelser inom handeln från en hamn till en annan, och om detta skulle uppstå eller inte beroende på olika granskningsnivåer och tillämpningen av billigare kontrollåtgärder, som således skulle skapa en fördel för aktörer inom livsmedelsbranschen. Av denna anledning föreskrivs en standardnivå inom veterinärsektorn i förslaget. När det gäller kontrollåtgärder kommer förslaget att bidra till att en harmoniserad nivå på importkontrollerna uppnås. Jag anser att förslaget innefattar de grundläggande delarna för att undvika avvikelser inom handeln.
Christa Klaß tog upp frågan om systemet för inspektionsavgifter, och varför de inte kan regleras på en mer central nivå. Det finns ett antal skäl för detta, och vissa talare har hänvisat till några av dessa skäl tidigare i dag. Inspektionskostnaderna är till exempel olika höga inom EU. Detta beror på löneskillnader, energikostnader, och så vidare. I flera medlemsstater regleras avgifterna på lokal nivå, vilket leder till olika avgifter inom en enda, enskild medlemsstat. Det är omöjligt för kommissionen att utöva sina kontrollbefogenheter med tanke på de invecklade metoderna för att granska nationella eller regionala finansieringssystem. Därför kan det framlagda förslaget betraktas som ett passande svar på denna tämligen komplicerade fråga.
Som avslutning bekräftar jag att kommissionen godtar ett stort antal av de framlagda ändringsförslagen. Kommissionen kommer att ge parlamentet en fullständig förteckning över kommissionens ståndpunkt i vart och ett av ändringsförslagen, och jag hoppas att förteckningen kommer att innefattas i detta sammanträdesprotokoll.(1). Om det finns framlagda ändringsförslag som inte ingår i paketet kommer kommissionen inte att kunna godkänna dem. 
Talmannen.
   – Tack så mycket, kommissionär Byrne.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0468/2003) av Janelly Fourtou för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om åtgärder och förfaranden för skydd av immaterialrätter (KOM(2003) 46 – C5-0055/2003 – 2003/0024(COD)). 
Byrne,
   . – Herr talman! Detta förslag till direktiv om skydd av immaterialrätter representerar ett av huvudelementen i en av kommissionens handelsplaner från november 2000 för att bekämpa varumärkesförfalskning och pirattillverkning, och kompletterar den tullförordning som nyligen lagts fram.
Varumärkesförfalskning och pirattillverkning tilltar. Det skadar företag, samhälle och regeringar, och är likaså skadligt för innovation och kreativitet, och det kan vara mycket farligt för folkhälsan och den offentliga säkerheten. Varumärkesförfalskare och pirattillverkare undergräver laglig affärsverksamhet och kultur, eftersom de kopierar slutprodukter som har inneburit avsevärda investeringar. Konsumenter och rättsinnehavare är inte de enda som blir lidande. Medlemsstater berövas betydande belopp i förlorade skatteintäkter, och sysselsättningen blir lidande när affärsvärlden inte blomstrar. Det finns också ett genuint hot mot allmän ordning. Varumärkesförfalskning och pirattillverkning som genomförs i kommersiell skala anses nu för tiden vara ännu mer lockande än narkotikasmuggling, och gärningsmännen är i allt högre grad sammankopplade med storskalig organiserad brottslighet.
Detta föreslagna direktiv är kommissionens reaktion mot detta hot. Det är inte något enkelt förslag eftersom det berör frågor som engagerar många intressen, sektorer och olika ministerier i medlemsstaterna, till exempel områdena kultur, handel och industri, ekonomi och rättsliga frågor. Det har förekommit en del mycket känslig, ibland emotionell lobbyverksamhet både för och emot detta direktiv, och jag uppskattar den ansvarskänsla som parlamentet har visat inför dessa påtryckningar. Behovet av åtgärder är dock tydligt, och det går inte att ifrågasätta.
Kommissionen anser att det är rätt tidpunkt för ett positivt beslut, tillsammans med den text som Coreper enades om den 16 februari. Kompromisstexten omfattar en lämplig balans bland alla inblandade intressen, inbegripet upphovsrättsinnehavare, kommersiella användare, konsumenter och mellanhänder. Denna balans har uppnåtts med andra medel än de i kommissionens förslag, men den har uppnåtts. Förslaget utgör en avsevärd harmonisering, och det kommer att ge oss effektiva lika villkor när det gäller påföljder och åtgärder. Detta kommer att bli grundläggande för att skapa en affärsmiljö där lagliga aktörer inte störs av varumärkesförfalskning och pirattillverkning.
Detta infriar de åtaganden som både kommissionen och Europaparlamentet gjorde i ett meddelande från november 2000, till följd av överläggningar som fördes mot bakgrund av en grönbok från 1998. Det bidrar också till att Lissabonmålen uppfylls.
Med tanke på att man genom detta förslag skyddar nödvändig balans och effektivitet stöder kommissionen den i dag framlagda texten, som föreslås genom de kompromissändringsförslag som fyra politiska grupper lagt fram gemensamt. Kompromisstexten är alltså resultatet av gemensamma och mycket intensiva ansträngningar från alla tre institutionerna.
Jag skulle vilja ta tillfället i akt och tacka hela Europaparlamentet för det intresse som har man har visat denna viktiga lagstiftning och för de mycket konstruktiva bidragen, varav många kan återfinnas i texten framför oss i dag. Jag skulle i synnerhet vilja tacka den mycket kompetenta föredraganden Janelly Fourtou, skuggföredraganden Arlene McCarthy och ordföranden för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi Luis Berenguer Fuster, för deras mycket professionella och effektiva ledning inom sin institution.
Både utskottet för industrifrågor och utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden har ägnat ärendet i fråga mycket eftertanke, och resultatet ligger nu framför oss i form av ändringsförslag som kommer att bli föremål för omröstning vid detta plenarsammanträde. Följaktligen stöder kommissionen de ändringsförslag som följer kompromisstextens linjer: ändringsförslagen 1-52 och 56-100. Ändringsförslagen 53-55 och 103-113 avviker från texten och måste förkastas. Kommissionen anser att dessa ändringsförslag inte skulle bidra till den balans och effektivitet som har uppnåtts i kompromissen, och de skulle i synnerhet inte vara förenliga med det övergripande angreppssättet. Direktivet skulle tillämpas på intrång i alla immaterialrätter.
Man bör inte förlora tid när det gäller att erkänna varumärkesförfalskningens och pirattillverkningens skadliga natur. Kommissionen skulle vilja uppmuntra Europaparlamentet att rösta för rådets kompromisstext för att undvika förseningar som annars skulle uppstå och som bara skulle gynna dem som försöker tjäna pengar på olagliga metoder. Tiden kommer inte att förbättra denna text. 
Fourtou (PPE-DE ),
   . – Vid en tidpunkt då, som kommissionär Byrne säger, brott som varumärkesförfalskning och pirattillverkning obehindrat skjuter i höjden, är det nödvändigt att införa lämpliga instrument för att garantera skyddet av immaterialrätter, med tanke på vår ekonomi.
Jag skulle vilja påminna er om att kommissionen lade fram sin text i januari 2003. Vi har väntat på detta initiativ ända sedan 1998, då grönboken offentliggjordes. Parlamentet visade sin beslutsamhet genom att agera mot varumärkesförfalskning och pirattillverkning vid ett flertal tillfällen, i synnerhet genom att enhälligt rösta om en resolution om denna grönbok och underteckna en skriftlig förklaring.
Eftersom utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden var medvetet om det behov som jag har hänvisat till antog man den 27 november 2003 det ändrade betänkandet om skydd av immaterialrätter med 28 röster för och 3 nedlagda röster. Tiden är det väsentliga. Nu strax före utvidgningen finns det också ett brådskande behov att fastställa harmoniserad lagstiftning för att garantera skydd av immaterialrätter, innovation och kreativitet i de 25 medlemsstaterna. I enlighet därmed användes en ny typ av förfarande.
På uppdrag av rådets ordförandeskap inrättades en informell trepartsdiskussion för att nå en kompromiss. Diskussionerna varade i tre månader. Förutom rådet och kommissionen deltog även er föredragande, föredraganden av yttrandet, ordförande i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi och skuggföredragandena i denna process. Jag skulle vilja tacka dem för deras hjälp och för deras uthållighet. Det irländska ordförandeskapets utomordentliga engagemang gjorde det möjligt att nå detta avtal inom tidsfristen, och jag skulle vilja rikta ett särskilt tack till dem. Jag är också tacksam mot kommissionen, som gjorde allt i sin makt för att erbjuda oss ständig hjälp.
De ändringsförslag som i dag har lagts fram av Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna, Europeiska socialdemokratiska partiets grupp, Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp och Gruppen Unionen för nationernas Europa återspeglar texten i rådets kompromiss i varje detalj. Texten, som är oerhört balanserad, skälig och proportionell, upprepar vår ståndpunkt i fråga om vikten av lagstiftning om immaterialrätt. Den tar hänsyn till den oro som parlamentet uttryckt för en rad olika sektorers räkning, och innehåller nu ett stort antal garantier som skall skydda både rättsinnehavarnas och konsumenternas intressen. I enlighet med internationella avtal som gemenskapen har ingått har direktivets tillämpningsområde breddats till att täcka alla intrång i immaterialrätter.
Från och med nu kommer emellertid endast handlingar som begås i kommersiella syften att anses straffbara. Definitionen av kommersiella syften utesluter handlingar som begås av konsumenter som agerar i god tro och som inte vinner någon direkt eller indirekt ekonomisk eller kommersiell fördel. Denna utvidgning av tillämpningsområdet undergräver inte någon av de sektorsdirektiv som redan antagits om upphovsrätt, elektronisk handel och datorprogram. Det undantag som gjorts för privatkopiering har faktiskt förstärkts.
Textens övriga viktiga punkter rör behovet att ta hänsyn till rätten till försvar. I synnerhet artikel 8 om de interimistiska åtgärderna säkerställer rätten till försvar genom att införa en tidsgräns, och begränsar alltså rätten att vidta rättsliga åtgärder, och ser därigenom till att svaranden ersätts.
Skyddet av personuppgifter förstärks. Alla vidtagna åtgärder måste vara berättigade och proportionerliga. De får inte skapa hinder som legitimerar handel eller konkurrens. Rättsinstanserna måste bedöma de särskilda egenskaperna hos varje enskilt fall. De måste också bedöma huruvida intrånget var avsiktligt eller inte. Alla åtgärder som planeras är civilrättsliga och administrativa påföljder. Eftersom det finns utrymme för översyn av direktivet, särskilt i överensstämmelse med ändringar av gemenskapslagstiftning, är detta en långsiktig kompromiss. 
Om ni stöder de föreslagna kompromissändringsförslagen kan detta direktiv antas vid första behandlingen, inom detta parlaments livstid. Detta kommer att visa hur effektivt de tre institutionerna kan arbeta. Det kommer att sända ut ett positivt budskap om integrering till den utvidgande europeiska unionen. Det kommer att stärka förtroendet på den inre marknaden. Det är detta som krävs för att möta den utmaning som Lissabonmålen svarar för. Det är vad som krävs för att garantera att EU:s ekonomi, som kännetecknas av ett nyskapande, kan bli världens mest konkurrenskraftiga ekonomi. 
Talmannen.
   – Tack, fru Fourtou! Om ni tillåter skulle jag också vilja lägga till mina personliga gratulationer, med tanke på att ni talade om en tidig förlikning. Jag själv och de andra två vice ordförandena för förlikningskommittéerna kommer följaktligen att få mindre att göra. 
Berenguer Fuster (PSE ),
   . – Herr talman! Låt mig påminna er om att detta är ett medbeslutandeförfarande och att detta parlament är medlagstiftande organ. Och ni känner kanske inte till detta uppenbara faktum, för jag undrar om Europaparlamentet i detta fall har uppfyllt sina åtaganden ordentligt.
Jag skall förklara. I december röstade utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden för en text som inte kommer att godkännas i dag, utan snarare kommer vissa ändringsförslag att antas som skiljer sig markant från det som man röstade för vid kommitténs möte. Varför uppstod denna skillnad? Därför att det som utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden röstade för motsvarar de ärade ledamöternas vilja, medan ursprunget till den text som vi skall godkänna i dag ytterst stämmer överens med rådets vilja.
Tro inte att det som jag säger på något sätt är kritik mot föredraganden, långt därifrån. Janelly Fourtou har gjort ett bra arbete och försökt att förlika ståndpunkter, men i slutändan har hon mötts av en oflexibel ståndpunkt från rådets sida, som har sagt ”om ni vill få direktivet godkänt, måste ni godkänna det som vi säger”. Och eftersom vi är medvetna om behovet att godkänna direktivet har det som vi har genomfört – och Janelly Fourtou i synnerhet – varit ett utövande av ansvar. Men ibland borde vi fråga oss själva om vi också ålägger rådet detta utövande av ansvar.
Det kan inte råda något tvivel om att detta direktiv är nödvändigt, men trots detta faktum är det tveksamt om den godkända texten kommer att lösa de framförda problemen. Jag tror inte att det är fel att säga att den godkända texten kommer att bli föremål för kommentatorernas åtlöje och orsaka medlemsstaterna många svårigheter när det gäller att införliva den i deras nationella lagstiftning. Rådets önskan att hindra Europeiska kommissionens initiativ från att innehålla till exempel straffrättsliga bestämmelser har skapat sådan förvirring mellan civilrättsliga påföljder, administrativa förfaranden och administrativa sanktioner att jag inte kan föreställa mig vad medlemsstaterna skall ta sig till när det gäller att tillämpa det.
Vi kommer säkert att godkänna denna text, men med stor skepsis. Samtidigt kommer åtminstone de spanska socialisterna att stödja vissa ändringsförslag för att återspegla det faktum att rådet, med Europaparlamentets påtvingade samarbete, fullständigt har undergrävt det som ursprungligen var ett mycket bra initiativ av kommissionen. 
Niebler (PPE-DE ).
    Herr talman, mina damer och herrar! Jag skulle först vilja framföra ett mycket varmt tack till föredraganden, Janelly Fourtou, för hennes utmärkta arbete. Jag är säker på att det verkligen inte var lätt att nå en överenskommelse om denna invecklade fråga, inte bara med grupperna utan också med rådet och kommissionen. Den text som nu ligger framför oss, och som vi skall rösta om i morgon, är en bra kompromiss som vi alla borde acceptera.
Vi känner alla till falska, billiga Rolex-klockor, Lacoste-skjortor, billiga kopior av Levi Strauss-jeans, Louis Vuitton-väskor, och en mängd andra produkter förutom dessa. Musik och filmer på cd och dvd piratkopieras. När man ser allt som är tillgängligt på marknaden kan man mycket väl tycka att pirattillverkning är en ringa förseelse. Men, mina damer och herrar, det är det inte, utan långt därifrån: varumärkesförfalskning och pirattillverkning är inte några lindriga brott. De orsakar förluster som uppgår till miljoner inom Europa varje år, och de är ett ständigt hot mot vår ekonomi och framför allt mot arbetstillfällena i Europa.
Målet med detta direktiv är att skapa enhetliga grundregler för att bekämpa pirattillverkning. Strax före EU:s utvidgning ger det rätt signal vid rätt tillfälle. Vad har man för avsikt att uppnå med detta direktiv? Man har naturligtvis för avsikt att få en avskräckande effekt när det gäller pirattillverkning och varumärkesförfalskning. Direktivet ger en processbaserad ram för detta. Det är egentligen inget nytt som införs, men man försöker att ge en ny ram när det gäller processer, så att vi kan vidta åtgärder mot pirattillverkare i hela Europa i enlighet med enhetliga regler.
Vad borde inte tillåtas enligt direktivet? Det borde naturligtvis inte tillåtas att unga människor som då och då laddar ned lite musik från Internet kriminaliseras eller brännmärks, men det finns utrymme för detta i direktivet. De straffrättsliga åtgärder som förslaget ursprungligen omfattade har tagits bort igen – också tack vare den press som har utövats på vår föredragande –, och i direktivet fastställs det att sanktioner endast borde tillämpas på ett rättvist och proportionerligt sätt. Det finns bestämmelser som överskrider dessa mekanismer för att förhindra att unga människor kriminaliseras. I direktivet klargörs detta, och det kommer inte att inträffa.
En punkt som Janelly Fourtou också nämnde, och som jag instämmer i, är att direktivet naturligtvis inte borde tillåta att några konkurrenshinder skapas. Det är inte godtagbart att konkurrenter stängs ute från marknaden genom att förlita sig på påstådda intrång i upphovsrätten. Direktivet innehåller ett skäl som har införts just för att säkerställa att detta inte blir direktivets syfte.
Direktivet, inbegripet de ändringsförslag som vi skall rösta om i morgon, vilka jag hoppas kommer att antas, tillhandahåller en bra och rättvis kompromiss mellan alla berörda parters intressen, och jag uppmanar er att stödja den linje som föredraganden har valt. 
McCarthy (PSE ).
   – Herr talman! Vi känner alla till att varumärkesförfalskning och piratkopiering av produkter har nått epidemiska proportioner. Bristen på harmoniserade regler för genomförande innebär att varumärkesförfalskning är en lågriskaffär, där förfalskande pirattillverkare garanteras enorma vinster mot låga investeringar. Förenade kungarikets Anti-Counterfeiting Group (ACG) har beräknat att så många som 4 000 människor förlorar sina arbeten på grund av denna handel, och att man skulle kunna bygga fyra nya sjukhus per år bara med momsförlusten på 1,75 miljarder pund sterling.
Kläd- och fotbeklädnadsföretag lider de största förlusterna, och konsumenterna blir offer. Deras hälsa och säkerhet sätts på spel med förfalskade mediciner, livsmedel, leksaker som beläggs med giftig bly, lättantändliga barnkläder och förfalskad alkohol som innehåller höga metanolhalter, något som både har lett till att människor hamnar på sjukhus och, i ett fall i Skottland, att en kvinna avled.
I min egen region, nordvästra England, ökar antalet beslagtaganden av förfalskande piratvaror som genomförs av grupper som övervakar handelsnormer och immaterialrätter. Här är ett exempel: detta är en fotbollströja från Manchester United, eftertraktad av många tonåringar. Det är en förfalskning, men den såldes till konsumenter på huvudgatan till fullt pris. Långt i från ett kap. Detta är ett paket Viagra, som nu finns tillgängligt på Internet. Man beslagtog 50 000 sådana paket i ett hus i Oldham. De importeras från Thailand och distribueras genom ett stort nätverk av förfalskare i hela regionen.
Det finns också en mer olycksbådande sida av denna varumärkesförfalskning och pirattillverkning. Organised Crime Task Force (OCTF) i Nordirland har rapporterat att nästan hälften av alla organiserade brottsgrupper är inblandade i immaterialrättslig brottslighet. Två tredjedelar av dessa grupper har förbindelser med halvmilitära organisationer, så det lagförslag som vi röstar om i dag borde ses mot denna bakgrund. Det är inte så ambitiöst, radikalt eller ytterligt strängt som många motståndare skulle vilja framställa det som. Det är inte heller ett universalmedel för upphovsrättsinnehavare. Det är ett första blygsamt och försiktigt steg mot ett åtagande för att bekämpa varumärkesförfalskning och pirattillverkning inom hela EU.
Jag skulle vilja gratulera det irländska ordförandeskapet till att ha enats om en text som är balanserad och proportionerlig, och vars åtgärder inriktas på att ta itu med genuina och allvarliga intrångsärenden. Konsumenter som handlar i god tro i kommersiell skala behöver inte vara oroade av denna nya EU-lagstiftning, eftersom konsumenter som handlar i god tro utesluts från dess räckvidd.
Ett ytterligare skydd är att handlingar i kommersiell skala definieras som handlingar som leder till kommersiell och ekonomisk vinst. Dessutom kan det bli fråga om ingripanden endast som en följd av en berättigad och proportionerlig begäran från den sökande, inom ramen för den befogenhet som utövas av en behörig domare eller domstol, och endast för avsiktliga intrång i kommersiell skala.
Tvärtemot den hysteri och förvrängning som spritts genom vissa av EU:s medier är det inte fråga om gryningsrazzior mot tonåringar i deras hem. Lagstiftningen har inga straffrättsliga regler. Den är begränsad till civilrättsliga och förvaltningsmässiga åtgärder. Det finns ingen dubbel skadeersättning. Direktivet förstärker straffrättsliga åtgärder och garanterar att åtgärderna är rättvisa, skäliga, proportionerliga och motiverade.
Detta är ett direktiv om brottsförebyggande åtgärder, och det kan inte användas för att skriva immaterialrätt. Inte heller kan man genom detta direktiv skriva om eller ändra lagstiftningen för e-handel, i synnerhet Internetleverantörernas ansvar som avses i artiklarna 12–15 i e-handelsdirektivet. Det kan inte urholka rätten till kopiering för privat bruk enligt upphovsrättsdirektivet, och förstärker faktiskt denna rättighet och skyddar privatlivet. De vidtagna åtgärderna måste garantera förenlighet med dataskyddslagar.
I artikel 23 föreskrivs en bedömning av direktivets effekt, och parlamentet kommer att ta detta på allvar. Avsikten är att visa att direktivet tillämpas på ett balanserat och proportionerligt sätt, och det borde understrykas att direktivet inte får användas för missbruk av de legitima konkurrenternas rättighet att komma in på marknaden, särskilt när det gäller marknaden för generiska läkemedel.
Slutligen skulle jag vilja gratulera föredraganden till hennes villighet att kompromissa, och det irländska ordförandeskapet för dess beslutsamhet när det gäller att tvinga alla parter till en överenskommelse. Vi måste nu ta det vågade steget och rösta för att denna lag införs i lagstiftningen. Vi måste sända en signal till varumärkesförfalskare och pirattillverkare om att vi på allvar tänker täppa till de kryphål i tillämpningen som de utnyttjar. Vi måste ge domare och domstolar inom det utvidgade EU möjligheten att förfoga över ett urval av redskap för genomdrivande. Det är dags för EU att ta i med hårdhandskarna mot varumärkesförfalskning och pirattillverkning. Det är dags att vi slutar låta varumärkesförfalskare åka snålskjuts på bekostnad av konsumenterna, lagliga företag, arbetstillfällena inom EU och EU:s konkurrenskraft. 

Manders (ELDR ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja tacka Janelly Fourtou, alla skuggföredragande och även kommissionen och rådet för det strukturerade, konstruktiva samarbete som vi har åtnjutit de senaste tre månaderna, vilket har resulterat i att vi nu har uppnått en kompromiss om detta direktiv på ett, enligt min mening, ytterst ovanligt sätt. Utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden var av en annan åsikt, men till syvende och sist tror jag att denna kompromiss är en början, och jag hoppas verkligen att den antas.
Vi har äntligen erkänt immaterialrätten i hela EU. Även om det redan fanns åtskilliga befintliga direktiv och lagar, till exempel när det gäller upphovsrätt, e-handel och mjukvaror, fanns det ingen – eller på sin höjd en otillräcklig – diskussion om genomförande, och som en följd av detta är den situation som vi befinner oss i i Europa en enda röra. I detta avseende är det bra att vi nu har en slags paraplylagstiftning för ett harmoniserat genomförande inom hela EU av alla de direktiv som redan finns på det immaterialrättsliga området.
Som många nu har sagt ökar varumärkesförfalskning och pirattillverkning inom EU undan för undan. Vi ser brottsliga organisationer som övergår från narkotikahandel till förfalskade varor, eftersom chansen att bli fast är minimal, och det finns minst lika mycket pengar att tjäna, om inte mer. Jag anser att vi måste stoppa detta. Jag tror att vi behöver en harmoniserad strategi, inte bara för att kriminella organisationer tjänar olagliga pengar på dessa varor, utan också för att skydda vår ekonomi, uppnå Lissabonmålen och slutligen, och i synnerhet, skydda konsumenterna.
Varför då? Vi talar inte bara om kopierade cd-skivor, som vissa tror, utan om ett brett spektrum av produkter som varumärkesförfalskas. Jag skall ta leksaker som ett exempel. Jag har sett leksaker som innehåller kadmium. Enligt kadmiumdirektivet är detta ämne förbjudet i leksaker som tillverkas inom EU, men varumärkesförfalskade produkter kan fortfarande innehålla det, eftersom de har importerats på olaglig väg. Läkemedelsprodukter är ett annat exempel. Det finns exempel på smärtstillande medel som innehåller talkpuder, och jag anser att detta är oacceptabelt. Det finns mycket pengar att tjäna på det, men enligt min åsikt måste konsumenterna skyddas. Till och med flygplansdelar förfalskas, eftersom det finns stora förtjänster att göra på detta. Det är bra att något görs för att få ett slut på detta.
Det var jag som på grönboksnivån föreslog att en hänvisning till straffrätt skulle inbegripas. Skälet till detta är att vi inte skulle köpa en stulen cykel eftersom den har blivit stulen – våra principer skulle inte tillåta det –, men vi skulle gärna köpa en förfalskad Breitling-klocka eller andra varumärkesförfalskade produkter, eftersom det är billigt. Om detta innefattas i straffrätten, och innehav av en något dyrare varumärkesförfalskad produkt blir ett straffbart brott, kommer det inte längre att finnas en marknad för detta, och det kommer inte längre att finnas något motiv för organisationer att tillverka varumärkesförfalskade varor.
Det är synd att vissa stränga regler inte har innefattats, som min kollega Luis Berenguer Fuster redan har påpekat, men jag välkomnar trots detta den uppnådda kompromissen. Ett stort antal tvetydigheter som lobbyister hittills har utnyttjat som argument för att rösta mot förslaget har tagits bort. Min uppfattning är att detta förslag är början till slutet för varumärkesförfalskningen, och jag hoppas att detta kommer att utvecklas till ett fullfjädrat direktiv med fullfjädrade medel att övervaka efterlevnaden av det. 
Fraisse (GUE/NGL ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag skulle vilja återvända till de olika intressenterna i detta direktiv och till de parter som berörs av det, som kommissionsledamoten hänvisade till – konsumenter, industriidkare och artister. Jag vill inte att de alla skall jämställas.
För det första, när det gäller konsumenterna, beklagar jag att kommissionens förslag inte har behållits som det var. Jag beklagar att det snarare har breddats för mycket, genom att det förklarar konsumenter, i deras egenskap av – skall vi säga – medborgare, lika ansvariga för pirattillverkning som industriidkarna. Detta är min första punkt när det gäller konsumenter. Att behandla alla EU:s medborgare som konsumenter på detta sätt verkar naivt.
Den andra mycket viktiga punkten är denna: Om man genom detta direktiv eftersträvar att bekämpa något som existerar nu, hur kommer saker att bli i framtiden? Under de senaste åren har diskussioner om immaterialrätt och industriell äganderätt belyst de svårigheter som hör samman med gränser. Vissa säger att immaterialrätt är 2000-talets oljefyndighet. De kanske har rätt. Om immaterialrätt verkligen är 2000-talets oljefyndighet, så är det naturligtvis viktigt att tala om det. Det faktum att kammaren har diskuterat sådana frågor som förmågan att patentera levande organismer eller fri programvara visar trots allt hur viktig gränsfrågan kommer att bli i framtiden.
Även om detta problem inte har uppstått ännu kommer det utan tvekan att göra det i framtiden. Det är inte allting som kan bli industriell äganderätt eller immaterialrätt. Det är nödvändigt att ta upp denna fråga, men på ett förnuftigt sätt. Gränser kommer säkerligen vara ett problem inom en nära förestående framtid och därefter, även om de ännu inte är det i dag.
Detta föranleder mig att tala på akronymanvändarnas vägnar, eller att tala för dem. Jag talar naturligtvis om artister. Är artister glada över att jämställas med industriidkare? Som ledamot i utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott gör jag mitt bästa för att lyssna på alla dessa sektorer. Från det som jag har läst och förstått skulle vi göra rätt om vi tog hänsyn till artisters åsikter om immaterialrätt. Om vi tar hänsyn till industriidkarnas och konsumenternas åsikter, borde vi då inte också överväga artisternas, i synnerhet som man alltid hänvisar till dem i samband med behovet att bekämpa pirattillverkning?
Vad beträffar artister förefaller författares rättigheter och immaterialrätt inte vara det enda problemet, och att – eftersom man så lättvindigt talar om musik och musikkopiering – unga artister och kreativa artister skulle vilja ha en annan strategi. Det kanske blir nödvändigt att försvara dessa artister på vederbörligt sett i detta hänseende. Jag tror inte att kammaren skulle tillåta att alla dessa olika parter hanteras på samma sätt. 
Echerer (Verts/ALE ).
    Herr talman, mina damer och herrar! För det första skulle jag vilja tacka Janelly Fourtou för hennes öppenhet, som var föredömlig. Redan från början var alla skuggföredragande engagerade i diskussionerna och även i trepartsmötet. Det är något som jag sällan har upplevt i denna kammare. Och hon gjorde detta långt innan pressen fick reda på hennes familjeförhållanden. Jag vill inte kommentera det nu; jag lämnar det åt mina kolleger. Det var allt angående det formella.
Det finns dock problem som redan har nämnts, i synnerhet av den föregående talaren. Alla – inbegripet ledamöterna av denna kammare – håller med om att detta direktiv behövs. Det gör också marknadens aktörer, som omfattar alla från telekommunikationsindustrin till organisationer för konsumentskydd, från läkemedelsindustrin till tillverkare av generiska läkemedel, och från artister till nöjda producenter. Vi behöver ett bra direktiv. Jag anser emellertid inte att vi, genom den kompromiss som vi har förhandlat fram, helt lyckades ta upp dessa många och olikartade behov och frågor i ett enda direktiv.
Det finns två särskilda politiska områden där det är viktigt med förnuftiga överenskommelser. Det ena är att vi önskar begränsa direktivets räckvidd något till förmån för kommersiella syften; det andra området är patenträtt. Det finns säkerligen utrymme för debatt om patenträtt och även om en gemensam praxis i Europa. Men det faktum att vi inte har någon patenträtt på EU-nivå kvarstår, och vi vill inte använda genomförandedirektivet för att få in en sådan genom bakdörren. Detta måste diskuteras mycket noga; det är inte någon särskilt enkel fråga.
Jag uppmanar er därför att ge ett stort stöd till dessa två ändringsförslag om patenträtt och direktivets räckvidd. Jag anser att detta direktiv, denna kompromiss, då kommer att ha förbättrats tillräckligt för att vi skall kunna anta det som en kompromiss före slutet av denna valperiod. 
Cappato (NI ).
   – Herr talman! I motsats till Renzo Imbeni vill jag inte lovorda det förfarande som tillämpats eftersom en ”tidig förlikning”, som Imbeni formulerade det, inte är ett bra förfarande. Det finns en god anledning till att förlikningen har sina regler och förfaringsmetoder: det är för att ett stort antal parlamentsledamöter, och parlamentet självt, skall ha möjlighet att delta i debatten och reda ut de oklara punkter i texten som framträder gradvis. Detta innebär också att det alltså inte skall vara fyra eller fem företrädare för politiska grupper som dirigerar förfarandet för att nå en kompromisstext ett par dagar före omröstningen, med order till parlamentsledamöterna och enskilda parlamentsledamöter i gruppen att följa partilinjen och inte röra det som de fyra eller fem parlamentsledamöterna har beslutat under denna tidiga förlikning. I motsats till Renzo Imbeni anser jag inte att detta är ett bra förfarande. Vi kan sedan se konsekvenserna i samband med detta betänkande. Det stämmer inte att räckvidden tydligt begränsas genom denna kompromiss. Om detta var fallet, om detta var er avsikt, då skulle man till exempel ha kunnat anta ändringsförslag 101 – som vi lade fram tillsammans med några andra ledamöter – som uttryckligen begränsar räckvidden till avsiktliga intrång för kommersiell vinning. Sanningen är att även om brottspåföljder har tagits bort ur kompromissen kvarstår förebyggande åtgärder som är mycket riskfyllda, oberoende av resultatet av utredningen och förfarandet. Risken är att vi antar ett system som alltså gör det enkelt, och delvis till och med överlåter åt privata företag själva att söka, konfiskera varor och vidta förebyggande åtgärder som riskerar att försätta marknaden i en situation av osäkerhet och instabilitet, där de som är mest organiserade när det gäller att ha advokater och juridisk expertis – stora bolag – kommer att lyckas bäst med att skrämma och bedriva utpressning mot små och mycket små företag och i slutändan även konsumenten.
Det stämmer inte att privatkopieringen har uteslutits från kompromissens räckvidd, eftersom den inte är utesluten från de förebyggande åtgärderna. Varför allt detta? Varför är det nödvändigt att göra allt detta och tänka ut denna typ av särskild krislagstiftning? Kanske för att lagarna om immaterialrätt är lagar som i stor utsträckning har ersatts av digital teknik. Risken är att ni, samma människor som vill att immaterialrätten skall respekteras på samma sätt som fysisk egendom – och detta är också vad som oroar oss – i slutändan antar lagar som inte kan respekteras. Det är inte med övervakningsåtgärder och privat övervakning som man uppnår det önskade målet. Med sådana åtgärder uppnår man det motsatta, det vill säga lagarna förlorar sin legitimitet, sin kraft och sitt värde. 
Fiori (PPE-DE ).
   – Herr talman! Janelly Fourtou tog itu med en mycket invecklad fråga. Jag tror att en massa arbete måste göras under parlamentets nästa valperiod för att det skall bli möjligt att få till stånd en ramlagstiftning. Jag måste gratulera min kollega Janelly Fourtou, eftersom jag anser att hon har sammanställt de bästa tänkbara kompromisserna. Som med alla kompromisser fann jag dock några brister i detta betänkande. Även om det exempelvis tillhandahåller potentiellt effektiva instrument för att bekämpa sådan verksamhet som eller , tillåter det inte att innehållsleverantören skyddas fullständigt, en situation som allvarligt riskerar att kompromissa med tillförlitligheten hos vilka arkiv som helst. Betänkandet är endast riktat mot brott som begås i en kommersiell skala och inte mer allmänt mot intrång i immaterialrätt oavsett vem som begår dem och hur de begås. Det är uppenbart att vi måste fästa mycket uppmärksamhet på denna punkt för att finna en balans. Detta var en stor uppgift som varade i flera månader. Jag minns dock att målet när det gällde att skydda upphovsrätten från början var att bekämpa och stoppa det fenomen som, tillsammans med varumärkesförfalskning och pirattillverkning, tillåter att material som skyddas av upphovsrätten används olagligt till skada för de innehållsleverantörer som genom sitt arbete på laglig väg bygger upp värdekedjan för användandet av audiovisuella produkter.
I framtiden måste vi särskilt fundera vidare över frågan om mängden privat användning som har ökat exponentiellt tack vare den kraft som den digitala tekniken ger via bredband eller andra avancerade tekniska plattformar. Detta kommer att orsaka en betydande och kvantifierbar kommersiell inverkan på alla de innehållsleverantörer som grundar sin fungerande modell på laglig innehållsdistribution, som är föremål för kontraktsenliga avtal med de berörda parterna. Även på detta område måste vi överväga den nya lagstiftningens konsekvenser på telekommunikationer. Faktum är att formuleringen i förslaget till direktiv innebär att några viktiga mål har förlorats ur sikte, men den utgör inte ens ett effektivt avskräckningsmedel mot intrång, eftersom möjligheten att ersätta för den dubbla skadan i form av förlorade vinster och uppkomna förluster gick förlorad under den långa process då olika förslag utarbetades. Jag bekräftar att vi måste ge maximalt stöd till föredraganden Janelly Fourtou för att på kort sikt uppnå ett effektivt instrument, och att vi i framtiden har mycket arbete att göra på detta område.
Jag har två slutliga kommentarer; den ena rör skäl 22. I detta står det att förbudsåtgärder kan vidtas mot förmedlare vars tjänster endast används av tredje part för att göra intrång i industriell äganderätt och inte, som det föreskrivs i artiklarna 10 och 15, immaterialrätt. En sådan oförenlighet mellan förordningens text och texten i skälet är inte betydelselös, eftersom det innebär en avsikt att stödja en tolkning där termen immaterialrätt som finns i artiklarnas text i själva verket endast hänvisar till sådana fall där det handlar om immaterialrätt. Jag uppmanar därför Janelly Fourtou att lägga fram ett muntligt ändringsförslag där ”industriell äganderätt” ersätts med ”immaterialrätt”. I detta avseende tänker jag på italienska tillverkare som skyddas av geografiska kännetecken, som i en liknande situation inte skulle kunna få ett domstolsföreläggande i övriga EU-länder mot till exempel affärsmän, transportföretag eller annonsörer som säljer, transporterar och offentliggör förfalskade italienska produkter.
En sista kommentar om artikel 16. Jag anser att det är mycket viktigt att den sista meningen i skäl 23a återinförs som sista stycke i denna artikel. I brist på en sådan rättslig specificering kan man i många länder få för sig att om – efter det att den person som besitter de förfalskade varorna i god tro har betalat ersättning – domaren bortser från säljförbudet för dessa produkter och uteslutningen från den kommersiella kedjan skulle de godkännas för allt kommersiellt bruk. Om vi tar läkemedelsområdet i sin helhet som exempel blir detta helt oacceptabelt. 
Medina Ortega (PSE ).
   – Herr talman! Debatten denna morgon skapar stor oreda, eftersom de ståndpunkter som vi hör skiljer sig mycket. Vissa säger att Janelly Fourtou har uppnått en fantastisk kompromiss, medan andra säger att de stora politiska grupperna har betett sig som en slags ångvält. Vi har hört anföranden av ledamöter som tillhör olika politiska grupper, däribland de stora grupperna, som uttrycker mycket olika åsikter.
Janelly Fourtou har försökt att påskynda lagstiftningsprocessen genom något som vi skulle kunna kalla ”ett ursprungligt förlikningsförfarande”, men jag anser att vi borde försäkra Renzo Imbeni om att förfarandet finns kvar. Problemet är att det aktuella förfarandet för att godkänna lagstiftning inom Europeiska unionen, före antagandet av den europeiska konstitutionen, är ett i sanning genomarbetat, invecklat och svårt förfarande. Genom det interinstitutionella avtal som nyligen undertecknats avser man att avlägsna dessa svårigheter, men vi vet att det kommer att bli mycket svårt att uppnå detta i praktiken. Och detta beror på att ifall det inte finns någon tydlig identifiering av ett lagstiftande organ – som jag anser måste vara så enhetligt som möjligt – är vi dömda till att fortsätta anta denna typ av lagstiftning som innehåller en mängd motsägelser.
Luis Berenguer Fuster sade att utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden återspeglade parlamentsledamöternas åsikter. Jag håller inte med om detta, eftersom den övervägande delen av de godkända betänkandena – inbegripet en stor majoritet i utskottet för rättsliga frågor – vanligtvis rättas till i kammaren vid ett senare tillfälle. Med andra ord återspeglar inte utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden för närvarande hela kammarens vilja på grund av dess sammansättning. Janelly Fourtou har försökt nå en överenskommelse som inte återspeglar åsikten hos utskottet för rättsliga frågor. Jag vet inte om hon kommer att lyckas med denna överenskommelse, eftersom vi inte ännu vet vad omröstningen kommer att ge för resultat.
Vi talar om ett betänkande med många, med enorma ändringsförslag, som i teorin inte borde påverka befintlig lagstiftning. Vi talar om en rättighet som rör tillämpningen eller genomförandet av det befintliga innehållet. Luis Berenguer kanske har rätt när det gäller förvirringen mellan civilrättsliga, administrativa och straffrättsliga verkställighetsförfaranden, men det verkar som om uppmärksamheten har riktats mot att avlägsna straffrättslig verkställighet eller åtminstone möjligheten till straffrättsliga åtgärder, och detta beror på att Europeiska unionen saknar behörighet på brottsområdet.
Å andra sidan har direktivets räckvidd vidgats – eller skall vidgas – så att det också omfattar patenträtt, som är ett aningen rörigt område.
Herr talman! Mitt intryck är att denna första behandling kommer att frambringa en text som är typisk för dessa gemenskapsinstitutioner: en slags kamel – det vill säga en häst som utformats av ett utskott –, och det är förmodligen bara början, men jag anser att det är bättre för oss att anta detta förslag till direktiv så snabbt som möjligt, så att vi åtminstone har en utgångspunkt att arbeta ifrån, till att börja med i andra behandlingen och sedan utan tvivel när ytterligare lagstiftningsförslag behövs. 
De Clercq (ELDR ).
   – Herr talman! Jag vill gratulera föredraganden till hennes ihärdiga ansträngningar för att nå kompromissändringsförslagen och att åstadkomma en kompromisstext genom de nödvändiga kontakterna. Vi kommer följaktligen att slippa en andra eller tredje behandling.
Det har flera gånger hänvisats till varumärkesförfalskningens skadliga effekter på alla möjliga områden och till riskerna för folkhälsan och nyskapandet. Situationen har förvärrats under de senaste tre åren, och nu hittar man alla typer av produkter, till och med dagligvaror. Utbredningen av detta fenomen blir alltmer oroande, och det handlar allt högre grad om organiserad brottslighet. Det finns därför ett trängande behov av ett initiativ på EU-nivå, särskilt som dessa fenomen till stor del är baserade i de nya medlemsstaterna.
De positiva punkterna i betänkandet inbegriper det faktum att direktivet skall tillämpas på alla intrång i immaterialrätter. Medlemsstaterna måste också se till att alla allvarliga intrång i immaterialrätt klassas som brott som kan leda till straffrättsliga åtgärder. Det är välkänt att kreativitet och innovation är de viktigaste trumfkorten i vår europeiska ekonomi, vilket innebär att de måste åtnjuta tillräckligt skydd. Jag skulle därför vilja be om stöd för föredraganden i hennes kamp. 
MacCormick (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Eftersom jag företräder en valkrets som förknippas med produkter som skotsk whisky, mördegskaka (Highland shortbread) och stickade plagg från Borders, är jag fullt medveten om och mottaglig för de påpekanden som många har gjort om varumärkesförfalskningens och pirattillverkningens onda, och som sträcker sig mycket längre än bara till de produktslag som jag har nämnt. Jag stöder därför starkt idén att införa ett direktiv av detta slag. 
Jag instämmer dock inte helt med David Byrne, när han hävdar att en balans har uppnåtts. Detta är inte vad vi hör från European Generic Medicines Association (EGA), som i hög grad befarar att en utvidgning av detta utbud av åtgärder till patenträtten kommer att skada dess intressen och alltså intressena för EU:s hälsovårdstjänster och därutöver. Vi har inte uppnått någon balans. Patenträtten måste uteslutas, och punkten om den kommersiella skalan måste utvidgas till att gälla hela direktivet, inte bara vissa delar av det.
Slutligen säger jag med stor personlig sympati för Janelly Fourtou att detta fall uppvisar en lucka i våra regler om intresseförklaring. Frågan om familjeintressen måste innefattas. Jag påpekar detta utan vara oartig på ett personligt plan. 
Harbour (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag önskar stödja de kolleger som har intagit en mycket vittgående syn på detta viktiga förslag. Detta handlar inte särskilt om den digitala världen. Det handlar om EU:s ekonomiska framtid och om förmåga hos alla tillverkare som besitter immaterialrätter, oavsett om de skyddas av patenträtt, upphovsrätt eller mönsterskydd, eller av någon annan ägandeform; det handlar om ett kreativt arbete eller en utformning som de har gett genuint upphov till, och att kunna skydda och sälja deras produkter på laglig väg, skörda vinsterna och skapa arbetstillfällen inom Europeiska unionen.
Vi talar om förfarandet och tidsskalan eftersom vi alla vet att det från och med utvidgningen av Europeiska unionen den 1 maj kommer att råda stor oro över oförmågan hos innehavaren av immaterialrätter att skydda sina rättigheter inom hela den utvidgade europeiska unionen. Många av mina kolleger har givit målande exempel på de problem som förknippas med omfattande varumärkesförfalskning av fysiska varor som skeppas in till Europeiska unionen och i huvudsak säljs olagligt, och därigenom berövar människor deras lagliga livsuppehälle. Låt oss se på saker i ett annat ljus, eftersom detta är frågans kärnpunkt och skälet till att vi har gett vårt stöd till Janelly Fourtou i hennes samarbete med rådet som syftade till att nå en äkta balanserad kompromiss som kommer att genomföras den 1 maj, och därmed garantera att vi inte behöver vänta ytterligare sex till nio månader för att ta itu med detta problem.
Vi befinner oss i den riktiga världen nu, och detta är inte någon teoretisk lagstiftning, utan något som faktiskt kommer att skydda arbetstillfällen i våra valkretsar. Medan vi rör oss mot en värld där alltmer varor kommer in till Europeiska unionen från länder, som exempelvis Kina, som är nya medlemmar av Världshandelsorganisationen och där skyddet av immaterialrätter i bästa fall är svagt, måste vi kunna skydda oss själva på ett lagligt och balanserat sätt.
Detta är vad som står på spel, och de av er som överväger att ändra detta förslag med resultatet att det inte införs till den 1 maj kommer att få stå till svars inför tillverkarna i er valkrets när en container full av förfalskade varor från Kina anländer via ett anslutningsland till deras tröskel i juni. Ni kommer att få stå till svars för den effekt som detta kommer att ha på lokala arbetstillfällen och lokala tillverkare. 
Paasilinna (PSE ).
   – Herr talman! Det är viktigt att den gemensamma ståndpunkten är tydligt inriktad på kommersiell verksamhet och yrkesbrottslingars aktiviteter. Kopiering i liten skala för privat bruk kommer då att uteslutas. Vi har inget behov eller möjlighet att ingripa när det gäller enskilda medborgares kopiering. I informationssamhället är inkräktande i människors privatliv ett mycket farligt och synnerligen ignorerat problem. Varumärkesförfalskningen av livsmedelsprodukter har ökat med 75 procent och för cd-skivor med 15 000 procent, vilket motsvarar nästan hälften av alla musikinspelningar. Omkring 20 000 arbetstillfällen går förlorade varje år. Det är trots allt viktigt att man gör en åtskillnad mellan medvetet och omedvetet intrång i upphovsrätten. Detta är också viktigt eftersom det skyddar produktutveckling i små företag genom att garantera ett slags skydd i havet av patentlagstiftning. Det gläder mig att det därför inte längre kommer att förekomma inblandning i strafflagstiftningen, ett område som ligger inom medlemsstaternas behörighetsområde. De skillnader som finns när det gäller praxis och lagar inom medlemsstaterna skulle göra det till en synnerligen besvärlig uppgift. När allt kommer omkring behandlar samma paket patenträtt och upphovsrätt. Pirattillverkning, resultatet av kommersiell brottslighet, tar bort arbetstillfällen. Vi borde trots detta inte ingripa i den oskyldiges privatliv. Låt oss göra ytterligare förbättringar i nästa direktiv. 
Plooij-van Gorsel (ELDR ).
   – Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Det direktiv om skydd som vi i dag diskuterar är helt överflödigt. Det finns när allt kommer omkring redan ett gällande direktiv om harmonisering av upphovsrätt, och dessutom har vi direktivet om e-handel som bland annat reglerar tjänsteleverantörers rättigheter och skyldigheter. Detta nya direktiv hotar att orsaka splittring med anledning av förpliktelsen att övervaka vad användare gör. I den aktuella kompromissen fastställs det uttryckligen att tidigare direktiv därför förblir fullt gällande, och det är så det borde vara: varför utarbetar vi annars lagstiftning här? Vi vill inte ha en situation i amerikansk stil där lagstiftningen utarbetas i enlighet med dagens missuppfattningar. I detta nya direktiv om skydd förklaras det officiellt att människor som gör olagliga kopior är tjuvar, men alla har länge känt till att piratkopiering av programvaror, cd-skivor och dvd-skivor är ett straffbart brott. Vi behöver verkligen inte ett nytt direktiv för att göra detta, och i synnerhet inte ett som misslyckas med att klart ange immaterialrättens räckvidd. Vi i Europa har olika straffrättsliga system med olika påföljder, och vi kan inte harmonisera rättssystem med ett enda direktiv, i synnerhet inte utan en ordentlig debatt i parlamentet. Jag kan säga att det gläder mig att kompromissen nu begränsar direktivets räckvidd till pirattillverkning i kommersiella syften, eftersom kopiering för privat bruk fortsättningsvis måste tillåtas. Jag kommer trots detta att rösta mot direktivet. 
Turmes (Verts/ALE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Kammaren står i dag inför ett problem med politisk moral. Vi röstar om ett mycket viktigt betänkande, som har en omfattande inverkan på ekonomiska angelägenheter och på EU:s medborgare. Hur skall vi kunna förklara för EU:s medborgare att parlamentets föredragande, den person som är mest direkt engagerad i detta ärende, råkar vara gift med Jean-René Fourtou, ordförande för Vivendi Universal? Låt det inte uppstå någon förvirring. Jag erkänner sannerligen att varje man och kvinna har den grundläggande rättigheten att inta en politisk tjänst. Glenys Kinnock är ledamot av Europaparlamentet, men hon engagerar sig inte i ämnen som rör den portfölj som hennes man kommissionsledamot Neil Kinnock innehar. Christian Rovsing, ledamot av Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna, har intressen inom medierna, men han avhåller sig från att rösta om mediefrågor.
Det är Europaparlamentets trovärdighet som står på spel här. Jag uppmanar parlamentets talman och ordförandena för de politiska grupperna att finna en lösning på detta problem till klockan tolv. Parlamentets ära står på spel. Alla misstankar om personliga intressen måste undanröjas om EU:s medborgare skall fortsätta att hysa förtroende för EU:s institutioner. 
Bartolozzi (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Även jag skulle vilja tacka min kollega Janelly Fourtou för det arbete som hon har gjort, arbete som har utförts med stor uthållighet och fast beslutsamhet, just med tanke på att kampen mot varumärkesförfalskning och pirattillverkning måste vara en av Europeiska unionens prioriterade frågor. Kreativitet, som faktiskt är en av de centrala faktorerna i konkurrenskraften i vårt ekonomiska system, hindras genom varumärkesförfalskare eftersom de påverkar de industriella äganderätterna och immaterialrätterna. Dessa rättigheter garanterar att kreativitet belönas på ett lämpligt sätt. Ofta påverkar varumärkesförfalskning och pirattillverkning konsumenterna i slutändan, eftersom de tvingas köpa varor av en sämre kvalitet än originalet. Den skada som de orsakar påverkar inte bara den enskilda rättsinnehavaren, utan hela samhället. Direktivet om tillämpningen av industriella äganderätter och immaterialrätter är därför ett viktigt instrument i kampen mot detta fenomen, och det måste snabbt antas före anslutningen av de nya länderna, där varumärkesförfalskning och pirattillverkning är omfattande.
Den text som förhandlats fram med rådet, och som parlamentet i stor utsträckning borde gå med på, är en balanserad kompromiss som borde göra det möjligt att anta direktivet vid första behandlingen. Den rådande europeiska och nationella rättsliga ramen om industriell äganderätt och immaterialrätt respekteras. Villkoren för att effektivt skydda den och mer aktivt bekämpa olaglig handel skapas. Kompromissen innebär med rätta att de viktigaste bestämmelserna i direktivet endast gäller för kommersiellt bruk. Det kan verkligen inte vara vår avsikt att straffa de som laddar ned musik från Internet endast för privat bruk. En begäran om information från den påstådda varumärkesförfalskaren som framställs av den person som hävdar att en produkt är förfalskad måste vara rättfärdigad och proportionerlig samt får endast framställas på order av rättsinstanserna. Dessutom påverkas inte reglerna om konfidentiella uppgifter och behandlingen av personuppgifter eller rätten att inte vittna mot sig själv av direktivet. I direktivet anges i detalj de administrativa och civilrättsliga påföljder som får direkta konsekvenser på förbudet mot varumärkesförfalskning genom att de direkt påverkar någon olaglig ekonomisk verksamhet. Dessa påföljder borde verkligen vara avskräckande, men även avvägda och proportionerliga i förhållande till det brott som har begåtts. 
Oreja Arburúa (PPE-DE ).
   – Herr talman! För det första skulle jag, i likhet med andra ledamöter, vilja gratulera Janelly Fourtou till hennes utmärkta arbete och samtidigt uttrycka mitt beklagande över Claude Turmes’ anförande; han borde egentligen inte oroa sig för immaterialrätt, eftersom han endast har kommit för att kritisera Fourtou och hennes släktingar och inte har kunnat stanna i kammaren genom en hel debatt. Jag anser att det faktum att vissa av kammarens ledamöter har familjemedlemmar – och jag vore tacksam om herr Turmes stannade i kammaren – inte hindrar dem från att agera i den, särskilt mot bakgrund av att det som vi diskuterar, detta direktiv som avser skydd på det immaterialrättsliga området, inte uteslutande påverkar rättsinnehavare, utan alla konsumenter.
Det är också vi konsumenter som måste se till att skyddet av immaterialrätt garanteras, eftersom vi vill att de produkter som vi köper är original och äkta, och vi inte vill bli lurade av människor som kränker immaterialrätter. Jag anser därför att försöket att utnyttja Janelly Fourtous släktingar för att misskreditera hennes arbete inte är värdigt en ledamot av denna kammare.
Det finns två aspekter som har diskuterats fullständigt denna morgon. Den ena rör kommersiella syften. Det stämmer att vi har ändrat kommissionens förslag, som var begränsat till handlingar som utfördes i kommersiella syften. Vi måste gå lite längre; jag anser att föredragandens förslag och kompromissändringsförslag är balanserade, och att vi var tvungna att se till att alla som utför en handling mot industriell äganderätt eller immaterialrätt skulle kunna åtalas, oavsett om det gällde en handling i kommersiellt syfte eller inte.
Som svar till Francesco Fiori, som talade före mig, är medtagandet av industriell äganderätt viktigt, och i synnerhet när det gäller Spanien, eftersom den spanska lagstiftningen på området för varumärken och patenträtt anses vara industriell äganderätt snarare än immaterialrätt. Definitionen har därför utvidgats till att gälla båda.
Med tanke på förfarandet, som Marco Cappato och Luis Berenguer nämnde, avsåg vi något mycket viktigt: att få ett direktiv som skulle kunna träda i kraft före den 1 maj 2004. Det stämmer därför att Janelly Fourtou var tvungen att göra vissa ansträngningar för att nå en överenskommelse, och att det förslag som vi i dag röstar om i detta parlament inte exakt överensstämmer med det förslag som utskottet röstade om. Trots det innefattas många av de aspekter som godkändes i utskottet i vår omröstning i dag, med undantag av två punkter som jag har hänvisat till: kommersiella syften och patenträtter.
Det finns många andra aspekter som vi har omarbetat från kommissionens ursprungliga förslag, som till exempel minskningen av förfaranden och kostnader för sökanden för att påskynda och säkerställa respekt för deras immaterialrätter; förenkling av de garantier som sökanden måste tillhandahålla i händelse av att vederbörande måste försvara sina industriella äganderätter eller immaterialrätter; fastställandet av ersättning i händelse av intrång i industriell äganderätt eller immaterialrätt och slutligen överväganden om förstörandet av objekt som används för varumärkesförfalskning eller de varumärkesförfalskade objekten själva.
Det finns andra aspekter av kommissionens förslag som vi har ändrat och, som kommissionen har sagt, som gör detta direktiv tillräckligt balanserat för den tid vi lever i. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett tredje betänkande (A5-0118/2004) av Manuel Medina Ortega för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om kommissionens meddelande om en bättre och enklare lagstiftning (KOM(2001) 726 – C5-0108/2002 – 2002/2052(COS)). 
Byrne,
   . – Herr talman! I kommissionens meddelande från juni 2002 om en förenklad och förbättrad lagstiftning presenteras den omfattande handlingsplan som ligger till grund för kommissionens arbete med bättre lagstiftning under de senaste 18 månaderna.
Det är EU-institutionernas och medlemsstaternas gemensamma ansvar att förbättra lagstiftningen för att uppnå konkreta fördelar för företag och medborgare. När kommissionen lanserade sin handlingsplan ”En bättre och enklare lagstiftning” uppmanade den därför också de andra institutionerna och medlemsstaterna att bidra till att nå dessa gemensamma mål.
Till kommissionens stora belåtenhet erkändes de gemensamma målen och det gemensamma ansvaret för bättre lagstiftning till fullo av de övriga institutionerna, och i december 2003 undertecknade Europaparlamentet, rådet och kommissionen det interinstitutionella avtalet om ”Bättre lagstiftning”. I det interinstitutionella avtalet regleras och tydliggörs alla de interinstitutionella aspekterna på arbetet med bättre lagstiftning.
Tillåt mig, innan jag övergår till de särskilda frågor som togs upp i det aktuella resolutionsförslaget, bara att påminna om två av nyckelinitiativen i kommissionens handlingsplan, vilka också har integrerats i det interinstitutionella avtalet. För det första genomför kommissionen en ram för integrerad effektbedömning. År 2004 kommer att bli det andra övergångsåret under vilket denna ram kommer att befästas och förbättras ytterligare, samtidigt som en balanserad bedömning av ekonomiska, sociala och miljömässiga effekter behålls. För det andra inleds en ambitiös insats med handlingsplanen för att uppdatera och förenkla gemenskapens regelverk, och för detta föreslog kommissionen ett rullande program i februari 2003. Detta program kommer att genomföras med hänsyn till lagstiftningsförfaranden och det interinstitutionella avtalet.
Kommissionen välkomnar Europaparlamentets fortsatta intresse för bättre lagstiftning. Det betänkandet som föredraganden Manuel Medina Ortega har förberett inriktar sig på det interinstitutionella avtalet om ”Bättre lagstiftning”, och i synnerhet på användandet av alternativa instrument för samreglering och självreglering.
I det interinstitutionella avtalet fastställs en ram för icke-bindande instrument (soft law) som borde underlätta användningen av dem i framtiden, samtidigt som behörigheterna för alla gemenskapens institutioner fullständigt skyddas. Det tre institutionerna har faktiskt för första gången fastställt en gemensam definition för samreglering och självreglering. Dessutom har institutionerna enats om allmänna begränsningar och villkor för användning av sådana instrument, som anger varje institutions roll i processen och som garanterar att den lagstiftande myndighetens privilegier respekteras.
Kommissionen anser att resolutionen delvis är oförenlig med det interinstitutionella avtalet och delvis går mycket längre än avtalet. Kommissionen skulle kunna acceptera vissa av riktlinjerna, men endast inom de gränser för bestämmelser som redan fastställts i det interinstitutionella avtalet. Uttryckligen anser kommissionen att punkterna 5, 7, 8 och 9 i resolutionsförslaget avviker från lydelsen och andan i det interinstitutionella avtalet samt de begränsningar och villkor som fastställdes i detta om samreglering och självreglering.
Kommissionen anser att den verkliga utmaningen i detta skede är det fullständiga och riktiga genomförandet av det breda spektrum av åtaganden som fastställs i det interinstitutionella avtalet. Det skulle inte vara lämpligt att i dagsläget gå längre än det som godkändes av alla de tre institutionerna för bara några få månader sedan.
I stället för att återuppta de frågor som har fastställts genom det interinstitutionella avtalet uppmanar kommissionen de övriga institutionerna att genomföra de åtaganden som gjorts. I det interinstitutionella avtalet om ”Bättre lagstiftning” erkänner man till exempel vikten av att förenkla gemenskapslagstiftningen, och man förpliktigar parlamentet och rådet att ändra sina arbetsmetoder genom att exempelvis införa ad hoc-strukturer med det särskilda syftet att förenkla lagstiftningen inom sex månader efter avtalets ikraftträdande. Dessa åtgärder bör naturligtvis genomföras med fullständig respekt för befintliga bestämmelser i fördraget. 
Medina Ortega (PSE ),
   . – Herr talman! Trots att det är kort – det består bara av tio punkter med bestämmelser och många skäl – är mitt tredje betänkande om en bättre och enklare lagstiftning resultatet av att ha läst många texter som är minst tio år gamla.
Kommissionen anser att detta tredje betänkande sträcker sig längre än det som man uppnådde i det interinstitutionella avtalet. Syftet med mitt betänkande är inte att gå emot det interinstitutionella avtalet, utan avsikten är snarare att stärka det. Genom den långa diskussionen mellan parlamentet, kommissionen och rådet när det gäller frågan om att förbättra förhandlingarna om gemenskapslagstiftningen önskar emellertid jag själv och utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, som enhälligt godkände betänkandet, uttrycka vår oro över en tendens som jag skulle beskriva som teknokratisk på lagstiftningsområdet.
Den lagstiftande processen är politisk; det är en process för politiskt beslutsfattande. Det stämmer att vi i möjligaste mån måste hindra förslag till lagstiftning som är orationell, invecklad och som kan förbättras. Men betoningen på uteslutande tekniska överväganden eller den ekonomiska betydelsen av en särskild lagstiftande åtgärd får inte motsvara behovet att anta en lagstiftning.
Ett av felen med Europeiska unionen är med andra ord ”överteknifiering”. EU:s institutioner har kritiserats för att vara byråkratiska. Jag tycker inte om ordet ”byråkratisk”. Jag skulle vilja påstå att vi inom EU:s institutioner har en tendens att göra teknik av allt. Som en följd av denna teknifiering distanserar vi oss från medborgarna, och det i sin tur leder till att de förkastar vår form för att anta beslut.
Genom att godkänna det interinstitutionella avtalet understryker jag och ledamöterna i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden risken med att skapa ett beslutsförfarande som inte alls ligger i linje med medborgarnas vilja. Och det enda medel – hur bristfälligt det än är – som medborgarna för närvarande har för att uttrycka sin åsikt om gemenskapens bidrag är valet till Europaparlamentet.
Om Europaparlamentet till exempel inte kan motsätta sig de teknokratiska förfarandena för att anta beslut med hjälp av små grupper i form av självreglering eller samreglering, vet jag inte vilken roll det kan spela.
Herr talman! Jag skulle vilja lugna kommissionen genom att garantera att jag, och även detta parlament, tror jag, som jag föreställer mig kommer att anta mitt betänkande utan alltför många svårigheter, inte har för avsikt att underminera de framsteg som har gjorts när det gäller att förenkla gemenskapslagstiftning, utan snarare kommer att föreslå förstärkning av de politiska elementen i förfarandet för att anta lagstiftning. Jag vill påpeka att lagstiftande delegationer alltid måste vara föremål för folkets vilja genom en institution med full lagstiftande behörighet.
Som vi vet är den stora svårigheten att den nuvarande gemenskapslagstiftningen är resultatet av anhopningen av en rad internationella fördrag som har fortsatt att utvecklas, och det kommer inte att lösas förrän vi antar en europeisk konstitution som tydligt definierar lagstiftande behörigheter.
Så snart det finns klart definierade lagstiftande behörigheter kommer den lagstiftande behörigheten att kunna bemyndiga och överföra uppgifter till tekniska organ, men dessa tekniska organ får aldrig ersätta folkets vilja som uttrycks genom direkta val till en lagstiftande institution – Europaparlamentet, parlamentet och rådet, eller vad ni vill kalla det – som önskar anta dessa beslut.
Jag kommer därför att avsluta genom att försäkra kommissionen om att vår avsikt inte är att undergräva det interinstitutionella avtalet utan snarare att stärka det, genom att införa de nödvändiga politiska elementen i det så att våra medborgare tror på den europeiska konstruktion som vi genomför. 
Harbour (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag skall i dag tala på alla mina kollegers vägnar i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, och i synnerhet för min kollega Bert Doorn, som har varit skuggföredragande för de betänkanden i följd som vår strävsamma föredragande Manuel Medina Ortega har utarbetat. 
På ett sätt är detta slutet av den första fasen av vår arbetscykel, som kommissionsledamoten sade; nu förflyttar vi oss vidare för att se över ytterligare detaljer när det gäller hur vi skall få det interinstitutionella avtalet att fungera effektivt. Det är kanske mot denna bakgrund som vi får tillfälle att kommentera en sak eller två, snarare än de särskilda punkter som detta relativt korta betänkande innefattar. Vi har inte fört en tillräcklig diskussion i denna kammare om hela frågan om vår roll när det gäller bättre lagstiftande eller att förbättra och förenkla lagstiftningen, som kommissionen påminde oss om.
Jag skulle vilja överväga det som min kollega Manuel Medina Ortega sade om vårt beslutsförfarande och hur lagstiftningen utvecklas och främjas inom EU:s institutioner. Jag håller med honom om att våra medborgare verkligen oroar sig för denna process. Det är därför som de vill att vi gör ett bättre arbete, och det är därför som de som är direkt delaktiga i processen – antingen det är konsumenter, medborgare eller företag, stora eller små – vill känna att de har blivit rådfrågade, och de har fått säga sin mening i rätt skede av processen.
Ett av de avgörande elementen när det gäller att utföra arbetet bättre är en förbättrad utveckling av våra lagstiftningsstrategier och tidigt samråd i processen. En av de viktigaste delarna i kommissionens handlingsplan är att det egentligen rör sig om en tvåstegsprocess. Innan vi går in på detaljerna av den utvidgade konsekvensbedömningen finns det också ett skede för att överväga hela lagstiftningsstrategin, dess mål, en tydlig definition av dessa mål och de verktyg som dessa mål kan nås med. Detta kan möjligtvis regleras, men det finns ingen anledning vid det stadiet att någon form av själv- eller samreglering inte borde anses som ett verkligt alternativ.
Jag vet att min kollega Manuel Medina Ortega oroar sig över hur själv- och samregleringen utvecklas, men jag skulle vilja påstå att om vi betraktar detta som ett äkta alternativ i processens början och ser hur den integreras och att garantier byggs in, samt kontrollerar det mot tungviktsalternativet och inkräktande lagstiftning, kan detta endast gynna förenklingen och förbättringen av lagstiftningen.
Vi söker trots allt effektiv och ändamålsenlig lagstiftning. Vi söker resultat. Det är detta som vi precis har diskuterat i samband med genomförande eftersom problemet är att hur mycket vi än lagstiftar på EU-nivå så faller lagstiftningskostnaden på människor som redan har befintliga system och som gör arbetet, om vi inte kan få konsekvent genomförande. Det pressar inte ut de som bryter mot lagen. Detta verkar till konsumenternas nackdel – en fråga som jag vet är stommen i ert ansvarsområde, herr Byrne.
Vi borde stödja detta betänkande, men detta är bara början på den process där alla institutioner samarbetar för att ge våra medborgare det som de vill ha, nämligen effektiv och ändamålsenlig lagstiftning eller alternativ till lagstiftning. 
Koukiadis (PSE ).
   – Herr talman! Vi vet att vår ärade vän Manuel Medina Ortega har en oerhörd erfarenhet av denna fråga och att han genom sina förslag hittills har hjälpt till en hel del i arbetet med att förenkla och modernisera gemenskapens lagstiftningsarbete.
Vi har det interinstitutionella avtalet som kommissionsledamoten talade om. Jag skulle dock vilja ställa denna fråga: trots det som vi har i dag, kan vi påstå att vi har en enkel handlingsplan med en särskild hierarki av mål, med en särskild tidsplan, med ett förslag om särskilda åtgärder för varje mål och med ett tydligt definierat förfarande när det gäller att bedöma mål? Det som intresserar oss är att se kvantifierbara resultat i kölvattnet efter det interinstitutionella avtalet. Med hänvisning till frågan frågar jag er: är vi i själva verket nöjda med förbättringen fram till denna tidpunkt när det gäller lagstiftningens kvalitet? Jag tror inte att vi bör svara jakande, eftersom det saknas banbrytande åtgärder.
I alla händelser, och här instämmer jag fullständigt med Manuel Medina, innebär en förbättring av lagstiftningen att vi begränsar byråkratins roll, som kommissionen ansvarar för. Det innebär också att vi förkastar uppfattningen att effektivitet eller förbättring passar som hand i handske med en minskning av demokratisk kontroll. Tyvärr har kommissionen inte ännu tagit tydlig ställning i dessa två frågor.
Med detta sagt skulle jag vilja betona att vi, Europaparlamentet, har ett stort problem. Här måste vi kombinera 15 – och snart 25 – staters kulturer och naturligtvis, förslagsfrihet från alla sidor. Vi står inför fenomenet med en exponentiell ökning i antalet ändringsförslag, och ingen vet hur de skall kunna samordnas eller hur de skall kunna leda till en homogen och tydlig text. Vi har därför också ett endogent problem som vi måste ta itu med, och här anser jag att vi hittills har saknat entydiga avdelningar för att ta hand om lagstiftningens tekniska aspekter och hjälpa utvecklingen framåt.
Trots detta förblir det stora problemet det fjärde skedet i den övergripande rättsliga ramen, som är genomförande. Tyvärr kan man fortfarande i dag, efter så många betänkanden om genomförande av lagstiftning, se en enorm försening i kommissionens kontroll av genomförandemetoden, och de rättsliga och administrativa myndigheterna har inga assimilationsmekanismer och har inte införlivat EG-rätt. Så detta problem måste tas upp om vi vill ha ett ordentligt genomförande av EG-rätt. 
Gargani (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag tänker utgå ifrån föredraganden Manuel Medina Ortegas avslutande ord; han påpekade helt riktigt att förslaget som diskuteras och hela hans betänkande inte går emot kommissionen utan, om något, försöker harmonisera –och jag anser att denna term vid detta tillfälle är mer träffande än någonsin – och reglera bättre lagstiftning. Som samordnare för det parlamentsutskott som nådde en överenskommelse om förenkling av lagstiftning (detta interinstitutionella avtal), måste jag säga något om vikten av den debatt som pågick i mitt utskott, utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, om Manuel Medina Ortegas betänkande. Denna debatt inleddes före vårt arbete med det interinstitutionella avtalet och fortsatte efteråt. Det betänkande som vi talar om var därför en förutsättning för, och en konsekvens av, detta interinstitutionella avtal, och om det hade följts – var vänlig bekräfta detta för mig, herr talman, mina damer och herrar – av den europeiska konstitutionen tror jag att vi skulle ha haft en valperiod som kännetecknats av detta starka samband och denna önskan att ta hänsyn till de tre institutionerna (kommissionen, rådet och parlamentet) som EU egentligen kretsar runt: Europeiska gemenskapen.
Jag håller med om att det interinstitutionella avtalet naturligtvis inte är allt: ett avtal som förbereder för en fullständigt ny roll för parlamentet är ett avtal som måste gå framåt. Därför påstår föredraganden helt riktigt att när vi förbättrar gemenskapslagstiftningen är det nödvändigt att nå bortom det interinstitutionella avtalet. Det interinstitutionella avtalet är därför ett villkor, framför allt rätten att automatiskt bli rådfrågad – som Manuel Medina Ortega så riktigt säger i sitt betänkande – på områdena för samreglering och självreglering, det vill säga ett villkor för parlamentets rätt att omedelbart bli informerat av kommissionen och att en gång för alla upphäva tillämpningen av alla de frivilliga avtal som inte har accepterats. Jag anser att dessa två punkter formar detta betänkande, och de skulle kunna leda till ett ytterligare avtal under nästa valperiod, som skulle lägga grunden för en balanserad förbindelse mellan de tre institutioner som representerar Europa. 

 – Debatten är avslutad.Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om följande fyra muntliga frågor till kommissionen om ett korrekt genomförande av associeringsavtalet mellan EU och Israel:
- O-0019/2004 – B5-0067/2004 av Joost Lagendijk för Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen,
- O-0021/2004 – B5-0068/2004 av Luisa Morgantini för Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster,
- O-0024/2004 – B5-0069/2004 av Graham Watson för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp,
- O-0025/2004 – B5-0070/2004 av Jannis Sakellariou för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp. 
Sakellariou (PSE ).
    Herr talman! Jag skulle vilja föreslå att sammanträdet skjuts upp till dess att kommissionen förärar oss med sin närvaro i kammaren. 
Talmannen.
   – Herr Sakellariou! Jag skulle föredra att ni inte begär detta. Erkki Liikanen kan inte hjälpa att hans plan var försenat vid landningen. Han anlände till flygplatsen i tid, men han plan blev försenat på grund av väderförhållanden, så det kan dröja ytterligare tio minuter innan han anländer. Vi måste emellertid undvika en situation där vi i stället för att påbörja omröstningen klockan 12.00 som planerat inte börjar förrän 12.15 eller till och med 12.20. Ni är väl medvetna om att det är mycket irriterande för de ärade ledamöterna om omröstningen börjar för sent. Jag skulle vilja föreslå att vi ger ordet till de första upphovsmännen till frågorna, eftersom de känner till ämnet, innan kommissionsledamoten gör oss sällskap, och kommissionsledamoten vet också vad de önskar säga. Vi kan sedan omedelbart fortsätta när kommissionsledamoten är med oss, och han kommer att vara i stånd att svara omedelbart. Det är mitt förslag. 
Sandbæk (EDD ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja stödja förslaget att inte inleda debatten förrän kommissionen är närvarande. Förvisso har några av oss skrivit våra tal, men det som vi talar om är likväl beroende av kommissionen. I annat fall skulle vi naturligtvis inte ha behövt be kommissionen att komma och rapportera om någonting alls. Jag skulle föredra att den första talaren svarar på kommissionens bidrag, som kommer att utgöra bakgrunden för mina egna svar också. Jag tror inte att vi kan fortsätta med debatten. Vi måste vänta tio minuter. Allt annat skulle vara absurt. 
Talmannen.
    Då har vi en begäran, en officiell begäran. Önskar ni fullfölja er begäran, herr Sakellariou? Vi har en talare som är för denna begäran. Då vill jag nu fråga om det finns någon inte godtar att vi avbryter sammanträdet, någon som är för att vi fortsätter denna debatt även om kommissionsledamoten kanske inte anländer förrän om fem eller tio minuter? Önskar någon tala mot begäran? Det verkar inte så. Då måste vi rösta om detta: skulle ni kunna räcka upp handen så att jag får se hur många som stöder Jannis Sakellarious’ begäran att vi avbryter sammanträdet i tio minuter till dess att kommissionsledamoten anländer? De som är mot, tack? Finns det några nedlagda röster?
Lagendijk (Verts/ALE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Europeiska unionen och parlamentet har i många år kivats om produkter från de områden som Israel ockuperar, som felaktigt ges samma preferensbehandling som produkter från själva Israel. Israel vill inte göra denna åtskillnad, men det vill Europeiska unionen. Till grund för debatten ligger politik. Europeiska unionen anser att ockupationen av områdena i fråga är illegal, och det är därför som vi har gjort ett sådant problem av denna fråga. Men debatten, som i huvudsak är politisk, riskerar att köras över med anledning av praktiska och rättsliga aspekter. Problemet, och skälet till att jag nu ställer dessa frågor, är att kommissionen och rådet, som är trötta efter åratal av käbbel, nu hotar att fortsätta med rådande praxis. Detta skulle legitimera en olaglig sedvänja, och medlemsstaterna skulle förlora den rättsliga grunden för att fortsätta att göra åtskillnad mellan produkter från Israel och produkter från de ockuperade områdena. Följaktligen har jag två frågor till kommissionen.
Den första är: vilka åtgärder har kommissionen för avsikt att vidta fram till november i år, då en ny kommission tillträder, för att få ett slut på den praxis som råder, och när exakt?
Den andra är: kan kommissionsledamoten garantera att varje beslut han fattar, som skulle kunna inverka på associeringsavtalets andemening, bokstav eller praxis, först kommer att läggas fram inför detta parlament för att det skall kunna avge ett yttrande? 
Boudjenah (GUE/NGL ).
   – Herr talman! I går, på internationella kvinnodagen, togs en grupp palestinska kvinnor emot här i Europaparlamentet på initiativ av min grupp. De talade om ledan och den dagliga kampen för överlevnad i flyktinglägren. De talade om sitt mod och sin ständiga och värdiga fredslängtan. De talade i synnerhet om sina förväntningar på Europeiska unionen.
Som ni känner till har de senaste dagarna varit särskilt blodiga i Gazaremsan. Fjorton palestinier, varav tre var barn, har dödats; dussintals har skadats, däribland israeliska soldater, som om det tillbakadragande från området som tillkännagivits måste föregås av destruktiva handlingar som får allt värre konsekvenser. I morgon har ni inbjudits att träffa israeliska pacifister. Dessa s.k. ”refuseniks” har också modigt vägrat att delta i ockupationen som är central för den mordspiral som det palestinska och det israeliska folket har hamnat i.
Vi kommer naturligtvis i dag i synnerhet att diskutera Israels överträdelse av ursprungsbestämmelserna inom ramen för associeringsavtalet. Det är emellertid omöjligt att samtidigt inte beakta alla de övriga uppenbara överträdelser som sker varje dag på de palestinska ockuperade territorierna. Dessa överträdelser är också ett fullständigt svek mot den anda av partnerskap som finns i det undertecknade avtalet. För dem som vill tro på en rättvis fred blir diskussionerna om rätt eller fel vid tillämpningen av detta avtal vägledande för vad som tyvärr har setts som ett förkastligt mått av överdriven försiktighet från Europeiska unionens sida. Man är tvungen att inse att Israel hotar att förlöjliga Europas reprimander i samband med överträdelser av artikel 2 om respekt för de grundläggande rättigheterna, såväl som dem som gäller ursprungsbestämmelserna. Låt oss diskutera ursprungsbestämmelserna.
Sedan 1976 har Israel bestämt ursprunget för de produkter man exporterar utan att skilja mellan produkter som har sitt ursprung inom Israels territorium och dem som har sitt ursprung inom de territorier som ockuperats sedan 1967. Det görs med andra ord ingen åtskillnad mellan de produkter som kommer från Israel och de som kommer från Israels bosättningar. På detta sätt har Israel hela tiden utfärdat ursprungsintyg som inte är lämpliga för förmånsbehandling i enlighet med gemenskapsrätten. Om något annat land hade gjort detta skulle en sådan överträdelse utan tvekan ha resulterat i stränga repressalieåtgärder. Beroende på Israels tullpraxis har det emellertid hittills varit omöjligt för medlemsstaterna att förhindra denna förmånsbehandlade import eller att införa avgifter. Inte heller föreslog kommissionen inledningsvis några lämpliga åtgärder för att komma till rätta med denna praxis. Kommissionen meddelade senare att den skulle ta itu med uppgiften att samordna medlemsstaternas ineffektiva åtgärder. Kommissionen klargjorde sedan sin ståndpunkt – en tydlig och laglig ståndpunkt. Den 10 maj 2001 meddelade kommissionär Chris Patten i denna kammare att ”en förmånsbehandling avseende tillgången till gemenskapsmarknaden för israelisk export som har sitt ursprung i bosättningar på Västbanken och Gazaremsan … ’strider mot avtalade ursprungsbestämmelser, eftersom dessa områden inte utgör en del av Israel enligt allmän internationell rätt’, [samt] ’att en förmånsbehandling avseende tillgången till gemenskapsmarknaden för export som har sitt ursprung i bosättningar på Västbanken och Gazaremsan, som om den hade sitt ursprung i Israel enligt det interimistiska handelsavtalet mellan EG och Israel är en överträdelse av det senare … ’”. De vidtagna åtgärderna har emellertid inte lett till att denna olagliga praxis har stoppats. Det pågående byggandet av denna skamliga mur kan dessutom bara förvärra läget. Oliv- och fruktträd har dragits upp med rötter mitt framför ögonen på byborna. Jordbruksmark har blivit oåtkomlig för tusentals palestinier. Kommer denna nya, olagliga annektering att resultera i ännu mer export av produkter från dessa områden?
I november i fjol betonade Europeiska unionen för associeringsrådet EU–Israel betydelsen av att lösa problemet med ursprungsbestämmelserna innan man gör någon ändring av protokollet om dessa bestämmelser. Kommissionen har sagt att den har haft fortsatta diskussioner med Israel sedan dess. Frågan kvarstår emellertid. Jag vill fråga er igen, herr kommissionär, om kommissionen kommer att godta en lösning som inte kräver att Israel upphör med att utfärda ursprungsintyg för produkter från landets bosättningar inom ramen för associeringsavtalet. Kommer kommissionen att använda de tillgängliga rättsliga instrumenten? Möjligheten att ändra avtalet har nu aktualiserats. Om vi emellertid godtar denna princip, och om Israel fortsätter att bryta mot avtalet, kan Europeiska unionen förlora alla sina rättigheter att upphäva tillämpningen av vilken del som helst av avtalet för att stoppa brotten mot det. Detta skulle vara oacceptabelt. Det skulle innebära att man avsiktligt nonchalerade internationell rätt. Det skulle innebära att man erkände Israel som ockupationsmakt på de palestinska territorierna och att man erkände Israels praxis att annektera och kolonisera dem. Det må vara som det vill med den saken, men jag vill återigen klargöra att det är absolut nödvändigt att rådfråga parlamentet innan man ändrar avtalet på något sätt. Åtar sig kommissionen att göra detta?
Min slutsats är rent allmän. Europeiska unionen kan inte fortsätta med att bara lugnt betrakta den pågående ockupationen av de palestinska territorierna som utförs av Sharons regering, stölden av jordbruksprodukter, konfiskationen av ekonomiska vinster och vägran att låta folk försörja sig själva så att de kan överleva. Avtalet från 1995 slöts kort efter Osloprocessen. Det utformades för att bidra till fredsprocessen. Läget i dag är helt annorlunda. Vilken typ av samarbete avser vi? 
Boogerd-Quaak (ELDR ).
   – Herr talman, herr kommissionär! Det vi är i färd med att diskutera är associeringsavtalet från 1995. Jag har absolut inga invändningar mot detta avtal i sig självt. Det innehåller grundläggande normer och värderingar som uppvisar respekt, och vi kan, i sig självt, stödja Israel som en demokrati. Det är inte här problemet ligger. Det jag anser vara obegripligt, och skälet till att jag har ställt dessa frågor, är emellertid att Europeiska unionen har tillåtit Israel att i åratal bryta mot ursprungsbestämmelserna i avtalet. I dessa ursprungsbestämmelser – detta är naturligtvis en barnlek för er – anges att Israel inte har rätt att sälja produkter från de israeliska bosättningarna i de ockuperade palestinska territorierna som om de kom från Israel självt; i så fall skulle produkterna från de olagliga bosättningarna på ett felaktigt sätt dra nytta av gynnsamma importtullar i Europa.
Som Joost Lagendijk sade, så är detta en politisk fråga. Jag känner också till att Europeiska kommissionen har kontaktat Israel i denna fråga och fick till svar att Israels kompromisslösa ståndpunkt var att man betraktar bosättningarna som israeliskt territorium. De europeiska regeringarna reagerar inte och ger därmed sitt tysta medgivande till överträdelsen av det avtal som de själva har antagit. Detta gör oss alla ansvariga för den pågående kolonialiseringspolitiken – ett av de största hindren för fred. Detta anser jag vara sakens kärna. Vi får inte dela ansvaret för detta.
I enlighet med EG-fördraget, gemenskapens tullkodex och associeringsavtalet har medlemsstaterna åtagit sig att vägra att ge förmånsbehandling för import av produkter från bosättningarna. I egenskap av kommission och fördragens väktare måste ni övervaka medlemsstaternas efterlevnad av dessa skyldigheter.
Dessa problem måste lösas utan dröjsmål, och jag frågar därför kommissionären om han nu verkligen har för avsikt att få ett stopp på detta och lägga fram en verklig lagstiftningslösning, så att man kan genomföra ett enhetligt kontrollförfarande i medlemsstaterna. Medlemsstaternas tullmyndigheter kommer sedan att kunna ta ut vanliga importtullar för produkter från bosättningar, utan att importörerna kan ifrågasätta det.
Jag anser att detta skulle vara en oerhört smidig lösning: inte för eller emot Israel; inte för eller emot palestinierna. Frågan handlar bara om att vi inte vill vara medansvariga för bosättningsproblemet, och jag uppmanar er därför att låta parlamentet ta del av alla former av lösningar. 
Sakellariou (PSE ).
    Herr talman, herr kommissionär! Problemet med att ge förmånsbehandling för export från israeliska bosättningar på Västbanken och i Gazaremsan har nu funnits i nästan 30 år, och varit ämne för regelbundet återkommande muntliga och skriftliga frågor och debatter i Europaparlamentet. Senaste gången under en debatt i november 2003 bekräftade vi återigen att vi måste hitta en lösning för att kunna stoppa Israels upprepade överträdelser av den internationella rätten.
Genom sin praxis att märka produkter från de ockuperade områdena som ”Made in Israel” bryter Israel inte bara mot bestämmelserna om avtalets territoriella räckvidd, särskilt artikel 83, ursprungsbestämmelserna och bestämmelserna om samarbete och ömsesidig hjälp mellan förvaltningsmyndigheter i tullfrågor, utan man fortsätter också att visa sitt totala förakt för internationella avtal och internationell rätt.
Problemet har emellertid blivit mer akut än någonsin tidigare. Europeiska unionen planerar att inkludera Israel i förmånsbehandlingssystemet när det gäller alleuropeisk ursprungsspårning, som i detta fall innebär att man gör motsvarande ändringar i associeringsavtalet mellan EG och Israel. Om detta skulle ske utan att man justerar den olagliga tillämpningen av ursprungsbestämmelserna för produkter från bosättningarna, skulle det i praktiken vara liktydigt med ett godtagande av en sådan olaglig tillämpning. Europeiska unionen skulle då permanent beröva sig själv rätten att kräva en laglig tillämpning av bestämmelserna om förmånsbehandling för export.
Förmånsbehandlingen för exportprodukter från de ockuperade områdena är emellertid inte bara olaglig och oförenlig med internationell rätt; den innebär också att medlemsstaterna har kvar det svåra problemet med kontroller och att uppnå en viss grad av enhetlig behandling. Trots att kommissionen har försökt att hitta en lösning på problemet, så har man ännu inte lyckats med detta. Kommissionen har helt riktigt informerat de israeliska myndigheterna att de omedelbart måste vidta åtgärder för att stoppa denna olagliga praxis.
Innan det kan bli tal om att ändra associeringsavtalet mellan EG och Israel vill jag uppmana kommissionen att skyndsamt ta itu med denna situation före slutet på dess ämbetstid. Detta är en mycket viktig fråga, herr kommissionär, eftersom den måste gå hand i hand med ändringen av associeringsavtalet. Kommissionen bör rådfråga parlamentet i detta ärende och på så sätt förhindra – genom passivitet och brist på politisk vilja – att det uppkommer en situation där olaglighet i praktiken blir laglig. 
Liikanen,
   . – Herr talman! Enligt villkoren i associeringsavtalet mellan EU och Israel gäller detta avtal endast på staten Israels territorium. Därför har produkter från israeliska bosättningar på Västbanken, Gazaremsan, östra Jerusalem och Golanhöjderna inte rätt att förmånsbehandlas i tullhänseende vid inträdet i EU, och alla krav på förmånsursprung som Israel gör för sådana produkter kan inte godkännas av gemenskapens tullmyndigheter.
Kommissionen har ingående förklarat sin ståndpunkt i denna fråga och vilka åtgärder som har vidtagits i svar på åtskilliga muntliga frågor, exempelvis i maj och november 2003. EU tar alla chanser för att finna en lösning på problemet med produktimport från de aktuella israeliska bosättningarna. Förberedande samtal som syftar till att finna möjliga lösningar har nyligen hållits mellan kommissionen och Israel, men dessa diskussioner har ännu inte lett till något formellt förslag från Israel, och kommissionen har därför ännu inte intagit någon ståndpunkt. Kommissionen kommer emellertid inte att acceptera en lösning som skulle innebära att förmånsbehandling i tullhänseende beviljas för produkter från de israeliska bosättningarna, vilka importerats enligt israeliska ursprungsregler som medför förmånsbehandling.
När det gäller Europaparlamentets engagemang kan jag bekräfta att kommissionen kommer att agera med full respekt för ramavtalet om förbindelser mellan Europaparlamentet och kommissionen. 
Laschet (PPE-DE ).
    Herr talman, mina damer och herrar! Frågan som vi diskuterar i samband med detta avtal mellan Europeiska gemenskapen och Israel är mer än bara teknisk. Det handlar inte bara om de rättsliga argument som har diskuterats med författarna till de fyra frågorna under denna debatt; vad som är verkligt viktigt är den politiska frågan om vi nu vill främja freden eller inte. Det är underförstått att ockupationen av de ockuperade områdena sedan 1967 är olaglig – detta är Förenta nationernas ståndpunkt. I resolution 242 står det att Israel bör dra sig tillbaka till de gränser som gällde före 1967.
Denna diskussion har nu pågått i över 30 år. Under denna tid har bosättningar byggts och fredsavtalet från Oslo har fört de båda sidorna närmare varandra. Den aktuella frågan lyder sålunda: vad kommer att hjälpa fredsprocessen mest? Kommer t.ex. ett omedelbart tillbakadragande från de ockuperade områdena verkligen att tjäna freden? Alla – däribland Europeiska unionen och Förenta staterna – vet nu att vi måste vidta åtgärder i riktning mot denna fred i den s.k. färdplanen. Ett tillbakadragande i morgon skulle inte tjäna fredsprocessen, utan resultera i nya konflikter. Alla signaler som vi i egenskap av Europeiska unionen ger i nuläget är viktiga.
Vi måste komma ihåg detta: avtalet slöts 1975, fredsavtalet från Oslo undertecknades 1993, och från denna stund har Europeiska unionen stött en oberoende palestinsk myndighet; EU har gett den över 2 miljarder euro och har utfört ett mycket bra arbete. I Oslo kom båda parter överens om att båda områdena, de olika zonerna, däribland den palestinska myndigheten, var parter som kunde handla med Europeiska unionen. Så oavsett om bosättningspolitiken är rätt eller fel är området där bosättningarna finns en EU-partner, antingen genom avtalet med den palestinska myndigheten eller genom associeringsavtalet mellan EG och Israel.
De kommentarer som fälldes av ledamoten från den politiska vänstern som talade först är därför falska. Ingen på den palestinska sidan utnyttjas genom associeringsavtalet. Det är helt tvärtom: om vi plötsligt skulle upphäva det, skulle de palestinier som arbetar där vara de första som fick lida igen. Det är inte bara bosättare som tillverkar produkter där; det finns även många palestinier som arbetar där och är beroende av denna inkomst. Jag anser att kommissionens ståndpunkt är mycket väl avvägd när det gäller att klargöra för Israel att detta inte innefattar något erkännande av de ockuperade territorierna, utan att man fortfarande måste hitta lösningar så att ett avtal av denna typ kan fungera och så att vi inte häller bensin på brasan igen. Jag välkomnar det faktum att Israel återigen överlämnar till palestinierna den skatt och de tullar som de har rätt till, och vi i Europeiska unionen bör inte ge fel signal och upphäva avtalet som vissa har föreslagit. Detta skulle sannerligen inte hjälpa fredsprocessen. 
Napoletano (PSE ).
   – Herr talman! Personer med anknytning till den israeliska regeringen fortsätter att ge näring till en politisk kampanj som syftar till att beskriva Europeiska unionens och institutionernas ståndpunkt som obalanserad och, därför, som ett stöd för det palestinska folkets rättigheter i stället för ett stöd för israelernas rättigheter. Allt detta är fel, och det är ett faktum att Israel sedan 1967 har ockuperat det palestinska territoriet, och att EU-institutionerna – däribland detta parlament – vid upprepade tillfällen har uppmanat Israel att respektera den internationella rätten.
EU-institutionernas grundläggande önskemål var ett konstruktivt partnerskap med hopp om att uppnå de bästa resultaten genom att följa denna väg. Så länge som det finns krafter som dem som skapade Genèveavtalen måste vi fortsätta att främja detta hopp och investera politiskt i denna framtida möjlighet.
Saken är den att sedan 1995 har partnerskapet mellan EU och Israel utvecklats inom ramen för ett associeringsavtal som, bland annat, fastställer förmånsbehandling för israeliska produkter på den europeiska marknaden. Sedan 1976 har emellertid Israel bestämt ursprunget för sina produkter utan att göra någon åtskillnad mellan de från landets territorium och de från territorierna som ockuperats genom ständig och upprepad överträdelse av gemenskapsrätten, internationell rätt och Genèvekonventionen.
Vi befinner oss nu i ett kritiskt skede i denna fråga. Protokollet om ursprungsbestämmelserna har faktiskt också ändrats för att möjliggöra å ena sidan alleuropeisk utvidgning och å andra sidan ett israelisk-jordanskt handelssystem. Är det emellertid möjligt att tänka sig denna utvidgning utan att först lösa den allvarliga tvisten med Israel? Under 2000 bekräftade rådet återigen behovet att respektera internationell rätt enligt den fjärde Genèvekonventionen i handelsförbindelser med Israel. Under 2001 beskrev kommissionär Chris Patten den fortsatta exporten från bosättningarna på förmånlig grund som en överträdelse av avtalet. Under 2003 beslutade rådet att ingå ett bilateralt avtal med Israel. Jag hade nu för avsikt, herr kommissionär, att ställa tre frågor till er, men med tanke på ert svar kommer jag att ställa två. Den första handlar om att det låter som ni sade att kommissionen inte kan godta något avtal som inte ser till att denna olagliga praxis upphör; hur har då kommissionen tänkt sig att ta itu med denna diskussion med rådet, med tanke på att det ser ut som om vissa medlemsstater inte har samma åsikt? Slutligen: är kommissionen beredd att rådfråga parlamentet innan den fattar några beslut på detta område?
Nordmann (ELDR ).
   – Herr talman! Det är bara en liten del av den israeliska exporten som kommer från bosättningarna. Siffran ligger absolut under 5 procent. All den uppmärksamhet som riktas mot denna fråga återspeglar de starka anti-israeliska känslorna hos vissa talare. Det är viktigt att diskutera saken i sitt rätta sammanhang och komma ihåg att man i Osloavtalet tar upp enhetliga tullarrangemang.
Den verkliga frågan handlar därför om vissa produkter skall identifieras på ett särskilt sätt. Israelerna verkar beredda att godta detta. Förhandlingar som resulterar i ett arrangemang av denna typ kommer förvisso att lösa detta problem, som egentligen är ganska litet. När det gäller inrättandet av en särskild kategori anser jag att vi 60 år efter Europas befrielse fortfarande måste vara vaksamma mot införandet av en ny gul Davidsstjärna, även om den bara skall gälla för varor. 
Turchi (UEN ).
   – Herr talman! Jag anser att hela denna diskussion strider mot den europeiska vänsterns historia, kultur och identitet. Varför talar vi om en sådan fråga; av vilket skäl? Vi talar inte om något i syfte att bidra till freden eller för att få parterna till förhandlingsbordet, utan vi talar snarare om ett rättsligt kryphål utan återverkningar, inte ens ekonomiska. Vad kommer detta att leda fram till? Vad skall vi göra i morgon med de nya märkningarna? Tror ni alltså att det i morgon verkligen kommer att 
Sandbæk (EDD ).
   – Herr talman! Det är helt otroligt att kommissionen ännu inte har hittat en lösning på frågan om exporten från Israel av varor med förmånsbehandling och att, när man vet hur Israel hittills har bestämt sig för sin egen tolkning av sitt eget område, kommissionen nu vill – till på köpet – låta Israel föreslå en lösning som gör det möjligt för medlemsstaterna att fastställa vilka varor som producerats i de olagliga bosättningarna, så att man kan ta ut tull för dem.
Om vi fortsätter med vår praxis att inte ta ut tull för varor från de ockuperade territorierna har vi i praktiken erkänt Israels ockupation av dem, och det är något som vi inte kan göra från EU:s sida. EU har dessutom en plikt att följa sina egna handelsarrangemang, och om inte Israel mycket snabbt lägger fram ett förslag som gör detta möjligt anser jag att den enda lösningen på denna fråga är att kommissionen informerar medlemsstaterna att de måste låta alla ursprungsintyg från Israel gå igenom ett kontrollförfarande. 
Pannella (NI ).
   – Herr talman, kommissionär Liikanen, mina damer och herrar! Jag måste erkänna att jag inte bara i Franz Turchis tal – som vi verkligen instämmer i – utan även i Luisa Morgantinis och Armin Laschets tal kan spåra ett annat stämningsläge än vad vi är vana vid. Kommissionärens tal är ett tal som jag anser – till viss mån automatiskt – bekräftar kommissionens ståndpunkt. Jag är rädd att kommissionen skulle ha sagt samma sak om vi hade diskuterat läget i Vietnam på grundval av dess vanliga handlingssätt, dvs. ett varigenom – i stället för att övervaka rättigheter och lagstiftning – den skulle ha övervakat och skyddat förbindelserna med de vietnamesiska makthavarna, trots deras mordiskhet.
I dag tycker jag emellertid att kommissionens tonläge till viss grad är berättigat av just de skäl som anges av Luisa Morgantini och andra. Önskan att begränsa fokus inom ramen för en komplicerad situation som håller på att glida oss ur händerna är, anser jag, en felaktig metod. Det jag noterar är inte en kärlek till sanningen, utan en passion av det slag som uttrycks av den franska kommunistiska ledamoten, som talar om skammens mur. Det finns många skandaler som ert parti, som varit tyst fram till 2004, bör fördöma.
Mina damer och herrar! Så här i slutet av mandatperioden är det verkliga problemet – och jag avslutar här – det faktum att vi fortsätter att glömma att de historiska orsaker som möjliggjorde de framsteg som vi har gjort hittills i Europa har sitt ursprung i uttalandet – utmärkt sammanfattat i ”Ventotene Manifesto” av Altiero Spinelli – i enlighet med vilket den självtillräckliga nationalstaten inte kan prestera demokrati, frihet, utveckling eller sanning. Det är genom att föreställa sig att den kan det som vi fortsätter, för att ta ett exempel, att framställa nationalstaten Palestina som det problem vi måste lösa på palestiniernas och israelernas vägnar. Jag anser att även Israel uppvisar brister när det gäller fantasi, styrka och stränghet på detta område. Även de israeliska parterna är som era; de är europeiska. Jag vill avsluta med att säga: låt oss hoppas, så här i slutet av denna mandatperiod, att de federalistiska idealen och den federalistiska metoden mycket snart kommer att bli förhärskande i och med Israels och en palestinsk stats – av den typ man vill se – anslutning till Europeiska unionen: en som grundas på frihet och inte på maktmissbruk. 
Bremmer (PPE-DE ).
   – Herr talman! Som diskussionen har visat är detta ett komplicerat och känsligt ämne. Jag håller med de tidigare talarna i detta avseende, i synnerhet min kollega Armin Laschet.
Det är klart att det uppkommer allvarliga frågor om förmånstillträdet till gemenskapens marknad för produkter som härrör från de israeliska bosättningarna på Västbanken och i Gazaremsan. Såvitt jag förstår utgör förmånsimporten från dessa territorier en överträdelse av gemenskapsrätten. Jag har nu förstått att Europeiska unionen vill ändra associeringsavtalet med Israel genom att lägga till en alleuropeisk ursprungskumulation samt även genomförandet av en jordansk-israelisk ursprungskumulation. Frågan är emellertid om ett kumulationssystem som detta över huvud taget är möjligt utan en lösning på detta problem med förmånsimport för produkter från de ockuperade territorierna.
Jag anser att det är av yttersta vikt att Europaparlamentet rådfrågas i god tid innan någon del av det befintliga avtalet ändras. Jag håller med de tidigare talarna: det är viktigt att detta äger rum före slutet på den nuvarande kommissionens ämbetstid, om möjligt.
Vi sätter stort värde på en tydlig förklaring av dessa problem från kommissionen. Anser kommissionen att det finns möjlighet att lösa de problem som har uppstått med Israel inom en rimlig tid? Jag tackar kommissionären för hans inledande svar och ser fram emot hans andra svar.
Som den tidigare talaren anmärkte, så är detta förvisso en åtgärd som varken är för eller emot Israel. 
Menéndez del Valle (PSE ).
   – Herr talman! Vi står inför en absurditet, en paradox. Vi diskuterar lagligheten och legitimiteten hos produkter som härrör från enheter, bosättningarna, som bedöms vara olagliga enligt internationell rätt. Bosättningarna upprättades genom militärmakt i de ockuperade territorierna, och Europeiska unionen, Förenta nationerna, Förenta staterna och praktiskt taget hela världssamfundet anser att det är nödvändigt att Israel drar sig tillbaka så att man kan skapa en livskraftig palestinsk stat som kan fungera på ett fredligt sätt vid sidan om Israel.
När det gäller frågan på vilken denna diskussion grundar sig, dvs. hur man skall uppnå en korrekt tillämpning av associeringsavtalet mellan EG och Israel, har jag inget att invända mot vad som görs eller mot det sätt man gör det på, och jag har heller inget att invända mot vilken lagstiftning som används eller mot hur den används. Men man måste klargöra att Israel inte kan fortsätta att ensidigt tillämpa associeringsavtalet på bosättningar som måste försvinna om det skall bli möjligt att nå fred.
Att låta detta fortgå på ett ensidigt sätt skulle vara ytterligare en absurditet, en förolämpning, en förödmjukelse som detta parlament åtminstone måste bekämpa.
Detta är inte rätt tidpunkt – och jag har heller inte tid att göra det – att återigen fördöma Sharonregeringens brist på politisk vilja att åstadkomma fred. Det är tillräckligt vid denna tidpunkt att stå fast vid den fråga som vi diskuterar denna förmiddag, dvs. att den israeliska regeringen inte kan utfärda ursprungsbevis för produkter som, i enlighet med gemenskapsrätten, inte är lämpliga för förmånsbehandling som ett resultat av att de härrör från de kolonier som inrättats på de ockuperade palestinska territorierna. 
Vi måste återigen komma ihåg kommissionens tydliga uttalande den 10 maj 2001 att export från israeliska bosättningar på Västbanken och i Gaza, inom ramen för systemet för förmånsbehandling, är en överträdelse av handelsavtalen mellan gemenskapen och Israel.
Även om det bara vore av taktiska skäl skulle det inte skada att komma ihåg att detta parlament den 10 april 2002 godkände en resolution om Mellanöstern, i vilken man i punkt 8 uppmanar kommissionen och rådet att upphäva associeringsavtalet mellan Israel och Europeiska gemenskapen.
Lucas (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Det är uppenbart att EU:s lagstiftning måste genomföras ordentligt för att vara trovärdig. Enligt Genèvekonventionen tillhör de ockuperade områdena inte Israel, och därför kan produkter från bosättningarna inte anses falla under detta avtal. Om kommissionen har tänkt att lägga fram nya planer – vilket den borde –, så borde den göra detta innan parlamentet avslutas i juni för att ge oss tid att noga granska dem. 
Jag instämmer dock med de som säger att det är dags att se över mer omfattande åtgärder som berör upphävandet av detta associeringsavtal mellan EU och Israel eftersom detta avtal innehåller en viktig klausul om mänskliga rättigheter, i vilken det sägs att om någon av avtalets parter bryter mot mänskliga rättigheter skall detta avtal upphävas. EU är stolt över att infoga dessa klausuler om mänskliga rättigheter i handelsavtal. Om de finns där måste vi emellertid agera enligt dem – de måste vara trovärdiga. Därför är det dags att upphäva detta avtal, inte bara på grund av de brott mot mänskliga rättigheter som förknippas med bosättningarna utan också på grund av de brott som hör samman med den nya apartheidmuren, vilken inte har något att göra med säkerhet och allt att göra med ett illegalt rofferi av land. Den förstör liv och uppehällen. Om EU inte upphäver detta avtal gör sig unionen inte bara skyldig till en orättfärdighet mot det palestinska folket, utan också till att undergräva sina egna lagar och lagstiftning. 
Pannella (NI ).
   – Herr talman! Det är helt riktigt 
Talmannen.
   – Ett exempel på italiensk , elegans och artighet.
Belder (EDD ).
   – Herr talman! Jag hoppas kunna ge ett exempel på nederländskt sunt förnuft. Den 4 september 2003 hade denna kammare redan börjat diskutera den lämpliga tillämpningen av associeringsavtalet mellan EG och Israel. Vid detta tillfälle citerade jag den nederländske utrikesministerns slutsats att Nederländerna ”för den allra största delen av varorna med israeliskt ursprungsintyg kan utgå från att den israeliska tullens fastställande av ursprunget skett på ett rättsgiltigt sätt. Det betyder att de uppfyller alla villkor i protokollet om ursprungsregler”.
I fjol frågade jag kommissionen om den kunde stödja denna slutsats från Haag även för de övriga medlemsstaterna i EU. Jag fick inget svar den gången. Kanske kan dagens företrädare för kommissionen vara mer tillmötesgående. Jag kommer emellertid inte att tappa modet, utan ställer en andra fråga. Är kravet på ytterligare tullavgifter från importörer av produkter som man antar härrör från de israeliska bosättningarna en ensidig politik? Vilken är kommissionens synpunkt om detta? 
Gutiérrez-Cortines (PPE-DE ).
   – Herr talman! Eftersom kommissionär Erkki Liikanen har sagt att Europeiska unionen kommer att tillämpa de gällande bestämmelserna på ett strikt sätt är jag överraskad att vi hyser några tvivel avseende översynen av avtalet, som sker för närvarande.
Jag har inga skäl att tvivla på att bestämmelsen kommer att tillämpas, men jag tvivlar verkligen på om detta parlament – eller en minoritet i det – önskar främja freden mellan den palestinska myndigheten och Israel. Jag har alltid varit övertygad om att, om vi vill ha fred, vi inte kan leka ”bad guys” och ständigt straffa en av parterna. Om vi vill verka trovärdiga skall vi uppträda på ett positivt sätt, och om vi vill ersätta eller, åtminstone, uppväga Förenta staternas inflytande – som många här talar om – över Israel, och om vi vill att Israel skall lita på Europa, så kan vi inte alltid komma med kritik.
Om de ockuperade territorierna snart – och vi hoppas att så blir fallet – kommer att överlämnas till den palestinska myndigheten, varför skall man då lämna dem i dåligt skick? Varför skall man förstöra dem? Därför att det finns mycket falskhet här. Man har inget förmånssystem i det palestinska området, vilket också gäller för det israeliska området. Problemet är denna motsägelsefullhet, denna brist på logik, att detta område är både palestinskt och israeliskt, som israelerna anser.
Vi måste försöka bli ense på olika punkter; vi måste sträva efter fred. Vi måste verka trovärdiga för israelerna, och jag tror inte att vi kommer att åstadkomma detta genom att tillämpa ”brända jordens taktik”. Med en politik av detta slag kommer efterföljande investeringar av palestinierna för att införliva dessa territorier att bli mycket större. Låt mig alltså upprepa: varför försöker vi inte att bli ense på olika punkter? Varför sträcker inte Europa ut sin hand till Israel? Jag måste upprepa att jag inte förstår varför vi inte gör det.
Maes (Verts/ALE ).
   – Herr talman, herr kommissionär! Produkter från de ockuperade territorierna är, enligt associeringsavtaletIsrael nu håller på att resa är mer än en symbol. Den har inget att göra med förhindrande av terrorism, men allt att göra med att förvägra palestinierna det vatten och de vattenresurser som de är beroende av inom jordbruket och för att överleva ute i byarna. Rätten till vatten är en mänsklig rättighet, och på grund av att denna mänskliga rättighet trampas på, tillsammans med andra mänskliga rättigheter, uppmanar jag till ett upphävande av detta associeringsavtal. 
Liikanen,
   . – Herr talman! Jag skall ge några allmänna kommentarer följt av svar på särskilda frågor.
Kommissionen utnyttjar varje tillfälle för att nå en tillfredsställande lösning för att garantera korrekt tillämpning av gemenskapsrätt och för att skydda gemenskapens egna resurser. Därför arbetar kommissionen i nära samarbete med medlemsstaternas tullmyndigheter och upprätthåller en konstruktiv dialog med de israeliska myndigheterna. Denna strategi har givit resultat; tullar återvinns på varor från bosättningarna. Någon frågade vad tullavgifterna går till. De går till den allmänna inkomstdelen av gemenskapsbudgeten. Israel är berett att samarbeta för att nå en tillfredsställande lösning.
Slutligen vill jag påminna er om att EU:s politik gentemot Israel handlar om partnerskap och samarbete. En särskild fråga ställdes om ändring av ursprungsspårning. Jag vill upprepa associeringsrådets uttalande i november förra året, i vilket man påminde om att i juli 2003, vid det tredje ministermötet mellan EU och Medelhavsländerna, undertecknade ministrarna ett nytt protokoll om ursprungsregler som tillåter utvidgning av den alleuropeiska ursprungsspårningen till Medelhavsländerna. Nästa steg kommer att bli en ändring av ursprungsprotokollet i de rådande bilaterala associeringsavtalen för att infoga de ändringar som är nödvändiga för tillämpning av diagonal spårning.
Jag vill i synnerhet understryka att EU noterar Israels stöd för detta projekt. EU betonar vikten av att lösa den bilaterala frågan om ursprungsregler innan ursprungsprotokollet ändras. EU:s ståndpunkt är tydlig. 
Talmannen.
   – Tack så mycket, kommissionär Liikanen.
Debatten är avslutad. 

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är omröstningen.(1) 

Mulder (ELDR ),
   . – Herr talman! I den första ändringsbudgeten för 2004, som vi snart skall rösta om, behandlas de nya medlemsstaternas anslutning den 1 maj i år. Budgetutskottet har redan godkänt denna budget enhälligt, och hela parlamentet, i princip, godkände allt så tidigt som i december i fjol. Av rättsliga skäl måste vi nu göra detta officiellt, vilket vi kan göra om en liten stund. Jag vill påpeka att observatörerna i budgetutskottet har spelat en mycket aktiv och konstruktiv roll under utarbetandet av budgeten avseende de nya länderna, och vi i egenskap av budgetutskott har ökat vissa betalningsanslag. Vissa personer i rådet tror alltid att parlamentet är för generöst när det handlar om pengar och att det, så att säga, har hål i fickorna. Jag vill rikta er uppmärksamhet på det faktum att i och med utvidgningen genom anslutningen av tio nya länder kommer den procentuella andelen av bruttonationalinkomsten som används för den europeiska budgeten att vara 0,98 procent, vilket är den lägsta siffran sedan 1990. Detta gör att jag anser att parlamentet har god hand med pengar. Om ni röstar ”ja” 
Talmannen.
   – Herr Mulder! Vi hade aldrig väntat oss en nederländsk föredragande med hål i fickorna!
 – Herr talman! Den reservation som framfördes, i enlighet med förfarandet, i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor finns inte med i Matikainen-Kallströmbetänkandet om kamp mot olaglig narkotikahandel. Jag skulle därför vilja be om att denna reservation som inte finns med i den slutliga texten återinsätts i betänkandet.
– Låt mig kontrollera i utskottsprotokollet, men om det antogs av utskottet så kommer det att offentliggöras.
Turco (NI ),
   – Herr talman! Jag ville helt enkelt bara påminna alla om att sedan 1996, i och med Nassuerbetänkandet, har detta parlament förkastat alla förslag från rådet om Europol, eftersom rådet inte vill föra upp Europol på gemenskapsnivå och finansiera det genom gemenskapens budget. Detta har resulterat i att Europol 
Talmannen.
   – Herr Turco, jag noterar era förslag.
MacCormick (Verts/ALE ),
   . – Herr talman! Det är viktigt att anta förståndiga lagar, men det är minst lika viktigt att se till att de faktiskt genomförs, och det är därför uppmuntrande att läsa kommissionens rapport, som mitt betänkande handlar om.
Som jag föreslår i mitt betänkande finns det dock ett omfattande problem bland stora stater med oförenlighet med gemenskapsrätt. Det värsta exemplet – som citeras i motiveringen – rör den italienska statens behandling av en grupp universitetslektorer, som efter 14 år ännu inte har fått sina rättigheter hävdade, trots två resolutioner från denna kammare. Jag har just mottagit uppgifter att den italienska staten precis har godkänt lagstiftning som stärker den illegala diskrimineringen av dessa medborgare, trots Europeiska kommissionens beslut att uppmana EG-domstolen att bötfälla landet med 309 750 euro per dag. Jag finner detta skandalöst. Jag hoppas att kammaren kommer att ge sitt stöd till mitt betänkande.

Cappato (NI ),
   . – Herr talman! Jag vill bara fråga er och alla här varför vi har bestämmelser om privatlivets helgd, när vi till och med från Europeiska unionens sida tillåter att man nonchalerar dem fullständigt. I mitt betänkande föreslår jag inte att man ändrar lagstiftningen om privatlivets helgd, eftersom det inte finns några problem med lagstiftningen, utan med tillämpningen av den. Ett exempel som många av er känner till: under ett års tid har Europeiska unionen och medlemsstaterna gett Förenta staternas säkerhetstjänst tillgång till bokningsterminaler för transatlantiska flygningar, utan information, bemyndigande eller kontroll. Många av oss blir därför irriterade på Förenta staterna när problemen i praktiken ligger hos de bestämmelser vi har och vilka vi skulle kunna och borde se till att ta hänsyn till, men som vi inte tillämpar, och kommissionär António Vitorino har avslöjat att vi inom kort kommer att upprätta ett europeiskt system för att göra samma sak. Vi kan därför se varför vi inte tillämpar bestämmelserna: på grund av att vi redan håller på att förbereda oss för att anta dessa mekanismer som kränker privatlivets helgd.
Jag hoppas därför att vi enhälligt röstar för ett betänkande som fördömer dessa situationer. Problemet är att när det handlar om att hålla sig till domstolen och tillämpa bestämmelserna har Europeiska kommissionen, medlemsstaterna, myndigheter som har ansvar för skyddet av privatlivets helgd och – är jag rädd – även parlamentet visat sig vara oerhört svaga och otillräckliga. 
Talmannen.
   – Herr Cappato! Den fråga som ni hänvisar till – systemet för passageraruppgifter och informationsutbyte med Förenta staterna – kommer uttryckligen att behandlas i Boogerd-Quaakbetänkandet på onsdagen i nästa sammanträdesperiod.
Hernández Mollar (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill bara berätta för kammaren att, i överenskommelse med Maurizio Turco, det skett en ändring av motiveringen. 
Corbett (PSE ),
   . – Herr talman! Jag vill bara försäkra kammaren om att detta till stor del är en uppsnyggningsaktion.
Det kommer dock att på samma gång ge oss ett nytt system för vår arbetsordning; det kommer att täppa till en del hål samt ta itu med några teknikaliteter som har upptäckts, och det kommer att tillåta det nyligen utvidgade parlamentet att ha en ny uppsättning artiklar i arbetsordningen som har anpassats för utvidgningen, inte minst i enlighet med artikel 180.8. 
Frassoni (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Betänkandets titel är missledande. Jag skulle vilja säga till kollegerna att i ett av de ändringsförslag som är föremål för omröstning när det gäller Corbettbetänkandet föreslås en artikel som gör det mycket svårt att upprätta tillfälliga utskott. Detta gäller för den andra omröstningen, så tänk på vad ni gör, kolleger. 
Jag vet att det är mycket sent, men var vänliga och ta hänsyn till att detta kommer att innebära att sådant bra arbete som det som utförts i detta parlament i ”Prestige”-ärendet inte skulle vara möjligt om vi antar detta ändringsförslag. 
Talmannen.
   – Det är en särskild omröstning om detta ändringsförslag. Detta är en omröstning, inte en debatt!
Schnellhardt (PPE-DE ).
    Herr talman! Vi kommer i dag att rösta om Paulsenbetänkandet. Det var så sent som i morse som ändringarna av betänkandet blev tillgängliga på alla språk. Jag betraktar detta som ett mycket viktigt betänkande, och det finns många ändringar. Jag känner att jag inte kan inta en bestämd ståndpunkt om detta betänkande i dag, och jag begär därför att omröstningen skjuts upp till i morgon.
Roth-Behrendt (PSE ).
    Herr talman! Vi har haft möjlighet att diskutera Paulsen 
Paulsen (ELDR )
   . – Herr talman! Jag tycker att vi röstar nu. Vi har haft tillfälle att diskutera, och jag har haft nära kontakt med de skuggföredragande och de grupper som har varit intresserade av kontakt. 
Talmannen.
   – Vad anser utskottets ordförande, fru Jackson? 
Jackson (PPE-DE ).
   – Herr talman! Den enda anmärkningen är att om ni skjuter upp denna omröstning i dag kommer ni att drabbas av problemet att mitt utskott kommer att framställa en lavin av betänkanden i framtiden, så det är lika bra att ta itu med det nu. 

MacCormick (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Jag önskar ta upp en ordningsfråga som rör morgonens debatt. Det handlar om intresseförklaringar i denna kammare, där ett intresse är familjebetingat snarare än ett direkt personligt intresse. Detta har varit ämnet för åtskilliga tidningsartiklar, däribland en ledarartikel i London Times – som åtminstone vara en seriös tidning.
Janelly Fourtou har uppträtt med en oerhörd värdighet och god vilja från början till slut, men har försatts i den olyckliga situationen att lägga fram ett betänkande och sedan anklagas för att inte ha förklarat ett intresse. Vi måste skapa tydlighet när det gäller huruvida och när familjeintressen måste förklaras.
Thors (ELDR ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja kommentera det som Neil MacCormick sade. Europeiska ombudsmannen har bett kommissionen att göra en klarläggande undersökning när det gäller dessa finansiella deklarationer. Jag ber att kommissionen svarar till Europeiska ombudsmannen för det förhåller sig så som Neil MacCormick sade. Det finns väldigt stora oklarheter och detta måste vara klarlagt när det nya parlamentet sammanträder. Jag ber att kommissionen svarar på ombudsmannens förfrågan i samma fråga. 
Talmannen.
   – Herr MacCormick! Ni har tagit upp en berättigad fråga, som jag kommer att uppmärksamma presidiet på, utan hänsyn till vad kommissionen eller övriga institutioner eventuellt väljer att göra.
Cappato (NI ).
   – Herr talman! Jag vill före omröstningen ta upp ett språkligt problem avseende ändringsförslag 83. I den engelska versionen står det ”seizure of the infringing goods”. I den italienska står det ”seizure of the contentious goods”. I den engelska versionen avses därför varor som är olagliga, och i den italienska varor som kan vara olagliga. Jag anser inte att vi bör lägga till – på det skyndsamma sätt på vilket vi tvingats handla p.g.a. det efterföljande förfarandet – ytterligare begränsningar till åtgärder som redan verkar vara tillräckligt begränsande. Samma sak gäller för ”judicial authorities [rättsvårdande myndigheter]”, som på engelska innebär domare som avkunnar domar, medan det på italienska också kan avse undersökningsdomare. Vi bör därför klargöra om vi också avser undersökningsdomares befogenheter, som jag inte hoppas är fallet, eller bara dömande domares befogenheter. Alla dessa frågor, utan denna skyndsamhet, som vi hade varit tvungna …
Talmannen.
   – Vi kommer att se till att alla språkversioner följer den engelska texten, som är originaltexten.
Echerer (Verts/ALE ).
    Herr talman! Jag vill också säga, i samband med ändringsförslag 53, att den engelska versionen är den giltiga texten. ”Parasitic copies [piratkopior]” är därför den korrekta ordalydelsen. 
Talmannen.
   – Jag noterar detta. Vi kommer ännu en gång att se till att alla språkversioner motsvarar originaltexten.
Von Boetticher (PPE-DE ),
   Herr talman, mina damer och herrar! Rådet har för avsikt att inrätta en byrå för gränsskydd. Denna kammare har utvecklat en alternativ modell, men vi känner alla till att rådet inte kommer att ta hänsyn till den. Jag vill framför allt att budgetutskottets ledamöter skall uppmärksamma det faktum att denna byrå, utöver de 27 anställda, också kommer att övervakas av de 27 ledamöterna i styrelsen samt av en direktion som består av fem ledamöter. Kommissionen och rådet håller verkligen på att skapa ett byråkratiskt monster! Jag vill uppmana budgetutskottet, innan det godkänner finansieringen av denna byrå, att grundligt diskutera saken med rådet. Det spelar ingen roll hur mycket vi stöder utvecklingen på detta område; vi kan helt enkelt inte arbeta på detta sätt i Europa. Jag hoppas att budgetutskottet stöder oss i denna fråga.

Bastos (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Det finns en uppgörelse med det socialdemokratiska partiet att skäl G skall tas bort och att det skall vara en del av ett paket som innefattar ändringsförslag 7. När nu ändringsförslag 7 har godkänts bör även borttagandet av skäl G godkännas.
Talmannen.
   – Mycket riktigt, det föreslås faktiskt i ändringsförslag 2 att skäl G skall strykas.
 – Omröstningen är avslutad.

Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Jag röstade för detta betänkande, i vilket man föreslår, utan ändringsförslag, godkännandet av ett förslag från kommissionen som syftar till att kodifiera rådets beslut 78/774/EEG om vissa tredjeländers verksamhet på området för sjötransporter av gods. Detta rådsbeslut syftar till att upprätta informationssystem som kommer att göra det möjligt för de olika EU-institutionerna att hålla sig informerade om verksamheten hos tredjeländers flottor vars aktiviteter kan vara skadliga för medlemsstaternas maritima intressen, och – det viktigaste av allt – om i vilken utsträckning dessa flottor på ett negativt sätt kan påverka konkurrenskraften för de medlemsstater som deltar i internationell maritim handel. Dessa system måste också underlätta tillhandahållandet av och samrådet om information mellan medlemsstaterna.
Så för att inte förstöra innehållet i de rättsakter som skall kodifieras begränsas kommissionens förslag till att sammanställa dem och föra samman dem till ett enda dokument, i enlighet med de formella ändringar som krävs genom den faktiska kodifieringsprocessen. Denna process bör också tjäna som ett klargörande, med tanke på att rådets beslut 78/774/EEG har ändrats avsevärt vid ett flertal tillfällen. 

Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– I detta betänkande stöds kommissionens förslag till förordning, som syftar till att förbereda länderna i västra Balkanområdet för en framtida anslutning genom att göra dem förtrogna med EU:s politik och arbetsmetoder. Mer specifikt tillåts alla enskilda och juridiska personer från medlemsstaterna som omfattas av förordning (EG) nr 2666/2000 att delta i anbudsinfordringar som anordnas inom ramen för gemenskapens program för stöd inför anslutningen. Detta förslag ger alltså större kraft åt stabiliserings- och associeringsprocessen. Genom dessa åtgärder tar man itu med det som godkändes vid Europeiska rådets möte i Thessaloniki. Jag röstade därför för detta betänkande.

Ribeiro (GUE/NGL ),
   .– Införandet av den nya budgetförordningen krävde att man antog grundläggande rättsakter för en rad bidrag som måste finansieras utan att behöva egna rättsliga grunder.
Syftet med detta förslag till rådets och parlamentets beslut är att upprätta ett handlingsprogram på gemenskapsnivå för kommissionens bidrag avseende skydd av gemenskapens ekonomiska intressen – Herkulesprogrammet. Detta program kommer i slutändan att finansiera specifika åtgärder och omfatta bidrag till organ som arbetar på detta område.
Genom detta betänkande förbättras förslaget till beslut, och därför förtjänar det vårt stöd. För det första är betänkandet förenligt med budgetmyndighetens beslut som fattades i slutet av förra året – med andra ord: ett handlingsprogram för 2004–2006 – som kommer att finansieras med ett belopp på ungefär 12 miljoner euro. Man föreslår i betänkandet att bidragen som en följd av detta bör differentieras i linje med målen (tekniskt stöd, fortbildning, utbyte av specialiserad personal samt seminarier och konferenser) och att OLAF:s rapportering, om det rådande programmets genomförande och mål, skall tidigareläggas. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Detta förslag till beslut syftar till att upprätta ett gemenskapsprogram till förmån för åtgärder som skall skydda gemenskapens ekonomiska intressen (Herkulesprogrammet), och jag stöder naturligtvis detta.
Detta program omfattar, å ena sidan, bidrag som tilldelats tillfällig verksamhet, som t.ex. studier, konferenser eller fortbildning och, å andra sidan, bidrag som tilldelats organ som arbetar inom detta område, som t.ex. sammanslutningar som skapats för att främja skyddet av gemenskapens ekonomiska intressen.
Den rådande reformeringsprocessen av kommissionen, och i synnerhet antagandet av den nya budgetplanen som är tillämplig på Europeiska gemenskapernas allmänna budget, kräver förvisso ett antagande av grundläggande rättsakter för en rad bidrag som hittills finansierats utan en särskild rättslig grund. Av de bidrag som framöver måste täckas av en grundläggande rättsakt finns det åtskilliga som skapats av kommissionen för att skydda gemenskapens ekonomiska intressen. Syftet med detta förslag är att införa en rättslig grund genom att gemenskapen upprättar ett handlingsprogram för kommissionens bidrag på området.
Syftet med detta förslag är att upprätta en rättslig grund av denna typ, skapa ett gemenskapsprogram för fördelning av bidrag genom kommissionen på detta område. För att uttrycka det mer specifikt handlar det om de åtgärder som krävs när det gäller skydd och att bekämpa bedrägeri som riktas mot gemenskapens ekonomiska intressen, i enlighet med bestämmelserna i artikel 280 …

Ribeiro (GUE/NGL ),
   .– I december godkände parlamentet budgeten för 2004 – både gemenskapsbudgeten för EU med 15 medlemsstater och, i samarbete med rådet, riktvärden för utvidgningen med tio nya medlemsstater. Inriktningen låg därför på en gemenskapsbudget för 25 medlemsstater, även om utvidgningen faktiskt inte äger rum förrän i maj.
Syftet med detta förslag till ändringsbudget är att fastställa fasta belopp för EU med 25 medlemsstater. Frågan här är inte rent teknisk, och den är inte heller i huvudsak förfarandemässig.
Huvudfrågan är innehållet i den första budgeten för ett utvidgat EU som omfattar länder i vilka medelinkomsterna per capita är avsevärt lägre än den nuvarande medelinkomsten i EU; en budget med utgifter som höjts till samma nivå som inflationen; den minsta budgeten, i reala termer, sedan 1987; en budget som inte bara är oförmögen att bidra till ekonomisk och social sammanhållning utan också institutionaliserar diskriminering av de nya medlemsstaterna; en budget som är ett dåligt föredöme när det gäller parlamentets roll som budgetmyndighet, eftersom det – år efter år – godtar nedskärningar och omställningar som, trots hedervärda protester, stämmer överens med målen för ”de sex ländernas stadga”.
Denna budget bådar inte gott för finansieringsramen för 2007–2013. Den karakteriseras av politiska mål som domineras av en besatthet när det gäller konkurrenskraft, och i vilken sociala frågor har ersatts med militära frågor och säkerhetsfrågor. Det skulle vara svårt att få en budget som är tydligare än så här.

Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Förra sommarens skogsbränder i Portugal lämnade ett band av död och förödelse efter sig – 11 procent av skogen och 5 procent av Portugals hela yta stod i brand. Detta illustrerar tydligt behovet av att finansiera åtgärder för att förebygga skogsbränder som kan skydda EU:s rika och vidsträckta skogsområden, särskilt i de sydliga medlemsstaterna och i Medelhavsområdet, som drabbas av sådana bränder varje år.
Det krävs dock även lämpliga åtgärder på EU-nivå. Det nya programmet för skydd av skogar, Forest Focus, som antogs förra året och löper fram till 2006 omfattar åtgärder för att bekämpa föroreningar av skogar. De åtgärder som krävs för att förhindra skogsbränder hänförs dock till landsbygdens utveckling, vilket underminerar kontinuiteten i de åtgärder som hittills finansierats.
Man bör inte glömma att parlamentet i en rad resolutioner har krävt ökade anslag till skogsskyddsprogrammet och att åtgärder för att förebygga skogsbränder skall ingå i detta. Vi beklagar därför att man när referensbeloppen för programmet godkändes inte tog tillfället i akt att beakta behoven i samband med utvidgningen för att justera målen och öka anslagen. Trots att EU:s skogsklädda areal ökar kraftigt har man bara lagt till 4 miljoner euro utöver de redan nu ynkliga 61 miljoner euro som avsatts för denna period ...

Ribeiro (GUE/NGL ),
   .– Under budgetförfarandet för 2004 enades man om att vi skulle justera referensbeloppen för de 29 gemenskapsprogram som antagits under medbeslutandeförfarandet, i syfte att beakta de tio nya medlemsländernas behov under perioden 2004–2006, eftersom beloppen bara hade beräknats för de nuvarande femton medlemsstaterna.
Vid medlingssammanträdet den 24 november träffade rådet och parlamentet en uppgörelse om att öka referensbeloppen med 2,58 miljoner euro, vilket är cirka 30 miljoner mindre än parlamentets ursprungliga förslag.
Detta kan dock inte betraktas som någon seger, eftersom parlamentets ursprungliga förslag låg under det tak som fastställs i budgetplanen. Många av dessa program som antagits under medbeslutandeförfarandet hade blivit underfinansierade för de femton nuvarande medlemsländerna, och vi borde ha passat på att göra en del övergripande ändringar i programmen – i vissa fall vad gäller själva målen. Vi tänker då på program som kompletterar medlemsstaternas åtgärder inom områden som exempelvis det sjätte forsknings- och utvecklingsprogrammet, ramprogrammet för kultur, Forest Focus för skydd av skogar, Life III, folkhälsa, ungdom, utbildning, inklusive Sokrates, och många fler.
Detta betänkande är ett av fem som innebär ett godkännande av en överenskommelse som inte håller måttet – med parlamentets direkta samtycke –, och det är något vi fördömer. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Cirka 15 procent av EU:s befolkning – över 57 miljoner människor – lever nära fattigdomsgränsen. Bara i Portugal lever två miljoner människor – över 20 procent av befolkningen – nära fattigdomsgränsen. Så länge ingenting görs för att mildra de stora inkomstklyftorna och den utbredda arbetslöshet som drabbar över 14 miljoner människor kommer risken för fattigdom och social utslagning att öka, och öka än mer i samband med utvidgningen, då tio nya länder tillkommer med en genomsnittlig inkomst som är lägre än EU-genomsnittet.
Det är därför beklagligt att gemenskapsprogrammet med åtgärder för att bekämpa och förhindra utslagning endast får 75 miljoner euro i anslag för perioden 2002–2006, motsvarande ett årsgenomsnitt på 15 miljoner euro för de nuvarande 15 medlemsstaterna. Än värre är att den justering som gjorts för att beakta behoven i samband med utvidgningen bara uppgår till 10 miljoner euro, motsvarande 2 miljoner euro per år.
Att parlamentet samtycker till detta sakernas tillstånd är beklagligt, med tanke på att bekämpning av social utslagning och fattigdom borde vara en av våra främsta prioriteringar, även med tanke på de begränsade målsättningarna i det nuvarande programmet. 

Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Jag röstade ja till detta paket med förslag från kommissionen (ett förslag för varje typ av rättsakter i fråga: beslut [beslut av eget slag], beslut, förordningar, och ytterligare ett om förslaget om att anpassa referensbeloppet för det sjätte Euratomramprogrammet). Syftet är att ändra referensbeloppen för de program som antagits under medbeslutandeförfarandet, för att beakta utvidgningen.
När parlamentet och rådet reviderar budgetplanen för 2000–2006 för att beakta utvidgningen måste man – i slutet av budgetförfarandet för 2004 och i linje med medbeslutandeförfarandet – justera referensbeloppen för program som antagits under medbeslutandeförfarandet inom ramen för de maximibelopp som följer av den tidigare nämnda anpassningen och revideringen av budgetplanen.
Jag menar att det extra belopp som föreslagits – 2,58 miljoner euro som skall läggas till den ursprungliga budgeten på 26,7 miljoner euro – motsvarar behovet av extra anslag i samband med utvidgningsprocessen för detta viktiga paket med program som antagits under medbeslutandeförfarandet och finansieras under utgiftskategori 3 i budgetplanen (inre politikområden). Resultaten var i vissa fall lysande och är därför värda allt beröm, och följaktligen vårt obetingade stöd. 

Queiró (UEN ),
   .– När ett officiellt fartyg från en medlemsstat i dagens läge på eller från öppet hav lokaliserar eller förföljer ett fartyg som misstänks idka olaglig narkotikahandel, och som seglar under en annan medlemsstats flagg, får enligt gällande lagstiftning inga åtgärder vidtas mot detta fartyg utan flaggstatens förhandstillstånd. Med tanke på att det krävs förhandstillstånd och den tid det tar att utverka ett sådant slutar många insatser för att bekämpa narkotikahandeln med misslyckanden på öppet hav.
Huvudsyftet med det spanska initiativet måste ses mot den bakgrunden. Syftet är inget annat än att öka samarbetet mellan unionens tullförvaltningar i bekämpningen av handeln med narkotika och psykotropa ämnen, genom att i särskilt brådskande situationer tillåta att ett officiellt fartyg från en medlemsstat utan förhandstillstånd skall kunna ingripa på öppet hav mot ett fartyg som seglar under en annan medlemsstats flagg, om man av motiverade skäl kan misstänka att fartyget utnyttjas för olaglig narkotikahandel.
Jag röstade ja till detta betänkande, så länge detta initiativ endast omfattar lagöverträdelser i samband med illegal narkotikahandel på öppet hav och med tanke på de ändringsförslag som föredraganden har lagt till – även om inte alla dessa är välkomna, enligt vårt sätt att se. 

Coelho (PPE-DE ),
   .– Vi har sett en dramatisk ökning av den illegala invandringen och människosmugglingen under de senaste årtiondena. Vi behöver därför hitta nya vägar för att bekämpa denna typ av brottslighet.
Det är viktigt att särskilt uppmärksamma situationen för offren för denna typ av brottslighet. De måste erbjudas skydd och hjälp, särskilt om de är minderåriga eller tillhör någon annan likaså sårbar grupp. Dessa invandrare exploateras av gängledare, och med tanke på deras ställning som illegala flyktingar är det mycket svårt för dem att fly eftersom de ofta är rädda för att kontakta de behöriga myndigheterna.
Jag stöder detta direktiv eftersom jag tror att det kommer att vara en välkommen hjälp, både när det gäller att bistå offren och ta fast brottslingarna. Uppehållstillstånd skall för en kortare tid beviljas personer som fallit offer för människosmuggling eller blivit utsatta för medhjälp till olaglig invandring om dessa personer samarbetar med behöriga myndigheter.
De föreslagna ändringarna är framför allt inriktade på att förbättra offrens situation. Det har framförts förslag om en betänketid för att ge dem möjlighet att fundera över om de vill samarbeta eller inte, vilket kan vara svårt med tanke på de svårigheter de ofta har, inte bara med avseende på deras situation, utan ...
Schröder, Ilka (GUE/NGL ),
   .– Jag stöder idén att hjälpa offer för människohandel. Detta är dock inte alls vad detta direktiv handlar om. Det tvingar helt enkelt offer att samarbeta med polismyndigheter under hot om utvisning. I stället måste ett heltäckande skydd för offren garantera ett permanent uppehållstillstånd, som alltså beviljar full tillgång till medicinskt och socialt stöd utan förhandsvillkor.
En tydlig skillnad måste göras mellan ”handel med människor” och smuggling av invandrare. Handel innebär helt enkelt att hjälpa invandrare att illegalt komma in i ”fästning Europa” – mot betalning eller som en välgörenhetsverksamhet. Handeln baseras på ett beslut att utvandra, men det slutar ofta i exceptionellt exploaterande och kapitalistiska arbetsvillkor längre fram. ”Illegal invandring” är inget annat än den begripliga reaktionen på EU:s ansträngningar att avskilja sig med ett stängsel från de invandringsströmmar som uppstår ur global fattigdom, krig och kapitalistisk exploatering. ”Illegal invandring” är vanligtvis det enda sättet att nå EU:s territorium över huvud taget.
Om man verkligen vill hjälpa offren för handel och exploatering borde man inte gömma sig bakom europeiska brottsbekämpande myndigheters intressen och avfärda offer med kortsiktiga uppehållstillstånd.
I stället måste fritt tillträde till EU bli en del av en fri värld så att människor kan röra sig fritt. 

Queiró (UEN ),
   .– Syftet med kommissionens meddelande, som detta betänkande baserar sig på, är att förbättra övervakningen av EG-rättens tillämpning, med tanke på behovet av att föregripa den naturliga utvidgningen av arbetsuppgifterna till följd av utvidgningen och beakta att gemenskapens regelverk utökas. Kommissionen föreslår olika åtgärder för att förbättra övervakningen av hur EG-rätten tillämpas. I meddelandet förklaras närmare vad som omfattas av de förebyggande åtgärder som skall genomföras i nära och ömsesidigt samarbete mellan kommissionen och medlemsstaterna. Vidare beskrivs villkoren för effektiv förvaltning av övervakningen och hur överträdelser skall hanteras, något som kommer att få än större betydelse efter utvidgningen. Slutligen undersöker man möjligheten att stegvis förändra övervakningskulturen genom att införa en dimension där sådana beteenden förebyggs.
Det finns givetvis både positiva och negativa aspekter av Neil MacCormicks förslag till betänkande. Till de positiva inslagen hör skäl L: ”Om gemenskapens lagstiftade makt misslyckas med att nå god kvalitet när det gäller lagstiftning kan det i sig självt vara skadligt för den exakta förståelsen och tillämpningen av EG-rätten” och parlamentets ”önskan att se ett ökat samarbete mellan parlamentarikerna i Europaparlamentet och parlamentarikerna i medlemsstaterna”
Dessa punkter räckte för att jag skulle rösta ja. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Såsom framhålls i betänkandet är den mest effektiva garantin för att EG-rätten tillämpas på rätt sätt i grunden kvaliteten på lagstiftningsarbetet. Det är bara med en lagstiftning av hög kvalitet som lagen kan bli förstådd och tillämpas på rätt sätt. För att få till stånd en bra övervakning krävs i själva verket både att informationen håller hög kvalitet – i fråga om metoder som används vid själva tillämpningen av lagen – och att den är kvantitativt omfattande genom att den redogör för ett stort antal direktiv för vilka införlivandet eller den faktiska tillämpningen försenats i förhållande till fastställda tidsfrister, eller som har andra brister.
I fråga om denna åtgärd är det viktigt att understryka vikten av ett nära och ömsesidigt samarbete mellan kommissionen och medlemsstaterna. Såsom kommissionen med rätta framhåller i sitt meddelande räcker det inte att bara bestraffa överträdelser. Det är också av största vikt att vi förebygger sådana överträdelser innan de inträffar. Denna förebyggande verksamhet måste innefatta ett närmare samarbete med medlemsstaternas parlament och en skrupulös respekt för subsidiaritetsprincipen, proportionalitetsprincipen och lämplighetsprincipen.

Coelho (PPE-DE ),
   .– Frågan om angrepp med biologiska och kemiska stridsmedel mot EU:s medlemsstater har varit uppe till diskussion, särskilt efter terrorattacken den 11 september. Ett gemensamt program har antagits, avsett att förbättra samarbetet mellan medlemsstaterna inom områdena riskbedömning, riskvarning, intervention, förvaring av insatsmedel och forskning.
Vi måste dock vara realistiska och rationella i fråga om de åtgärder vi beslutar att vidta, om vi skulle konfronteras med ett hot om denna typ av angrepp. Jag anser att antagandet av budgetåtgärder och lagstiftningsinitiativ måste bygga på en tydlig riskanalys som visar att det finns en verklig sannolikhet för terrorattacker i EU.
Jag stöder därför rekommendationen att en realistisk hotbildsanalys bör genomföras och utgöra underlag för EU:s åtgärder. Här kommer det att behövas ett europeiskt samarbete mellan medlemsstaternas polismyndigheter, med Europols medverkan samt med hänsyn till resultaten från underrättelsetjänsternas samarbete inom området för bekämpning av terrorismen. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– I denna fråga nåddes i det närmaste total enighet i utskottet, och bara två ledamöter röstade mot.
Betänkandet syftar till att förbättra försvarsberedskapen vid angrepp med biologiska och kemiska stridsmedel. Man drar slutsatsen att ett effektivt system för att hantera sådana angrepp måste bygga på fyra pelare: effektivt system för tidig alarmering, effektivt system för rapportering, ett väl utbyggt offentligt hälsovårdsväsen, planering av katastrofförsvar. Vad som krävs är i själva verket en effektiv försvarsstruktur om en katastrof inträffar. Det är något helt annorlunda än ett beredskapslager av vaccin, som vid första anblicken kan tyckas vara en enkel lösning, men som inte garanterar någon framgång.
Jag röstade därför ja. Sedan händelserna den 11 september har terrorismen blivit ett verkligt hot. På grund av att terrorismen till sin natur är omöjlig att förutse måste den bekämpas med hjälp av förebyggande åtgärder. Jag gratulerar Gerhard Schmid till hans betänkande, men jag skulle också vilja föreslå en något annorlunda strategi. Åtgärder måste vidtas för att faktiskt förhindra angrepp med biologiska och kemiska stridsmedel. Medborgarna kommer att vara skyddade mot terroristattacker av alla slag om sådana attacker kan förhindras i tid. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Detta betänkande behandlar en rad frågor som är så vittfamnande att det är omöjligt att täcka alltihop under denna korta röstförklaring. Även om jag inte är överens med inriktningen på vissa påståenden och förslag i betänkandet förtjänar det icke desto mindre beröm för den kritik som riktas mot det pågående åsidosättandet av rätten till och skyddet av privatliv och dataskydd – som en följd av de åtgärder som i vissa länder införts under förevändning av ”kampen mot terrorismen” – åtgärder som underminerar grundläggande fri- och rättigheter.
Jag vill lyfta fram kritiken i detta betänkande mot den överenskommelse som är under förhandling mellan EU och USA om överföring av data om passagerare på transatlantiska flygningar, vilken här förklaras som olaglig. I betänkandet kritiseras också kommissionens och vissa medlemsstaters hållning som gör dem ”medskyldiga till lagbrott och brott mot legalitetsprincipen”. Härigenom överför eller skaffar en tredje part direkt och systematiskt personuppgifter, utan att den registrerade informeras eller ger sitt samtycke. Jag vill också peka på behovet av effektiv tillsyn av Europol och Eurojust, oron inför förstärkandet av SIS och planerna på att utöka kapaciteten och befogenheterna för SIS II samt oron i fråga om den ökade användningen av biometriska data. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Även om jag inte instämmer i formuleringarna i vissa delar av detta betänkande tycker jag ändå att det innehåller ett antal förslag som är avsedda att slå vakt om fängslade personers värdighet i de olika medlemsstaterna, förbättra fängelseförhållandena och hjälpa dem att återanpassas i samhället.
I betänkandet tecknas inledningsvis en oroande bild av situationen i olika delar av EU när det gäller aspekter som överbeläggning, ökning av fängelsepopulationen, ökat antal interner som väntar på slutgiltig dom, narkotikamissbruk och ökande självmordssiffror.
Betänkandet innehåller olika allmänna rekommendationer som jag välkomnar. Bland dessa finns interners rätt till advokat, deras rätt till hälsovård och säkerhet, anständiga fängelseförhållanden, återanpassning socialt och till yrkeslivet, rekommendationen om skydd för minderåriga och särskilt skydd för gravida kvinnor och mödrar med små barn, samt rekommendationen att fängelsepersonalen skall få utbildning och åtnjuta anständiga arbetsvillkor. Om dessa rekommendationer genomförs kommer de att bidra till att lösa de allvarliga problem som finns. 
Roure (PSE ),
   .– Fängelseförhållandena i Europa är alarmerande. I detta betänkande betonas den ökande fängelsepopulationen, överbeläggningen, ökningen av antalet utländska interner och det ökande antalet interner som väntar på slutgiltig dom.
I en rapport från Europarådet nämns likaså kvarstående problem med dålig behandling och olämpliga och otillräckliga fängelselokaler, brist på planerad verksamhet och dålig tillgång till vård, samt ökat narkotikamissbruk.
Jag stöder utarbetandet av en europeisk kriminalvårdsstadga med bindande regler för medlemsstaterna. Vi uppmanar medlemsstaterna att de skall avsätta medel för att modernisera fängelserna och tillhandahålla lämpligare utbildning av polis och fängelsepersonal. Vi föreslår att man i större utsträckning använder sig av alternativ till fängelsestraff. Vi vill också öka möjligheterna för Europaparlamentets ledamöter att besöka fängelser.
Alla ändringsförslag som jag ingav i utskottet har antagits. Syftet med dem var att förstärka olika aspekter av betänkandet. Alla interner måste ha möjlighet att delta i program som utformats för att hjälpa dem att återanpassas till samhället, så att färre av dem återfaller i brottslighet. Det är av största vikt att man förstärker insatserna för att förhindra våld mellan medfångar och förebygga självmord. Särskilt skydd måste ges till minderåriga och kvinnor, i synnerhet gravida kvinnor och mödrar med små barn. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Jag är självklart för de frihetsberövades grundläggande rättigheter, och jag är medveten om problemen med exempelvis överbeläggning, dödstal, självmord, dålig behandling och föga ändamålsenliga fängelselokaler, vilket tvingar oss att överväga att vidta vissa åtgärder inom detta område.
Detta område faller dock helt under medlemsstaternas behörighet. På grund av subsidiaritetsprincipen röstade jag därför mot förslaget. 

Bastos (PPE-DE ),
   .– Det förslag till gemensam ståndpunkt som lagts fram av rådet överensstämmer med de ståndpunkter som tidigare antagits av parlamentet. På två punkter skulle vi dock vilja se att det ändrades, så att den andra fasen av Daphneprogrammet (2004–2008), som redan ligger några månader efter tidsplanen, kan komma i gång.
För det första lägger rådet i sitt förslag alltför stor tonvikt vid våldsförövarna, vilket skapar ytterligare en målgrupp på samma nivå som våldsoffren. Vi stöder behovet av att inrätta behandlingsprogram som även riktar sig till förövare, och i den egenskapen vill vi att det bara skall hänvisas till dem i stycket om behandlingsprogram, som riktar sig till både våldsoffer, riskgrupper och förövare.
Den andra punkten är inrättandet av en stödtjänst för icke-statliga organisationer, för att hjälpa dem att förbättra sina projekt, knyta kontakter med andra partner och dra nytta av Daphnes regelverk. Tillhandahållandet av tekniskt stöd är avgörande under denna andra fas av programmet, särskilt för de icke-statliga organisationer som deltar i det för första gången, eller med andra ord de organisationer som kommer från de nya medlemsstaterna. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Även om de flesta av parlamentets förslag om att förlänga Daphneprogrammet fram till 2008 redan har godkänts, och även efter det att anslagen ökats till 50 miljoner euro, röstade vi för föredragandens ståndpunkt. Vi vill vädja till kommissionen att bevara balansen i förslaget med avseende på offer och angripare, och se till att dessa inte jämställs.
Vi stöder också de ändringsförslag av föredraganden som syftar till att säkerställa att även de nya medlemsstaterna kan dra nytta av programmet, inte minst genom att inrätta en stödtjänst som skall hjälpa icke-statliga organisationer att planera sina projekt och knyta kontakter, särskilt de organisationer som deltar för första gången.
Det är dock av avgörande betydelse att regeringarna i medlemsstaterna särskilt uppmärksammar detta problem och inte enbart överlåter det våldsförebyggande arbetet åt frivilligorganisationerna. I ett program som nyligen sändes på en fransk TV-kanal kritiserades det faktum att det inte förekommit någon informationskampanj mot våld på den kanalen. En sådan kampanj pågår i Spanien, och ändå har över sextio kvinnor dött under de senaste åren, och utvecklingen i år följer samma mönster. I Portugal är situationen exakt densamma som i Spanien. 
Hudghton (Verts/ALE ),
   .– Detta parlament har länge gett sitt stöd för att utveckla den andra fasen av detta program som har utformats för att bekämpa våld mot kvinnor och barn och för att motarbeta människohandeln med ett särskilt fokus på kvinnor och flickor som kan falla offer för utnyttjande.
Det faktum att rådet har givit sitt stöd till detta program och accepterat vissa av parlamentets förstärkande ändringsförslag (däribland en ökning av budgeten) skall välkomnas. Jag stöder texten från utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor och litar på att kammaren kommer att godta ett välbalanserat betänkande som borde garantera att de nya medlemsstaterna till fullo kan gynnas, och att deras särskilda behov tas med i beräkningen. 
Stirbois (NI ),
   . – Dagen efter internationella kvinnodagen gläder det mig att se att Europaparlamentet också gjort detta till en hjärtefråga. Inte mindre än tre betänkanden i denna fråga skall bli föremål för omröstning i dag.
Men tyvärr innehåller betänkandena bara allmänna och banala uttalanden. Betänkandet om att bekämpa våld mot barn, ungdomar och kvinnor är inget undantag. För att effektivt kunna bekämpa denna typ av våld är det nödvändigt att koncentrera sig på dem som utövar våldet, och inte bara på offren. Framför allt är det viktigt att förstå de sociala, familjemässiga, ekonomiska eller till och med religiösa anledningarna till att individer förlorar kontrollen och tillgriper våld. Men allt betänkandet åstadkommer är att konstatera att det har skett en markant ökning av denna typ av våld. Man har misslyckats med att ta med de verkliga orsakerna till sådant uppträdande. I själva verket förefaller allt detta våld ha samma orsaker.
Våld mot kvinnor kan inte avskaffas om man inte inriktar sig på de faktorer som direkt eller indirekt bidrar till att kvinnor hamnar i en underlägsen situation. Jag tänker särskilt på kvinnornas status inom islam. Inom islam uppfattas kvinnor som lägre stående och undergivna varelser. Kvinnors rättigheter är inte på något vis en sekundär faktor.

Raschhofer (NI ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! I dagens omröstning om direktivet om upphovsrätt röstade jag för ändringsförslagen 101, eller 55 och 53. Det som allt här syftar till är att införa strängare lagar om upphovsrätt genom bakdörren och ytterligare stärka stora leverantörer, vilket får till följd att många små leverantörer inte kan ha någon framgång på marknaden. Det beror på att de inte har råd med patenträttigheter och utdragna förfaranden. Vad det också handlar om här är direktivets giltighetsområde, som skall täcka överträdelser av upphovsrätten. Jag förmodar att detta gäller när vi talar om kommersiella mål med direkta och indirekta ekonomiska fördelar. Därför röstade jag för ändringsförslag 53.
Det stämmer inte när man säger att detta direktiv ger större rättssäkerhet, eftersom det inte finns någon klar och enhetlig definition. Om EU skall lyckas med Lissabonstrategin behövs det en patentlagstiftning som skyddar de ekonomiskt svaga, i allmänhet små företag och uppfinnare, och därigenom uppmuntrar till innovationer. Det EU inte behöver är en patentlagstiftning som leder till en monopolisering av patenträttigheterna. 
Berthu (NI ),
   – Den förordning som reglerar reglerna för och finansieringen av politiska partier på EU-nivå innebär att man våldför sig på de grundläggande principer som jag hänvisade till under gårdagens debatt. Den medför också att man kränker vissa av fördragets villkor som rör förfaranden.
Exempelvis innebär den ett brott mot artikel 202 i EG-fördraget, där det sägs att verkställande makt kan ges till kommissionen men inte till Europaparlamentet. Den innebär också ett brott mot artikel 198 i EG-fördraget, som lyder enligt följande: ”Om inte annat föreskrivs i detta fördrag, skall Europaparlamentet besluta med absolut majoritet av de avgivna rösterna.” I artikel 5 i förordningen anges att Europaparlamentet skall fastställa huruvida villkoren för finansiering iakttas av majoriteten av medlemmarna, medan det enligt artikel 191 i fördraget inte medges någon bestämmanderätt i detta avseende. Allt detta visar att det är olagligt.
I Dimitrakopoulosbetänkandet görs det ett försök att rätta till detta misstag på parlamentsförordningens nivå genom att återinföra kravet att resultatet av omröstningen skall utgöras av en majoritet av de avgivna rösterna. Men allt detta åstadkommer är att öka förvirringen och motsägelserna.
Vi hoppas att dessa avvikelser är ett tillräckligt skäl för att EG-domstolen skall förklara att denna olämpliga och illa avfattade förordning inte överensstämmer med fördraget. 
Butel (EDD ),
   – De europeiska politiska partierna, eller snarare den manna från himlen som de bör finansieras med, är en ganska sorglig syn. Det är så jag uppfattar det när Dominique Voynet tillkännager sitt förtroende för Europeiska unionen genom att skapa ett europeiskt grönt parti. Hon uttryckte också sin oro för att Europeiska unionen inte är tillräckligt älskad av sina medborgare. Jag betvivlar att den egennyttiga kärlek som De gröna visar, och som visas av alla andra politiska partier som utvecklar de nödvändiga strukturerna för att kunna träda i dagen, faktiskt kommer att stärka demokratin i Europeiska unionen.
Betänkandet från utskottet för konstitutionella frågor har lappats samman på ett provisoriskt sätt. Det är ett juridiskt monster som fötts ur förordning 2004/2003 (EG), som efter åtskilliga bakslag antogs den 4 november 2003. Förordningen är för närvarande föremål för ett överklagande inför EG-domstolen, som jag ingav tillsammans med flera av mina kolleger, och det har visat sig att Gruppen för demokratiernas och mångfaldens Europa är lika fast besluten att motsätta sig denna nya resolution. Vidare anser vi att det nya politiska och ekonomiska ansvaret som överlåtits på Europaparlamentets presidium ger anledning till oro. Presidiet kommer att sitta till doms över sig självt. Det är också troligt att det blir extra arbete, mycket kortfristigt sett, för revisionsrätten och för OLAF. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Som vi ser har parlamentet tilldelats en ny uppgift, som skiljer sig från de klassiska uppgifterna enligt EG-fördraget, där parlamentet skall utöva externa befogenheter, med andra ord kontrollera europeiska politiska partier. Detta skulle till exempel skapa ett förfarande där europeiska politiska partier, som inte längre respekterar de principer som EU grundar sig på, skulle utsättas för påföljder.
Medan man i betänkandet försöker få oss att tro att detta är tekniskt, anser jag att betänkandet i stället har stor politisk betydelse. I betänkandet har ”reglerna för och finansieringen av europeiska politiska partier” tagits upp, där – och detta är mycket viktigt – en viss modell fastslås för europeiska politiska partier, och där det inrättas förfaranden som skall ge partierna tillgång till finansiering, under förutsättning att särskilda villkor uppfylls.
Det finns många synpunkter som måste beaktas, men det är viktigt att nämna hur egendomligt det är att parlamentet skall ansvara för detta förfarande, eftersom parlamentet både blir den som skall döma och den som skall dömas, och detta i enlighet med kriterier och förfaranden som kan leda till uteslutning blott och bart på politiska grunder.
Jag vill också påpeka att det ursprungliga syftet med hela förfarandet var att kringgå revisionsrättens kritik av vissa parlamentsgruppers finansiering av sina respektive ”europeiska partier”. Denna resolution har tvingats fram av de ledande aktörerna i EU, utan något verkligt stöd, och det är därför vi röstar emot den. 
Gollnisch (NI ),
   – Parlamentet förefaller bortse från den vädjan rörande detta förfarande som lagts fram av tre olika politiska grupper. Där bestreds lagenligheten i den förordning som styr reglerna för och finansieringen av politiska partier på europeisk nivå.
Parlamentet bör komma ihåg att dessa partiers existens är långt ifrån etablerad, och att förordningen kränker många principer, bland dem principen om jämlikhet, tankefrihet och samvetsfrihet, den demokratiska principen och principerna om maktdelning, politisk pluralism och subsidiaritet.
För det första kommer detta nya system att göra det möjligt att vägra finansiera sådana partier, inte på grund av objektiva kriterier utan på grund av kriterier som grundar sig på teleologi och politiska syften. När man kräver att partierna skall iaktta de principer som utgör grundvalen för Europeiska unionen kommer partier som inte skriver under på en särskild europeisk doktrin att uteslutas från möjligheten till finansiering. Vidare inleds och sköts denna kontroll av själva parlamentet. Parlamentet kan inte samtidigt vara domare och part i målet. Detta nya system kommer också att leda till många olika slag av diskriminering. I själva verket ligger det i sakens natur att när man sätter upp mycket höga krav för bildandet av ett europeiskt politiskt parti så utesluter detta nya grupper. I denna förordning har den normala rättsliga metoden sopats undan till förmån för en fullständigt godtycklig metod. Vill parlamentet respektera demokratin? I så fall uppmanar jag det att bemöta alla hot mot den politiska pluralismen.
Pasqua (UEN ),
   – Föreliggande betänkande innehåller de första åtgärderna som rör tillämpningen av den förordning som styr de regler för och finansiering av politiska partier på europeisk nivå, som antogs i juni 2003. I betänkandet fastslås vilket parlamentsorgan som är behörigt att anslå offentliga medel till europeiska partier.
Trots att jag tidigare gett mitt stöd till förordningen kan jag nu inte samtycka till innehållet i detta betänkande. I betänkandet anförtros fördelningen och hanteringen av gemenskapens anslag till Europaparlamentets presidium, av den anledningen att presidiet redan är ansvarigt för finansiering av frågor som rör parlamentets interna organisation. Detta är uppenbarligen inte något övertygande argument.
I artikel 3 c i förordningen behandlas finansiering av partier som en helt politisk fråga. Fördelningen av gemenskapsstödet beror på politisk lojalitet. Tolkningen av detta ger inte de garantier för opartiskhet som krävs – långt därifrån.
Det är därför helt oacceptabelt att presidiet får ansvaret för beslut rörande begäran om eller inställande av offentlig finansiering. Presidiet är ett byråkratiskt organ där bara vissa politiska riktningar är företrädda. Eftersom detta är en politisk fråga bör den nödvändiga makten anförtros talmanskonferensen, eftersom den är ett öppet politiskt organ. 
Patakis (GUE/NGL ),
   .– Vi har röstat emot Dimitrakopoulosbetänkandet därför att det slutför förfarandena för att främja den centrala idén i arbetsordningen om de europeiska partierna och finansieringen av dem, med andra ord skapandet av byråer och mekanismer som kommer att ”skapa ett europeiskt samvete” och odla uppfattningen om den ensidiga, kapitalistiska anti-gräsrotspolitiken.
All opposition kommer att nekas utrymme att yttra sig. Man vidtar åtgärder för att tysta opponenterna mot systemet. Man avskaffar rättigheter, exempelvis rätten till yttrandefrihet och rätten att bilda politiska partier. På grundval av gemenskapens regler och de stora företagens alternativ håller Europaparlamentet på att förvandlas till domare över dessa partiers ”politiska korrekthet”.
Majoriteten kommer att besluta om huruvida minoriteterna är lagenliga, eller åtminstone besluta om villkoren för att de skall kunna framföra sina idéer och om huruvida några resurser skall beviljas för att visa idéerna.
De ändringsförslag som föreslagits av Giorgios Dimitrakopoulos går i en mer konservativ riktning. Medan överdrivet stor makt ges till Europaparlamentets lättare kontrollerbara presidium är den enda rättighet som reserveras för själva Europaparlamentet att besluta ”med majoritet av de avgivna rösterna” (inte ens en absolut majoritet av dess ledamöter) om ett parti iakttar eller inte iakttar EU:s principer; med andra ord om partiet passar in i den form som storfinansen inom EU och dess system anser vara lämplig.
Vi kommer att rösta mot detta betänkande därför att det ändrar Europaparlamentet från att vara ett forum för idéer som existerar sida vid sida, till att bli en domare som beslutar om huruvida idéer får existera. 
Queiró (UEN ),
   .– Vi ifrågasätter den omtvistade punkten att beslut om att etablera politiska allianser eller politiska partier på EU-nivå, vilka inte hör till parlamentets interna organ, och om att bevilja anslag till dessa organisationer, skall vara parlamentets odelade ansvar. Detta är särskilt kontroversiellt eftersom det grundar sig på vaga och elastiska kriterier, och medger att beslutsfattande äger rum enbart på politiska grunder, där ledamöterna både kommer att döma och bli dömda. Det är just på grund av att presidiet skall vara det organ som har behörighet att fatta sådana beslut som jag röstade emot detta betänkande. Alla politiska grupper som är företrädda i parlamentet ingår inte i presidiet, men alla politiska grupper måste ändå ta del i sådana politiskt laddade beslut som att skapa politiska organisationer som är berättigade att erhålla gemenskapsmedel. I annat fall äventyras öppenheten i dessa beslut. Gruppen Unionen för nationernas Europa har därför lagt fram ett ändringsförslag som syftar till att ersätta presidiet med talmanskonferensen, det organ som stämmer överens med sådan representation. Eftersom detta förslag avvisats har jag röstat mot betänkandet. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   – Det framlagda betänkandet är ett svar på behovet att förbättra parlamentets arbetsordning, med tanke på den nya behörigheten när det gäller ekonomisk förvaltning och övervakning av de politiska partiernas laglighet på EU-nivå. Enligt min åsikt underminerar detta villkoren i fördragen.
Presidiet blir ansvarigt för de flesta av de uppgifter som gäller förvaltningen av finansieringssystemen, eftersom det är det organ som ansvarar för ekonomiska och administrativa frågor som rör ledamöterna och parlamentets interna organisation.
Jag måste upprepa – i enlighet med principerna om lämplighet och proportionalitet – behovet av att villkor, särskilt ekonomiska villkor, rörande politiska partier på EU-nivå skall utvidgas och faktiskt tillämpas på alla politiska partier på EU-nivå, utan diskriminering och utan hänsyn till om de är eller inte är en del av europeiska politiska partier eller europeiska allianser av politiska partier.
Som Georges Berthu angav i sin reservation befarar jag att det nya systemet kommer att orsaka all tänkbar diskriminering. Jag beklagar också att man avvisat ett ändringsförslag som lagts fram av Gruppen Unionen för nationernas Europa, där ansvaret anförtroddes talmanskonferensen snarare än presidiet, vilket vore en bättre garanti för pluralism och deltagande.
Jag röstade emot betänkandet. 
Scallon (PPE-DE ),
   .– Jag anser att stadgan för partier på europeisk nivå, som tillåter finansiering av politiska partier på europeisk nivå, bryter mot subsidiaritetsprincipen. Det är upp till en medlemsstats medborgare att besluta om de skall välja att finansiera nationella politiska partier och oberoende företrädare eller inte.
Kriteriet för EU-finansiering av alleuropeiska politiska partier utesluter och diskriminerar därigenom mindre nationella partier och partilösa. Det är också oerhört oroande att beslutet om huruvida ett parti skall få del i EU-finansieringen kommer att fattas av en institution inom Europeiska unionen.
Detta stöder knappast demokratins och subsidiaritetsprincipen grundläggande principer. 

Corbett (PSE ).
   – Herr talman! Jag sade tidigare att detta till stor del var en uppsnyggningsaktion, men riktade uppmärksamheten på det faktum att artikel 180.8 nu skulle komma att gälla för hela arbetsordningen. Detta innebär att siffrorna i vår arbetsordning automatiskt kommer att anpassas i den nya arbetsordningen som skall offentliggöras innan det nya parlamentet – förvisso, antagligen i tid för det utvidgade parlamentet i maj – för att svara mot parlamentets utvidgade storlek. Dessa siffror måste anpassas för att få samma storleksförhållande för det utvidgade parlamentet som de har för detta parlament. Den siffra på 32 ledamöter som behövs för att lägga fram ett förslag eller ett ändringsförslag kommer till exempel att höjas proportionellt. 
Genom det som vi har röstat igenom kommer detta också att gälla för artikel 29 i den nya versionen, som fastställer minimistorleken för att bilda en politisk grupp i parlament. Siffran i den nya versionen är "16 ledamöter från minst 5 länder". Detta måste justeras uppåt till 19 ledamöter – eller vilket antalet nu blir – från minst 5 länder.
Eftersom vi emellertid insåg att detta endast skulle påverka befintliga grupper i kammaren vid sammanträdesperiod i maj finns det en bestämmelse som tillåter befintliga grupper att fortsätta som de är fram till valet, oberoende av denna regeländring. Detta innebär att ingen av de befintliga grupperna behöver oroa sig för att upplösas före valkampanjen. De måste därefter se över sin situation i det nyvalda parlamentet efter valet, precis som alla grupper, på grundval av väljarnas mening. 
Beazley (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag tror att Monica Frassoni kommenterade omröstningen om ändringsförslag 4. Flera omröstningar verkställdes gemensamt. Om jag inte missminner mig tror jag att den punkt som hon tog upp gällde att tillfälliga utskott inte längre skulle ha samma status som de har haft tidigare: parlamentet skulle inte kunna inrätta tillfälliga utskott. Herr Corbett, har jag rätt på denna punkt? 
Talmannen.
   – Jag vill inte uppmuntra till en debatt nu, men herr Corbett, var vänlig ge ett kort svar. 
Corbett (PSE ).
   – Herr talman! Jag kan dämpa kollegernas farhågor: Monica Frassoni blandade ihop undersökningskommittéer och tillfälliga utskott. Jag skall ta upp frågan med henne bilateralt. 

Schnellhardt (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag röstade emot Paulsenbetänkandet, inte så mycket på grund av innehållet – som jag inte var helt förtrogen med – utan som en reaktion mot förfarandet. Efter omröstningen i utskottet ställdes vi inför ett resultat som gjorde det omöjligt att genomföra förordningen. Det var en reflexion av de mycket varierande åsikterna bland ledamöterna i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. På föredragandens begäran har rådet nu, och aningen osedvanligt, lagt fram en ny text innan omröstningen genomförs i kammaren. Föredraganden godkände denna text tillsammans med fyra av grupperna i parlamentet och lade fram den för kammaren på ett enligt min åsikt mycket opassande sätt, där nya versioner av den engelska texten lades fram dag efter dag, hela den senaste veckan. Inte förrän i morse lades alla ändringar, dvs. ändringar i form av rådets text, fram för parlamentet.
Vi har nu framför oss en helt ny lagstiftningstext som inte har diskuterats i utskottet i förväg. Kammaren har inte haft någon som helst möjlighet att ta ställning till denna text i utskottet. I stället har texten lagts fram direkt för kammaren och skall antas i dag genom omröstning med en majoritet som inte är kvalificerad. Om vi satte detta i system så skulle vi helt säkert få mycket snabba förfaranden, och vi kunde behandla alla lagstiftningstexter inom fyra veckor. Rådet skulle bara behöva lägga fram en text, fyra ledamöter i kammaren skulle nicka bifall, och hela kammaren kunde rösta för den, eftersom det inte vore möjligt att inrikta sig på dess faktiska innehåll.
Jag betraktar detta förfarande som ytterst farligt, eftersom kännetecknet på ett parlament är det sätt på vilket man debatterar ett ämne och de meningsskiljaktigheter som finns. Det får inte bli en diktatur bland ett fåtal människor i grupperna, som förklarar kvällen före ett gruppmöte vad som står i texten, utan att någon annan vet exakt vad det är som man röstar om.
Jag uppmanar er att tänka över detta och i framtiden endast i undantagsfall godta detta förfarande. Jag kan naturligtvis förstå att Marit Paulsen är angelägen om att få igenom sitt betänkande, eftersom hon inte kommer tillbaka. Hon kunde också ha åstadkommit detta genom att tala med mig, men det gjorde hon inte. Jag hoppas att ni tar till er denna punkt och avvisar alla sådana förfaranden i framtiden. 
Talmannen.
   – Dagens omröstning, som var en första behandling, krävde endast enkel majoritet. Dagens fråga gällde inte huruvida vi fick en kvalificerad majoritet eller inte. Det kommer att bli en fråga i ett senare skede i förfarandet. Som ni känner till – och jag uppfattade er synpunkt – är kammaren suverän. Jag följde det korrekta förfarandet; jag lade fram frågan inför kammaren; jag följde föredragandens råd; jag gav ordet till utskottsordföranden; en majoritet uttryckte sig för att fortsätta, och det gjorde jag eftersom det är min plikt. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Vi har nyligen upplevt en serie kriser när det gäller livsmedel och kreatursuppfödning, exempelvis galna kosjukan och mul- och klövsjukan, vilka visar på behovet av att stärka normerna för livsmedelssäkerheten. Lämplig lagstiftning måste antas som omfattar alla stadier av livsmedelsproduktionen och förädlingen, och som garanterar att konsumenterna får den information de behöver. I lagstiftningen måste offentliga system föreskrivas för kontroll av att lagen uppfylls och att de som bryter mot den döms att betala skadestånd.
Livsmedel och djurfoder måste vara säkra både för människornas och djurens hälsa. Säkerheten måste vara den dominerande faktorn och väga tyngre än alla kommersiella syften, vare sig det gäller ren vinst eller att underlätta för handeln. Ett upphettat släpphänt klimat har uppstått efter det att de inre gränserna slopades och efter den gradvisa avregleringen av handeln, vilket i sin tur lett till brist på investeringar i viktiga tekniska resurser (exempelvis referenslaboratorier och forskningscentrum) samt humanresurser (exempelvis yrkesutbildning). Denna situation måste ändras.
I denna förordning förespråkas samma metoder som i andra förordningar i vitboken om livsmedelssäkerhet, där det fastställs en rad gemensamma mål för livsmedelssäkerheten och för gemensamma sanktioner på EU-nivå. Med andra ord riktar den in sig på följderna, utan att ifrågasätta vare sig den underliggande produktionsmodellen eller avregleringen.
De förslag som ingår i betänkandet motsvarar inte vad som krävs, trots ett antal välkomna förslag, exempelvis tillämpningen av samma ...
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Sedan mitten på 90-talet har EU antagit ett ökande antal rättsakter om frågor som rör hälsa och säkerhet i samband med livsmedel och djurfoder, i syfte att reagera på konsumenternas överhängande oro. Övervakning och kontroll har här spelat en viktig roll.
Slaget är långt ifrån vunnet. Som föredraganden påpekar behövs det större slagkraft och ett gemensamt rättssystem som kan tillämpas på all offentlig övervakning. Målet är ökad säkerhet, både för konsumenterna och producenterna, och detta betänkande är ytterligare ett steg framåt när det gäller livsmedelssäkerhet, särskilt livsmedel och djurfoder.
Jag är medveten om att detta är en fråga som länge har prioriterats av EU, och jag samtycker till de ändringsförslag som lagts fram av föredraganden. Dessa åtgärder kommer att medföra avsevärda fördelar för konsumenterna. 

Thors (ELDR ).
   – Herr talman! På mina egna och Johanna Boogerd-Quaaks vägnar konstaterar jag att vi röstade emot Fourtou-betänkandet i slutomröstningen. Visserligen är det viktigt att man vidtar åtgärder mot piratism, men som regelverket nu blev är det mycket vidare. Särskilt det faktum att regelverket innesluter patent är en felaktig åtgärd.
Man kan också dela den kritik som Horst Schnellhardt riktade mot förfarande och den kan också gälla på denna punkt. Gruppen hade t.ex. väldigt få möjligheter att diskutera detta innan vi stod inför ett slutligt avgörande. Det är också skäl att konstatera att över 50 ledande experter på immaterialrätt i Europa riktade ett upprop till parlamentet där man ville att parlamentet skulle titta noggrannare på detta, men det har vi inte gjort.
Man kan också ifrågasätta den lagliga grunden, eftersom det nu gäller förfaranden. Man har vanligtvis i gemenskapen inte godkänt sådana förfaranden med stöd av artikel 95 i EG-fördraget. Jag vill alltså konstatera att vi har fått ett regelverk som kan vara till skada för småföretag och som inte begränsar sig till att bekämpa piratismen, som vore det viktiga. 
Raschhofer (NI ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag röstade inte för ändringsförslagen till Europaparlamentets arbetsordning om finansieringen av politiska partier, inte därför att jag inte samtycker till allt detta, utan därför att det är den logiska följden av att mina kolleger och jag i juni förra året röstade emot Leinenbetänkandet. Att genomföra förordningen på detta sätt innebär diskriminering mot de mindre partigrupperna här i kammaren, som trots att de är aktiva på EU-nivå inte är företrädda i någon grupp. Ekonomiskt stöd ges till stora partigrupperingar, men inte till mindre sådana, vilket skapar en stor klyfta i form av demokratiskt underskott mellan dessa två slags grupperingar. Vi vet alla att partier och deras organisationer är beroende av ekonomiskt stöd. Detta skapar ojämlika villkor för partierna på EU-nivå, och det kan jag inte rösta för. 
Turmes (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Jag röstade mot Fourtoubetänkandet om immaterialrätt. Enligt min åsikt har Europaparlamentet gjort en allvarlig etisk felbedömning när man röstar om detta betänkande i dag.
Rösterna från de konservativa, socialdemokratiska och liberala ledamöterna gav majoritet åt en ståndpunkt i frågan om immaterialrätt där det enligt min åsikt läggs alltför stor vikt vid stora multinationella företags intressen, jämfört med den vikt som läggs vid medborgarnas intressen. Immaterialrätt förefaller inte vara någon lätt fråga. Här står Europaparlamentets trovärdighet på spel.
Hur skall vi förklara för Europeiska unionens medborgare att parlamentets föredragande, personen med den högsta profilen i detta ärende, är gift med herr Fourtou, som inte är någon annan än ordföranden i Vivendi Universal? Hur kan parlamentet förklara sin politik för tusentals EU-medborgare, särskilt ungdomar som studerar EU:s politik i detta ärende via e-post, medan frågan om huruvida det finns ett personligt intresse överskuggar en sådan text som denna? Jag anser att parlamentet har gjort ett mycket allvarligt misstag i dag. 
Talmannen.
   –Tack så mycket, herr Turmes.
Som ni vet har Sir Neil McCormick redan tagit upp denna fråga på ett annorlunda sätt. För vår del kommer jag att lägga fram frågan om intressen, inbegripet familjeintressen, till vårt presidium. Jag låter sedan presidiets vishet leda mig. Denna fråga har förvisso varit föremål för många diskussioner här i kammaren. Jag syftar inte på denna särskilda föredragande eller på dagens betänkande, utan på principen. Det här är ett problem som vi måste ta itu med. 
Lund och Thorning-Schmidt (PSE ),
   – Vi har röstat för Janelly Fourtous betänkande (A5-0468/2003) om åtgärder och förfaranden för att hävda immaterialrätten och det kompromisspaket som man förhandlat om.
Det har varit viktigt för oss att garantera skydd för medborgare och deras rättigheter och samtidigt bekämpa den ökande förfalskningen av varumärken, piratkopieringen och överträdandet av immaterialrätten. Dessutom säkrar direktivet en fortsatt harmonisering av nationella förordningar om stärkande av immaterialrätten och bidrar till att lagstiftningen iakttas.
Kompromissen innebär att förslaget begränsas till förhållanden som är av större kommersiell natur. Däri undantas överträdelser som görs av konsumenter som agerat i god tro, och människors rätt att genomföra privat kopiering i enlighet med direktivet om upphovsrätt stärks. Det innebär att domarna måste ta hänsyn till avsikten bakom överträdelserna, och det garanterar att viktig information skall omfattas av sekretess. Dessutom är antagandet i enlighet med EU:s globala åtaganden med hänsyn till Världsorganisationen för den intellektuella äganderätten. Det innebär också att det finns proportionalitet i förslaget och att det inte får uppstå några handelshinder.
Slutligen anser vi att det är viktigt att förslaget antas före utvidgningen. Om förslaget antas efter utvidgningen skulle det kunna innebära att kommande lagstiftning antas först om flera år, vilket skulle kunna leda till ökade olagliga aktiviteter. 
Malmström, Paulsen och Olle Schmidt (ELDR ),
   .– Vi har valt att rösta emot kompromissen om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning vad gäller immaterialrätt, främst med anledning av de framlagda ändringsförslagen till artikel 9. Om förslagen till ändring av artikel 9 antas kommer detta att leda till att svensk rättstradition motstrids, främst principen om fri bevisprövning. Vi anser att om så stora förändringar skall göras i lagstiftningen och således i svensk rättstradition bör ändringarna vara väl genomtänkta och genomarbetade och inte påskyndade som de blivit nu. Vi är således inte emot att förändra lagstiftningen, men i dess nuvarande form anser vi inte att ändringarna är tillfredsställande. 
Ribeiro (GUE/NGL ),
   .– Den fråga som tas upp i betänkandet är komplicerad på grund av sin historia och sina långtgående utlöpare.
För vår del är vi absoluta motståndare till piratkopiering och förfalskning, och vi förespråkar bestämmelser för att främja användning av upptäckter och uppfinningar som tillhör hela mänskligheten i denna fria och rättvisa tid. Den första faktorn är därför föremålet för skyddet av immaterialrätten. Skall författarnas rättigheter, varumärken och patent behandlas på samma sätt? Medan vi orubbligt motsätter oss att mänskligt vetande och det som är en del av människans arv förskingras och kommersialiseras, erkänner vi svårigheten när det gäller att åstadkomma jämvikt mellan legitima immaterialrätter och de sociala och kollektiva fördelarna med den produkt det gäller. Men detta är teorin.
Medan mekanismer för att skydda dessa rättigheter inte kan stoppa handel och missbruk, får de inte vara så slappa att de medger eller ens uppmuntrar till piratkopiering och förfalskning. Ett exempel på detta är att portvin och andra sådana ursprungsbeteckningar bör bevaras eller skapas, under förutsättning att de representerar ett arv som är allmänt, och därför lokalt och nationellt. Som sådant, och i namnet av en oäkta avreglering, kan det få en förödande ekonomisk, social och kulturell effekt, och även en menlig effekt på hälsan.
Föredraganden har visat försiktighet, och i denna fråga är det bättre att vara försiktig före än ledsen efteråt. Ändå ledde förkastandet av vissa ändringsförslag, särskilt dem som rörde den federala tendensen, där man inte kunde märka någon försiktighet, till att vi röstade emot betänkandet. 
Zrihen (PSE ),
   .– Ekonomiska aktörer begår allvarliga kränkningar av immaterialrätten i kommersiell skala. De bedrar konsumenterna eller tillskansar sig den identitet, det rykte eller de tekniska förfaranden som andra företag har gjort stora investeringar i för att etablera. Det är därför rätt att det skapas särskilda rättsliga åtgärder för att bekämpa detta gissel.
Efter påtryckningar från vissa lobbygrupper har emellertid vissa personer velat se till att detta direktiv tillämpas med särskild flexibilitet. Detta är väldigt farligt eftersom det öppnar dörren till missbruk av dessa åtgärder som skall förhindra förfalskning. De skulle kunna användas mot privata individer, som gjort sig skyldiga till att exempelvis ladda ned musik från Internet till en cd. Stora affärsföretag skulle också kunna utnyttja dessa åtgärder för att trakassera svagare konkurrenter, exempelvis små och medelstora företag. Slutligen finns det risk för att detta direktiv skulle kunna användas för att gå tillbaka till frågor som parlamentet redan har fattat beslut om, exempelvis generiska läkemedel och omöjligheten att patentera mjukvaror. Därför har jag röstat emot detta förslag till direktiv, som parlamentet inte har lyckats ändra på ett tillfredsställande sätt. 

Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Jag röstade för denna resolution, eftersom jag naturligtvis samtycker till främjandet av nya tekniska krav och nya förfaranden som aktivt bidrar till att anta åtgärder mot utsläpp av gas- och partikelformiga föroreningar. Syftet med detta förslag är att stärka gemenskapens krav rörande begränsningen av utsläpp av föroreningar från nya tunga fordon (motorer med kompressionständning som drivs med naturgas eller gasol). Detta utgör därför ytterligare ett viktigt medel för att främja den hållbara utveckling som EU kämpar för.
Med tanke på de missöden och förseningar som har drabbat detta förfarande och den ”hastighet” med vilken vi försöker genomdriva ändringsförslag till kommissionens förslag, finns det ingen möjlighet att sätta upp ett ramverk där operatörer och yrkesmän inom sektorn tvingas iaktta bestämmelserna och underkastas relevanta besiktningar. Bestämmelserna har inte klargjorts och några genomförbarhetsundersökningar, särskilt när det gäller vissa granskningsmetoder, har inte gjorts. Vi måste starta en medvetandehöjande kampanj så snart som möjligt, i samarbete med dessa yrkesmän. 

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Karlsson, Sandberg-Fries och Theorin (PSE ),
   .– Vi röstade emot ändringsförslag 1, som avser att begränsa rambeslutets tillämplighet till att endast gälla grov och/eller internationell brottslighet avseende narkotikahandel. Vi stöder rådets beslut i dess helhet och anser att detta tillägg begränsar rambeslutets omfattning och därför klart försämrar rådets text.
Vi vill också understryka att unionen borde vidta alla möjliga medel för att bekämpa bruk och försäljning av droger. Vi tolkar rådets beslut som att handel med narkotika förbjuds, och därför anser vi att "coffee shops" inte bör förekomma inom EU. 
Bernié (EDD ),
   – Det finns tre anledningar till att vi avvisar skapandet av en oberoende byrå som skall vara en juridisk person som förvaltar de yttre gränserna.
För det första är förvaltningen av land-, sjö- och luftgränser medlemsstaternas suveräna privilegium. Det är medlemsstaternas uppgift att bevaka gränserna mot flödet av migranter och bekämpa människohandel. Ministerrådet är dessutom enhälligt i denna fråga.
För det andra bör varje medlemsstat ha en företrädare i styrelsen. Besluten måste vara enhälliga, snarare än att fattas med majoritet. Till vår stora förvåning är Frankrike det enda land som föreslår en styrelse med 12 ledamöter, och på så vis avskaffar medlemsstaternas rättigheter att förvalta sina egna gränser.
Slutligen är det enligt vår åsikt inte godtagbart att byrån skulle ha ensamrätt när det gäller exempelvis frågan om att avvisa medborgare från tredjeland som befinner sig olagligt i en medlemsstat, och frågan om att upprätta en europeisk gränspolisstyrka.
Förenade kungariket och Irland fattade rätt beslut när de vägrade att godta Schengenregelverket om kontroll av de yttre gränserna. Den franska regeringen borde ha haft kuraget att göra samma sak. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Vi vet att narkotikahandel utgör ett hot mot hälsan, säkerheten och livskvaliteten för medborgarna. År 2001 antog kommissionen en metod på EU-nivå för att bekämpa narkotikahandel, med tanke på dess gränsöverskridande natur.
I den slutliga överenskommelsen gjordes avsevärda ändringar av kommissionens ursprungliga förslag, exempelvis inrättandet av nya sanktioner som bättre överensstämmelser med dem som föreskrivits i FN:s konventioner i frågan, i motsats till den begränsade definition som kommissionen hade lagt fram. Vi välkomnar det faktum att konsumtion inte är straffbelagd, även om denna fråga inte har behandlats så noggrant som vi skulle ha önskat. Vi motsätter oss den europeiska arresteringsordern, och det är anledningen till vår slutliga röst. 
Malmström, Paulsen och Olle Schmidt (ELDR ),
   .– Narkotikapolitiken är idag inte harmoniserad i EU, utan varje land utformar sin politik. Det hindrar dock inte att narkotikafrågan står högt på den politiska dagordningen. Missbruket kryper ned i åldrarna, och alltfler ungdomar ser ingen fara i att prova hasch. Även de s.k. partydrogerna, dvs. de allra farligaste syntetiska drogerna, ökar. I det gränslösa Europa riskerar vi att få allt större narkotikaproblem i takt med att narkotikalegaliseringen sprider sig utanför Holland. Många verkar redan ha givit upp kampen om ett narkotikafritt Europa.
Det förtjänar att upprepas att det finns ett samband mellan antalet personer som prövar och antalet personer som riskerar att fastna i missbruk. Därför måste kriminaliseringen av innehav och bruk av narkotika bestå. Det är fortfarande fel signaler som sänds ut till Europas ungdomar när vem som helst kan köpa 5g cannabis på en sk. "Coffee Shop". Vi får inte nöja oss med detta rambeslut, utan måste fortsätta att sträva efter ett narkotikafritt Europa.
Vi säger nej. Vi vill inte legalisera, vi vill inte liberalisera och vi har inte givit upp drömmen om nolltolerans för narkotika. 
Queiró (UEN ),
   .– Under det italienska ordförandeskapet kunde vi slutligen enas om de minimivillkor som skulle tillämpas när det gäller bekämpning av narkotika på gemenskapsnivå. De huvudsakliga invändningarna, både i Europaparlamentet och i rådet, kom från Nederländerna, där konsumtion och försäljning av mindre kvantiteter mjuka droger är tillåtna. Det är därför förståeligt att Oostlanderbetänkandet skulle ha begränsats till att föreslå att rådets rambeslut skulle godtas i den form som det lades fram, utan ändringar, eftersom denna text godkändes enhälligt efter ett år av förhandlingar. Detta hindrade mig inte från att rösta för de föreslagna åtgärderna. Jag vill belysa två av dem: straffbeläggning av alla typer av handel med samt produktion och försäljning av opium, kokain och cannabis, och fördömande av produktion av syntetiska prekursorer om de tillverkas i syfte att framställa narkotika.
Om man tillämpar subsidiaritetsprincipen kan medlemsstaterna använda rambeslutet till att sanktionera personlig konsumtion, men de tvingas inte göra det, och därigenom respekteras de olika nationella rättsliga systemen i medlemsstaterna. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Efter flera års diskussioner i rådet nåddes i november en överenskommelse om de minimivillkor som skall tillämpas vid bekämpning av narkotika på gemenskapsnivå, och denna överenskommelse har än en gång överlämnats till Europaparlamentet för behandling.
Alla typer av handel, odling och försäljning av opium, kokain och cannabis kommer att straffbeläggas, och produktion av syntetiska prekursorer kommer att fördömas om de tillverkas i syfte att tillverka narkotika.
Åtgärder som gäller narkotika som enbart används för personlig konsumtion, i enlighet med vad som fastslås i nationell lag, undantas å andra sidan från räckvidden för detta rambeslut. Detta innebär att på grundval av subsidiaritetsprincipen, och fast medlemsstaterna använda rambeslutet till att sanktionera personlig konsumtion, är de inte tvingade att göra det.
Olagliga narkotikarelaterade handlingar kommer att straffbeläggas med minst 1–3 års fängelse, och uppmuntran till, hjälp till eller försök att begå någon av dessa överträdelser kommer också att bestraffas. Jag beklagar emellertid (och allting tyder på att detta är resultatet av Nederländernas påtryckningar) att man inte i högre utsträckning har arbetat för rättsligt samarbete och utlämning. Jag röstade för betänkandet. 

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Karlsson, Sandberg-Fries och Theorin (PSE ),
   .–Vi har en positiv inställning till en byrå för bättre samordning och samarbete på gränskontrollområdet. Vi vill dock understryka vikten av det nationella självbestämmandet beträffande genomförandet av gränskontroll. Medlemsstaternas kompetens får inte inskränkas, och deras inflytande över utvecklingen av gränssamarbetet skall bevaras intakt. 
Berthu (NI ),
   .– Vi förespråkar absolut ett närmare samarbete mellan medlemsstaterna för att bättre kunna kontrollera de yttre gränserna och skapa en teknisk byrå som skulle uppmuntra till ett sådant samarbete. I Boetticherbetänkandet i detta ämne begärs emellertid en kvalificerad bedömning.
Å ena sidan försöker man begränsa byråns uppgifter till tekniskt samarbete och säger att ”förvaltningen av de nationella gränserna bör även fortsättningsvis vara medlemsstaternas suveräna behörighet”, vilket är utmärkt. Men å andra sidan placerar man inte det nya systemet i en mellanstatlig ram utan i en gemenskapsram, som leds av kommissionen och kontrolleras politiskt av Europaparlamentet, och på så vis öppnar man dörren för utökning av det överstatliga ansvaret i framtiden.
Det måste i själva verket läsas parallellt med utkastet till en konstitution för Europa, vilket visar den mentalitet som råder i Bryssel: Enligt artikel 3.166 får unionen i uppdrag att ”stegvis införa ett integrerat system för förvaltning av de yttre gränserna”, och det är ett överstatligt system med en europeisk gränspolis. Även om Boetticherbetänkandet för närvarande begränsar byråns uppgifter, kan vi inte känna någon tillförsikt. Det förefaller som om man siktar på att utvidga gemenskapens makt, vilket är olämpligt här. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Detta betänkande bör ses inom ramen för att ”stegvis införa ett integrerat system för förvaltning av de yttre gränserna”, vilket i själva verket föreslagits i utkastet till en konstitution för Europa.
Samtidigt som det innehåller vissa motsägelser, som ett resultat av dess överstatliga perspektiv – i betänkandet bekräftas kommissionens roll när det gäller denna byrå – så sägs det helt korrekt att det högsta ansvaret för övervakningen av de nationella gränserna bör ligga kvar hos medlemsstaterna. En av betänkandets mer positiva aspekter är att man där kritiserar idén att ge denna byrå i uppgift att avvisa invandrare.
Det huvudsakliga förslaget är att det skall skapas en byrå med det ansvar som medlemsstaterna hittills haft, vilket kommer att ge stöd åt det som man kallar ”fästning Europa”, och bidra till att utrota invandringen och avvisa invandrare. Jag kan godta att det måste finnas ett samarbete mellan de nationella organen för att bekämpa nätverk som utnyttjar invandrare och människohandel och bekämpa organiserad brottslighet och penningtvätt. Men det finns redan mekanismer för att åstadkomma detta, och därför finns det inget behov av att skapa nya instrument som tar bort uppgifter som egentligen hör till de nationella myndigheternas ansvarsområde, och är medlemsstaternas högsta ansvar. Det handlar därför inte om att skapa nya byråer, utan om att ändra den nuvarande policyn. Därför röstade vi emot betänkandet. 
Queiró (UEN ),
   .– Eftersom de yttre land-, sjö- och luftgränserna som kräver övervakning ökar efter utvidgningen i maj 2004 behöver Europeiska unionen ett effektivt system för att förvalta sina yttre gränser, särskilt i avsikt att bekämpa internationell terrorism och organiserad brottslighet, olaglig invandring, handel med vapen, narkotika och människor samt bekämpning av brottslighet till havs. Av den anledningen stöder jag inrättandet av en europeisk byrå för förvaltningen av operativt samarbete vid de yttre gränserna. Det var för övrigt i detta sammanhang som jag lade fram ett förslag – vilket kammaren antog i november – som syftade till att man när nästa budgetplan förhandlas skall inrätta gemenskapsprogram för att stödja upprustning särskilt av försvaret, ett program som uteslutande syftar till att utveckla utrustning för att skydda EU:s yttre gränser. Med tanke på gränskontrollens mellanstatliga beskaffenhet och samtliga medlemsstaters erfarenheter i samband med denna kontroll tror jag ändå att varje medlemsstat bör vara representerad i ledningen för denna myndighet, för att länderna skall kunna dra nytta av de färdigheter och den kunskap som varje land förvärvar lokalt vid sina egna gränser. Eftersom man i betänkandet inte ansåg att denna fråga borde tas upp ansåg jag mig emellertid tvungen att rösta mot det. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Inrättandet av en europeisk byrå för förvaltning av det operativa samarbetet vid de yttre gränserna, som förväntas påbörja sin verksamhet den 1 januari 2005, uppstod på grund av det överväldigande behovet av att förbättra övervakningen vid de yttre gränserna, som nu uppgår till totalt 6 000 km. Hänsyn måste också tas till Europeiska unionens utvidgning. 
Jag håller inte med föredraganden om att byrån bör ha en ”mer utpräglad gemenskapskaraktär”, men jag samtyckte till det som föredraganden av yttrandet från utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik sade om att man bör bibehålla mellanstatligheten för gränskontrollen. Detta är i själva verket den inställning som återfinns i kommissionens meddelande – utan någon förutfattad mening när det gäller ett system med majoritetsomröstning inom byrån (av operativa skäl). Å andra sidan är detta ett resultat av gemenskapens eget rättsliga system – och av den nuvarande uppdelningen av makten –, men å andra sidan finns det i dag större säkerhet i samband med de erfarenheter som varje medlemsstat har gjort när man utfört dessa uppgifter (vare sig det skett i luften, till sjöss eller på land eller vid alla tre typerna). Det förefaller därför förnuftigt att byråns styrelse skulle utgöras av en ledamot från varje medlemsstat, med assistans av två företrädare från kommissionen. Jag röstade därför mot betänkandet. 

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Karlsson, Sandberg-Fries och Theorin (PSE ),
   .– Det skall vara möjligt för både kvinnor och män att kombinera familjeliv och arbetsliv. Vi välkomnar därför ett ramdirektiv på området som sätter upp målsättningar för tillgång till barnomsorg, miniminivåer för föräldraledighet och arbetstid t.ex. Vi tycker däremot inte att frågor om hur välfärden skall organiseras skall avgöras på EU-nivå. Därför har vi röstat emot skrivningar som kräver särskilda skattelättnader, användning av så kallade vouchers eller på annat sätt detaljreglerar välfärdspolitiken.
Vi vill också betona att en familj kan bestå av olika slags samlevnadsformer och stöder därför den skrivning som slår fast detta. Även familjer som inte består av mamma-pappa-barn måste erkännas och ges samma rättsliga status som den traditionella familjen. 
Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman, Stenmarck och Wachtmeister (PPE-DE ),
   .– Vi anser att familjepolitiken skall präglas av valfrihet. Det skall vara möjligt för båda föräldrarna att förena arbetsliv med ansvar för familjen. Den moderata familjepolitiken vill se en barnomsorg med stor flexibilitet. Flera av de förslag som presenteras i betänkandet kan vi i princip stödja.
Vi noterar att betänkandet i sin motiveringstext understryker att familjepolitik inte faller under EU:s behörighet. Vi håller med om det och har därför valt att rösta emot betänkandet i sin helhet. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Som vi alla vet åtog sig medlemsstaterna vid mötet med Europeiska rådet i Barcelona att avskaffa hindren för att kvinnor skall kunna delta på arbetsmarknaden, och att till 2010 inrätta barnomsorg för åtminstone 90 procent av barnen mellan tre år och den obligatoriska skolåldern, och för åtminstone 33 procent av barnen under tre års ålder. Man påpekade behovet av ekonomiskt stöd för att inrätta och/eller driva barnomsorg med hög kvalitet, till rimliga priser. Hur är då detta förenligt med nedskärningarna av de sociala kostnaderna eller med att en stor del av nätverken för barnomsorg har nedrustats i utvidgningsländerna? Att ge mer bidrag, skattelättnader eller skatteavdrag till familjerna är meningslöst om den nödvändiga infrastrukturen saknas. Tyvärr avvisades också det förslag vi lade fram om att utöka barnomsorgen till att 2010 gälla alla barn tills de börjar den obligatoriska skolundervisningen.
Vi måste också belysa behovet av strukturer för att stödja äldre och behövande personer, förbättra tidtabellerna för tjänster i tätorterna (affärernas öppettider, transporter etc.) samt se till att det finns bostäder och stadsplanering som är människovänliga. I betänkandet efterlyser man också kortare arbetstid, en förändring av tänkesättet, för att mer jämställt kunna dela familjeansvaret, och ...
Queiró (UEN ),
   .– Sedan 90-talet har rådet lanserat flera åtgärder för att göra arbete och familjeliv förenliga, och gjort detta till en mycket aktuell fråga. År 2004 har följaktligen förklarats vara internationella familjeåret.
I Regina Bastos betänkande hävdas det att alla bör kunna få välja om de vill arbeta eller stanna hemma, och om de väljer att arbeta måste de ha möjlighet att förena arbetslivet med familjens behov, både med tanke på barnen eller äldre personer, som i ökad utsträckning är en del av familjen.
Jag håller fullständigt med om denna princip, och därför välkomnar jag inte bara Regina Bastos begäran att kommissionen bör göra en utvärdering av policyn för att göra familjeliv, arbetsliv och privatliv förenliga, både i de nuvarande medlemsstaterna och i kandidatländerna, utan jag håller också med om den tonvikt hon lägger vid åtgärder som bör genomföras för att stödja familjen. Dessa åtgärder inbegriper ekonomiskt stöd till barnomsorg och utbildning, skattelättnader för rekrytering av hemhjälp för familjer med funktionshindrade barn och skattelättnader för att hjälpa låginkomsttagare som har tre eller fler barn. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– I enlighet med det förslag som jag lade fram i utskottet välkomnar jag särskilt att man har tagit med ramkonceptet med familjevänlig politik, och riktlinjerna för att bedriva politik som rör beskattning och annan uppbörd och andra taxor inom tjänsterna i allmänhetens intresse, så att man tar hänsyn till familjen och de större familjeenheterna, och inte diskriminerar dem. En annan viktig sak är att man i betänkandet erkänner det sociala och ekonomiska värdet av familje- och hemarbetet, vilket man ofta bortser från eller ser ned på, vare sig detta beror på förutfattade meningar eller brist på intresse, vilket resulterar i fördomar om individer och i verklig ojämlikhet.
Jag välkomnar också att man antagit det ändringsförslag jag lade fram om att man inte skall ändra familjekonceptet. Att ändra detta koncept skulle vara vilseledande och även ligga utanför parlamentets ansvarsområde. Familjen, som är en sekulariserad antropologisk djupt rotad verklighet i samhället får inte förväxlas med individuella val som resulterar i olika situationer som inte faller inom familjekonceptet. Jag vill också belysa referensens lämplighet när det gäller behovet av att ge specifikt stöd i situationer som inbegriper stora familjer, barn med funktionshinder och flerbarnsfödslar, och även det lämpliga i att medlemsstaterna utvecklar former för samarbete och nätverk för att utbyta goda rutiner. Än en gång vill jag gratulera Regina Bastos till hennes utmärkta arbete och till det enorma framsteg som detta betänkande innebär. Det kommer att tjäna som ett riktmärke för familjepolitiken i Europaparlamentet. 
Sacrédeus (PPE-DE ),
   .– Jag har aktivt stött att Europaparlamentet i punkt 3 uttalar sig för den kristdemokratiska tanken "att familjepolitiken måste skapa förutsättningar för föräldrarna att tillbringa mer tid med sina barn". I samma punkt betonas också värdet av att detta även skulle "ge positiva effekter på familjebildningen och familjestabiliteten". Utifrån detta är det angeläget att, som sägs i punkt 2, "tackla det demografiska problem som merparten av medlemsstaterna står inför".
I enlighet med vår samhällssyn preciserar betänkandet i skäl K att "barnens rättigheter måste utgöra kärnan i familjepolitiken".
PPE-gruppen lyckades rösta bort skäl G (321 röster mot 169 och 21 nedlagda röster) och därmed försöket att skapa en ny och diffus definition av vad en familj är, vilket definitivt inte är en uppgift för EU.
PPE-gruppen anser att begreppet familj bygger på barnets rätt till sin mamma och pappa och på föräldrarnas ansvar för sina barn. Barnen skall alltid utgöra kärnan för hur vi formar vårt samhälle samtidigt som familjen är samhällets viktigaste och mest grundläggande byggsten. Därför röstade jag för betänkandet i sin helhet (424 röster mot 51 röster och 37 nedlagda röster). 
Stirbois (NI ),
   .– Det är ett obehagligt faktum att kvinnorna endast utgör 46 procent av den arbetande befolkningen. Det finns 12 miljoner arbetande kvinnor, och i genomsnitt tjänar de 20 procent mindre än männen. De är i själva verket offer för ojämlikheten, i första hand när det gäller tillgång till arbete: arbetslösheten bland kvinnor är två procent högre än bland män, och 80 procent av den franska vuxna befolkningen som tjänar mindre än den indexreglerade garanterade minimilönen är kvinnor.
Det finns flera lösningar. Uppenbarligen måste kvinnorna få möjlighet att göra ett verkligt val om de vill arbeta eller inte, dvs. de måste få möjlighet att stanna hemma och vårda sina barn om de vill det, genom att till exempel bidragen till familjerna ökar.
Men slutligen måste det bli möjligt att förena arbets- och familjeliv. I dag utgör familjer med en förälder genomsnittligt 14 procent av alla barnfamiljer, och 90 procent av de ensamstående föräldrarna är kvinnor. Denna utveckling måste tas hänsyn till, och arbetstider, barnomsorgssystem och barnbidrag, familjestöd och föräldraledighet (för mödrar och fäder) måste ordnas i enlighet med detta. Det krävs för att få jämlikhet mellan kvinnor och män. Men vi måste vara mycket försiktiga så att vi undviker sådana kvotsystem som vi redan har på det politiska området.

Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Det här är ett positivt betänkande, där föredraganden delar in kvinnor från minoritetsgrupper i kvinnor med funktionshinder, invandrarkvinnor och romska kvinnor. För kvinnor med funktionshinder förordar man att direktivet om en allmän ram för jämlik behandling när det gäller anställning skall införlivas och att kvinnorna skall ges möjlighet till utbildning, anställning och yrkesutbildning i en normal miljö. I betänkandet begär man också att dessa kvinnor skall få hjälp att bli mer oberoende och att deras möjligheter att delta i det politiska livet och beslutsfattandet skall förbättras.
I fråga om invandrarkvinnor tar man i betänkandet upp frågan om att införliva jämställdhetsdimensionen i politik, program och åtgärder som syftar till att bekämpa rasism, diskriminering och social uteslutning. Man uppmuntrar medlemsstaterna att se till att FN:s konvention om eliminering av alla former av diskriminering av kvinnor skall tillämpas och påpekar särskilt att invandrarkvinnor bör ges möjlighet att delta i det politiska livet och i den beslutsfattande processen.
I fråga om romska kvinnor fäster man kommissionens och regeringarnas uppmärksamhet på att den politik som genomförs på gemenskapsnivå och nationell nivå och som bör förbättra romska kvinnors ekonomiska, sociala och politiska situation måste tillämpas effektivt.
Den sista aspekten är den viktigaste, på grund av utvidgningen. Resten av betänkandet består huvudsakligen av en omstuvning av tidigare förslag och beslut. Det finns fortfarande behov av ...
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Föredraganden har lagt fram ett betänkande om grupper av minoritetskvinnor, särskilt kvinnor med funktionshinder, invandrarkvinnor och romska kvinnor. Det är intressanta perspektiv, som alla bör uppmärksamma. Det är problem som jag är väl medveten om, och där jag verkligen skulle önska att man kom fram till några lösningar. Här vill jag uttrycka min särskilda oro för alla typer av våld (inte bara våld i hemmet) som kvinnor med funktionshinder råkar ut för, och bristen på respekt för invandrarkvinnors individuella rättigheter.
Eftersom jag i stort sett samtycker till innehållet i Elena Valenciano Martínez-Orozcos betänkande har jag röstat för det. Men jag måste ändå påpeka att de problem jag hänvisade till inte enbart gäller kvinnor. Sådana situationer inträffar över hela linjen, och drabbar även män. 

Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman, Stenmarck och Wachtmeister (PPE-DE ),
   .– Inför Sveriges folkomröstning om EU-inträde 1994 framställde samtliga partier som arbetade för EU-medlemskap att samlevnadsfrågor, äktenskapslagstiftning och abortfrågor inte låg inom EU:s beslutskompetens. De lovade att arbeta för att dessa frågor skulle förbli ett strikt nationellt lagstiftningsområde utan inblandning av EU. Vi står fast vid detta löfte till svenska väljare. Vi anser att en nationell lagstiftning är långt mycket bättre på detta område än en gemensam EU-lagstiftning.
Vi kan konstatera att andra svenska partier har uppgivit detta löfte och är redo att föra upp dessa frågor på EU-nivå. I sin förlängning är detta till förfång för svenska medborgare och riskerar att stå i kontrast mot Sveriges traditioner och sedvänjor. Det föreligger inget uppenbart behov av samordning, och den bäst anpassade lagstiftningen uppnås om de olika nationella parlamenten inom EU får utforma lagstiftningen på området.
Även EU:s biståndspolitik måste respektera enskilda länders lagstiftning. Vi delar den svenska synen på rätten till abort, men har i respekt för tredje land röstat emot de delar av Junker-betänkandet där krav på fri abort ställs. Betänkandet fokuserar i övrigt bra på de allvarliga hälsoproblem som föreligger i utvecklingsländerna där EU:s biståndspolitik har en viktig roll. 
Caullery (UEN ),
   .– De officiella ämnena i Karin Junkers betänkande skulle ha utgjort de viktigaste kapitlen i FN:s handlingsprogram som sammanställdes vid Kairokonferensen för tio år sedan. Man kan därför förvänta sig att man i betänkandet skall finna några relevanta överväganden om ekonomisk tillväxt, invandring, urbaniseringspolitik eller till och med miljö. Samtliga dessa frågor togs upp och belystes vid Kairokonferensen.
Man blir därför förvånad när man läser texten där alla dessa frågor helt förbises till förmån för den återkommande fixeringen vid frågor om sexuell och reproduktiv hälsa, som omfattar inte mindre än 20 av betänkandets 27 punkter. Till och med en så central fråga som utbildning nämns enbart i samband med vilken roll den kan spela i sammanhanget.
I korthet betraktar föredraganden befolkningsfrågan i utvecklingsländerna som en fråga som enbart hänger samman med kvinnans kontroll av sin egen kropp. Vi anser att ett bredare synsätt som i alla avseenden ligger närmare verkligheten hade varit mer befogat, och även visat mer respekt för de olika uppfattningar som man inom unionen har i ett så känsligt ämne som aborter. 
Hudghton (Verts/ALE ),
   .– Karin Junkers initiativbetänkande syftar till att anta en av världens svåraste utmaningar, att få ut mer av de fastställda resultaten från FN:s internationella konferens om befolkning och utveckling som hölls 1994. Betänkandet belyser tydligt en del av den statistik som tydligt visar att fler åtgärder krävs. Över hela världen dör en kvinna varje minut på grund av graviditetsrelaterade orsaker, omkring 200 000 mödrar dör per år till följd av bristen på eller misslyckad preventiv behandling, åtminstone 75 miljoner av 175 miljoner graviditeter per år är oönskade, och våldtäkt och andra former av sexuellt våld ökar, även i Europa.
Betänkandet omfattar dessa, och en hel rad andra fakta, som tydligt pekar mot ett behov av fler åtgärder och att bistånd skall ges till utvecklingsländer i kampen mot fattigdom och för att uppmuntra ekonomisk tillväxt, med en motsvarande ökning av utbildningsmöjligheter som särskilt saknas för kvinnor och flickor i vissa länder. På grundval av de senaste siffrorna uppvisar tecknen för målsättningarna från Kairokonferensen fortfarande chockerande ojämlikheter mellan världens rika och fattiga länder och regioner. EU:s regeringar kan och borde ta täten när det gäller att förbättra situationen. 
Queiró (UEN ),
   .– När man läser Karin Junkers betänkande måste man se till både vad som uttryckligen sägs där, och vad som antyds. Med andra ord uttrycks i texten – särskilt genom de ändringsförslag som lades fram i utskottet – förutom den uppmärksamhet som måste ges till mödrars och barns hälsa under och efter graviditeten, eller till grundläggande försiktighetsåtgärder för att förhindra spridning av aidsvirus, en klar vision av kvinnors frihet och rättigheter, särskilt för kvinnor som behöver ges alla möjligheter att själva kunna bestämma om familjeplanering. I betänkandet rekommenderas att en politik bör antas med syftet att öka tillgången till preventivmetoder och underlätta möjligheten till aborter genom att förhållandena där dessa äger rum förbättras.
Två avsnitt av texten berättigar till en viss kritik. I samband med att minska antalet födslar eller förbättra de sanitära förhållandena vid dessa födslar nämner man för det första inte, och gör ännu mindre för att främja, någon alternativ lösning till användningen av preventivmedel, vilket betraktas som en grundläggande rättighet. För det andra nämns även aborter bland ett antal åtgärder som skall finansieras, och som EU bör bidra till, utan att man brytt sig om att undersöka hur policyn ser ut i denna fråga i åtminstone i några av medlemsländerna. Det är några av de anledningar som gjort att jag röstat emot detta betänkande. 
Ribeiro (GUE/NGL ),
   .– Närmare tio år efter Kairokonferensen kommer detta initiativbetänkande lägligt, som innehåller en bedömning, och föredraganden understryker detta genom att uppmana till en debatt den 8 mars, vilket sammanfaller med internationella kvinnodagen, särskilt därför att betänkandet huvudsakligen ägnas åt kvinnors reproduktiva hälsa. 
Betänkandet kommer av två anledningar enligt vår åsikt ännu mer lägligt. Den första är att vi, som just återvänt från den 7:e gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen, ansåg att det var särskilt betydelsefullt att den rapport om fattigdomsrelaterade sjukdomar, som antogs i detta forum, borde ha inbegripit en redogörelse om avbrytande av oönskade graviditeter och om behovet av att dessa äger rum under säkra förhållanden. För det andra därför att för mig som portugisisk medborgare överensstämmer betänkandena i denna fråga med en mycket livlig debatt som för närvarande pågår i Portugal, där en högermajoritet hämmar debatten och seriösa och humana beslut genom att använda argument och medel som verkligen är skamliga, för att inte säga brottsliga.
Även om detta helt klart inte är det enda ämnet för betänkandet måste vi utnyttja röstförklaringen för att framhäva föredragandens uttalande att ”abort får inte betraktas som någon familjeplaneringsmetod”, och också hennes vädjan om att ”aborter skall vara lagliga, säkra och tillgängliga”. Alla som talar för den andra sidan av saken blir allt mer isolerade, och de intar samma ståndpunkt som president Bush i sin ”Mexico City-politik”. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– I detta betänkande, liksom i alla andra betänkanden om reproduktiv hälsa i utvecklingsländerna, måste man se på både vad som sägs rätt ut, och vad som antyds. Detta har blivit vanligt i parlamentet. Jag beklagar att parlamentet inte har antagit våra förslag, som var avsedda att klargöra konceptet med ”sexuell och reproduktiv hälsa”, våra riktlinjer på området, och hur angelägna vi är om att förhindra sexuellt överförda sjukdomar, inbegripet hiv/aids, och att garantera de trygga förhållanden som kvinnor behöver för graviditet, barnafödsel och vård efter födseln, med andra ord skyddet av mödrarnas och barnens hälsa under och efter graviditeten. I stället är den förvirring som ligger till grund för åtgärderna på området endast ägnad att skapa misstänksamhet.
Jag beklagar också önskemålet att EU skall åta sig att främja aborter på den internationella scenen, vilket bekräftas av att ytterligare ett av våra ändringsförslag inte har antagits.
Slutligen, vilket jag också sade under debatten, måste jag ta avstånd från ett ensidigt betänkande där många av de viktiga målen för Kairokonferensen lämnats utan avseende: ekonomisk tillväxt, stadsplanering, miljö, sysselsättning, fädernas delaktighet i ansvaret för kvinnornas sexuella hälsa och utbildningen som helhet, förutom utbildning som är särskilt inriktad på sexuell och reproduktiv hälsa. Jag röstade emot betänkandet. 
Sacrédeus (PPE-DE ),
   .– Tillsammans med PPE-DE-gruppen har jag röstat nej till betänkandet i sin helhet, vilket dock antogs (287-196 och 13 nedlagda röster).
Vi vill att befolknings-, bistånds- och utvecklingspolitiken kombinerar kampen för demokrati och mänskliga rättigheter med respekten för varje lands demokratiskt beslutade lagstiftning, i detta fall inom familje- och hälsopolitikens område.
Betänkandet ger inte uttryck för en sådan vilja och förståelse. Ett exempel utgörs av punkt 20 med krav på "bättre möjligheter till abort under medicinskt trygga betingelser". Vi krävde ett förtydligande av denna punkt genom ändringsförslag 20 med tillägget "i de länder där abort är lagligt". Även ändringsförslag 21 och 30, vilka jag stödde, syftade till större respekt för andra länders lagstiftning.
Ändå röstades dessa ned (ändringsförslag 20 med 281-207 och 18 nedlagda röster) utifrån parlamentets majoritets uppfattning att en nationell lagstiftning i ett utvecklingsland, där man vill skydda det ofödda barnets rätt till liv även de första veckorna, inte borde respekteras i EU:s och FN:s biståndsinsatser utan tvärtom öppet motarbetas och aktivt undermineras.
EU och FN visar därmed bristande respekt för andra länders lagstiftning. Detta undergräver förtroendet i biståndsarbetet, skapar konflikter, kultur-, religions- och värderingskrockar samt lämnar en fadd eftersmak av europeisk överlägsenhetsstämpel efter sig. 
Sanders-ten Holte (ELDR ),
   .– Jag vill ta tillfället i akt att uttala mitt samtycke till Karin Junkers ursprungliga betänkande. Tyvärr har Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna lagt fram en lista med ändringsförslag som min grupp inte kan godta. I Europa är det självklart att kvinnor har rätt till god sexuell och reproduktiv hälsa, och jag kan inte förstå varför Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna inte önskar att människor i utvecklingsländerna skall få samma rättigheter. Dessutom har president Bushs konservativa administration genom att införa ”Mexico City-politiken”, och genom att fortsätta att framföra falska anklagelser om att aborter skulle vara UNFPA:s (Förenta nationernas befolkningsfond) viktigaste mål, snarast komplicerat arbetet när det gäller sexuell och reproduktiv hälsovård, och detta bör absolut fördömas. Slutligen ifrågasätter jag i stor utsträckning Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraternas synpunkt att familjen förtjänar allt skydd. Hur förhåller det sig med unga flickor och kvinnor som har våldtagits under krigsförhållanden eller på annat sätt? Och hur är det med kvinnor och flickor som av sin omgivning, och särskilt av sina familjemedlemmar, tvingas utstå könsstympning? Skall vi lämna den åt sitt öde? Min grupp anser att vi inte skall göra det, och vi har därför röstat emot alla dessa ändringsförslag. 
Scallon (PPE-DE ),
   .– Jag har i dag röstat mot Junkerbetänkandet som uppmanar Europeiska unionen och dess medlemsstater att integrera sexuell och reproduktiv hälsa och därtill hörande rättigheter i sin utvecklingspolitik.
Termen "reproduktiv hälsa" från Kairokonferensen omfattar enligt Världshälsoorganisationens definition termen "fertilitetsreglering", som i sin tur omfattar termen "avbruten oönskad graviditet", det vill säga abort. Eftersom medicinskt avbrytande av havandeskap inte tillhör en av EU:s befogenheter, och eftersom subsidiaritetsprincipen finns inskriven i fördragen, kan jag inte annat än förkasta detta betänkande. Jag anser att verklig kvinnoorienterad utveckling skulle stödja kvinnor med säker gynekologisk och obstetrisk vård, mödravård och barntillsyn.
Livsmedel, säkert vatten och hälsovård är förutsättningarna för utbildning som, tillsammans med tillräcklig energiförsörjning och rättvis handel, kommer att främja den långsiktiga hållbara utvecklingen av individen och samhället. 

Bernié (EDD ),
   .– Två typiska utdrag ur denna resolution räcker för att visa att det inte tycks vara möjligt att uppnå någon förenkling och förbättring.
Det är vad detta tredje betänkande har åstadkommit. I skäl A sägs följande: ”Kvaliteten på gemenskapens regelverk och dess begriplighet påverkar direkt gemenskapsmedborgarnas och gemenskapsföretagens välbefinnande och välstånd”, medan vi i punkt 6 kan läsa följande: ”Europaparlamentet betonar att parlamentet har rätt att uppmana kommissionen att lägga fram ett förslag till rättsakt i samband med att kommissionen undersöker självregleringsförfarandena.”
Det blir därför än en gång omöjligt för oss att stödja en sådan resolution. Kommissionens förslag är fortfarande huvudsakligen undermåliga. Parlamentet har inte velat eller kunnat ta itu med frågan. Parlamentet har fastnat i systemet och i gemenskapsjargongen. 
Pasqua (UEN ),
   .– Ja, kvaliteten och begripligheten i förordningarna har direkt effekt på hur bra och effektiv gemenskapens verksamhet är. Naturligtvis innebär förenkling av förordningarna att vi mycket noggrant måste kontrollera om det verkligen är nödvändigt att göra en standardisering på EU-nivå. Det behöver inte sägas att institutionerna måste göra definitioner och rättsliga koncept mer begripliga. Det stämmer, men om kommissionens meddelande, som föredraganden understryker, på ett berömvärt sätt visar på goda avsikter, så kan man säga detsamma om detta betänkande.
Förenklingen av lagen är här bara en förevändning för parlamentet, som i verkligheten bara söker komma med sina vanliga krav. Motståndet mot alla försök att utnyttja syftet att förbättra lagstiftningens kvalitet för att göra faktiska ändringar i lagstiftningsförfarandena och maktfördelningen mellan institutionerna utgör ett bevis för detta. Samma sak gäller parlamentets begäran att få övervaka att rätt val görs och användningen av det instrument som föreslås av kommissionen.
Allting görs som om det vore en garanti för vishet och återhållsamhet i lagstiftningen om detta bulimistiska och makthungriga parlament skulle ingripa.
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Huvudsyftet med detta betänkande är att bidra till att förbättra lagstiftningens kvalitet, ett syfte som inte nog kan understrykas eller överdrivas. Föredraganden anser att man måste gå längre än det interinstitutionella avtalet ”Styrelseformerna i EU: Bättre lagstiftning”, eftersom Europaparlamentets strävanden ännu inte till fullo har uppfyllts. Vi måste få en tydlig, exakt, enkel och effektiv gemenskapslagstiftning, och detta är avtalets raison d'être. Vi får dock inte glömma att Europaparlamentet har en direkt demokratisk legitimitet, eftersom dess ledamöter väljs direkt av medborgarna i unionen, vilka är de som påverkas mest av gemenskapens beslut.
Den lagstiftningsiver vi sett, i synnerhet under de senaste tio åren, stärker önskan att stärka parlamentets roll inom ramen för lagstiftningsprocessen. Av den anledningen stöder jag föredragandens tanke om att öka parlamentets delaktighet i fråga om samreglering och självreglering. Till yttermera visso antogs detta tredje betänkande enhälligt i utskottet.
Emellertid tar betänkandet bort den flexibilitet och närhet som man strävat efter i det interinstitutionella avtalet, genom att ta på sig de medel som krävs för att omsätta dessa åtgärder i praktiken. De förhands- och efterhandskontroller som man genom betänkandet försöker lägga till har inte mitt stöd, och följaktligen lade jag ned min röst. 
Talmannen.
   – Röstförklaringarna är avslutade.


Talmannen.
   – Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter? 
Thors (ELDR ).
   – Herr talman! Jag har inte antecknats som närvarande i gårdagens protokoll. Jag ber om ursäkt för det. Kan det korrigeras? 
Talmannen.
   – Det kommer att korrigeras.(1)

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0107/2004) av Ole Andreasen för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om förslaget till Europaparlamentets rekommendation till rådet om Guantánamofångarnas rätt till en rättvis rättegång (2003/2229(INI)). 
Andreasen (ELDR ),
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp har alltid gett kampen för de mänskliga rättigheterna högsta prioritet. Det betyder mycket för oss att varje individ skall garanteras sina grundläggande mänskliga rättigheter och friheter. Det är därför en särskild ära för mig att vara föredragande för detta betänkande med ett förslag till Europaparlamentets rekommendation till rådet om Guantánamofångarnas rätt till en rättvis rättegång.
Alla i denna kammare är eniga om att den internationella terrorismen måste bekämpas. Avsikten med detta betänkande är alltså inte att ifrågasätta kampen mot terrorism. Det har utarbetats för att understryka att det även i en rättvis sak finns vissa helt grundläggande regler som måste följas, nämligen respekten för den enskilda personens rättigheter enligt FN:s konvention om de mänskliga rättigheterna och Genèvekonventionerna. I detta fall är det, som redan påpekats, i synnerhet en fråga om rätten till en rättvis rättegång och behandling i enlighet med internationell rätt.
Sedan januari 2002 hålls cirka 660 människor från 38 olika länder fängslade vid den amerikanska marinbasen i Guantánamo Bay på Kuba. Vi vet säkert att 87 av dem, kanske fler, nu har släppts, men den övervägande majoriteten av fångarna är fortfarande kvar. De vet inte vad de anklagas för; de har fortfarande inte fått sin sak prövad i domstol och ingen vet om eller i så fall när de skall få möjlighet till detta. Fångarna befinner sig i ett rättsligt vakuum. De betraktas varken som civila fångar eller krigsfångar. Som civila fångar borde de skyddas av amerikansk lag, men enligt en appellationsdomstol i Washington omfattas inte marinbasen av Förenta staternas jurisdiktion eftersom det inte är en egentlig del av Förenta staternas territorium. En annan appellationsdomstol i San Francisco har avvisat detta argument, men den appellationsdomstolen är också den domstol i Förenta staterna vars beslut oftast upphävs av högsta domstolen. Det är alltså tveksamt om dess uttalande kommer att få några verkningar. Förenta staternas högsta domstol har på eget initiativ beslutat att pröva frågan om amerikansk jurisdiktion också skall omfatta marinbasen i Guantánamo Bay, och svaret förväntas komma senast i juni i år.
Enligt de amerikanska myndigheterna är fångarna på marinbasen inte heller krigsfångar, och därmed skyddas de inte av Genèvekonventionerna. Fångarna ingick inte i någon regelrätt armé när de greps. De hade varken rang eller uniform, och de var inte öppet beväpnade. I stället betraktas fångarna av de amerikanska myndigheterna som illegitima stridande, som inte omfattas av något känt rättsligt system och som kan hållas fängslade under en ospecificerad tidsperiod utan rättegång och utan tillgång till rättsligt ombud.
Detta är situationen för dessa fångar. De vet inte vad de anklagas för, och inte om och när de kan få en rättvis rättegång. Detta är en uppenbar kränkning av de mänskliga rättigheterna och ett brott mot internationella konventioner, och i betänkandet uppmanas därför Förenta staterna att omedelbart häva det rättsliga vakuum som fångarna befinner sig i och garantera dem omedelbar tillgång till rättslig hjälp, vilket skulle klargöra varje enskild fånges rättsliga status. Det är viktigt att i detta sammanhang poängtera att betänkandet inte bara gäller de europeiska fångarna, utan alla fångarna och deras individuella mänskliga rättigheter. Betänkandet stöder rådets ståndpunkt enligt vilken den tredje Genèvekonventionen från 1949 om krigsfångars behandling bör tolkas så att fångarna vid marinbasen i Guantánamo i tveksamma fall skall behandlas som krigsfångar till dess att det avgjorts att de inte uppfyller villkoren för detta. Därefter kan de, i förekommande fall, omfattas antingen av den tredje Genèvekonventionen, som gäller legitima soldater, och därigenom få den status och det skydd som tillkommer krigsfångar, eller av den fjärde Genèvekonventionen, som gäller civila.
I betänkandet uppmanar vi också Förenta staternas regering att bekräfta att den tillfälliga militärkommission som inrättades i november 2001 följer all internationell rätt, liksom vi uppmanar Förenta staternas myndigheter att ge företrädare för de berörda staterna och internationella institutioner, liksom familjemedlemmar och oberoende observatörer, tillåtelse att besöka fångarna.
Europeiska unionen och Förenta staterna har alltid varit allierade. Vi har alltid haft, vi har fortfarande och vi kommer även i framtiden att ha goda förbindelser med Förenta staterna. I betänkandet framhålls att de transatlantiska förbindelserna är av stort värde och oersättliga och kan vara en utmärkt kraft för det goda i världen, men bara om de grundläggande mänskliga rättigheterna – som t.ex. rätten till en rättvis rättegång och förbud mot godtyckligt frihetsberövande – respekteras och förblir kärnan i de värderingar som delas av Förenta staterna och EU.
Vi uppmanar därför Förenta staterna att till fullo uppfylla de skyldigheter landet tagit på sig enligt internationell rätt och internationell humanitär rätt. I betänkandet rekommenderas rådet att ta upp frågan om de förhållanden under vilka Guantánamofångarna hålls fängslade vid nästkommande toppmöte mellan EU och Förenta staterna i juni 2004. Vi vill att en gemensam handlingsplan för kampen mot terrorism upprättas – en handlingsplan som förenar beslut och handling mot terrorism med full respekt för internationella humanitära normer.
Jag vill tacka mina kolleger parlamentsledamöterna i kammaren för de många positiva bidrag jag fått från dem i samband med detta arbete och för det nästan enhälliga antagandet i utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik av detta förslag till rekommendation. 
Patten,
   . – Herr talman! Jag skulle vilja börja med att gratulera den ärade ledamoten till hans betänkande. Det berör en central fråga som oroar Europeiska unionen, nämligen skyddet av grundläggande mänskliga rättigheter. Ingen i denna kammare tvivlar på den vitala betydelsen av kampen mot internationell terrorism, inte heller vill eller bör någon av oss någonsin glömma den fasansfulla tragedi som vi såg på våra TV-skärmar då planen kraschade in i tvillingtornen i New York den 11 september 2001. Men vi förstår alla det nödvändiga behovet av att bekämpa denna ondska på ett sätt som stärker skälen till frihet och mänskliga rättigheter. Terroristerna vinner om vi glömmer bort detta faktum.
Som den ärade ledamoten påpekade internerade Förenta staterna flera hundra män under och efter striderna i Afghanistan, och vissa har hållits fängslade så länge som två år eller något mer. Några av dem är medborgare i våra medlemsstater, men oavsett ursprung måste de behandlas rättvist och humant, som det står i betänkandet. Vi välkomnar frigivningen av ett antal fångar för en kort tid sedan, och vi ser fram emot fler frigivningar i framtiden.
Europeiska unionen har varit en ståndaktig och hängiven medlem av den internationella koalitionen mot terrorism. Men som Europeiska unionen upprepade gånger har betonat vid de båda sessionerna med FN:s kommission för mänskliga rättigheter och FN:s generalförsamlings tredje kommitté, är det absolut nödvändigt att vi och våra allierade upprätthåller de värden som kännetecknar internationella mänskliga rättigheter och humanitär rätt när vi bekämpar terrorism. Den kommande sessionen med FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna kommer att ge en ytterligare möjlighet att ta itu med frågan om mänskliga rättigheter och terrorism och bygga på den tredje kommitténs stöd för förslaget att FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter borde granska skyddet av mänskliga rättigheter i kampen mot terrorism.
Jag måste klargöra att – och jag gör det utan att på något sätt antyda en avsaknad av intresse för detta problem som med rätta oroar många parlamentsledamöter avsevärt – Europeiska kommissionen inte har behörighet på ett antal av de områden som tas upp i detta betänkande. I avsaknad av en gemensam ståndpunkt i denna fråga är det varje enskild medlemsstats angelägenhet att framföra diplomatiska påpekanden på sina medborgares vägnar. På samma sätt är frågan på dagordningen för toppmötet i Förenta staterna ett ärende för ordförandeskapet och för Förenta staterna. Jag är emellertid säker på att rådet kommer att notera detta betänkande och de starka känslor som många av de ärade ledamöter har när det gäller denna fråga.
Kammaren är mycket angelägen om att få svar på ett antal frågor. Kommer dessa män att ställas inför domstol, och om så är fallet, för vilka brott och enligt vilket rättssystem? Kommer några av dem att friges och överlämnas till sina egna länders jurisdiktion, och kommer man i så fall att försöka få garantier för att de skall behandlas humant? Det finns många fler frågor som har ställts i detta mål och som berörs i betänkandet.
Jag vill klargöra detta: att ställa dessa frågor är inte detsamma som att ifrågasätta vårt starka partnerskap med våra vänner och partner i Förenta staterna i kampen mot terrorism – terrorism som har ett globalt omfång – en enda sekund. Men ett av våra kraftigaste vapen mot denna ondska är vårt orubbliga engagemang för principen om frihet enligt lagen.
Som européer måste vi undvika risken att ta upp dessa frågor på ett sätt som kan ses som en konfrontation, och som bortser från det trauma som Förenta staternas folk har genomlidit. Därför välkomnar jag det faktum att den ärade ledamoten tog upp detta ämne i sitt betänkande på ett så försiktigt och genomtänkt sätt, och det gläder mig att ha fått tillfälle att svara honom i dag.
Det är viktigt att vi alltid försöker komma ihåg hur kampen mot terrorism samt främjandet och skyddet av mänskliga rättigheter påverkar varandra. Vi betonar ständigt att kampen mot terrorism måste bero på en bibehållen respekt för mänskliga rättigheter, inte tvärtom. Jag skulle till och med kunna gå ett steg längre. Enligt min uppfattning borde främjandet av mänskliga rättigheter utgöra en väsentlig del av kampen mot terrorism. Först då kan vi hoppas på att lösa upp de sociala spänningar som terrorismen lever på.
Ännu en gång skulle jag vilja gratulera den ärade ledamoten till hans betänkande. I det tar han upp frågor av betydande vikt. Han tar upp den typ av frågor som jag tidigare har tvingats ta itu med under andra omständigheter, exempelvis när det gällde att omorganisera polis- och säkerhetstjänsterna i Nordirland och basera denna omorganisation på att poliserna finns där för att skydda och upprätthålla mänskliga rättigheter, och de får inte ha med undergrävandet av mänskliga rättigheter att göra.
Vi är alla orubbliga i kampen mot terrorismens ondska och den dödliga kombinationen av terrorism och teknologi. Men jag tror också att vi är orubbliga i vår tro att det bästa sättet att bekämpa terrorism är att upprätthålla en verklig respekt för mänskliga rättigheter.
Ludford (ELDR ),
   . – Herr talman! Generalsekreteraren för American National Council of Churches [amerikanska nationella kyrkorådet] har nyligen betecknat förnekandet av mänskliga rättigheter i Guantánamo Bay som en synd mot Gud. Jag ser det inte från ett religiöst perspektiv, men det är tydligt att det inte bara är européer som starkt känner att situationen i Guantánamo Bay kränker vår känsla för rättvisa. Ett av justitieråden i Förenade kungariket, Lord Johan Steyn, stämplade de föreslagna militära tribunalerna i Guantánamo Bay som en plump i protokollet för det amerikanska rättssystemet, vilket får en att tänka på termen ”skendomstol”. Storbritanniens appellationsdomstol har beskrivit kvarhållandet av fångarna där som ett rättsligt svart hål. 
Bushadministrationen har hävdat att Genèvekonventionerna är föråldrade när det rör sig om terrorister och har valt att inte tillämpa vare sig konventionsbestämmelserna för krigsfångar eller straffrätten, enligt vilken bestämmelser om de mänskliga rättigheterna skulle gälla, det vill säga den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter eller Förenta staternas konstitution. Administrationen har försökt undvika att behöva tillämpa dessa båda konventioner genom att i stället hitta på en ny mellankategori, nämligen ”illegitima stridande” i det potentiellt obegränsade kriget mot terror, som omvandlas från ett bildligt till ett bokstavligt begrepp. Denna status är dock okänd inom internationell rätt.
Tyvärr har de amerikanska domstolarna hittills gett sitt stöd för att neka fångarna rätten att kunna ställas inför rätta vid de normala civila domstolarna på grund av att Guantánamo Bay inte utgör suveränt amerikanskt territorium, även om det är Förenta staterna som har kontroll över basen. Lyckligtvis har Förenade kungarikets högsta domstol förklarat att den kommer att avgöra huruvida de amerikanska domstolarna är behöriga eller inte.
Jag skulle vilja avsluta med att säga att jag beklagar rådets frånvaro i denna debatt eftersom, som kommissionsledamot Chris Patten har påpekat, kommissionen inte har behörighet, och rådets misslyckande att anpassa en gemensam ståndpunkt och en strategi för att genomföra upprätthållandet av rättsstatsprincipen i Guantánamo Bay är en sorglig underlåtenhet. 
Bremmer (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Detta är ett viktigt betänkande om en viktig fråga, om vilken jag är glad att kunna yttra mig på PPE-DE-gruppens vägnar. Jag uppskattar föredragandens sätt att ta itu med ämnet. Det är positivt att han, i linje med min grupps synvinkel, har förstärkt grunden i sitt betänkande. Jag skulle vilja uttrycka min uppskattning för de goda arbetsrelationerna.
Detta ämne rör vid själva hjärtat och kärnan i vår konstitutionella stat. Över två år efter det att Förenta staterna transporterade omkring 660 fångar till Guantánamo Bay inom ramen för kampen mot talibanerna och al-Qaida råder, tyvärr, fortfarande osäkerhet – osäkerhet beträffande anklagelserna, osäkerhet beträffande fångenskapens varaktighet, osäkerhet beträffande en eventuell rättslig process, osäkerhet beträffande rättshjälp och osäkerhet beträffande kontakter med fångarnas ursprungsländer. Det råder kort sagt ett rättsligt vakuum. Förenta staternas högsta domstol prövar nu huruvida de amerikanska domstolarna är behöriga att avgöra fångarnas rättsliga status.
Trots att de övergripande effekter terrorismen har fått för våra amerikanska allierade till följd av de förfärliga attackerna den 11 september talar för sig själva, har det nu gått några år, och fångarna på marinbasen på Kuba har fortfarande inte fått tillgång till rättslig prövning. Denna situation kan inte, och får inte fortsätta. Just på grund av att den transatlantiska dialogen är så värdefull och oersättlig är det viktigt att hålla kommunikationslinjerna med våra amerikanska vänner öppna. Allierade har rätt att vädja till varandra. Jag kan hålla med om att 1949 års Genèvekonvention inte längre fullt ut räcker till för att täcka upp för nya hot som terrorism. Det är viktigt att den internationella rätten utvecklas så att det finns en rättslig grund för att hantera nya säkerhetsfrågor. Även den värsta terrorist har rätt till en rättvis rättegång. Det är en grundläggande princip som stöds av internationell rätt. Jag skulle som exempel kunna nämna såväl principen om och behovet av att på lämpligt sätt skydda den rättsliga administrationen, liksom viktiga fördrag som bland andra den allmänna förklaringen om mänskliga rättigheter, Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter och Genèvekonventionen, som föredraganden redan nämnt. Alla dessa fördrag innehåller skyldigheten att garantera en humanitär behandling av fångar och rätten till en rättvis rättegång. Till syvende och sist handlar detta om mänsklig värdighet – alla människor räknas. Jag skriver gärna under på vad föredraganden har sagt i fråga om detta.
Slutligen ber jag enträget rådet att fortsätta driva frågan om Guantánamofångarna med Förenta staternas myndigheter. Ärendet förtjänar detta, och mer därtill. 
Poos (PSE ).
   – Herr talman! Guantánamo Bay bör skicka en signal till alla medborgare som bryr sig om mänskliga rättigheter i världen. I detta amerikanska koncentrationsläger på kubanskt territorium har internationell rätt och amerikansk rätt utplånats till nästan fullständig likgiltighet. Hela världen kan se detta ställe där ingen lag finns, detta ”rättsliga svarta hål”, som Amnesty International kallar det, men ingen gör något. Individens friheter, som vunnits med stora svårigheter, har stupat på stränderna i Guantánamo Bay.
Som offer för attackerna den 11 september var Förenta staterna i sin fulla rätt att gripa, åtala och pröva alla som kunde misstänkas vara inblandade i dessa dåd. Med det fanns absolut ingen anledning att agera lagstridigt, eller att låsa in de 660 fångarna i djurburar som hålls upplysta med strålkastarljus dag och natt. Vildavästerndomarnas dagar är över. Nuförtiden skall ingen kunna sätta sig själv som både åklagare, förvarare, domare och bödel – eller torterare.
Så ser dock det makabra scenariot ut som president Bush satt upp för sin ”offshore”-rätt i Guantánamo Bay. Eftersom de allierade regeringarna fegt tiger var det hög tid att Europaparlamentet reagerade på ett trovärdigt och hörbart sätt. Ole Andreasens betänkande om Guantánamofångarnas rätt till en rättvis rättegång kommer därför vid precis rätt tidpunkt, och jag gratulerar föredraganden på min grupps vägnar.
Den resolution vi skall rösta om i morgon är riktad till rådet och uppmanar det att anta en gemensam ståndpunkt om detta allvarliga brott mot de grundläggande rättsliga principerna. Som kommissionsledamoten Chris Patten mycket riktigt påpekade saknas verkligen en sådan gemensam ståndpunkt. Men denna maning kommer utan tvivel att förbli outsagd så länge den absurda metoden med enhällig omröstning bibehålls och gör det möjligt att tysta EU:s stämma i frågor om utrikespolitik och mänskliga rättigheter med bara en avvikande röst. 
Eriksson (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Jag skall be att få gratulera Storbritannien som idag kommer att få hem fem av de brittiska medborgare som har suttit fängslade på Guantánamobasen. Enligt uppgifter i svensk media idag kommer de att gripas och förhöras när de landar i kväll i Storbritannien.
Ytterligare fyra britter som sitter kvar i Guantánamo kommer inte att friges, åtminstone inte än. Den svenske fången, Mehdi Ghezali, är också kvar och någon frigivning av honom är inte aktuell. Så har det sett ut i över två år.
När det gäller den svenske medborgaren hänvisade den svenska regeringen i början till att man skulle ta upp frågan med kollegerna i rådet i den Europeiska unionen. Här står vi idag, över två år senare och har inte kommit längre än så här.
Mehdi Ghezali är ung, som så många av dessa fångar. Det är fråga om unga människor och flera av dem kan till och med betraktas som barn. Mehdi Ghezalis familj har sedan 13 månader inte hört ifrån honom alls. De tjänstemän ifrån svenska utrikesdepartementet som har fått besöka Mehdi Ghezali får inte tala om för familjen hur han mår. Hans advokat har inte heller fått besöka honom.
Kommissionsledamot Patten sade att vi skall ha ett gott förhållande till USA. Vi skall ha ett gott förhållande till USA, men vi skall också ha ett gott förhållande till alla andra nationer. Här tycker jag att det gamla talesättet att ”det krävs två för att dansa tango” är bra. USA:s uppförande i denna fråga uppmuntrar tyvärr inte till något större förtroende. Självklart minns vi den 11 september men jag minns också de bilder som trots allt kommit ut från Guantánamobasen, där unga människor sitter i burar fängslade med handklovar.
Vi engagerar oss i mänskliga rättigheter. Vi kan inte bara ha en debatt med jämna mellanrum om dem. De måste också betyda någonting, och därför vill jag verkligen tack Ole Andreasen för ett mycket bra betänkande. 
McKenna (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Jag skulle också vilja gratulera föredraganden. Det här är ett mycket viktigt initiativ, och detta är ett lämpligt tillfälle att lägga fram det. Att det finns läger i Guantanamo Bay där fångar hålls inspärrade utan rättegång måste vara oacceptabelt för alla i ett civiliserat samhälle. Alla som togs till fånga under invasionen av Afghanistan borde ha behandlats enligt internationell rätt och åtminstone ha klassificerats som krigsfångar. De har rätt till en rättvis rättegång. De borde också ha rätt att betraktas som oskyldiga tills deras skuld fastställts i domstol, ha tillgång till juridisk företrädare och ha rätt att antingen bli åtalade eller släppta.
Det irländska ordförandeskapet bör göra allt i dess makt för att se till att dessa människor inte förvägras sina grundläggande mänskliga rättigheter en minut längre. Jag instämmer i vad Sarah Ludford sade om att det irländska ordförandeskapet uteblivit här i dag, vilket är ett förfärligt budskap att skicka ut till Europeiska gemenskapen och till det internationella samfundet. Som kommissionär Chris Patten sade är det upp till rådet att ta upp saken med Förenta staterna, och det är under all kritik att Europeiska rådet har underlåtit att vid något tillfälle göra det. Jag undrar också varför det irländska ordförandeskapet inte är här i dag. Beror det på att ordförandeskapet fruktar att förolämpa Förenta staterna genom att säga något som det landet skulle ta illa upp för? Det irländska ordförandeskapet sviker också den irländska allmänheten, som anser att den här saken är en absolut skandal. 
Camre (UEN ).
   – Herr talman! Jag finner det märkligt att Europaparlamentet skall anstränga sig så för demokratins fiender. Dessa fångar är inte ett gäng scouter som gått vilse under en hajk. Alla bevis tyder på att fångarna har behandlats humanitärt. Bilder från marinbasen visar celler som är betydligt bättre än cellerna i många EU-länders fängelser.
Bara några få av EU:s medlemsstater deltar aktivt med militär i kampen mot de reaktionära krafter som kan tänka sig att använda terrorism för att förändra utvecklingen i världen. Det är en kamp vi överlåter åt Förenta staterna och dess verkliga allierade. När man lyssnar till en del av de personer som hyser ett professionellt hat mot Förenta staterna kan man få för sig att de ser talibanerna och al-Qaida som något slags frihetskämpar som vill hjälpa de fattiga och förtryckta. De är raka motsatsen. Terroristerna måste skrämmas på ett sätt som kan avskräcka dem från att fortsätta med sina förbrytelser. Bara genom att krossa deras nätverk kan vi låta friheten och demokratin utvecklas i världen.
Fångarna på marinbasen i Guantánamo är inte soldater i en organiserad armé. De tillhör inte en underjordisk rörelse i ett ockuperat land. De är terrorister som är fanatiska motståndare till de mänskliga rättigheter som vissa i denna kammare nu anser att de skall ha rätt att åtnjuta. Vissa av fångarna har fått medborgarskap i EU-länder. När de sedan, med eller utan synliga vapen, deltar i väpnade konflikter där en del av våra soldater dödas är de förrädare och skall behandlas som sådana. Jag är säker på att det finns EU-länder som inte skulle ha visat samma fördragsamhet som Förenta staterna utan skjutit allihop på fläcken. Det är opassande att vi, som inte krigar i Afghanistan och som själva inte utsatts för några verkliga terroristattacker i våra länder, att vi skulle anse att vi bör tala om för Förenta staterna vad de skall göra.
Jag vill tacka kommissionsledamoten Chris Patten för att ha klargjort att kommissionen inte har någon behörighet på detta område, och tillägga att rådet inte heller har någon sådan behörighet. Jag vill rekommendera parlamentet att rösta emot detta betänkande. 
Tannock (PPE-DE ).
   – Herr talman! Attackerna den 11 september mot tvillingtornen i New York var inledningen till ett nytt kapitel i definitionen av krig – nämligen en ensidig, storskalig attack av en välorganiserad och resursrik, fanatisk, internationell, islamistisk grupp av anhängare till al-Qaida, utan någon respekt för traditionella regler för krigföring så som vi känner dem och mycket svår att formellt klassificera enligt det tredje och fjärde tilläggsprotokollet till Genèvekonventionen från 1949. Alla krav i resolutionen på att de internerade skall behandlas som oskyldiga åskådare som fångats i amerikansk korseld i Afghanistan eller som vanliga kriminella som skall ställas inför rätta är därför rättsligt ogiltiga och inte nödvändigtvis önskvärda heller – i synnerhet om vi skall skydda Europas säkerhet och folk mot ytterligare attacker. Dessutom är statens första plikt alltid att skydda sina oskyldiga medborgare mot framtida attacker av sådana terroristgrupper.
USA skulle inte slösa bort värdefulla offentliga resurser på att internera personer som inte utgör någon säkerhetsrisk. Efter grundliga utredningar har faktiskt många av dem skickats hem, inklusive tre minderåriga – en av dem vittnade i en intervju med brittisk press om fångvaktarnas humanitet och var tacksam för den formella språkutbildningen i engelska på basen. Resten – inklusive de berörda EU-medborgarna – är utan tvivel farliga eller en källa till fortgående användbara underrättelser och bör om det är tillämpligt ställas inför domstol för krigsbrott enligt villkor som är förenliga med internationella normer eller kvarhållas under humana förhållanden som illegala stridande så länge kriget varar, med tillgång till Röda korset och konsul, tills Usama bin Ladin fångas och formellt ger upp sitt terroristnätverk och det krig de deklarerat mot västvärlden.
Jag godtar inte att ”habeas corpus” gäller i nödlägen som i krigstid eller nationella kriser, och därför är det totalt otillbörligt att det har införlivats. Inga krigsfångar under andra världskriget fick en rättvis rättegång – alla vet att de hölls fängslade så länge kriget varade. Historiskt har dessutom medborgare i något land – i synnerhet i Förenade kungariket – som i krigstid begett sig utomlands och slagits mot sina egna väpnade styrkor eller deras allierade kunnat åtalas för högförräderi, historiskt ett brott belagt med dödsstraff och även i dag ett mycket allvarligt brott. Därför kommer jag inte att stödja det förslag från den liberala gruppen som lagts fram för oss i dag, eftersom dess främsta syfte är att skada Förenta staterna i dess globala krig mot terrorism. 
Cashman (PSE ).
   – Herr talman! Jag kommer inte att svara Charles Tannock direkt, utan börja med att lugnt konstatera att mänskliga rättigheter, inklusive rätten till rättvis rättegång, är högsta prioritet för parlamentets alla grupper. 
Terrorism och terroristgrupper har vunnit när rättsstatsprincipen åsidosätts. Herr Camre, rättsstatsprincipen är inte en fiende, utan grunden för ett civiliserat samhälle. När man ger upp den, ger man upp sina civiliserade rättigheter. Man måste titta på de anklagelser som framförts mot dessa personer. Om åtal hade väckts borde de ha rätt och möjlighet att försvara sig, men inga åtal har väckts. Tre invånare i min valkrets finns bland dem som är på väg att släppas. Hur är det med deras familjer? Hur är det med deras angelägenheter? Hur är det med deras mänskliga rättigheter? Jag utgår, som jag tror att alla i kammaren gör, från uppfattningen att människor är oskyldiga tills de bevisats skyldiga. De två föregående talarna tycks anta motsatsen.
De krav som framförts i denna kammare är inte anti-amerikanska. Vi har faktiskt bett Förenta staterna att upprätthålla den fria världens rättigheter som står i centrum för dess egen konstitution. Nu kommer vi till den springande punkten: argumentet att dessa människor på något sätt skulle befinna sig utanför USA:s nationella jurisdiktion. Det är de inte, och det var därför som en framställan gjordes till USA:s högsta domstol om att fångarna skulle frisläppas, som vi nyligen har sett.
De bör omfattas av amerikansk lag eller internationell rätt: juridisk företrädare, en rättvis rättegång och rätt att överklaga. Det är under exceptionella omständigheter som den obestridliga, normala och rationella rättsstatsprincipen behövs som mest. Herr Camre, jag kan inte hålla med er. Ni har fördömt dessa människor och vill inte ens ge dem en rättvis rättegång. Vi får aldrig glömma att den 11 september förändrade den amerikanska mentaliteten för alltid. Det är förklaringen till de åtgärder som har vidtagits. Kammaren har därför valt en nobel väg: inte fördöma, inte heller fördriva dem som har internerats – kanske under hemska förhållanden –, utan helt enkelt begära att nationell eller internationell rätt skall upprätthållas och till fullo respekteras. Jag, PSE-gruppen, ELDR-gruppen och andra grupper kommer att upprätthålla dessa principer. Det är en sorglig dag när inte alla ledamöter av denna kammare kan göra detsamma.
Wuori (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Guantánamo är inte krigföring; det är en suverän lednings återgång till tyranni, vilket nu symboliseras av det permanenta undantagstillstånd som understöds av världens enda hegemoniska supermakt. Den press som på detta sätt sätts på rättsstatsprincipen kan gradvis krossa hela den rättsliga tradition som vi med mycket möda har åstadkommit. Detta är en historisk utmaning.
Lyckligtvis har nu i Mounir El-Motassadeqs och Abdelghani Mzouds fall domstolarna i både Amerikas förenta stater och nyligen Tyskland stått upp för den mest grundläggande människorättsprincipen av alla, nämligen rätten till en rättvis rättegång. Detta olagliga kvarhållande ligger inte i Amerikas intresse utan försvårar bara den legala kampen mot terrorismen. Denna kamp kan bara lyckas genom samarbete och lagliga förfaranden, och att negligera detta är faktiskt att ge efter för terrorismen. Det är på alla sätt en farlig signal. 
De Rossa (PSE ).
   – Herr talman! Det är absolut oacceptabelt att över 600 människor, däribland barn, under två år har hållits kvar i Guantanamo Bay utan åtal eller rättegång, under omständigheter som ingen demokratisk stat rimligen kan försvara. Det är ett recept för att föda hat, inte för att komma till rätta med terrorismens förskräcklighet.
Detta är en debatt om att försvara demokratin och rättsstatsprincipen, och en vädjan till det amerikanska folkets sunda förnuft och demokratiska instinkter under omständigheter där sunt förnuft och demokratiska instinkter är viktigast av allt. Det är rätt och riktigt att fördöma och fortsätta att fördöma vidrigheterna den 11 september 2001 och alla andra vidrigheter anstiftade av terrorister, oavsett om det är i Förenta staterna eller i Europa, i Spanien, Irland eller för den delen i Israel eller palestinska områden.
Terrorism är att avsiktligen förgöra friheten: dess syfte är att förgöra friheten. Om vi försöker underminera terroristerna med medel som i sig själva förgör friheten, underminerar vi själva grunden för vårt eget samhälle. Om vi slår in på vägen att förvägra dem vi misstänker för terror grundläggande mänskliga och demokratiska rättigheter ger vi dem en seger, och vi skapar ett samhälle som i långa loppet inte bäst gagnar de människor i den här världen som vill leva i hållbar fred. Jag vädjar till det irländska ordförandeskapet att ta upp denna fråga på dagordningen för toppmötet mellan EU och USA i juni i år. 
Lambert (Verts/ALE ).
   – Herr talman! En intressant sak i diskussionen om Guantanamo Bay gäller språk, inte minst de nya definitioner av krig som vi börjar att höra, som inte har någon laglig grund i någon internationell jurisdiktion.
Frisläppandet av de brittiska fångarna har redan nämnts i dag, och givetvis välkomnar jag den utvecklingen, men jag är också intresserad av vem som försvarar de kvarvarande fångarnas intressen, fångar vars regeringar kanske inte har någon speciell förbindelse med Förenta staterna. Jag välkomnar detta betänkande eftersom jag anser det mycket viktigt att hålla hela frågan på den internationella arenan.
Som andra har sagt har vi sett ett avsiktligt skapat rättsligt mörker här, som har gett klartecken åt andra regimer att nu handla på liknande sätt, inte minst Kina, Yemen, Uzbekistan, Saudiarabien och andra välkända demokratier, med deras politik att internera så kallade fundamentalister. Vi har sett Förenade kungariket göra avsteg från artiklarna i Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna för att kunna legitimera interneringen i Belmarsh av medborgare i Förenade kungariket. Det är viktigt att respektera internationell humanitär rätt, även när det är olägligt för regeringarna. 
Roure (PSE ).
   – Herr talman! Det förvånande mig att för en stund sedan få höra att Guantánamo Bay var ett centrum för undervisning i engelska språket. Detta är ganska märkligt eftersom kvarhållandet av fångarna i Guantánamo Bay strider mot de mänskliga rättigheterna. Fångarna har inte tillgång till oberoende rättsliga ombud, och vi vet inte exakt vilka som hålls fångna och vad de anklagas för. Under sådana förhållanden finns anledning att oroa sig över fångarnas mentala hälsa.
Utan föregående bistånd av oberoende rättsliga ombud kan man säga att det finns en uppenbar risk att man börjar förhandla för att uppnå överenskommelser och att man gör detta för att mildra anklagelserna. Om så är fallet kan fångarna välja att förklara sig skyldiga, även om de inte är det, för att undkomma dödsstraff. Det är uppenbart att president Bush och USA:s ledning vill visa upp rättegångar med erkännanden eftersom det är presidentval i år.
Europaparlamentet måste därför vara orubbligt i sitt ställningstagande mot terrorism, men också orubbligt när det gäller respekten för internationell rätt. Det är oacceptabelt att döma någon innan ett rättsligt beslut har fattats. Det är vad som händer här, och ibland även här i kammaren. Vi måste alla därför fördöma detta rättsliga svarta hål som fångarna befinner sig i.
Vi minns alla med fasa det som hände, men vi vill inte se terrorismen vinna, och vi måste därför kräva en rättvis behandling av alla och visa att vi försvarar de värden som respekterar lagen. Mina damer och herrar, detta är det bästa medel vi har för att bekämpa barbariet. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0112/2004) av Joost Lagendijk för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om förslaget till rådets förordning om upprättande av europeiska partnerskap inom ramen för stabiliserings- och associeringsprocessen (KOM(2003) 684 – C5-0574/2003 – 2003/0267(CNS)). 
Verheugen,
    Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill först mycket uppriktigt tacka Joost Lagendijk för att ha utarbetat förslaget till Europaparlamentets lagstiftningsresolution om kommissionens förslag till rådets förordning om upprättande av europeiska partnerskap inom ramen för stabiliserings- och associeringsprocessen.
De föreslagna ändringarna tar upp några av nyckelfrågorna i våra förbindelser med länderna i västra Balkan. Vi har noterat alla förslag och övervägt dem noga. Kommissionen och rådet behöver parlamentets fulla stöd och åtaganden i sina ansträngningar att hjälpa dessa länder i deras reformarbete och föra dem närmare Europeiska unionen.
Låt mig kortfattat beskriva bakgrunden till detta förslag till rådets förordning om upprättande av europeiska partnerskap, som har sina rötter i Europeiska rådets möte i Thessaloniki i juni 2003, där stats- och regeringscheferna bekräftade sin beslutsamhet att fullt ut stödja ett europeiskt perspektiv för länderna på västra Balkan. Stabiliserings- och associeringsprocessen har nu stärkts och kompletterats med flera delar som genomförts under den pågående utvidgningsprocessen. Lanseringen av europeiska partnerskap är ett av de viktigaste förslagen i detta sammanhang. Kommissionen ombads lägga fram de första europeiska partnerskapsavtalen för godkännande i slutet av denna månad, tillsammans med nästa årsrapport om stabiliserings- och associeringsprocessen. På samma sätt som med partnerskapen för anslutning med kandidatländerna fastställs i de europeiska partnerskapen prioriteringar på kort och medellång sikt som dessa länder skall uppfylla för att närma sig Europeiska unionen. De kommer att anpassas till varje lands specifika behov, deras respektive förberedelsenivå och stabiliserings- och associeringsprocessens specifika karaktär samt ta hänsyn till det regionala samarbetet. I enlighet med de framsteg som görs kommer de europeiska partnerskapen att gradvis styras mot ett antagande av gemenskapens regelverk. Framstegen kommer att övervakas av kommissionen och utvärderas i de årliga rapporterna. Texten till varje enskilt europeiskt partnerskap kommer att delges Europaparlamentet, och precis som är fallet med partnerskapen för anslutning kommer Europaparlamentet att vederbörligen informeras om de berörda ländernas framsteg.
Kommissionen har noterat föredragandens kommentarer om finansiellt stöd till länderna i denna region. Jag vill än en gång understryka att förslaget inte har några finansiella konsekvenser. Prioriteringarna i de europeiska partnerskapen kommer att fortsätta ligga till grund för biståndsprogrammet, och biståndet kommer att tillhandahållas inom ramen för programmet Cards. Jag vill dock understryka att partnerskapen har sina egna prioriteringar, vilkas uppfyllande inte har några finansiella konsekvenser över huvud taget, som exempelvis antagandet av lagbestämmelser.
Jag har full förståelse för parlamentets oro när det gäller gemenskapsbiståndets villkorlighet. Respekten för principerna om demokrati och författning, liksom för mänskliga rättigheter, minoriteternas rättigheter och de grundläggande friheterna är ett förhandskrav för beviljande av gemenskapsbistånd. Om dessa allmänna villkor inte uppfylls kan rådet besluta att dra in det ekonomiska stödet. Kommissionen har gått med på att särskilt hänvisa till detta i förslagen till rådsbeslut om prioriteringarna i de enskilda partnerskapen. Prioriteringarna i de europeiska partnerskapen är lika mycket EU-prioriteringar som prioriteringarna i partnerskapen för anslutning var för kandidatländerna. Regeringarna i de berörda länderna kommer naturligtvis att konsulteras informellt om de europeiska partnerskapen. Deras godkännande kommer inte att komma som någon överraskning. Kommissionen instämmer i parlamentets förslag om att en punkt om konsultering av myndigheterna i de berörda länderna bör läggas till i förordningen.
Inom ramen för de mekanismer som inrättats under stabiliserings- och associeringsprocessen för detta ändamål har vi regelbundna kontakter med dessa länder. Vi utgår från att länderna håller på att utarbeta tidsplaner för överensstämmelsen med kraven inför ytterligare integration med Europeiska unionen. Detta arbete är avsett att ge dem en ökad känsla av ansvar och en bättre förståelse för processen. Att genomföra de europeiska partnerskapens prioriteringar kräver åtaganden, politisk vilja och tillhandahållande av tillräckliga medel. Partnerskapen kommer att ge en stabil grund för att styra reformarbetet i västra Balkan mot ett närmande till Europeiska unionen. 
Lagendijk (Verts/ALE ),
   . – Herr talman! Innan jag går in på kommissionens förslag skulle jag vilja fråga om vi bör fästa något politiskt avseende vid det faktum att Chris Patten lämnat kammaren och ersatts av Günther Verheugen, med tanke på att Verheugen så vitt jag vet fortfarande är ansvarig för kandidatländerna och anslutande länder. Är detta en indikation från kommissionens sida om att länderna i västra Balkan, trots att de ännu så länge inte officiellt hör till kandidatländerna, nu plötsligt inkluderas bland dem? Missförstå mig inte – jag skulle välkomna det. Tanken är i alla fall slående.
När det gäller själva förslagen har kommissionsledamoten redan nämnt ursprunget till dem, nämligen förra årets toppmöte i Thessaloniki. Vid det mötet ville Europeiska rådet, under avsevärd press från det grekiska ordförandeskapet, göra en gest för länderna i västra Balkan med det huvudsakliga politiska budskapet att dessa definitivt slagit in på vägen mot Europa och att EU ville hjälpa dem ytterligare på väg genom att erbjuda dem ett nytt instrument i form av europeiska partnerskap. Anledningen till detta initiativ var att det inte råder någon tvekan, inte heller i här i kammaren, om att dessa länder en dag kommer att vara medlemsstater. Frågan är bara när och på vilka villkor. När jag emellertid läser kommissionens förslag om genomförandet av detta fina beslut från Thessaloniki börjar jag faktiskt ärligt talat tvivla på att beslutet var så klokt. Vari – och detta är också den centrala frågan i mitt betänkande – ligger mervärdet med att införa ett nytt instrument, nämligen de europeiska partnerskapen, just nu? Vi i Europeiska unionen – och detta vet ni bättre än vi – är inbegripna i en ytterst komplicerad process där vi håller på att ingå stabiliserings- och associeringsavtal med alla länder i regionen, eller det är åtminstone det mål vi arbetar för. Vi har lyckats med detta i fråga om Kroatien och Makedonien, och vi förhandlar fortfarande med tre andra länder. Denna process stapplar fram. Det är inte lätt. Det återstår fortfarande stora problem i tre av de fem länderna, och det är mycket kvar att göra.
Nu kommer då plötsligt, mitt i processen, ett nytt instrument in i bilden, de europeiska partnerskapen. De följer inte stabiliserings- och associeringsavtalen, utan skär tvärs igenom dem. Herr kommissionsledamot, jag måste säga att jag faktiskt inte förstår meningen med detta – jag tror att kommissionen, liksom parlamentet, är bunden av rådets beslut, även om den, liksom vi, inte kan säga det högt. Jag är rädd att det nya instrument som har skapats är ett instrument som ingen behöver och som ingen väntar på. Det skapar osäkerhet i regionen, och jag tror att vi måste vara mycket försiktiga så vi inte räcker dessa länder ett tomt skal, medan vi själva är osäkra på vad vi egentligen vill ha ut av detta initiativ. Här utövas politik med hjälp av symboler, och vi måste gå mycket försiktigt fram.
Om vi trots allt går vidare med detta initiativ vill jag göra två påpekanden. För det första gäller det finanserna som normalt är en integrerad del av den här typen av partnerskap – det räcker med att se på förebilden för dessa europeiska partnerskap, nämligen de partnerskap som föregått statusen som kandidatland. Om vi trots allt skapar ett nytt instrument, varför lägger vi inte samtidigt lite nya pengar åt sidan för det? Er kollega Chris Patten har upprepade gånger förklarat för kammaren att så vitt honom anbelangar är det inga problem att göra av med de pengar han nu har till sitt förfogande, och att han skulle vilja få mer pengar beviljade av parlamentet för att hjälpa dessa länder. Det är därför jag kan godta konceptet med europeiska partnerskap, under förutsättning att det är klart hur mycket pengar vi kan tänka oss att bidra med. Om inga extra medel anslås till detta än de som redan finns tillgängliga innebär det att hela initiativet bara är ett tomt skal.
Ännu viktigare är villkoren. De nya instrumenten bör inte vara förenade med ännu en uppsättning nya villkor. Det finns redan mycket strikta villkor för gemenskapsbiståndet till dessa länder: flyktingars återvändande, kampen mot korruption och samarbete med domstolen i Haag. Jag ber er låta det räcka med detta. Även om jag välkomnar att kommissionen i detta sammanhang har fastställt att de befintliga villkoren inte kommer att ändras bör detta göras fullständigt klart. De nya instrumenten bör inte inbegripa några nya villkor. Jag förespråkar dock mycket varmt att Europeiska unionen håller fast vid de befintliga villkoren bokstavligt, eftersom jag då och då har märkt en tendens i rådet att ta lätt på dem och inte hålla fast vid de kriterier som redan fastställts. Detta är dock helt nödvändigt. Här måste ett genomgripande tillvägagångssätt antas eftersom det finns omfattande problem i regionen, och om vi ger intryck av att länderna i fråga vid någon tidpunkt automatiskt kommer att bli medlemmar kommer saker och ting att slå fel. Jag vill tydligt förklara att jag är för att fortsätta, att reformerna och reformarbetarna har mitt fulla stöd. Europeiska unionen har inget val – vi måste stötta dessa länder och de pionjärer som genomdriver reformer. Om vi behöver nya instrument för att åstadkomma detta, må så vara, men om vi kan göra goda framsteg med de befintliga instrumenten, och de nya bara skapar osäkerhet, kommer jag att förkasta de nya. 
Pack (PPE-DE ).
    Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Vår utrikespolitik gentemot Balkan är den oundvikliga konsekvensen av de enorma misstag vi gjorde i början av 1990-talet. På den tiden hade vi inte någon gemensam politik för denna region, men det har vi i dag.
Stabilitetspakten är det rätta svaret på regionens problem. Förhandlingarna inom stabiliserings- och associeringsprocessen, tillsammans med finansiellt bistånd som programmet Cards och den årliga översynen av framstegen, bidrar till framåtskridandet mot det ofta nämnda målet att dessa länder till slut skall kunna ansluta sig till Europeiska unionen. Detta är alltså den rätta vägen att gå. Vad är då denna nya kliché med ”europeiska partnerskap”? Stabiliserings- och associeringsavtalen är plattformen för ett partnerskap, och om alla kriterier uppfylls är ansökan om medlemskap nästa steg. Finns det verkligen plats för ett nytt slagord utan finansiell uppbackning? Detta förslag från rådet är meningslöst, och det vet kommissionen om, men kan inte säga det rent ut. Vi kan å andra sidan säga vad vi tycker!
Herr kommissionsledamot! Kommissionen och rådet kan visa att de menar allvar med detta mångomtalade partnerskap genom att ta Kroatien som exempel. Kroatien har varit på rätt väg i åratal. Samarbetet är gott på alla områden. Landets samarbete med Haag är också positivt. Ytterligare två generaler har överlämnats till domstolen i Haag. Vi bör inte sätta upp ännu högre krav bara för att en general med franskt pass fortfarande är på fri fot och inte står att finna någonstans. Vi bör se till vad som faktiskt redan har åstadkommits.
Denna positiva syn på Kroatien skulle ge en signal och ny drivkraft till strävan att uppfylla Europeiska unionens kriterier i hela den region som man överväger för de europeiska partnerskapen – och jag vet vad jag talar om. Vår gemensamma utrikespolitik i Sydösteuropa sätts nu på prov, på hårda prov. Förslaget om ett europeiskt partnerskap utan substantiellt mervärde jämfört med stabiliserings- och associeringsprocessen, och utan ytterligare finansiellt bistånd kopplat till sig, kommer inte att öka vår trovärdighet, måste jag tyvärr säga. 
Swoboda (PSE ).
    Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar. Allt som Joost Lagendijk och Doris Pack har sagt talar egentligen emot antagandet av Joost Lagendijks betänkande. Personligen kommer jag inte att rösta för det, och det beror inte på att jag anser att betänkandet är dåligt, men vad för slags parlamentet skulle angripa rådet och kommissionen beträffande deras förslag och sedan säga visst, eftersom vi är ett parlament kommer vi att rösta för dem? Jag kommer åtminstone inte att rösta för förslagen, och det säger jag därför att jag, trots att de argument som anförts av Doris Pack och Joost Lagendijk är giltiga, anser att man här har drömt fram ett instrument utan någon egentlig grund.
Jag kan mycket väl tänka mig att man kan göra något av de europeiska partnerskapen, men då måste tydliga mål och kriterier fastställas. Emellertid innehåller åtminstone inte det nuvarande förslaget någonting sådant. Jag hoppas att kommissionsledamot Günther Verheugen kommer att trycka på angående detta, liksom jag antar att han kommer att spela en nyckelroll i den nya kommissionen – det förtjänar han verkligen –, och jag antar att han också kommer att få ett motsvarande inflytande när det gäller att se till att de europeiska partnerskapen blir ett instrument baserat på tydliga kriterier. Min rekommendation, som inte antogs av utskottet, var att stabiliserings- och associeringsavtalen skulle genomföras framgångsrikt under ett antal år. Och då menar jag framgångsrikt, inte bara hur som helst!
Mitt besök i Kosovo som deltagare i den delegation som leddes av Doris Pack gjorde ett varaktigt intryck på mig. Det intrycket är att varken den albanska sidan eller den serbiska har fått tillräckligt med tryck på sig för att göra det de borde göra – arbeta tillsammans för Kosovos framtid. Det intrycket gäller också flera andra länder. Kroatien däremot, både under den tidigare administrationen och under den nuvarande regeringen, utgör här ett undantag, eftersom man i det landet förstått vad som står på spel och dessutom har en önskan att gå framåt enligt detta.
Kommissionen och vi i parlamentet bär en del av skulden för denna situation, och vi bör vinnlägga oss om att se till att Europas röst klingar klarare och tydligare.
Vårt möte med president Ibrahim Rugova blev en symbol för detta. Jag hyser hög aktning för honom och har känt honom länge, om än inte lika väl som Doris Pack gör, men jag har i alla fall ett mycket gott förhållande till presidenten. När vi besökte hans officiella residens – och nu vet jag att vi bara talar om Kosovo, som ännu inte är en självständig stat – vajade Albaniens, Kosovos och Förenta staternas flaggor, men inte Europeiska unionens, och ingen verkade tycka att det var något särskilt med det. Vad säger det om EU:s röst, undrar jag? Vi kommer att ta med en EU-flagga till honom och hoppas att den kommer till användning på residenset.
Detta gäller dock inte bara honom, och det är inte på något vis menat som någon personlig kritik. Jag tror att på samma sätt som EU inte är representerat bland flaggorna på hans residens, är inte EU:s synpunkter representerade, eller i varje fall är de underrepresenterade, i många delar av Balkan. Rådet, kommissionen och parlamentet måste samarbeta för att göra vår röst bättre och vidare hörd.
Kommissionsledamot Verheugen! Om vi debatterar detta om ett år och ni kan övertyga mig om att de europeiska partnerskapen har åstadkommit detta, eller åtminstone åstadkommit framsteg åt det hållet, då kommer jag att retroaktivt ge mitt bifall åt Joost Lagendijks betänkande, men jag kommer inte att rösta för det i morgon. 
Verheugen,
    Jag vill be parlamentsledamöterna att inte dra några särskilda slutsatser av det faktum att jag här och i dag företräder kommissionsledamot Chris Patten, men det har fungerat ganska bra, och jag kanske sitter i en bättre sits än han för att besvara era kommentarer. Vad är det då som är frågan här? Saken är den att Europeiska rådet vid sitt möte i Thessaloniki frågade om vi inte kunde dra några slutsatser från de goda framstegen som gjorts i utvidgningsprocessen, för att få länderna i västra Balkan att närma sig Europeiska unionen mer effektivt.
Frågan var enkelt ställd: Finns det läxor vi har lärt oss, finns det instrument som varit framgångsrika i processen och som vi skulle kunna använda här också, med vissa nödvändiga justeringar? Svaret på detta är ja. I arbetet med de anslutande länderna hade vi Europaavtalen som rättslig grund. De motsvarar stabiliserings- och associeringsavtalen med länderna i västra Balkan. Vi utvecklade partnerskapen för anslutning som ett instrument för att genomföra Europaavtalen, och om en liten stund skall jag förklara varför detta var så bra. Det motsvarande instrumentet i stabiliserings- och associeringsprocessen kommer att vara de europeiska partnerskapen, eftersom vi inte gärna kan tala om partnerskap för anslutning.
Den stora fördelen med detta instrument är att det är mycket flexibelt, mycket exakt, lätt att kontrollera, och att framstegen kan bedömas mycket precist. Det är kommissionens avsikt att förbereda dessa partnerskap enligt exakt samma mönster som partnerskapen för anslutning. Det innebär bland annat att vi i precisa ordalag beskriver vad som skall hända under det första året, med andra ord prioriteringarna på kort sikt – politiskt styre, ekonomiskt syre, antagande av regelverket – och sedan prioriteringarna på medellång sikt, där vi ger en tidsfrist på två eller tre år, och slutligen prioriteringarna på lång sikt. Den stora fördelen med detta är att allt kan kontrolleras och finjusteras vid varje tidpunkt, och att de andra instrumenten som vi förfogar över då kan justeras för att möta partnerskapens syften, exempelvis de instrument för tekniskt bistånd som vi har för avsikt att använda i framtiden. Men jag är också medveten om de instrument som redan står till vårt förfogande och alla andra tillgängliga instrument.
Utifrån min egen erfarenhet av utvidgningsprocessen kan jag tala om att detta instrument kommer att vara till hjälp, att det är ett mycket hanterbart instrument som vi haft mycket goda erfarenheter av under utvidgningen. Jag vill därför be er att åtminstone ge det en chans. Jag skulle vilja be min vän Hannes Swoboda att kanske ge instrumentet två chanser, och om ett år kommer vi med nöje att göra en gemensam bedömning av huruvida det lyckats åstadkomma något eller ej. Jag är dock ganska säker på att det här är ett instrument som kommer att vara till hjälp för länderna i västra Balkan, att det kommer att vara mer hanterbart för dem och att det kommer att ge en klarare och mer trovärdig bild av vilken riktning hela processen bör ha. Av den anledningen kan jag verkligen ge instrumentet mitt helhjärtade stöd. 
Talmannen.
   – Tack, kommissionsledamot Verheugen. 
Swoboda (PSE ).
   – Herr talman! Kommissionär Günther Verheugen har lyckats övertala mig. Jag kommer att rösta för. Jag litar på honom och hoppas att han kommer att göra det rätta. 
Talmannen.
   – Jag misstänkte att detta inte skulle bli en ordningsfråga. Som jag känner er spelar det ingen roll; i dag är en av mina bra dagar.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om följande tre andrabehandlingsrekommendationer från utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott:
- A5-0075/2004 av Christa Prets om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets beslut om upprättande av ett handlingsprogram för gemenskapen för att främja organ verksamma på europeisk nivå inom ungdomsområdet (15327/1/2003 – C5-0021/2004 – 2003/0113(COD)),
- A5-0076/2004 av Doris Pack om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets beslut om upprättande av ett handlingsprogram för gemenskapen för att främja organ verksamma på europeisk nivå inom utbildningsområdet och för att stödja särskilda insatser på samma område (15334/1/2003 – C5-0022/2004 – 2003/0114(COD)),
- A5-0077/2004 av Ulpu Iivari om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets beslut om inrättande av gemenskapens handlingsprogram för främjande av kulturorganisationer som är verksamma på europeisk nivå (15331/1/2003 – C5-0023/2004 – 2003/0115(COD)). 
Prets (PSE ),
   . – Herr talman, fru kommissionär! Jag gläds över att vi nu står inför slutfasen av en kort men intensiv process. Vi kan slutföra programmet och därmed se till att unga människor och ungdomsorganisationer kommer att kunna genomföra sina program. Detta har varit en mycket intensiv tid, och vi har återigen befunnit oss under tidspress. Jag skulle vilja se en förändring inför nya program i framtiden, så att det finns mer tid att mer detaljerat klargöra de enskildas ståndpunkter och så att det finns fler tillfällen till diskussion.
Huvudsakligen handlar detta om att stödja ungdomsgrupper. Något som måste vara särskilt angeläget för oss om vi vill bygga upp förtroendet för Europa, eller för EU, för då är det unga människor som bäst förstår Europa och som minst sannolikt har problem med att överge sina fördomar. Därför måste detta uppmuntras och de unga måste också göras mer delaktiga i den europeiska strategin. Det finns ett flertal sätt som detta kan göras på: ett centralt kontor är ungdomsforumet som upprätthåller kontakter i de olika länderna och som gör många svåra, nödvändiga och nyttiga saker tillsammans med ungdomar som gör det möjligt för dem att leva i demokratisk förening, inom och utanför Europa.
I dag diskuterar vi tre andrabehandlingsrekommendationer. Trots att detta är en gemensam debatt kan de inte betraktas på samma sätt då deras innehåll har olika ansvarsområden, och detta måste tas med i beräkningen på ett lämpligt sätt. Det har föreslagits att handlingsprogrammen skall samordnas för den länge eftersträvade samfinansieringsandelen, principen om successiv nedtrappning och programmens varaktighet. Det kommer utan tvivel att bli mycket svårt praktiskt sett att ha programmen i gång fram till 2008.
Vi har haft utdragna överläggningar om samfinansieringens lika stora andel på tjugo procent som inte riktigt kommer att fungera eftersom flera organisationer, i synnerhet de inom utbildningsområdet, får ett sådant minimalt bidrag att ytterligare nedskärningar skulle leda till att bidraget praktiskt taget skulle upphöra. Då är tjugo procent på gränsen till godtagbart för ungdomsorganisationer eftersom det är ett återkommande problem att hitta sponsorer. Företag kan inte ägna sig åt de unga utöver den ekonomiska situationen. Organisationer inom många andra aktivitetsområden anser det betydligt lättare att hitta sponsorer än de som har att göra med ungdomar, varför de senare behöver vårt speciella stöd.
Jag vill också ha en nedtrappning, enligt vilken två och en halv procent av föregående års bidrag skall hållas kvar från och med det tredje året till fördel för de grupper och ungdomsorganisationer som inte har omfattats vid den tidpunkten. Detta kommer att bli särskilt viktigt efter EU-utvidgningen. Efter den första maj kommer det att finnas fler ungdomar för oss att nå ut till. Vi måste investera mer, och vi måste ge dem ett starkt stöd.
Dessa ungdomsorganisationer, vars syfte är att främja den internationella dialogen mellan unga och förse en så stor ung publik som möjligt med information om relevanta ämnen, är också informationskanaler för EU:s åsikter. Det är inte bara främjandet av ungdomars intressen som räknas, utan även att tillhandahålla material som relaterar till det. Samtidigt som vi måste ta deras intressen med i beräkningen, måste de själva också göra en insats och därigenom reflektera hela det europeiska politiska utbudet i dess fulla omfattning. EU:s framtid ligger i de ungas händer, och det får vi inte glömma. 
Pack (PPE-DE ),
   . – Herr talman, fru kommissionär! Med dagens diskussion om dessa tre välbehövliga program söker vi en gemensam rättslig grund för kultur, utbildning och ungdomsfrågor. Vi har haft ett samrådsförfarande – jag är tacksam över budgetutskottets fina stöd här –, och nu har vi några ganska ansenliga finansiella resurser till vårt förfogande. Vi skulle naturligtvis behöva ytterligare medel – detta är ju när allt kommer omkring områden som sysslar med allmänheten och med ungdomar i synnerhet –, men vi kan vara nöjda med det vi har. När det gäller mitt eget område kan jag tala om att 77 miljoner euro inte är en obetydlig summa för handlingsprogrammet för utbildningsinstitut, men jag upprepar att vi skulle behöva ytterligare medel.
Inom alla dessa tre områden finns det institutioner och föreningar som, för att uttrycka det i så breda ordalag som möjligt, är utbildnings- och kulturambassadörer för Europa och som främjar medvetenheten om Europas gemensamma kulturarv. I åratal har alla dessa organisationer, ofta med hjälp från parlamentet, utfört sitt arbete. Utan dem skulle Europas själ förtvina än mer än vad den uppenbarligen långsamt gör i dag. Jag är särskilt glad över att Ulpu Iivari har vunnit godkännande för idén att kulturinstitutioner skall kunna behålla sitt understöd, åtminstone under en tvåårig övergångsperiod. Detta innebär, bland annat, ett godkännande av dessa organisationers arbete. Sedan kan de då förbereda de ansökningshandlingar som krävs för framtida anbudsförfaranden.
Här vill jag betona att vi ledamöter av Europaparlamentet naturligtvis är närmare allmänheten än de i kommissionen i Bryssel, så vi är de facto mer medvetna om allmänhetens behov.
Jag vill nu ta upp tre punkter. För det första vill jag ta tillfället i akt att ytterligare belysa budgetförordningen. Under inga omständigheter får juristernas regelhysteri tillåtas hindra vår strävan efter större insyn och effektivitet i vårt politiska arbete på fältet. Jag vet att kommissionen lider av det lika mycket som parlamentet, medan rådet, som inte alls har något intresse av sådant, inte gör det. Problemet är att vi har den omöjliga uppgiften att försvara de här sakerna på fältet. Med hänsyn till detta, låt mig bara säga att budgetförordningen och kommissionen nu har – för att ta bara ett exempel – förstört Internationella sammanslutningen av Europahus som har funnits i femtio år. Det finns utrymme för detta i denna debatt. Jag vill också påpeka att kommissionen inte har lyckats betala nätverket de belopp som parlamentet har anslagit, varken avseende 2003 eller 2004. Den vägrar att göra det. Det är inte Viviane Reding, utan det är andra, som skall beskyllas för detta, men det måste bara göras klart att det är kommissionens fel.
Det är möjligt att vår nuvarande budgetförordning behövdes. Det är bara det att den inte kan fortsätta att se ut som den gör i dag. Vi måste inse att en sträng, för att inte säga fundamentalistisk, tolkning av budgetförordningen ger upphov till en byråkrati som distanserar allmänheten ännu längre bort från EU. Hur är det tänkt att allmänheten skall kunna lämna in ansökningshandlingar om de måste ha en konsult för att göra det åt dem? Det är knappast trovärdigt att allt detta skall ha blivit så komplicerat. Vi får inte låta oss infångas av någon slags finansiell imperialism. Vi borde göra ett allvarligt försök att förändra något och tillsammans med budgetutskottet under den nya valperioden hitta ett nytt tillvägagångssätt.
Vi är varken en samling chefer eller en styrelse som söker maximal byråkratisk effektivitet. Snarare än att vara något av detta är vi en politisk församling, och vår huvudsakliga uppgift är att svara mot den europeiska allmänhetens önskningar och behov. Av den anledningen anser jag att vi måste göra det till vår uppgift att sörja för att pengarna används på rätt sätt, utan att vi tar på oss en tvångströja som knappt någon kan ta av sig.
Min andra punkt är att vi förväntar oss mer från Europas själ, och därför måste utbildning och kultur närmare beaktas i framtida budgetar.
Den tredje punkten har att göra med den nya generationen av utbildnings- och kulturprogram som ni ville tala om i dag, fru kommissionär. Min förväntning på denna nya programgeneration är att programmen borde innefatta hanterbara verktyg, och med detta menar jag verktyg för att praktiskt kunna verka på gemenskapsnivå, och att programmen också har de operationella och finansiella resurser som allmänheten vill. Allt vi gör måste fokusera på allmänheten, och låt mig återigen betona att programmen inte får användas för att rättfärdiga en byråkratisk apparat. 
Iivari (PSE ),
   . – Herr talman, fru kommissionär! Det kommer som en lättnad att ämnet för vår diskussion är den gemensamma ståndpunkten angående finansieringen av europeiska kulturorganisationer och nätverk. Det måste verkligen tas ett beslut i frågan nu så att de finansieringsberättigade organisationerna får sina bidrag från och med i år. Jag vill uppriktigt tacka alla de vars samarbete i förlikningen ledde till vår framgång under slutet av förra året. Terence Wynn, ordförande i budgetutskottet, och många andra har varit till mycket stor hjälp. Mitt eget samarbete med kommissionen och rådet har gått bra i de olika stegen i processen.
Kommissionens förslag till ett handlingsprogram för att främja organisationer inom kulturområdet blev nödvändigt när vi bytte till en aktivitetsbaserad budget. De kulturella organisationerna, tidigare finansierade med budgetpost A som innebar betydande administrativa kostnader, behöver en rättslig grund för sin fortsatta finansiering. Enligt kompromissen som nåddes vid förlikningen kommer finansieringen nu att baseras på en treårsperiod. Under de två första åren kommer den att ske enligt budgetutskottets beslut om förmånstagare från förra hösten, vilket vill säga öronmärkning, och det tredje året kommer vi att se ett byte till ett öppet ansökningsförfarande. Den rättsliga grund som nu uppkommer kommer också att tillåta finansieringen av arbetet som Europeiska byrån för mindre använda språk och nätverket Mercator utför, samt av koncentrationsläger som historiska minnesmärken. Programmets totala budget är 19 miljoner euro.
När kommissionens förslag diskuterades var det uppenbart, till exempel med tanke på rättstjänsten inom alla institutioner, att det tidigare förfaringssättet, där parlamentet namnger de bidragstagande organisationerna, inte stämmer överens med den nya budgetförordningen. Jag är också för ett öppet ansökningsförfarande som princip. Parlamentet är ett lagstiftande organ, och det är inte vi som skall utse individuella förmånstagare. Det möter inte kraven på insyn och god administrativ praxis. Parlamentet drar upp riktlinjer och utvärderar kommissionens beslut, baserade på rapporter.
Efter att ha haft ett nära samarbete med europeiska kulturella nätverk under nästan fem år är jag övertygad om det europeiska mervärde som de skapar. Det är otroligt viktigt att experter och kreativa människor som arbetar i eller för museum, kulturförvaltningar, konsthögskolor, skolor, teater och musik har möjlighet till samarbete. Jag anser att kulturella nätverk ger ett viktigt bidrag till framgången för Europas utvidgning. De är inte bara viktiga budbärare av mångfalden i vårt gemensamma Europas kulturarv och civilisation, utan också skapare av nya idéer. Jag anser att när vi nu slutför en rättslig grund för tre års finansiering kan vi börja bra genom att säkra överlevnaden av kulturella nätverk inom hela Europa. Jag är mycket nöjd över att vikten av europeiskt kultur- och utbildningssamarbete har betonats i kommissionens förslag som en ny finansieringsram i skapandet av Europas framtid. För detta går mina varmaste tack och gratulationer till kommissionär Viviane Reding. 
Reding,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Anledningen till dagens diskussion är budgetförordningens nya åtaganden, antagna under 2002. Den nya budgetförordningen ger nu ett tydligt legalt ramverk för de bidrag som vi ger till ett stort antal av Europas ledande organisationer inom kultur, ungdomsfrågor och utbildning.
Nu krävs det en rättslig grund för alla finansieringsbeslut. Det är naturligtvis ett steg framåt, och jag är glad över detta. Samtidigt noterar jag, som Doris Pack har sagt, att det finns ett par biverkningar, och jag hoppas verkligen att vi skall finna lösningar till dem i överläggningar med parlamentets finansiella funktioner.
Ändringarna som gjordes föranledde kommissionen att lägga fram förslag till en ny rättslig grund under våren 2003. Förslagen gällde i synnerhet kultur, utbildning och ungdomsfrågor. De syftade till att garantera en smidig övergång mellan det gamla och nya systemet, och vi har försökt att svara för den nödvändiga kontinuiteten, samtidigt som vi har varit oklanderliga när det gäller den korrekta hanteringen av offentliga medel.
I dag är jag tacksam mot Europaparlamentet och Michel Rocard, i synnerhet mot hans utskott, för förståelsen för frågans brådskande natur och att snabbt låta kommissionens förslag granskas. Det verkar som om de viktigaste frågorna har klarats upp, och det gläder mig därför att vi närmar oss en kompromiss som visar beslutsamheten hos EU:s institutioner att så snabbt som möjligt finna en lösning när det behövs.
Faktum är att vi i brist på en rättslig grund har befunnit oss i ett rättsligt vakuum sedan den 1 januari 2004 för organisationer, välkända för sin sakkunskap och kreativitet, som medborgarna behöver om de verkligen skall kunna arbeta på ett europeiskt sätt. Rollen som dessa organisationer spelar är oersättlig, och som några ledamöter med rätta har sagt: de hjälper till att göra Europa älskat och ge Europa en själ.
Vi har alla därför visat sunt förnuft för att finna lösningar som gör det möjligt att få ett slut på osäkerheten. Jag anser att allt nu är på plats för att avsluta ärendet, och jag vill påpeka att ordförandeskapet har sänt tre brev till ordföranden för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott i vilka han meddelar honom att rådet är öppet för att nå en överenskommelse vid andra behandlingen baserat på de ändrade gemensamma ståndpunkterna.
Kommissionens ståndpunkt om ändringsförslagen i de olika rekommendationerna är som följer: angående förslaget inom utbildningsområdet samtycker kommissionen till de tre ändringsförslagen som utskottet för kultur röstade igenom vid andra behandlingen då de ger stora förbättringar i genomförandet av programmet. Beträffande kultur är kommissionen också enig om de fem ändringsförslagen som syftar till att göra texten förenlig med budgetförordningen och som tar med budgetförlikningen i beräkningen. När det gäller ungdomsfrågor har också det ändringsförslag som innebär att en övergångsklausul införs i den rättsliga grunden för att kunna förlänga perioden för bidragsberättigade kostnader till den 1 januari 2004 för att ta med kostnader uppkomna under en period av rättsligt vakuum vunnit kommissionens samtycke.
Kommissionen godkänner därför i sin helhet parlamentets ändringsförslag, herr talman. Som ni ser finns det inte längre några tvetydigheter, och jag vill därför avsluta med att tacka föredragande Ulpu Iivari, Doris Pack och Christa Prets för deras utmärkta arbete och framför allt för den anda i vilken de åtog sig det. Tack vare er mina damer, kommer vi att kunna fortsätta vårt viktiga arbete med europeiska organisationer som skänker liv åt Europas medborgaranda. 

Beazley (PPE-DE ).
   – Herr talman, fru kommissionär! Efter att kort ha lyssnat till kommissionär Viviane Reding saknar jag ord, för detta tycks mig vara en mycket viktig fråga. Man må vara behörig lärare, men vad kan man göra utan resurser, utan pengar, i synnerhet på EU-nivå? Ministerrådet visar då och då en större generositet mot EU-projekt, men det är svårt för det att göra så eftersom utbildning med bidrag, som vi vet, normalt sett förblir en nationell angelägenhet.
Hur det nu än må vara med det och om jag talar för egen del, inte som ledamot av Europaparlamentet utan som före detta historielärare, tillstår jag att samtidigt som pengar förvisso är viktigt för utbildning finns det något som är viktigare. Utbildning handlar också om fostran och intellekt, som Viviane Reding skulle säga. Alla här i dag, även de på åhörarläktaren, har en gång varit barn och gått i skolan, och vi kan alla komma ihåg bra lärare. Vi glömmer de dåliga och kommer ihåg de som var bra. Vad är en bra lärare? Det är någon som älskar sitt ämne, sina elever och också, av nödvändighet, deras familjer.
Denna andrabehandlingsrekommendation av föredragandena Doris Pack, Christa Prets och Ulpu Iivari är mycket viktig, och jag hyllar deras arbete. Det är dock inte slutet på sagan. Det skulle vara att våra efterföljande generationer kanske skulle kunna uppnå något som går utöver vad våra regionala och nationella system kan ge. Från vår synpunkt som ledamöter av parlamentet, ledamöter av en institution i EU, finns ytterligare utrymme för kultur och utbildning på EU-nivå. Jag hoppas att denna andrabehandlingsrekommendation kommer att bli väl mottagen av ministerrådet och att lärare och elever sålunda något mer kommer att kunna vidga sina sinnen. Kultur och utbildning är vare sig en regional, national eller europeisk fråga; de är alla tre samtidigt. 
Gröner (PSE ).
   – Herr talman! Skall jag tala engelska nu för att ytterligare förvirra tolkarna?

 Mina damer och herrar, fru kommissionär! Jag vill tacka de tre föredragande på det varmaste för att ha genomfört ett bra arbete så snabbt. Jag ser det som att sända organisationer för kultur, ungdomsfrågor och utbildning det viktiga meddelandet att parlamentet har starka förespråkare som för deras talan. Om jag nu får tala om den fråga som jag har varit djupt involverad i, nämligen vitboken om ungdom, det nya och det gamla ungdomsprogrammet, måste jag säga att ungdomsorganisationer och det Europeiska ungdomsforumet kraftigt har höjt sina förväntningar som ett resultat av deras ökade kontakter under samrådet som nyligen ägde rum. Jag tror att de unga är mycket nöjda med den goda rättsliga grunden för att ekonomiskt stödja över åttio stycken ungdomsorganisationer.
Jämfört med andra politikområden – låt säga kultur eller utbildning – är ungdomsprogrammet så dåligt utrustat med bidrag att det slutar med att vi anslår mindre än en procent av EU:s totala budget till detta och det, mina damer och herrar, är inte längre acceptabelt på lång sikt. Allmänheten vill se att EU återspeglar deras egna intressen. Detta är ett område som vi måste blåsa liv i.
Av denna anledning handlar den geografiska dimensionen, som vi alltid måste ha i bakhuvudet när vi stöder ungdomsorganisationer, om mer än det utvidgade EU. Det måste stå klart för oss att det Europeiska ungdomsforumet som en paraplyorganisation för ungdomar också fungerar i de länder som tillhör Europarådet, där det spelar en viktig roll som politisk mellanhand. Tillåt mig säga att ungdomsföreningar alltid ligger lite före andra organisationer. Unga människor tänker längre; de kanske har en tydligare bild av sin framtid än vad folk som vi, djupt rotade i det dagliga livet och politiken, har.
Detta förklarar samarbetet med OSS (Oberoende staters samvälde), och vi skall inte heller underskatta programmets betydelse för en fredlig politisk utveckling runt Medelhavet. Även med tanke på valet den 10–13 juni kan jag bara säga att vi måste övertyga de unga om att Europa är platsen för att föra deras politiska idéer vidare. Så i dag är en bra dag för oss att anta dessa tre program, varefter vi får vi lite mer inflytande i budgetförhandlingarna, och att se framåt angående kommande ungdomsprogram. 
Virrankoski (ELDR ).
   – Herr talman! Lagstiftningspaketet framför oss avser att skapa en rättslig grund för vissa handlingsprogram för kultur, utbildning och ungdomsfrågor. Dess syfte är att ge ekonomiskt stöd till institutioner och organisationer inom dessa områden. Europaparlamentets budget har använts enligt A-30-posterna till att stödja vissa institutioner, i synnerhet icke-statliga organisationer som arbetar på frivillig basis, som har främjat europeiska aktiviteter och stärkt den europeiska identiteten. Under åren har bidrag till organisationer etablerats så till den grad att tilldelningen har blivit något som tidigare bidragsmottagare har tagit för givet. Det verkar som om valet av de organisationer och institutioner som skall få ekonomiskt stöd har varit anmärkningsvärt godtyckligt. Nya aktörer har sagt att det har varit svårt att bli upptagna som bidragsmottagare då urvalskriterierna har varit vaga. Valet tycks ha påverkats mer av det faktum att de utvalda organisationerna haft starka förespråkare bland de berörda parlamentsutskotten än av att deras arbete skulle vara bättre än andras. Denna detalj uppmärksammades när budgetförordningen granskades, och anslag som öronmärkts i budgetrubrikerna togs slutligen bort eller minskades.
Lagstiftningspaketet som nu diskuteras kommer att skapa en rättslig grund för bidrag till organisationer som är aktiva inom utbildning, kultur och ungdomsfrågor. Syftet med utformningen av ekonomiskt stöd från EU måste vara att det är tydligt och riktigt motiverat. Detta innebär att bidrag som upprepat utdelas och tas för givna endast får förekomma i begränsad omfattning eller inte alls. Organisationer och institutioner måste tydligt visa att de är inrättningar av högsta klass och bättre än andra inom sitt område. Bidragsutdelning måste ske genom opartiskt och rättvist värderade ansökningar. Finansieringen måste kanaliseras på ett sätt som tydligt definierar målen för de insatser som EU stöder, och varje bidragsmottagare måste skriva en trovärdig redogörelse om vad anslagen skall användas till. Jag vill tacka föredragande Ulpu Iivari, Doris Pack och Christa Prets för deras utmärkta andrabehandlingsrekommendationer. 
Perry (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill börja med att tacka alla tre föredragandena för deras betänkanden, som jag fullständigt stöder.
Under mina tio år i parlamentet har jag varit budgetföredragande eller skuggföredragande för budgeten för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott, ofta i nära samarbete med Ulpu Iivari. Jag skulle vilja koncentrera mig främst på kulturbetänkandet. Hon och jag är i stort sett överens om principerna. Möjligen skiljer vi oss i det avseendet att jag alltid ansett att parlamentets förfarande för stöd till verksamheter är mycket öppet och tydligt.
Jag deltog också i förlikningssammanträdet strax före jul då vi utformade den nya rättsliga grunden. Jag vill framföra min uppskattning både till kommissionären och kommissionens personal för deras stöd, och också till budgetutskottets ordförande som var oerhört hjälpsam.
Låt mig bara få framföra tre huvudsynpunkter. Det är viktigt att satsa på kulturverksamhet. Jag håller helt med kommissionären: Europeiska unionen måste handla om och handlar om mer än ekonomi och handel. Den verksamhet som bedrivs av organisationer som Europeiska ungdomsorkestern, Europeiska unionens jazzorkester ”Swinging Europe”, Europeiska forumet för konst och kulturarv – jag skulle kunna nämna fler – hjälper alla människor att förstå inte bara kultur utan också Europas kulturella dimension och därigenom Europeiska unionen i sig.
Vi vet alla att Kultur 2000-programmet är kraftigt underfinansierat. Det är också begränsat av sina egna villkor, och många organisationer som behöver hjälp på EU-nivå och har vänt sig till parlamentet kommer nu att kunna använda den nya rättsliga grunden. Vi kan inte vänta oss att medlemsstaterna skall finansiera kulturverksamheter med europeisk dimension – de kommer att koncentrera sig på den nationella dimensionen.
Kulturanslaget är för litet – det har sagts förut. Nästan 50 procent av våra pengar går till jordbruk – jag får det till mindre än 0,5 procent till kultur. Men kultur är en viktig välståndsskapare: 17 procent av Förenade kungarikets BNP kommer från kreativa verksamheter.
Slutligen vill jag se till att organisationer som får ekonomiskt stöd får veta detta i god tid, så att pengarna kan användas både effektivt och ändamålsenligt. 
Wyn (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Det gläder mig särskilt dessa program kommer att garantera den ekonomiska stabiliteten för organisationer som Europeiska ungdomsforumet, Jeunesse, Europeiska byrån för mindre använda språk och informations- och dokumentationsnätverket Mercators centrum bland många andra.
Europeiska ungdomsforumet och Jeunesse fyller en viktig roll genom att motivera och engagera ungdomar i civilsamhället, vilket är så viktigt. De ger också ungdomarna en miljö där de lär sig demokratiskt beslutsfattande, interkulturell förståelse och självmotiverat lärande. På samma sätt har Europeiska byrån för mindre använda språk och Mercator båda spelat och kommer att fortsätta att spela en viktig roll i att skydda och främja Europeiska unionens minoritetsspråk. Deras närvaro och arbete behövs särskilt mycket nu när tio nya länder går med i unionen och ytterligare ökar antalet minoritetsspråk. Det finns nu 40 miljoner talare av minoritetsspråk. Ytterligare sex miljoner människor som talar minoritetsspråk kommer att gå med.
Det är väsentligt att de som talar dessa språk får åtnjuta samma rättigheter och möjligheter som har varit tillgängliga för alla andra. Jag välkomnar också åtgärderna för att öka öppenheten i besluten att ge bidrag till organisationer och också att göra det för närvarande alltför mödosamma ansökningsförfarandet för bidrag mer användarvänligt. Trots detta beklagar jag när det gäller icke-statliga ungdomsorganisationer att principen om successiv nedtrappning finns kvar i den gemensamma ståndpunkten, vilket innebär att minskningen av deras medel från och med det tredje året kommer att göra det ganska svårt för dem. Att garantera dessa frivilligorganisationer en fast budget skulle vara det bästa sättet att stödja deras verksamheter och öka deras genomslagskraft i framtiden. Jag hoppas verkligen att dessa utmärkta betänkanden kommer att stödjas av en betydande majoritet i parlamentet. 
Zabell (PPE-DE ).
   – Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar, föredragande! Jag anser i likhet med föregående talare att det är väsentligt med en rättslig grund som ger oss en stabil budget för europeiska ungdoms-, kultur- och utbildningsprogram.
Dessa program, som givetvis kräver medverkan av Europeiska kommissionen, parlamentet och rådet, måste för det första ha en lämplig rättslig grund, och här är vi på väg åt rätt håll, och, för det andra, en tillräcklig budget. Och det är vad vi inom EU:s institutioner måste göra härnäst när det gäller europeisk ungdom, utbildning och kultur.
Jag har ofta sagt i denna kammare, och det kommer jag att fortsätta med, jag säger det i dag igen, att Europas framtid ligger hos dess ungdom. Det kan inte vara på något annat sätt. Och Europas framtid kommer att i mycket hög grad vara beroende av den utbildning dessa ungdomar får. Enligt subsidiaritetsprincipen är utbildning inte vårt ansvar, men vi kan ändå ge ett stort och mycket positivt bidrag till skapandet av ett mer enat, kunnigt, sammanhållet, kultiverat och utbildat Europa; det är det vi alla vill ha. Det kommer i slutändan att gynna alla européer.
Jag skulle därför vilja att vi allesammans, när vi har utkämpat slaget om den rättsliga grunden, inleder striden för att öka budgeten för ungdom, kultur och utbildning tills dessa områden får de belopp de verkligen förtjänar, för det kommer att gynna oss alla. 
Talmannen.
   – Tack så mycket, fru Zabell.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens meddelande om den nya generationen utbildningsprogram 2007–2013 och om ”aktivt medborgarskap”. 
Reding,
   . – Herr talman! Jag hade lovat att jag under första halvåret 2004 skulle skissera framtidsutsikterna för de EU-program som jag ansvarar för. Nu är det gjort. Kommissionen har just givit klartecken för meddelandet om dessa nya program.
De två nya meddelanden som antagits i dag påverkar alla européer, från deras skolgång till deras liv som medborgare. Detta är viktigt, eftersom Europa inte bara handlar om ekonomi, finanser och kommers. Europa har en själ. Europa är män och kvinnor i all sin kulturella mångfald, vilket är vår unions verkliga rikedom. De nya programmen försöker lyssna till dem; de är utformade för att svara mot deras förhoppningar och hjälpa dem att skapa ett verkligt europeiskt medborgarskap. Utbildning och medborgarskap kommer i själva verket att tillhöra de allra viktigaste frågorna under det kommande decenniet. I en union som förväntas ha nästan 500 miljoner invånare 2007 måste vi mobilisera alla de redskap och program vi har tillgång till, om vi skall kunna stärka känslan av kulturell tillhörighet och av att vara medborgare i en gemenskap av enastående mångfald. De program som berörs av de meddelanden som antagits i dag kommer därför att ingå i ett nytt helhetstänkande: att bygga broar mellan kulturer och individer.
Herr talman! Dessa program kommer att vara vår framtid, för deras huvudsyfte är att hjälpa ungdomar att förverkliga sina europeiska ambitioner både i fråga om utbildning och på det breda område som utgörs av medborgarskap. Jag vet att dessa program motsvarar en mängd förväntningar. De är inte tagna ur luften. Offentliga samråd har hållits med tusentals yrkesverksamma, med tusentals människor som är verksamma inom kultur och utbildning. Vi hade parlamentets godkännande och dess uttryckliga önskemål om att vi skulle gå vidare. Jag kan också helt ärligt säga att tidtabellen blir tuff, eftersom vi under 2006 måste få dessa program på plats och säkra en smidig övergång mellan dagens och morgondagens program.
Jag vill också tala om att kommissionen har tagit tillfället i akt att föreslå en betydande förenkling. Denna förenkling har givetvis sina begränsningar, eftersom de rättsliga grunderna, kunderna, om jag får kalla dem det, och åtgärderna skiljer sig åt. Vi har dock lyckats minska antalet rättsliga grunder från tretton till sex och antalet budgetposter från tjugosex till sju. Dessutom planeras en översyn av budgetförordningen under 2005, och jag hoppas verkligen att vi, genom större öppenhet, ökad effektivitet och minskad byråkrati, skall lyckas framför allt med att göra det lättare för medborgarna att utnyttja dessa program.
Alla dessa program är EU-program med tonvikten på europeiskt mervärde, och de har därför tillkommit och utformats på EU-nivå. Genomförandet kommer dock att decentraliseras till nationella myndigheter närmare medborgarna. Dessa myndigheter kommer att ansvara för genomförandet av programmen i praktiken, eftersom de kommer att vara väl bekanta med de berörda medborgarna. Jag kan berätta för er att det finns en enorm absorptionsförmåga i detta avseende, för redan i dag är vårt budgetutnyttjande i princip 100 procent. Vi tar emot åtminstone 50 procent fler ansökningar om projekt gällande utbildning och kultur i vid bemärkelse än vi kan godkänna. Vi har verkligen kapacitet att fylla, för det finns en mycket stor efterfrågan hos allmänheten att tillgodose.
Varför väntade jag ända till i dag med att lägga fram de nya programmen för er? Helt enkelt därför att jag måste vänta på budgetplanen för att kunna gå vidare. Som jag tror ordförande Romano Prodi sade i denna kammare anser kommissionen att utbildning och medborgarskap är mycket viktiga aspekter av framtidens europeiska politik. Det är därför vi har fått en mycket större budget i budgetplanen. Även om den budgeten är fyra gånger större än i dag är den dock långt ifrån tillräcklig, mina damer och herrar, eftersom våra program för närvarande står för endast 0,8 procent av gemenskapens budget. Även om utgifterna i fråga ökar avsevärt till gagn för medborgarskap och för de män och kvinnor som utgör Europa kommer de ändå bara att utgöra en mycket liten andel av EU:s sammanlagda budget, för att inte tala om, och här kan jag vara mycket tydlig, hur mycket politiskt arbete och hur mycket övertalning som fortfarande måste till stånd för att vi skall få den lilla andelen.
Jag nämnde två program. Det första gäller utbildning och har titeln ”Den nya generationen utbildningsprogram”; dess genomgående tema är livslångt lärande, som måste börja vid mycket låg ålder för att barn skall lära sig hur inlärning går till, och fortsätta tills medborgarna lämnar yrkeslivet. Därför blir det bara ett enda integrerat program, ett program vars syfte kommer att vara att se till så att språk, ny teknik och – vilket är mycket viktigt – spridning av resultatet av vårt arbete, vilka betraktas som övergripande teman, ingår i all utbildning.
Det kommer naturligtvis att finnas olika nivåer, precis som i dag: skola, yrkesutbildning, högre utbildning, vuxenutbildning. Ett europeiskt mervärde kommer att införas på alla dessa nivåer: rörlighet, givetvis, eftersom det är upp till oss att betona detta; partnerskap mellan skolklasser och mellan organisationer som sysslar med utbildning; gränsöverskridande projekt, där våra pedagoger utvecklar nya program med utgångspunkt i de allra senaste rönen. Några siffror får illustrera vårt förslag. Vi vill att åtminstone 10 procent av eleverna i grundskolans lägre klasser skall delta i projekt som gäller verklig eller virtuell rörlighet: i dag är siffran bara 1,5 procent per år. Vi vill tredubbla antalet Erasmusstudenter: för närvarande är antalet 120 000 studenter per år. Vi vill att antalet personer som deltar i Leonardo da Vinci-programmet, som gäller yrkesutbildning, skall öka från dagens 45 000 om året till åtminstone 150 000. Vi vill ha verklig rörlighet i vuxenutbildningen: dagens siffra är, jag skäms nästan att säga det, 2 000 personer, och vi skulle vilja att den ökade till åtminstone 50 000 personer per år. Jag talar nu om rörlighet inom EU, för det finns förstås också en värld utanför EU. Vi har våra nya grannar, som vi måste få med oss när vi bygger upp Europa.
I detta syfte, herr talman, vill vi utveckla Tempus och göra om det till Tempus Plus, som inte längre enbart kommer att gälla universitetsnivån, utan även kommer att ge stöd med hänsyn till varje lands specifika behov och förmåga, stöd på alla utbildningspolitiska områden, inklusive skola och yrkesutbildning. Sedan har vi våra Jean Monnet-professurer. De finns i dag i 50 länder. Vi anser att utveckling även på denna nivå är av stor vikt. En annan aspekt som är av intresse för de parlamentsledamöter som talade om finansiering alldeles nyss, herr talman, är integrationen av institutioner som Brygge, Florens och Maastricht i våra program, så att den rättsliga grunden regleras en gång för alla. Det var vad jag ville säga om det stora nya integrerade utbildningsprogrammet.
Sedan kommer det att finnas ett andra stort integrerat program: ”Ett fungerande medborgarskap”, som kommer att innefatta flera nuvarande program. Dessa kommer att fortsätta som i dag, med medborgarskap som övergripande tema. Det kommer att omfatta tre områden: ungdom, kultur och medier.
Det första området är ungdomsprogrammet. Jag vet att en del av er är särskilt intresserade av detta program, varav flera aspekter kommer att utvecklas. Den första aspekten, det första delprogrammet, ”Ungdom för Europa”, kommer att gälla rörlighet, deltagande och utbyten. Det andra stora delprogrammet kommer att vara ”Europeisk volontärtjänst”. Genom att utvidga denna tjänst, inte bara till enskilda utan även till grupper, vill vi stärka och synliggöra volontärarbete bland ungdomar, i syfte att låta även länder utanför Europa omfattas. Vi vill få till stånd ett slags program för ”Världens ungdom”, för att bidra till ömsesidig förståelse genom en öppen inställning till världen och ett aktivt engagemang från ungdomars sida. Jag tänker på länderna i det utvidgade Europa, på att stärka samarbetet med kandidatländerna, med länderna på Balkan och EFTA-länderna, och även med andra tredjeländer. En annan aspekt som inte får glömmas bort är ungdomsledararbetet och stödsystem för utbildning av ungdomsledare, samt stöd för politiskt samarbete.
Det andra området är kultur. Här kommer det att finnas tre mål med europeiskt mervärde: yrkesmässig rörlighet, gränsöverskridande rörlighet för konstverk och interkulturell dialog. Dessa kommer att vara de tre gemensamma nämnarna för alla våra åtgärder på kulturområdet. Det kommer inte längre att finnas några rigida sektorsindelningar som i dag, utan i stället de huvudlinjer jag just beskrivit, med de tre typer av åtgärder vi redan har: flerårigt samarbete med privata aktörer och företag – ett öppnande mot kulturföretag; innovativa ettåriga projekt, inga förändringar där; och för att återgå till de problem vi just löst, stöd till europeiska kulturorgan. Även här, mina damer och herrar, kommer många förenklingar att göras. Det blir bara en budgetpost i stället för de fem vi har i dag.
Det sista området är den audiovisuella sektorn. Även här kommer det att finnas tre huvudmål: att bevara och stärka den kulturella mångfalden och kulturarvet, att sprida verk inom och utanför EU och att stärka den industriella sektorns konkurrenskraft. Ni måste förstå att vi behåller dagens upplägg. Redan i dag säger vi att investeringar i filmproduktion är nationella, regionala, privata investeringar, eller vad ni nu vill kalla det, men inte europeiska. Vi ändrar inte på det, men vi kommer att ge medlemsstaterna möjlighet att fortsätta med dessa investeringar och fortsätta ge offentligt stöd till filmindustrin. För att kunna göra det kommer vi att vidta åtgärder både uppåt och nedåt i produktionskedjan. Uppåt genom att skaffa kompetens. Våra filmskolor måste kopplas samman. Man skulle (varför inte?) kunna tänka sig ett Erasmus för filmskolor. Det vore mycket bra. För att få betyg måste man lära sig hur filmproduktion går till, inklusive affärsplaner. Vi vill inte utbilda kufar; vi vill utbilda människor som kan göra bra filmer som dessutom säljer.
Nedåt i kedjan har vi distributionsproblemet. Ni vet att europeiska filmer har svårt att komma ut i världen, trots alla våra ansträngningar. Vi har alltid problemet att folk går och ser en inhemsk film i det land där den producerats, men när den sedan korsar gränsen börjar svårigheterna. Vi måste därför göra allt vi kan för att ändra på den situationen, inte bara för att utvidga filmmarknaden, utan även av skäl som hänger samman med den kulturella mångfalden och som jag inte behöver gå närmare in på. Vi kommer att stärka systemet för stöd och för selektiv automatisk distribution, och vi kommer att lägga till stöd för dubbning och undertextning, stöd för mångspråkighet, så att det inte blir för dyrt att sprida filmer över världen. Jag tänker i detta sammanhang på ny teknik, för 40 procent av inkomsterna från en film genereras redan av dvd-utgåvor. Med dvd finns redan potential till mångspråkighet. Vi måste därför arbeta på detta med stort engagemang.
Sedan har vi frågan om mer marknadsföring, i Europa givetvis, men även utanför Europa. Jag tänker exempelvis på paket av europeiska filmer som översatts till olika språk, som skulle kunna visas på en festival i New York eller New Delhi, med deltagande av de europeiska filmstjärnorna för att verkligen utnyttja tillfället maximalt och få stor synlighet.
För att förbereda oss för framtiden, mina damer och herrar, reserverar vi utrymme för ”pilotprojekt”, flexibilitetsutrymme, eftersom det säkert kommer att hända mycket i fråga om ny teknik. Vi måste därför vara beredda att följa upp utvecklingen på det sätt som krävs.
Mina damer och herrar! Detta är i korthet vad som har beslutats i dag. Det handlar givetvis om ramar. Det är en struktur, men jag menar att den strukturen visar att kommissionen tar mycket allvarligt på Europas värdefullaste tillgång, Europas största rikedom: medborgarna och deras kulturella mångfald. 
Pack (PPE-DE ).
   – Herr talman, fru kommissionär! Jag har tre frågor till er. För det första skulle jag vilja veta om utvidgningen av Tempusprogrammet till Tempus Plus utgör ett svar på den fråga som ställdes i Thessaloniki om huruvida utbildningsprogrammen skulle utvidgas till att omfatta Balkanländerna. Det är i mitt tycke otillräckligt; jag skulle vilja att hela Sokratesprogrammet utvidgades, i stället för att vi bara får ett nytt Tempus.
För det andra, innebär inte minskningen av budgetposten att vi, i denna kammare och i utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott, får ännu mindre att säga till om när det gäller vem som får bidrag? Hur förhåller det sig egentligen här?
För det tredje, har programtitlarna försvunnit? Finns inte längre namnen Erasmus, Sokrates och Comenius, eller bibehålls de någonstans? Det framgår inte klart av texten. Jag hoppas få ett svar på dessa frågor, men jag beklagar att jag inte kan stanna kvar för att höra det, eftersom jag måste gå på en genomgång inför ett annat möte. Jag ber om ursäkt för det. 
Prets (PSE ).
   – Herr talman, fru kommissionär! Låt mig först tacka er för att ni håller tidtabellen. Det gläder mig att det nya programmet redan är i gång, och jag skulle vilja ställa tre korta frågor till er. Eftersom ni vill öka och utvidga allting – Leonardo till exempel från 45 000 deltagare till 150 000, 10 procent av skolbarnen i de lägre grundskoleklasserna i stället för 1,5 procent, ett språng från 2 000 till 50 000 i vuxenutbildningen och så vidare – hur mycket kan vi förvänta oss i budgeten? Tidigare fick vi 0,8 procent; om vi vill ha ett bättre resultat och högre kvalitet måste detta betalas på något sätt. Jag undrar också i vilka steg detta mål skall nås? Hur skall det kunna uppnås till 2012 eller 2010 enligt förslaget, och vem skall stå för de extra kostnaderna om – som jag förstått det – många länder inte längre är beredda att bidra med mer än 1 procent till EU:s budget? 
Rocard (PSE ).
   – För det första, låt mig gratulera er, kommissionär Reding. I dessa dystra tider efter regeringskonferensen är det faktiskt inte ofta som denna kammare skälver av entusiasm. Ni har givit oss anledning att göra det, vilket är glädjande att höra. Jag har många frågor, men jag tänker ställa fyra av dem till er. Tre av dem gäller det ni just sagt, och en avviker något från en fråga ni tog upp, men har med våra svårigheter att göra.
Min första fråga är denna: skulle ni kunna gå lite närmare in på vad ni bara hastigt nämnde om en fyrdubbling av budgeten? Under vilken period? På vilken grund? Handlar det om hela budgeten för kultur, ungdom och medier? Vilken nyhet! Vi utgår från ett så litet belopp. Vi skulle i alla fall vilja veta lite mer.
Min andra fråga gäller språk. Vi känner varandra väl, kommissionär Reding, och jag beundrar den entusiasm och den energi med vilken ni försvarar språkinlärningsprogram och minoritetsspråk. I detta sammanhang är det rådet som bromsar. Är kommissionären, till stöd för de program hon just beskrivit, beredd att återgå till tanken att rådet måste lyckas sätta press på medlemsstaterna för att göra det obligatoriskt att lära ut minst två moderna språk? Helst bör dessutom, enligt språkvetarna, ett av dessa två språk tillhöra en annan språkfamilj än modersmålet. På så sätt skulle Europa bli flerspråkigt och inte beroende av vårt fikonspråk som liknar engelska.
Min tredje fråga gäller filmindustrin. Det var ett nöje att lyssna till er i denna fråga, kommissionär Reding. I samband med frågan om att främja den kulturella mångfalden och försvara den på filmområdet nämnde ni emellertid inte den misslyckade text som – såvitt jag förstår – utarbetats av Generaldirektoratet för den inre marknaden. I strävan att skydda konkurrensen gjorde den anspråk på att harmonisera, men i själva verket blir effekten att alla våra strukturer för stöd till filmindustrin avskaffas eller ändras helt och hållet, och detta oroar oss alla. I vår mening var resonemanget dumt, men vi skulle vilja höra det från er.
Min fjärde fråga gäller tillämpningen. Den gäller det ni sade om europeisk högre kultur. Ni talade om Brygge och Florens. Jag har just fått veta att Florens fått meddelande om att dess budget, till följd av ett internationellt avtal som gäller budgeten för denna institution, av kommissionens generalsekreterare dragits ned med 20 procent jämfört med det belopp som överenskommits och antagits av detta parlament, som är suveränt i Europa. 
Gröner (PSE ).
   – Tack, herr talman, och gratulationer till kommissionären, som har gått mycket ambitiöst till väga vid utformningen av utbildningsprogrammen. Jag hoppas att vi, tillsammans med kommissionen, kommer att kunna budgetera för dem. Jag vill erinra om att målet för Erasmus var att få med 10 procent av studenterna i programmet. Låt oss hoppas att vi lyckas med det.
Låt mig nu gå in på det nya programmet. I vår föredragningslista beskrivs detta som en debatt om utbildnings- och kulturprogrammen. Jag är rädd att det blir ungdomarna som i slutändan får betala om deras angelägenheter kastas i ett enda paket tillsammans med allt annat. Vi måste, tror jag, se till – och ni måste i ert förslag precisera – att ungdomsprogrammen får nödvändig finansiering, att det informella utbildningssystemet fortsätter att värdesättas på det sätt som krävs i framtiden och kan utvidgas för att förbereda människor för ett aktivt medborgarskap. Om allt detta – ungdom, kultur, den audiovisuella sektorn, medier och film – hamnar i ett och samma paket är jag rädd att det blir ungdomarna som får betala och som står som förlorare.
Vi får inte låta det hända. 
Reding,
   . – Herr talman! Jag skall försöka fatta mig så kort som möjligt, främst för att jag kommer att närvara i utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott nästa måndag. Då blir det alltså möjligt att ställa alla de frågor som jag nu kan läsa i ansiktena runt omkring mig. 

 Det tycks finnas en fruktan att de olika delarna av Sokratesprogrammet kommer att avskaffas. Jag kan tala om för Doris Pack att det i själva verket är precis tvärtom: faktum är att vi kommer att utvidga Tempus Plus-programmet till alla typer av utbildning, dvs. till skolor, yrkesutbildning, vuxenutbildning och universitet. Hon frågade om namnen försvinner, och svaret på detta är både ja och nej. Vi har nu en övergripande beteckning för utbildningsprogrammen, så Sokrates finns inte längre, men Comenius, Erasmus, Leonardo och Grundtvig kommer att finnas kvar för skolor, universitet, yrkesutbildning respektive vuxenutbildning.
Christa Prets frågade mig om läget när det gäller budgeten. Det är enkelt: när det inte finns något kvar att dela ut så får vi ingenting. Kommissionen ser det på ett annat sätt; den skulle vilja att det blev något kvar att dela ut, och det är därför den inte har någon förståelse för de länder som bara vill betala 1 procent. Vi behöver mer om vi skall kunna investera i , i medborgarna, i våra ungdomar, och det faktum att kommissionens framtida budget är en utvidgad budget betyder att det har avsatts mer medel för utbildning och medborgarskap.
Jag har helt medvetet försökt att inte blanda mig i denna debatt, eftersom jag anser att det är mycket viktigt – även i politiskt hänseende – att klargöra vad vi vill med Europa, vart vi vill ta Europa, och vad vi behöver för att nå det målet. Först när vi har gjort det bör vi titta på hur mycket pengar vi behöver för att komma dit. Att ta itu med detta från andra hållet är fel väg att gå. 

 Jag ville säga till Michel Rocard att en fyrdubbling av budgeten ligger i linje med den budgetplan som kommissionen har lagt fram. Ni kommer därför att få uppleva mycket mer nöje, herr Rocard, vid förhandlingarna och striderna med rådet, som säkert kommer att vilja anslå mindre än kommissionen föreslår. Det kommer då att bli nödvändigt att klargöra på vilket område neddragningar skall göras. Vill vi ha 120 000 eller 360 000 Erasmusstudenter varje år? Vi måste vara mycket tydliga. Om vi inte ger oss själva pengar för att finansiera de 360 000 Erasmusstudenterna eller de 10 procent av skolorna som skulle kunna delta i ett rörlighetsprogram på utbildningsområdet så kan vi inte heller göra det. Det är helt klart.
Språk, herr talman, ingår som ett övergripande tema i alla våra utbildningsprogram liksom i våra program för medborgarskap. Europa kan givetvis inte byggas utan språklig mångfald. Det gläder mig att trots allt kunna nämna de blygsamma framsteg som gjorts i våra medlemsstater, och jag kommer aldrig att missa tillfället att tala till dem för att övertyga dem om att kämpa vidare.
När det gäller filmindustrin och stödet till den tror jag att jag sade, herr talman, att vi måste vara logiska. Om vi inte vill investera i filmproduktion i EU:s namn måste vi ge medlemsstaterna möjlighet att göra det.
Ni måste vänta till nästa vecka, herr Rocard, då ni i egenskap av ordförande för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott får ett svar ni blir nöjd med, och säkert inte bara ni, utan alla europeiska filmskapare och alla som älskar film. 

 Lissy Gröner gav uttryck för fruktan att det skulle vara till nackdel för ungdomarna om ungdom, kultur och medier slogs ihop i ett paket. Hon kan lita på att jag inte skulle tillåta det. När vi lägger fram de faktiska programmen i juli kommer ni att se att ungdomarna inte har glömts bort. Vi säger alltid att de är vårt Europas framtid, och så är det också. Vi måste bara se till så att våra handlingar speglar det vi säger. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad. 

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är frågestunden (B5-0066/2004).
Vi skall behandla en rad frågor till kommissionen.

Känner kommissionen till att man i Skottland känner djup oro inför det man upplever som norska statens missbruk av en dominerande ställning i fiskodlingsindustrin? Kan kommissionen mot denna bakgrund ange vilka åtgärder den vidtar, eller redan vidtagit, för att förhindra att norska statliga eller privata intressenter och det nederländska företaget Nutreco Group (det verkar som om företagens riktlinjer i fiskodlingsfrågor beslutas i Stavanger) missbrukar sin dominerande ställning, särskilt när det gäller foderråvaror? 
Fischler,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Jag kan ge ett mycket direkt svar på den frågan. Kommissionen är beredd att företa en grundlig undersökning av det påstådda missbruket av en dominerande ställning i EU:s fiskproduktion om och när bevis läggs fram för detta missbruk. För så länge sedan som 1992 beslutade vi att förbjuda en priskartell mellan norska, skotska och irländska laxodlare. Vi har regelbundna kontakter med de norska myndigheterna när det gäller övervakning av de marknader som nämns i frågan. Jag är, som sagt, beredd att grundligt undersöka de tillgängliga uppgifterna och vid behov inleda andra undersökningar i denna fråga. 
MacCormick (Verts/ALE ).
   – Jag vill varmt tacka kommissionär Franz Fischler för det mycket direkta svaret. Det är oerhört viktigt att denna anklagelse om missbruk av dominerande ställning undersöks.
Särskilt oroande är att odlarna av ungfisk, eller smolt, huvudsakligen finns i Skottland och Irland och är helt beroende av försäljningen till fiskodlare som sköter den fortsatta odlingen, vilka i sin tur påverkas av fodertillverkarna. Fodertillverkarna och fiskodlingsföretagen domineras starkt av norska intressen, och det är där som missbruket av dominerande marknadsställning uppkommer. Detta medför i synnerhet en risk för den särskilda tillgång som EU-ägda laxodlare för närvarande besitter, nämligen genetiska data och den genotypbestämda fiskyngelstammen, som är av fundamental betydelse, vilket jag är övertygad om att Franz Fischler mycket väl inser. Kommer han i sin fortsatta undersökning, som jag gärna medverkar i så mycket jag kan, att engagerat titta närmare på den aspekten av situationen? 
Fischler,
   . – Herr talman! Jag kan bara be parlamentsledamoten att vidarebefordra alla uppgifter han tar emot till oss, och vi är villiga att ge alla dessa frågor den uppmärksamhet de förtjänar. I övrigt kan jag bara hålla med om vad ni har sagt. 
Purvis (PPE-DE ).
   – Jag förenar mig med Neil MacCormick i hans tack till er för det direkta svaret. Han och jag har vecka efter vecka lämnat information till er och era kolleger men funnit att det är ett ganska omständligt förhållande mellan er för vattenbruk, Mario Monti för konkurrenspolitik och Pascal Lamy för handel, vilket gör livet mycket svårt. Kan jag be er tre att slå er ihop och arbeta på ett samordnat sätt med utredningen av detta ytterst överhängande problem? Våra väljare i Skottland håller på att pressas till döds.
Fischler,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Jag skulle vilja göra en sak klar här. Det är faktiskt skillnad på jordbruk och fiske i detta avseende. Faktum är att jag också är ansvarig för de internationella aspekterna av jordbruksfrågorna. Dessutom har jag befogenhet att förhandla om jordbrukssektorn, exempelvis i Världshandelsorganisationen (WTO). När det gäller fisket är situationen en annan, eftersom det är min kommissionskollega Pascal Lamy som ansvarar för den internationella dimensionen där.
Jag skall dock med nöje anta ert förslag, och nästa gång vi har ett av våra bilaterala eller trilaterala möten – som jag kan försäkra er om att vi har – skall vi absolut se till så att uppgifterna i god tid ställs till förfogande för alla som i någon mån ansvarar för detta. 
Talmannen.
   –Eftersom frågeställaren är frånvarande bortfaller fråga nr 28.
För att en EU-arresteringsorder och det europeiska bevisupptagningsbeslut som föreslagits skall fungera bra måste brottsmisstänkta personer ha samma rättigheter i hela unionen.
När avser kommissionen lägga fram ett formellt förslag till överenskommelse inom hela EU om garantier i samband med rättegångar som berör brottsmisstänkta personer? Alltså att föreslå att alla skall ha tillgång till tolk och advokat på lika villkor, att polisens immunitet bör motarbetas och att de mänskliga rättigheterna bör tolkas på liknande sätt i fråga om rätten till frihet, rätten till opartisk rättegång och rätten att inte behöva uttala sig. 
Vitorino,
   . – Kommissionen planerar att inom kort lägga fram ett förslag till rambeslut om vissa processrättigheter för misstänkta personer i brottmål inom unionen. Förslaget befinner sig i slutstadiet av interna överläggningar inom kommissionen. När det är klart och har översatts kommer det att skickas till parlamentet och rådet. Förslaget till rambeslut täcker fem grundläggande rättigheter: tillgång till juridisk rådgivning, tillgång till kostnadsfri tolkning och översättning som säkerställer att personer som inte kan förstå eller följa förhandlingarna särskilt uppmärksammas, rätt för fängslade utlänningar att kommunicera med sina konsulära myndigheter samt skriftlig information till fängslade om deras rättigheter.
Vad gäller rätten att tiga har kommissionen bett advokatsamfundet i England och Wales att genomföra en undersökning om upptagning och hantering av bevis, inklusive hur rätten att tiga tolkas i alla medlemsstater och i anslutningsländerna. När rapporten från denna utredning har tagits emot kommer kommissionen att utvärdera behovet av förslag inom detta område.
Polisens immunitet ligger inte inom Europeiska unionens behörighet, eftersom upprätthållandet av lag och ordning och tryggandet av internationell säkerhet uttryckligen har undantagits från räckvidden av Fördraget om Europeiska unionen. 
Newton Dunn (ELDR ).
   – Tack för ert svar, herr kommissionär. Det låter hoppfullt. Jag är medveten om vilket förfärligt minfält det här förslaget kommer att bli. Ta till exempel arresteringsordern, som alla medlemsstater har ratificerat men endast åtta införlivat i nationell lagstiftning. Det kommer att bli mycket svårt att få igenom det här förslaget, men ni har stöd av vårt utskott.
Två stora hinder ligger framför er. Det finns ett problem med ömsesidigt erkännande kontra standardisering. Standardisering skulle vara bättre, men ömsesidigt erkännande är den enklare lösningen. Hur skall ni åstadkomma detta och se till att det fungerar när Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna finns, och varje smart jurist omedelbart kommer att säga att han inte erkänner någon annans förmåga att döma och kommer att överklaga till Strasbourg? Hur skall ni få detta att fungera i praktiken? Det kommer att vara mycket svårt, och jag ser fram emot att ni ger mig lite tillförsikt. 
Vitorino,
   . – Jag kan bekräfta att det är extremt svårt, eftersom nästan hälften av medlemsstaterna inte håller med om att det finns en rättslig grund för att hantera dessa frågor på unionsnivå. Det är inte kommissionens inställning.
Vi anser att ömsesidigt erkännande, vilket är hörnstenen i samarbetet på brottmålsområdet, kräver ömsesidigt förtroende mellan medlemsstaterna. För att skapa ett klimat av ömsesidigt förtroende behövs ett visst minimum av harmonisering eller åtminstone tillnärmning av straffrätten, inklusive processuella garantier.
Vi arbetar inte på ett oplöjt fält. Vissa normer fastställs i Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna. Vi anser att vi bör gå vidare på EU-nivå och vara mer specifika i hur de processuella garantier som redan finns i Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna skall användas. Vi kommer att lägga fram vårt förslag tämligen snart, och vi kommer att försöka få igenom det i rådet. Det kommer inte att bli lätt, men jag är fast besluten att följa den vägen. 
MacCormick (Verts/ALE ).
   – Herr kommissionär! Ni får förlåta mig att jag finner situationen otillfredsställande, vilket jag är säker på att ni också gör. När den europeiska arresteringsordern introducerades försäkrades vi om att gällande gemensamma miniminormer skulle följa med det snaraste. Vi upptäcker nu att de inte kommer att göra det. De av oss som föreslog att en europeisk skulle byggas in i arresteringsordern finner oss stärkta i vår uppfattning att detta skulle ha varit klokt. Kan ni, herr kommissionär, som varit en ivrig förkämpe i detta avseende, bekräfta att om den nya konstitutionen träder i kraft kommer medlemsstaterna i framtiden att finna sig underkastade Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna när de verkställer den europeiska arresteringsordern, och att detta kommer att vara bindande lag eftersom de genomför EU-lagstiftning när de genomför den europeiska arresteringsordern? 
Vitorino,
   . – Herr MacCormick! Jag delar er åsikt att situationen är otillfredsställande, men trots allt är det som jag sade inte ett oplöjt fält. För det första finns Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna, som tar upp regler om rättvis rättegång och som har undertecknats av alla medlemsstater och alla anslutningsländer. För det andra finns det vissa processregler i rambeslutet om en europeisk arresteringsorder som sådan, och för det tredje stöder jag helt tanken att Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna skall vara rättsligt bindande med konstitutionell status. Så snart som vi löser de mindre frågorna om röstviktning kommer den att träda i kraft, det är jag säker på. 
Talmannen.
   –Eftersom frågeställaren är frånvarande bortfaller fråga nr 30.

Vilken ståndpunkt kommer kommissionen att inta inför de ansökningar som lämnades in av den galiciska fiskesektorn till kommissionsledamot Fischler, under hans arbetsbesök i Vigo, och som handlar om det lämpliga i att denna byrå också har hand om frågor avseende forskning och förbättring av vetenskapliga yttranden om fiskebeståndens situation, samt om analysen av ett möjligt förverkligande av system för utbyte av kvoter mellan gemenskapens fiskeriföretag, och att denna byrå därmed skulle ta på sig ansvaret för detta, i enlighet med den galiciska sektorns förslag, gentemot andra byråer, till exempel de som har hand om den inre marknaden eller främjandet av social dialog. 
Fischler,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Den 13 december 2003 gav Europeiska rådet klartecken för inrättandet av Gemenskapens kontrollorgan för fiske, och i slutet av denna månad kommer kommissionen att lägga fram ett förslag där den nya myndighetens uppgifter definieras. Den viktigaste uppgiften kommer att vara att samordna det gemensamma utnyttjandet av kontrollfunktionerna i medlemsstaterna. Kontrollerna skall genomföras av bland andra multinationella grupper, och kommissionen skall fastställa vilka inspektionsstrategier som skall användas, t.ex. riktmärkning och gemensamma prioriteringar. Vi kommer också att se till så att experter från medlemsstaterna medverkar när kontrollorganet inrättas och vid samråd med de olika intressegrupperna. Vi förväntar oss en undersökning i september om de operativa aspekterna av organet, och resultaten kommer att diskuteras av rådet när det fattar sitt beslut. Vid mitt senaste besök i Vigo föreslog den galiciska fiskesektorn möjliga platser för organet; jag kommer givetvis att titta noga på dessa förslag, och de kommer också att tas under övervägande i de undersökningar jag nämnt. Under förutsättning att rådet godtar vårt förslag kommer sedan styrelsen och den verkställande direktören att kunna utses, och sedan kommer detta organ att i viss mån vara verksamt. 
Nogueira Román (Verts/ALE ).
   – Herr kommissionär! Som ni förstår kände jag till ert besök i Vigo, min födelseort, och jag vet att stadens fiskesektor, en av de största i Galicien, i Spanien och i Europa, just har utfärdat en rad förslag gällande detta organs skyldigheter och befogenheter, som jag tycker förtjänar ett konkret svar från er. Vidare anser jag att ni bör främja en öppen dialog med sektorn innan ni fastställer föreskrifter för organet, och jag tror att denna institution skulle kunna utgöra den välbehövliga förbindelsen mellan dem som arbetar i industrin och de vetenskapliga institutionerna. Under alla omständigheter vill jag fråga er om kommissionen redan har tagit emot förslaget från den spanska staten om att etablera organets huvudkontor i Vigo och när ni tror att det slutgiltigt kommer att etableras där. 
Fischler,
   . – Herr talman! Vi har ännu inte fått det officiella förslaget till faktisk placering av detta organ, men, som jag redan sagt, det finns fortfarande tid till detta, eftersom vi först måste fastställa dess rättsliga grund. Vi kommer att lägga fram ett förslag om detta utan dröjsmål, men detta förslag måste sedan ta sig igenom lagstiftningsprocessen. 
Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag har en specifik fråga: såsom har sagts står det klart att det var rådet som beslutade att detta organ skulle inrättas i Spanien, att detta beslut har godkänts och att den demokratiskt valda spanske premiärministern José María Aznar har godtagit att det skulle placeras i Vigo. Jag tror att kommissionen också har godtagit detta, eftersom kommissionären själv har varit där. Jag tror därför att det inte råder något tvivel om detta.
Vad som givetvis bekymrar sektorn nu är när detta organ kommer att inleda sin verksamhet. Jag tror att parlamentet måste avge sitt yttrande om kommissionens förslag och, när det nya parlamentet väl är på plats i juli – och det är detta jag vill fråga kommissionären – tror jag att det i september – som han sagt – kan befinna sig i det operativa skedet.
Om parlamentet i höst – i september eller oktober – avger sitt yttrande och det är positivt, betyder det att organet skulle kunna inleda sin verksamhet under 2005 eller att alla förfaranden för att göra det operativt skulle kunna slutföras, om alla förfaranden kan genomföras med utgångspunkt i parlamentets nya sammansättning? 
Fischler,
   . – Herr talman! För att undvika missförstånd vill jag klargöra att organet inte kan inleda sitt arbete förrän den rättsliga grunden för det fastställts. Jag har påpekat att kommissionen – som agerar mycket snabbt här – denna månad kommer att lägga fram förslaget till rättslig grund, varefter både rådet (fiske) och parlamentet måste redogöra för sina ståndpunkter och fatta beslut.
I dagsläget kan vi förvänta oss ett yttrande från parlamentet först efter parlamentsvalet, vilket betyder att inte heller rådet kommer att kunna fatta ett beslut förrän i slutet av detta år. Först efter det att detta beslut fattats kommer rekryteringsprocesserna och sökandet efter personal att kunna inledas, vilket kommer att ta en viss del av nästa år i anspråk. Jag beklagar att det varken är rättsligt eller tekniskt möjligt att göra detta snabbare. Vi kan inte heller utnyttja några anslag förrän den rättsliga grunden trätt i kraft. 
Talmannen.
Inför liberaliseringen av tillträdet till Azorernas fiskevatten, som borde träda i kraft den 1 augusti 2004, har tiotals gemenskapsfartyg som inte är registrerade på Azorerna tagit sig in på dessa vatten med hänvisning till tillstånd som utfärdats av andra medlemsstater.
De portugisiska myndigheterna har visat sig oförmögna att kontrollera vilka fiskeredskap som används samt vilka mängder och arter som fiskas av dessa fartyg. De regionala myndigheterna på Azorerna befarar att den resursutarmning som förväntades inträffa först i samband med ikraftträdandet av bestämmelserna i förordning (EG) 1954/2003 redan nu har börjat, i förtid.
Mot bakgrund av de befogenheter som fördraget ger kommissionen och dess skyldighet att försvara detta fördrag, när avser kommissionen att vidta de katastrofåtgärder som krävs för att omedelbart sätt stopp för denna verksamhet?
När avser kommissionen att se över sitt godkännande av rådets ståndpunkt med tanke på de allt tydligare uppgifter som pekar på att ovan nämnda förordning skadar sådana grundläggande principer för folkrätten och miljön som fastställs i fördraget? 
Fischler,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Kommissionen känner givetvis till att spanska fiskefartyg befinner sig i vattnen kring Azorerna, men det verkar här röra sig om ett missförstånd från de portugisiska myndigheternas sida när det gäller tillämpningen av förordning 1954/2003. Enligt artikel 5 i denna förordning, som styr villkoren för fångst av fisk i vattnen kring Azorerna, Madeira och Kanarieöarna, får medlemsstaterna reservera fisket inom 110 sjömil från kusten för lokala fartyg. Så har det varit ända sedan den 14 november 2003, när denna rättsakt trädde i kraft. Det är medlemsstaternas sak att se till så att dessa bestämmelser efterlevs. Det betyder att de spanska fartygens närvaro i vattnen kring Azorerna utanför gränsen på 100 sjömil inte motiverar några katastrofåtgärder av det slag som Paulo Casaca föreslår, eftersom dessa fartyg följer tillträdesreglerna.
Låt mig i detta sammanhang erinra om kommissionens uttalande vid rådets antagande av förordning 1954/2003, när vi också tillkännagav ett förbud mot trålfiske utanför Azorerna, för att förhindra skador på de sårbara ekosystemen på havsbottnen. Den 3 februari i år lade vi fram ett förslag till en förordning om detta ämne för rådet. Kommissionen deltar också i en ständig dialog med de berörda medlemsstaterna för att se till så att de eventuella svårigheterna i samband med tillämpningen av de nya reglerna blir så små som möjligt. 
Casaca (PSE ).
   – Herr talman! Det är alldeles säkert ett misstag, men herr kommissionär, ni refererade inte till artikel 15 i denna förordning, vilken mycket tydligt upphäver det system som för närvarande skyddar vattnen kring Azorerna. Det datum som hänvisas till är den 1 augusti, eller alternativt, ikraftträdandedatum för de olika genomförandeförordningar för fiskeriansträngningarna, vilka ännu inte har trätt i kraft.
Denna artikel kan inte upphävas på grund av någons infall. Rådet, den enda rättsliga myndighet som fram till i dag uttryckt någon åsikt i frågan, vilket framgår i protokollet från rådets möte den 19 februari, har tydligt uttalat att detta datum måste respekteras. Jag skulle vilja ställa följande fråga till er, herr kommissionär: Med vilken rätt tror ni att ni kan ogiltigförklara en artikel för vilken ingen annan tolkning är möjlig och vilken skyddar Azorernas territorialvatten fram till den 31 juli? 
Fischler,
   . – Herr talman! Först och främst kan jag försäkra Paulo Casaca om att vi har konsulterat våra juridiska rådgivare, vars åsikter i frågan är helt i linje med dem som jag har lagt fram för er.
Vad vi har beslutat är i princip följande: Å ena sidan har en ny gräns på 100 sjömil fastställts, medan å andra sidan zonen för fiskeskydd har utvidgats till att omfatta fler fiskarter, i stället för att bara skydda tonfisken, vilket tidigare de facto var fallet. Jag kan alltså inte hjälpa er även om ni åberopar artikel 15. Den spanska åtgärden i det fall ni hänvisar till var helt korrekt. 
Talmannen.
I reformen av den gemensamma organisationen av marknaden för olivodling från 1998 fastställdes en övergångsperiod för att få fram tillförlitliga uppgifter om olivoljesektorn i kölvattnet av Spaniens klagomål över att man inte justerat dess nationella kvot. Sedan dess har de uppgifter som varit tillgängliga och utvecklingen av den aktuella gemensamma organisationen av marknaden bekräftat dess otillräcklighet och diskriminering jämfört med produktionssituationen i andra medlemsstater. De spanska och särskilt de andalusiska olivodlingarna får ett mindre genomsnittligt stöd än alla andra, och har under hela denna tid fått en bestraffning på i genomsnitt 33 procent.
Denna ogynnsamma situation måste lösas inför framtiden. Den nya gemensamma organisationen av marknaden för olivolja ger kommissionen möjlighet att justera Spaniens kvantitet till den verkliga produktionssituationen för dess olivodlingar, och man undviker då att en diskriminerande situation befästs, vilken skulle ge upphov till en kraftig budgetförlust för olivodlingsområden där produktionen är avgörande för ekonomin. 
Kommer kommissionen att genomföra denna nödvändiga översyn och justera Spaniens finansieringsöversikt till landets verkliga produktionssituation? 
Fischler,
   . – Herr talman! Jag vill inledningsvis påpeka att vi kommer att diskutera de problem som lyfts fram i de sista frågorna i kvällens debatt om reformen av sektorerna för olivolja, tobak, bomull och humle.
När det gäller själva frågan var den allmänna princip som låg bakom juni månads reform av den gemensamma jordbrukspolitiken att anslagen för varje land måste stå i relation till det genomsnittliga stöd som beviljats under referensperioden. Det finns ingen anledning till att olivoljesektorn skulle behandlas annorlunda. Ministerrådet har redan beslutat att hantera frågan på samma sätt som junireformen. Att granska de nationella kvoterna i dag skulle också stå i strid med den uppfattning som fick oss att införa dem 1998, och därav följer att medlemsstaterna är ansvariga för att hålla produktionsökningarna under kontroll. Vid den tidpunkten fastställdes de nationella kvoterna till en nivå som efterföljande studier har bekräftat motsvarar sektorns strukturella dimension i de enskilda producerande medlemsstaterna vid den aktuella tidpunkten. Som ni säkert vet har Spanien en andel på 43 procent av de maximala kvantiteterna, vilket ligger mellan dess antal odlade olivträd – 39 procent – och dess andel i sektorn för olivodlingar, vilken var 44 procent 1998. Om vi ser det ur den synvinkeln är de siffror vi diskuterar verkligen ett rimligt bud. 
Izquierdo Rojo (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionär! Ni vet att det underlag som används för denna reform innehåller inaktuella kvoter för Spanien. Ni vet att Spanien i detta hänseende är ett specialfall och att alla undersökningar och granskningar som genomförts visar att den spanska produktionen i realiteten är större än den traditionellt ansetts vara.
Spanien har diskriminerats genom dess produktionskvoter, vilket är tydligt. Denna situation måste därför erkännas eftersom Spanien inte är den enda medlemsstat som berörs.
Den nya reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken innebär i själva verket en lösning av det föregående stadiet – och när reformen träder i kraft sker det enligt en beräkning av den ”verkliga verkligheten” och inte av den inaktuella verkligheten. Spanien har diskriminerats relativt sett under hela det stadium som vi nu går igenom, vilket tydligt kan illustreras genom den obalans som föreligger gentemot den verkliga produktionen. Herr kommissionär, jag vill dessutom påminna er om att de spanska olivodlarna alltid tagit emot er med den stora förhoppningen att ni skulle uppskatta deras verklighet och potential när det gäller hälsa och miljöansvar. Mot bakgrund av allt detta vill jag fråga er: Kan ni inte överväga om det är möjligt att ta hänsyn till vår verkliga produktion i den nationella budgeten? Vi kräver insyn och en justerad kvot. 
Fischler,
   . – Herr talman! Jag måste uppriktigt säga att jag inte delar María Izquierdo Rojos uppfattning att Spanien har diskriminerats eftersom en reform genomfördes 1998, där man kom överens om de obestridliga övre gränser som skulle gälla, vilket Spanien också var med och beslutade om. Man kan därför inte säga att Spanien har diskriminerats efter denna tidpunkt.
Dessutom måste jag också säga er, fru Izquierdo Rojo, att kostnaderna för det ni begär till slut kommer att uppgå till över hundra miljoner euro, varken mer eller mindre, en summa som skulle användas som ett tillägg för att stödja den spanska sektorn varvid alla andra utesluts. Problemet är att jag inte på en och samma gång kan göra det som krävs av mig och se till att detta inte påverkar budgeten, medan jag samtidigt uppfyller era krav och skaffar fram ytterligare hundra miljoner euro någonstans ifrån. Faktum är att de helt enkelt inte finns. 
Patakis (GUE/NGL ).
   – Herr talman! 1998 års granskning skapade allvarliga problem i både Spanien och Grekland, särskilt kvoten på 419 000 ton, då det efter uppgifterna från jordbruksdirektoraten var ett känt faktum att produktionen i Grekland uppgick till 600 000 ton eller mer. Kvoten på 419 000 ton skapade allvarliga problem för de små olivproducenterna. När jordbruksministeriet i ett försök att lösa problemet minskade produktionen fick vi dessa resultat. Som ni vet hade vi ständigt återkommande demonstrationer i Grekland för att de här små kvoterna var orättvisa mot olivproducenterna.
Vad beträffar det krav min spanska kollega ställer anser jag att orättvisan är densamma i Grekland. Därför måste dessa kvoter ändras, herr kommissionär. 
Fischler,
   . – Herr Patakis! Jag beklagar att jag måste rätta er i den här frågan. Det här är långt ifrån samma situation som i Spanien. Det är inte heller särskilt klokt av er att som parlamentsledamot för Grekland argumentera på detta sätt. Anledningen är att 1998, när dessa frågor fastställdes, var Greklands nationella garanterade kvot – precis som ni helt korrekt sade – 419,5 tusen ton, vilket motsvarar 23,6 procent av EU:s totala kvot. Om ni jämför det med det antal träd ni har, vilket bara motsvarar 20 procent av det totala antalet, och med ytan i hektar, vilken bara uppgår till 18,8 procent av EU:s totala yta, skulle det faktiskt vara berättigat att överföra en del av ert garanterade belopp till Spanien, i stället för att överföra det i den riktning ni föreslår. 
Talmannen.
   –Precis som kommissionären påpekade, och vilket ni redan känner till, kommer i kväll en viktig debatt om jordbruket att äga rum där ni kommer att ha möjlighet att utbyta åsikter.
Eftersom frågeställaren är frånvarande bortfaller fråga nr 34.
Den 23 februari 2004 godkände kommissionen en rad ändringar av förordning (EG) 753/2002(2) vilka gör det möjligt för tredje länder att använda vissa ”traditionella vinbeteckningar”. Bland dessa beteckningar återfinns ”tawny”, ”ruby”, ”vintage” och ”late bottled”, vilka alla används uteslutande för portvin, samt andra som traditionellt används för Madeiravin och olika regionala vinsorter som produceras i Portugal. De ändringar som kommissionen har godkänt kommer utan tvekan att få negativa effekter på tillverkningen och saluföringen av de aktuella vinerna, men konsekvenserna kommer att slå särskilt hårt mot portvinet, dels på grund av detta vins betydelse för ekonomin i en stor del av landet – Douroregionen där det finns nästan 33 000 vinodlare – dels på grund av dess omfattande inkomster: Portvinet står för mer än två tredjedelar av vinexporten och för nästan en femtedel av jordbruks- och livsmedelsproduktionen. Dessutom skulle en popularisering av beteckningar som endast rör portvinet, dess betydelse och kvalitet, kunna äventyra bilden av detta vin på internationell nivå.
Med tanke på det fel som kommissionen har begått, avser den inte att rätta till situationen och dra tillbaka sitt beslut? Vilka garantier kan kommissionen ge för att den internationella bilden av portvinet inte påverkas, i synnerhet faktorer som dess äkthet, ryktbarhet och det faktum att det är lätt igenkännbart för konsumenten? 
Fischler,
   .  Herr talman, mina damer och herrar! Ni känner antagligen till de traditionella engelska termerna (’rubinröd’), (’skörd’/’årgång’), (’bärnstensfärgad’) och (’blandning från olika vingårdar’), som på gemenskapsnivå är skyddade beteckningar när de används om portugisiska kvalitetsstarkviner. För att uttrycka det på ett annat sätt, kan dessa termer användas fritt när de används om andra kvalitetsviner.
För att få använda dessa beteckningar, som är traditionella i Portugal, måste dock ett tredjeland uppfylla vissa krav och följande villkor:
För det första måste beteckningen vara specifik; den måste med andra ord vara erkänd som en kvalitetsbeteckning.
För det andra måste beteckningen vara karakteristisk eller vara känd i en viss omfattning, dvs. den genomsnittlige konsumenten måste känna igen dess särskiljande funktion mellan två olika viner.
För det tredje måste beteckningen användas av hävd i området i det aktuella tredjelandet.
För det fjärde får inte tredjelandets lagar vilseleda den europeiske konsumenten, om vinet från tredjelandet skulle komma att säljas någonstans inom Europeiska gemenskapen.
Det femte villkoret är att tredjelandets officiella språk måste vara engelska, vilket är fallet med Sydafrika, Australien och Förenta staterna. Om engelska inte är officiellt språk i landet i fråga måste det finnas lagstiftning om användningen av beteckningen, och engelska måste ha använts för denna traditionella beteckning under minst 25 år utan avbrott. Eftersom engelska inte är officiellt språk i sådana tredjeländer som Argentina, Chile eller Brasilien, och det inte finns någon sådan lagstiftning i dessa länder, kan de inte använda de traditionella beteckningarna på EG-marknaden.
För att få använda en traditionell beteckning inom EG måste ett tredjeland lämna in en ansökan till kommissionen, som kommer att tillåta att den används endast om de olika villkor jag nämnt är uppfyllda. Det faktum att förvaltningskommittén är delaktig i detta förfarande utgör en garanti för att medlemsstaterna rådfrågas.
En ändring av märkningsförordningen kommer inte att få några skadliga effekter på handeln, eftersom de traditionella beteckningarna för starkviner är begränsade, då tredjeländer i allmänhet exporterar vanliga viner som inte är starkviner. 
Lage (PSE ).
   – Herr kommissionär! Tack för era förklaringar. Ni verkar anse, herr kommissionär, att prestigefyllda termer inte bara är godtyckliga etiketter som sätts på flaskor, utan prestigefyllda beteckningar som vuxit fram genom hantverksskicklighet, vetenskap och klimat. Men ni sade just att dessa beteckningar nu kan användas av tredjeländer om de uppfyller en rad villkor som ni just räknade upp för oss.
Ni verkar till och med tro att dessa krav skulle skydda oss från utspädning, förfalskning och bedrägeri. Det tror däremot inte jag, herr kommissionär! Detta kommer att öppna fördämningarna och orsaka stor skada i framtiden för en mycket stor geografiskt avgränsad region, den första i världen, portvinsregionen, som ensam svarar för en femtedel av Portugals jordbruksexport. Jag beklagar att jag inte kan hålla med er, herr kommissionär, men jag är inte säker på att de krav och garantier som ni har givit oss i form av denna förordning verkligen kommer att skydda kvaliteten hos dessa traditionella beteckningar. 
Fischler,
   . – Herr talman! Om jag än en gång får klargöra denna fråga skulle jag helt vilja hålla med Carlos Lage att dessa beteckningar står för prestige och har ett motsvarande ekonomiskt värde i marknadsföringen av dessa viner. Detta är helt uppenbart. Å andra sidan måste vi följa vissa lagar; gör vi inte det riskerar vi att hamna inför Världshandelsorganisationen (WTO), och om vi förlorar där är detta skyddssystem slaget i spillror. Jag anser verkligen att de lagar vi har stiftat i alla fall räcker för att garantera ett adekvat skydd.
Risken för missbruk eller förfalskningar som ni nämnde är en annan sak. De nya bestämmelserna har ingen betydelse när det gäller risken för förfalskning; den finns alltid eftersom användningen av dessa prestigefyllda namn alltid är ett lockande alternativ. För att ta itu med denna risk måste vi se till att det utförs lämpliga kontroller och likaså att namn som dessa inte används av dem som inte har rätt till det, vilket ofta var fallet förr. Huvudsaken här är att samarbetet med importmyndigheterna löper smidigt eftersom dessa importer inte bara kan föras in över gränsen, utan måste förtullas. 
Talmannen.
Med anledning av kommissionens yttrande nyligen om halvtidsöversynen av marknadsordningen för socker, vad är kommissionens svar på förslaget från de minst utvecklade AVS-länderna om att en kvot av deras sockerexport till Europeiska unionen skulle bibehållas på nuvarande eller nära nuvarande prisnivå? 
Fischler,
   . – Herr talman, herr Howitt, mina damer och herrar! I kommissionens meddelande av den 29 september förra året lade vi fram tre möjliga alternativ, varav ett bygger på ett kvotsystem. En noggrann konsekvensbedömning har visat att om överenskommelsen ”Allt utom vapen” genomförs med hjälp av ett välorganiserat system för exporträttigheter kommer det att ha samma effekt som det som redan görs, och därför beslöt vi att i stället betrakta alternativet med ”fasta kvoter” som en variant av det nuvarande läget; alla alternativ kommer alltså även i fortsättningen att vara möjliga att diskutera.
Jag vill också påminna er om att initiativet ”Allt utom vapen” är en del av gemenskapens allmänna preferenssystem, som syftar till en total avreglering av sockerimporten från de minst utvecklade länderna till 2009. Fram till dess kommer i normala fall sockerhandeln att fortsätta på samma villkor som handeln med andra jordbruksprodukter. De minst utvecklade ländernas hänvisning till flexibilitet för mängd och mängdbegränsningar som förhandlats fram kan ge upphov till frågor om huruvida detta stämmer med WTO:s regler, om det skulle ses som en slags frivillig begränsning av exporten. Som ni kan inse av vad jag har sagt, kommer vi i våra överväganden absolut inte att glömma de minst utvecklade ländernas situation, och vi kommer att ta den på största allvar.
Den 3 mars lade företrädare och ministrar från de minst utvecklade länderna fram ett nytt initiativ i samband med våra lagar om tullfritt preferenstillträde för deras socker till gemenskapens marknad, och jag diskuterade det med dem. Vi kommer att granska detta förslag mycket noga, som vi gör med alla bidrag till våra förberedelser för reformen av gemenskapens marknadsordning för socker. Initiativet syftar till att över en tid öka tillträdet, som för närvarande är begränsat. Vi kommer att ta vederbörlig hänsyn till alla bidrag vi mottagit, medan vi arbetar med dessa förslag inför presentationen av dem i sommar. 
Howitt (PSE ).
   – Jag är tacksam för det svaret, herr kommissionär. I synnerhet gläder det mig att ni har lyssnat på påpekandena från de minst utvecklade länderna och att alla alternativ finns kvar på bordet.
Mer specifikt skulle jag vilja kommentera deras argument att det prisfall som är en nödvändig del i två av kommissionens tre alternativ skulle göra initiativet ”Allt utom vapen” meningslöst för socker. De hävdar att kommissionen tycks föredra att behålla fritt tillträde för de minst utvecklade länderna till en marknad med ett pris som är för lågt för dem för att de skall kunna konkurrera, framför att med de minst utvecklade länderna förhandla fram en ordnad marknad som åstadkommer ett pris som tillåter dem att konkurrera och skapa utveckling. Herr Fischler! Ser ni inte en parallell till argumenten från sockerbetsodlare i Europa, inte minst i Förenade kungariket, som också efterlyser en ordnad marknad med som de säger europeiska prisnivåer som skulle tillåta både inhemska industrier och utvecklingsländernas industrier att investera för en hållbar framtid?
Med tanke på att argumenten framförs både från utvecklingsländerna och från utvecklade länder i Europa, borde väl ett högre upprätthållet pris med en kontrollerad reduktion vara en bättre handlingslinje? Kan ni kommentera just den punkten, herr Fischler? 
Fischler,
   . – Herr Howitt! Ni har teoretiskt sett rätt när ni säger att högre priser i Europa bidrar till att göra det mer attraktivt för fattiga länder att exportera till Europa. Ni är dock säkert också medveten om att det finns många anledningar till att den nuvarande prisnivån helt enkelt är ohållbar. Vi bör verkligen inte vilseleda oss själva, vare sig när det handlar om våra egna sockerbetsodlare eller utvecklingsländernas exportörer. Det nuvarande priset på vår inre marknad är ungefär tre gånger så högt som det på världsmarknaden, och vad som än sker kommer vi i den nuvarande förhandlingsrundan med WTO att bli tvungna att minska vårt importskydd för socker. Det kommer i sig att vara tillräckligt för att få ned priset på den inre marknaden; det finns inget annat sätt att göra det på. Detta är det problem vi står inför.
Till det kommer andra frågor, som hur vi kan kompensera för extra import från de minst utvecklade länderna enbart genom att skära ned på vår egen produktion, för sockerkonsumtionen i Europa kommer inte att öka. Vi får heller inte glömma att socker är utsatt för en hårdnande direkt konkurrens från andra sötningsmedel. I dag finns det inte längre socker i cocacola – den innehåller isoglukos och inget annat. Dessa sötningsmedel är också en direkt konkurrent till socker. Om vi skapar en fri marknad för dem, liksom Förenta staterna gjorde för länge sedan, kommer mängden att öka i motsvarande omfattning. Resultatet av allt detta är att produktionen inom Europeiska unionen inte kommer att minska på samma sätt i alla medlemsstater; tvärtom, faktum är helt enkelt att i vissa av dem kommer sockerproduktion inte längre att vara lönsamt, och då kommer folk inte längre att odla sockerbetor. Det är vad vi måste räkna med. Jag anser inte att det är någon mening med att väcka förhoppningar som vi aldrig kan uppfylla.
Vi måste också fundera över problemet med hur vi kan hjälpa dessa utvecklingsländer som traditionellt har varit våra sockerleverantörer, ett exempel är Mauritius, om de börjar tycka att det inte längre är lika lockande att exportera socker till Europa som det var förut. 
Schierhuber (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionär! De fattigaste länderna i världen – så säger åtminstone medierna – har bett att få egna importkvoter för socker. Är kommissionen redo att ta sådana hänsyn i de lagförslag som den skall lägga fram i sommar? För det andra, när i sommar kan parlamentsledamöterna vänta sig att de aktuella förslagen från kommissionen kommer? 
Fischler,
   . – Herr talman! Agnes Schierhuber frågade när vi kan vänta oss förslagen. Vi har hela tiden sagt att vi har för avsikt att lägga fram dem före sommaren, och det är fortfarande vår avsikt. Det enda som skulle kunna skapa problem är något som jag inte nämnt tidigare, nämligen att EU möter en panel i Genève om de så kallade c-kvoterna, och vi måste veta vad vi har att vänta oss av det. Tidsplanen från myndigheterna i Genève är alltså en annan faktor som vi måste ta med i beräkningen.
När det gäller Agnes Schierhubers andra fråga är Europa naturligtvis en attraktiv marknad, vilket gör att många stater gärna vill exportera hit, men vår mening är att vi måste ha tydliga prioriteringar på detta område, och det innebär att endast de minst utvecklade länderna bör ha fritt tillträde till den europeiska marknaden. Som ni kommer att märka har vi också utformat särskilda regler för Balkanstaterna. AVS-länderna måste ha ett begränsat förmånstillträde med en tydlig preferenstariff, liksom de andra länderna har såtillvida att vi har avtal med dem. Om vi skulle tillåta alla att exportera socker till Europa skulle vi inte ha en organiserad sockermarknad, utan en total avreglering, vilket skulle betyda att minst två tredjedelar av den europeiska sockerproduktionen skulle läggas ned. 
Talmannen.
   – Eftersom den tid som avsatts för frågor till kommissionsledamot Fischler har tagit slut, kommer frågorna nr 37 och 38 att besvaras skriftligen.(3)
I en studie från WHO som publicerades i september 2000 konstaterades att enbart i Frankrike orsakar luftföroreningar varje år 31 700 dödsfall, 500 000 astmaanfall och 25 000 fall av bronkit och har en ekonomisk påverkan som motsvarar 1,7 procent av BNP.
Har föroreningarnas växande hot mot levnadsvillkoren beträffande hälsa och medellivslängd i ett EU bestående av 27 medlemsstater sporrat kommissionen att göra en epidemiologisk studie för att till fullo kartlägga den dödliga påverkan (sjukdomar och livslängd) från olika typer av föroreningar, samt deras ekonomiska konsekvenser, nämligen när det gäller effekterna av den globala uppvärmningen?
Innebär inte sådana överhängande samhällshot i ett utvidgat EU att det är en absolut och prioriterad plikt att forska inom epidemiologin, att sprida resultaten från denna forskning i en omfattning som motsvarar vad som står på spel, att väcka uppmärksamhet kring dessa frågor och införliva dem som en grund i alla gemenskapens politiska frågor? 
Wallström,
   . – Jag skulle vilja tacka Marie Anne Isler Béguin för denna fråga om ett mycket viktigt ämne. Sambandet mellan människors hälsa och kvaliteten på vår miljö är verkligen högprioriterat, och vi behöver förstå sambandet bättre för att bedöma den befintliga politikens effektivitet och se till att vi angriper problemet på ett adekvat sätt.
I övergripande mening behandlas sambanden mellan miljö och hälsa i meddelandet om en europeisk strategi för miljö och hälsa som kommissionen antog förra året. I meddelandet tillkännagav vi att ett europeiskt system för övervakning och respons på miljöhälsoområdet skulle inrättas för att koppla samman information om hälsoeffekter, exponering för miljöföroreningar och de utsläpp som förorsakar föroreningarna.
Olika delar av Europa står inför olika problem. Miljö- och hälsostrategin utvecklas därför för en utvidgad union, där de nya medlemsstaterna är helt involverade från början. Kommissionen kommer nu att arbeta på att vid ministerkonferensen om miljö och hälsa i Budapest den 23-25 juni presentera en handlingsplan som fastställer programmet för en första fas med fokus på utvalda, prioriterade sjukdomar och föroreningar.
Vi följer också det epidemiologiska arbete som utförs i forskarsamhället, och i synnerhet arbetar vi med Världshälsoorganisationen och andra experter för att förstå forskningsresultaten och främja fortsatta åtgärder. Exempelvis gav en särskild nyckelåtgärd för miljö och hälsa under programmet för livskvalitet och förvaltning av levande resurser, som ingår i femte ramprogrammet för forskning, stöd åt 16 tvärvetenskapliga och flernationella forskningsprojekt om luftförorening.
Sådana undersökningar främjar utvecklingen av skyddsåtgärder och bidrar till regleringen av miljöutsläpp genom att avslöja orsakssambanden mellan föroreningar och hälsoeffekter och tillhandahålla verktyg för att mäta exponering och effekter. Kommissionens gemensamma forskningscenter bidrar också på olika sätt till att öka vår förståelse av sambandet mellan miljö och hälsa.
När det gäller luftförorening kommer ramverket för att göra detta att vara den temainriktade strategin för luftförorening, som skall antas nästa år och som för närvarande håller på att utarbetas inom kommissionens program ”Ren luft i Europa” – CAFE-programmet. I programmet ingår en mycket bred undersökning av hälsoeffekterna av luftförorening, den förväntade utvecklingen av luftkvaliteten från och med nu och fram till 2020, den befintliga politikens effektivitet och möjligheterna att vidta ytterligare kostnadseffektiva åtgärder för att minska utsläppen. 
Isler Béguin (Verts/ALE ).
   – Jag vill tacka kommissionsledamot Wallström för hennes svar. Jag hyser inga tvivel om att hon använder sig av alla till buds stående medel för att bekämpa detta gissel. Det är ändå nödvändigt att slå fast att situationen är mycket allvarlig, både inom Europeiska unionen, alltså en framtida utvidgad union, och på internationell nivå. Låt oss heller inte glömma att det var svårt att acceptera detta samband mellan hälsa och miljö, och det har ofta varit en ursäkt för att inte göra någonting.
I dag verkar det för mig, och det bekymrar mig mycket, som om ansvariga parlamentsledamöter och politiker fortfarande letar efter ursäkter för att inte agera och använder de höga kostnaderna för en satsning på miljön som en ursäkt. Jag är bekymrad, herr kommissionär, eftersom det för mig framstår som om vi inte har koll på hälsosituationen i det utvidgade EU.
Har ni lyckats med att få in hälsosituationen i östländerna och vår egen hälsosituation i EU:s politik? I dag behöver vi faktiskt inte längre bevisa att det finns samband mellan hälsa och miljö och likaså mellan dålig hälsa och dålig miljö. 
Wallström,
   . Herr talman! Jag är mycket glad över denna fråga, som ger mig tillfälle att fördjupa mig litet i vårt meddelande om miljö och hälsa. Detta är en av mina högst prioriterade frågor som kommissionär. Jag skall medge att det också är en av de allra svåraste frågorna, eftersom den skär igenom den indelning vi normalt sett har i kommissionen och även i medlemsländerna i olika ämnes- och ansvarsområden. Det är nödvändigt att arbeta över alla gränser för att koppla ihop orsak och verkan, och det är inte lätt.
Det är heller inte lätt att sätta ett pris på de hälsoproblem som följer av miljöförstöringen. Jag tycker att Världshälsoorganisationen ändock har påbörjat ett mycket viktigt arbete för att just göra detta, för att visa att miljöförstöringen har ett mycket högt pris för samhället samt att hälsoproblemen i samhället också medför ett mycket högt pris.
Det är klart att vi också attackerar denna fråga tillsammans med de nya medlemsländerna. Flera av de konferenser vi har haft för att förbereda vår handlingsplan har ägt rum i de nya medlemsländerna. Vi mobiliserar deras experter så att det inte skall finnas någon tvekan om att detta är ett paneuropeiskt sätt att arbeta kring dessa frågor. Vi tar detta på allra största allvar. Vi kommer att fortsätta att hävda att kostnadsfördelarna är så stora att det faktiskt är lönsamt för både företag och samhället att investera i miljöåtgärder som också medför att vi får färre hälsoproblem. 
Kauppi (PPE-DE ).
   – Herr talman, fru kommissionär! Jag delar Marie Anne Isler Béguins oro. Luftföroreningar är i sanning en central fråga när det gäller folkhälsa, och det behövs verkligen en epidemiologisk undersökning som denna. Det skulle också innebära ett stort stöd för en prioritering av det sjätte ramprogrammet för forskning och förbättra standarden, kvaliteten och bredden hos miljöforskningen. I ert svar nämnde ni programmet ”Ren luft i Europa”, CAFE. Kommer detta program enbart att koncentreras till utomhusluftens kvalitet och föroreningar, eller skulle undersökningen på samma gång kunna omfatta en kontroll av inomhusluften och i synnerhet passiv rökning? Jag är mycket bekymrad över att undersökningen enbart skall begränsas till utomhusluftens kvalitet och ganska avgränsat om nedsmutsningen av denna lufttyp. Skulle man kunna tänka sig att den gällde ren luft i alla dess former, däribland inomhusluften? Kan just passiv rökning ingå i kontrollerna inom ramen för detta program? 
Wallström,
   . – Detta ingår definitivt i vår strategi. Det måste finnas en god vetenskaplig grund för alla åtgärder vi föreslår. Vi samarbetar med Världshälsoorganisationen för att se till att vi har all den kunskap som krävs och att vi arbetar på en vetenskaplig grund.
Jag bör också förklara att vår miljö- och hälsostrategi kallas Scale, vilket står för vetenskap [Science], barn [Children], medvetenhetshöjning [Awareness-raising], lagstiftning [Legislation] och utvärdering [Evaluation]. Det innebär att den handlingsplan som föreslås kommer att grundas på vetenskapliga resultat. Den kommer att inriktas på barn. Vi kommer också att använda rättsliga instrument etc. När det behövs inbegriper vi nya epidemiologiska arbeten, och vi gör allt vi kan för att se till att vi har en god grund och alla fakta som krävs för att göra det på rätt sätt. 
Talmannen.
Kommissionen anser att kraftledningsprojektet Lada-Velilla, som skall gå tvärs genom Redes nationalpark och naturreservat, inte skall utföras i dess nuvarande utformning. Kan kommissionen se till att det görs en obligatorisk utredning av hela sträckningen för denna kraftledning, som skulle runda de skyddade naturreservaten som utgör en del av Natura 2000-nätverket, bevara de områden där björn lever och på så sätt respektera gemenskapslagstiftningen?
Har kommissionen redan fått den studie om miljöpåverkan som de spanska myndigheterna vid mötet den 4 december lovade att inkomma med före slutet av januari?
Om inte, anser inte kommissionen att frågan bör överföras till domstolen (ett motiverat yttrande avgavs i april 2003), så att den nationella regeringen och regionen Castilla y Leon, som redan står mot varandra i spansk domstol, slutligen kan nå en överenskommelse om att hitta en sträckning för kraftledningen där miljön respekteras? 
Wallström,
   . – Kraftledningsprojektet Lada-Velilla som den ärade ledamoten nämnde skulle gå tvärs genom skyddade områden i de självständiga regionerna Asturias och Castilla y León.
Efter ett överklagande som ingavs i augusti 2000 inledde kommissionen 2001 ett överträdelseförfarande i enlighet med artikel 226 i EG-fördraget. Förfarandet, som grundas på skyldigheter enligt direktiv 79/409/EEG om bevarande av vilda fåglar och direktiv 92/43/EEG om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter, nådde stadiet motiverat yttrande – det sista steget innan fallet dras inför EG-domstolen – i april 2003. För närvarande är syftet med förfarandet att ändra den icke-genomförda delen av projektet i den självständiga regionen Castilla y León.
Som svar på det ovannämnda motiverade yttrandet från kommissionen åtog sig de spanska myndigheterna att undersöka alternativ för den återstående delen av projektet – Puerto de Tarna till Velilla – och bekräftade i februari 2004 att de nödvändiga undersökningarna för att uppfylla kraven i artikel 6.3 i direktiv 92/43/EEG snart kommer att börja. I dessa ingår en fullständig miljöbedömning för att som sig bör identifiera projektets effekter på det berörda områdets bevarandevärden. Om effekterna anses vara betydande måste alternativ undersökas. Om inget alternativ kan hittas som inte skadar området kan projektet fortsätta endast om detta kan berättigas av ett väsentligt allmänintresse och om adekvata kompensationsåtgärder vidtas.
I händelse av betydande effekter på de prioriterade arter som identifieras i direktivet, exempelvis brunbjörn, kan ett yttrande från kommissionen krävas enligt artikel 6.4 i direktivet.
De spanska myndigheterna förklarade att de nödvändiga naturbedömningarna inte kommer att vara klara förrän om tio månader och att det därav följande, ändrade projektet kommer att bli föremål för en full konsekvensbedömning i enlighet med bestämmelserna i direktiv 85/337/EEG om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt. Som kompletterande information överlämnade myndigheterna en uppsättning dokument och undersökningar om det ursprungliga projektet och dess troliga effekter på naturvärden. Det pågår för närvarande en granskning av detaljerna i ovannämnda spanska svar, som kommer att göra det möjligt för kommissionen att besluta om vilken handlingslinje den skall välja i detta fall.
I fråga om den sista delen av er fråga välkomnar och uppmuntrar kommissionen en fruktbar dialog med intresserade parter för att enas om en lösning, men kommissionen kan inte ingripa i de olika administrationernas konstitutionella behörigheter. 
Bergaz Conesa (GUE/NGL ).
   – Herr talman, fru kommissionär! Folk är oroliga över den spanska regeringens brist på öppenhet och även över bristen på tillförlitlig information från kommissionen, som säger en sak och sedan ändrar om och gör något annat. Jag vill bara fokusera på tre frågor: kommer kommissionen att fortsätta överträdelseförfarandet i stället för att avsluta målet, vilket är vad de spanska myndigheterna hoppas mot bakgrund av deras planer att bara ändra på 30 kilometer av den sträckning på 90 kilometer som planerats i det att de hävdar att det är ett nytt projekt? Kommer kommissionen att rådfråga EG-domstolen vid nästa möte om överträdelsen utan ytterligare dröjsmål, om det finns något nytt ett år efter att det motiverade yttrandet tillkännagivits och fyra år efter utredningen av detta överträdelseförfarande? Om regionerna Asturias och Castilla y León lägger fram ett nytt projekt för kommissionen, där alla naturområden respekteras och som är i enlighet med gemenskapslagstiftningen, är kommissionen beredd att medfinansiera ett sådant projekt för att förhindra de ekonomiska förluster som regionen Asturias skulle lida om de befintliga kraftledningsstolparna togs ned? 
Wallström,
   . – Det aktuella fallet gäller den del av projektet som nu inte kommer att genomföras. Den delen av projektet kommer att ersättas av en ny del så snart det fullständiga förfarandet att identifiera effekter och utforska alternativ har genomförts. Det innebär att det under alla omständigheter blir ett nytt projekt och att det gamla förfarandet kanske måste avbrytas. Om kommissionen i så fall skulle anse att det nya projektet inte överensstämmer med Europeiska gemenskapens lagstiftning kommer ett helt nytt förfarande att inledas. De spanska myndigheterna informerade om denna utveckling i februari 2004. Överträdelsen omfattar endast den icke-genomförda delen av projektet. Vi kan inte väcka talan i domstolen så som fallet nu föreligger. 
Talmannen.
   –Eftersom frågeställaren är frånvarande bortfaller fråga nr 41.
Vet kommissionen om någon annan medlemsstat än Irland som har beslutat att avbryta tillhandahållandet av formella skrivelser och motiverade yttranden från Europeiska kommissionen? Med tanke på detta beslut, kommer kommissionen själv att tillhandahålla dessa dokument på begäran? Om inte, varför då? Och om under vissa förhållanden, vilka skulle dessa kunna vara?
Vad som särskilt bekymrar miljöorganisationer i Irland är de många fall där kommissionen har slagit fast i sitt motiverade yttrande att direktiv har överträtts, men där den inte har vidtagit några påföljande rättsliga åtgärder. Detaljerna i överträdelserna är i dessa fall inte längre föremål för några potentiella rättsliga förfaranden, och behöver därför inte behandlas konfidentiellt. Genom att tillhandahålla motiverade yttranden, i synnerhet i de fall inga rättsliga åtgärder vidtagits, skulle kommissionen se till att medborgarna vet om att europeisk lag har överträtts, vilket i sin tur skulle bidra till att minska framtida överträdelser. 
Wallström,
   . – Det är tydligt att en del medlemsstater vägrar att göra kommissionens formella skrivelser och motiverade yttranden offentligt tillgängliga. Tills nyligen var de irländska myndigheterna villiga att på begäran ge allmänheten kopior av motiverade yttranden, men kommissionen har hört att de inte längre är villiga att göra det.
Jag skulle vilja nämna att kommissionen så långt möjligt strävar efter att vara öppen om sina överträdelseförfaranden. Det är därför som den regelbundet skickar ut pressmeddelanden om dem för att ge medborgarna information om de huvudfrågor som berörs.
När det gäller allmänhetens tillgång till de faktiska texterna i formella skrivelser och motiverade yttranden måste vissa regler som godkänts av rådet och parlamentet respekteras. De fastställs i Europaparlamentet och rådets förordning (EG) nr 1049/2001 om allmänhetens tillgång till Europaparlamentets, rådets och kommissionens handlingar.
En av dessa regler är att institutionerna skall vägra att ge tillgång till handlingar om utlämnandet skulle undergräva skyddet av syftet med inspektioner, undersökningar och revisioner, såvida det inte föreligger ett övervägande allmänintresse av utlämnandet. Domstolen har i Petriedomen mycket riktigt förklarat att det i utredningen av överträdelser krävs uppriktigt samarbete och ett klimat av ömsesidigt förtroende mellan kommissionen och den berörda medlemsstaten för att tillåta båda parter att engagera sig i förhandlingen om lösandet av en tvist. Säkerställandet av detta syfte berättigar att man vägrar ge tillgång till detaljerade inlägg och framställningar. Det är därför som kommissionen själv vanligen inte kan ge allmänheten tillgång till formella skrivelser och motiverade yttranden medan överträdelseförfarandet pågår. Men när inget av undantagen i förordningen är tillämpligt kan kommissionen tillhandahålla kopior av formella skrivelser och motiverade yttranden. Detta kan i synnerhet vara fallet när överträdelsen har lösts, överträdelseförfarandet har avslutats och det inte längre är sannolikt att en utredning skulle undergrävas. 
McKenna (Verts/ALE ).
   – Jag uppfattar kommissionärens svar i princip som att om formella skrivelser har skickats ut och inga rättsliga åtgärder därefter har vidtagits, kan irländska medborgare som vill ha kopior av skrivelser som skickats till den irländska regeringen faktiskt få dem. Det är min tolkning av vad ni har sagt, fru kommissionär.
I samband med pågående rättsliga åtgärder kan jag inte förstå vem kommissionen försöker skydda. Om kommissionen vidtar rättsliga åtgärder mot medlemsstater förefaller det som om kommissionen prioriterar skyddet av medlemsstaterna och deras intressen och att vi i princip hamnar i en situation där medborgarna i hela Europeiska unionen kommer att anklaga kommissionen för att vara extremt hemlighetsfull och skydda medlemsstaternas intressen. Om ni har vidtagit rättsliga åtgärder mot en medlemsstat borde väl det enda ni behöver bekymra er om vara sådan information som kan vara till men för er talan mot medlemsstaten?
I fråga om tillgång till handlingar gör ni en extremt restriktiv tolkning av förordningen. När det gäller allmänintresset borde väl det prioriteras i många av dessa fall? Jag förstår inte varför kommissionen spelar medlemsstaterna i händerna. Genom att göra det främjar kommissionen en sekretesskultur där medlemsstaterna inte tillhandahåller informationen. Detta kommer att få en dominoeffekt, även i länder som Sverige med en tradition av mycket större öppenhet. 
Wallström,
   . – Jag vill göra det absolut klart att kommissionen tillsammans med parlamentet och rådet borde skicka en signal till medborgarna i hela den utvidgade unionen om att öppenhet och insyn är vad vi aktivt kämpar för och att vi vill genomföra detta på ett sådant sätt att medborgarna får full information. Reglerna i fråga har också överenskommits så att vi har beslutsprocesser som gör att vi kan lösa problemen och hantera fall på ett värdigt sätt för båda parter.
Kommissionen får lämna ut kopior av formella skrivelser och motiverade yttranden när inget av undantagen till de förordningar jag nämnde är tillämpliga – dvs. när överträdelseförfarandet har avslutats och det inte längre är sannolikt att utredningen kan undergrävas. Mycket av informationen utväxlas mellan kommissionen och medlemsstaten, men det finns en rädsla att om den kom till allmän kännedom kunde den användas eller missbrukas på ett sådant sätt att det skulle undergräva hela förfarandet.
Generellt håller jag med om att vi bör eftersträva maximal öppenhet i dessa förfaranden. Det underlättar om medlemsstaterna och kommissionen kan komma överens. Kommissionen försöker också när den inleder ett överträdelseförfarande att informera om eller ge skälen till varför den har inlett detta förfarande mot en medlemsstat. Vi vill inte avslöja alla detaljer om ett förfarande utan snarare ge allmänheten en uppfattning om vad den handlar om. 
Lucas (Verts/ALE ).
   – Jag måste medge att jag fortfarande inte kan förstå hur ett utlämnande faktiskt kan undergräva förfarandet här, men min följdfråga gäller vilka medlemsstater som faktiskt fortsätter att lämna ut informationen i sådana formella skrivelser och vilka som inte gör det. Irland hade tidigare en öppnare politik än landet har nu. Kan ni, fru kommissionär, vara vänlig och klargöra hur läget är för närvarande för de övriga medlemsstaterna? 
Wallström,
   . – Jag önskar att jag kunde ge er den kompletta listan omedelbart, men vi tror att de skandinaviska länderna och Nederländerna skulle göra det och att de flesta andra inte skulle göra det. Det är läget just nu, även om jag kan ha missat en eller två medlemsstater. 
Talmannen.
I en rapport som publicerades av FN den 11 december förra året om klimatförändringar och folkhälsa står det att klimatförändringar påverkar folkhälsan, att de är orsaken till 2,4 procent av alla fall av diarré i världen, 2 procent av malariafallen 2000 och att de orsakade 150 000 dödsfall runt om i världen 2000. I FN-rapporten beskrivs vidare att de påverkar vädermönster och luftföroreningar och orsakar smitta i vatten och mat.
Hur har kommissionen för avsikt att reagera på de riktlinjer som FN lagt fram för att handskas med dessa allvarliga problem? 
Wallström,
   . – Jag uppskattar att Världshälsoorganisationen nu höjer medvetenheten om klimatförändringens effekter på människors hälsa, i samarbete med FN:s miljöprogram och Meteorologiska världsorganisationen. Kommissionen kan stödja de allmänna rekommendationerna och slutsatserna i denna WHO-rapport om klimatförändring och människors hälsa eftersom den exempelvis fokuserar på försiktighetsprincipen och principen om hållbar utveckling. Inom kommissionen tar vi detta noga i beaktande vid formuleringen av vår politik.
De största fördelarna för människors hälsa av klimatpolitiken kan förväntas komma från minskningen av ozon- och partikelkoncentrationerna. Eftersom klimatpolitik i allmänhet minskar användningen av fossila bränslen, minskas också de därmed förknippade utsläppen. Ytterligare hälsofördelar kan vinnas genom att koncentrationerna av kvävedioxid och svaveldioxid minskas i stadsmiljö. Strategier för utsläppskontroll som samtidigt inriktas på luftföroreningar och växthusgaser leder således till en mer effektiv användning av resurser på alla nivåer, och inbegriper också frågan om människors hälsa.
WHO:s rapport bekräftar tidigare uttalanden att det fortfarande finns många kunskapsluckor om de framtida exponeringsmönstren för klimatrelaterade miljöförändringar och om fysiska, ekologiska och sociala systems känslighet och förmåga att anpassa sig till sådan klimatförändring. Vi behöver således bättre information för att ytterligare fastställa sambanden mellan föroreningar och hälsoeffekter, i syfte att förbättra vår klimatförändrings- och hälsopolitik.
Den handlingsplan som vi för närvarande arbetar med som en uppföljning av miljö- och hälsostrategin är avsedd att integrera den här informationen. Medan handlingsplanen i den första fasen är fokuserad på en uppsättning definierade exponeringar och sjukdomar kan bredare frågor, inklusive sådana som är relaterade till hälsoeffekter av klimatförändring, tas upp i framtida faser. Den kommande temainriktade strategin för stadsmiljö som skall antas i juni 2005, och för vilken ett interimistiskt meddelande för närvarande diskuteras inom kommissionen, bör också hjälpa lokala myndigheter och medlemsstater att förbättra städers miljöprestanda. Detta skulle i sin tur också bidra till att minska utsläppen av växthusgaser och göra städer till hälsosammare platser att leva i.
Vi överväger också vissa projekt inom ramen för det sjätte ramprogrammet för forskning. Inom sjätte ramprogrammets verksamheter för vetenskapligt stöd till gemenskapens politik ingår också finansiering av forskning om luftföroreningars fysikaliska och kemiska processer, i synnerhet om partiklar i urban till regional skala, med hänsyn till deras inverkan på människors hälsa. Under det senaste ramprogrammet för forskning finansierades projektet cCASHh – klimatförändrings- och anpassningsstrategier för människors hälsa i Europa – för att bedöma hälsoeffekterna av klimatförändring. 
Fitzsimons (UEN ).
   – Jag vill tacka kommissionär Margot Wallström för hennes detaljerade och informativa svar och försäkra henne om att jag är medveten om det uppriktiga engagemang med vilket hon alltid har behandlat detta ämne. I sitt svar refererade hon mycket riktigt till handlingsplanen, klimatstrategin och det sjätte ramprogrammet. Jag skulle vilja ge henne en komplimang för hennes engagemang för att driva hela frågan. Jag hoppas att läget kommer att fortsätta att övervakas och att det kommer att förbättras ytterligare. Denna fråga är en viktig internationell angelägenhet, men jag vet att den inte kunde vara i bättre händer än kommissionärens. 
Talmannen.
   –Jag vill påminna ledamöterna om att vi måste ställa frågor i egenskap av parlamentsledamöter. Det finns ingen anledning att i så hög grad berömma kommissionsledamöternas arbete. Detta är en frågestund.
Jag har fått veta att tiotusentals djur av hotade arter har skjutits av europeiska jägare och förts in i EU under de senaste fem åren. Skall kommissionen föreslå en lagstiftning för att förbjuda att arter som finns med på CITES-listan förs in i EU? 
Wallström,
   . – Europeiska gemenskapen reglerar import av jakttroféer genom rådets förordning (EG) nr 338/97 om skyddet av vilda växter och djur genom kontroll av handeln med dem, och den tillhörande kommissionens förordning (EG) nr 1808/2001, där mer detaljerade föreskrifter fastställs.
Målet med dessa förordningar är att skydda vilda växt- och djurarter och att garantera deras bevarande genom att reglera handeln med dem. I linje med detta syfte innehåller de strikta villkor för att godkänna införsel av jakttroféer. Till att börja med krävs importtillstånd för alla arter som förtecknas i bilaga A till rådets förordning, och dessa omfattar alla arter som förtecknas i bilaga 1 till konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter (CITES), t.ex. leopard, gepard och elefant samt ett antal populära troféarter som brunbjörn, lo och varg.
Innan myndigheterna i berörda medlemsstater beviljar tillstånd måste de inhämta ett vetenskapligt yttrande om att hanteringen av troféjakt i det berörda landet grundas på säkra biologiska data, att uttagsnivåerna är hållbara och att illegala verksamheter är under kontroll.
Det finns ytterligare ett krav som jag särskilt skall uppmärksamma er på. Troféjakt av dessa arter måste ge betydande och påtagliga fördelar för arternas bevarande och för den lokalbefolkning som delar området med de berörda arterna eller lider skada av dem. Troféjaktprogram som uppfyller detta villkor kan spela en viktig roll i bevarande av sällsynta arter, särskilt i utvecklingsländerna, och uppmuntrar lokalsamhällena att värdera dem som en resurs som behöver skyddas mot andra mer skadliga användningar.
Jag vet att i vissa länder, däribland Namibia, Sydafrika, Botswana och Tanzania, ger omsorgsfullt kontrollerad troféjakt ett viktigt bidrag till deras relativt framgångsrika bevarandeinsatser.
Medan många människor finner begreppet troféjakt motbjudande under alla omständigheter, anser kommissionen att ett allmänt förbud mot import av CITES-listade arter inte skulle vara till gagn för bevarandet av arter och ett hållbart utnyttjande av resurser. I de fall villkoren för att godkänna troféjakt inte uppfylls har kommissionen alltid vidtagit åtgärder för att förbjuda handeln och kommer att fortsätta att göra så. 
Evans, Robert J.E. (PSE ).
   – Jag är oroad över att höra kommissionärens slutsatser eftersom den troféjakt jag hänvisade till verkligen inte förfaller att utföras i bevarandesyfte. Jag surfade in på en webbplats i eftermiddags, som kunde ha gett mig tillfälle att resa till Tanzania. Den erbjuder vad de kallar ”den kräsne jägaren” den ultimata jaktupplevelsen: vild vattenbuffel, lejon, vattenbock, den mycket sällsynta östafrikanska sumpbocken, leoparder, antiloper etc. 
Enligt den information jag har, har britter under de senaste sex åren varit utomlands och skjutit minst 40 afrikanska elefanter, 32 leoparder, 18 isbjörnar, sex flodhästar – jag skulle kunna fortsätta. Globalt motsvarar detta på ett ungefär över 3 800 afrikanska elefanter, över 2 600 sällsynta leoparder och 9 000 björnar. Dessa slaktas inte i bevarandeintresse eller med någon hänvisning till bevarande i områdena. Det är jakttroféer: människor ger sig ut och skjuter storvilt och kommer stolta hem med huvudet av ett sällsynt djur som trofé, vilket är beklämmande.
Kan Margot Wallström tänka efter igen och gå med på att träffa mig för att gå igenom en del av statistiken för att se några av bevisen och få till stånd ett förbud mot importen av CITES-listade djur till Europeiska unionen? 
Wallström,
   . – Hur skulle jag kunna vägra att träffa en parlamentsledamot? Jag vill gärna träffa er. Vi skulle kunna gå genom mitt svar, kommissionens ståndpunkt i denna fråga och de villkor som jag förklarade för er.
Vi godtar inte alla former av troféjakt. Vi godtar definitivt inte påföljande försäljning av sådana ”troféer”. Vi har alla skäl att träffas och gå igenom det rådande läget.
Det är också sant att genomfört på rätt sätt kan detta vara ett viktigt område för bevarande i vissa av de berörda länderna. Dessa länder kan få ut något av det som gör att de lättare kan hantera dessa resurser och vilda djur – vi har också några goda exempel på det. Jag är helt medveten om de rapporter vi har tagit emot och också om vissa oroande tendenser, så jag är mer än glad över att mötas. Jag välkomnar också grannlaga kommentarer från parlamentsledamöterna! 
McKenna (Verts/ALE ).
   – Det är helt enkelt förnuftsvidrigt att det i ett så kallat civiliserat samhälle på 2000-talet fortfarande finns troféjakt. Det är förfärligt! Det går tillbaka på kolonialtiden när britterna kom tillbaka från de koloniserade länderna och hängde sina troféer på väggarna. Vi borde ha passerat det här stadiet. Det är absurt.
Jag håller med Jillian Evans om CITES-listade arter. Det borde vara förbud för dem. Det är inte acceptabelt. Bortsett från det är det tydligt att det förekommer illegal införsel av troféer till Europeiska unionen. Det måste väl finnas något sätt att se till att detta inte händer igen. Europeiska unionen lägger stora resurser och ansträngningar på att hålla ute så kallade illegala invandrare och kan ändå inte stoppa den illegala införseln av troféer. Vi borde prioritera bättre. Släpp in människorna, inte dessa troféer. 
Wallström,
   . – Jag är den första att tillstå att detta helt handlar om hur det genomförs och att vi inte skall tillåta något som är olagligt. Vi måste jaga de skyldiga inom detta område. Vi måste genomföra befintliga regler.
Som jag sade krävs importtillstånd för alla arter som förtecknas i bilagorna till rådets förordning. Dessa motsvarar också CITES-listan. Vi behöver se till att vi har ett rättsligt förfarande och att vi kan hindra illegal införsel. 
Isler Béguin (Verts/ALE ).
   – Kommissionsledamot Wallström är väl medveten om att jakt väcker starka känslor i Frankrike, men jag vill inte att hon skall vara oförberedd. Jag vill ställa en följdfråga om jakt och hur den för närvarande går till i våra kommande medlemsstater, öststaterna.
Är ni medveten om att många jägare från väst, från nuvarande EU, åker till dessa länder för att jaga eftersom djurlivet fortfarande är mycket intressant och det fortfarande finns stora troféer där att ta hem, björnar och vargar? Mot bakgrund av gemenskapens regelverkoch genomförandet av Natura 2000, anser ni inte att jägarna från väst skadar det vilda djurlivet där i förtid i sin jakt på troféer? 
Wallström,
   . Reglerna är sådana att de nya medlemsländerna måste genomföra naturskyddsdirektiven redan innan de blir nya medlemmar. Det är alltså oerhört viktigt att följa upp och se till att detta sker, så att det inte förekommer jakt som utgör brott mot de existerande direktiven till skydd för vilda fåglar, djur och olika naturtyper. 
Talmannen.
   – Eftersom den tid som avsatts för frågestunden har tagit slut, kommer frågorna nr 45–66 att besvaras skriftligen.(4)
Frågestunden med kommissionen är avslutad.

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0047/2004) av Hans Kronberger för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om arsenik, kadmium, kvicksilver, nickel och polycykliska aromatiska kolväten i luften (KOM(2003) 423 – C5-0331/2003 – 2003/0164(COD)).
Wallström,
   . – Herr talman! Luftförorening fortsätter att vara ett allvarligt problem i Europa. I en muntlig fråga framlagd för det här sammanträdet, som jag besvarade före middagspausen, illustreras detta genom ett citat från Världshälsoorganisationens undersökning av antalet förtida dödsfall eller allvarliga sjukdomsfall som orsakas av luftförorening.
Även om vi har gjort betydande framsteg i att minska koncentrationerna av vissa föroreningar, som svaveldioxid och bly, fortsätter andra föroreningar att utgöra ett hot. Det är därför som kommissionen fortsätter att föra en kraftfull politik mot luftföroreningar. Vi har kommit i gång med ett stort program kallat ”Ren luft i Europa” för att förbereda den temainriktade strategin för luftförorening som skall antas nästa år. Programmet är särskilt inriktat på några av de mest utbredda problemen, såsom partiklar och marknära ozon.
Vi tittar också på andra typer av föroreningar, som också har viktiga konsekvenser för människors hälsa. Bland dessa finns de föroreningar som är ämnet för det förslag till direktiv som diskuteras i dag, tungmetallerna arsenik, kadmium och nickel, polyaromatiska kolväten och kvicksilver. De är faktiskt de sista i förteckningen över föroreningar i 1996 års ramdirektivet om luftkvalitet som kräver särskilda åtgärder. Hittills har tre särdirektiv till det direktivet antagits som omfattar övriga föroreningar i förteckningen. Det direktiv som diskuteras i dag utgör således det sista i en serie lagstiftning som antagits under ramdirektivet.
En viktig aspekt av det föreslagna direktivet gäller övervakning. För närvarande har vi inte tillräcklig information om hur utbredda dessa föroreningar är, och vi behöver snabbt fler uppgifter. För tungmetallerna har vi beslutat att inte föreslå några gräns- eller målvärden, eftersom de största problemen finns i omedelbar närhet av vissa industrianläggningar, där nivåer som lätt kan åstadkommas på annat håll inte skulle kunna uppnås utan att man vidtar oproportionerliga åtgärder, som till och med kan leda till att anläggningarna läggs ned.
Men detta innebär inte att ingenting kan eller kommer att göras för att minska föroreningsnivåerna. Dessa anläggningar omfattas av direktivet om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar, och bästa tillgängliga tekniker måste därför tillämpas för att minska utsläppen till 2007. Genom att se till att det finns tillräckligt bra övervakning av koncentrationerna nära dessa källor och göra resultaten tillgängliga för allmänheten kommer detta direktiv att bidra till att de som driver dessa anläggningar vidtar nödvändiga åtgärder för att hålla utsläppen så låga som möjligt.
För polyaromatiska kolväten är problemet inte begränsat till ett sådant litet antal källor, och därför har vi föreslagit ett målvärde som förpliktigar medlemsstaterna att vidta alla nödvändiga åtgärder för att uppnå den nivå som krävs så länge åtgärderna inte medför orimliga kostnader.
Jag är medveten om att det finns en önskan att gå längre än vad vi har gjort genom att fastställa bindande gränsvärden för vissa av dessa föroreningar, och jag har full förståelse för den önskan att skydda människors hälsa som detta avspeglar. Samtidigt verkar det mycket osäkert att det skulle vara någon riktig fördel att fastställa bindande gränsvärden som enbart blir ouppnåeliga och som därför skulle behöva bli föremål för avvikelser eller undantag just på de platser där de största problemen uppkommer.
Från den synpunkten välkomnar jag beslutet att skjuta upp omröstningen om denna fråga så att alternativa möjligheter kan utforskas. I vilket fall som helst kommer det föreslagna direktivet genom att säkerställa en hög övervakningsnivå i de värst drabbade områdena och fastställa ett målvärde för polyaromatiska kolväten där källorna är mer utspridda att ge ett viktigt bidrag till minskningen av den här typen av förorening, höja allmänhetens medvetenhet och göra Europas luft säkrare att andas. 
Kronberger (NI ),
   Fru kommissionär, herr talman, mina damer och herrar! Det som vi behandlar nu är det fjärde särdirektivet till ramdirektivet om luftkvalitet, till vilket tre särdirektiv redan har antagits; det första handlar om svaveldioxid, kväveoxider, partiklar och bly, det andra om bensen och koloxid och det tredje om ozon. I de två första eftersträvades gränsvärden, och de skrevs vederbörligen in i direktiven. I det så kallade ”moderdirektivet”, med andra ord den övergripande ramlagstiftningen, finns också krav på gränsvärden för arsenik, kadmium, nickel, kvicksilver och polycykliska aromatiska kolväten. Detta är grundkravet. När det gäller ozon ger ramdirektivet endast ett målvärde och i det tredje särdirektivet sätts målet i enlighet härmed.
I den aktuella diskussionen om det fjärde särdirektivet finns det tre ståndpunkter: kommissionen har antagit ståndpunkten att det räcker med övervakning och ger ett förslag på målvärde för bens(a)pyren. Jag anser att detta strider mot ramdirektivet, och jag vet att det finns tidigare förslag från kommissionen med fastställda gränsvärden. Kommissionen har alltså redan diskuterat denna punkt. Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor röstade för gränsvärden med en mycket liten majoritet på 26 mot 24. Dessa gränsvärden härrör inte från mig, för jag var ganska dålig på kemi i skolan, utan från experter vid kommissionen, internationella experter och en kommitté av personer med en gedigen vetenskaplig bakgrund. Dessa gränsvärden är kort sagt genomförbara ur kommissionens synvinkel, som vi i detta fall har stött.
Det finns också många tecken från industrin på att dessa mål- och gränsvärden kan nås. Vi i utskottet för miljö röstade också för att utesluta det ursprungliga kravet på en tidsgräns för industrigrenar där dessa värden är svåra att nå. Vi var med andra ord mycket lyhörda för industrins behov och talade om för dem att i de fall skada åsamkats deras miljö tidigare, där det fanns en bakgrund av föroreningar, förväntades de faktiskt inte att uppnå målen inom en mycket kort tidsrymd. Dessutom beställde utskottet för miljö en studie från Institutet för Europeisk miljöpolitik (IEEP). I studien bekräftas likaså att gränsvärdena går att genomföra.
Den tredje ståndpunkten är rådets, med vilket vi redan har fört preliminära förhandlingar och haft kontakt och dialog. Enligt rådets uppfattning, eller en möjlig majoritet av rådet, går det också att genomföra målvärden. Denna fråga kommer utan tvivel att stå i fokus även för framtida diskussioner.
Vi måste vara fullt medvetna om vad dessa tungmetaller är för något. De handlar om genotoxiska ämnen som framkallar cancer hos människan och som även i små doser ändrar DNA, människans genetiska uppsättning. Det är nödvändigt att veta exakt vad som står på spel här.
Den typ av argument som finns i kommissionens dokument tycker jag är oerhört cynisk, nämligen att det handlar om en kostnads-nyttoanalys, om att väga kostnaden för filter eller tekniska åtgärder mot möjliga besparingar genom en minskning av antalet människor som dör i cancer. Ett andra steg har över huvud taget inte tagits, nämligen att utvärdera sekundära nyttoeffekter i form av lägre sjukdomstal, eftersom det är svårt att bedöma storleken på sådana nyttoeffekter. Cyniska argument av detta slag kommer inte att gå hem hos majoriteten av Europas befolkning.
Vi har skjutit upp morgondagens omröstning i avsikt att försöka nå en överenskommelse med rådet före slutet av innevarande lagstiftningsperiod. Det gläder mig att kommissionsledamoten delar min uppfattning att vi kanske kan använda dessa återstående veckor till att nå en kompromiss som åtminstone gör att vi kan se varandra i ögonen. 
Jackson (PPE-DE ).
   – Herr talman! Detta betänkande illustrerar behovet av att parlamentet tar ett systematiskt grepp om konsekvensbedömningar. I detta fall föreslår föredraganden Hans Kronberger med som han medger en snäv marginal om två röster från utskottets ledamöter att de icke-obligatoriska målvärdena skall ändras till obligatoriska gränsvärden för arsenik, kadmium, nickel och bens(a)pyren.
Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor försökte sig informellt på en kostnads-nyttoanalys – och det var första gången det gjordes. Det finns ännu ingen mekanism inom parlamentet för det. Problemet är att den oundvikligen är ofullständig på grund av den tidspress som vi var tvungna att arbeta under. Slutsatsen, vilken Hans Kronberger har hämtat tröst från, är att vissa av de föreslagna gränsvärdena är uppnåbara – ”genomförbara” med hans ord. Det är en teknisk bedömning. När man i undersökningen tittar på kostnaderna för att uppnå målet, som kommissionären sade, ser det inte så rosenrött ut. I undersökningen som utfördes för parlamentet finns ingen systematisk analys av de exakta kostnaderna för att uppnå de gränsvärden som Hans Kronberger vill ha. I själva undersökningen sägs att för arsenik kan kanske vissa anläggningar uppfylla kraven men inte alla och att en mer detaljerad analys av skälen till att det är omöjligt för övriga anläggningar att uppfylla kraven förefaller berättigad. Ställd inför det omöjliga föredrar föredraganden att ignorera detta definitiva utslag.
När det gäller tillämpningen av gränsvärdena på kadmium drar man i undersökningen återigen uppmärksamhet till avsaknaden av detaljerad information om effekten av vad Hans Kronberger föreslår. I fråga om gränsvärden för nickel konstateras i undersökningen att en tillämpning av gränsvärden i linje med vad Kronberger föreslår skulle kräva investeringar som går utöver bästa tillgängliga tekniker.
Vad Hans Kronberger nu måste visa är i hur stor utsträckning det kommissionen förslår utgör en känd fara för människors hälsa, hur denna fara inte tillräckligt hanteras av bestämmelserna i direktivet om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar och varför det därför är värt att följa hans idé om obligatoriska gränsvärden oberoende av kostnaden. Enligt min mening har han fullständigt misslyckats med att visa det, och allt vi har är det djärva uttalandet i hans motivering att ”Inga tröskelvärden kan fastställas under vilka dessa ämnen inte utgör någon risk för människors hälsa”. På intet sätt kan han gå i den riktning som kommissionen föreslår.
Om parlamentet är obetänksamt nog att i en kompromiss vid första behandlingen eller i en andra behandling – som kan ligga långt fram i tiden – godkänna det som Hans Kronberger vill, så har parlamentet bara sig självt att skylla om rådet, eller kanske kommissionen, utför den riktiga, omfattande kostnads-nyttoanalys som Hans Kronberger inte har gjort. Att komma till en punkt där kostnads-nyttoanalyser står på vår dagordning är inte ett tecken på obstruktion; det är ett tecken på att parlamentet äntligen går från att se sig som en påtryckningsgrupp för miljön till att bli en ansvarig part i lagstiftningsprocessen. Men med Kronbergerbetänkandet som det är har vi tydligen lång väg att gå.
Hans Kronberger och kommissionen har nämnt möjligheten av en förlikning vid första behandlingen. Jag kan inte se hur det i hela friden kan bli en förlikning vid första behandlingen mellan Hans Kronbergers strategi och den som jag föreställer mig att rådet har godkänt. Jag skulle vilja tro att vi kan få en förlikning vid första behandlingen, men då måste någon ändra sig, och jag hoppas det är parlamentet. 
Lange (PSE ).
   – Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Vi vet naturligtvis alla att vi inte befinner oss i ett vakuum och att ett av våra mål är att besätta den starkaste förhandlingspositionen. Och det säger sig självt att den ståndpunkt som utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor har också är en förhandlingsposition, såsom min kollega Caroline Jackson vet av egen politisk erfarenhet. Vi önskar en tydligare definition av det mål som vi eftersträvar, och med rätta. Hur mycket jag i vanliga fall än uppskattar ert arbete, fru kommissionär, är jag inte helt nöjd med förslaget, eftersom det i själva verket inte erbjuder något annat än ett system som kommer att resultera i ett nytt antal mätningar – och låt mig i förbigående säga till Caroline Jackson, som vanligtvis lägger stor vikt vid kostnadsaspekten, att dessa mätningar kommer att bli dyra och leda till kostnader för de lokala myndigheterna, regionerna eller de nationella regeringarna som måste finansiera dessa mätstationer.
Vi är likväl medvetna om hur farliga dessa tungmetaller är. I detta avseende är det fel inställning att endast säga att vi avser att vidta åtgärder, och det är inte heller det mest kostnadseffektiva. Vi måste tydligt ange den riktning vi avser att fortsätta i. Som jag sade är den ståndpunkt som utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor har även en förhandlingsposition. När vi förhandlar med rådet kommer ståndpunkterna naturligtvis att skifta. Detta är helt uppenbart, och av den anledningen förespråkar jag att vi skjuter upp omröstningen, just för att ha tid för förhandlingar.
Målet är dock att tydliggöra vilken riktning vi avser att ta på detta område för vår luftkvalitetspolitik. Jag är inte en sådan dogmatiker att jag nödvändigtvis insisterar på att fastställa vissa målvärden och betrakta dem som icke förhandlingsbara, men vi måste tydliggöra det slutliga målet om vi skall lyckas förhindra utsläpp av farliga ämnen i miljön, i luften vi andas.
Om man tittar på hur de flesta av dessa farliga ämnen, såsom kadmium, krom eller nickel, kommer ut i atmosfären, kan man fastställa att de i allmänhet släpps ut i befolkningstäta områden. Detta är anledningen till att jag har fått brev från många lokala myndigheter med begäran om att vi skall fastställa bindande gränsvärden så att de kan hantera läget på fältet bättre. Men jag betraktar inte detta som en lösning. Vi måste uttömma alla möjligheter som de tekniska framstegen erbjuder för att minska utsläppen. Av denna anledning behöver vi gränsvärden, kopplade till tydliga uttalanden om hur och när de kan uppnås. I detta avseende är jag övertygad, fru Jackson, om att vi kan uppnå ett samförstånd i förhandlingarna med rådet vid första behandlingen, ett samförstånd som klart och tydligt uttrycker att vi helt vill undvika utsläpp av dessa tungmetaller när så är möjligt. 
Breyer (Verts/ALE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag kan sluta mig till det som föregående talare sade. Jag tror att vi är oärliga om vi här debatterar för debatterandets skull, om nya mätningar måste göras endast för att skjuta upp projektet. Vad vi behöver – och detta har framkommit med otvetydig klarhet – är bindande värden. Allting annat går tvärtemot den försiktighetsprincip som vi ständigt har propagerat för i alla andra fall och går emot vår återkommande vädjan att skydda människors hälsa.
Hans Kronberger har upprepade gånger betonat att detta är genotoxiska cancerframkallande ämnen, att vi har ovedersägliga bevis för att de är cancerframkallande, att de påverkar njurfunktionen, centrala nervsystemet, andningsorganen och immunsystemet. Vad vi i själva verket behöver är tid till att förhandla, men inte att skjuta upp eller bordlägga frågan eller som många i detta parlament tyvärr försöker att göra, att låta det bero. Vad som behövs – och detta budskap kommer man även att få höra från politiker under den kommande valkampanjen – är ett antal tydliga och bindande mål för de lokala och regionala myndigheterna, mål som endast är utformade för att höja människors livskvalitet. 
Blokland (EDD ).
   – Herr talman, kommissionär Wallström, herr föredragande, mina damer och herrar! Det har i åratal varit känt att det som kallas tungmetaller och PAH (polycykliska aromatiska kolväten) i varierande grad är skadliga för miljön och för folkhälsan. Dessa ämnen hör inte hemma i luften. Enligt min mening bidrar konsekvensbedömningarna inte med mycket i detta avseende. Dessa bedömningar kostar mycket pengar och ger oss politiker lika mycket osäkerhet. Jag har uppfattningen att vi bör göra alla ansträngningar som är möjliga för att så långt det går få bort dessa skadliga ämnen i vår luft. Kommissionen har endast valt att övervaka föroreningar. Jag anser att även detta är för begränsat, och jag protesterar fullständigt mot denna strategi. Luftkvaliteten förbättras inte genom att endast kartlägga förorenandet. Då de andra särdirektiven faktiskt innehåller bindande gränsvärden kan jag inte förstå varför detta inte skedde i detta fall.
Jag inser dock även att vi måste stå stadigt; kanske är det så att gränsvärdena från de föregående särdirektiven var för stränga. Detta innebär dock inte att vi bör besluta om icke bindande målvärden nu. I utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor stödde jag den inriktning som föredraganden, Hans Kronberger tagit. Han förhandlar för närvarande med rådet om en överenskommelse vid första behandlingen. Detta är enligt min mening en lovvärd strävan. Eftersom resultatet av dessa förhandlingar ännu inte är kända är det omöjligt för mig att ta ställning i detta. Jag vill dock säga till Hans Kronberger att vi naturligtvis inte bör fastställa några bindande gränsvärden som ligger under nivåerna för bakgrundskoncentrationer.
Jag förespråkar uttryckligen realistiska gränsvärden. Det är till exempel känt att utsläppen i stor omfattning är orsakade av diffusa källor, till exempel av uppvärmning av hus och transporter, som det är ytterst svårt att handskas med. Resultat kan dock uppnås inom vissa sektorer inom industrin; jag kommer att tänka på metallindustrin, liksom kraftverk, förbränningsanläggningar och materialåtervinningssektorn. Vid avfallsförbränning frigörs en avsevärd mängd tungmetaller. Den exakta mängden är inte känd eftersom kraven för att mäta utsläppen är mycket låga. Bindande gränsvärden bör därför även införas till förmån för olika sektorer inom industrin, liksom kravet att mäta utsläppsnivåerna. Jag hoppas att vi kan nå en överenskommelse med rådet i denna fråga. 
Korhola (PPE-DE ).
   – Herr talman! 1996 års ramdirektiv om luftkvalitet utgör grunden för den rättsakt som nu diskuteras och de tre tidigare. Ramdirektivet listar de föroreningar i luften för vilka gränsvärden, målvärden och, om nödvändigt, tröskelvärden måste fastställas.
Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor accepterade 60 ändringsförslag till kommissionens förslag och hamnade på detta vis, liksom i andra frågor, mer i linje med de tre tidigare direktiven om luftkvalitet.
Detta integrerade åtgärdspaket om luftkvaliteten som nu avslutas kommer att vara ett effektivt sätt att förhindra luftförorening i EU, förutom i ett viktigt avseende: små partiklar. För närvarande är det svårt att mäta de minsta partiklarna, och av den anledning är det i praktiken omöjligt. Det är dock människokroppen som är mest försvarslös mot dessa minsta partiklar. Större partiklar fångas upp i olika delar av vårt andningssystem medan de mindre däremot går rakt in i lungorna, och där stannar de. Hälsorisken är uppenbar.
Kommissionens tekniska arbetsgrupper är enligt min mening rätt instans att utvärdera riskerna med partiklar och möjligheten att mäta dem. Experter på olika områden i dessa arbetsgrupper bör utarbeta åsikter om enskilda skadliga ämnen, grundade på de senaste vetenskapliga rönen, och på så vis presentera uppgifter som förslag till direktiv kan grundas på. När paketet om fyra direktiv om luftkvalitet nu slutförs bör arbetsgrupperna få uppgiften att hantera problemen som avser små partiklar med målet att fastställa gemensamma metoder och utvärderingskriterier i medlemsstaterna. Detta vore ett mycket viktigt tillägg till listan med gemenskapsmål för att förbättra luftkvaliteten och främja folkhälsan i medlemsstaterna. 
Bowe (PSE ).
   – Herr talman! Hans Kronberger känner redan till min åsikt om betänkandet eftersom jag uttryckte den ganska starkt i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentpolitik. Men jag skall kanske vara mer återhållsam i mina åsikter i kväll.
Han kan vara ganska intensiv i sina åsikter, men ärligt talat är de felbedömningar. Han kan vara ganska ärlig i de slutsatser han kommer fram till, men ärligt talat är de felaktiga. Han måste nu inse realiteten att om han vill reglera utsläpp av den här typen från de industrianläggningar vi talar om fungerar det inte med att fastställa utsläppsvärden. Effekten på dessa anläggningar av att föreskriva sådana normer skulle bli fullständigt oacceptabel.
Trots detta har jag ett par vänliga saker att säga om betänkandet. Precis som pastorns ägg i det engelska ordspråket finns det delar som är bra. Om vi tittar på kvicksilver och arsenik till exempel kan det finnas anledning att försöka fastställa utsläppsvärden i denna sektor, men definitivt inte i andra. Ta till exempel nickel. Nickel är en av de viktigaste beståndsdelarna vid framställning av rostfritt stål. Den vanligaste typen av rostfritt stål innehåller 18 procent nickel, men det kan innehålla upp till 30 procent. Det som är tokigt i det här förslaget är att det bygger på att de åtgärder som används för att kontrollera gasformiga utsläpp av nickel kan tillämpas i stålverk där nickel emitteras som ett fint damm under tillverkningsprocessen. I realiteten innehåller de stora mängderna damm i produktionsområdet endast en mycket liten mängd nickel, och utsläppen från stålverk är relativt små. Att trots detta försöka nå utsläppsvärden i en sådan situation skulle vara omöjligt.
Återigen, när det gäller polycykliska aromatiska kolväten kommer den typ av åtgärder som Hans Kronberger föreslår oundvikligen att leda till att koleldade kraftverk läggs ned eller tas ur drift, att kolförbränning upphör, att arbetstillfällen går förlorade och till ett ännu större beroende i hela Europa av importerad gas och andra insatsvaror.
Hur välmenande de än må vara är dessa förslag orealistiska, illa genomtänkta och skulle undergräva Europas rykte om att inta en ansvarskännande hållning. Jag uppmanar honom att tänka igen. 
De Roo (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Hans Kronbergers betänkande får oreserverat stöd från Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen. Gränsvärden behövs, till exempel för arsenik. Detta är ett verkligt problem i mitt land. Staden Coevorden nära den tyska gränsen har fattat beslutet att bränna i stort sett alla gamla järnvägssliprar i Europa, och därigenom släppa ut arsenik från dem i luften. Detta är fullständigt fel, och det är anledningen till att vi behöver stränga gränsvärden. Om dessa inte kan tillämpas omedelbart eftersom den politiska majoriteten inte stöder dem är det mycket tråkigt, men dessa tungmetaller är cancerframkallande och användandet av dem måste tyglas. Om detta sker genom målvärden som en kortsiktig åtgärd, då får det med tvekan mitt stöd. Men gränsvärden måste definitivt införas på längre sikt grundat på ett extra cancerfall i en miljon fall. Vi antog precis samma riktlinjer för direktivet om dricksvatten, som accepterades av kommissionen, det organ som föreslagit principen, rådet och parlamentet. Varför gör vi inte samma sak i fallet med arsenik, kadmium, kvicksilver och nickel? Det vore en väg som leder fram till en möjlig kompromiss. 
Myller (PSE ).
   – Herr talman! Jag anser att detta är ett sådant viktigt direktiv att det finns mycket goda anledningar att tala passionerat om detta ämne. Det är ett, som har sagts här åtskilliga gånger, som avser cancerframkallande tungmetaller och polycykliska aromatiska kolväten (PAH), tämligen små mängder av vilka många skadar cellernas genotyp. Målet är att förhindra och minska luftföroreningars skadliga inverkan på människors hälsa och miljön. Det har också redan sagts här att detta direktiv skiljer sig från de tidigare särdirektiven i och med att detta inte innehåller något förslag om bindande gränsvärden. Detta har motiverats av det faktum att det på kort sikt inte är möjligt att finna kostnadseffektiva åtgärder.
Man kan också hävda att om gränsvärden fastställdes, skulle det då leda till att man måste finna kostnadseffektiva åtgärder. Vi har många exempel på situationer där man funnit tekniska lösningar när tydliga mål väl har fastställts och det finns tillräckligt med incitament att uppnå dem. Övervakning och mätningar är tillsammans en viktig del i detta direktiv, och större uppmärksamhet måste fästas vid jämförbarhet av mättekniker och –resultat, både på nationell nivå och gemenskapsnivå. Effektiv övervakning kommer att innebära att det blir möjligt att fastställa nya bindande gränsvärden när nya tekniska tillämpningar etableras. Mätningarna måste dock utföras kostnadseffektivt, och ta med olika omständigheter i beräkningen. 
Wallström,
   . – Herr talman! Som jag redan har nämnt sympatiserar jag helt med den önskan om att få till stånd ett fullständigt skydd av folkhälsan som i ändringsförslagen kommer till uttryck i införandet av bindande gränsvärden för arsenik, kadmium, nickel och polyaromatiska kolväten. Tyvärr tror jag inte att de föreslagna ändringarna skulle ha den önskade effekten. I realiteten skulle gränsvärdena leda till undantag för vissa områden eller till bestämmelser som tillåter medlemsstaterna att göra avvikelser när gränsvärdena inte kan hållas. I de föreslagna ändringarna förutses den senare lösningen, men i vilketdera fallet kan vi vara säkra på att avvikelser kommer att medges just i de områden där problemen uppkommer. Det är svårt att se hur detta skulle leda till ett bättre skydd av folkhälsan. På samma sätt är det ganska poänglöst att fastställa långsiktiga mål utan att ha en klar uppfattning om hur målen kan uppfyllas. Av dessa skäl kan kommissionen på det här stadiet inte godta någon av de föreslagna ändringarna som syftar till att införa bindande gränsvärden.
Å andra sidan kan kommissionen godta ett återinförande av de övre och nedre utvärderingströsklar som tillhandahålls i ramdirektivet och som är ämnet för sex av de ändringsförslag som lagts fram. Även om utvärderingströsklar oftast är kopplade till gränsvärden har de vissa fördelar även utan dessa, eftersom de ger ett flexibelt system där graden av övervakning beror på vilken koncentrationsnivå som observeras.
Som jag sade tidigare är jag glad över beslutet att skjuta upp omröstningen för att ge tid att utforska ytterligare alternativa möjligheter. Jag hoppas att resultatet blir att vi snabbt kommer att kunna enas om detta viktiga ämne. 
Talmannen.
   – Tack så mycket, fru Wallström.
Som ni vet har omröstningen skjutits upp till ett senare sammanträde.
Debatten är avslutad. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om följande två betänkanden för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling:
- A5-0123/2004 av Joseph Daul om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 1782/2003 om upprättande av gemensamma bestämmelser för system med direktstöd inom den gemensamma jordbrukspolitiken och om upprättande av vissa stödsystem för jordbrukare,
- A5-0106/2004 av Vincenzo Lavarra om förslaget till rådets förordning om den gemensamma organisationen av marknaden för olivolja och bordsoliver och ändring av förordning (EEG) nr 827/68. 
Fischler,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Först vill jag tacka Joseph Daul och Vincenzo Lavarra och medföredragandena, María Rodríguez Ramos, Sergio Berlato och Xaver Mayer för deras betänkanden, och medlemmarna av utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling för deras bidrag.
I juli förra året bjöd rådet (jordbruk) in kommissionen för att förbereda reformförslag för ytterligare produktkategorier i enlighet med samma principer som de föregående reformerna hade grundats på. Som ett resultat av detta lade kommissionen fram förslag för bomull, tobak, olivolja och humle, och dessa förslag är föremål för dagens debatt.
Målen är alltjämt desamma: vi vill göra dessa sektorer konkurrenskraftigare och mer hållbara, förenkla förvaltningen, att skapa ett system som är mer förenligt med WTO och främja landsbygdens utveckling. Med hänsyn till budgeteffekter beslöt rådet att kommissionen skulle presentera ett förslag utan någon nettoinverkan på budgeten. Våra förslag uppfyller alla dessa mål och villkor.
Liksom i de föregående reformerna är nyckelelementet i dessa ”frikoppling”, som kapar länken mellan produktionsvolymer och det direkta producentstödet, trots att kommissionen, för att ta största möjliga hänsyn till känsliga miljömässiga och sociala aspekter, har föreslagit en partiell frikoppling i vissa instanser. Liksom i de tidigare reformerna är dock förutsättningen för en utbetalning av det fulla stödet att jordbrukarna uppfyller kraven om tvärvillkor och god jordbrukspraxis. I dessa förslag finns även stöd för en överföring av medel till landsbygdens utveckling. Den radikala omstruktureringen av sektorerna som diskuteras gör det också möjligt att slutligen avskaffa vissa element av tidigare system för marknadsorganisering som nu är föråldrade, såsom exportbidrag för olivolja.
Jag är mycket väl medveten om den socioekonomiska och miljömässiga betydelsen av den odling som vi debatterar i dag. Med två och en halv miljon producenter intar olivoljan en framträdande roll i Medelhavets jordbruk. Bomull har en nyckelroll i vissa delar av Grekland och Spanien. Humle är en speciell gröda främst av regional betydelse, medan tobak, även om det är ett viktigt element i jordbruks- och sysselsättningsstrukturer i många regioner, befinner sig i en ekonomisk kris å ena sidan och å andra sidan är kopplad till en ohälsosam livsstil.
Jag tror att de aktuella förslagen i sin helhet svarar mot gemenskapens behov, och av den anledningen är jag motståndare till de avvikelser från den ursprungliga texten som föreslås i Daulbetänkandet. För samtliga fyra odlingskategorier är förslaget resultatet av noggranna överväganden och i linje med Analys- och prognosgruppens reformpaket som antogs i juni förra året. Det ger jordbrukare frihet och flexibilitet att bruka marken som de själva vill och dra fördel av marknadsmöjligheter, och samtidigt tar det hänsyn till miljömässiga och sociala aspekter.
Låt mig även poängtera att det är viktigt för oss att fatta de nödvändiga besluten, för ifall ett beslut inte fattas om detta paket, inklusive tobak, löper vi risken att inte kunna ge något ekonomiskt stöd alls till tobaksodlare nästa år, eftersom de existerande formlerna upphör att gälla under slutet av året. Jag tror inte att en sådan inriktning ligger i någons intresse. Av denna anledning kan jag inte göra någonting annat än att bjuda in parlamentet att fatta de nödvändiga besluten. 
Talmannen.
   – Tack så mycket, herr Fischler.
Jag är verkligen glad att era påpekanden om kopplingen till en ohälsosam livsstil inte sträckte sig till humle. 
Daul (PPE-DE ),
   – Herr talman, kommissionär Fischler, mina damer och herrar! Först vill jag säga att jag kommer att begränsa mig till en allmän frågeställning eftersom vi har föredragande för varje produkt som därför var och en kommer att gå in på detaljer i en särskild frågeställning. Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling fattade ett kompromissbeslut den 19 februari 2004 inom ramen för projektet om reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken för tobak, olivolja, bomull och humle.
Vi har inte glömt det faktum att detta handlar om att anta en enda förordning som kommer att ändra principen om det samlade gårdsstödet. En global överenskommelse måste nås och inte självständiga överenskommelser för varje sektor. Hela förhandlingsprocessen är självständig. Kommissionen och rådet har det ambitiösa målet att nå en allomfattande överenskommelse mycket snart. Såsom kommissionsledamot Franz Fischler sade kan vi inte ha ett rättsligt vakuum, i synnerhet inte i tobakssektorn.
Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling ansåg att det frikopplade stödet, såsom kommissionen föreslagit, endast kan tillämpas om åtskilliga externa element också tas med i beräkningen, i synnerhet de internationella jordbruksprisernas fluktuationer och utveckling liksom den mycket tydligt markerade kontrasten mellan interna och externa priser.
Jordbrukspolitiken för medelhavsprodukter måste sträva efter att stödja småjordbrukarnas och familjejordbrukens verksamhet och skydda arbetstillfällena – hundratusentals sådana – i landsbygdsområden. Varje reformplan måste presentera alla möjliga alternativ för att garantera framtiden för jordbrukare och berörda regioner, och den måste ta hänsyn till den sociala betydelsen liksom olika produktionsmetoder i medlemsstaterna. Ledamöterna av parlamentets utskott för jordbruk och landsbygdens utveckling har demonstrerat att de föredrar ett större anslag av jordbruksstöd för marknaden med åtgärder för landsbygdens utveckling som mål för att förbättra i synnerhet miljön och kvalitetsproduktion.
Förutsatt att ett betydande antal jordbrukare beslutar att upphöra med produktionen och få stöd bör det faktum att jordbruksstöd garanteras självständigt från produktionen inte på något vis öka territorialproblemen och skapa en obalans mellan olika sektorer. Tvärtom, den partiella frikopplingen bör leda till en jämlikare ersättning för alla jordbrukare och för all produktion genom att tillämpa principen om mångfunktionalitet. Partiell frikoppling vid en produktionsnivå är till för att låta en evolution snarare än en revolution äga rum i vår medelhavsregion.
Den europeiska jordbruksmodellen måste stödjas. Europa behöver sina jordbrukare och måste stödja befolkningen i sina landsbygdsområden. Vi måste skydda våra jordbrukares intressen på WTO-nivå. Som Förenta staternas senaste budgetar visar, kommer det amerikanska jordbruket återigen att gynnas av en avsevärd ökning. Följ deras exempel, herr kommissionär! Jag vill tillägga att denna avsevärda ökning är väntad.
Vi vet att ert arbete i kommissionen inte är enkelt, men vi känner ert sunda förnuft och er pragmatiska natur, så vi ber er att gå med på kompromissförslaget, vilket är ett bra förslag, som lagts fram till er i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. 
Berlato (UEN ),
   – Herr talman, kommissionär Fischler, herr rådsordförande, mina damer och herrar! Jag var medföredragande för tobaksdelen i detta viktiga betänkande om reformen av den gemensamma organisationen av marknaderna för vissa varor från Medelhavsområdet. Som ni vet är Europeiska kommissionens mål, vilket klart och tydligt fastställs, att stoppa tobaksproduktionen i Europa. Detta är det första fallet med en påtvingad eliminering av en produkt med historiska rötter i vår kontinent och som dessutom inte är ett misslyckande på marknaden.
Jag vill här påpeka den huvudsakliga och mest uppenbara konsekvensen i händelse av att kommissionens förslag godkänns. Konsumtionen av tobaksprodukter skulle inte minska, och den kamp mot rökningen som vi alla stöder skulle inte minska. Det skulle inte få en gynnsam effekt på medlemsstaternas skatteintäkter, som i Europeiska unionen totalt uppgår till mellan 15 och 65 miljoner per år bara i fråga om slutlig konsumtionsskatt på tobaksprodukter. Det skulle bli en avsevärd försämring av Europeiska unionens handelsbalans till följd av ökad import och minskad export, med ett underskott på mer än 800 miljoner euro per år, motsvarande gemenskapens nuvarande utgifter till stöd för tobaksproducenter. Fyrahundranittiotusen människor skulle förlora sina arbeten, vilket utgörs av anställda inom industrin och 10 000 gårdsägare som, bortsett från de tillfälliga intäkterna från utbetalningar frikopplade från produktionen, i vilket fall som helst skulle förlora sina arbeten då bristen på ekonomiskt livskraftiga jordbruksalternativ i tobaksproducerande områden har demonstrerats mer än nog; det skulle därför leda till en mängd nya arbetslösa människor i de europeiska regioner som redan har den högsta arbetslösheten bland de nuvarande 15 medlemsstaterna i unionen, och samma sak skulle hända i de tobaksproducerande regionerna bland de tio anslutande länderna, också mot bakgrund av det faktum att mer än 50 procent av de anställda i den europeiska beredningsindustrin är kvinnor. Andra konsekvenser skulle vara att hundratals europeiska företag inom beredningsindustrin och underordnad verksamhet skulle få stänga, vars existens beror på lokal tillgång på råmaterial från jordbruk, med en konsekvent massiv minskning av skatter som betalas av företag och deras anställda och än en värre minskning i fråga om bidrag till den sociala säkerheten; stora jordbruksområden i Europas fattigaste regioner skulle förvandlas till öken med tanke på att 80 procent av den europeiska tobaken odlas i mål 1-regioner; det skulle leda till en allmän utarmning av lokala system där produktion och beredning av tobak är starkt koncentrerad, vilka i många fall utgör den ryggrad som komplexa ekonomiska och sociala system bärs upp av och för närvarande ger befolkningen värdiga livsvillkor.
Av de anledningar och argument som har presenterats hittills skulle ett tydligt godkännande från kommissionen, bortsett från allt annat, gå tvärs emot den gemensamma jordbrukspolitiken som fastställts i artikel 33 i fördraget, som avsiktligt inte anförs som den rättsliga grunden för den föreslagna reformen.
Jag vill avsluta med en uppmaning till alla mina kolleger i parlamentet, i synnerhet parlamentsledamöterna från de centrala och nordliga regionerna i Europa eftersom, som vi vet, tobak endast produceras i vissa mycket specialiserade områden i södra Europa. Hundratusentals familjer i Europeiska unionen, vilkas framtid beror på …
Cercas (PSE ),
   . – Herr talman, herr kommissionär, företrädare för rådet! Jag kommer att ägna den första delen av min talartid till att tala på María Rodrígues Ramos’ vägnar, som inte har möjlighet att delta som planerat för att försvara sitt betänkande om bomull. Hon skulle dock vilja att jag betonade att alla reformer av den gemensamma jordbrukspolitiken i Europa, utan undantag, har tillåtit de berörda verksamheterna att under tio års tid gradvis anpassa sig till de förändringar de medfört genom att övergå från en prisstödjande politik till ett system som stöder producenterna. Detta har gällt alla ändringar av den gemensamma jordbrukspolitiken ända sedan McSharrybetänkandet fram till Agenda 2000.
Herr kommissionär! Den nuvarande reformen inom bomullsproduktionen började 2001. Ert förslag är nu att man skall gå in för ytterligare reformer utan att på förhand genomföra några miljökonsekvensbedömningar. Jag kommer att återkomma till detta senare. Ni har även misslyckats att inse att er plan strider mot politiken i de protokoll som utgör bilagor till Greklands, Spaniens och Portugals anslutningsfördrag. Jag vill påminna er om att stödet av bomullsproduktionen i produktionsområdena var ett av målen i dessa protokoll. Ert sista mål är i själva verket fullständig frikoppling. Vi tror att ert förslag kommer att leda till att bomullsproduktionen upphör. Kommissionen förefaller vara fullt medveten om detta. Dessutom agerar man utan att det har genomförts någon välgrundad utredning av sektorn ännu.
Kommissionen måste vara medveten om att bomullsproduktionen är koncentrerad till mycket underutvecklade områden. Jag förstår självfallet också att det är sannolikt att rensning och andra relaterade verksamheter påverkas allvarligt. Låt mig klargöra följande för er, herr kommissionär. Det finns över huvud taget ingen alternativ gröda som de berörda jordbrukarna kunde producera. Förordning (EG) nr 1783/1999 hindrar dem från att odla frukter eller grönsaker. Herr kommissionär, ni förväntar er väl inte att dessa jordbrukare skall odla majs och följaktligen straffa andra majsproducenter på grund av kvotsystemet? Och hur skall det gå med industrisektorn?
Däremot tar den kompromiss som föredraganden lagt fram hänsyn till alla dessa faktorer. Den är också förenlig med riktlinjerna för reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken och med de överenskommelser man nått med WTO. Det skulle innebära att allt stöd till bomull kunde tas ut ur ”gula lådan”. Därför hoppas jag att vi kan räkna med ert stöd, herr kommissionär, i strävandena att förhindra de ödesdigra konsekvenser som den föreslagna reformen skulle ha för sysselsättningen. Det skulle även inverka negativt på vissa områden i mitt hemland. Jag kan exempelvis nämna Andalusien, ett mål 1-område med allvarliga sociala problem. Sergio Berlato nämnde dem tidigare.
När det gäller tobak stöder jag Berlatos uttalande. Jag är fullt överens med hans ståndpunkt. Jag skulle även vilja föreslå att ni läser er egen förordning på nytt, herr kommissionär. Det skulle hindra er från att upprepa uttalanden av det slag ni gjorde i kväll, nämligen att det inte kommer att leda till några drastiska följder. I förordningen konstateras i själva verket att det finns risk för att fullständig frikoppling leder till nedläggning av den berörda produktionen, och att detta är särskilt sannolikt när det gäller tobak. Inte desto mindre, herr kommissionär, har ni föreslagit fullständig frikoppling. Ert resonemang var olämpligt och vilseledande, och ni lade fram sådana argument som vi alla anser är skenheliga. Det är inte så att rådet misslyckades med att fatta specifika beslut om tobak vid toppmötet i Göteborg. Jag anser att ni borde medge, herr kommissionär, att ni endast har inkluderat hälsosektorns synpunkter i miljökonsekvensbedömningen, och att det inte finns några hänvisningar till experternas synpunkter.
Kommissionen har gjort ett försök att försvara sig själv genom att syfta till reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken. Trots ert uttalande nyligen, herr kommissionär, diskuterades i själva verket endast partiell frikoppling i juni. Inte desto mindre förespråkar ni fullständig frikoppling när det gäller tobak och bomull. Detta gör ni trots att ni är fullständigt medveten om att dessa grödor är av avgörande betydelse för vissa mål 1-områden i Europa beträffande såväl produktion som sysselsättning. Anser ni det inte motstridigt att bråka om detta när det gäller en sådan arbetsintensiv gröda? Tobaksproducenternas utkomst är hotad, likaså tusentals relaterade arbetstillfällen. I själva verket är framtiden för hela byar och regioner hotad.
Jag har svårt att förstå att ni verkligen föreslår en sådan drastisk åtgärd, herr kommissionär. Jag kan helt enkelt inte förstå hur ni kan föreslå ett tvärt slut på produktionen av dessa grödor, utan någon övergångsperiod. Det handlar trots allt om speciellt känsliga områden i Europa. Jag skulle kunna ge er hur många orsaker som helst mot ett sådant ingripande, herr kommissionär. Eftersom tiden är knapp skall jag emellertid bara nämna en av dem. Alla sidor i parlamentet har strävat efter att nå en rimlig, befogad och rättvis lösning. Var och en gick med på att kompromissa om någonting. Var och en inser behovet att anstränga sig för att nå en flexibel lösning för medlemsstaterna, en lösning som även skulle göra det möjligt för branschen att börja anpassa sig.
Förslaget som ni har lagt fram inför parlamentet är långt ifrån detta, herr kommissionär. Därför vädjar jag till er att åtminstone inte förhindra parlamentets huvudsakliga politiska överenskommelse att erbjuda en utväg för de tiotusentals familjer som uppfattar er som fienden som hotar framtiden för familjerna och deras yrkesliv. Det är säkert så som man uppfattar er i min hemregion Extremadura.
Lavarra (PSE ),
   . – Herr talman, kommissionär Fischler, mina damer och herrar! I yttrandet som parlamentets utskott för jordbruk och landsbygdens utveckling antog med stor majoritet på grundval av mitt betänkande ser man kommissionens förslag om olivolja som en bra utgångspunkt. Följaktligen försöker vi med vårt uttalande nå förbättringar, men även betydande anpassningar. Vi ämnar självfallet bibehålla duktiga olivoljeproducenters inkomster fram till 2013 och trygga det miljömässiga och socioekonomiska värdet av olivodling, men vi sträcker oss längre än kommissionens förslag när det gäller förstärkandet av livsmedelskvalitet och säkerhet, bekämpandet av bedrägeri, öppen märkning och ett nytt specifikt stöd för unga personer som behöver uppmuntran för att ge sig in i olivodlingsbranschen.
Med tanke på stödsystemet anser vi att de extrema olikheterna i de socioekonomiska och miljömässiga förhållandena tyder på att vi borde göra den frikopplade andelen flexibel, med en minimiandel på 60 procent i vilket fall som helst. Vi anser att alternativet att öka detta minimum endast kan tas i betraktande och genomföras när det inte finns någon risk för röjning eller för att man avstår från produktion. För att förenkla saker och ting och för att komma åt avsevärt större resurser än de som erbjuds i kommissionens förslag, med hänvisning till kvalitetsförbättring, föreslår vi att man slår ihop stödet för olivplantager och kvalitetsstödet i en enda åtgärd och överlämnar dess skötsel till producentorganisationerna, eftersom uppsplittringen av våra olivgårdar inte skulle tillåta ett skäligt förhållande med marknaden. Vi anser även att medlemsstaterna borde, som med alla övriga produkter, ha befogenhet att skjuta upp ikraftträdandet av reformen till december 2005 eller 2006.
Det är speciellt viktigt att ha skäliga regler som garanterar en tillfredsställande inkomst på den globala marknaden för hela olivsektorn inom Medelhavsområdet för att få ett slut på den konfliktfyllda rivaliteten mellan Medelhavsländerna, vilket förordades vid EU-Medelhavskonferensen för jordbruksministrar som hölls i Venedig den 27 november 2003. Med andra ord behöver vi en tydligare och öppnare lagstiftning, vilket efterfrågas av producenterna, men även och särskilt av konsumenterna som förväntar sig och är berättigade till tydlig märkning och korrekt information för att kunna identifiera högklassiga, hälsosamma produkter, vilket man har vetenskapliga bevis på att extra prima jungfruolja är.
Parlamentet efterlyser än en gång ett mer tillfredsställande klassificeringssystem för olja, förbud mot olivoljeblandningar och blandningar av andra oljor och fetter, obligatorisk märkning av olivernas ursprung – ursprunget bestäms på grundval av trädet och skördeplatsen, inte av platsen för pressning och förädling – och bättre insyn i den aktiva förädlingsprocessen, för att säkerställa att denna mekanism inte kan användas för att marknadsföra och sälja oljor importerade från länder utanför gemenskapen som om de var tillverkade inom gemenskapen.
Ur den här synvinkeln är därför vårt förslag övergripande konsekvent. Jag har studerat andra ledamöters ändringsförslag. Kort sagt stöder jag ändringsförslag 91 framlagt av Salvador Jové Peres, vilket syftar till att bevara förbudet att övergå till andra grödor, som i fallet där medlemsstaterna väljer en regionalisering av stödmekanismen. Jag stöder dock inte andra ändringsförslag som redan har förkastats av vårt utskott vid omröstningen.
Till sist, mina damer och herrar, skulle jag vilja säga att jag har hittat ändringsförslag 87, framlagt i utskottet av Encarnación Redondo, i den föreslagna text som kommer att bli föremål för omröstning. Den följer en logik som, inte endast enligt min åsikt, är oförenlig med omröstningen i utskottet – och jag förvånar mig över att se det i texten framför oss – eftersom logiken mellan detta ändringsförslag och produkterna i de flesta medlemsstaterna står i konflikt med varandra. Jag förlitar mig på att vi i slutomröstningen kommer att kunna påvisa den övergripande överensstämmelsen i det här yttrandet och därigenom bevisa parlamentets trovärdighet i dess förhandlingar med rådet och kommissionen. 
Mayer, Xaver (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Det är verkligen ovanligt att man diskuterar humle mitt i en grupp av Medelhavsprodukter, vilket troligen är orsaken till att det ursprungligen var uppe för diskussion vid en annan tidpunkt. Det är en liten sektor, men humle är tveklöst en mycket viktig produkt för dem som har att göra med den. Dess betydelse liknar den som hormoner har i mänskliga eller animaliska processer eller som katalysatorer har i fysiska eller kemiska reaktioner.
Den som varit omedveten om humlets betydelse, herr talman, kan inte längre vara det efter att med måtta ha avnjutit den produkt som den används för – ölet som ni hänvisade till tidigare, livselixiret. Jag anser att öl – måttligt konsumerat förstås, som jag tidigare har sagt – även är ett hälsosamt livsmedel. Vi bayrare vet det bättre än de flesta, och ni som franker är lika väl medvetna om dess kvaliteter. Liksom vin är öl en speciell produkt och vissa människor, inklusive Joseph Daul, ordföranden för vårt utskott för jordbruk och landsbygdens utveckling, kallar det för , eller ”humlete”.
Jag skall inte begränsa mig till humle, herr talman, men mina inledningsord gör att jag har behov av lite extra tid. Den gemensamma organisationen av marknaden för humle har funnits sedan 1971, och genom åren har den visat sig vara ett flexibelt, enkelt och ändå mycket effektivt arrangemang. Även förra årets rapport från kommissionen betonade detta särskilt.
Målen och åtgärderna i det existerande systemet, nämligen humleproduktion baserad på kvalitet och marknadens efterfrågan, tillsammans med ett omfattande system för ursprungsbevisning, gjordes emellertid ursprungligen tillgängliga av starka producentgrupper. Därför avser jag att, under den korta tid jag har till mitt förfogande, begränsa mig till två punkter, av vilka den första är stöd, inklusive framtida stöd för producentgrupper. Detta är anledningen till att jag i ändringsförslaget har föreslagit införlivandet av en valmöjlighet varigenom den bibehållna delen på upp till 25 procent av det nationella taket kan betalas ut till antingen producentgrupper eller till producenterna själva.
Min andra punkt gäller innefattandet av röjda områden i systemet, vilket har bidragit till en stabilisering av marknaden, något som jag betonar starkt. 
Fiori (PPE-DE ).
   –Herr talman, kommissionär Fischler! Mina personliga åsikter om betänkandet som vi skall rösta om i morgon är i vissa fall avvikande, vilket även min personliga bedömning av halvtidsreformen av den gemensamma jordbrukspolitiken är. Jag har dock godkänt kompromissen av Joseph Daul baserad på sunt förnuft, som en god vän av jordbruk, eftersom jag anser att det är en välbalanserad kompromiss. Vad jag hade svårt att förstå – med vetskapen om hans förmåga, såväl tekniskt som politiskt sett – var till exempel kommissionens förslag om tobak, eftersom det föreslagna systemet med fullständig frikoppling – inte enbart enligt min åsikt, utan även enligt betydelsefulla europeiska universitet – tveklöst skulle leda till att produktionen försvinner helt och hållet, vilket påverkar sysselsättningen som föredraganden Sergio Berlato poängterade tidigare.
Dessutom kan jag inte förstå varför, till skillnad från alla andra produktionssektorer för vilka specifika produktionsrelaterade betalningar har upprätthållits, eller var medlemsstaterna har givits möjlighet att genomföra partiell frikoppling, tobakssektorn är den enda sektor där kommissionen har beslutat att tillämpa fullständig frikoppling. Hälsoorsaker har bland annat citerats, utan att beakta det faktum att nedläggning av tobaksproduktionen i Europa inte det minsta kommer att bidra till kampen mot rökning. Tvärtom, avsaknaden av europeisk produktion skulle omedelbart ersättas av ökad import från resten av världen. Därför använde vi mycket sunt förnuft i utskottet för att bevara en gemensam organisation av tobaksmarknaden med möjlighet att erbjuda långsiktiga utvecklingsplaner för branschen. Vi strävade efter att uppnå stabilitet i budgeten för producenterna och att uppnå likvärdig behandling av alla kategorier av producenter i en ny gemensam marknadsorganisation förenlig med behovet av stabilitet inom jordbrukssektorn och med fortsatt produktion av tobak i Europa, inbegripet av strategiska orsaker.
Med beaktande av olivoljeindustrin, å andra sidan, kan kommissionens föreslagna reform vinna brett stöd. Trots att jag inte accepterar frikopplingssystemet, vilket ni är medveten om, anser jag i själva verket att principen är acceptabel för bestående trädbaserad odling som olivodling, förutsatt att det bidrar till att eliminera en betydande mängd byråkrati i fråga om stödsystemet och framför allt gör det möjligt för oss att vidta åtgärder med avseende på kvalitet, spårbarhet, omläggning och främjande för att uppmuntra vidare kvalitativ utveckling. Vi använde också vårt sunda förnuft i fråga om olivoljesystemet. Vi har säkrat ett långsiktigt finansiellt stöd för odlare; vi arbetade för rätten till historisk betalning med hänvisning till de genomsnittliga betalningarna till en enskild producent som producentstöd under referensperioden, och framför allt har vi introducerat och kämpat för finansiellt ingripande i stödet till kvalitetsprodukter, spårbarhet, marknadsövervakning, främjande och förstärkning av producentorganisationer och vissa miljöåtgärder.
Jag anser att förslaget som parlamentet och kommissionen kommer att lägga fram beträffande olivolja kommer att gynna denna sektor starkt, och jag hoppas, herr kommissionär, att ni accepterar förslagen som parlamentets utskott för jordbruk och landsbygdens utveckling har lagt fram i fråga om tobaksbranschen. 
Procacci (ELDR ).
   – Herr talman! Jag skall inte upprepa mig själv när det gäller tobaken, men jag tycker att det är svårt att förstå att kommissionär Franz Fischler anser att kommissionens förslag om tobak är dikterat av hälsoorsaker. Det är svårt att tänka sig detta, och i stället inte tänka på att 500 000 arbetstillfällen är hotade i Europa. Om det verkligen fanns ett samband mellan utbredningen av rökning och minskningen eller avskaffandet av tobaksproduktionen skulle jag vara den första i denna kammare att stödja kommissionens förslag. Det finns dock inget samband. Genom att anta förslaget skulle vi endast skada unionsmedborgarna och tobaksproducenterna utan att göra en verklig insats för kampen mot rökning. Därför skulle jag be kommissionen att beakta denna ståndpunkt som lagts fram av många kretsar i denna kammare, såväl av politiska partier som enskilda ledamöter. Jag uttrycker uppenbarligen min personliga åsikt, men jag tror att en stor del av parlamentet delar den, vilket vi kommer att kunna bekräfta vid morgondagens omröstning.
Med hänvisning till förslaget om olivolja kan jag emellertid säga att strategin i kommissionens förslag är rätt acceptabel. Behovet av insyn, uppmärksamhet beträffande kvaliteten, produktens miljömässiga och sociala värde beaktas i kommissionens förslag och har granskats på nytt i yttrandet av parlamentets utskott för jordbruk och landsbygdens utveckling. Valet att göra frikopplingsandelen flexibel, möjligheten att nationalstaterna måste, hoppas jag, anpassa dessa andelar är en positiv osmotisk process mellan kommissionens stelbenta bestämmelser och medlemsstaternas val, ett intelligent beslut som tillåter de nationella regeringarna att tillämpa de alternativ som lämpar sig bäst för regionerna. Frågan om att bekämpa blandningen av olja förblir oförändrad och välgrundad för att garantera öppenhet och konsumentskydd, kampen mot bedrägeri, nedtrappningen av aktiv förädling och tillämpandet av märkning som anger och faktiskt förstärker produktionsorten i stället för förädlingsorten. På så sätt kan övervakningsorganen fortsätta att spela en roll.
Jag skulle bara vilja be kommissionär Franz Fischler att, efter omröstningen i rådet och i enlighet med parlamentets yttrande, se till att bestämmelserna som antas är förenliga med besluten, något som vi tyvärr inte har sett tidigare. 
Van den Berg (PSE ).
   – Herr talman! I lördags, dagen före misslyckandet i Cancún, gav den afrikanska alliansen och länder med de lägsta inkomsterna upp. De kände sig fullständigt ignorerade, speciellt av Förenta staterna som stöder bomullsodlarna i South Carolina med inte mindre än 3,5 miljarder euro, medan Europa stöder sin bomullssektor med bara 800 miljoner euro. Resultatet av detta är att de afrikanska bomullsländerna känner sig mycket hotade. På detta sätt skapar man aktivt fattigdom. Länderna med de lägsta inkomsterna gör rätt när de protesterar mot detta. Detta bekräftas av resolutionen som antogs i februari under Gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen. På samma sätt som aids-mediciner symboliserar genombrottet i Doha, symboliserar bomull misslyckandet i Cancún.
Bomullsstödet i Europa utgör en del av jordbrukspolitiken som innefattar höga subventioner för spannmål, kött och mjölk. Genom att frikoppla produktionsstödet med 50 procent och gå över mot landsbygdspolitik, naturvård och djurskydd har vi socialdemokrater tidigare försökt att övergå från kvantitet till kvalitet, för att uttrycka det med andra ord. Den konservativa intressegruppen i den här kammaren har emellertid satt käppar i hjulet för arbetet. Kommissionen lägger nu fram ett anspråkslöst förslag att frikoppla 60 procent och att kanalisera en bra bit av dessa subventioner till landsbygdsutveckling i det berörda området, men majoriteten i Europaparlamentet gömmer sig bakom Förenta staterna och bakom osäkerhet i fråga om resultatet, och talar för frikoppling av 20 procent. Jag kan förstå mina spanska kolleger om de inte enbart vill behandla bomull utan även spannmål, kött och mjölk, men jag beklagar att vi inte handlar djärvare och visar att vi har lärt oss en läxa av Cancún.
Genom att försvaga kommissionens förslag ger vi oklara signaler till de människor i världen som vill ha rättvis handel. Följaktligen kommer ett antal socialdemokrater i denna kammare att rösta mot en urvattning av förslagen. Jag hoppas att vi genom att göra det skickar en klar signal till kommissionen. Jag skulle vilja uppmana kommissionen att hålla ut. 
Jové Peres (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Vi arbetar för närvarande med att genomföra reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken. Jag skall inte upprepa de argument som jag har anfört tidigare, men jag vill ändå ta tillfället i akt att återigen uttrycka mitt motstånd mot åtgärder som skulle ha en betydande inverkan på den gemensamma jordbrukspolitiken.
Vi vet med säkerhet att en frikoppling av stödet kommer att leda till minskad produktion. All ekonomisk verksamhet i eftersatta områden eller områden med ogynnsamma naturförhållanden kommer också att bli lidande. Marknaden för jordbruksmark kommer att bli tudelad eftersom bara en viss del av marken kommer att vara stödberättigad. Detta kommer att leda till spekulation. Det blir ännu svårare för unga jordbrukare att starta verksamhet. De kommer vara beroende av bidrag för att kunna köpa både betalningsrätter och mark.
Alla dessa förändringar äger rum i ett avgörande skede då många jordbruk överlåts från en generation till nästa. Den ekonomiska situationen i allmänhet är också oviss och arbetsutsikterna är dåliga. Konsekvenserna för befolkningen i dessa områden kan bli allvarliga.
Följderna kommer att bli mest kännbara för grödor i de missgynnade områdena eller för grödor som har de mest rörliga kostnaderna när det gäller arbetsintensiteten. Så är i högsta grad fallet med de grödor som diskuteras i dag. Bomull, tobak och olivolja faller alla under denna kategori.
Jag är medveten om att ministerrådet har gett sitt godkännande, även om jag inte stöder det. Jag kan inte göra det med tanke på de drastiska konsekvenser som det skulle få för omfattande känsliga områden. Denna politik handlar i grund och botten om att utnyttja knappa ekonomiska medel för att uppnå vissa mål. Hittills har man anslagit medel för dessa grödor med avsikten att de skall användas för tydliga syften. Frågan är vilka syftena med detta förslag är. Riskerna är däremot mycket uppenbara. Till och med kommissionen själv har erkänt dem.
Förslaget innebär att man överger en politik som har visat sig vara framgångsrik. Den nuvarande gemensamma organisationen av marknaden för olivolja har resulterat i en betydande förbättring av kvaliteten och konsumentskyddet. Den har dessutom stimulerat den ekonomiska aktiviteten i krisdrabbade områden. Varför skall vi överge den?
När det gäller andra spannmålsgrödor har man valt att ha kvar möjligheten att behålla en procentuell andel av stödet kopplad till produktionen. Förhållandena för dessa grödor skiljer sig mycket från dem som gäller för olivolja. Nog skulle väl liknande åtgärder för olivolja kunna övervägas?
Jag vill också nämna den ståndpunkt som har intagits av Europaparlamentets utskott för jordbruk och landsbygdens utveckling. Den enda sättet att garantera att det som faktiskt når konsumenten verkligen är olivolja är att behålla en del av stödet kopplad till produktionen. Det faktum att allt detta sammanfaller med förslaget att sluta finansiera kontrollorganen är oroande. Även om organen skulle finnas kvar, vilka medel skulle de ha till sitt förfogande för att garantera oljans kvalitet? Hederliga företag och sådana som är benägna att vara ohederliga finns inom alla ekonomiska verksamheter. Jag menar att det bara är de ohederliga som har något att vinna på kommissionens förslag.
Därför har jag lagt fram en rad ändringsförslag som syftar till att behålla 25 procent av stödet kopplat till produktionen. Jag hoppas innerligt att kammaren kommer att stödja dem. 
Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE ).
   – Herr talman, herr kommissionär! Debatten om frikoppling rasar igen, den här gången i samband med produkterna från södra Europa, och den ger intrycket att pengarna skall tas från jordbrukarna. Vid ett tillfälle i utskottet fick jag ett utbrott och gjorde klart att frikoppling i själva verket är ett sätt att se till att pengarna blir kvar hos jordbrukarna, särskilt när det gäller tobak. Vi måste dock vara medvetna om att det, med tanke på att bomullspriserna endast täcker en tredjedel av produktionskostnaderna och att tobakspriserna endast täcker ungefär halva produktionskostnaden, naturligtvis finns en stor risk för att andra grödor odlas i stället, om det inte finns något tvång att odla dessa produkter för att få stöd. Det som huvudsakligen skiljer dessa produkter från jordbruksprodukterna i norra Europa kan mycket väl vara att produktionen och bearbetningen av dessa Medelhavsgrödor sysselsätter fler säsongsarbetare, som kan komma att förlora sina arbeten vid en övergång till andra grödor. Det är alltså absolut nödvändigt att aktivt stödja landsbygdens utveckling och att jordbrukarna kan försörja sig på andra produkter som skapar en positiv kedjereaktion i fråga om sysselsättningen.
Vi måste övertyga näringslivet om att det är nödvändigt att sent omsider börja betala skäligt för jordbruksprodukter, vilka i en del fall bara utgör en mycket liten del av slutprodukten.
Frikoppling är början på en mer omfattande debatt om producentpriserna – det gäller mjölk likaväl som tobak och bomull. Detta håller på att bli en brännande fråga. Därför måste jag säga att jag i princip stöder kommissionens förslag och kommer att rösta därefter. 
Queiró (UEN ).
   – Herr talman! I enlighet med de grundläggande principerna i reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken, vilken godkändes i juni, har gemensamma regler fastställts för system för direktstöd till jordbrukare. Förslaget till förordning omfattar följaktligen dessa principer för sektorerna olivolja, tobak och bomull. Förslaget har granskats av vår kollega Joseph Daul, och jag gratulerar honom till det arbete som han har utfört.
Jag skall dock koncentrera mig på de konsekvenser som förslaget får för Portugal. I fråga om olivolja tycks kommissionen inte veta om att 30 000 hektar nya olivodlingar med rätt till produktionsstöd, som rådet godkände 1998, skall planteras. Portugal har i själva verket utarbetat ett program för att plantera dessa 30 000 hektar mellan 2000 och 2006. Planteringen skall ske på det sätt som programmet föreskriver.
Detta förslag till revidering som kommissionen har presenterat har emellertid fördärvat både programmet i fråga och framtidsutsikterna för producenterna. När det gäller tobak kommer kommissionens förslag att helt frikoppla stödet att få jordbrukare att snabbt överge denna gröda i Portugal. Upphörandet av produktionen kommer att få en ytterst skadlig inverkan inte bara på sysselsättningen inom jordbruket, utan också på bearbetningsindustrin. I fråga om bomull, som är en sektor som har vuxit kraftigt under senare år, bestraffar kommissionens förslag produktionen med cirka 30 procent, vilket tillsammans med bristen på produktionsrelaterat stöd gör grödan tämligen oattraktiv och ger få möjligheter till omställning.
Herr talman! Vi står ännu en gång inför ett kommissionsförslag som inte tar hänsyn till vare sig de särskilda faktorer som utmärker det portugisiska jordbruket och andra regionala jordbruksformer, till risken att jordbrukare helt och hållet slutar med jordbruk och inte heller till de sociala problem som är förknippade med arbetslöshet och som går hand i hand med denna utveckling. Detta drabbar återigen jordbrukarnas avkastning på ett orättvist sätt och vi kan inte ...
Van Dam (EDD ).
   – Herr talman! En frikoppling av stödet från produktionen påstås ge det europeiska jordbruket ett försprång i förhandlingarna med Världshandelsorganisationen (WTO). Det är i alla fall vad kommissionär Franz Fischler alltid vidhåller. Den europeiska jordbrukspolitiken har med tiden förändrats, men resultaten inom WTO låter fortfarande vänta på sig. Än värre är att andra handelsblock inte tycks vilja upphöra med sitt stöd som snedvrider handeln.
Därför är jag skeptisk när kommissionen motiverar frikopplingen av bomullsstödet med argumentet att WTO kräver det. Vi vet av erfarenhet att det argumentet inte håller. När allt kommer omkring står EU inte ens för 3 procent av världens bomullsproduktion, samtidigt som unionen importerar 48 procent av all sin bomull tullfritt. Påståendet att det europeiska statliga stödet snedvrider världsmarknaden för bomull är sannerligen mycket oförskämt.
Ur den aspekten är reformen av bomullssektorn viktig, inte så mycket med tanke på WTO, utan för att skapa en levande landsbygd. Reformen måste främst syfta till att öka kvaliteten och, där så är möjligt, upprätthålla sysselsättningen inom sektorn. Jordbrukssubventioner får dock inte användas som ett slags strukturfond. Det är viktigt att de ekonomiska konsekvenserna av reformen övervakas noga och att man vid behov ingriper i god tid.
Stödet till tobakssektorn är av ett helt annat slag än det stöd som gäller för bomullsproduktionen. Det beslut som fattades vid toppmötet i Göteborg om att minska stödet till tobaksproduktionen var riktigt. Tobak är, till skillnad från bomull, inte bara en jordbruksprodukt. Användningen av tobak är cancerframkallande och leder till hjärt- och kärlsjukdomar hos många människor. Med det i åtanke är det absurt att vi i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor å ena sidan talar om hälsoriskerna med ytterst små restvärden av bekämpningsmedel i vår mat, medan vi å andra sidan årligen lägger ned 1 miljard euro på tobaksproduktionen. Frikoppling, alternativa grödor och modulering till förmån för utvecklingen av landsbygden måste enligt min åsikt införas så snabbt som möjligt i denna sektor. 
Souchet (NI ).
   – Herr talman, kommissionär Fischler! Förslaget till reform av den gemensamma organisationen av marknaden för tobak som har lagts fram av Europeiska kommissionen grundar sig på ett felaktigt antagande. Kommissionen har för avsikt att använda det totala avskaffandet av offentligt stöd till europeiska tobaksproducenter som en avgörande faktor i kampen mot rökning. Kopplingen skulle kanske vara värd att undersöka om Europa helt dominerade marknaden och producerade 95 procent av all tobak i världen, men så är inte alls fallet: Europa producerar bara 5 procent av all tobak, och produktionen täcker mindre än 30 procent av dess behov.
Dessutom är det så att en politik som syftar till att minska överdriven tobakskonsumtion måste inrikta sig på beteende snarare än på produkten och på efterfrågan snarare än på tillgång, vilket FN:s fackorgan för livsmedels- och jordbruksfrågor (FAO) – som specialiserar sig på ämnet – har betonat. Den måste avsiktligt informera och förbjuda. Låt mig dock citera vår föredragande: om ”såväl rökning som produktion och försäljning av tobaksprodukter även fortsättningsvis skall vara tillåtna är det uppenbart att det enda kommissionen kommer att uppnå med sitt förslag är att tobaksbolagen vänder sig till leverantörer utanför EU”. Det innebär att kommissionens försök att få den europeiska produktionen att upphöra, vid en tidpunkt då den europeiska konsumentmarknaden fortfarande är mycket viktig och dessutom växer, är som att servera hela marknaden på ett fat till våra konkurrenter, till icke-europeiska tobaksproducenter. Det är det som Brasilien, där produktionen fullkomligen exploderar, väntar på.
Likväl framhåller tobaksindustrin den avgörande betydelse som de olika typerna av tobak som odlas i Europa har för deras blandningar. Europeiska producenter specialiserar sig främst på sorter som har en ganska neutral arom, men en mycket låg alkaloidhalt. Jag tänker till exempel på Virginie de Vendée från den franska regionen Poitou-Charentes i Loire-Atlantique. Det är tobak odlad i Europa som gör det möjligt för europeiska cigarettillverkare att följa de allt strängare hälsoföreskrifterna som vi tvingar på dem när det gäller nikotin- eller tjärhalten. Om vi tar ifrån dem denna väl planerade inkomstkälla, var skall våra tillverkare vända sig för att fylla på sina lager? Till Sydostasien? Hur skulle det gynna folkhälsan? Låt oss bemöda oss om att se till att upphörandet av produktionen inte leder till utflyttning och ombildning, i denna sektor som i många andra. Tobakskoncernen Altadis är redan i färd med att lägga ned anläggningar i Frankrike och etablera sig i Marocko. Vill kommissionen att denna utveckling skall bli gängse?
Kommissionen har inte vägt in de samhällsekonomiska följderna eller de konsekvenser som de föreslagna åtgärderna kommer att få för planeringen av markanvändningen. Det handlar emellertid om en mycket lokaliserad produktion, ofta i känsliga områden där det inte alltid är möjligt att byta ut produktionen. Det är en verksamhet som skapar många arbeten, både fasta och säsongsbetonade. Nu kan reformen, såsom den är utformad, bara resultera i att tobaksodlingen inom samtliga produktionsområden helt överges, och därmed kommer den att leda till arbetslöshet.
Vi måste förkasta denna reform och dess konsekvenser av ren, skär och diskriminerande utrotning av produktionen, av gemenskapens tobaksproduktion, och vi måste förkasta dess ideologiska, moralistiska och förenklade motiv. Motförslaget från vårt utskott för jordbruk och landsbygdens utveckling är onekligen bättre. Det innehåller förvisso en del av tankegången om frikoppling som kommissionen vill uppnå, men det strävar efter att begränsa den maximala omfattningen och de negativa följderna. En frikoppling med upp till 70 procent av det nuvarande stödet kommer inte att förhindra en produktionsminskning, men det kommer att begränsa omfattningen av den. Jordbrukaren kan både fortsätta med produktionen – vilket kommissionens förslag inte möjliggjorde – och genomföra omstruktureringar utan att äventyra gårdens balans. Man värnar om tobaksodlarnas framtid: förslaget från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling ligger nämligen inom budgetramen för hela den gemensamma jordbrukspolitiken som har fastställts fram till 2013. Den vilseledande hänvisningen till den andra pelaren som kommissionen föreslog har samstämmigt och lyckligtvis förkastats. Metoden som grundade sig på produktionsmängden och som ledde till att producenter behandlades olika och gjorde systemet alltför komplicerat har förståndigt nog övergetts.
Maximal frikoppling, en hög grad av subsidiaritet så att medlemsstaterna själva får tillämpa förordningen efter sin egen situation och beroende av producentgrupper är ett konkret alternativ, som utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling föreslår i syfte att behålla odlingen inom Europa så länge konsumentmarknaden finns här. Det är ett steg i rätt riktning, och vi stöder det. 
Redondo Jimenez (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionär! Olivolja är ett av de nyttigaste livsmedlen som produceras. Det är en produkt som har en växande marknad, just därför att konsumenterna blir allt mer aktsamma om sin hälsa. Överskott är verkligen inget problem inom den här sektorn. Just nu bidrar överskottet i själva verket till att föra utvecklingen framåt i omfattande områden i Medelhavsländerna. Det vore svårt att använda denna mark till att odla andra grödor. Detta är därför helt i linje med den förväntade dynamismen i ekonomin som har fastställts som ett mål vid flera toppmöten mellan stats- och regeringsöverhuvuden. Det finns därmed inget giltigt skäl att begränsa utvecklingen inom denna sektor.
Det förslag till reform som har lagts fram inför rådet (jordbruk) tar trots det bara som hastigast upp tillståndet inom sektorn. Den ringa uppmärksamhet som ägnas de svårigheter som flera länder har nämnt förtjänar särskild kritik. Mitt eget hemland Spanien var ett av dem som förbisågs, trots att landet är den största producenten av olivolja, inte bara inom EU, utan också i hela världen.
Som svar på ett antal frågor som har ställts i parlamentet och även här i dag har kommissionen medgett att 23 procent av olivträden i Spanien inte längre skulle få gemenskapsstöd. Enligt uppgifter från kommissionär Franz Fischler kommer 66 miljoner av de 288 miljoner olivträd som planterades före maj 1998 inte att kunna tas i produktion inom den referensperiod som har använts för att beräkna det frikopplade stödet, det vill säga 2000–2002. Kommissionen anser att detta underskott kan avhjälpas genom att ta till den nationella reserven för stödrätter som skall inrättas i enlighet med reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken från september 2003. Reserven skall bestå av 3 procent av de frikopplade stödrätterna. Man bör dock komma ihåg att reserven inte bara skall användas i detta särskilda syfte, utan också för att avhjälpa andra eventuella brister i någon av de reformerade sektorerna. Jag hävdar därför att tårtan i fråga är alldeles för liten för att räcka till alla de gäster som antagligen kommer att dyka upp på festen.
Kommissionen har heller inte tagit hänsyn till den otillräckliga kvot som Spanien tilldelades 1998. Kommissionär Franz Fischler bekräftade detta inför kammaren i dag. Trots de ändringar som man enades om det året nåddes en politisk överenskommelse. Detta angavs tydligt i skälen i förordningen om den gemensamma organisationen av marknaden, vilket gjorde det möjligt att se över de nationella kvoterna så fort medlemsstaterna hade tillförlitliga uppgifter om situationen i sektorn. Sådana uppgifter finns nu att tillgå. De har varit tillgängliga ganska länge, tack vare undersökningar som har gjorts i kommissionens egen regi. Dessa undersökningar visar tydligt att Spaniens kvot inte alls motsvarar den faktiska produktionen.
Producenterna skall inte behöva förlora på att olivoljesektorn reformeras. De har verkligen bemödat sig om att förbättra sin saluföring under de senaste åren. Man bör också vidta åtgärder för olivodlingar i avlägset belägna regioner inom EU. I dessa regioner är odlingarna viktiga både av samhällsekonomiska skäl och från miljösynpunkt. Odlingarna från 1998 som inte har tagits i produktion under referensperioden får inte heller förbises.
En reform av sektorn bör innefatta en lämplig grad av flexibilitet som gör det möjligt för varje producentland att ta itu med sin egen specifika situation.
Dessutom måste olivoljesektorn, tillsammans med de övriga sektorer i Medelhavsområdet som har diskuterats i kammaren i dag, få samma förmånsbehandling som alla de andra reformerade jordbrukssektorerna. Producentländerna bör därför få fastställa en övergångsperiod innan de nya reformerna träder i kraft.
Alla dessa idéer finns med i förslaget som utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling har lagt fram. Detta är ett samförståndsförslag, och det har gjort det möjligt för oss alla att arbeta vidare. Jag vill tacka Joseph Daul, Xaver Mayer, Vincenzo Lavarra och Sergio Berlato. Det finns ingen anledning att oroa sig: ändringsförslag 87 har antagits och kommer att finnas med i den konsoliderade texten. Jag vill också be Alejandro Cercas att framföra till ...
Izquierdo Rojo (PSE ).
   –  Herr talman! Det krävdes en hård strid för att nå en kompromiss inom utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. Man var tvungen att hitta en medelväg mellan motsatta åsikter. Jag anser att detta är en viktig kompromiss. Den utgör en välbehövlig referensram som främjar det fullständiga genomförandet av reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken. Samtidigt minskar den risken för att jordbruksproduktionen upphör i missgynnade områden. Jag kommer därför att rösta för kompromissen och anser att kommissionen bör anta den.
Jag menar att kommissionen bör vidta åtgärder som garanterar att den spanska finansieringsöversikten inte blir lidande på grund av att den faktiska produktionen inte har angetts korrekt. Encarnación Redondo hade helt rätt när hon påpekade detta tidigare.
För det andra, kommissionär Fischler, bör upphörandet av tobaksproduktionen i Granada skjutas upp tills de berörda personerna kan erbjudas andra riktiga arbeten inom jordbruksnäringen.
Det spanska partiet har redan lagt ned företaget Cetarsa av orsaker som hade med ekonomisk spekulation att göra. Cetarsa var ett lönsamt statligt företag. Jag ber er, herr kommissionär, att inte nu ge regionen nådastötengenom ert förslag, som skulle leda till att de 2 000 familjer som är beroende av tobaksproduktionen tvingas bort från marken. 
Vallve (ELDR ).
   – Herr talman, herr kommissionär! Reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken handlar om tre stora sektorer som är mycket viktiga för Medelhavsområdet. Jag skall främst tala om olivolja.
När det gäller just olivolja pekar förslaget entydigt på vikten av att jordbrukarnas livskvalitet och levnadsstandard skyddas. Det tar också upp behovet av att bekämpa bedrägerier och garantera en högkvalitativ produkt.
Jag vill poängtera att produktionen av olivolja kan se mycket annorlunda ut i olika områden. Avkastningen kan variera mellan 200 kg och 400 kg per hektar i somliga regioner till över 800 kg per hektar i andra. Av den anledningen bör stödet inte begränsas till enbart produktionsstöd.
Herr kommissionär! Jordbrukets mångsidiga roll har nämnts många gånger. Olivoljeproduktionen är inget undantag. I missgynnade områden ger den jordbrukarna en möjlighet till en rimlig levnadsstandard. Tack vare den stannar befolkningen kvar i området. Dessa regioner skulle annars drabbas av avfolkning och alla de problem som följer därav. Frikopplingen skulle utgöra ytterligare ett incitament.
Min uppfattning är att medlemsstaterna skall kunna erbjuda alla olivoljeproducenter skydd och trygghet på grundval av antal odlade hektar, oberoende av mängden olja som produceras. 
Figueiredo (GUE/NGL ).
   – Herr talman! De flesta jordbrukarna i Portugal är bekymrade över kommissionens olika förslag om att reformera den gemensamma organisationen av marknaderna för Medelhavsprodukter såsom olja, tobak och bomull. Förslagen är dåliga, både därför att de upprätthåller diskrimineringen av just Medelhavsprodukter, som alltid har behandlats dåligt inom den gemensamma jordbrukspolitiken, och också därför att de uppmanar jordbrukare att upphöra med produktionen, dels genom att frikoppla stöden och dels genom att inte öka anslagen och inrätta fler marknadsreglerande mekanismer. Det skulle ge oss möjlighet att avhjälpa eventuella orättvisor i fördelningen av stödet mellan länder, mellan produktionsformer och mellan producenter.
Det uttalande målet med den jordbruksreform som man beslutade om i juli är faktiskt att göra budgetbesparingar, närmare bestämt 113 miljoner euro årligen fram till 2013, och att se till att jordbruket avregleras i WTO-förhandlingarna. Detta ställningstagande är oacceptabelt.
Den största delen av Medelhavsproduktionen finns i sammanhållningsländerna och i de minst gynnade regionerna, och är oerhört arbetsintensiv. Jag syftar till exempel på odlingen av olivolja och tobak. De utgör många gånger den huvudsakliga inkomstkällan i dessa regioner och förtjänar därför att behandlas rättvist av kommissionen.
Det är oacceptabelt att man inte har beaktat de sociala och miljömässiga konsekvenserna, särskilt i bergiga regioner och i andra mindre gynnade områden, som i Portugal där det finns mycket få alternativ till olivolja, tobak och bomull och där produktionen av frukt, grönsaker och vin har stora problem. Det är oacceptabelt att kommissionen inte beaktar de faktorer som utmärker Portugals situation, och inte heller beslutet från 1998 att godkänna planteringen av 30 000 nya hektar olivodlingar som skulle få stöd för att modernisera sektorn. Det är oacceptabelt att stödet till sådan olivolja som används i konserver avvecklas, att de nationella kontrollorganen läggs ned och att man håller fast vid en politik som försämrar oljans kvalitet, genom att inte förbjuda blandningar av olivolja och andra vegetabiliska oljor och genom att tillåta vilseledande märkning av produkter som inte är äkta olja. Kommissionens förslag om tobak är lika oroväckande, eftersom den sektorn förlorar en del av sitt nuvarande stöd under omständigheter som hotar kontinuiteten inom produktionen och industrin, vilket leder till arbetslöshet och ökad export från länder utanför unionen. Situationen när det gäller bomull är också den oacceptabel eftersom den stödberättigade marken har fastställts till futtiga 360 hektar. 
Ferrandez Lezaun (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Mitt hemland och i synnerhet min partigrupp har en särskild invändning mot hur olivoljan hanteras i förslaget från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. Det beror på att det är stora skillnader mellan de belopp som beviljas per hektar i olika olivoljeproducerande områden. Vissa områden i Spanien får exempelvis 720 euro per hektar, medan andra provinser får 156 euro. Det är en skillnad på nästan 500 procent. Hur skall dessa regioner någonsin kunna konkurrera med varandra? Det finns en annan paradox i detta. De mest produktiva och lönsamma områdena är sådana som ägs av industrier, stora multinationella företag eller stora jordägare och producenter. Situationen strider mot allt sunt förnuft. För att göra en jämförelse med detaljhandeln är det som om vi skulle stödja stora varuhus som eller och bestraffa småhandlare. Ni håller säkert med mig om att det vore orimligt. Låt mig då tala om för er att det faktiskt är just det som pågår. Det är en del av vårt dagliga liv ute i verkligheten.
Vi anser att situationen måste förändras. Småproducenter och familjejordbruk måste få hjälp om vi skall kunna se till att människor stannar kvar på den mark som de har ärvt. Om de skulle ge sig av skulle det resultera i avfolkning och alla de problem som följer därav. Mina damer och herrar, om vi inte lyckas få dessa människor att stanna kvar kommer vi att få betala ett högt pris för vårt misslyckande. 
Angelilli (UEN ).
   – Herr talman! Ett antagande av betänkandet i morgon skulle sända en tydlig och positiv signal i fråga om systemet med partiell frikoppling. Med den lösningen skulle man undvika den avveckling av tobaksproduktionen i Europa som var avsedd att äga rum under en mycket kort tidsperiod, och på så sätt trygga 500 000 arbetstillfällen, varav 135 000 bara i Italien. Ett antagande av texten skulle också göra det möjligt att inleda en ny förhandlingsrunda i rådet och med hänsyn till kommissionen, så att samtliga krav från producenterna inom sektorn kan tillmötesgås.
Till att börja med vore det lämpligt att ompröva villkoren för att vara berättigad till frikopplat stöd genom att inte enbart beräkna stödet utifrån genomsnittet för de tre senaste åren, utan också utifrån ytterligare kvoter som producenten har fått sedan den 1 januari 2001. Kommande förhandlingar skulle också göra det möjligt att identifiera exakt vilka mottagarna av medlen för omstrukturering och omställning är. För det första bör stödet tydligt inriktas på tobaksproducerande jordbruk och för det andra bör det fördelas av producentorganisationer och först då avsättas för regionerna.
Avslutningsvis vill jag uppmana ordförande Romano Prodi att, efter att ha noterat parlamentets förhoppningsvis positiva yttrande i morgon, styra utvecklingen under kommissionens kommande nya mandatperiod i denna riktning. 
Ayuso González (PPE-DE ).
   –  Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! När det gäller bomull och tobak måste jag börja med att hänvisa till kommissionens olika förslag. Ett första intryck av dem är att målsättningen helt enkelt är att se till att odlingen av dessa båda grödor upphör. Undermeningen tycks vara att hela sektorn kan avvaras, tillsammans med de tusentals jordbruksarbetare som bor i de minst gynnade områdena i södra Europa. Dessutom har man helt förbisett det faktum att medlemsstaterna i anslutningsakterna för Spanien och Grekland åtog sig att skydda bomullsproduktionen i dessa två länder.
I de områden i Spanien där bomull odlas har produktionen redan minskat med 20 procent på grund av de sanktioner som har införts i enlighet med 2001 års bomullsreform. Dessutom är det orimligt att, som kommissionen vill, använda bomull som ett förhandlingsobjekt i WTO-förhandlingarna med tredjeländer. EU svarar trots allt bara för 2,5 procent av världsproduktionen. Världsexporten domineras dessutom av USA, medan unionen står för så lite som 1,5 procent. Därför är detta inte ett hållbart argument för att minska bomullsstödet.
Den föreslagna reformen innebär att man drar åt svängremmen ytterligare. Grödans fortlevnad är nu hotad. Förslagen om både bomull och tobak kommer dessutom att allvarligt skada hela den samhällsekonomiska struktur som är grundad på dessa grödor. Jag skall ge några specifika exempel från Spanien. Industrin för plockning och rensning av bomull sysselsätter 2 000 människor. Ytterligare 1 miljon arbeten är direkt kopplade till sektorn. Det finns också 600 motoriserade skördemaskiner som enbart används för att plocka bomull. De skulle få skrotas allihop. Situationen när det gäller tobak är ännu allvarligare. Tobaksproduktionen skapar upp till 2 200 arbetstimmar per hektar. Jag skall ta staden Talayuela i regionen Extremadura i västra Spanien som exempel. Staden är Spaniens ledande tobaksproducent. 5 000 av de 10 000 invånarna är anställda inom tobaksnäringen. Över 20 000 familjers försörjning är beroende av tobaken enbart i Extremadura.
Det har sagts att betänkandet som utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling har antagit kraftigt minskar den nivå av frikoppling av stödet som kommissionen har föreslagit. Förslaget är ett steg i riktning mot att undanröja hotet mot grödornas fortlevnad. Det är ytterst viktigt att kammaren stöder detta betänkande. Det kommer att sända en tydlig signal till ministerrådet, nämligen den att parlamentet stöder bevarandet av dessa sektorer som skapar så många arbetstillfällen i missgynnade områden. 
Adam (PSE ).
   – Herr talman! Förra året beslutades om en grundlig reform av den gemensamma jordbrukspolitiken trots motstånd från regeringar och jordbruksorganisationer och ljummet gensvar från parlamentet. Detta kommer till sist att totalt frikoppla betalningarna till jordbrukare från produktionen.
Vi har nu att göra med bomull, tobak, humle och olivolja som alla är produkter med regionala sårbarheter. Kommissionens förslag är med undantag av humle något av ett steg tillbaka från reformerna förra året. Joseph Daul och Vincenzo Lavarra försöker i sina betänkanden göra motstånd mot en betydelsefull reform inom bomull och tobak och i viss utsträckning olivolja. Endast i de ändringsförslag som anger ett minimum av 60 procents frikoppling för olivolja närmar sig utskottet fjolårets reformpaket.
Jag är fullt medveten om svårigheterna inom dessa sektorer och respekterar föredragandenas arbete, men på längre sikt är de landsbygdsekonomier som påverkas av frikoppling bäst hjälpta av utvecklingsåtgärder som mer direkt och effektivt kan inriktas mot målet. Detta är den uppläggning för olika produkter som tillämpas i min egen region.
Jag önskar att kommissionen hade varit djärvare i sina ursprungliga förslag, men jag är beredd att stödja dem. Av angivna skäl kan jag dock inte stödja dessa två betänkanden som de nu föreligger, och hur jag till sist röstar kommer att bero på vilka ändringsförslag som antas. 
Sbarbati (ELDR ).
   – Herr talman, kommissionär Franz Fischler! Jag tänker inte upprepa det som min kollega Vincenzo Lavarra redan har sagt – eftersom jag helt och hållet stöder hans betänkande om olivolja –, men jag vill säga något om tobaksfrågan. Jag vill även uppmärksamma kommissionären på att vi inte bara har problemet med monokultur i de krisdrabbade medelhavsområdena, där det är svårt att få jorden att återhämta sig och omvandla den, utan framför allt problemet med social sammanhållning, utöver problemet med biverksamhet som innebär en förlust av tusentals arbeten och som därigenom sätter den sociala stabiliteten på spel. Så även om jordbruksfrågan – framför allt den gemensamma jordbrukspolitiken – måste betraktas ur politisk synvinkel – precis som vi vill att alla de frågor som är avgörande för Europas utveckling skall betraktas –, måste vi därför göra en insats som är mer inriktad på grödorna i Medelhavsområdet, eftersom alltför mycket görs för jordbruket i Frankrike och Tyskland, herr kommissionär. Detta är ett problem. Ingen säger att det är så, kanske är ingen tillräckligt modig, men någon måste säga det, och därför vill jag värna om grödorna i Medelhavsområdet. Den hälsoinriktade taktiken som föreslås här är rena hyckleriet. Om vi upphör med att använda Kentuckytobak, som är ett friskt tobaksblad, måste vi i stället hämta tobaken från Turkiet där tobaksbladen inte är friska eftersom de besprutas med bekämpningsmedel. Därigenom riskeras medborgarnas hälsa, och staterna kommer inte att införa ett förbud mot rökning eftersom de fortsätter att ta emot punktskatter. 
Patakis (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Trots försöken att försköna och förbättra situationen är Europeiska kommissionens förslag till förordning om Medelhavsprodukter kategorisk och deprimerande: tobaksodlingarnas försvinnande, en minskning av antalet bomullsodlingar och avskaffandet av olivodlingarna.
Dessvärre har även betänkandet från Europaparlamentet, med undantag av några bokstavliga förbättringar, helt och hållet utarbetats i kommissionsförslagets anda, som knappt ens utgör underlag för en debatt i Europaparlamentet. Det borde ha förkastats och bör förkastas i sin helhet eftersom det är mycket värre än den nuvarande situationen. Den gradvisa frikopplingen av stöd från jordbruksproduktionen och dess omvandling till allmosor från gemenskapen innebär att de små och medelstora jordbrukarna helt och hållet styrs av de större och multinationella livsmedelsindustriföretagens intressen och att dessa företag utnyttjar WTO-avtalen till fullo för att köpa jordbruksprodukter till vrakpriser.
Det är uppenbart att små och medelstora jordbrukare kommer att få mycket mindre pengar som kompensation för avskaffandet av basgrödor som tobak, bomull och olja. En stor del av stödet kommer att övergå till den andra pelaren där mottagarna huvudsakligen utgörs av större företag medan de små och medelstora jordbrukarna tjänar någon form av daglön som servicepersonal.
Detta gäller framför allt produkter som EU har ett kraftigt underskott på och som importeras i stora mängder. Allt detta förekommer utan några sociala, utvecklingsmässiga eller miljömässiga kriterier, med fullkomlig likgiltighet inför de plågsamma konsekvenser detta medför, inte bara för jordbrukssektorn, utan även för ekonomin med anknytning till denna sektor på områden med akuta sociala och ekonomiska problem.
Vi anser inte att dessa förslag medger några ändringar eller försköningar. Vi kräver att de skall röstas ned och dras tillbaka. För oss är det inte fråga om någon delvis, delvis komparativ eller fullständig frikoppling, eller om en utrotning i komparativ eller superlativ grad av små och medelstora jordbruk i södra Europa. Om ändringsförslagen inte dras tillbaka kommer de därför att användas i kampen ...
Santini (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag stöder mina kollegers kritik av kommissionens förslag om tobak, men jag skall även försöka att förklara varför jag förkastar förslaget när det gäller de anledningar som anses stödja det. En kvinnlig parlamentsledamot hänvisade till och med till besparingar för gemenskapens jordbruksbudget, men effekten kommer att bli den rakt motsatta eftersom de europeiska tillverkarna kommer att vara tvungna att köpa tobak från tredjeland, vilket leder till ökade kostnader, lägre sysselsättning och större underskott i gemenskapens handelsbudget. Omvandling, som redan har förkastats av många, bland annat här, och som jag inte heller stöder, skulle kunna vara en lösning för andra grödor, men absolut inte för tobak. Det finns inga lämpliga ekonomiska alternativ eftersom tobak odlas på små jordbruk. De grödor som kan komma i fråga är de från Medelhavsområdet som redan fullständigt omfattas av gemenskapens produktionskvoter och förbud. Något som emellertid är till tobakens fördel är dess mycket kostnadseffektiva produktion. En timmes arbete med tobak kostar gemenskapens budget 5,7 euro. Detta i jämförelse med andra grödor som durumvete som kostar 21,4 euro och spannmål som kostar 12,8 euro.
Kampen mot cancer är ett fullständigt ohållbart argument. Ett eventuellt avskaffande av europeisk tobak för att bidra till kampen mot cancer vore fullkomligt omotiverat. Något som dessutom redan har påpekats är att 80 procent av den tobak som förbrukas i Europa redan i dag är importerad.
Å andra sidan har kommissionen varit mer förnuftig när det gäller olivolja. Det förslag om detta som har ingivits är utan tvivel godtagbart, framför allt om det finslipas genom att medlemsstaterna även fortsättningsvis ges stor frihet att bestämma omfattningen av frikopplingen, som under alla omständigheter redan är godtagbar genom kvoten 60/40 som fastställts av utskottet. Och medlemsstaterna måste få andra möjligheter att ingripa när det gäller kvalitet. 
McNally (PSE ).
   – Herr talman! Catherine Stihler är sjuk och kan inte närvara. Jag hoppas att ni ursäktar att jag tar 30 sekunder av hennes tid.
Franz Fischler sade i sin presentation att dessa reformer grundas på samma principer som tidigare reform. Det stämmer, men de är avsevärt mindre ambitiösa i omfattning, även i kommissionens förslag. Han sade också att målen var identiska eftersom ett av målen var hållbarhet. Han menar antagligen ekonomisk, miljömässig och social hållbarhet, konkurrenskraft och förenlighet med WTO-reglerna, eftersom vi inte bör betrakta jordbruksfrågorna isolerat. Det är bara ett av EU:s politikområden, och det finns andra – som har att göra med världshandeln – som måste påverka vårt tänkande, vilket utvidgningen och dess konsekvenser också måste göra.
Vi talar i vissa fall om de fattigaste regionerna i EU:s fattigare länder. Det är helt klart och förklarar förmodligen de mindre ambitiösa förslagen. Budgeten är kanske neutral, men det finns skiljaktiga konsekvenser för jordbruksarbetare och jordbrukare, vilket är ett av problemen som PSE-gruppen ser med dessa förslag. Generellt sett är vi starka anhängare av en reform. Vi är helt medvetna om att det gamla systemet snart kommer att bli ohållbart och att frikoppling är på gång, och vi är medvetna om förpliktelserna enligt WTO. Vi är emellertid också medvetna om de sociala konsekvenserna, och vi befarar att kommissionen inte tillräckligt noga har beaktat dessa konsekvenser. Mer hänsyn borde tas till vad som händer med de anställda hos arbetsgivare inom jordbruksnäringen.
Det råder ingen tvekan om att parlamentets förslag inte kommer att bidra till utvecklingsrundan från Doha. De kommer – möjligen felaktigt men helt visst – att betraktas som icke-reform och som ett avsteg från vad de fattigaste länderna i världen väntar sig. Det är helt uppenbart och något som jag som ledamot av utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi måste betona, även om jag stöder PSE:s ståndpunkt som helhet. 
Virrankoski (ELDR ).
   – Herr talman! De betänkanden som diskuteras rör en utökning av jordbruksreformen till produktionen av oliver, bomull och tobak. Den viktigaste frågan är densamma som vid de andra reformerna: frikopplingen av stöd från produktion. Frikopplingen av stöd från produktion kommer förmodligen framför allt att tilltala de som är emot tobaksodling. I systemet för individuellt stöd skulle mer än 6 000 euro per hektar utbetalas. Med andra ord skulle stödet tas emot även om ingen tobak producerades. På så sätt skulle EU kraftfullt stödja avskaffandet av dess odling och övergå till en annan typ av produktion eller åtgärder för att ta jordbruksmark ur produktion. Detta är en del av jordbruksreformen. Den är den största i sitt slag i EU:s historia.
Eftersom reformen skall inledas nästa år är det viktigt att dess genomförande inte innebär att de privata jordbrukarnas inkomster sätts på spel. Det kommer att vara mycket svårt att tillämpa reformen i praktiken eftersom jordbruken ser olika ut i olika delar av EU, precis som villkoren för deras skötsel ser olika ut. Om perioden 2000–2002 skall betraktas som referensperiod kommer det under de fem åren att inträffa förändringar när det gäller såväl ägarskap som de områden som jordbruken omfattar samt tillverkning och investeringar. Därför finns det en risk att drastiska och orättvisa förändringar kommer att genomföras när det gäller stödet till jordbruken. Det var inte för inte som ni påpekade detta i era brev till jordbruksministrarna, kommissionär Fischler.
Det andra problemet är samhällets godkännande. Jordbruksstöd har länge betraktats som en kompensation för jordbrukare som producerar mindre än vad produktionen kostar. Kommer skattebetalarna att acceptera att stöd utbetalas även om ingenting produceras? 
Fischler,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Jag har lyssnat uppmärksamt på inläggen i debatten, och jag vill tacka er för den mycket livliga, om än i vissa delar kritiska, diskussionen.
Låt mig mot bakgrund av debatten behandla de ingivna ändringsförslagen och till att börja med ändringsförslagen som rör flera sektorer och frikoppling. Jag stöder i princip flexibiliteten som föreslås i ändringsförslagen 17 och 57, som skulle göra det möjligt för medlemsstaternas regeringar att fastställa vilken procentsats som helst över 60 procent för frikopplade betalningar när det gäller olivolja.
I ändringsförslagen 1, 5, 10, 11, 45, 81 och 83 krävs att produktionsstödet för bomullsodlare höjs till 80 procent, och i ändringsförslag 44 kopplas stödet till ett krav som rör bomullsskörden. Tyvärr måste jag förkasta alla dessa ändringsförslag eftersom de inte överensstämmer med målsättningen att avsevärt minska kopplingen mellan produktionsvolym och stöd.
I ändringsförslagen 26, 63, 67, 68 och 85 om tobak krävs att 70 procent av stödet till tobaksproducenter skall fortsätta att vara kopplat till produktionen. Detta skiljer sig avsevärt från tonläget i debatten mellan regeringscheferna vid toppmötet i Göteborg. Därför måste jag hålla fast vid kommissionens ursprungliga förslag där det föreskrivs att allt tobaksstöd i systemet för individuellt stöd inbegrips.
I vissa ändringsförslag, närmare bestämt ändringsförslagen 7, 8, 24, 43, 74, 76, 77, 79 och 80, krävs det även att reformerna när det gäller olivolja, bomull och tobak skall kunna skjutas upp. Kommissionen vill emellertid så snabbt som möjligt fortsätta med reformerna av dessa sektorer och kan därför inte godta dessa ändringsförslag.
Jag vill nu övergå till de enskilda sektorerna och börja med olivolja. Ni har lämnat flera intressanta förslag som jag anser väl värda att undersöka, men jag har svårt att godkänna dem i deras nuvarande form. Ett exempel är förslaget i ändringsförslag 58 om att medlemsstaterna skall få möjlighet att göra en regional fördelning av de nationella taken, vilket absolut kan övervägas. Det måste emellertid säkerställas att denna möjlighet inte leder till omfattande undantag från de genomsnittliga utbetalningarna av stöd som görs till en region under referensperioden.
Jag anser också att förslagen i ändringsförslag 84 är intressanta. I ändringsförslaget föreslås en utökning av referensperioden för individuella jordbruk för att kunna säkerställa beloppet för det individuella stödet och berättigande till stöd om olivodlingarna inte har ingått i produktionen för referensperioden. Detta får emellertid inte leda till en ökning av det totala stödbelopp som varje medlemsstat utbetalar till olivodlare.
Jag kan godta förslaget om att taken för fullständigt frikopplade utbetalningar skall höjas till 0,5 hektar av olivodlingar, som uppmätts genom det geografiska informationssystemet. För att öka flexibiliteten skall vi emellertid också öka antalet träd som måste bevaras på de odlingar som får ytterligare stöd.
Avslutningsvis är jag även beredd att överväga en justering av rådets bilaga IV i avsikt att garantera att olivodlingar sköts i enlighet med god praxis för jordbruk och miljö. Jag är dessutom positiv till kvalitetsförbättringar och stöd till unga olivodlare, men jag är mycket tveksam till förslagen i ändringsförslagen 16, 21, 22, 52, 56, 60 och 61. Enligt min åsikt regleras de frågor som tas upp i dessa ändringsförslag på lämpligt sätt på annan plats.
Slutligen kan jag godta ändringsförslag 20 och ändringsförslagen 17, 54, 55, 58 och 84 i Daulbetänkandet. Tyvärr måste jag avvisa alla ytterligare ändringsförslag i betänkandet av Joseph Daul.
Jag vill nu lämna några kommentarer om Lavarrabetänkandet. Något som ni, Vincenzo Lavarra, har tagit upp är att ni inte anser att det skall vara tillåtet att producera blandningar av olivolja och andra vegetabiliska oljor. Jag måste emellertid påpeka att detta skulle leda till att mindre olivolja skulle säljas i Europa. Enligt min åsikt är det viktigaste att dessa blandade oljor märks på rätt sätt så att konsumenterna inte vilseleds.
I anslutning till de förslag som lämnas i Lavarrabetänkandet vill jag betona att kommissionen har vissa instrument för att ingripa om marknadssituationen kräver detta, framför allt när det gäller importer. Några av de ändringsförslag som föreslås i detta betänkande rör en automatisk aktivering av stödsystemet för privat lagring. En sådan mekanism skulle emellertid strida mot den logiska grunden och syftet med systemet, som är att hjälpa oss att hantera kriser, och därför kan jag inte godkänna denna typ av ändringsförslag.
Jag instämmer emellertid med att vi bör främja kvaliteten på olivolja. Å andra sidan ser jag ingen mening med att ändra de harmoniserade bestämmelser som nyligen antogs som en del av den överenskomna kvalitetsstrategin. Vidare kan gemenskapsbidrag för kvalitetsprogram finansieras genom stödprogrammen för landsbygdsområdena.
När det gäller kontroller vill jag också påpeka att det inte är producentorganisationernas uppgift att övervaka utan att detta är något som skall hanteras av medlemsstaterna och deras offentliga myndigheter.
Och nu till bomull. Jag instämmer i att det nuvarande stödsystemet för bomull är ett mycket specifikt system och att det delvis grundar sig på anslutningsakterna. Av denna anledning kan jag godkänna ändringsförslag 6, men jag vill samtidigt påpeka att kommissionens förslag i tillräcklig utsträckning främjar bomullsproduktionen i de av gemenskapens regioner där bomullsodlingen är en viktig del av jordbruksstrukturen. De flesta ändringsförslagen skulle ha medfört en ökning av bomullsproduktionen och därigenom av den övergripande budgeten med cirka 50 miljoner euro. Detta skulle innebära en överträdelse av det beslut som fattades i Luxemburg i juni 2003, där det föreskrivs att reformer inte får medföra en ökning av den nuvarande budgeten. Jag kan därför inte godta dessa ändringsförslag.
I ändringsförslagen 9, 37 och 70 argumenteras mot överföringen av medel till landsbygdsutvecklingen. Denna överföring är emellertid nödvändig för att landsbygdsekonomierna i de bomullsproducerande regionerna skall kunna omstruktureras och nödvändiga justeringar utföras. Därför kan jag inte heller godta dessa ändringsförslag.
När det gäller producentorganisationerna anser jag att ett uteslutande av rensningsindustrin med dess egna särskilda intressen definitivt inte är det bästa sättet att utveckla en kvalitetspolitik för bomull. Trots att jag inte kan godta de aktuella ändringsförslagen är jag därför beredd att ge producentorganisationerna en tillräckligt aktiv roll när det gäller att forma bomullssektorns framtid. Tyvärr måste jag avvisa alla återstående förslag som rör bomull i Daulbetänkandet.
Huvudtemat i ändringsförslagen för tobakssektorn är bevarandet av status quo, men kommissionen vill se djupgående förändringar. Jag måste påminna parlamentet om att även utökningen av bidragssystemet för åren 2002–2004 möjliggjordes tack vare att kommissionen åtog sig att genomföra en reform av sektorn. Om vi inte genomför en reform av tobakssektorn kommer det, som jag har påpekat, inte att finnas några fler bidrag över huvud taget efter 2004 – och detta i en situation där marknadspriset i genomsnitt endast täcker 20 procent av kostnaden för tobaksproduktion.
Precis som Friedrich-Wilhelm zu Baringdorf påpekade innehåller förslaget en lösning utan någon nettoeffekt på budgeten. Skillnaden är inte att jordbrukare inte längre får stöd utan att de inte längre är tvingade att odla tobak. Det är detta det handlar om. Jag vill påminna er om att det vid toppmötet i Göteborg, i samband med diskussionerna om hållbar utveckling, sades att endast nyttiga produkter skall få stöd inom ramen för gemenskapens politik.
I ändringsförslag 66 föreslås ett kvotutlösningsprogram. Jag kan inte godkänna detta ändringsförslag eftersom kommissionen är övertygad om att det inte finns något behov av ett sådant program. Producenter som beslutar sig för att lämna jordbruket kan överföra de stöd som de beviljats i enlighet med artikel 46 i förordningen om direkta stödsystem.
Jag kan inte heller godta ändringsförslag 69 eftersom det innebär ett för tidigt avskaffande av bidraget till gemenskapens tobaksfond. Med hjälp av dessa bidrag finansieras åtgärder som är utformade för att främja allmänhetens medvetande om tobakskonsumtionens skadliga effekter, och för konsekvensens skull bör de därför behållas så länge som produktionsstöd fortfarande är tillgängligt för tobaksodlare.
När det gäller finansieringen av omstruktureringsprocessen är det absolut nödvändigt att budgetanslagen överförs från underkategori 1a till 1b. Genom denna överföring blir det möjligt för medlemsstaterna att vidta lämpliga åtgärder för att underlätta saneringen av tobaksodlande regioner som en del av programmen för utveckling av landsbygdsområdena.
I ändringsförslagen 27 och 38 föreslås att en del av de belopp som frigörs genom modulering används för att finansiera specifika åtgärder som vidtas av medlemsstaterna på områden där tobaksproduktion utgör minst 20 procent av den säljbara bruttoproduktionen av industrigrödor. Kommissionen är övertygad om att det inte finns något behov av specifika åtgärder av denna typ, eftersom de belopp som frigörs genom modulering kommer att vara tillgängliga för alla sektorer i form av ytterligare stöd för landsbygdsutvecklingsåtgärder.
Kommissionen kan godta ändringsförslag 62, men måste avvisa alla andra ändringsförslag som gäller tobak.
Låt mig slutligen övergå till humle. Daulbetänkandet stämmer överens med de huvudsakliga principerna i förslaget som rör humle. Enligt den första delen av ändringsförslag 42 samt ändringsförslagen 82 och 86 är jordbrukare som har humleproduktion i träda och som har mottagit stöd för röjning under referensperioden fortfarande berättigade till direktstöd. Under samma period skulle dessa jordbrukare emellertid ha kunnat odla andra grödor än de som de har fått stöd för. Vid beräkningen av referensbeloppet tas med andra ord ingen hänsyn till stödet för röjning. Kommissionen kan därför inte godkänna dessa ändringsförslag.
Ändringsförslagen 35 och 36 och den andra delen av ändringsförslag 42 handlar om stödet till producentorganisationernas verksamhet. Det kommer naturligtvis att vara möjligt att bilda producentorganisationer i framtiden, och kommissionen anser att det därför måste finnas lämpliga medel för att garantera att dessa organisationer har tillgång till medlen. 
Talmannen.
   – Tack, kommissionär Fischler.
Omröstningen äger rum i morgon kl. 12.(1)


Kommissionen kan helt eller delvis godta följande ändringsförslag efter omformulering: 1, 2, 3, 5, 8, 9, 10, 11, 15, 20, 21 (första delen), 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 31, 32, 33, 35, 38, 40, 42, 43, 44, 45, 46, 48, 49, 50, 51 (första delen), 52, 55, 56, 57, 58, 60, 62 (första och tredje delen), 63, 65, 66, 68 (andra delen), 70 (första delen), 71, 75 och 79.
I fråga om ändringsförslag 76 anser kommissionen att användningen av straffrättsliga sanktioner skulle vara en viktig förstärkning av kontrollen av foder- och livsmedelsföretagen. Kommissionen avvisar parlamentets och rådets åsikt att artikel 55.2 och 55.3 hänför sig till tredje pelaren. Å andra sidan konstaterar kommissionen att denna fråga redan har underställts EG-domstolen för avgörande (i ett annat fall). Under dessa omständigheter och med hänsyn till förfarandets allmänna politiska sammanhang är kommissionen beredd att dra tillbaka artikel 55.2 och 55.3 i det nuvarande förslaget i avvaktan på domstolens avgörande av frågan och förbehåller sig rätten att på nytt föreslå straffrättsliga sanktioner på detta område.
Kommissionen kan inte godta följande ändringsförslag: 4, 6, 7, 12, 13, 14, 17, 18, 21 (andra delen), 22, 30, 34, 37, 39, 41, 47, 51 (andra delen), 53, 54, 59, 61, 62 (andra delen), 64, 67, 68 (första delen), 69, 70 (andra delen), 72, 73, 74, 77 och 78. 
