
Formanden.
   - Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 14. oktober, for genoptaget.
Formanden.
   - Inden jeg går over til vores dagsorden, vil jeg gerne komme med et par betragtninger om, at det i går var De Forenede Nationers dag, og at den seneste modtager af Sakharov-prisen - Kofi Annan - kom med en erklæring, hvori han understregede, at vi kan og skal gøre mere for at nå de målsætninger om fred, menneskerettigheder og udvikling, der ligger til grund for oprettelsen af FN for 59 år siden.
Eftersom vi fejrede nævnte institutions fødsel i går, synes jeg, at det er på sin plads, at Parlamentet nu, hvor det samles igen, bekræfter behovet for et FN, som fungerer og står i spidsen for de initiativer, verden fortjener. Jeg vil gerne viderebringe dette budskab til vores institution, for vi har alle et medansvar for at tilskynde til den multilateralisme, der blev skabt ved afslutningen af Anden Verdenskrig.
Som påpeget af Europa-Parlamentet i januar bidrager EU og dets medlemsstater med mere end halvdelen af bidragene til FN-systemet og de fredsbevarende missioner. Vores andel i udviklingsbistanden er over 60 %. Derfor skal vi spille en vigtig rolle i forbindelse med FN's fremtid og dets arbejde og mål.
Jeg vil derfor benytte lejligheden i dag til at opfordre medlemsstaterne til at undgå offentlige kontroverser. Fremtiden for Sikkerhedsrådet er et meget vigtigt spørgsmål, så vi sammen kan løse FN's opgave bedst muligt.
Det synes jeg er vigtigt at få sagt i lyset af den vigtige dag, det er i dag. 
Formanden.
   - Protokollen fra foregående møde er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt. 
Gollnisch (NI ).
   - Hr. formand, i henhold til artikel 122 i Europa-Parlamentets tidligere forretningsorden og 145 i den nye har jeg den ære at fremsætte en personlig bemærkning.
Jeg blev faktisk voldsomt overrasket over at høre, hr. formand, at De for det første på det alvorligste drog mig til ansvar ved en pressekonference, hvor Leyla Zana var til stede. For det andet, at De havde forfattet et yderst heftigt kommuniké imod mig, dateret den 14. oktober, og for det tredje, at De henviste til en afgørelse fra Europa-Parlamentets Præsidium dateret den 13. oktober, som faktisk figurerer i punkt 15 i dette Præsidiums resumé over beslutninger og opfordrer Dem til at fordømme mine såkaldte, jeg citerer "benægtende udsagn". Nu er det bare sådan, hr. formand, at jeg ikke er kommet med nogen benægtende udsagn i den betydning, som De efter min mening tillægger ordet.
Agence France-Presse, som strejkede den dag, min konference blev afholdt, men som var repræsenteret der ved en journalist, har til fulde korrigeret det indtryk, der blev givet i et afstumpet, forvansket og ondskabsfuldt pressetelegram. Lyon-ugebladet Vox, hvis redaktionschef, hr. Florent Dessus, som er en anset journalist i Lyon, tidligere formand for det radikale parti, stadig politisk modstander og desuden min konkurrent ved det sidste valg, men som var til stede ved pressekonferencen, giver mig oprejsning med disse ord: "Alle disse reaktioner, hele dette ramaskrig ville have været fuldt forståelige, hvis hr. Gollnisch faktisk havde benægtet eksistensen af gaskamrene, hvilket ikke er tilfældet. Hvis han havde sagt de ting, man tillægger ham, ville vi have været de første til at fordømme dem, men nu er det sådan, at vi ikke kan få ham til at sige det modsatte af, hvad han sagde", og han offentliggør hele min pressekonference.
Jeg kan forstå, hr. formand, at nogle individer har reproduceret, forstørret eller forvansket et falsk, afstumpet og ondskabsfuldt telegram. Men jeg må indrømme over for Dem, at jeg med al respekt for Dem og Deres embede ikke forstår, at De, som er formand for Europa-Parlamentet, en erfaren politiker, vogter af forhandlingsfriheden, parlamentsmedlemmernes rettigheder og Europa-Parlamentets Præsidium, som konstant rådgiver kloden rundt om menneskerettigheder, har kunnet dømme mig uden at høre mig, uden overhovedet at forsøge at høre mig, i øvrigt, og uden overhovedet at meddele mig Deres dom, og det efter en forhastet angivelse fra to eller tre af mine politiske modstandere. Derved mener jeg, hr. formand, at De ikke har respekteret kontradiktionsprincippet, menneskerettighedserklæringen og de overordnede principper for europæisk ret. Tillad mig i den henseende at gøre Dem opmærksom på, at man selv i de stalinistiske retsprocesser foregav at lade den anklagede møde personligt for retten. Derfor, hr. formand, vil jeg tillade mig at bede Dem om et møde i løbet af denne session, så vi, hvis De er enig heri, i fællesskab kan overveje, på hvilken måde jeg kan opnå den moralske oprejsning, som jeg ønsker, og som jeg har ret til.
Formanden.
   - Mange tak, hr. Gollnisch, De ved godt, at vi er i gang med punktet om godkendelse af dagsordenen fra foregående møde. Der står det i protokollen, der står, og det, der står, afspejler det, der blev sagt. Formandskabet - og hele Parlamentet er jeg sikker på - vil glæde sig over, at De ikke er kommet med de udtalelser, De er blevet beskyldt for. Vi vil alle glæde os over, at De i virkeligheden ikke sagde det, der gav anledning til Parlamentets præsidiums reaktion, som jeg var talsmand for - og hvis De ud over ikke at have sagt det heller ikke mener det, så er det endnu bedre. Protokollen er godkendt med den ordlyd, som formandens indlæg er gengivet med. Protokollen fra i dag vil omfatte Deres indlæg, hr. Gollnisch, og det vil blive noteret i protokollen, at De over for Parlamentets plenarforsamling fastholder, at De ikke har sagt det, De bliver beskyldt for. Hvis det forholder sig sådan, kan De være overbevist om, at jeg er den første til at glæde mig over - og jeg er sikker på, at hele Parlamentet vil glæde sig over det - at der ikke er noget medlem, der er kommet med de udtalelser, som De er blevet tilskrevet.
Protokollen fra foregående møde er godkendt. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er indlæg om politisk vigtige sager. 
Tabajdi (PSE )
   . - ) Hr. formand, jeg vil gerne gøre Dem opmærksom på forskelsbehandlingen af de ansatte fra de nye medlemsstater, der arbejder i EU's institutioner. De ansatte fra de nye medlemsstater udsættes for forskelsbehandling på mange områder. For det første er personalevedtægten, det vil sige lovgivningen om offentlige tjenestemænd, ændret. For det andet er der oprettet nye kategorier, hvor de lavere kategorier anvendes for de delegerede fra de nye medlemsstater. For det tredje er alt kontorpersonale fra de nye medlemsstater blevet ansat i den laveste kategori. For det fjerde blev de ansatte fra de gamle medlemsstater pludselig rykket op i en højere kategori inden maj 2004. Der forskelsbehandles også med hensyn til ydelser samt prøver på folks modersmål. Hr. formand, jeg vil bede Dem undersøge spørgsmålet om forskelsbehandling, fordi de berørte parter ønsker at kontakte EF-Domstolen. Tak for Deres opmærksomhed.
Coveney (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i det forrige parlament stemte parlamentsmedlemmerne med et stort flertal for at udpege en aids-ambassadør/-udsending for EU.
EU gør fortsat meget for at bekæmpe stigningen af aids, oplyse om forebyggende sundhedsprogrammer og fremme adgangen til antiviral behandling for alle. EU-programmerne skal dog koordineres bedre for at sikre, at EU's aids-tiltag giver optimale resultater. Jeg mener, at udnævnelsen af en aids-ambassadør for EU vil fremme det internationale forsøg på at forhindre, at denne tragiske sygdom spredes. Det samlede antal aids-ofre på verdensplan er nu nået op på 40 millioner og stiger fortsat. Det giver mening at have en koordineret EU-politik om bekæmpelse af aids, som en enkelt aids-ambassadør/-udsending er ansvarlig for, og jeg opfordrer Parlamentet og Kommissionen til at gå videre med forslaget og øge bestræbelserne på at sætte aids øverst på EU's udviklingsdagsorden. 
Sonik (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne opfordre Europa-Kommissionen til at behandle et spørgsmål, der i de seneste måneder har givet anledning til bekymring blandt borgerne i Polen og nogle af de andre nye EU-medlemsstater, nemlig indstillingen af fødevareeksporten til Rusland. Polen og de ni andre nye medlemsstater blev informeret om ændringen af reglerne om eksport til Rusland ved udgangen af april i år, og Ruslands beslutning hang derfor direkte sammen med vores tiltrædelse af EU. Der er ingen fornuftig begrundelse for de russiske inspektørers kontroller. Det er producenterne fra de gamle medlemsstater klar over. Europa-Kommissionen skal åbne forhandlingerne med Moskva om dette spørgsmål, og man skal gøre sit yderste for i fællesskab at fastlægge mere letforståelige kontrolkriterier. Hvis ikke Europa-Kommissionen hjælper eller indtager en neutral holdning i dette spørgsmål, er der tale om forskelsbehandling af de nye medlemsstater i EU's interne relationer. Jeg vil derfor opfordre Europa-Kommissionen til at bevare solidariteten i EU's interne relationer og hjælpe de nye medlemsstater i dette anliggende. 
Yañez-Barnuevo García (PSE ).
   - Hr. formand, om halvandet år, den 18. juli 2006, er det 70 år siden, at det fascistiske statskup i Spanien under ledelse af general Franco fandt sted, og som betød optakten til Anden Verdenskrig og indledningen på en grusom borgerkrig og næsten fire årtiers diktatur.
Millioner af spaniere led direkte eller indirekte under følgerne heraf. Hundredtusindvis blev myrdet eller fængslet eller interneret i mere end 200 koncentrationslejre i hele Spanien, hvoraf den sidste først blev lukket i 1962. Den massive terror, den udbredte sult og den systematiske tortur var den trekant, som Paul Preston kalder det spanske folkemord. Selv i dag bliver der stadig udgravet lig af forsvundne, og blandt disse søger man stadig efter digteren Federico García Lorcas lig.
Europa-Parlamentet har fuldt berettiget udtalt sig imod ekstremisternes og nazisternes rædsler. I dag har EU, der blev født af freden, demokratiet og mod diktaturet, lejlighed til at udtale sig imod begyndelsen på en af de europæiske tragedier med sloganet "Aldrig mere! Aldrig mere!". 
Chruszcz (IND/DEM ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne have et svar vedrørende konflikten mellem det statsejede polske dampskibsselskab Polska Żegluga Morska og den polske finansminister om de gældende EU-regler. Finansministeriet har forsøgt at afskedige direktøren for den statsejede virksomhed Polska Żegluga Morska i strid med de uafhængige beslutninger truffet af virksomhedens selvstyrende organer, og det har også bekendtgjort, at alle statsejede virksomheder i Polen skal omdannes til statskassevirksomheder. Tilmed blev den statsejede virksomheds direktør og selvstyrende organer nægtet retten til at få prøvet ministeriets beslutninger ved en uafhængig domstol. Er ministeriets handlinger ikke en krænkelse af princippet om ikke at udøve forskelsbehandling imod forskellige former for økonomisk aktivitet - i dette tilfælde forskelsbehandling af statsejede virksomheder i forhold til andre former for økonomisk aktivitet? Var ministeriets manglende anerkendelse af den statsejede virksomheds direktørs og de selvstyrende organers ret til at få ministeriets beslutninger prøvet ved en uafhængig domstol ikke også en overtrædelse af artikel 6, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Union samt af den europæiske konvention fra 1950 om beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende friheder? Mange tak.
Czarnecki, Ryszard (NI ).
   - Hr. formand, for nylig opstod der en ophedet debat mellem Europa-Kommissionen og den tyske regering om "den særlige aktie" eller statens mulighed for at bevare kontrollen med virksomheder af strategisk betydning. Den polske regering støttede den tyske regering i denne sag, der er vigtig alene af den grund, at flere andre medlemsstater som f.eks. Frankrig ikke har opgivet noget af deres indflydelse på nationale og internationale økonomier. På den ene side kan man udmærket forstå dem, der slår til lyd for et frit marked og ser det som et forsøg på at gennemføre Lissabon-strategien og lukke hullet i forhold til USA i tide. Men på den anden side er det indlysende, at en række regeringer og nationer ønsker at beskytte deres nationale økonomiske interesser, skønt de støtter en europæisk integration. Hr. formand, jeg foreslår en parlamentsdebat om dette emne. Dette afgørende spørgsmål skal ikke længere flyve som en bordtennisbold mellem Kommissionen og de enkelte lande. 
Piotrowski (IND/DEM ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, Frankrig er et smukt land, og Strasbourg er en skøn by med dejlige mennesker, interessant arkitektur og fine monumenter. Vi er alle glade for at kunne tilbringe fire dage her hver måned. Jeg mener imidlertid, at vores personlige følelser skal komme i anden række efter interesserne hos de EU-borgere, der valgte os ind i Europa-Parlamentet. Ingen af de nævnte hindringer kan retfærdiggøre Parlamentets fortsatte mødeaktivitet i Strasbourg, når alle dets øvrige aktiviteter foregår i Bruxelles. Der findes ingen væsentlige eller rationelle begrundelser herfor. Plenarmøderne i Strasbourg er simpelthen en ekstravagance og en luksus, som det hvert år koster millioner af euro at organisere. Der kan ikke herske tvivl om, at disse penge f.eks. kunne bruges mere fornuftigt som støtte til EU's fattigste regioner. Det er på tide at ophøre med dette pjat og droppe Parlamentets møder i Strasbourg.
Papastamkos (PPE-DE ).
   - Hr. formand, den 15. oktober blev der i Athen, på initiativ af Athens borgmester, fru Bakogiannis, afholdt en konference for Gruppen for Det Europæiske Folkeparti i Regionsudvalget om emnet "Sikkerhed og civilbeskyttelse i de europæiske byer". I sin velkomsttale sagde Grækenlands premierminster, hr. Karamanlis, bl.a., at der bør lægges større vægt på civilbeskyttelse i EU.
Mine damer og herrer, det er først og fremmest vores ansvar som medlemmer af Europa-Parlamentet, den institution, der har den stærkeste demokratiske baggrund, at give det fællesskabsprogram, som udløber i december 2004, et reelt indhold, da det resultat, som er opnået på institutionelt plan indtil nu, er meget beskedent. Dette er en opfordring til Parlamentets medlemmer om, at vi styrker og lægger større vægt på civilbeskyttelse i EU. 
Pęk (IND/DEM ).
   - Hr. formand, jeg vil benytte lejligheden til at takke hr. Buttiglione, der for nylig blev offer for et chauvinistisk angreb fra Europa-Parlamentets venstrefløj og alle venstrefløjsekstremister. Hr. Buttiglione, der er fortsat mennesker, der deler Deres fornuftige synspunkter. Jeg vil bede Dem om ikke at miste troen samt om at være sandfærdig, da sandheden ikke kan undertrykkes - i særdeleshed ikke i Europa-Parlamentet, der i alle henseender ønsker at være den førende institution i opbygningen af en struktur af sandhed, ærlighed, pålidelighed og menneskerettigheder. Jeg vil derfor spørge, om fordømmelsen af en ærlig, offentlig og harmløs meningstilkendegivelse ikke er en krænkelse af menneskerettighederne. Hr. Buttiglione, vi er mange - og ganske givet et flertal af parlamentsmedlemmerne - der står last og brast med Dem. Vi kan mærke i vores indre, at De bliver en fremragende kommissær. 
Bushill-Matthews (PPE-DE ).
   - Hr. formand, under spørgetiden til Kommissionen på sidste plenarmøde havde 34 parlamentsmedlemmer stillet spørgsmål, men kun otte blev besvaret, hvilket er en ny rekord. Det skyldes, at kommissærerne brugte næsten 10 minutter i gennemsnit på hvert svar. Vil De venligst anmode den kommende Kommission - forudsat at der er en - om frivilligt at overholde Parlamentets fornuftige regler om, at taletid måles og er begrænset? Det giver medlemmerne mulighed for at stille flere spørgsmål og forhåbentlig få flere svar. 
Formanden.
   - Det vil jeg gøre. De kan være sikker på, at der kommer en ny Kommission. Før eller siden kommer der en ny Kommission, som vil blive behørigt informeret om Deres bekymring. 
Schmitt, Pál (PPE-DE ).
   - I 1957 skrev Albert Camus, at det underkuede Ungarn har gjort mere for frihed og retfærdighed i de seneste 20 år end nogen anden nation i verden. Jeg vil gerne gøre formanden og alle kollegerne opmærksom på, at hele Ungarn husker oktoberrevolutionen i 1956, hvor en lille nation kæmpede imod det mægtige Sovjetunionens undertrykkelse. Det var med de ukendte, men sidenhen anerkendte heltes blod, at de to ord "frihed" og "retfærdighed" blev malet på Europas himmel. Der var helte, og der var forrædere. Under det kommunistiske diktatur og under statssocialismen betalte nationen en høj pris for denne frihedstrang. Tusindvis af ungarere blev henrettet eller dømt til døden, hundredtusindvis forsvandt i Sovjetunionen, og titusindvis blev forvist til arbejdslejre og fængsler. Andre titusindvis blev genhuset uden for Ungarns grænser, og flere millioner blev berøvet deres velstand. Selv med 48 års bagklogskab er vi stolte over det faktum, at vi ungarere var de første til at trodse det sovjetiske diktatur og protestere imod kommunistisk tyranni og besættelse. Når vi i dag er et frit og uafhængigt medlem af EU-familien, skyldes det i høj grad det faktum, at tusindvis af helte under den ungarske revolution ofrede sig selv og deres liv for friheden.
Krupa (IND/DEM ).
   - Hr. formand, jeg ønsker at protestere imod forskelsbehandlingen af katolikker. I henhold til den europæiske konvention om menneskerettigheder og fundamentale frihedsrettigheder skal udøvelsen af de rettigheder og friheder, der er stadfæstet i konventionen, sikres uden nogen form for forskelsbehandling. Derfor vil jeg gerne protestere kraftigt imod hr. Barrosos holdning over for katolikker og imod Europa-Kommissionens finansiering af den udstilling, der vises i et telt på Place Schuman i Bruxelles. I begge tilfælde er der tale om en klar forskelsbehandling af katolikker, og det er ikke blot et angreb på deres følelser, men først og fremmest en fordærvende påvirkning af unge mennesker, idet der er tale om at fremme mennesker uden værdier, der kun ønsker at provokere og få økonomisk succes. Skal sidestillingen af paven i bøn med kopulerende mænd ses som et symbol på Europas mangfoldighed? Er det ikke snarere et tegn på umenneskeliggørelse og degradering og en trussel mod civilisationen? Ønsker Europa-Kommissionen og de personer, der stiler efter denne institutions højeste stillinger, at bygge en bedre fremtid på ruinerne af alt helligt og dermed berøve europæerne godheden og skønheden? Bør seksuelle kontakter ikke ...
Van den Berg (PSE ).
   - Hr. formand, natten mellem den 26. og 27. september i år var det to år siden, at færgen sank ud for Senegals kyst. Ved denne katastrofe omkom officielt 1863 mennesker. De fleste ligger stadig uidentificerede på havets bund. De pårørende, herunder de nederlandske ofre Roel og Lisette Arendshorsts familie, har gentagne gange opfordret både Senegals præsident Wade og europæiske politikere til at gøre noget for at hente ofrene fra op fra havets bund. Præsident Wade reagerede i princippet positivt for et år siden her i Parlamentet. Vi har også ved flere lejligheder her i Parlamentet anmodet Kommissionen om at gøre noget. Jeg retter derfor på ny en opfordring til Kommissionen, Rådet og præsident Wade af Senegal. Ofrenes familier har ret til en værdig afsked med deres kære. De beder om et sidste hvilested, hvor de kan sørge, og desuden søger de også efter muligheder for at identificere ofrene. Hr. formand, jeg appellerer direkte til Deres respekt for de værdier, som er nævnt i den europæiske forfatning. Respekt for den menneskelige værdighed kræver støtte fra EU ... 
Lévai (PSE ).
   - Romabefolkningen er det største mindretal i EU. Romaerne udsættes for voldsom forskelsbehandling på menneskerettighedsområdet både i forbindelse med opdeling i skolerne og på arbejdsmarkedet. Desværre har der i visse dele af EU været alvorlige overtrædelser af romaernes menneskerettigheder i de seneste år. Romaerne er i stigende grad blevet et fokusområde for europæiske politikere og lovgivere efter beretninger om social udstødelse og alvorlige overtrædelser af menneskerettighederne i hele Europa.
Tiden er kommet til at fortsætte i fodsporet på de få her i Europa-Parlamentet, der allerede anerkender romaernes krise. I dag skal vi bekæmpe forskelsbehandlingen ved at indgå aftaler på tværs af partierne, så vi kan få et bedre Europa. Derfor er jeg fast besluttet på at forsvare romaernes rettigheder og tage hånd om den sociale integration og menneskerettighederne for at sikre vores folk grundlæggende rettigheder og frihed. 
Geringer de Oedenberg (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne gøre Parlamentet opmærksom på noget. Der er næsten gået seks måneder, siden EU blev udvidet med 10 nye medlemsstater. Siden da formodes de nye og de gamle medlemsstater at udgøre en fælles struktur. Integrationen skulle være tydelig på mange centrale områder, og alligevel er der store forsinkelser i den fuldstændige integration af de nye medlemsstater. Derfor mener jeg, at man alvorligt skal overveje en ændring af overgangsperioderne, så der ikke lægges hindringer i vejen for udviklingen af de nye medlemsstater, og så den fuldstændige integration med de andre medlemsstater kan fremmes. Det gælder primært for overgangsperioder vedrørende fri bevægelighed for personer og tjenesteydelser. Disse to områder er afgørende for en ægte europæisk integration og for udviklingen af den iværksætterånd, der er nødvendig for de nationale økonomiers udvikling. Vi skal ikke stå med hænderne i lommerne, mens tjenesteudbydere fra de nye medlemsstater står over for værre omstændigheder og større problemer på de europæiske markeder end tjenesteudbydere fra de gamle medlemsstater. Hvad angår fri bevægelighed for personer, er det også tydeligt, at de lande, der åbnede deres arbejdsmarkeder efter den 1. maj - f.eks. Storbritannien og Sverige - ikke ...
Grech (PSE ).
   - Problemet med asylansøgere og ulovlig indvandring i Europa er uopsætteligt, alvorligt og bekymrende. Få lande er i stand til alene at håndtere de store og komplicerede problemer i denne kritiske situation - i særdeleshed ikke et lille land som Malta, der bærer en al for stor byrde i forhold til dets størrelse og befolkningstal. En af løsningerne er derfor efter min mening at dele byrden. Det er et grænseoverskridende anliggende, der bør have en international løsning - om muligt gennem en fælles indsats fra De Forenede Nationer og EU. Vi kan ikke blive ved med at sidde med hænderne i skødet og udskyde en løsning af problemet. Mener De ikke, hr. formand, at tiden er inde til, at Parlamentet diskuterer og debatterer denne tragiske virkelighed på en holistisk, effektiv og retfærdig måde til gavn for både asylansøgerne og de involverede lande?
Ludford (ALDE ).
   - Hr. formand, det er netop meddelt, at vi skal stemme om en anmodning om uopsættelig forhandling om finansiel bistand til Serbien og Montenegro i morgen.
For en uge siden var der en usædvanlig boglancering i Beograd. Bogen var skrevet af Radovan Karadzic, tidligere præsident for de bosniske serbere. Hr. Karadzic er eftersøgt i forbindelse med to anklager om folkemord ved FN's Krigsforbryderdomstol i Haag, og sammen med Ratko Mladic gøres han ansvarlig for massakren i Srebrenica i 1995, hvor 7.000 muslimske mænd og drenge systematisk blev myrdet, samt belejringen af Sarajevo, som medførte 12.000 dødsfald og forfærdelige lidelser.
Hr. Karadzics bog hedder . Hr. Karadzic var ikke til stede ved lanceringen. Det, at han har kunnet offentliggøre en bog og undslippe NATO og det bosnisk-serbiske politi, som efter sigende leder efter ham, er i sig selv en mirakuløs krønike i natten. Det sender ikke et signal om, at disse kræfter gør nok for at chikanere ham og hans netværk af loyale støtter, så han kan komme for en domstol. Jeg håber, at Parlamentet kan sende en besked om, at NATO og det bosnisk-serbiske politi skal gøre sig mere umage. 
Eurlings (PPE-DE ).
   - Hr. formand, for ganske nylig blev to medlemmer af det nederlandske parlament, som jeg selv kommer fra, nægtet adgang til Cuba. De blev udvist af landet, da de rejste rundt for at tale med menneskerettighedsaktivister, såkaldte systemkritikere. Dette er karakteristisk for, hvad der foregår på Cuba, for det passer ind i et systematisk mønster. Systemkritikere, herunder fagforeningsledere, som for nogle år siden godt kunne tale med os, er nu ofte idømt lange fængselsstraffe.
Det bliver værre og værre, også hvad angår kontakten med politikere som os. Inden dette skete, blev der desuden mere end en gang ikke lukket op på ambassaden, hvilket jeg af egen erfaring kan fortælle Dem, og vi kunne ikke engang komme til samtale. Jeg siger dette, fordi jeg hører nogle opfordre til tilnærmelse til Fidel Castro. Jeg vil sige, at den slags alvorlige episoder netop skal medføre, at vi fortsætter med den EU-politik, som vi i øjeblikket fører. 
Formanden.
   - Jeg har modtaget 22 anmodninger. Vi kan naturligvis ikke tilfredsstille dem alle, for så ville vi gå langt ud over den halve time, der er afsat til dette formål. Jeg vil give ordet til to talere mere i den rækkefølge, vi visuelt har modtaget anmodningerne i, og jeg beder de øvrige 20 medlemmer om undskyldning. 
Flautre (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne gøre Dem opmærksom på, at der i denne weekend har været præsidentvalg og valg til den lovgivende forsamling i Tunesien. Det er ganske vist ikke det meget forventede resultat af valget, som er dagens begivenhed. Til gengæld tror jeg, at jeg såvel som andre kolleger har nogle oplysninger af forfatningsmæssig art. Vi husker nemlig det forfatningsmæssige kup, som gav præsident Ben Ali mulighed for at stille op for fjerde gang, vi ved også, at forfatningen indeholder en række kolossalt store forhindringer, som forhindrer og ødelægger muligheden for at stille op.
Vi har også sammenfaldende oplysninger om de valgbetingelser, der har været til stede, især set fra det synspunkt, der hedder adgang til medierne, som var karakteriseret ved en total mangel på pluralisme. En af kandidaterne, den eneste til præsidentvalget, som udviste en smule selvstændighed og endda stor selvstændighed i forhold til hr. Ben Ali, oplevede at få forbud mod at publicere og distribuere sit officielle valgprogram. Vi ved ligeledes, at Den Tunesiske Liga til Beskyttelse af Menneskerettigheder, som er en helt igennem pålidelig og privilegeret samarbejdspartner for Europa-Parlamentet, er blevet forhindret i at observere disse valg ordentligt.
Evans, Robert J.E. (PSE ).
   - Hr. formand, jeg har stor respekt for Spanien, som er et af mine favoritsteder i Europa. Jeg er dog bekymret over at erfare fra sundhedsstyrelsen, at størstedelen af 6.000 tilfælde af salmonella i Det Forenede Kongerige kan spores tilbage til æg fra Spanien. Jeg er ikke sikker på, om erfaring fra æggebranchen står på deres lange cv, men jeg håbede på, at jeg gennem Dem kunne opfordre til at etablere et samarbejde mellem de spanske myndigheder og Kommissionen for at løse situationen, så det ikke bliver nødvendigt at nedlægge forbud mod import af spanske æg. 
Jeg vil også gerne spørge Dem, hr. formand, hvornår praksis for denne periode med indlæg af et minuts varighed ændrede sig fra at være et system, hvor man bad om ordet, til et, hvor medlemmerne skal have deres navn skrevet ned i forvejen. Tidligere kunne formanden bruge sin diskretion. F.eks. kunne De, hr. formand, have valgt at begrænse antallet af højreorienterede katolikker, som De mente måtte tage ordet, for derved at få en bedre balance. Hvornår ændrede systemet sig fra at være et system, hvor man bad om ordet, til et, hvor navnene skal skrives ned? 
Brepoels (PPE-DE ).
   - Tak, hr. formand, jeg har et personligt spørgsmål til Dem. Lørdag den 16. oktober sendte jeg en presserende meddelelse til Dem om anholdelsen af Leyla Zanas ægtefælle, da de vendte tilbage efter højtideligholdelsen på plenarmødet i Bruxelles. Jeg anmodede Dem om øjeblikkeligt at kontakte de tyrkiske myndigheder for at bede om en forklaring på denne anholdelse, som jeg og mange af mine kolleger oplevede som en direkte provokation, fordi det er tydeligt for enhver, at denne anholdelse har forbindelse med Leyla Zanas fremmøde i Europa-Parlamentet. Indtil nu har jeg ikke fået noget svar af Dem. De ved, at der i mellemtiden for tredje gang blev indledt en retssag mod Leyla Zana i fredags. Jeg anmoder derfor Europa-Parlamentet om, at det, som det hidtil har gjort, vil beskæftige sig udførligt med dette, og om, at det om muligt vil sende en delegation dertil for at se på sagen, fordi dette efter min mening er meget vigtigt i forbindelse med diskussionen om tiltrædelsesforhandlingerne med Tyrkiet, som vi vil føre her. 
Figueiredo (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne give udtryk for min bekymring, hvad angår beskyttelsen af EU's arbejdssprog.
Jeg har forstået, at det nederlandske formandskab på Fællesskabskonferencen og Europæiske Anliggender (COSAC) har foreslået, at der kun skal være seks arbejdssprog på COSAC-møderne. Jeg ved, at også medlemmer af Europa-Parlamentet undertiden kan støde på forhindringer, hvor der henvises til, at udgifterne skal nedbringes, når de ønsker at benytte deres sprog som arbejdssprog. I det nederlandske formandskabs forslag sikres kun seks arbejdssprog – de seks største landes. Portugisisk tales jo i et land, der ikke hører til de største, og er dermed i fare. Jeg vil derfor gerne spørge, hr. formand, ...
Markov (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, i 1993 vedtog Europa-Parlamentet en beslutning i anledning af mindehøjtideligheden for ofrene for nationalsocialismen. Sidste år, 10 år efter den begivenhed, blev der også arrangeret en udstilling om emnet her i Parlamenetet. De udtalelser, hr. Gollnisch skulle være kommet med, har også givet anledning til harme i den tyske offentlighed. Måske skulle vi opfordre Front National og hr. Gollnisch til ikke at påstå, at han ikke sagde disse ting, men derimod opfordre ham til at komme med en udtalelse, der distancerer sig klart fra denne historiske nihilisme, der understreger, at han fordømmer fascismen, at han anerkender, at holocaust fandt sted, at han accepterer den historiske forskning som en kendsgerning. For jeg mener, at bekæmpelse af fascisme, bekæmpelse af antisemitisme og racisme altid har været en af Europa-Parlamentets værdier, og den værdi skal vi også værne om i fremtiden.
Iturgaiz Angulo (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, i dag, den 25. oktober, fejrer vi i 25-årsdagen for Guernica-selvstyrevedtægten. Det er i dag 25 år siden, at baskerne gik til valgurnerne i denne spanske selvstyrende region, og vi gjorde det for med flertal at bekræfte og vedtage denne selvstyrevedtægt som en juridisk og politisk ramme, der udspringer af den spanske forfatning, og som har gjort det muligt for baskerne at opnå det mest omfattende selvstyre og autonomi nogensinde i Baskerlandet.
Jeg kan forsikre Dem om, at Guernica-selvstyrevedtægten er den bedste ramme til at skabe tillid, velfærd, udvikling og frihed i Baskerlandet. Og til forskel fra dem, der ønsker at bringe disse 25 års demokratiske succes i fare, mener vi, at staten skal være grundlaget for en fortsat styrkelse af den næste generation af baskeres demokratiske sameksistens. Derfor er det i dag mere end nogensinde før nødvendigt at fastholde Guernica-selvstyrevedtægtens gyldighed, og jeg anmoder derfor Europa-Parlamentets formandskab om at sende formandskabet for det baskiske parlament en lykønskning i anledning af 25-årsdagen. 
Hudghton (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, i fredags offentliggjorde Det Internationale Havundersøgelsesråd sin årlige bestandsvurdering, som dokumenterede, at kullerbestanden i Nordsøen oversteg selv sidste års rekordstore kullerbestand. Alligevel omtalte forsidehistorien i medierne, som kom før dokumentationen, kun torskebestanden og den manglende forbedring af denne bestand i Nordsøen. 
Dette minder meget om sidste år, hvor der var trusler om at indstille al fiskeri i hele Nordsøen efter offentliggørelsen af videnskabelig dokumentation. På Det Europæiske Råd i december sidste år stillede Kommissionen forslag om en kvotegenopbygningsplan, som hurtigt viste sig ikke at fungere. Den gjorde ikke noget for at beskytte torsken, og den forhindrede skotske fiskere i at fange den tilladte kvote af kuller. Hvis - og jeg siger, hvis - vi får en ny fiskerikommissær sidst på ugen, vil jeg opfordre ham til at inddrage det nye regionale rådgivende råd for Nordsøen fuldt ud i fastsættelsen af kvoter forud for Rådets møde til december 2004, så vi kan få en fornuftig og brugbar plan for proceduren for kvotefastsættelse. 
Formanden.
   - Indlæggene om politisk vigtige sager er afsluttet. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0014/2004) af Lipietz for Økonomi- og Valutaudvalget om Den Europæiske Centralbanks årsberetning for 2003. 
Lipietz (Verts/ALE ),
   Hr. formand, hr. formand for Den Europæiske Centralbank, mine kære kolleger, jeg vil gerne rose kvaliteten og den på visse punkter banebrydende karakter af årsberetningen fra Den Europæiske Centralbank for 2003, som hr. Trichet fremlægger.
Analysen af en periode som 2003 frembyder to aspekter: Hvad er der reelt sket i 2003, og hvad er der blevet besluttet i 2003. To forskellige ting, eftersom de monetære beslutninger ifølge økonometrien har en forsinket virkning på omkring 12-18 måneder på den reelle udvikling. Det er således på sin vis politikken fra 2002 og dens omslag i 2003, det drejer sig om at drøfte i dag.
Så allerførst vil jeg sige, at 2003 repræsenterer en stor prisstabilitet, nemlig en lille smule mere end 2 % i begyndelsen af året og snarere en lille smule mindre ved årets slutning på trods af prisstigningen på olie. 2003 frembyder desværre også en helt igennem imponerende stagnation i EU i forhold til dens store konkurrenter, uanset om det er USA, Japan, Kina eller andre.
Det er således med den information i baghovedet, at vi skal analysere de både praktiske og doktrinære omslag, som Den Europæiske Centralbank har foretaget i 2003. Lad os begynde med de praktiske omslag. ECB fastholdt i løbet af hele 2002 og i modsætning til vores naboers politik, hvad enten det var Bank of England selv eller den amerikanske Federal Reserve Bank, som meget hurtigt sænkede sine rentesatser, sine rentesatser stort set helt til december. Fra december 2002 og lad os sige hele den første halvdel af 2003 så vi derimod en hurtig sænkning af rentesatserne i Europa, som vi faktisk begynder at se en positiv virkning af i løbet af 2004.
Denne sænkning af rentesatserne er illustreret ved det, man har kaldt "8. maj-erklæringen", som er blevet kulegravet, dissekeret og forklaret på en uhyre interessant måde i ECB's årsberetning 2003, og vi skal anerkende dette omslag og dets berettigelse fuldt ud i årsberetningen 2003. For det første får vi at vide, at det, hvis vi skal se deflationsrisikoen i øjnene, er vigtigt, at der er en mindre inflation, men som er tæt på 2 %, således at realrentesatserne kan bringes ned på et eventuelt negativt niveau. For det andet får vi at vide, at pengemængden, M3, er vigtig på lang sigt, men ikke i reguleringen af valutapolitikken, og jeg tror faktisk, at de to teorier er fuldt berettigede. Vores beretning anerkender dette store omslag, og vi vil stille nogle ændringsforslag for at kunne anerkende det endnu klarere.
For fremtiden indeholder årsberetningen 2003 også et yderst vigtigt punkt, nemlig en klar erklæring fra Den Europæiske Centralbank i dens egenskab af offentlig myndighed, hvori der står, at den er ansvarlig over for borgerne, og at den skytter sit ansvar via en dialog med Europa-Parlamentet. Jeg tror, at denne beretning fra Den Europæiske Centralbank ved på sin vis at præsentere sig som en slags udøvende magt, eftersom den erkender, at dens forhold til borgerne går gennem Europa-Parlamentet som formidlende instans, når et stort skridt fremad. Jeg tror, at vi fremover skal uddybe dialogen, og i vores betænkning stiller vi nogle forslag i den retning.
For det tredje tænker vi i vores forslag for fremtiden naturligvis på de nye landes indtræden. Vi kræver, at disse lande bliver behandlet på lige fod og med de samme kriterier for fortolkning af konvergenskriterierne som dem, der er blevet anvendt på alle landene indtil nu. Der er ikke forskel på landene, der gælder de samme regler for 1997 og 2005, 2006 og 2007.
Endelig skal vi, og det er mit sidste punkt, begynde at åbne for overvejelser om den nye generation af sedler. Vi mener, at vi skal bevare mønterne på 1 og 2 centimer. Flere af os mener, at vi skal indføre en 1-euro-seddel. Endelig understreger vi, at sedlerne skal bringe borgerne tættere på deres valuta. Det ville være på tide at indføre nulevende personer på vores sedler, som det sker i resten af verdens lande.

Trichet,
    Hr. formand, hr. ordfører, mine damer og herrer parlamentsmedlemmer, tillad mig først på vegne af Den Europæiske Centralbank og mine kolleger i Styrelsesrådet at understrege, i hvor høj grad vi deler Deres bekymring for at opretholde nogle frugtbare forbindelser, de forbindelser, som vores institutioner har udviklet i løbet af de sidste år, som ordføreren sagde for et øjeblik siden. Jeg glæder mig over at fortsætte denne dialog på Den Europæiske Centralbanks side i denne ånd, som er lige så ligefrem, som den er samarbejdsvillig.
Jeg har den ære, som det netop er blevet sagt, i dag at præsentere Dem for årsberetningen 2003, som udgør et af ECB's vigtigste værktøjer til at beskrive Den Europæiske Centralbanks monetære politik og aktiviteter inden for dens kompetenceområder for Europas borgere og Dem selv i Deres egenskab af repræsentanter for det europæiske folk.

 ECB tillægger en regelmæssig dialog med Europas borgere og deres valgte repræsentanter den største betydning.

 Hr. formand, ECB's pengepolitik blev ført i et forholdsvis usikkert og udfordrende miljø i 2003. I 1. halvår 2003 stagnerede væksten i realt BNP på baggrund af stor usikkerhed i forbindelse med geopolitiske spændinger og uro i oliepriserne og på de finansielle markeder. Efter den økonomiske og geopolitiske usikkerhed aftog, forbedredes udsigterne for den økonomiske aktivitet gradvis efter sommeren 2003. Ikke desto mindre steg BNP i euroområdet samlet set med kun 0,5 % i 2003.
Den årlige HICP-inflation aftog en smule i 2003 til 2,1 % i gennemsnit fra 2,3% i gennemsnit i både 2001 og 2002. At inflationen forsat var over 2 %, skyldes især stigningen i nogle af HICP's volatile komponenter, især oliepriserne, og i 2. halvår 2003, fødevarepriserne. Stigninger i afgifter og administrative priser har også bidraget til inflationen i 2003. Ud fra et mellemlangt perspektiv forventer vi dog, at prisudviklingen forbliver i overensstemmelse med prisstabiliteten efter den progressive eliminering af påvirkningen af HICP's volatile komponenter.
Denne forventning fra vores økonomiske analyse var i overensstemmelse med vores monetære analyse. Den kraftige pengemængdevækst i begyndelsen af 2003 kunne i høj grad tilskrives den store økonomiske usikkerhed og usikkerheden på de finansielle markeder på det tidspunkt, som medførte porteføljeskift til sikrere, kortfristede likvide aktiver, der indgår i M3. I lyset af det afdæmpede inflationspres på mellemlang sigt i 1. halvår 2003, som nævnt af hr. Lipietz, blev ECB's officielle renter nedsat med 25 basispoint i marts 2003 og med 50 basispoint i juni samme år. Renten for de primære markedsoperationer nåede således 2 % i juni 2003. Siden da har renten været uændret på dette historisk meget lave niveau, selv om bevarelsen af inflationsforventningerne i overensstemmelse med vores definition af prisstabilitet har bidraget betydeligt til det lave niveau for den mellemlange og lange nominelle rente og realrente. Rentekurven som følge heraf har medført et finansielt miljø, som i høj grad understøtter et økonomisk opsving. 
Det økonomiske opsving, som begyndte i 2. halvår 2003, er fortsat i år. År til år-væksten nåede 2 % i 2. kvartal i år. I det store og hele har produktionsvæksten i de seneste 12 måneder været tæt på de nuværende skøn over euroområdets vækstpotentiale. 
Vi forventer, at denne trendmæssige vækst fortsætter i de kommende kvartaler. På den eksterne side oplever verden i øjeblikket den kraftigste vækst i 30 år. Væksten forventes at aftage en del til næste år, men euroområdets eksport bør ikke desto mindre fortsat nyde godt af gunstige globale efterspørgselsforhold i 2005.
På den indenlandske side skulle såvel de gode forhold på verdensplan, de meget gunstige finansieringsvilkår i euroområdet og forbedringer i virksomhedernes effektivitet normalt komme investeringerne til gode. I euroområdet som helhed er der tegn på, at det private forbrug kan styrkes, men udsigterne er naturligvis forbundet med en vis usikkerhed. En af risiciene stammer fra udviklingen på oliemarkederne. Hvis oliepriserne stadig er høje, eller hvis de endda stiger yderligere, kan de dæmpe opsvingets styrke både i og uden for euroområdet, selv om olieintensiteten i euroområdet er betydeligt lavere end i 1970'erne. Vi skal også huske, at olieprisstigningen delvis skyldes den kraftige globale efterspørgsel, hvilket ikke var tilfældet ved det første og andet stød til oliepriserne, men det er stadig sandt, at olieprisstigningen er et negativt efterspørgselsstød for euroområdet som helhed. Hvis stødet til oliepriserne skal absorberes uden problemer, må vi ikke gentage fortidens pengepolitiske fejltagelser, og vi skal især undgå anden runde-effekter. 
Hvad angår forbrugerpriserne, har udviklingen på oliemarkedet haft en direkte virkning på euroområdets HICP. Efter en årlig inflation på 1,7 % i 1. kvartal 2004 nåede inflationen op på 2,3 % i 2. kvartal og 2,2 % i 3. kvartal.
Gennem de seneste år er inflationen også steget som følge af usædvanligt kraftige stigninger i afgifter og administrerede priser i hele euroområdet. På længere sigt er der imidlertid på nuværende tidspunkt efter vores mening ingen indikation af kraftigere underliggende indenlandsk pres. Lønudviklingen har været afdæmpet siden 4. kvartal 2003, og denne tendens bør fortsætte. Forudsat at der ikke kommer yderligere prisstød, forventes den årlige inflation at falde til under 2 % i løbet af 2005.
Jeg bør dog understrege, at der gennem de seneste kvartaler har været opadrettede risici for udsigterne for prisstabiliteten, og det kræver løbende årvågenhed. Det hænger igen sammen med udviklingen i oliepriserne og eventuelle anden runde-effekter som følge af løn- og prisfastsættelsesadfærden. Andre bekymringer vedrører inflationsforventninger på lang sigt og den monetære udvikling. Den nedadrettede tendens i den årlige vækst i forbindelse med tiltrædelse siden medio 2003 synes at være gået i stå i løbet af sommeren i år, og kortsigtsdynamikken i tiltrædelsen er styrket. Det afspejler delvis, at de historisk lave renter i euroområdet fortsat understøtter pengemængdevæksten.
Det lave renteniveau stimulerer også kreditgivningen til den private sektor, og der har været en fortsat kraftig stigning i lån til boligkøb. I lyset af væksten i M3 de seneste år er der i øjeblikket betydeligt mere likviditet i euroområdet end nødvendigt for at finansiere ikke-inflationær vækst.
Nu går jeg over til andre aspekter, som vi tager i betragtning. En god og troværdig pengepolitik er bestemt en forudsætning for at få holdbar vækst og jobskabelse, men det er ikke tilstrækkeligt i sig selv. Andre betingelser skal også være opfyldt, især holdbar finanspolitik og hensigtsmæssige strukturreformer. I denne henseende var det finanspolitiske område en skuffelse sidste år. Det gennemsnitlige budgetunderskud for euroområdet steg fra 2,4 % til 2,7 %. I de lande, der allerede havde haft betydelige balanceproblemer i 2002, var budgetsituationen desuden stadig en kilde til bekymring.
Budgetunderskuddets samlede andel af BNP i euroområdet forventes ikke at bedres i 2004, og den gennemsnitlige gældskvote forventes at forværres yderligere. Dette er bestemt en kilde til bekymring. Sidste år stod finanspolitikken i ØMU'en over for nogle alvorlige udfordringer. Den 25. november 2003 besluttede Rådet ikke at handle på grundlag af Kommissionens henstillinger og at stille proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud for de pågældende lande i bero. På selv samme dag støttede ECB's styrelsesråd Kommissionens synspunkt. Stabilitets- og vækstpagten er hjørnestenen i ØMU'en. Pagten er vigtig som et økonomisk ræsonnement for et fælles valutaområde uden en føderal regering og til at sikre makroøkonomisk stabilitet på et holdbart grundlag.
ECB's styrelsesråd mener, at pagtens gennemførelse skal forbedres væsentligt, især hvad angår pagtens præventive del. Samtidig støtter Styrelsesrådet ikke en ændring af ordlyden i traktaten eller de forordninger, der er en del af pagten, og vi mener fortsat, at det er vigtigt at opretholde den fuldstændige integritet for det nominelle anker på 3 % i pagtens korrigerende del.
Lige som Økofin-Rådet vil jeg også gerne understrege den afgørende betydning af regeringernes pålidelige og rettidige indberetninger af budgetdata, som ikke på nogen måde bliver genstand for politisk indgriben og valgcyklus. På netop det punkt er vi fuldstændig enige med Økofin-Rådet.
På den mere positive side har der været fremskridt mod strukturreformer i flere eurolande i både 2003 og 2004. Det har ikke været let at gennemføre disse reformer, men jeg har fuld tillid til, at vi får en positiv virkning heraf i de kommende år. Jeg har klart sagt, at ECB støtter de regeringer, parlamenter og arbejdsmarkedets parter, der har iværksat de nødvendige reformer i euroområdet. Vi kan ikke læne os tilbage. På mange områder er der brug for flere reformer. Den fortsatte reformproces er afgørende for at øge euroområdets produktionspotentiale og sikre fremtidig vækst og beskæftigelsesmuligheder.
År 2003 var også kendetegnet af de sidste forberedelser til udvidelsen af EU med 10 nye medlemsstater fra den 1. maj 2004. Ud fra ECB's synspunkt forløb integrationen af centralbankerne i de 10 nye medlemsstater uden problemer. Der er flere vigtige udfordringer for disse lande på vejen mod euroens indførelse. I sidste uge offentliggjorde ECB ligesom Kommissionen den første konvergensberetning for disse lande og Sverige. Beretningen identificerer flere prioritetsområder, hvor de enkelte lande skal yde en større indsats, før de kan indføre euroen. Billedet varierede meget fra land til land, men mange står over for samme udfordringer med hensyn til prisstabilitet, de offentlige finansers holdbarhed, valutakursstabilitet og rentekonvergens. Desuden har alle lande endnu ikke opnået institutionel konvergens, især på området for centralbankuafhængighed. Jeg kan ikke lægge nok vægt på sidstnævntes betydning for en vellykket gennemførelse af pengepolitikken.
ECB værdsatte i høj grad de positive bemærkninger i Europa-Parlamentets forslag til beslutning om ECB's pengepolitiske strategi i 2003. Vi har altid stræbt efter at udvise en stærk forpligtelse til at nå vores primære målsætning om prisstabilitet. Inflationen var fortsat afdæmpet trods en række ugunstige forhold. Jeg ønsker ikke at dvæle mere ved det, men jeg vil understege udfordringen med at fastholde inflationsforventningerne på mellemlang og lang sigt, som er afgørende for at indfri målsætningen om prisstabilitet og for at konsolidere en usædvanlig gunstig rentekurve, da disse inflationsforventninger på mellemlang og lang sigt indarbejdes i markedsrenten.
Jeg har bemærket, at synspunkterne i forslaget til beslutning i forbindelse med de vigtigste emner i høj grad svarer til ECB's. Ikke desto mindre har vi ikke helt ens opfattelser på en række områder. Forslaget til beslutning indeholder en anmodning om, at Styrelsesrådets mødeprotokoller offentliggøres, selv om man tilsyneladende indirekte accepterer, at de enkelte medlemmers stemmer ikke offentliggøres. Vi ville i høj grad værdsætte, hvis Parlamentet kan acceptere argumentet om, at offentliggørelsen af Styrelsesrådets individuelle medlemmers stemmer kan udløse en national offentlig debat om, hvorvidt de nationale centralbankchefer har taget tilstrækkelig højde for de nationale interesser, hvorimod vi alle i traktaten opfordres til at fokusere på euroområdet samlet set. Sådanne offentlige drøftelser kan have negative konsekvenser for ECB's pengepolitiks troværdighed og effektivitet.
Hvad angår mødeprotokoller, vil jeg gerne fremhæve, at ECB fremlægger og forklarer sine pengepolitiske beslutninger i detaljerede offentlige erklæringer på pressekonferencer, som finder sted umiddelbart efter Styrelsesrådets møder. Ved at vedtage denne procedure i løbet af 1999 bidrog ECB til at forbedre den hidtidige globale tekniske praksis for centralbankers gennemsigtighed og blev den første centralbank, der offentliggjorde en omfattende procedure, der forklarer de pengepolitiske beslutninger umiddelbart efter, at de er truffet. De oplysninger, som ECB videregiver på denne måde, svarer i bund og grund til det, andre centralbanker offentliggør i mødeprotokoller, da de korrekt afspejler Styrelsesrådets overordnede drøftelser. ECB er den eneste store centralbank, som muliggør umiddelbar interaktion med medierne. Disse egenskaber gør efter vores mening ECB til en af de mest gennemsigtige centralbanker i verden. 

 Hr. formand, tillad mig i forbifarten at nævne det fælles arbejde, som er udført af Det Europæiske System af Centralbanker og Det Europæiske Værdipapirtilsynsudvalg, hvad angår udviklingen af fælles regler og standarder inden for clearing og afvikling af værdipapirer, som også er nævnt i forslaget til beslutning. Disse standarder er et meget vigtigt bidrag til at nå frem til en sikker og integreret infrastruktur for værdipapirer. Vi tillægger denne målsætning den største betydning, eftersom den nuværende opdeling af infrastrukturen giver os for store transaktionsomkostninger og også er en kilde til økonomisk ustabilitet.
Ikke desto mindre vil jeg gerne sige her, at selv om de standarder, vi er blevet enige med Det Europæiske Værdipapirtilsynsudvalg om, er blevet besluttet i fuld overensstemmelse med nærværende lovgivning og regler, vil vi på ingen måde foregribe de beslutninger, som kunne blive truffet på et senere tidspunkt, og hvis der blev vedtaget et nyt direktiv på området for clearing og afvikling af værdipapirer ved afslutningen på den procedure, der skal til, så ville vi naturligvis genbehandle vores egne fælles regler og standarder, således at de er i overensstemmelse med bestemmelserne i direktivet, hvis der, og jeg gentager, var truffet beslutning herom.
Lauk (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, ECB's årsberetning for 2003 har fået nyt format. Den er mere klar, den er mere forståelig, den har flere detaljer, større gennemsigtighed, også hvad angår de kritiske aspekter af den gældende politik. Dermed får læserne, offentligheden, bedre adgang til ECB's politik via denne beretning. ECB har derfor - efter vores mening - samlet set ydet et godt stykke arbejde.
Den oprindelige beretning indeholder en kritik af ECB fra hr. Lipietz' side, som vi ikke kan tilslutte os. Først vil jeg komme ind på rentepolitikken. Vi mener ikke, at en kritik af rentepolitikken som helhed er rigtig. Vi ved, at rentepolitikken er en balanceakt, men i det store og hele er det også lykkedes godt for ECB i 2003 at holde balancen: Økonomien er i udvikling, euroen er stabil, og vi har lave realrenter.
Der er et andet kritikpunkt, vi ikke kan tilslutte os. Vi har den opfattelse, at ECB's ansvarsområder er reguleret klart og godt, nemlig først og fremmest prisstabilitet og moderate inflationsrater. Når de to forudsætninger er opfyldt, så er de væsentlige forudsætninger for økonomisk vækst og beskæftigelse til stede, selv om dét alene naturligvis ikke er tilstrækkeligt, men vi bør ikke pålægge ECB ansvaret for fuld beskæftigelse eller økonomisk vækst. Det ville være en komplet overbebyrdelse af ECB. Det er de nationale regeringers sag! Hr. Trichet har påpeget, at budgetpolitikken er vigtig i den forbindelse, og de nationale regeringer ikke har levet op til deres ansvar på dette område. Vi kan ikke korrigere det ved at overbebyrde ECB.
Vi har ligeledes den opfattelse - som hr. Trichet fremførte - at de stemmer, de enkelte medlemmer af ECB-rådet har afgivet, ikke bør offentliggøres. Det ville være ensbetydende med en politisering af ECB, der ikke ville være sund for den økonomiske udvikling i Europa på dette tidspunkt. Når vi får gennemført Lissabon-dagsordenen med succes, står vi i en anden situation, og så kan vi vende tilbage til det igen.
Vi går ind for, at ECB ligesom Federal Reserve hvert år udgiver en gråbog. Vi går dog også ind for, at der på et passende tidspunkt offentliggøres en sammenfattende protokol, uden individuelle stemmer, og at det skal blive derved.
Afslutningsvis vil jeg sige, at vi bør give ECB frihed til at handle i overensstemmelse med Maastricht-traktaten om Den Europæiske Union. Lipietz-betænkningen blev med held omskrevet i Økonomi- og Valutaudvalget med en vedtagelse af de ændringsforslag, der var blevet stillet til disse punkter. For så vidt undrer vi os stadig over, at ordføreren ikke har trukket sit navn tilbage. Vi mener, at den foreliggende betænkning er afbalanceret og god, og vi tilslutter os den i denne form. Vi mener ikke, ændringsforslag er nødvendige.
Muscat (PSE ).
   - En debat som denne er meget vigtig, da den påvirker millioner af mennesker på hele kontinentet. Jeg finder det nogle gange morsomt, at vi her i Parlamentet åbenbart fejlagtigt tror, at hele debatten kun er for os økonomer eller for bankfolk. Undertiden ender vi med at tale på en så kompliceret måde, at jeg ærlig talt tror, at der her i Parlamentet og blandt vores vælgere, som vi er ansvarlige over for, findes folk, der ikke aner, hvad vi taler om. Som sagt påvirker de ting, vi diskuterer i dag, og som er genstand for Centralbankens årsberetning, dagligdagen for millioner af mennesker. Hr. formand, jeg kommer fra en meget lille landsby med 800 indbyggere i EU's mindste medlemsstat Malta.
Ikke desto mindre påvirker det, som vi debatterer i højtravende vendinger, nogle gange livet i familierne i lige så høj grad som de multinationale selskaber med deres meget magtfulde lobbyister her og i Bruxelles. Disse normale familier eller almindelige mennesker betaler skat og overholder loven. Det er dem, vi primært skal være tro over for i alle vores beslutninger. Jeg mener, at den vigtigste opgave for EU's nye medlemsstater fremover skal bestå i at skabe et solidt fundament for deres økonomier. Når de gør det, skal de samtidig passe på ikke at skade den sociale struktur, som det i mange lande - inklusive mit eget - har taget mange år at opbygge.
Det er i dette perspektiv, man skal overveje tidspunktet for euroens indførelse. Efter min mening er det forkert, hvis et land blot for at opfylde sit ønske om hurtigst muligt at indføre den fælles valuta vedtager overfladiske, men skrappe foranstaltninger, der rammer dets middel- og underklasse, og som muligvis opfylder konvergenskriterierne - hvad så end de måtte være - men som til gengæld ofrer de seneste års resultater på det sociale område. Tingene skal ikke hastes igennem, men planlægges på fornuftig vis. Vores førsteprioritet bør være behovet for at være mere konkurrencedygtige både som enkeltlande og som kontinent. EU's nye medlemsstater og EU som helhed har meget at lære af erfaringerne fra de medlemsstater, der allerede har indført den fælles valuta. Det var en positiv oplevelse for mange lande.
Der har ikke desto mindre været klaget over uberettigede prisstigninger straks efter euroens indførelse. I mange tilfælde var der tale om berettigede klager fra specielt de samfundsgrupper, der har dårligst råd til prisstigninger. I fjor bad Europa-Parlamentet Den Europæiske Centralbank undersøge de fejlagtige aktiviteter i systemet, der resulterede i prisstigninger. Efter min mening skal vi for at være konsekvente anmode om endnu en undersøgelse, og det er vist nok grunden til ændringsforslaget fra Den Socialdemokratiske Gruppe i Europa-Parlamentet. Jeg opfordrer mine kolleger fra de øvrige grupper til at stemme for en undersøgelse, så vi kan være konsekvente. Endelig er det en meget vanskelig tid, men tiden er ikke inde til at miste modet. I stedet er der behov for lederskab og visioner.
Klinz (ALDE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg gerne ønske Dem hjerteligt tillykke, hr. Trichet, med den positive fortsættelse af Deres forgænger Wim Duisenbergs arbejde. De har med Deres hidtidige embedsførelse bidraget til at sikre og styrke ECB's troværdighed og uafhængighed yderligere. Med årsberetningen for 2003 og den monetære dialog mellem Dem og medlemmerne af Deres direktion har ECB til fulde efterkommet sin pligt til at aflægge regnskab over for Europa-Parlamentet. Beretningen er overbevisende i sit format, sin klarhed og sin righoldighed af værdifulde informationer.
Det glæder os, at man i ECB's årsberetning har understreget sikringen af prisstabilitet som ECB's primære mål og hovedopgave. Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa i Europa-Parlamentet anerkender denne centrale opgave for ECB og mere til, vi støtter udtrykkeligt denne prioritering. På dette punkt deler vi opfattelsen hos Gruppen for Det Europæiske Folkeparti. Desuden er vi bevidste om ECB's uafhængighed. Den Europæiske Centralbank har ikke brug for belæringer om, hvordan rentepolitikken skulle have set ud tidligere eller skal se ud i fremtiden. Euroområdets økonomiske svaghed skyldes hverken manglende tillid til euroen eller ganske enkelt en manglende efterspørgsel, der kunne være undgået med en aggressiv rentenedsættelse. Det udslagsgivende er i stedet i langt højere grad den manglende tillid hos mange borgere til det pågældende lands økonomiske politik og det langsomme reformtempo, navnlig i de store eurolande.
Jeg tænker i den forbindelse på de nødvendige reformer af skattesystemet, arbejdsmarkedet, de sociale sikringsordninger og sundhedsvæsenet, der i alt for lang tid er blevet trukket i langdrag eller kun blevet behandlet halvhjertet. De, hr. formand Trichet, har allerede selv påpeget det.
Europa-Parlamentet vil som den eneste direkte valgte og demokratisk legitimerede institution i EU heller ikke næste år undlade at spille sin rolle som forsvarer af gennemsigtighed. Vi tilskynder i denne forbindelse til - og jeg ved, De repræsenterer en anden holdning her, hr. formand - at ECB offentliggør en sammenfattende protokol over ECB-rådets møder, inklusive de samlede afstemningsresultater, dog uden angivelse af de enkelte stemmer. Derudover mener vi, det er hensigtsmæssigt at udarbejde en årsbog om den økonomiske udvikling i stil med fra Federal Reserve i USA, sådan som PPE-Gruppen jo også har krævet det. Dermed ville borgerne kunne søge information fra første række, og det let tilgængeligt, om den økonomiske situation i deres pågældende lande eller i alle lande i euroområdet. En sådan bog ville skabe øget gennemsigtighed og kunne derudover styrke borgernes følelse af at identificere sig med EU.
Afslutningsvis vil jeg gerne opfordre Den Europæiske Centralbank indgående til som hidtil at våge kritisk og opmærksomt over, at stabilitets- og vækstpagten overholdes, og sammen med Eurostat at udøve pres for, at eurolandene indberetter pålidelige tal. Det, der sket i Grækenland, må ikke gentage sig. Kære hr. formand, vi glæder os til Deres feedback og til et fortsat tæt samarbejde i fremtiden.
Wagenknecht (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, kære kolleger, der findes økonomiske teser, som er forbløffende resistente over for virkeligheden. Til disse teser hører antagelsen af, at en centralbank, der bestræber sig på at skabe prisstabilitet, dermed a priori også yder det bedst mulige bidrag til fuld beskæftigelse og vækst. Der er ingen tvivl om, at vi har haft prisstabilitet i årevis i euroområdet. Beregner vi effekten af stigninger i oliepriserne og indirekte skatter, ligger inflationsraten i euroområdet p.t. lidt over 1 %. Det er lige på grænsen til at være deflation. Har det givet os mindre arbejdsløshed og større vækst? Naturligvis skyldes krisen ikke kun forkert monetær politik. Den skyldes især en profitorienteret såkaldt reformpolitik, der ødelægger arbejdstagernes rettigheder, fremmer løndumping, privatiserer sociale ydelser og dermed bidrager til at strangulere massekøbekraften og øge fattigdommen i Europa.
Men også den monetære politik bærer sin del af ansvaret med for sene og utilstrækkelige rentesænkninger. At tilskrive ECB, at den har støttet målet om fuld beskæftigelse, er kynisk over for millioner af kvinder og mænd, der har mistet deres arbejde inden for de sidste år, hvoraf ikke så få af tilfældene skyldes, at små virksomheder er blevet udmarvet af dyre lån. For det hører også til en centralbanks opgaver at slå alarm, når den private banksektor får stadig større magt på markedet på grund af stadig større koncentrationer, og nedsættelser af diskontoen primært øger pengehusenes profitmargen i stedet for virkelig at komme de små virksomheder og forbrugerne til gode. Også i denne henseende har ECB svigtet. De, der lyver og gør den Den Monetære Unions historie til en succeshistorie, viser kun endnu en gang, gennem hvis briller de betragter den politiske udvikling i Europa: den europæiske pengeelites briller, med blikket rettet mod guldrandede koncernregnskaber og voksende profitter, hvorved Den Monetære Union bliver en uomtvistelig succesmodel. De, der ser på verden gennem disse briller, får ECB ...
Lundgren (IND/DEM ).
   - Hr. formand, ved at danne en Monetær Union med en fælles valuta har 12 af EU's medlemslande taget store chancer med beskæftigelsen. EU-landene er karakteriseret ved en begrænset evne til at tilpasse sig forskellige strukturelle forandringer og er derfor hårdt ramt af permanent høje arbejdsløshedstal.
Risiciene ved euroen synes allerede tydelige, frem for alt i Tyskland, som er blevet underkastet en alt for restriktiv pengepolitik de seneste år, og hundredtusinder tyske lønmodtagere er dermed blevet tvunget ud i arbejdsløshed uden grund. Disse problemer vil vokse, når udflytningen af industrielle virksomheder til Østeuropa og Asien påvirker eurolandene hårdt i forskelligt omfang de næste fem år.
Desværre har Den Europæiske Centralbank gennem sin politik forværret disse arbejdsløshedsproblemer i ret så mange medlemslande. Ligesom de fleste moderne centralbanker arbejder Den Europæiske Centralbank hovedsageligt med et inflationsmål. Dette er helt i overensstemmelse med den økonomiske teori, men man har valgt et for lavt mål. Centralbankerne i Storbritannien, Sverige, New Zealand og USA har højere inflationsmål. Moderne forskning peger på, at inflationsmålet i gennemsnit bør sættes til 2,5 % eller måske 3 % over en konjunkturcyklus for ikke unødigt at tvinge mennesker ud i arbejdsløshed. ECB og dets topfolk bør derfor hæve deres inflationsmål til mindst 2,5 % i gennemsnit. De fortjener at blive skarpt kritiseret for deres manglende evne til at tilpasse deres politik til den europæiske blandingsøkonomis måde at fungere. 
Martin, Hans-Peter (NI ).
   - Hr. formand, jeg har lige et spørgsmål til formanden, som han slet ikke behøver give mig noget svar på, selv om jeg nu gerne vil vide, hvad han mener om det. Hvordan havde De det i morges, da De i læste om denne forfærdelige bedømmelse af Lissabon-strategien fra kommissionsformand Prodi, som endnu sidder på posten, og som måske bliver siddende lidt endnu? Stillede De måske også Dem selv dette spørgsmål: Hvad har vi gjort forkert her i Europa? Kunne det ikke have noget med at gøre, at vi i Europa, her også repræsenteret ved de talere, som vi har kunnet høre her, desværre har begivet os ud i en ideologisk skyttegravskrig om, hvad ECB's primære målsætning nu skal være, i stedet for at vælge en f.eks. mere pragmatisk tilgang?
Jeg vil gerne bede min kollega fra De Konservative, hr. Lauk, genlæse den tale, han holdt, denne gang med reference til amerikanske betingelser. Så ville han formentlig endda selv blive klar over, at prisstabilitet og økonomisk vækst altid er noget, en centralbank skal holde sig for øje for at kunne opnå gode resultater.
Noget tilsvarende gælder naturligvis for et andet afgørende spørgsmål om inflation, De som ny formand må stille Dem selv. I Deres tale kunne man fornemme, at vi på visse områder formodentlig igen er på vej fra deflation til inflation. Det, den græske regering har præsteret, med mere eller mindre aktiv hjælp, under alle omstændigheder uagtsomt, fra Eurostats side, kunne måske også blive et problem i andre lande. Her beder jeg Dem virkelig om - af hensyn til alle dem, der tror på euroen, der er med i euroområdet - jeg tæller mig selv som østriger med - at være væsentlig mere kritisk end Deres forgænger og være langt mere årvågen. Jeg mener virkelig, vi - for nu at komme til det tredje punkt, jeg gerne ville påpege - har alvorlige problemer med gennemsigtigheden i forbindelse med dataregistreringen og også på Deres eget område. Jeg mener, at øget gennemsigtighed ville være godt. Formanden har givet mig toogethalvt minut, dem vil jeg gerne udnytte.
Karas (PPE-DE ).
   - Kære hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil gerne starte med at sige tak. Tak for det konstruktive samarbejde og den forstærkede dialog, tak for det konsekvente og vellykkede tillidsskabende arbejde og tak for Deres forsvar af stabilitets- og vækstpagten. Det er formentlig et resultat af den korte tid, Hans-Peter Martin har været i Økonomi- og Valutaudvalget, at han endnu ikke har forstået sammenhængen mellem prisstabilitet, lav inflation, vækst og beskæftigelse. Jeg vil også gerne lykønske Dem med Deres bidrag til, at vi har forankret prisstabilitet som et europæisk mål i forfatningen og ikke blot som et mål for Den Europæiske Centralbank, og med Deres succesrige politik, der har styrket ECB's uafhængighed og gjort ECB til en stærkere kommunikativ .
Vi har naturligvis også et par bønner. En af bønnerne vedrører uafhængigheden. Modvirk alle forsøg fra finansministrenes side - og åbenbart, må man sige, også den ungarske regerings side - på at styrke deres politiske indflydelse på ECB's monetære politik og deres personlige indflydelse på de nationale centralbanker. Jeg beder Dem også om at gøre Dem til den primære kommunikator af den monetære politiks betydning for en stærk euro, lave inflationsrater, prisstabilitet, vækst og beskæftigelse samt nationaløkonomien. For vi ved, at euroens værdi er større, end borgerne har opfattelse af.
Gå kraftigt ind for en afskaffelse af 1- og 2-eurocentmønterne og for en indførelse af 1- og 2-eurocentsedlerne, og sørg for, at gennemsigtighed ikke står i modsætning til uafhængighed!
Hamon (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, bortset fra den usikkerhed, der er knyttet til prisudviklingen på olie, har ECB haft ganske god succes med sin opgave vedrørende prisstabiliteten. Men går det godt for økonomien i euroområdet af den grund? Tilsyneladende ikke. Dens resultater er middelmådige, væksten er lav, efterspørgslen på hjemmemarkedet hiver efter vejret, og arbejdsløsheden er stor. Desuden vokser både uligheder og fattigdom. EU, som er svinebundet af ECB's absurde, men fasttømrede og snart også forfatningsmæssige uafhængighed, afvæbnet af manglen på økonomisk forvaltning og svækket af en stabilitetspagt, som er lige så stiv, som den er dum, har underlagt sig ECB's vurdering og betaler for Europas prisstabilitet med svag vækst og høj arbejdsløshed.
Den afgående Kommission foreslog en reform af stabilitetspagten. Denne er et udslag af fornuft, og alligevel har ECB, som er sin monetaristiske katekismus meget hengiven, igennem sin formand udtrykt bekymring for, at reformen udvikler sig til mere end blot rent kosmetiske ændringer, især ved at indføre den gyldne regel, som giver mulighed for at støtte de nødvendige investeringer med henblik på at gennemføre Lissabon-målsætningerne, eller ved at tillade en kontracyklisk finanspolitik, som er i stand til at genstarte maskinen i nedgangstider.
Jeg er for min del overbevist om, at ECB's dogmatiske stædighed er den naturlige konsekvens af et dødbringende valg for EU og dets borgere, som består i at beskytte enhver form for økonomisk styring mod ligegyldigt hvilken politisk kontrol. Jeg vil tilføje, at konsekvenserne af dette valg tjener de mest skadelige strategier. Det viser nærværende betænkning imod ordførerens udtalelse på nuværende stadie, for det, den stigmatiserer igennem kravet om strukturreformer, er nemlig de sociale systemer og pensionsordningerne. Den kræver desuden en forhøjelse af de europæiske lønmodtageres arbejdstid. På dette stadie er betænkningen således ikke overbevisende i vores øjne, for den er forvansket af PPE-DE-Gruppens ændringsforslag. Derfor vil vi stille flere ændringsforslag i løbet af forhandlingen, som, hvis de ikke vedtages, vil få os til at stemme imod.
Blokland (IND/DEM ).
   - Hr. formand, allerførst vil jeg lykønske Dem, hr. Trichet, med forelæggelsen af Deres første årsberetning fra Den Europæiske Centralbank. Jeg har set på denne beretning med mere end normal interesse. Som ordfører for årsberetningen for 2002 var jeg især spændt på, hvordan de ønsker, som Europa-Parlamentet gav udtryk for i et beslutningsforslag fra juli 2003, er opfyldt. Parlamentet vedtog dengang et kort og fyndigt beslutningsforslag, hvori der foruden politiske ønsker også nævntes praktiske ønsker. I beslutningsforslaget fra sidste år om årsberetningen for 2003 anmodede Parlamentet i første punkt ECB om at oprette en arbejdsgruppe for at undersøge behovet for at indføre en 1-euro-seddel. Personligt kan jeg ikke se nødvendigheden af at indføre disse sedler, men jeg vil gerne have, at banken undersøger dette med henblik på tilliden til valutaen. I Deres årsberetning siger De på side 101, at Styrelsesrådet på ny vil se på dette spørgsmål i efteråret 2004. Mit første spørgsmål til Dem er, hvorfor De ikke har rettet Dem efter Europa-Parlamentets beslutningsforslag og oprettet en arbejdsgruppe. Nu, hvor vi befinder os i efteråret 2004, vil jeg meget gerne have at vide af Dem, hvilken holdning Styrelsesrådet har indtaget, hvad angår 1-euro-sedlen. 
Radwan (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil også gerne begynde min tale med at rette en tak til formanden og i den forbindelse understrege, at De for os i PPE-DE-Gruppen udgør den institution i Europa, der står for en stabil euro, ikke kun for lav inflation, men også for overholdelse af stabilitets- og vækstpagten.
Det er især fremgået tydeligt af udviklingen i de seneste måneder, hvor problemet for euroen har været finansministrene, og hvor nogle af os i Europa-Parlamentet har set på med stor beklagelse, at Kommissionen ikke indtager den rolle i det omfang og så tydeligt, som De har sagt her i dag, med henblik på omgangen med stabilitetspagten. De er faktisk garanten for stabilitetspagten i euroområdet!
Og her refererer jeg især til Grækenland. Her har vi brug for en øget kontrol fra Europas side, desværre hører jeg det stadig for lidt, også i dag. Jeg kunne f.eks. forestille mig, at der fremover vil blive tale om omvendt bevisbyrde, at det altså fremover bliver Kommissionen og Eurostat, der skal foretage en kritisk undersøgelse af, om tallene er plausible, og hvis de ikke er plausible, så kan de kræve nye tal. Ellers betragtes de ikke som indberettet.
Det ville være et første skridt, og i denne lovgivningsperiode kommer vi formentlig til at drøfte det og beslutte, om der skal komme yderligere valutaer til. Jeg vil spørge Eurostat og Kommissionen, og jeg vil også spørge ECB: Går De ud fra, at de tal, der er blevet fremlagt, er korrekte? Jeg synes, det er uacceptabelt, at der til dato ikke kan gives noget svar på, om de tal, der er blevet fremlagt, er korrekte eller ej.
Jeg vil gerne komme ganske kort ind på, hvad De har sagt vedrørende CESR. Det forkerte ved denne procedure er, at myndighederne i de enkelte lande allerede præsenterer kendsgerninger for os, og at det bliver stadig vanskeligere i lovgivningsprocessen at omgå dette og nå frem til nye definitioner. Vær opmærksom på, at disse opsynsmænd ikke handler uden retsgrundlag.
Sánchez Presedo (PSE ).
   - Hr. formand, hr. Trichet, hr. Almunia, mine damer og herrer, en hjertelig hilsen til alle, der deltager i denne forhandling, som viser det demokratiske element i Den Europæiske Centralbanks uafhængighed, hvilket betyder ansvarlighed og parlamentarisk kontrol.
Jeg er helt enig i aspekterne i hr. Lipietz' betænkning vedrørende den gunstige vurdering af Den Europæiske Centralbanks reaktion i 2003, nærmere bestemt de lave renteniveauer, tydeliggørelse af stabilitetsbegrebet og udvidelsen af euroområdet.
Bekymringen ligger i den lave økonomiske aktivitet i 2003, især i euroområdet, og de fortsatte risici for væksten. EU er udformet med henblik på at sikre både stabilitet og vækst. Det er ikke nok med en af delene.
Derfor er kommissær Almunias initiativ meget relevant, og det får brug for opbakning. På grund af den monetære politiks ubestridelige rolle med henblik på at fremme investeringerne og produktiviteten inden for EU og konkurrenceevnen uden for EU bør der derfor i betænkningens beslutning lægges mere vægt på en tæt tilknytning mellem Den Europæiske Centralbank og investerings- og vækstpolitikken.
På den anden side bør behovet for strukturelle reformer ikke forvanskes af forkerte signaler. Derfor bør sammenkoblingen mellem svag økonomisk aktivitet og lav arbejdstid fjernes fra beslutningen. Det er hverken foreneligt med fleksibilitetskriterierne frem for stivhed eller produktivitetskriterierne. Det væsentlige er at skabe mere værdi pr. tidsenhed og ikke ved hjælp af flere tidsenheder. En mindre striks model vil kort og godt have en opløsende virkning, og vi har brug for integreret, intelligent og ambitiøs økonomisk styring på det økonomiske, sociale og miljømæssige område. 
García-Margallo y Marfil (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i dette sidste indlæg vil jeg fremhæve tre punkter. For det første bliver det understreget, at Den Økonomiske og Monetære Unions historie har været en succes, og at det skyldes bankens indsats. Jeg er enig med ordføreren og opfordrer direktøren for den spanske centralbank til at blive ved med at fokusere på prisstabiliteten som det vigtigste mål, og at han ikke lytter til venstrefløjens sirenesang om, at han skal rette sig mod andre mål.
For det andet beder jeg formanden om at sige til kommissæren, som sidder ved siden af ham, at den fleksibilitet i forbindelse med pagten, som han foreslår, oprettelsen af en a la carte-pagt, vil være en tidsindstillet bombe under priserne, der undergraver Centralbankens indsats, og for rentesatserne og hermed for investeringerne og beskæftigelsen, for de fremtidige pensioner og for Lissabon-reformerne. For hvis pagten går i stykker eller bliver fleksibel, får vi brug for morgendagens skatter til at betale de forpligtelser, vi har i dag.
Hvorfor vokser vi ikke? Ikke fordi regeringerne har været disciplinerede og har anerkendt pagten, men fordi de har gjort det modsatte, og fordi de ikke har opfyldt de betingelser, vi fastsatte i Lissabon-pagten, og som står i de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik.
Jeg opfordrer dem begge, formanden for Centralbanken og kommissæren, til på samme måde, som vi har fået et integreret finansmarked med en handlingsplan for de finansielle tjenesteydelser, at lave en handlingsplan, hvor de fastsætter de reformer og mål, vi skal opnå, de hindringer, der vanskeliggør væksten, og som vi skal fjerne, de handlinger, vi skal gennemføre, og den tidsplan, vi skal overholde.
Hr. formand, De skal ikke lytte til regeringerne, når de opfordrer Dem til at se igennem fingrene med det, at lade som ingenting, når de ikke overholder deres fiskale beslutninger. I stedet synes jeg, at De, ligesom Odysseus, når De hører disse sirenesange, skal binde Dem fast i masten og holde den kurs, der giver os så stor succes, og overbeviser kommissæren om, at det er den rette kurs. 
Formanden.
   - Da vi har overskredet den tid, som er afsat til denne forhandling, kan jeg ikke give ordet til hr. Trichet, så han kan besvare nogle af de meget interessante stillede spørgsmål. Jeg anmoder Dem, hr. Trichet, om skriftligt at besvare de medlemmer, der har stillet spørgsmål, med en kopi til formanden for Parlamentet. 
Almunia,
    Hr. formand, først vil jeg gerne takke hr. Lipietz for hans indsats som ordfører for denne betænkning og alle de medlemmer af Parlamentet, der har deltaget i forhandlingen og i drøftelserne før dagens plenarmøde, for deres bidrag til betænkningen, og jeg vil naturligvis også lykønske formanden for Den Europæiske Centralbank, hr. Trichet, for den fremragende kvalitet af den beretning, vi drøfter i dag.
Der har været stor enighed under forhandlingen, hvilket er afspejlet i betænkningen og er blevet udtrykt af de fleste af de parlamentsmedlemmer, der har talt. For det første er der Den Økonomiske og Monetære Unions succes. 2003 var Den Økonomiske og Monetære Unions femte år, og i løbet af disse fem år er prisstabiliteten blevet væsentligt forbedret. Rentesatserne er faldet, og betingelserne for finansiering af økonomien er meget mere stabile og tilfredsstillende, end de ville have været, hvis vi ikke havde besluttet at tage det utrolig vigtige skridt at opbygge en økonomisk og monetær union og skabe en fælles mønt med et system, som knæsætter Den Europæiske Centralbanks status som uafhængig.
Jeg er også enig med dem, der har sagt, at makroøkonomisk stabilitet, sunde makroøkonomiske politikker, prisstabilitet og lave renter er en nødvendig betingelse, men de kan ikke i sig selv forklare vækstsituationen i EU, i særdeleshed i 2003, der er omtalt i den beretning, vi drøfter i dag, men også i 2004.
Makroøkonomisk stabilitet, sunde makroøkonomiske politikker og Den Europæiske Centralbanks uafhængighed er nødvendige betingelser, men de kan ikke stå alene. Det får vi naturligvis lejlighed til at drøfte efter næste uge. Vi er nødt til at genoplive Lissabon-strategien, vi er nødt til at give strukturreformerne et nyt skub i overensstemmelse med de mål og retningslinjer, der blev aftalt i marts 2000, for at opnå en stabil og holdbar vækst i et EU, som ikke kun skal vokse, men også skal gøre det under stabile betingelser, så vi fremmer den sociale samhørighed og holdbarheden i vores vækst og i vores vækstmodel.
Jeg glæder mig også over, og det er kommet til udtryk i betænkningen og i nogle af indlæggene, over dialogen mellem institutionerne, og som dagens forhandling er et godt eksempel på. Uafhængighed er ikke uforeneligt med dialog. Og respekten for de funktioner, som de enkelte institutioner, der er en del af Den Økonomiske og Monetære Union, udfører, er med til at skabe en frugtbar dialog og sikre, at den udspiller sig under de bedst tænkelige forhold, som det er tilfældet i dag.
Nu vil jeg komme med nogle konkrete kommentarer, hr. formand. For det første gælder stabilitets- og vækstpagten fortsat fuldt ud, og der er et par sætninger i betænkningens begrundelse, der kunne lade forstå, at den alvorlige politiske konflikt, der var i Rådet i november 2003, havde efterladt stabilitets- og vækstpagten dødeligt såret. Men som vi havde lejlighed til at drøfte her i sidste måned, gælder pagten fortsat. Den europæiske forfatning har netop ratificeret de overordnede stabilitetsmål, for så vidt angår underskud og gæld, og rammen for den økonomiske styring er fortsat den, der blev besluttet i begyndelsen af Den Økonomiske og Monetære Union. Det, vi skal gøre, er som nævnt af hr. Trichet at forbedre anvendelsen heraf, og vi skal under alle omstændigheder diskutere, om der på baggrund af vores erfaring med og anvendelsen af stabilitets- og vækstpagten i de seneste år er mulighed for at forbedre gennemførelsen af pagten, ikke for at ændre stabilitets- og vækstmålene, men for at gennemføre den mere effektivt og konsekvent, end vi hidtil har gjort.
For det andet vil jeg gerne en passant, som hr. Trichet ville udtrykke det, komme med en kommentar om 1- og 2-cent-mønter. Sedlerne hører under Den Europæiske Centralbanks beføjelser, og det er hr. Trichet, der skal sige det, han er nødt til at sige på bankens vegne. Euromønterne og fraktionerne heraf hører under Rådets beføjelser - det fastsatte en forordning om, hvilke mønter der skulle være - og Kommissionens beføjelser, idet den skal sørge for, at forordningerne bliver overholdt. Og uanset de afgørelser, der bliver truffet, og som kan blive truffet fremover i visse af euroområdets medlemsstater, er 1- og 2-cent-mønterne fortsat lovlig gangbar mønt. Det står i forordningerne, og Kommissionen vil sørge for, at det også er tilfældet fremover.
Endelig vil jeg komme med et par ord om den økonomiske situation, som hr. Trichet er kommet ind på. I morgen, efter Kommissærkollegiets mødet her i Strasbourg, får jeg lejlighed til via medierne at meddele Parlamentet og offentligheden, hvad der er Kommissionens økonomiske overslag her i efteråret, idet vi tager højde for, at vi om kort tid skal drøfte de negative og på ingen måde positive følger af de stigende oliepriser, vi har set i de seneste måneder. 
Trichet,
    Hr. formand, jeg vil ikke tale mere end et minut, og som De bad om, vil jeg svare skriftligt på de meget relevante spørgsmål, som blev stillet.
Jeg ville blot bekræfte for Dem, at dialogen mellem Parlamentet og Den Europæiske Centralbank er sådan, at vi netop har besluttet at offentliggøre vores kvartalsprognoser. Det er et forslag, som blev stillet af Parlamentet, så vi tager et meget vigtigt skridt i en retning, som blev nævnt af flere talere.
Desuden blev der stillet spørgsmål om ændring af den ungarske lovgivning, og jeg må sige, at der i vores analyse er mindst et element, som ikke forekommer acceptabelt i det, der i øjeblikket foreslås i det ungarske parlament, og som måske burde drøftes i nær fremtid. Derfor mener jeg, at det var vigtigt, at jeg var i stand til at svare Dem med det samme. Det, at de to næstformænd afskæres fra rådet for monetær politik og således fra det sted, hvor man fastsætter rentesatserne, forekommer absolut ikke at være i overensstemmelse med uafhængigheden som fastlagt i Maastricht-traktaten. Det ville jeg bare lige nævne, og jeg har respekteret Deres ønske, hr. formand.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet. Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.30. 

Ortuondo Larrea (ALDE ).
   - Hr. formand, den næstsidste taler, der talte i forbindelse med bemærkningerne til dagsordenen, glæder sig over, at det i dag er 25-årsdagen for vedtagelsen af Baskerlandets selvstyrevedtægt, og i anledning af denne årsdag har han foreslået, at Europa-Parlamentet lykønsker det baskiske parlament, fordi det i dag, den 25. oktober, er 25 siden, at vedtægten blev vedtaget.
Jeg vil gerne påpege, at han har glemt at sige, at der efter et kvart århundrede med denne selvstyrevedtægt stadig udestår 37 overførsler, og at det er en af den spanske stats principudviklingslove, der ikke er blevet overholdt fuldt ud. 
García-Margallo y Marfil (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne lykønske det baskiske parlament med det, der skete for 25 år siden, uanset de veje, som denne selvstyrevedtægt har måttet følge, og som efter min mening er meget tilfredsstillende. Men jeg synes, at hr. Ortuondos indlæg er ret grotesk, for det er, som om vi heller ikke skulle kunne lykønske franskmændene med Den Franske Revolution, fordi nogle af de senere love ikke er blevet overholdt. 

Ryan (UEN ).
   - Jeg vil gerne fokusere på et af punkterne i Lipietz-betænkningen, nemlig den eventuelle afskaffelse af 1 og 2 cent-mønten. Punktet har skabt bekymring i de fleste medlemsstater. Irske forbrugerorganisationer er bekymrede over de mulige inflationsmæssige virkninger ved at gøre som andre medlemsstater, hvor brugen af disse små mønter reduceres eller helt afskaffes. 
Efter at have lyttet til drøftelserne i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål fremgår det ikke klart, om disse bekymringer er velbegrundede. Forhandlingen har fokuseret på udtalelser om personlige præferencer med argumenter for eller imod, hvor Nederlandene og Finland er brugt som eksempler. Kendsgerninger fra konsekvensanalyser, forbrugerundersøgelser osv. er dog stadig vanskelige at få øje på. 
Centralbanken i Irland er som i andre medlemsstater opmærksom på, at omkostningerne forbundet med at præge og fordele begge mønter er betydeligt større end den pålydende værdi. Det gør bekymringerne mindre. Hr. Trichet, kan De oplyse kendsgerninger om de inflationsmæssige virkninger eller virkningerne ved at afskaffe 1 og 2 cent-mønten? Til slut vil jeg gerne vide, om ECB mener, at en afskaffelse af disse mønter er positiv på sigt? 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er en redegørelse fra Kommissionen om omstrukturering af automobilsektoren, og jeg giver straks ordet til kommissær Rehn på vegne af Kommissionen.
Rehn,
    Hr. formand, vi har alle hørt de seneste nyheder om de omfattende jobnedlæggelser, som blev meddelt for nogle dage siden af en stor automobilproducent. Kommissionen har fuld forståelse for bekymringerne og føler med arbejderne i Rüsselsheim, Bochum, Trollhättan og andre steder. Vi følger denne udvikling meget nøje og bruger Fællesskabets tilgængelige kompetencer, så vi kan forbedre de industrielle betingelser for bilindustrien i Europa.
Sektorens vanskeligheder skyldes delvis den generelle konjunkturafmatning gennem de seneste år. Den lave vækst i BNP i EU har også påvirket bilindustrien. Derfor er antallet af solgte biler og beskæftigelsen i bilindustrien faldet. En forbedring af forbrugernes generelle tillid og den økonomiske dynamik er således også afgørende for efterspørgslen og salget af biler. Konkurrenceevne, økonomisk reform og ny industripolitik står nu højt på Kommissionens politiske dagsorden og vil få endnu større fokus i den nye Kommission. Vi finder også snart ud af, hvordan hr. Kok vil revidere Lissabon-strategien, så der kommer mere vægt på større vækst og bedre jobskabelse. 
For bedre at kunne vurdere bilindustriens konkurrenceevne har Kommissionen iværksat en undersøgelse, som vi vil offentliggøre om nogle få uger i forbindelse med vores årlige rapport om konkurrenceevne. Undersøgelsen viser, at automobilindustrien bidrager med 6 % til beskæftigelsen i fremstillingssektoren og med 7 % til produktionen i fremstillingssektoren i EU, hvilket gør den til en betydningsfuld drivkraft i den europæiske økonomi. Industriens merværdi og beskæftigelse er dog faldet mellem 2000 og 2002. En tilsvarende udvikling på beskæftigelsesområdet fandt sted i USA og Japan. 
Vores analyse af Europas styrke viser, at den europæiske bilindustri er godt rustet til at udnytte stordriftsfordele på grund af det store hjemmemarked. Som følge af den krævende efterspørgsel får EU's producenter endvidere feedback fra kunderne, hvilket hjælper dem med at forbedre produktkvaliteten. Desuden er innovationsevnen høj, og udgifterne til forskning og udvikling i den europæiske bilindustri er mindst lige så høje som eller højere end i USA og Japan. 
Hvad angår svagheder, er EU's produktivitet stadig lavere end i USA og Japan. Desuden er væksten langsom på det europæiske hjemmemarked, hvilket betyder, at efterspørgselsfordelene fra det store europæiske marked kan blive mindre med tiden i takt med, at andre markeder fortsat vokser. 
I forhold til det nuværende produktivitetsniveau i EU er niveauet for arbejdskraftomkostningerne stadig et stort problem for bilindustrien i visse medlemsstater. Timelønomkostningerne i EU er stadig en del under niveauet i USA, men er betydeligt højere end i Japan og især Korea. Vi kan bedst konkurrere, hvis vi kan tilbyde bedre kvalitet, bedre teknologi og bedre service, der følger med ved køb af en bil. Dette understreger betydningen af innovation. Som nogle producenter har vist, kan der også indgås en overenskomst med arbejdsstyrken, som sigter på at sænke omkostningerne.
For at det kan ske, skal der være en fælles forståelse mellem ledelsen og arbejdsstyrken af, hvilke målsætninger der skal indfries. Det er fornuftigt at indgå en sådan overenskomst, hvis den kan bruges til at redde arbejdspladser, opretholde produktionens placering og gøre bilindustrien mere konkurrencedygtig. 
Hvad angår trusler, er der ifølge vores undersøgelser en fare for, at vigtige innovationer ikke stimuleres af europæisk regulering. Reguleringen skal derfor fremover tage højde for bilindustriens konkurrenceevne på lang sigt og behovet for, at producenterne skal kunne sælge deres produkter og lignende produkter i Europa og på det globale marked. Vi skal tage højde for dette i politikker om bedre regulering, som er en stor udfordring for såvel Kommissionen som Parlamentet.
Kommissionen overvejer at nedsætte en gruppe på højt plan til at analysere de store udfordringer, som automobilsektoren står over for, og identificere måder og midler til at forbedre de industrielle rammebetingelser i sektoren. Denne gruppe på højt plan bør også fokusere på lovgivningens kumulative effekt på sektorens konkurrenceevne. 
Det er den nye Kommissions opgave at beslutte, om en sådan gruppe skal nedsættes. Kommissær Verheugen, eller nærmere den indstillede næstformand hr. Verheugen, sagde ved høringen her i Europa-Parlamentet, at han overvejer at nedsætte en sådan gruppe. Jeg vil bestemt støtte ham, hvis han vælger at gøre det. 
Afslutningsvis vil jeg sige, at Kommissionen gør sit bedste for at give bilindustrien, den europæiske automobilindustri, de bedst mulige industrielle og innovative rammebetingelser. Vi skal videreudvikle dialogen i sektoren med de vigtigste parter. Desuden skal vi revidere Lissabon-strategien for vækst og beskæftigelse for at bringe nyt liv i den økonomiske dynamik og for at styrke forbrugernes efterspørgsel på vores kontinent. Vækst og beskæftigelse skal i høj grad være et centralt punkt i alle EU's aktiviteter. 
Mann, Thomas (PPE-DE ).
   - Har Europa svigtet som erhvervsområde? For at spare 500 millioner euro vil den amerikanske koncern General Motors nedlægge op mod 12.000 arbejdspladser i EU. I vores automobilsektor arbejder der 2 millioner mennesker, i underleverandørvirksomheder 10 millioner. Det er en nøgleindustri! Hvis den manøvreres ud i en krise nu, kan jeg kun henlede opmærksomheden på, at der i Tyskland siden 1990 er skabt 100.000 nye arbejdspladser i denne sektor. Eller har erhvervsområdet Tyskland svigtet? Der skal nedlægges 4.500 arbejdspladser hos Opel i Rüsselsheim. Jeg har mødt personer, der berøres heraf, i min valgkreds. Angsten breder sig!
De har jo allerede arbejdet i årevis på at yde Deres bidrag til en omkostningsreduktion i Olympia-konceptet. Nu hvor der forhandles om kortere arbejdstid med lønnedgang, om annullering af nattevagter og nedlæggelse af arbejdspladser, så skal der også være nogle konsekvenser for virksomhedsledelsen. Når der skiftes direktør hos Adam Opel AG seks gange på fem år, når man forpasser trends, og modelserier opfattes som for lidt innovative og attraktive af kunderne, når der gives køb på kvalitet for at nedbringe omkostningerne på kort sigt, og man dermed risikerer at miste sit gode omdømme, så er der tale om graverende ledelsesmæssige fejl. Når der nu gøres forsøg på at gøre omstruktureringen af automobilsektoren ansvarlig for at ophæve medbestemmelsen, så kalder jeg det en provokation. Medarbejdernes deltagelse har, og det især i vanskelige tider, ført til en konsensus, har sikret virksomhedsfreden og har gang på gang ført begge parter videre. PPE-DE-Gruppen kan kun håbe, at arbejdstagernes repræsentanter og ledelsen kan forhandle sig frem til en aftale om deres fremtid i Europa. Ansatte er ifølge mine erfaringer altid parat til barske foranstaltninger, hvis deres arbejdspladser til gengæld sikres.
Bullmann (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, Socialdemokraterne her i Europa-Parlamentet støtter personalet i de europæiske datterselskaber i General Motors i deres krav om ikke at tillade fabrikslukninger og driftsbetingede opsigelser. Hvad er så årsagen til krisen? Årsagen til krisen er årelang, om ikke årtier lang dårlig ledelse på højeste niveau i koncernen. Der har ikke været nogen europæisk orienteret strategi, og måske er det den største forseelse: Der har ikke været nogen strategi for det europæiske indre marked, ingen strategi for de europæiske forbrugere og ingen strategi, der har inddraget den viden, de evner og de kundskaber, de ansatte har haft i de pågældende virksomheder. Det viser meget tydeligt, at vi har brug for at skifte kurs. Industripolitikken skal - det er med rette blevet fremført - igen på de europæiske institutioners dagsorden. Vi mener, det er godt, at det nu drøftes, at man kan lægge General Motors datterselskaber sammen til et europæisk aktieselskab. Men vi opfordrer også Kommissionen til at deltage mere aktivt, at vi indgår i en industripolitisk dialog, der føres sektor for sektor, og som er i stand til at fremme innovation i de pågældende sektorer, der er vigtige for Europa.
Vi er først lige begyndt at beskæftige os med den europæiske industripolitiks fremtid. Når vi her taler om de europæiske bedriftsråd, så vil vi minde Dem om, hvor vigtigt det er at lade personalet komme til orde og inddrage de ansatte. Jeg har overhovedet ingen forståelse for, at De Liberale og De Konservative i dagens diskussion har forhindret, at vi når frem til en fælles beslutning. De bliver klogere, mine damer og herrer!
Harms (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, hr. kommissær, jeg vil gerne på egne vegne og på vegne af min gruppe give udtryk for solidaritet med arbejdstagerne hos Opel overalt i Europa, men jeg vil især gerne støtte arbejdstagerne i Bochum, der var gået i strejke. Vi mener, det er rigtigt at reagere på en foragtende attitude fra ledelsens side på denne måde, for hvad er det andet end en stor, dyb foragt, når ledelsen i en virksomhed, der planlægger masseafskedigelser, ikke længere har brug for at meddele disse planer direkte til sine arbejdstagere, der arbejdede i meget produktive afdelinger, men at arbejdstagerne skal høre dette fra pressen.
Mine kolleger har allerede sagt det nødvendige om ledelsesmæssige fejl. Lad os tale om det fremtidige arbejde, også Kommissionens, på dette område. Skulle Kommissionen blive valgt, hvilket jeg ikke tror i dag, så skulle hr. Verheugen påtage sig opgaven som led i Lissabon-strategien allerede i næste uge. Jeg ved ikke, om vi rent faktisk er politisk forberedt på det, der ligger foran os. Jeg deler den tvivl, hr. Bullmann udviste. Jeg tror, vi er langt fra at have fremtidsorienterede koncepter inden for automobilsektoren eller mobilitetsindustrien. Der er rigtig mange innovationsmuligheder i de seneste årtier, der ikke er blevet udnyttet. De kom, hr. Rehn, ind på forskningspolitikken og udviklingspolitikken. Jeg kunne meget godt tænke mig, at den nye energikrise nu fører tid, at den europæiske forskningspolitik rent faktisk går i en retning, så vi på et tidspunkt bliver i stand til at fremstille 1 l-biler inden for en overskuelig fremtid, altså fremtidsorienterede biler, på tyske fabrikker, på europæiske fabrikker. Der skal erobres førende markeder, her ligger der nogle muligheder foran os, men det gælder kun, hvis man opgiver det princip, der har været gældende indtil nu, nemlig "større, hurtigere, dyrere".
Som nedersakser vil jeg gerne komme ind på et særligt problem i den nedersaksiske automobilsektor, den tyske, den europæiske automobilsektor. Kommissionen under hr. Bolkestein har gang på gang i de seneste år angrebet VW-loven. Nu er netop VW-koncernen et glimrende eksempel på en koncern med en innovativ virksomhedskultur. Fremtiden for medbestemmelsen, hvordan kan den se ud? VW har, takket være VW-loven, vist det: arbejdsdeling, lønnedgang, 5.000 gange 5.000. Det er koncepter, andre virksomheder kunne lære noget af. Dette permanente angreb på VW-loven, som efter vores mening ikke er i modstrid med det indre marked, er unægteligt et angreb på denne forbilledlige virksomhedskultur.
Sjöstedt (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, jeg tror, at jeg er den eneste bilarbejder i Parlamentet. Mit tidligere arbejde var på en bilfabrik, og derfor berører denne debat mig lidt mere.
Det, vi nu oplever, er et enormt forandringspres i den europæiske bilindustri. Fabrik sættes op imod fabrik, arbejdere imod arbejdere. Det er metalarbejderne, som kommer til at betale prisen gennem et mindre tilfredsstillende arbejde i et højt tempo. Jeg synes, at meget af det, som sker, er uacceptabelt.
Det kan ikke være så enkelt, at man bare fyrer tusindvis af arbejdere. Vi må kræve, at virksomhederne accepterer deres sociale ansvar. De har en social forpligtelse over for dem, som arbejder på fabrikkerne. De skal gå i dialog med myndigheder og fagforeninger for at finde andre løsninger, f.eks. nedsættelse af arbejdstiden, i stedet for at sige arbejdskraften op.
Det, vi også oplever, er, at reglerne ikke slår til. Der er brug for stærkere faglige rettigheder og en forstærkning af samarbejdet inden for en og samme virksomhed.
Jeg synes, at det er godt, at Kommissæren nævnte efterspørgslen i sin indledning. Det er rigtigt, at efterspørgslen er for lav. Man skal også spørge: efterspørgslen efter hvad? Med den høje oliepris og de store miljøproblemer er det fuldstændigt tydeligt, at det, vi har mest brug for i dag, er biler, som kører på andet end benzin, f.eks. ethanol. På det område kan vi se, hvordan den europæiske bilindustri faktisk slæber langt efter konkurrenter i lande som USA og Brasilien, hvor de er meget længere fremme i arbejdet med at udvikle mere miljøvenlige befordringsmidler. Det er en af de synder, som ledelserne i den europæiske bilindustri har begået. 
Louis (IND/DEM ).
   - Hr. formand, kære kolleger, bilindustrien er mere end nogen anden industri afhængig af de politikker, som fastlægges på europæisk plan.
Jeg vil minde om to centrale punkter, før jeg stiller to forslag. For det første befinder bilindustrien sig i en næsten deflationistisk kontekst og lider under en nærmest blodig konkurrence. For det andet er den en af søjlerne i europæisk industri, som skaber 2 millioner direkte arbejdspladser, mere end 8 millioner indirekte arbejdspladser, og står for 24 % af forskningen og udviklingen. Den sikrer på afgørende vis Europas plads i verdensøkonomien, og alligevel er det en truet industri. Vi skal handle hurtigt og bestemt. Her er, hvad jeg foreslår.
Efter Kommissionens redegørelse skal det understreges, at der efter udvidelsen kun er tre ud af de 25 medlemsstater, som er egentlige bilindustrielle nationer, nemlig Frankrig, Tyskland og Italien. Det er således bydende nødvendigt, at de andre medlemsstater og Kommissionen forstår denne industrielle sektors betydning for hele Europa. Det er især nødvendigt, at EU ikke pålægger den ekstra lovkrav, som ikke er strengt afstemt efter de reelle krav om hensyntagen til miljøet og sikkerheden. Vores fokus skal først og fremmest være rettet mod at bevare den europæiske bilindustris konkurrenceevne. Vi skal i dag i snævert samarbejde med denne industri gå et skridt videre fra kampen om at nedsætte de forurenende emissioner, som er godt på vej til at blive vundet, til en ny prioritet, nemlig reduceringen af CO2-emissionerne.
Kommissionens forslag med hensyn til design og modeller er et andet bekymrende element for vores bilindustris fremtid og konkurrenceevne. Hvis bilindustrien er en af de industrielle sektorer, som ofrer flest ressourcer på forskning og udvikling, er det fordi, det er muligt at opnå retlig beskyttelse af frugten af dens forskning. Derfor skal de kommissærer, som er fortalere for en utøjlet liberalisme, bringes til fornuft, og vores industri skal kunne fortsætte sin modernisering og forbedring af konkurrenceevnen, uden at andre plukker frugten af dens bestræbelser og således bringer Europas industribeskæftigelse i fare.
Belet (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil ikke gentage, hvad utallige andre kolleger, herunder hr. Mann, har sagt, nemlig, at automobilindustrien er og fortsat skal være en af de vigtigste industrisektorer i Vesteuropa. Den tegner sig for beskæftigelsen af mere end 1,2 millioner mennesker, men den er under stort pres, som De sagde, hr. kommissær, ikke blot på grund af den voksende konkurrence i Asien, men også på grund af den tiltagende konkurrence i de 10 nye medlemsstater. Begivenhederne i Bochum er ikke et enkeltstående tilfælde. Også søsterfabrikken Opel Antwerpen er hårdt ramt. Forinden havde vi haft andre kraftige indskrænkninger i Flandern. De kender Ford-fabrikkens forhistorie i Genk og lukningen af Renault i Vilvoorde. Kommissionen må derfor hurtigst muligt fremlægge en fremtidsvision for automobilindustrien.
Det glæder mig, at De henviser til oprettelsen af en gruppe på højt niveau. Det er naturligvis en fantastisk nyhed. Spørgsmålet er blot hvornår. Hvilken tidsplan vil De følge? Vi har nemlig ikke ret meget tid. Jeg synes, hr. kommissær, at vi skal fremlægge meget konkrete og meget ambitiøse målsætninger. Jeg nævner et eksempel. De europæiske biler skulle hen imod 2015 være 100 % rene biler, som er 100 % sikre for passagererne, og som også for de bløde trafikanter indebærer 0 % risiko, og som derfor skulle bevæge sig så godt som automatisk gennem trafikken. Man skal af og til turde drømme, ikke sandt, hr. kommissær? Dette er den eneste mulighed, hvis vi ønsker at undgå en slags konkurrence, hvor der er krig på kniven mellem det gamle Europas regioner, om jeg så må sige, og det nye Europas regioner.
Nu vil jeg slutte, hr. kommissær, med at sige, at vi ikke må glemme, at automobilindustrien stadig er en sektor, som fascinerer temmelig mange unge. En begejstret innovationsplan fra Kommissionen vil kunne overtale skoleelever og studerende til igen at vælge teknologiske studieretninger med en fremtid i en højteknologisk sektor, med en fremtid i en sektor med et fortræffeligt image for fremtiden. Det går vi alle sammen ind for, ikke sandt? 
Kuhne (PSE ).
   - Hr. formand, vi socialdemokrater går ind for en fælles strategi for alle GM-afdelinger i Europa. Vi løber altid nemt en risiko for at blive presset op i krogen, når vi vil påtage os det sociale ansvar. Nogle gange lader vi os også let presse. Men her handler det også om punkter, der har noget at gøre med økonomi i helt klassisk forstand.
Nogle punkter skal føjes på listen over fejl, som ledelsen har begået. Disse fejl har arbejdstagernes repræsentanter flere gange gjort ledelsen opmærksom på. F.eks. at der ikke sælges nogen Opel-biler uden for det europæiske kontinent, f.eks. i USA, sådan som det er tilfældet med VW, med japanerne. Nu taler jeg ikke om de fineste europæiske mærker, der sælges dér. En anden fejl var, at der blev foretaget billige indkøb med den konsekvens, at der skulle foretages dyrt overarbejde i weekenden. Nye arbejdskoncepter blev introduceret abrupt, koncernen blev overcentraliseret. Det er nødvendigt at gøre opmærksom på disse punkter, fordi der netop i disse dage sker det - og her er jeg absolut enig med hr. Mann - at repræsentanter for industriforbund og deres ideologer arbejder på at ophæve former for medbestemmelse, som vi i Euroa har indført som en del af vores sociale model, og erklære dem for ikke længere tidssvarende.
I den forstand, hr. Mann, kan jeg tilslutte mig den største del af Deres tale. Men hvorfor har Deres gruppe med dens flertal så nægtet at sætte en beslutning på dagsordenen? Måske ønskede de slet ikke, at det, De fremførte, bliver besluttet i sin substans her i Parlamentet i denne uge. Det er helt klart et punkt, man skal komme ind på, for det, De fremførte, kan vi socialdemokrater i vid udstrækning tilslutte os. Det er blot pinligt, at Deres gruppekollega i Bochum stiller det spørgsmål, om krisen ikke havde kunnet klares ved, at man med den regionale eller lokale økonomiske støtte havde udrettet noget andet. Det er småtskårne svar - vi har brug for nogle andre svar her!
Markov (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, kære kolleger, der er intet nyt: Ledelser i globale virksomheder reagerer altid på kriser med at fyre ansatte. Når der er tale om ledelsesmæssige fejl, skal de ansvarlige dog drages til ansvar, de ansatte skal ikke fyres! Er der tale om en krise, der er fremkaldt af overproduktion og afsætningsproblemer, så er det nationaløkonomisk set absurd at give efter for de driftsøkonomiske krav om lønnedgang. Det er godt, at personalet nægter at være simple skakbrikker i de globale aktørers spil, der ikke længere går ud fra, at virksomheder også har nogle sociale forpligtelser.
General Motors burde tænke tilbage på Henry Ford, der sagde "biler køber ikke biler" og brugte dette som begrundelse for at fordoble sine ansattes løn for at styrke efterspørgslen. Derfor kræves der en efterspørgselsorienteret økonomipolitik og samtidig en anden strukturpolitik. EU råder over nogle instrumenter som direktivet om massefyringer og direktivet om de europæiske bedriftsråd, der er meget vigtige, men desværre altid tager sigte på først at sætte dækslet på, når barnet er faldet i brønden.
Det, vi har brug for, er præventive foranstaltninger, der ikke overlader alt til markedet, især hvis vi vil tage Göteborg-agendaen alvorligt og skabe en bæredygtig udvikling. Derfor synes vi, Kommissionens idé om at nedsætte en arbejdsgruppe, er god.
Men det indbefatter så også en debat om diversificering af produktionen og tjenesteydelsessektoren, så man undgår at gøre regioner afhængige af én sektor. Det indbefatter også, at man i højere grad retter opmærksomheden mod forskning og innovation af nye produkter.
Oomen-Ruijten (PPE-DE ).
   - Hr. formand, lad mig begynde med en bemærkning til hr. Kuhne. Vi ønskede ikke et beslutningsforslag om dette spørgsmål. Hvorfor ikke? Fordi vi i et beslutningsforslag ville blive nødt til at skrive: "Vi vil have, at alle europæere nu med det samme bytter bilen til en ny Opel eller Volkswagen." Vi har ingen planøkonomi, som kan ordne alt dette. I vores samfund oplever vi simpelthen, at forbrugernes efterspørgsel stagnerer. Der er ingen tillid til økonomien, ikke i Europa og slet ikke i Tyskland. Dermed købes der færre biler, og det har altså også konsekvenser for produktionen.
Produktionsenheder forsøger i hvert fald at sænke produktionsomkostningerne. De begynder at automatisere, de flytter virksomheder osv. Nedskæringerne hos Volkswagen og Opel viser netop, at der skal vælges en anden vej. Hvilken vej skal det så være? Jeg er enig med Dem i, at vi beder arbejdstagerne om at være meget mere fleksible og om at sørge for, at der kan gøres noget ved arbejdsvilkårene. Disse arbejdstagere kan imidlertid ikke løse problemet alene. Vi må genoprette tilliden til økonomien, men arbejdstagerne i de pågældende virksomheder skal også støttes, ikke blot af myndighederne, men også af arbejdsmarkedets parter, for at de i fællesskab kan gribe problemerne an. Dermed hentyder jeg ikke blot til lønudgifterne, for vi har netop hørt kommissæren sige, at lønudgifterne i EU stadig er lavere end i USA. Det er især de indirekte lønudgifter, der viser sig at være ødelæggende i Europa.
Vi må altså, og det er også efter min mening et af de vigtigste punkter, forsøge at sænke de indirekte lønudgifter, også gennem Lissabon-processen. Efter min opfattelse har vi, ligeledes sammen med gruppen på højt niveau, som jeg i høj grad værdsætter, brug for at opnå resultater med de undersøgelser, som snart iværksættes. Æres den, som æres bør, hr. kommissær, og det siger jeg også på vores gruppes vegne. 
Andersson (PSE ).
   - Hr. formand, omstruktureringen i bilindustrien har stået på i lang tid. I mit eget land, Sverige, hvor bilindustrien spiller en ualmindelig stor rolle, er vores store bilvirksomheder blevet opkøbt af multinationale selskaber. Sådan er det i Trollhättan, hvor GM nu ejer Saab-fabrikken.
For Trollhättan spiller dette en meget stor rolle. 6.000 personer er ansat, og lige så mange er afhængige af denne industri i en by, hvor der bor ca. 50.000 mennesker. Lad mig slå fast, at det er ikke lønmodtagerne, men virksomheden, som i dette tilfælde i lang tid har foretaget fejlbedømmelser.
Lad mig også sige, at jeg ikke er modstander af omstruktureringer. Mit parti har altid været åbent over for omstruktureringer, men det er vigtigt, hvordan de foretages.
For det første skal man foretage dem med et socialt ansvar. Det er ikke bare samfundet, som skal acceptere det sociale ansvar, men også virksomhederne. Man skal involvere lønmodtagerne. Det skal ikke være sådan, at man bare informerer dem om beslutninger, som man har truffet. De skal være involveret aktivt i omstruktureringsprocessen. Man skal ikke, sådan som det netop sker nu, spille lønmodtagere ud mod hinanden i de forskellige lande ved at sige, at de skal acceptere dårligere sociale vilkår, for at vi skal kunne lede en produktion. Et sådant spil deltager vi ikke i.
En del mennesker i vores land siger, at vi ikke behøver mere samarbejde på europæisk niveau, men det er lige omvendt. Vi har brug for mere samarbejde, dels mellem de faglige organisationer, hvor der er et godt samarbejde mellem IG Metall og det svenske metalindustriarbejderforbund, og dels mellem politikere og fagforeninger. Vi har også brug for et politisk samarbejde på europæisk niveau. Det er en god idé med en gruppe på højt plan, som trækker retningslinjerne op for industripolitikken, men vi har også brug for den anden dimension, nemlig en gennemgang af direktivet om europæiske bedriftsråd og direktivet om kollektive opsigelser. Vi har brug for at styrke disse direktiver, så vi styrker lønmodtagernes position, når der sker omstruktureringer. 
Hökmark (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det er interessant at observere, at de socialdemokratiske repræsentanter fra Sverige og Tyskland, hvor bilindustrien har problemer, nu overlader det til EU at have løsningerne på det, som i grunden er problemer med deres nationale økonomis konkurrenceevne.
De burde ikke spørge, hvad EU kan gøre for national industripolitik, men spørge, hvad deres egne nationale regeringer kan gøre for Europas konkurrenceevne. Dette er et advarselssignal om den europæiske industris evne til at gøre sig gældende i den globale konkurrence i det hele taget.
Det er ikke sådan, at vi nu behøver en europæisk bilindustripolitik. Vi har erfaringer fra 1970'erne, hvor man førte en statslig skibsværftspolitik i en lang række forskellige europæiske lande. Det stoppede udviklingen og førte ikke til bevarelse af job, snarere til mistet kapital. Det, der nu er brug for, er en politik, som tillader europæiske virksomheder at udvikle deres konkurrenceevne. Det er absurd, hvis vi i EU skal have en konkurrencepolitik, som gør det svært for europæiske virksomheder at konkurrere globalt på et marked, hvor konkurrencen er global. Når vi har at gøre med en industri, som kræver global konkurrenceevne, kan man ikke bedømme forudsætningerne for at være konkurrencedygtig ud fra de nationale delmarkeder.
Nu skal vi sørge for at føre en politik, som styrker konkurrenceevnen. Ikke ét af de forslag, som er blevet stillet i denne forhandling, ville føre til, at der sælges eller produceres flere biler i Europa. De skaber derimod falske forventninger og tager koncentrationen væk fra det, som skal gøres, nemlig acceptere forandringer og omstruktureringer. Frem for alt er der brug for en Lissabon-proces, som gør de europæiske virksomheder konkurrencedygtige, og som kan give Europa flere virksomheder. Det er det, som Europa har brug for, ikke en europæisk bilindustripolitik. 
Ayala Sender (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil for det første gerne udtrykke vores faste forpligtelse over for og solidaritet med arbejdstagerne hos General Motors og hos de underleverandører, der i dag frygter for deres job, for deres familiers fremtid og for deres regioner.
Over for alle dem bør vi i dag, her fra Europa-Parlamentet, gentage vores afvisning - som det allerede er blevet nævnt - af tvungne afskedigelser og af enhver lukning af produktionsanlæg. Vi vil også gerne endnu en gang kræve - som det er blevet sagt her gentagne gange - at arbejdstagernes ret til information, høring og deltagelse skal styrkes, såvel på nationalt og europæisk plan, som på multinationalt plan.
Jeg ved, at GM's medarbejdere har forsøgt at deltage i det europæiske udvalg og at komme cyklusproblemerne i forkøbet ved at forudse mulige scenarier. Det er ledelsen, som har svigtet, og som har begået fejlene.
Det er også derfor, at vi endnu en gang kræver, at selskabernes samfundsmæssige og sociale ansvar bliver udbygget, at Kommissionen ikke kun træffer beslutning om at analysere sektoren, men at den tager skridt til at sikre, at den lever op til ansvaret over for arbejdstagerne og de områder, de befinder sig i. Derudover kræver vi endnu skrappere foranstaltninger med henblik på større gennemsigtighed i beslutningstagningen, som efter vores mening har spillet fallit denne gang.
Jeg ved desuden, at disse arbejdstagere i tilfældet med GM - og jeg ved det, fordi det har været tilfældet på fabrikken i Figueruelas, i min region, Aragón - netop har underskrevet en aftale, hvor de har udvist stor evne til forhandling, dialog, forudseenhed og tilpasning til fleksibilitetskravene, netop for at kunne imødegå cyklusproblemerne, og ikke desto mindre er det endnu en gang ledelsen - ikke ledelsen i Aragón, men den europæiske ledelse - der har svigtet dem.
Derfor anmoder vi venligst Kommissionen om, at den ud over denne undersøgelsesgruppe gennemfører de sociale foranstaltninger, de foranstaltninger om krav om økonomisk og social ansvarlighed, som Europa-Parlamentet har foreslået så mange gange. 
Harbour (PPE-DE ).
   - Hr. formand, som flere kolleger har nævnt, er dette ikke noget nyt. Bilindustrien er formentlig en af de mest konkurrencedygtige fremstillingssektorer, som vi kan forhandle om. Der er over 10 store bilproducenter i Europa, der bruger milliarder på forskning og udvikling. Det er et konkurrencedygtigt marked. Der vil uundgåeligt ske forandringer. Jeg vil erindre kollegerne om, at en af GM's store fabrikker i Det Forenede Kongerige blev lukket for tre år siden. Jeg vil læse en overskrift op fra dagens som jeg fik i flyet på vej hertil i morges: "Bilproduktionen tæt på rekordniveau". Det er sandsynligt, at vi i Det Forenede Kongerige vil producere et rekordstort antal biler i år. Den sidste rekord blev sat i 1972. Beskeden til de mange folk, der er usikre i Rüsselsheim, Bochum og Trollhättan - og jeg har været på nogle af de fabrikker - er, at livet går videre efter en omstrukturering. Det er grunden til, at bilindustrien i Det Forenede Kongerige klarer sig relativt godt. Det er ikke for at være selvtilfreds, men det er en kendsgerning. Vi bør spekulere over, hvorfor General Motors fortæller os, at de skal spare 500 millioner euro om året i omkostninger for at blive konkurrencedygtige. Jeg er sikker på, at de kan begrunde tallene. 
Vi skal arbejde sammen. Det er den besked, vi skal sende. Det er umuligt at nå rekordniveauer for bilproduktionen i Det Forenede Kongerige, hvor kvalitets- og produktivitetsniveauet på mange fabrikker er det bedste i Europa, hvis ikke ledelsen samarbejder med arbejdsstyrken og forhandlerne med kunderne. Som nævnt i hr. Rehns redegørelse her til eftermiddag skal vi opfordre Kommissionen til at se på konkurrencevilkårene.
Vi ønsker ikke en industriplan for bilindustrien. Vi ønsker ikke, at Kommissionen eller politikkerne skal fortælle bilvirksomhederne, hvad de skal gøre. Vi er på et konkurrencedygtigt marked. Men de 500 millioner euro bliver brugt på at få renere, sikrere biler, som Europas forbrugere ønsker. Det er den forandring, der er brug for. 
Duin (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil ikke komme mere ind på de ledelsesmæssige fejl - de er allerede blevet beskrevet tilstrækkeligt - men derimod tale om det, vi kan gøre, Kommissionen, Rådet og også Parlamentet. Vi skal væk fra, at vi til dels laver miljølovgivning - meget omfattende lovgivning - efterfulgt af lovgivning om sikkerhed (beskyttelse af fodgængere og lignende), herefter lovgivning om mobilitet, men - som tidligere - forsømmer at lave en virkelig sammenhængende, fælles strategi for denne sektor. En sådan er tvingende nødvendig, hvis vi ikke vil se passivt til, hvordan de europæiske industriarbejdspladser nedlægges.
Jeg tror, at udtalelserne fra hr. Rehn og hr. Verheugen under høringen kan stemme os optimistisk. Det kan kun bifaldes, at der skal nedsættes en sådan . Men omfatter ikke kun den ene eller den anden direktør i en virksomhed, det omfatter også repræsentation af arbejdstagere, og det er foruden Kommissionen også Europa-Parlamentet. Jeg tror også, der er gode eksempler herpå inden for skibsbygning.
Jeg vil blot sige en enkelt ting mere: Den gamle Kommission har ikke ligefrem optrådt genialt med hensyn til industriarbejdspladserne i automobilsektoren. VW-loven, men også designdirektivet, kan nævnes som to eksempler, hvor vi absolut bliver nødt til at indføre nogle ændringer.
Rehn,
   Hr. formand, først vil jeg rette Jonas Sjöstedt, som sagde, at han nu er den eneste bilarbejder her. Det stemmer faktisk ikke. Mit kabinetsmedlem Maria Asenius var tidligere samlebåndsarbejder på en bilfabrik i Göteborg, og jeg har selv arbejdet som reservedelssælger om sommeren og på lørdage, hvilket jeg håber giver os en form for praktisk erfaring med bilindustrispørgsmål. 

 Jeg vil gerne takke de ærede medlemmer for deres støtte og sympati for arbejderne og for deres generelle støtte til Kommissionens holdning. Jeg har taget behørig notits af synspunkterne og vil videregive dem til den nuværende Kommission og til den nye. 
Selv om jeg ikke kan kommentere de specifikke sektorer og deres ledelse, er det sandt, at vi ikke kun kan give de makroøkonomiske forhold skylden. Ledelsesbeslutninger har også spillet en rolle i den nuværende situation i den europæiske bilindustri. 
Vores konklusion, som efter min mening er et meget generelt synspunkt i Parlamentet og i Kommissionen, er, at vi skal have en ny indgang til industripolitikken. Vi skal ikke udpege vinderne, som vi gjorde i 1970'erne, hvilket faktisk ofte betød en opretholdelse af taberne, men have en dobbelt politik, der er baseret på et horisontalt syn på konkurrenceevne, uddannelse, innovation, teknologi, regionalpolitik osv., kombineret med en forsvarlig sektoranalyse af forskellige sektorer, så vi ved, hvilken politikkombination der er bedst for hver sektor. 
Derfor værdsætter jeg Deres støtte til overvejelserne om en gruppe på højt plan, som efter min mening kan arbejde på samme måde som inden for tekstilsektoren. Jeg har taget behørig notits af Deres opfordring om hastebehandling og vil videreformidle dette til den indstillede næstformand, Günter Verheugen. Jeg er sikker på, at han vil tage højde for dette, hvis vores indstillinger bekræftes på onsdag. 
Hr. Belet sagde, at jeg skulle drømme. Ja, jeg drømmer om renere og sikrere biler. Jeg drømmer om og forventer, at den europæiske bilindustri og den offentlige sektor vil bruge flere midler på forskning og udvikling. Jeg så gerne, at arbejdsmarkedets parter og alle interessenter fokuserer kraftigt på konkurrenceevnen for denne meget vigtige sektor i den europæiske økonomi. Det er et fokus, som fortjener at blive overvejet af gruppen på højt plan, og jeg nærer tillid til, at vi vil få et godt samarbejde med Europa-Parlamentet i disse sager. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Figueiredo (GUE/NGL ).
   - Det er fuldstændig uacceptabelt, at GM Europa vil gennemføre en omstrukturering, hvor 12.000 ansatte skal fyres inden for kort tid på koncernens europæiske fabrikker for at nedbringe de strukturelle omkostninger med ca. 600 millioner amerikanske dollars om året.
For nogle måneder siden hørte man om den amerikanske General Motors-gruppes planer om drastisk at reducere arbejdsstyrken og foretage nedskæringer på Opels, Vauxhalls og Saabs europæiske fabrikker.
Som det hedder i den resolution, som arbejderne på Opel i Azambuja i Portugal for nylig har vedtaget, må GM's konsolideringstiltag ikke hele tiden ramme arbejderne, som er dem, der har opfyldt betingelserne i den såkaldte Olympia-aftale fra 2001, mens direktionen for GM Europa på en utilstrækkelig og udygtig måde har varetaget sine forpligtelser over for virksomheden ved at vælge en for denne skadelig konfrontationskurs, der har vist manglende kendskab til det europæiske bilmarked.
GM Europas økonomiske succes må ikke kun afhænge af import af amerikanske mærker og strategier. Det er vigtigt at opretholde produktionen i de forskellige europæiske lande.
Vi støtter derfor solidarisk arbejdernes kamp på GM Europas fabrikker imod afskedigelser, imod lukninger og imod krænkelser af de kollektive overenskomster, og vi kræver, at deres rettigheder forsvares. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er en redegørelse fra Kommissionen om følgerne af de stigende oliepriser for europæisk økonomi, landbrug og fiskerier.
Jeg giver straks ordet til kommissær Almunia. 
Almunia,
    Hr. formand, mine damer og herrer, olieprisen er steget betydeligt i år og har nået historiske højder, såvel i dollar som i nominelle tal. Følgerne for økonomien skyldes først og fremmest den store stigning i de seneste måneder, da det nuværende niveau i reelle priser, hvis vi tager højde for udviklingen i euro- og dollarkursen, er sammenligneligt med 2000.
Forventningerne på meget kort sigt er, at prisen for en tønde olie forbliver på et højt niveau på grund af stigningen i efterspørgslen, der er større end forventet, især fra de store asiatiske lande og i særdeleshed fra Kina og på grund af de begrænsede muligheder for at forøge udbuddet på kort sigt og den globale og regionale politiske usikkerhed, naturligvis især Irak-konflikten.
Den stigende tendens er desuden blevet forstærket af visse spekulanter, der er blevet tiltrukket af de ustabile priser, der skyldes de usikkerhedsfaktorer, jeg netop har nævnt. Denne stigning har naturligvis negative følger for væksten i 2004 samt for vækstprognosen for næste år. Olieprisen i dollars ligger i dag 60 % over det beløb, vi forudså for seks måneder siden, da Kommissionen offentliggjorde sin økonomiske prognose for foråret. I morgen offentliggør Kommissionen sin økonomiske prognose for efteråret, som omfatter et estimat af olieprisen, som naturligvis er højere end for seks måneder siden.
I overensstemmelse med Generaldirektoratet for Økonomiske og Finansielle Anliggenders (ECFIN) økometriske simuleringsmodel vil det, hvis prisen for en tønde olie bliver liggende på 50 dollars - og i dag tror jeg, at en tønde Brent er blevet noteret til over 51 dollars - på tre år betyde et samlet fald i væksten på næsten et point af BNP, såfremt prisen pr. tønde forbliver 50 dollars gennem hele perioden. I den økonomiske prognose, som Kommissionen forelægger i morgen, er der naturligvis taget højde for en hypotese, hvor olieprisen er højere end den, vi brugte i foråret, selv om det også er sandt, at vores estimat for udviklingen i olieprisen i 2005 og 2006 er lidt mere optimistisk end vurderingerne i den makroøkonomiske model. Vi håber derfor ikke, at prisen bliver ved med at ligge på 50 dollars, men forventer et gradvist fald.
Men til trods for disse under alle omstændigheder negative følger er de europæiske økonomier i stand til at modstå denne prisstigning takket være især to faktorer. På den ene side er den reelle oliepris som nævnt betydeligt lavere end tidligere maksimumspriser. Ikke alene er den ikke højere end i 2000, men den ligger endda langt under den maksimumspris i reelle tal, der blev nået i 1981, og den er også betragteligt lavere end den, der blev nået i 1973, for mere end 30 år siden. I løbet af disse 30 år har de europæiske økonomier desuden forbedret deres energieffektivitet betydeligt og reduceret afhængigheden af olien i forhold til i 80'erne, hvilket gør os mindre sårbare over for stigninger i energipriserne. Hertil kommer, at de betydelige ændringer i løndannelsen i de europæiske økonomier, som nu er mindre knyttet til prisudviklingen, bør gøre det muligt at mindske bivirkningerne ved den stigning i energipriserne eller inflationen, som formanden for Den Europæiske Centralbank henviste til tidligere. Til forskel fra tidligere kriser forventes inflationen, i det mindste indtil videre, ikke at stige til trods for de stigende oliepriser.
Når det er sagt, hr. formand, er vi nødt til at indrømme, at der er nogle sektorer, der bliver særlig ramt på grund af deres karakteristika og særlige omstændigheder, og jeg tænker naturligvis på landbruget og fiskeriet, som også indgår i titlen på dette punkt i forhandlingen. Kommissionen er helt klar over de særlige vanskeligheder, som de stigende brændstofpriser betyder for disse sektorer. I begge tilfælde gælder det, at producenterne, såvel inden for landbruget som fiskeriet, næppe kan lade deres stigende omkostninger smitte af på priserne. Der er derfor ingen tvivl om, at der er brug for særlige tiltag, og Kommissionen har som svar på den anmodning, vi modtog fra Eurogruppen i sidste uge, indvilliget i at forelægge en rapport for Eurogruppen og Økofin i næste måned om de foranstaltninger, som medlemsstaterne kan overveje i henhold til traktatens regler uden derved at overtræde gældende lovgivning om statsstøtte, samtidig med at vi fastholder et væsentligt princip i Den Økonomiske og Monetære Union, nemlig at medlemsstaternes individuelle initiativer skal koordineres for at undgå konkurrenceforvridninger.
Samtidig med at finansministrene pålagde Kommissionen denne rapport, understregede de behovet for ikke at træffe ensidige foranstaltninger, og at alle foranstaltninger, der kan berøre konkurrencen, først skal behandles ved hjælp af en mekanisme til koordinering og forudgående høring.
Hvad angår den mere overordnede situation for den europæiske økonomi, vil jeg gerne påpege to forhold, inden jeg afslutter mit indlæg. For det første vil jeg gerne understrege, at de politikker, der skal sikre en stabil energiforsyning, bliver gennemført og koordineret fornuftigt på internationalt plan, på EU-plan og på nationalt plan. Jeg vil naturligvis også gerne understrege, at der ikke er nogen som helst grund til at frygte problemer med energiforsyningen i de industrialiserede lande, da det nuværende niveau for de strategiske oliereserver, såvel i USA som i EU eller i andre OECD-lande, gør det muligt at håndtere eventuelle problemer med råolieforsyningen i en lang periode.
Det er vigtigt at huske på dette, da frygten for en mulig mangel på råolie bidrager til det høje olieprisniveau, hvilket efter min mening er ubegrundet på grund af den måde, markedet fungerer på, og på grund af de strategiske reservers niveau.
Endelig vil jeg gerne, for så vidt angår fremtiden, understrege, at det er vigtigt, at vi fortsætter de reformer, der tidligere er blevet iværksat i EU, for fortsat at forbedre vores energieffektivitet, for hvis vi på denne måde forbedrer vores økonomiers evne til at klare eksterne økonomiske påvirkninger, f.eks. de stigende oliepriser, og samtidig træffer energieffektivitetsfremmende foranstaltninger, øger vi EU's økonomiers mulighed for langsigtet vækst. 
Fraga Estévez (PPE-DE ).
   - Hr. formand, lad mig som den første beklage, at Parlamentet i dag har forspildt chancen til at give borgerne en pakke med reelle løsninger på den krise, som olieprisen er årsag til i visse sektorer, og som vores Fiskeriudvalg oprindeligt havde foreslået.
Konsekvenserne - og det har kommissæren nævnt - er især meget alvorlige for fiskerisektoren, og hverken fællesskabsinstitutionerne eller visse af medlemsstaterne, herunder beklageligvis min egen, har truffet nogen som helst foranstaltninger.
Europa-Parlamentet har bestemt sig for heller ikke at gøre noget og har foretrukket blot at få en erklæring fra Kommissionen i stedet for at forpligte sig selv over for en beslutning som foreslået af vores politiske gruppe.
Inden for fiskeriet kan vi ikke bruge denne erklæring til ret meget, for vi kender allerede kommissær Fischlers holdning, der går ud på at lægge stigningerne over på forbrugerne. Problemet er, at kommissæren - og jeg glæder mig over, at De, hr. kommissær, siger lige det modsatte - ikke er klar over, at denne løsning er umulig for sektoren, der er kendetegnet ved et system med hollandsk auktion.
Situationen er helt anderledes, hr. formand. Oliepriskriserne i 1993, 1994, 2002 og 2004 viser, at det ikke længere er et konjunkturproblem, men et cyklisk problem, og vi må forvente, at disse cyklusser bliver kortere og kortere, da det drejer sig om en energikilde, der slipper op.
Vi står derfor over for et strukturel mangel, der skal klares ved hjælp af strukturelle foranstaltninger. Derfor anmoder Gruppen af Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) om, at der etableres et fællesskabsinstrument, der kan iværksættes nærmest automatisk i disse kriseperioder. Men derudover har vi brug for hasteforanstaltninger, der kan bakke op om sektoren, indtil nævnte instrument bliver en del af fællesskabslovgivningen. Vi foreslår bl.a. lavtforrentede eller rentefri lån og fastsættelse af en maksimumspris, hvor forskellen op til den reelle pris kompenseres ved hjælp af finansielle foranstaltninger og midlertidige nedslag i de sociale og skattemæssige byrder. 
Batzeli (PSE ).
   - Hr. formand, de høje oliepriser og verdensøkonomiens nuværende afhængighed af olie er sammen med den åbenlyse bekymring, som præger alle økonomier, langsomt ved at kvæle husholdninger og virksomheder økonomisk.
De aktuelle prisstigninger er tilsyneladende ikke kun konjunkturbestemte eller spekulative, men er også udtryk for strukturelle ændringer, som vil kunne føre til mange revideringer af den globale økonomi.
Sammen med en række geopolitiske faktorer er udviklingen i Asien en af de faktorer, der ligger bag de nuværende økonomiske forstyrrelser, som udløses af olien. Derfor er det slet ikke usandsynligt, at oliepriserne vil stabilisere sig på et noget højere niveau end det, vi tidligere har været vant til. For EU's vedkommende har Kommissionen selv udtalt, at en stigning i olieprisen på 25 % i år vil sænke vækstraten med 0,17 %.
Denne negative udvikling gør det tvingende nødvendigt, at Kommissionen og Rådet handler øjeblikkeligt, men også at de griber ind på mellemlang sigt. I en tid med økonomisk afmatning, inflationspres og pres for en revision af stabilitets- og udviklingspagtens finanspolitik og effektiviteten af de mekanismer, der skal støtte Lissabon-aftalen, må vi ikke nøjes med erklæringer, hr. kommissær, og sige, at der ikke er noget problem. Europa-Parlamentet ville gerne gennemgå metoderne igen - der findes en detaljeret analyse af følgerne af de allerede forhøjede oliepriser for den økonomiske vækst på konkrete områder som transport, landbrug, handel og beskæftigelse.
For det første skal det fremhæves, at næsten alle medlemsstaternes budgetter er udarbejdet ud fra en oliepris på 29 dollars. For det andet skal det fremhæves, at der skal skabes en fast og effektiv europæisk ramme for håndteringen af de opadgående tendenser og pludselige udsving i olieprisen. For det tredje skal det fremhæves, at det er nødvendigt at udvikle og iværksætte en plan for håndteringen af krisen og skabe en effektiv ramme for forebyggelse af kriser, som kunne påvirke den nye stabilitetspagt. For det fjerde skal det fremhæves, at det er nødvendigt at undgå spekulative markedstendenser. For det femte skal det fremhæves, at det er nødvendigt at styrke de sårbare samfundslag, så man mildner nedgangen i deres indtægt og undgår en social og økonomisk marginalisering. Endelig skal det fremhæves, at det er nødvendigt at yde økonomisk støtte til de landbrug og virksomheder, som allerede er belastet på grund af de øgede produktionsomkostninger, som jo ikke kan væltes over på forbrugerne.
Til sidst vil jeg gerne understrege, at, hvis der ikke øjeblikkeligt tages initiativer, vil det, som det allerede ses i Rådet, fremme isolerede nationale politikker, og her vil jeg gerne understrege, at forskelige nationale økonomiske og politiske tiltag ikke må få indflydelse på, i hvor høj grad de fælles EF-politikker gennemføres. 
Morillon (ALDE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, de sidste par måneder har den konstante prisstigning pr. tønde forværret den krise, som den europæiske fiskerisektor oplever. Den berører direkte aflønningen af besætningerne, men også ligevægten i virksomhedernes resultatopgørelser, eftersom de, som De også nævnte, med nød og næppe og faktisk overhovedet ikke kan overføre virkningerne til salgsprisen på fisk i betragtning af denne form for handels særlige karakter.
Den sidste krise for 10 år siden havde allerede skabt følgeproblemer, idet den svækkede ledelses- og finansieringsstrukturerne i sektoren og således var en alvorlig trussel for økonomien i de berørte regioner.
Vi står i dag over for en lignende situation med økonomisk og social nød, som medlemsstaternes regeringer bestræber sig eller vil bestræbe sig på at gøre noget ved, ved som De sagde at komme med løsninger, som er i overensstemmelse med Fællesskabets regler. Disse foranstaltninger kan imidlertid kun opretholde status quo, og de kan ikke foregive at bringe effektive og varige løsninger på en konjunktur med høje brændstofpriser.
Fællesskabsdiskursen, som udelukkende er fokuseret på, og jeg citerer, "bæredygtig forvaltning af fiskeressourcerne for at bevare de kommende generationers interesser", er ikke længere troværdig, som den er, eftersom den risikerer at føre til en situation, hvor EU ikke længere ville være i stand til at udnytte denne ressource af mangel på fagfolk til at påtage sig opgaven. Hvordan skal vi under disse omstændigheder støtte den egentlige målsætning for vores fælles fiskeripolitik, som i mine øjne er at bidrage til sammen med den fælles landbrugspolitik at bevare evnen til selvforsyning på fødevareområdet i Europa?
Hr. kommissær, mit spørgsmål bliver det, jeg havde forberedt sammen med mine kolleger i Fiskeriudvalget, nemlig hvorvidt Kommissionen forpligter sig til at gribe ind over for de alvorligst ramte områder? Har den f.eks. til hensigt at stille forslag for at give det eksisterende instrument, Det Finansielle Instrument til Udvikling af Fiskeriet, eller den kommende europæiske fiskerifond eller enhver anden mekanisme mulighed for at gribe ind i henhold til konjunkturerne og således bevare fremtiden for de regioner, som ikke har noget egentligt alternativ?
Hudghton (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, mange samfund og mange familier i Skotland er yderst afhængige af fiskeindustrien, en industri, som har haft enorme økonomiske og sociale problemer som direkte følge af de politiske beslutninger fra Bruxelles, der blev truffet i henhold til den fælles fiskeripolitik. 
De voldsomme prisstigninger på brændsel kan blive dråben, der får bægeret til at flyde over for mange virksomheder - og en fiskerbåd i Skotland er meget ofte en virksomhed, en familiedrevet virksomhed - som i år er blevet tvunget af den fælles fiskeripolitik til kun at arbejde 15 dage pr. måned.
Visse EU-regeringer har tilsyneladende indset det usædvanligt store økonomiske pres, som de stigende brændselspriser medfører for fiskerisektoren. For nylig vurderede Frankrig med støtte fra mindst fire andre medlemsstater, at det var en langsigtet fællesskabsmekanisme til at yde statsstøtte til sektoren. Det Forenede Kongerige var som forventet imod initiativet, da de mente, at det var nødvendigt at respektere statsstøtte- og konkurrenceregler. Den egentlige årsag til, at Det Forenede Kongerige var imod forslaget, var efter min mening, at regeringen som sædvanligt ikke ønskede, at sagen skulle danne præcedens, så regeringen kunne blive tvunget til at hjælpe fiskeindustrien - hvilket den aldrig gør. 
Hr. Fischler var desværre også afvisende, idet han tilsyneladende udtalte, at fiskeriet i modsætning til landbruget let kan modsvare de øgede brændselspriser ved at øge priserne på fisk. Det er alt sammen meget godt, men hvad med forbrugeren, og hvad med den kendsgerning, at fiskeriprodukter er ret sunde og anbefales af diætister til forbrugerne?
Landbrugssektoren i Skotland lider også i høj grad af de høje brændselsomkostninger, ikke kun gennem det direkte brug af brændsel på bedrifterne, men også som følge af den usædvanligt store omkostning forbundet med at sende deres produkter til fjernmarkeder, et økonomisk pres, som finansministeriet i Det Forende Kongerige også har øget i form af uretfærdigt høje skatter. Men det er folk og samfund, og ikke blot virksomheder, der lider. Ifølge , avisen på Orkneyøerne, er priserne på brændsel steget med 67 %, hvilket har medført, at Orkney-færgerne har overskredet budgettet. Det er normalt og i høj grad vigtigt for folk fra Orkneyøerne, Shetlandsøerne og Azorerne at tage to færger for at komme på arbejde eller for at handle ind. Det påvirker ikke kun virksomhederne, men hele samfundet. 
Papadimoulis (GUE/NGL ).
   - Hr. kommissær, på trods af situationens alvor er det eneste, vi har hørt fra Dem, en blanding af beroligende almindeligheder, ønsketænkning og neoliberal ortodoks tankegang. Det må endelig ikke gå ud over konkurrencen! Imidlertid belaster de stigende oliepriser lavindkomsterne, og medlemsstaternes afgiftsindtægter stiger. Der er medlemsstater, der siger, at vi bør give en del af vores øgede indtægter tilbage til lavindkomsterne. Navnlig i Frankrig taler de om tilbagebetaling af afgifterne. I Grækenland foreslår man at reducere afgifterne til staten for at lette presset på lavindkomsterne. Landmændene og fiskerne kan ikke nøjes med undersøgelser, de vil have konkrete foranstaltninger. Jeg vil derfor bede Dem svare på, hvorfor flertallet afviser forslagene fra Frankrig og Grækenland, og hvornår der vil blive truffet afgørelse om konkrete foranstaltninger for landmændene og fiskerne. 
Karatzaferis (IND/DEM ).
   - Hr. formand, hvad er årsagen til denne panik lige fra Sverige til Grækenland og fra Portugal til Polen? Hvorfor har Kommissionen været så uforberedt? Hvorfor har De tilladt tingene at udvikle sig på denne måde og så ufordelagtigt for de europæiske husholdninger, for industrien og for fiskeriet? Har Kommissionen slet ikke lagt mærke til, hvor meget billedet ændrede sig de sidste år? Lagde den ikke mærke til amerikanernes invasion? USA kontrollerer den irakiske olie med invasionen og den saudiarabiske olie ved at kontrollere kongefamilien. USA kontrollerer den libyske olie ved at holde Gaddafi som gidsel og den venezuelanske olie ved at forsøge at destabilisere Chavez, og USA kontrollerer den russiske olie med sit klientforhold til Putin. USA kontrollerer olien og bruger den til at løbe om hjørner med EU og Kina. Et Kina, som har stort behov for olie (hver 12. tønde olie, der produceres, går til Kina), og et Europa, der med en faldende valutakurs og olie til 55 dollars har produkter, der er så dyre, at de ikke kan betales og ikke engang kommer på hylderne. Det varer ikke længe, før De vil se enorme problemer. Europa bliver oversvømmet med Chrysler-biler, og vi vil se færre Renault, Mercedes og Fiat. Resultatet bliver flere amerikanske biler, og enhver kan regne ud, hvad det vil betyde for økonomien.
Vi må snarest muligt ud af den fælde, der er lagt for os. Vi må være i stand til at justere valutaen og først og fremmest få fat i vores egen olie. Olie fra Rumænien og olie fra Det Ægæiske Hav, som Tyrkiet har blokeret. Hvis De vil have billig olie, skal De bare sætte Tyrkiet på plads, så er der billig olie til Europa, så den europæiske befolkning kan få det til at hænge sammen. 
Golik (NI ).
   - Hr. formand, fakta er, at prisen på en tønde olie siden årsskiftet er steget med 65 % og nu har overskredet den magiske grænse på 50 amerikanske dollars. Ifølge visse analytikeres og økonomers forudsigelser kan prisen i de nærmeste måneder stige til 70-80 amerikanske dollars pr. tønde. En sådan prisstigning vil bl.a. give massive omkostningsstigninger inden for alle områder og i særdeleshed inden for transport, landbrug og de områder, der allerede er nævnt i dag. Vi har også set en yderligere afdæmpning af den økonomiske vækst. Afdæmpningen kan beregnes med følgende enkle formel. Hvis prisen på en tønde olie stiger med 5 amerikanske dollars, reduceres den økonomiske vækst med 0,3 %. Prisstigningen har også resulteret i en styrkelse af dollaren i forhold til euroen og de øvrige valutaer i EU samt i uligevægt i betalingsbalancerne i de største importlande. Endelig er EU blevet mindre konkurrencedygtigt, ligesom det har bevæget sig længere væk fra Lissabon-strategiens mål. De polske landbrugere var lykkelige over at modtage de første betalinger fra EU. Desværre er de allerede opmærksomme på, at disse betalinger ikke primært vil blive brugt til at udvikle landbrugene, men til at dække prisstigningerne på brændstoffer og gødning. Verden havde ikke regnet med disse prisstigninger, og EU havde heller ikke forudset dem, da det planlagde sin langsigtede politik med programmer, der skal erstatte naturlige brændstoffer med alternative og vedvarende brændstoffer. Man bør indføre hasteforanstaltninger for at ændre og fremskynde 2000-programmet på samme måde, som man har gjort med biobrændstoffer i USA, hvor 10 % af benzinen består af biobrændstoffer, som der årligt fremstilles 70 millioner t af. Et andet eksempel er den tyske økonomi og produktionen af elektricitet. Man bør især fremme produktionen af biobrændstoffer, hvilket vil være den hurtigste og letteste måde at begrænse importen på. Det vil forbedre EU's betalingsbalance både ved at øge antallet af job i landdistrikterne, ved at fremskynde udviklingen af det meget omtalte alsidige landbrug og ved at øge landbrugets lønsomhed og gøre det uafhængigt af det kvælende støttesystem. Nu er det på tide, at vi hurtigt ændrer politik, så vi bliver uafhængige af prisstigninger, olieimport og overdrevne drivhusgasemissioner og i stedet koncentrerer os mere om miljøbeskyttelse. 
Guellec (PPE-DE ).
   - Hr. formand, forhøjelsen af brændstofpriserne har naturligvis indflydelse på utallige sektorer af den europæiske økonomi, især dem, der er knyttet til transport. Men det siger sig selv, at de mest akutte problemer findes inden for den primære produktion, nemlig landbrug og fiskeri. Det ses i øvrigt tydeligt, at vores forhandling ikke er fuldt tilfredsstillende, for ved at ville favne for meget får vi for dårligt fat, vi burde nemlig koncentrere os om disse to emner.
De alvorligste vanskeligheder findes i fiskerisektoren, hvilket skyldes en eller to meget simple årsager. På lidt mere end et år er prisen på dieselolie til fiskerne blevet fordoblet, og for at fiske 1 kg fisk skal der bruges ca. 1 liter brændstof. Derfor blev jeg bogstaveligt talt målløs, ligesom mine kolleger i øvrigt, og forfærdet over fiskerikommissærens redegørelse, som bekræfter, at det er tilstrækkeligt at overføre prisstigningen på brændstof til prisen på fisk for at løse problemerne. Det er naturligvis umuligt. Det er netop den form for forkert ræsonnement, som vender forbrugerne bort fra den fødevare, vi ønsker at fremme, nemlig fisk.
Jeg tror, at erindringen om den meget strukturnedbrydende krise i 1993-1994 viser os, at det ville være nødvendigt at handle meget hurtigt. Der blev stillet nogle forslag for lidt siden, f.eks. af fru Fraga og formanden for Fiskeriudvalget, general Morillon, nemlig forslag om at fastsætte et loft for dieselomkostningerne, lette såvel de økonomiske, sociale som skattemæssige udgifter og også helt sikkert om avancer, som er tilpasset behovet hos de fiskere, som er i meget alvorlige vanskeligheder, for dem er der allerede mange af. Derfor forventer vi, at Kommissionen indtager en holdning, som er både forståelig og bestemt til at forebygge destrukturering af de områder, som er meget afhængige af fiskeriet. Sagt på en anden måde har vi både brug for europæiske kriseforanstaltninger og nationale foranstaltninger, som er tilpasset de lokale forhold.
Miguélez Ramos (PSE ).
   - Hr. formand, det, der i dag påkalder sig min opmærksomhed i Parlamentet, er især, at den ansvarlige kommissær for de to sektorer - landbruget og fiskeriet - ikke er til stede, og han burde tage initiativ til at foreslå foranstaltninger for at afbøde de stigende olieprisers negative følger for de to sektorer, der helt afgjort afhænger af ham. Det drejer sig om to sektorer, der har strategisk betydning for bevarelse af beskæftigelsen og for fødevareforsyningen i EU. Begge sektorer har - som kommissær Almunia har erkendt - vanskeligt ved at lægge stigningen over på priserne, hvilket hr. Fischler stadig ikke ser ud til at have forstået.
Jeg synes, at det er vores pligt - også kommissærens - at optræde fornuftigt i krisesituationer. I denne forbindelse vil jeg gerne sige til kommissær Almunia, at vi ikke ønsker at vende tilbage til situationen i 2000, hvor Kommissionen besluttede at erklære den statsstøtte, som disse erhvervsudøvere havde modtaget, for ulovlig og tvang dem til at tilbagebetale den. En lignende situation ville skade institutionernes troværdighed, ikke kun fællesskabsinstitutionerne, men også de nationale. I denne henseende er jeg enig med kommissæren i, at det er hensigtsmæssigt at vedtage en mekanisme, der på EU-plan kan håndtere denne situation, som bringer vores mest følsomme erhverv i fare. Jeg synes ikke, at det er lang tid at vente en måned, hvis det gør det muligt at udforme en fællesskabsramme, der kan fastsætte omfanget og varigheden af de foranstaltninger, som såvel EU som de forskellige medlemsstater kan træffe, for det er efter vores opfattelse den eneste måde at undgå de problemer med forvridninger af den frie konkurrence, som kunne blive resultatet, hvis den enkelte medlemsstat selv vedtog dem. 
Herranz García (PPE-DE ).
   - Hr. formand, siden årets start er prisen på landbrugsbrændstof steget med mere end 40 %. Hvis vi taler om et tilfælde, jeg har et godt kendskab til, Spanien, har det medført nogle meget store tab for producenterne, der ikke på nogen måde er blevet fulgt op af nationale udligningsforanstaltninger i god tid. De spanske landmænd er meget bekymrede på grund af den spanske regerings manglende handling i denne sag.
I sidste uge blev der forelagt et forslag for Europa-Parlamentet om, at Parlamentet skulle komme med en resolution om langsigtede foranstaltninger for at mindske landmændenes afhængighed af dieselolie.
Dette forslag, som er det eneste, jeg har set på landbrugsområdet, nød ikke fremme, hvilket efter min mening kan fortolkes som udtryk for Parlamentets manglende solidaritet med landmændene, en af de to sektorer, der - sammen med fiskeriet - har været mest udsat i forbindelse med prisstigningen, og fordi producenterne ikke i nogen af de to tilfælde kan lægge denne stigning over på deres priser.
For at løse dette problem foreslår jeg fem foranstaltninger. For det første, at medlemsstaterne træffer koordinerede foranstaltninger for at undgå konkurrenceforvridninger mellem nabolande. For det andet, at Europa-Kommissionen viser størst mulig velvilje, når den godkender statsstøtte. For det tredje, at EU én gang for alle foretager en moden overvejelse af de midler, det råder over til at klare de tilbagevendende kriser, lad os blot huske på 1993-1994 og 2000 og på alle de år, hvor producenterne har lidt under ødelæggende prisstigninger. For det fjerde foreslog jeg i forbindelse med den sag, som Formandskonferencen behandlede i sidste uge, at EU skulle fremskynde den rapport, der skal udarbejdes om støtte til produktion af biobrændstoffer med det formål snarest at gennemgå fællesskabslovgivningen, så landmændene og EU bliver mindre afhængige af olien. Og for det femte og sidste foreslår jeg også, at Europa-Parlamentets Landbrugsudvalg udarbejder en betænkning for at finde brugbare og langsigtede løsninger. 
Kósáné Kovács (PSE ).
   - Jeg vil gerne kommentere emnet ud fra den synsvinkel, man har i landene med beskedne energikilder. De stigende oliepriser har også medført generelle prisstigninger i vores land. Som følge heraf er den økonomiske vækst aftaget, den budgetmæssige situation er blevet usikker, og landbrugets konkurrenceevne er forringet, fordi landbruget i lande med beskedne energikilder desværre bruger megen energi. Derfor trues beskæftigelsen og de sociale resultater. Leveomkostningerne stiger, og fattigdommen forværres. Det er et trist billede. De urimeligt høje oliepriser bringer den globale økonomiske vækst i fare, og jeg kan kun fremhæve kommissær Almunias bemærkninger om, at man skal gøre noget ved den primære årsag til prisstigningerne, nemlig den internationale spekulation.
Der er brug for en fælleseuropæisk indsats ikke blot på dette område, men også for at få drømmen om et imødekommende Europa til at gå i opfyldelse trods problemerne. EU's institutioner skal derfor i en kollektiv indsats medvirke til at forebygge kriser som følge af prisstigningerne. De skal øge mængden af vedvarende energikilder, så de bliver mere uafhængige af oliemarkedet. De skal også hjælpe med at skabe et observationssystem, der analyserer olieprisernes bevægelser og bestemmer oliereservernes strategiske niveau. Alt dette er planlagt for fremtiden af den kommende kommissær, hr. László Kovács, hvis ekspertise nogle af Europa-Parlamentets medlemmer har sået tvivl om.
Schierhuber (PPE-DE ).
   - Hr. kommissær, hr. formand, mine damer og herrer, de stadig stigende oliepriser viser os igen med al tydelighed, hvor økonomisk afhængige vi er af tredjelande. Vi må aldrig glemme, at råolie var og er årsag til mange økonomiske konflikter. Dertil kommer den negative indvirkning på miljøet i forbindelse med udvinding, forarbejdning og forbrug. Vi må heller aldrig glemme, at der er tale om en begrænset ressource. Det er på høje tid, at Europa kommer ud af den økonomiske afhængighed af olieimporter.
De høje oliepriser har også en negativ indvirkning på landbruget og betyder store indtægtstab for vores landmænd. En målrettet indsats for brug af vedvarende energikilder er nu mere nødvendig end nogensinde før, brug af vedvarende råstoffer alene yder ikke et væsentligt bidrag til miljøbeskyttelse, men åbner også for nye indtægtsalternativer for vores landmænd. Frem for alt er det dog den rigtige vej til energimæssig uafhængighed. Vi må derfor arbejde for, at den halvhjertede løsning med frivillig iblanding af biobrændstoffer på europæisk plan ændres til obligatorisk iblanding. Med det nuværende direktiv er olieindustriens interesser i høj grad blevet ført igennem. Det, der er løbet ud i sandet, er målene i Kyoto-protokollen, en bedre indtægtssikring for vores landdistrikter og chancen for at skabe yderligere arbejdspladser også i de perifere områder.
Hr. kommissær, af hensyn til de kommende generationer bliver vi nødt til at arbejde for en mere effektiv støtte til og iblandingsforpligtelse i forbindelse med vedvarende eneri på europæisk plan. Hvornår, spørger jeg, hvis ikke nu? Lad os styre mod fremtiden med nye intelligente energikilder!
Paasilinna (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, olieprisen er fortsat lavere nu, end den var i starten af 1980'erne, men det har ikke lært os at spare. Brændstofpriserne synes at følge udsvingene i valutakursen på den amerikanske dollar, som i øjeblikket er valutaen for et land i krig. Hvorfor opgiver vi ikke disse priser i euro, sådan som hr. Karlsson foreslog i sin betænkning? Desværre væltede Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater betænkningen om nødforsyninger for knap et år siden. Måske har de aktuelle energiproblemer i USA og Europa vækket os. Den ustabile situation i Afrika, Mellemøsten og Rusland har givet problemer med olieforsyningen. Ikke kun EU, men også USA, Japan, Kina og Indien konkurrerer om russisk olie. Vi skal sikre os en stabil brændstofforsyning.
Medlemsstaterne skal forberede sig på lange perioder med høje priser ved at indføre midlertidige skattemæssige løsninger, oplagre forsyninger, udnytte nye energikilder samt nedbringe og effektivisere forbruget. Da hr. Karlssons betænkning blev forkastet, bad Parlamentet Kommissionen om at udarbejde et nyt forslag om sagen. Hvornår agter Kommissionen at præsentere dette forslag? Det er tydeligvis nødvendigt for os at mindske vores afhængighed af olie og udvikle nye energikilder. 
Kauppi (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, de stigende oliepriser har en ubestridelig indvirkning på Europas økonomi, landbrug og fiskeri. Det er vanskeligt at forestille sig et mere aktuelt emne. I dag har vi f.eks. hørt om landbrugere, der gør det vanskeligt at opbevare og raffinere olie i Frankrig, hvor de på typisk fransk facon ønsker fuldstændig skattefritagelse for brændstoffer, der anvendes i landbruget.
I nyhederne nævnes også det kritiske punkt, som arbejdsmarkedskonflikten i den norske olieindustri har nået, og som har hævet prisen på råolie i de nordiske lande. Set i en historisk sammenhæng er den nuværende pris pr. tønde olie på over 55 amerikanske dollars langt over den grænse på 40 amerikanske dollars, som man troede ville lægge en alvorlig dæmper på den globale økonomiske vækst. Hvis det aktuelle prisniveau fastholdes, kan det meget vel vise sig nødvendigt at nedjustere forventningerne til udviklingen i den globale økonomi. Hvis situationen fortsætter i lang tid, bliver det også et problem for os. 
Indtil videre skal vi imidlertid holde hovedet klart. Den langsigtede stigning i oliepriserne er ikke kun et resultat af de seneste hændelser, men en følge af den stærke økonomiske vækst i Kina og landene i Sydøstasien, hvilket i sig selv er positivt. Små lagre i USA og politisk usikkerhed i Mellemøsten har også haft en effekt. Også det amerikanske præsidentvalg og andre politiske faktorer har bidraget til prispres, skønt de ikke har nogen direkte forbindelse til en reel oliemangel.
På lang sigt kan vi kun påvirke prisen på olie eller andre energikilder ved at sørge for, at den europæiske energipolitik er tilstrækkeligt forskelligartet med hensyn til anvendelsesområde. Vi skal specielt støtte et bredt sammensat energimix, der omfatter alle primære energiformer og i særdeleshed atomkraft. Afhængighed af olie er også et meget vanskeligt emne med hensyn til forholdene til Rusland, sådan som hr. Paasilinna f.eks. lige har sagt. Rusland sælger sin energi til højestbydende, og her har Kina og Indien som storforbrugere en fordel i forhold til Europa. Vi skal derfor ikke være afhængige af importeret energi. I stedet skal vi sørge for selv at fremstille en større andel af vores energi i Europa, og det inden for en rimelig omkostningsramme og på en miljømæssigt bæredygtig måde. 
Almunia,
    Hr. formand, jeg vil gerne komme med nogle bemærkninger til de indlæg, der har været under forhandlingen, og hvor jeg i mange tilfælde er helt enig i de fremførte argumenter og udsagn.
For det første vil jeg komme ind på vurderingen af det, der sker med udviklingen i oliepriserne, og de generelle følger for den europæiske økonomi.
Jeg vil godt endnu en gang gentage, at vi skal være realistiske, når vi vurderer følgerne, og i forbindelse med denne krise, i forbindelse med stigningen i olieprisen, som er meget betydelig i dollars, er følgerne for de europæiske økonomier meget mindre end i forbindelse med de tidligere kriser. Vi skal derfor ikke overdrive de generelle følger for økonomien, uanset at følgerne for nogle konkrete sektorer er særlig store og socialt smertefulde.
For det andet mener jeg, at vi skal være fornuftige, når vi vurderer den mulige udvikling i olieprisen, og undgå at komme med forhastede slutninger om denne udvikling. Det er rigtigt, at nogle økonomer taler om 60 og 70 dollars, men det er også rigtigt, at futuremarkederne opererer i nedadgående retning i forhold til det nuværende prisniveau på 50 dollars pr. tønde, og at aktørerne på markedet derfor ikke forventer yderligere stigninger i olieprisen, men snarere ser en tendens i de næste to år til, at markedssituationen bliver modereret, idet - som nogle af Dem har nævnt - en del af den stigning i oliepriserne, vi har set i de sidste måneder, hverken skyldes en objektiv udbuds- og efterspørgselssituation på markedet eller de øvrige geopolitiske faktorer, der har indvirkning på situationen, men derimod spekulative operationer, som det ikke er muligt at blive ved med på længere sigt.
Jeg synes derfor, at vi skal være fornuftige og realistiske, når vi vurderer situationen, der under alle omstændigheder ikke er positiv, og der, som jeg tidligere har nævnt, og som flere af Dem har gentaget, har negative følger for væksten og prisudviklingen.
For det tredje er jeg helt og aldeles enig med alle de medlemmer, der har understreget behovet for at blive ved med at forbedre energiudnyttelsen og udbygge de politikker, som reducerer vores afhængighed af olien som energikilde. Jeg synes, at EU har gjort store fremskridt på dette område i de sidste 20 til 25 år, og at vi skal blive ved med at udbygge disse fremskridt og i det omfang, det er nødvendigt - og jeg synes, at det er klart nødvendigt på nogle områder - at styrke de fælles energipolitiske aktioner på europæisk plan.
For at komme med et eksempel vil jeg gerne påpege, at hvis olieprisen pr. tønde olie som tidligere nævnt bliver liggende på 50 dollars i de næste to år, indtil 2006, kan følgerne for økonomien i EU blive et fald i væksten på ca. 1 %, mens følgerne for USA vil være endnu større, fordi de er endnu mere afhængige af olien som deres vigtigste energikilde end EU-landene. Og naturligvis, i og med at følgerne af de stigende oliepriser er negativ, men ikke berører de forskellige sektorer i vores samfund og de forskellige produktionssektorer på samme måde, er det klart, at der, som mange af Dem har nævnt, er behov for at omfordele indsatsen og rette den mod de sektorer, der lider mest under stigningen. Og de fleste af dem, der har omtalt denne ulige fordeling af indsatsen, har med rette nævnt fiskeriet og landbruget.
Med hvilke regler og inden for hvilken ramme skal vi tage fat på omfordelingen af indsatsen eller den særlig intense kompensation i de sektorer, der lider mest under de stigende oliepriser? Jeg gentager de tre kriterier.
For det første skal vi naturligvis være opmærksomme på koordineringsprincippet - det er ikke godt for nogen, at der træffes ensidige, nationale foranstaltninger på områder, der bør besluttes på europæisk plan, f.eks. af Økofin-Rådet eller Rådet (landbrug). Den 18. oktober begyndte Rådet (landbrug) at analysere spørgsmålet, og ved den første drøftelse var de forskellige medlemsstaters holdninger ikke samstemmende. Det er derfor korrekt, at Kommissionen skal udarbejde initiativer, og den nye Kommission - som forhåbentligt bliver godkendt på næste onsdag - får som bekendt ikke kun en ny landbrugsminister, men også en kommissær, der specifikt skal tage sig af fiskeriet, hr. Borg, og som nævnt også en ny energikommissær.
Men ud over Kommissionens initiativer er det nødvendigt at opnå konsensus i Rådet, såvel med hensyn til koordineringen, som påhviler Økofin-Rådet, for så vidt angår de fiskale foranstaltninger, som de foranstaltninger, der eventuelt bliver truffet i forbindelse med produktionssektorerne, og som blev omtalt ved den første forhandling den 18. oktober. Der var ikke fuldstændig enighed mellem medlemsstaterne.
Endelig er vi alle klar over, at vi skal blive ved med at diskutere dette spørgsmål i de kommende måneder, men jeg gentager det, jeg sagde i starten, nemlig at vi skal gøre det i bevidstheden om, at oliemarkedet strukturelt aldrig mere bliver det samme, som det var for 10, 20 eller 25 år siden, bl.a. fordi der er nye energiforbrugende lande med en ekstraordinær økonomisk magt og med et meget stort vækstpotentiale, men den retning, som den europæiske energipolitik har fulgt, har været rigtig, og der er ikke brug for at ændre denne retning, men blot for at styrke den. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Ribeiro (GUE/NGL ).
   - Prisen på en tønde olie har overskredet den psykologiske grænse på 50 amerikanske dollars. Trods udsving viser prisen en opadgående tendens.
Denne stigning skyldes flere komplekse faktorer som invasionen og besættelsen af Irak, den politiske og sociale ustabilitet i visse store producentlande, naturkatastrofer og stigende efterspørgsel i lande med store befolkninger og kraftig økonomisk vækst, men også spekulation.
Den Internationale Valutafond mener, at en stigning på otte amerikanske dollars pr. tønde vil betyde et fald på 0,5 % fald i den økonomiske vækst, og selv om virkningen ikke er så slem som i 70'erne og 80'erne, er verdensøkonomien og det så opreklamerede opsving bragt i alvorlig fare.
De første sektorer, der er blevet ramt af de stigende oliepriser, er transport, fiskeri og landbrug, sektorer, der for navnlig de to sidstes vedkommende allerede befinder sig i en dyb krise.
EU bør derfor ikke længere pålægge nogen begrænsninger i den direkte offentlige støtte til de berørte sektorer, ligesom EU bør træffe konkrete foranstaltninger, der kan mindske olieprisstigningernes samfundsøkonomiske virkninger.
Den centrale problemstilling er imidlertid meget bredere og af strukturel karakter, idet den hænger sammen med, at man ikke har fået løst spørgsmålet om verdensøkonomiens afhængighed af en energiressource, der er begrænset og genstand for spekulation.
Toussas (GUE/NGL ).
   - Stigningen i de internationale og nationale oliepriser er resultat af kapitalens intensiverede angreb for at øge profitten, og den rammer arbejderfamiliens indkomst direkte. Konsekvenserne af stigningen vil især kunne mærkes af de fattige familier i vinterperioden, hvis der ikke øjeblikkeligt træffes foranstaltninger, så de kan få økonomisk støtte til at klare varmeudgifterne.
Den voldsomme stigning i prisen på det "sorte guld" skaber en ny og generel bølge af prisstigninger på almindelige forbrugsvarer, som følger efter den bølge af vedvarende prisstigninger, der har forårsaget en væsentlig udhuling af arbejdstagernes indkomst. Samtidig mangedobles udbyttet for de multinationale selskaber, der virker på området, meget hurtigt, kapitalens koncentration og centralisering intensiveres, hvilket især rammer de små og mellemstore virksomheder, og de kapitalistiske omstruktureringer forstærkes.
Det øgede energiforbrug i udviklingslandene og krigene og spændingerne, som monopolerne selv skaber, er et påskud for at hæve priserne. Den egentlige årsag er, at produktionskilderne udnyttes til at skaffe plutokratiet fortjeneste og til at styrke det, samtidig med at der sker udbredte privatiseringer.
Det eneste svar på de høje priser ligger i arbejdstagernes kamp mod grusomhederne, i deres kamp for radikale ændringer, for at gøre energien og de øvrige strategisk vigtige sektorer til folkets ejendom, og for opfyldelse af arbejdstagernes nutidige behov. 

(1)

