

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Rådet om forelæggelsen af det finske formandskabs program.
Vi byder den finske premierminister og hans statssekretær for europæiske anliggender samt formanden for Kommissionen velkommen.
Jeg giver først ordet til hr. Vanhanen, der taler på vegne af Rådet. 
Matti Vanhanen,
   Hr. formand, hr. formand og fru næstformand i Kommissionen, mine damer og herrer, ærede gæster! Jeg vil gerne takke Dem varmt for denne mulighed for at komme og diskutere det finske formandskabs prioriteringer og vigtigste målsætninger med Europa-Parlamentet. Det er en krævende opgave at varetage ansvaret som formandsland for Den Europæiske Union, men samtidig er det en stor ære og et privilegium, og Finland glæder sig over udfordringen.
Som det land, der varetager formandskabet, er vores samarbejde med Europa-Parlamentet kommet godt i gang. Jeg vil gerne takke formanden og de øvrige medlemmer af Europa-Parlamentet, der deltog i mødet mellem den finske regering og Parlamentet i Helsinki. Desuden har flere af Parlamentets udvalg og politiske grupper besøgt Finland og deltaget i produktive drøftelser af målsætningerne for vores formandskab.
Lige siden Finland kom med i EU har vi støttet bestræbelserne på at effektivisere arbejdet inden for Unionens institutioner og forbedre det tætte samarbejde mellem dem. Som formandsland vil vi indgå i et tæt og effektivt samarbejde med Europa-Parlamentet. Her tænker jeg ikke kun på Parlamentets rolle i den fælles beslutningsprocedure som lovgiver på lige fod med Rådet, men i en bredere sammenhæng med hensyn til at fremme Unionens hovedmålsætninger.
Finlands eget nationale parlament, , fejrer et særligt jubilæum. I år er det 100 år siden, at dette parlament med et enkelt kammer blev oprettet og den almindelige valgret indført. Alle, mænd som kvinder, fik stemmeret på samme tid og ret til at stille op til valgene. Vi er stolte af denne milepæl i vores demokratis historie.
I Finland er parlamentet tæt involveret i håndteringen af EU-anliggender og nyder stor indflydelse. Måske har vores erfaring med det frugtbare samarbejde med vores eget parlament betydet, at det er så naturligt for os finner at indgå i et tæt samarbejde med Europa-Parlamentet. Der er ingen overlapning mellem Europa-Parlamentets og de nationale parlamenters arbejde: De har hver deres rolle i Unionens anliggender. Grundlæggende har de imidlertid den samme grundlæggende mission: at styrke demokratiet i Unionen.
Under sit formandskab vil Finland bestræbe sig på at overtale Unionen til at skue udad og fremad. Vi må overveje, hvilken slags Union vi ønsker om 10 til 20 år, og hvordan dette skal opnås. Som europæere må vi identificere de historiske kræfter, der skaber ændringer i vores tidsalder, reagere på dem og tage dem til os. Det er en stor udfordring for EU at leve op til globaliseringens virkelighed.
Verden omkring Unionen ændrer sig, og hvis vi ikke passer på, vil vi falde længere og længere bagud. Det ville være en katastrofe, frem for alt for vores børns og de kommende generationers fremtid. For deres skyld må Europa holde op med at kigge indad og overveje sin position i den globale sammenhæng på længere sigt. Verden omkring os venter ikke på os. Vores fremtid kræver, at vi træffer konkrete foranstaltninger nu, selv om virkningerne først vil være synlige på længere sigt.
I de senere år har deltagelsen i Unionens beslutningstagning ladet noget tilbage at ønske, og befolkningen er mere kritisk indstillet over for dette end tidligere. Jeg afviser imidlertid den pessimistiske tale om en krise i Unionen; jeg mener i stedet, at vores nuværende problemer kan løses. Aftalen om de finansielle overslag og fremgangen med servicedirektivet er eksempler på, at Unionen er i stand til at træffe vigtige beslutninger, når den politiske vilje er til stede. Jeg mener, at den er til stede i alle Unionens institutioner.
Den Europæiske Union er et værdifællesskab, der er til for befolkningens skyld. Derfor må dens ringere legitimitet og dens begrænsede retfærdiggørelse og troværdighed i befolkningens øjne tages alvorligt.
Denne opfattelse af, at Unionens legitimitet er i tilbagegang, skyldes til dels, at befolkningen ikke er klar over, hvad Unionen gør for den. Mange spørgsmål af reel betydning for folks hverdag, som f.eks. retten til at bo, arbejde og studere overalt i EU, tages som en selvfølge. Folk glemmer, at disse muligheder netop findes takket være Unionen.
Mangel på information forklarer imidlertid ikke det hele: Unionen skal også forbedre sin måde at gøre tingene på. Den skal levere resultater, og folk skal kunne se virkningerne af disse på deres eget liv.
Unionens grundlæggende forudsætning, fred og stabilitet i Europa, er stadig relevant. Jeg blev personligt mindet om dette under min rejse til Kroatien for nogle uger siden: De ønsker at komme med i Unionen, således at de selv og deres børn ikke skal opleve flere krige.
Mange andre, som har levet hele deres liv i fred, har imidlertid tendens til at tage fred og stabilitet for givet. Dette betyder, at dette ikke længere forekommer tilstrækkeligt til at give Unionen legitimitet. Som mange af Dem ofte har sagt, skal Unionen også kunne påvise de fordele, den indebærer for borgerne, og gøre det mere konkret.
Den bedste måde at påvise Unionens eksistensberettigelse på er ved at håndtere de grundlæggende opgaver effektivt, navnlig det lovgivningsmæssige arbejde. Det kan og skal vi gøre med det samme på grundlag af de eksisterende traktater. Europa kan ikke vente på nye regler for beslutningstagning: Vi skal begynde at forbedre dens funktionsmåde med det samme. Unionen skal vise, at den kan skabe resultater, der har betydning for folks hverdag, og ikke bare skændes om institutionelle spørgsmål.
Forbedret effektivitet vil betyde modige beslutninger, der skal træffes af Europas ledere og beslutningstagere. Vi må ikke bare tænke på her og nu eller på det næste valg; vi er nødt til at overveje de kommende generationers interesse. Derfor skal der også tages beslutninger, der måske gør ondt her og nu, men som vil bidrage til at skabe fremtiden. Der skal også være vilje til at indgå kompromiser om nationale synspunkter og se på Europa som helhed.
Unionen skal fokusere på det væsentlige og arbejde effektivt på at nå det. Det betyder den type foranstaltninger, der skaber merværdi i forhold til, hvad medlemsstaterne kan gøre alene. Denne merværdi kan opnås på områderne velfærd, sikkerhed og frihed.
Hvis vi skal nå disse mål, må vi starte med den rette fremgangsmåde. Gennemsigtighed er vigtigt: Vores borgere skal vide, hvordan de beslutninger, der påvirker dem, træffes. Den stadig bredere politiske debat i Europa er i alles interesse. Her har De også en væsentlig rolle at spille.
Det glæder mig, at vi i Det Europæiske Råd besluttede at skabe øget åbenhed ved Rådets møder. Finland vil som formandsland gennemføre alle de principper, som Det Europæiske Råd har vedtaget, for at øge gennemsigtigheden i Rådets arbejde.
Finland vil bestræbe sig på at bidrage til spørgsmålet om gennemsigtighed også på andre måder i hele sit praktiske arbejde og i de praktiske aktiviteter. Vi må sørge for, at alle væsentlige oplysninger stilles til rådighed på EU-formandskabets websted så hurtigt som muligt. Undertiden gør praktiske løsninger som denne mere for at give reel adgang til oplysninger end blot politiske erklæringer.
Under sit formandskab vil Finland bestræbe sig på at dirigere sine ressourcer i retning af bedre lovgivning, dvs. lovgivningens kvalitet, og rette opmærksomheden mod subsidiaritets- og proportionalitetsprincippet. Dette vil ikke kun omfatte en beskæring af lovgivningen. I Den Europæiske Union har vi brug for ny lovgivning, men vi skal også sørge for, at den eksisterende lovgivning er ajour. På denne måde kan Unionen udøve indflydelse og reagere dynamisk på ændringer i verden omkring os. Her støtter vi Kommissionens arbejde.
Formandskabet vil investere både tid og kræfter i at sikre, at man i beslutningsprocessen tager nøje bestik af de økonomiske, sociale og miljømæssige virkninger af lovgivningsforslagene. Vores målsætning vil også være at fremskynde gennemførelsen af forslag fra Kommissionen, der har til formål at forenkle og ajourføre lovgivningen.
Rådets arbejde vil være baseret på det årlige arbejdsprogram for 2006, som vi udarbejder i samarbejde med Østrig. Samarbejde mellem de forskellige formandskaber er meget vigtigt for kontinuiteten. Det er gået godt med Østrig, og vi har til hensigt at fortsætte samarbejde i den samme positive ånd med Tyskland, som følger efter os.
Det finske formandskab lægger vægt på at arbejde sig gennem Unionens dagsorden og alle dens punkterne på en effektiv og upartisk måde. Jeg skal her kort nævne de spørgsmål, som det finske formandskab har til hensigt at koncentrere sig særligt om, men det betyder ikke, at vi ikke vil beskæftige os lige så hurtigt med andre spørgsmål. Der er behov for fremgang i alle sektorer.
Finland ønsker at fremme diskussionen om Unionens fremtid. I forbindelse med denne diskussion har vi de meget konkrete spørgsmål om fremtiden for Unionens forfatningstraktat og EU's udvidelse.
Det glæder mig, at Det Europæiske Råd i juni besluttede, at med hensyn til forfatningstraktaten er tiden inde til at gå fra tænkefasen til en mere proaktiv fase. Denne todelte metode er den rette: Vi vil forbedre Unionens funktionsmåde i henhold til de eksisterende traktater og samtidig begynde at overveje fremtiden for forfatningstraktaten. Under sit formandskab vil Finland indlede samtaler om forfatningstraktatens fremtid. Disse samtaler med medlemsstaterne og EU-institutionerne kommer til at danne grundlaget for en rapport, der skal udarbejdes i første halvdel af 2007, hvor Tyskland har formandskabet.
Jeg er overbevist om, at den traktat, som medlemsstaterne har forhandlet sig frem til, er vigtig for en stadig større Union. I Finland fremlagde regeringen et forslag om ratificering af traktaten for det finske parlament først i juni måned, og Parlamentet vil behandle spørgsmålet under sin efterårssamling. På denne måde vil Finland tage stilling til den forhandlede traktat.
Udvidelsen af Unionen er et af de vigtigste spørgsmål for det finske formandskab. Jeg er personligt overbevist om, at udvidelsen af Unionen har været en succeshistorie. Udvidelsen er ikke blot et vigtigt værktøj med henblik på at styrke stabilitet og demokrati, det er også en af Europas strategiske reaktioner på globaliseringens udfordringer. De nyeste analyser viser, at den seneste udvidelsesrunde gav klare fordele for både de nye og de gamle medlemsstater.
I juni måned havde Det Europæiske Råd en vigtig forhandling om Unionens absorptionsevne. Det glæder mig meget, at dette ikke blev opstillet som et nyt tiltrædelseskriterium. Der bør ikke opstilles nye tiltrædelseskriterier for ansøgerlandene, men samtidig skal man ubetinget opfylde de nuværende krav. Det centrale er, at Unionen fortsat skal være et åbent fællesskab. Europæiske stater, der opfylder kriterierne for medlemskab, skal have mulighed for at komme med.
Under vores formandskab skal der træffes beslutning om tiltrædelsesdatoen for Rumænien og Bulgarien. Medlemskabsforhandlingerne med Tyrkiet og Kroatien skal også køre videre på grundlag af landenes fremskridt og Kommissionens rapporter.
Det finske formandskab vil også støtte det europæiske perspektiv på Vestbalkan. Det indeværende år bliver på mange måder afgørende for Vestbalkans fremtid. Processen vedrørende Kosovos status vil formentlig nå en afgørende fase i efteråret. Formandskabet håber, at parterne vil nå resultater ved de krævende forhandlinger, som blev indledt under Martti Ahtisaari sidst på året.
Et centralt område under det finske formandskab bliver Unionens og medlemsstaternes konkurrenceevne og deres succes i den globale konkurrence. Vi vil bestræbe os på at behandle disse spørgsmål over en bred kam under vores formandskab i Rådets forskellige sammensætninger.
Et spørgsmål af grundlæggende betydning er, hvor Europa kan finde et grundlag for økonomisk vækst. Finlands svar er, at det skal findes på områder som innovation, energiløsninger, arbejdets kvalitet og produktivitet, åbenhed i den globale samhandel, immigration og et kompetent socialsikringssystem.
Det er medlemsstaterne, der har hovedansvaret for konkurrenceevnen. Byrden ligger på deres skuldre. Unionen skal også spille sin egen rolle. Finland vil bestræbe sig på at skabe resultater vedrørende det syvende rammeprogram for forskning. Det samme gælder kemikalieforordningen, Reach, servicedirektivet, arbejdstidsdirektivet og forordningen om international roaming.
Vi ønsker at gøre fremskridt med hensyn til udviklingen af en vidtrækkende innovationspolitik. I Rådets lovgivningsarbejde og på stats- og regeringschefernes møde i Lahti vil vi fokusere på initiativer, der har til formål at skabe gunstige betingelser for innovation og udnytte den effektivt. Vi taler om en behovsstyret innovationspolitik. I Lahti kan stats- og regeringscheferne fremskynde den nødvendige beslutningsproces.
Hvis vi skal have en omfattende innovationspolitik, skal vi have et mere effektivt samarbejde og en mere effektiv beslutningstagning inden for Unionen, f.eks. på standardiseringsområdet, ved beskyttelse af intellektuel ejendomsret og ved udviklingen af de finansielle markeder. Det bliver lige så vigtigt at skabe dynamik inden for mobilitet for studerende og forskere, styrke samarbejdet mellem universiteter og fremskynde oprettelsen af europæiske ekspertisecentre. Jeg vil også gerne understrege, hvor vigtige de positive virkninger af konkurrence, der skyldes en åben verdensøkonomi, er for innovationen.
Europa må fremme mobiliteten for sine intellektuelle og materielle ressourcer. Hjørnestenen i innovationspolitikken er Unionens indre marked og dets fortsatte udvikling.
Forhindringerne for et effektivt indre marked skal fjernes, så fordelene ved den økonomiske integration kan føles fuldt ud. Det indre marked er selve grundlaget for EU. Det må man ikke glemme. Markedet for tjenesteydelser er af stor betydning her, og det er fremragende, at vi nærmer os en aftale om servicedirektivet. Europa-Parlamentet har spillet en central rolle. Jeg håber, at direktivet kan vedtages endeligt ved andenbehandlingen i Europa-Parlamentet.
Forbindelserne udadtil på energiområdet står også på dagsordenen for stats- og regeringschefernes møde i Lahti. Den russiske præsident Vladimir Putin er blevet indbudt til middagen, der finder sted efter mødet, hvor han og EU's ledere får mulighed for nogle uformelle diskussioner.
Europas økonomiske succes afhænger i høj grad af, at vi kan sikre en pålidelig energiforsyning til en rimelig pris. Alle medlemsstater påvirkes af udfordringerne med de stigende energipriser, forsyningssikkerheden og klimaforandringerne. De energipolitiske valg er i høj grad et nationalt anliggende. Den Europæiske Union har imidlertid brug for fælles energipolitiske retningslinjer og navnlig en sammenhængende politik for forbindelserne udadtil på energiområdet. Under det finske formandskab ønsker vi at fremme den strategiske debat om, hvordan vi skal gøre vores energipolitiske mål synlige i Unionens forbindelser udadtil.
Energiforbruget og valget af energikilder hænger tæt sammen med vor tids største trussel mod miljøet, nemlig klimaændringerne. Med hensyn til klimapolitikken er det særligt vigtigt at fremme diskussionerne om udarbejdelsen af FN's rammekonvention om klimaændringer efter 2012. Det finske formandskab vil på det internationale plan prøve at fremme diskussioner, der kan bidrage til at gennemføre EU's målsætning om at indføre en ambitiøs ordning for klimaændringer, der dækker alle de større lande. En omfattende fremgangsmåde vil ikke kun omfatte en reaktion på udfordringen med klimaændringerne, der er så effektiv som mulig, men vil også beskytte EU's konkurrenceevne.
Begge spørgsmål, energi og klimaændringer, vil stå højt på dagsordenen på topmøder med tredjelande under det finske formandskab, herunder det 10. ASEM-topmøde mellem EU og de asiatiske lande, der finder sted i Helsinki.
Jeg er udmærket klar over, at millioner af europæere frygter den globale konkurrence, og at de derfor modsætter sig mange forandringer. Denne frygt kom f.eks. frem i diskussionen om servicedirektivet. Det skal vi tage alvorligt. Jeg vil gerne understrege, at vi ikke skal forsøge at fremme Europas konkurrenceevne uanset prisen og uanset konsekvenserne. Der skal være balance mellem reformer, socialsikring og miljømæssig bæredygtighed. Ofte gavner nye arbejdsmetoder og moderne teknologi imidlertid den økonomiske vækst og samfundets velfærd og mindsker samtidig emissioner til miljøet.
For at bevare Europas velfærdssamfund må vi fremme konkurrenceevnen, mindske arbejdsløsheden og forbedre arbejdskraftens produktivitet. Resultaterne skal opnås gennem et tæt samarbejde med arbejdsmarkedets parter. Målet her er en ny balance mellem fleksibilitet og sikkerhed. Finland vil derfor være vært for et ekstraordinært socialt topmøde lige inden stats- og regeringschefernes møde i Lahti, hvor disse spørgsmål vil blive drøftet.
Unionens forbindelser udadtil hænger sammen med økonomien, eftersom de eksterne foranstaltninger er baseret på dens økonomiske styrke. Vi er en attraktiv samhandelspartner, og det betyder, at vi har indflydelse. EU er blevet en global aktør, som ikke har råd til at holde tænkepause i vores håndtering af de eksterne anliggender.
Under det finske formandskab vil EU's internationale rolle blive konsolideret, og sammenhængen i vores handlemåde og funktioner vil blive styrket. Unionen har langt flere værktøjer til rådighed end mange andre aktører på verdensplan. De skal bruges konsekvent, uanset om der er tale om politikken for forbindelserne udadtil, samhandel, udviklingssamarbejde eller menneskerettigheder. Unionens stemme vil kun blive hørt rundt omkring i verden som en enhedens stemme, hvis Unionen står sammen.
Vi har til hensigt at videreudvikle Unionens krisestyring. En hurtig indsatsstyrke skal være helt klar til at reagere i begyndelsen af 2007. Koordineringen af civil og militær krisestyring vil fortsætte.
EU's forhold til Rusland og den nordlige dimension bliver prioriterede områder under det finske formandskab. Vestbalkan, de transatlantiske forbindelser og Asien står også højt på dagsordenen.
Forholdet mellem EU og Rusland vil ikke kun begrænse sig til handels- og energispørgsmål: Vi stræber mod et bredt baseret partnerskab, hvor europæiske værdier og globale interesser forener os. Målet er, at Rusland inddrages endnu mere i det demokratiske europæiske samarbejde i de forskellige områder af samfundet. For at kunne nå dertil har vi brug for mere dialog mellem EU-landene og Rusland samt udveksling af studerende, kultursamarbejde og civilsamfundets aktive deltagelse.
Under det finske formandskab vil vi føre drøftelser om de nye rammer for partnerskabs- og samarbejdsaftalen mellem EU og Rusland, som udløber ved udgangen af næste år. Hvad angår den nordlige dimension er vi nu kommet et langt stykke ad vejen: Den politiske rammeaftale skal underskrives i efteråret. Udviklingen af den nordlige dimension har ligeledes betydning for andre former for samarbejde i Østersøregionen.
Desuden vil vi naturligvis gøre en indsats i forhold til kriserne i Mellemøsten og andre regioner. Vi er bekymrede over situationen i de palæstinensiske områder, hvor der i dag afholdes vigtige separate samtaler. I de eksterne forbindelser er det uventede reglen snarere end undtagelsen. Finland er parat til at tage sine formandsforpligtelser alvorligt, hvis det uventede skulle indtræffe.
Under det finske formandskab vil vi foretage en grundig politisk evaluering af fremskridtene inden for området med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Vi har brug for konkrete foranstaltninger, effektiv beslutningstagning og en konsekvent gennemførelse på nationalt plan af de beslutninger, der allerede er truffet. I 1999 viste Tampere-topmødet vejen frem for den ambitiøse og demokratiske udvikling af retlige og indre anliggender. Nu i 2006 vil evalueringen af Haag-programmet give os mulighed for aktivt at gå videre med det europæiske samarbejde på dette område.
Befolkningen forventer en effektiv indsats fra Den Europæiske Union i kampen mod international kriminalitet, menneskesmugling og terrorisme. Under det finske formandskab vil medlemsstaternes politiske vilje til at engagere sig i mere effektiv beslutningstagning, navnlig vedrørende politisamarbejde og kriminalitet sat på prøve. Arbejdet kan forbedres, hvis medlemsstaterne er parat til at overgå til et system med beslutningstagning med kvalificeret flertal, hvor dette område gøres til et fællesskabsanliggende. På det seneste møde i Det Europæiske Råd opfordrede man os til at overveje disse ting i samarbejde med Kommissionen.
Jeg vil gerne understrege, at samarbejde på politiområdet og vedrørende kriminalitet ikke bare er en måde at score point på. Vi har ikke til hensigt at snige forfatningstraktaten ind ad bagdøren, fordi ændringerne kan gennemføres på grundlag af Nice-traktaten.
Finland vil også gerne støtte anvendelsen af princippet om gensidig anerkendelse i det juridiske samarbejde. Hvis domme og beslutninger fra de retlige myndigheder i en anden medlemsstat gennemføres, som de står, kan det være en meget konkret metode til at øge effektiviteten af større, grænseoverskridende efterforskninger af straffesager og fremskynde de juridiske procedurer. Et godt eksempel på dette er den europæiske arrestordre, som har betydet, at det nu kun tager en dag at udvise mistænkte mod tidligere mere end seks måneder.
De seneste begivenheder som på De Kanariske Øer og Malta har endnu en gang fået den ulovlige immigration i overskrifterne. Vi må kigge nøje på de muligheder, som Unionen har, herunder aftalen om fælles politikker for legal indvandring. En mere effektiv grænsekontrol er blot en del af løsningen om end en vigtig del. Betydningen af samarbejde med oprindelseslande og transitlande for ulovlig indvandring kan ikke overvurderes. Vi må sikre, at Unionens fælles asylsystem er på plads i 2010. Unionen skal kunne sikre beskyttelse til dem, der har brug for den, under henvisning til sammenlignelige procedurer og lovgivning. Man skal ligeledes være opmærksom på den eksterne dimension af spørgsmål vedrørende indvandring og partnerskabet med vores naboer.
Som jeg sagde indledningsvis, skal samarbejdet mellem institutionerne på såvel europæisk som nationalt plan udvikles yderligere. I dag vil jeg gerne rette en særlig tak til Dem for denne mulighed for at fremlægge det finske formandskabs prioriteringer og drøfte med Dem, hvordan disse kan fremmes. Jeg afventer med interesse Deres bemærkninger både i dag og på et hvilket som helst tidspunkt i fremtiden, både her i salen og i andre sammenhænge.
Diskussionen om Europas udvikling er vigtig, uanset de politiske forskelle. Lederne af de politiske grupper i Europa-Parlamentet har, f.eks. på det offentlige møde i Helsinki i begyndelsen af juni, vist vilje og evne til at komme videre med den europæiske dagsorden. I Finland er vi også vant til at indgå i et produktivt samarbejde på tværs af partierne. Det er også det naturlige at gøre på europæisk plan.
Jeg håber, at vores samarbejde, som skal foregå i løbet af de kommende seks måneder, vil give de bedst mulige resultater. Jeg ser frem til at vende tilbage her til Europa-Parlamentet i forbindelse med de topmøder, der skal afholdes under det finske formandskab.
Vi lever i en tid med kolossale udfordringer. Unionen skal skue mod fremtiden, gå i gang med modige reformer og vise den politiske vilje, der er nødvendig for at udvikle Europa. Jeg mener, at i mange tilfælde er det rette svar mere Europa, ikke mindre.
Her ved begyndelsen er dette formandskab allerede blevet beskrevet som en slags overgangsfase. Man siger, at det skal tage sig af de daglige spørgsmål og forberede et tidspunkt, hvor forudsætningerne for at løse Unionens store problemer i højere grad er til stede. Jeg vil imidlertid gerne slå det helt og aldeles fast, at selv om Den Europæiske Union måske befinder sig i noget af en vent-og-se-situation, er resten af verden omkring os ikke gået i stå. Det ville være den forkerte måde at behandle Europas kommende generationer på, hvis vi lukkede øjnene for de historiske udfordringer, vi står over for, og bare lænede os tilbage for at afvente et bedre tidspunkt. Tidspunktet er her og nu.
José Manuel Barroso,
   Hr. formand! Det glæder mig overordentligt, at vi efter det fremragende østrigske formandskab nu skal indlede et samarbejde med det finske formandskab. I Helsingfors for et par dage siden enedes premierminister Vanhanen og jeg om, at vores to hold skal arbejde sammen som ét. Lad os forene vores kræfter i formandskabet, Kommissionen og Parlamentet. Europa har brug for den klare og dynamiske harmoni, som Finland bringer med sig.
Jeg bifalder premierminister Vanhanens præsentation. Han har understreget, at der i de næste seks måneder vil være mulighed for at vise, hvad vi mener, når vi taler om et resultatorienteret Europa - formidling af vigtige dokumenter i borgernes interesse, fortsættelse af drøftelsen af det forfatningsmæssige spørgsmål og udvidelsen, kort sagt en videreudvikling af den strategi med to spor, som jeg skitserede for Parlamentet i sidste måned - en strategi, der er undertegnet af Det Europæiske Råd - med henblik på at omsætte ord til handling.
Jeg ønsker at knytte et par kommentarer til de temaer, som premierminister Vanhanen nævnte.
Jeg vil starte med et enkelt vigtigt punkt om udvidelsen. Det er en af de mest vellykkede politikker i EU, en usædvanlig bedrift med hensyn til at eksportere frihed og muligheder på tværs af kontinentet. Mange af os, der er til stede i dag, har haft gavn af denne politik. Vi bør være stolte af vores udvidelsespolitik. Det glæder mig meget, at det på det seneste møde i Det Europæiske Råd blev bekræftet, at vi prioriterer opfyldelsen af de eksisterende forpligtelser.
Hvad angår udvidelse, er der imidlertid - som for så mange af EU-politikkerne - en populær debat, som vi skal deltage i. Jeg hilser debatten velkommen. Det er uhyre vigtigt at vise, at Europa ikke udvider uden omtanke, at udvidelsen er et bevidst valg, som er til gavn for alle, og at et udvidet Europa ikke er en negativ faktor, men derimod en forudsætning for et stærkt Europa, et Europa, der virkelig betyder noget i verden.
Derfor vil Kommissionen i efteråret rapportere om udvidelsesprocessen generelt og drøfte spørgsmålet på Det Europæiske Råds møde i december. Denne indsats vil omfatte en analyse af et udvidet Europas evne til at fungere tilfredsstillende. Det vil være en seriøs og anstrengende øvelse. Men det er nødvendigt for at opfylde de europæiske borgeres krav om mere tillid og sikkerhed.
Vi skal have den samme seriøse og korrekte tilgang til Tyrkiet. Jeg bifalder, at der er skred i forhandlingerne. Det er en lang og sommetider besværlig proces. Det er uhyre vigtigt, at vi er åbne, ærlige og retfærdige. Tyrkiet skal opfylde sine forpligtelser, ligesom EU skal opfylde sine forpligtelser. Tyrkiets forpligtelser omfatter overholdelse af Ankara-protokollen.
Hvert formandskab bidrager med sin særlige ekspertise i EU. Finland bidrager endvidere med stor viden om og omfattende samarbejde med sine naboer, herunder Rusland.
Jeg bifalder stærkt den vægt, som formandskabet lægger på forholdet til Rusland. Kommissionen vedtog tidligere på ugen en henstilling til en omfattende aftale, som vi håber vil medføre - fordi det efter vores opfattelse er i både vores og Ruslands interesse - en ny kvalitet til EU's forhold til Rusland, som bygger på den eksisterende partnerskabs- og samarbejdsaftale. Vi foreslår at gøre en indsats for at få oprettet et frihandelsområde, når Rusland tiltræder WTO. Samtidig foreslår vi, at der gøres en indsats for at oprette et energipartnerskab baseret på fælles interesser og fastsatte principper.
I næste uge vil premierminister Vanhanen og jeg deltage i G8-topmødet i Skt. Petersborg for at fastlægge, forhåbentlig, en ny ramme for de globale udfordringer med hensyn til energi, som kræver en global indsats. Hvad angår energi og klimaændringer er der behov for en global indsats. Vi vil følge op på disse spørgsmål på de europæiske topmøder i oktober og december. Det er tydeligt, at Europa i forhold til Rusland - som i forhold til mange andre eksterne anliggender - har større vægt, når EU yder en forenet og sammenhængende indsats, og jeg håber, at medlemsstaterne vil behandle spørgsmålet på netop denne måde.
Kommissionen ser frem til det finske formandskabs fremskridt i relation til forhandlingerne om den næste generation for partnerskaber i den nordlige dimension. Det endelige resultat skal være en fælles politik for alle aktører, herunder Rusland. Den nordlige dimension vil være et permanent forum for nordlige spørgsmål og problemstillinger. Kommissionen har i denne sammenhæng taget tilstrækkeligt højde for Parlamentets ønske om at etablere et parlamentarisk forum.
Den europæiske økonomi er i bedring. Det er positivt og noget, vi skal bygge videre på. Jeg bifalder det finske formandskabs intention om at fremme den nye Lissabon-strategi og fokusere på forskning, innovation og uddannelse - videntrekanten. Vi skal på dette område - som på mange andre - fokusere mere på engagement og handling end ord. Politisk støtte skal nu omsættes til konkrete handlinger, der skaber et mere innovativt klima i Europa.
Kommissionen vil udarbejde et kortfattet dokument om innovation som forberedelse til det uformelle topmøde i Lahti. Vi skal fremme det europæiske forskningsområde, herunder Det Europæiske Teknologiske Institut, som skal være et flagskibsprojekt og symbol på en videnbaseret europæisk økonomi. Vi skal styrke indsatsen med henblik på at sikre åbne og indbyrdes kompatible standarder og fremme disse standarder globalt. Vi skal fremme effektive mekanismer - som f.eks. venturekapital - for at finansiere innovation i europæiske virksomheder under hensyntagen til små og mellemstore virksomheder.
I sidste uge vedtog Kommissionen et forslag om et ambitiøst program for øget sikkerhed og større retssikkerhed for Europas borgere, hvor deres rettigheder respekteres og beskyttes. Det er et vigtigt tiltag i dagsordenen for et mere resultatorienteret Europa. Jeg deler det finske formandskabs målrettede beslutning om at opnå fremskridt i denne sammenhæng. EU vil vende tilbage til Tampere i forbindelse med det uformelle møde i Det Europæiske Råd (retlige og indre anliggender) i september for at fremme den europæiske integration på dette afgørende område.
Det er oplagt, at der er behov for at træffe mere dybtgående og dynamiske europæiske foranstaltninger over for de personer, der handler i strid med de europæiske værdier, frihed og demokrati, over for de personer, der handler med mennesker, især kvinder og børn, over for ulovlig indvandring samt over for de personer, som udnytter andre på arbejdspladsen. Vi skal derfor ikke vente til den næste tragedie med at fremme den europæiske integration på disse områder. Vi skal handle nu for at forhindre den næste tragedie.
Vi skal sørge for bedre gennemførelse end på nuværende tidspunkt. Alle er f.eks. enige om, at seksuel udnyttelse af børn er en afskyelig forbrydelse, men alligevel er der kun fem lande, som har gennemført rammedirektivet. Alle er enige om behovet for at bekæmpe terrorisme og organiseret kriminalitet, og alligevel er der adskillige medlemsstater, som endnu ikke har gennemført den vigtigste lovgivning, f.eks. rammeafgørelsen om terrorisme, fuldt ud.
For at opfylde vores målsætninger skal vi forbedre vores procedurer. I forbindelse med bekæmpelse af kriminalitet, terrorisme, ulovlig indvandring er det ikke hensigtsmæssigt kun at fokusere på resultaterne, der skal også fokuseres på midlerne.
Kommissionen mener, at EU's tilgang, herunder relevant europæisk demokratisk kontrol foretaget af Parlamentet, skal omfatte politisamarbejde og retligt samarbejde i kriminalsager og lovlig migration. Det understregede vi i vores dokument af 10. maj om "Citizens' Agenda". Vi foreslår derfor nu at anvende de eksisterende bestemmelser i den gældende traktat som vejledning med henblik på opnåelse af denne ændring. Kommissionen vil indlede den interinstitutionelle forhandling og stille forslag baseret på resultaterne af disse forhandlinger. Jeg bifalder i høj grad den klare og tydelige redegørelse fra premierminister Vanhanen.
Vi ved, at der er politisk følsomme spørgsmål, og vi er rede til at rejse disse politisk følsomme spørgsmål, men vores procedurer skal være realistiske.
Enhver foranstaltning, som vi træffer for at forbedre vores samarbejde på det sikkerhedsmæssige og retlige område, skal efterfølges af en udvidet beskyttelse af de enkelte borgeres menneskerettigheder og borgerlige frihedsrettigheder Det er for os et principspørgsmål.
EU-lovgivningen er EU's styrke, ikke regeringsaftaler bag kulisserne og uden om Parlamentets kontrol og retlige gennemgang. Derfor bifalder jeg også det finske formandskabs forpligtelse til at skabe større gennemsigtighed. Gennemsigtighed, subsidiaritet og bedre lovgivning bør ikke opfattes - som det sommetider er tilfældet - som blot tekniske forhold, det er politiske forhold. Det er EU's målsætning at opnå demokratisk ansvarlighed, og Kommissionen er klar til at yde en stor indsats for at fremme alle disse forhold - gennemsigtighed, bedre lovgivning og reel subsidiaritet - da det er et spørgsmål om demokratisk ansvarlighed.
Jeg vil nævne et par af det finske formandskabs prioriteter. Der er andre prioriteter, som vi deler fuldt ud, herunder meget vigtige spørgsmål som f.eks. sammenbruddet af forhandlingerne i Doha-handelsrunden.
De seneste par formandskaber har bidraget til, at EU har fået løst nogle af de interne problemer eller banet vejen for en løsning heraf. Vi har nu behov for en kursændring fra ord til handling for et Europa, der ser fremad.
Jeg bifalder denne tilgang. Vi har brug for et mere åbent Europa, et mere selvsikkert Europa, et mere fremadskuende Europa. Vi skal yde en indsats for at engagere os på en dybere, mere sammenhængende og effektiv måde i verden omkring os. Hvis vi eksporterer vores værdier og fremmer vores interesser i verden, kan vi styrke vores identitet og troværdighed. Jeg ser frem til at yde en sådan indsats i de næste seks måneder sammen med det finske formandskab og premierminister Vanhanen.
Hans-Gert Poettering,
   Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger! Verden er ramt af fodboldfeber, men Europa har allerede vundet: Verdensmestrene vil komme fra EU, og de fire bedste hold kommer fra EU-medlemsstater. Kommissionsformanden har talt om selvbevidsthed.
Derfor siger jeg: Lad os være selvbevidste, men ikke overmodige! Det, fodboldspillerne lærer os nu - den fredelige konkurrence - er en vidunderlig ting. Sådan skal det være i Europa og i verden, fredelig konkurrence, fairplay. Hvis det er grundlaget, vil vi også få succes. Hvem kan repræsentere det bedre end Finland?
Hr. ministerpræsident, det var et godt møde, vi gruppeformænd havde med Dem i Helsinki: effektivt, professionelt, gennemsigtigt, ikke spektakulært - for det er ofte sådan, at det mislykkes for dem, der annoncerer eller vil annoncere et eller andet spektakulært, fordi de ikke kan leve op til det.
Europa er som en kæde. Sådan er det også med formandskaberne. Vi har haft det østrigske formandskab. Nu har vi det finske formandskab, derefter det tyske, det portugisiske, det slovenske og til sidst det franske formandskab. Hvert led i denne kæde er nødt til at være stærkt. Hvis vi ser denne kontinuitet, vil alle formandskaber få succes. Erfaringen viser, at det ikke kun er formandskaberne fra de såkaldt store lande, men meget ofte netop også formandskaberne fra de mindre lande, der har haft succes. Vi ønsker Finland held og lykke og står ved Deres side!
Den 25. marts 2007, 50-årsdagen for Rom-traktaten, falder ikke under det finske, men under det tyske formandskab. Vi bifalder udtrykkeligt, at Kommissionen har foreslået, at der skal være en fælles erklæring fra Rådet, Kommissionen og Parlamentet. Vores gruppe foreslår, at vi allerede begynder at forberede os indholdsmæssigt og organisatorisk under det finske formandskab, og vi foreslår, at man nedsætter en arbejdsgruppe, som skal beskæftige sig med forberedelserne på politisk niveau. Det skal det kommende formandskab naturligvis også deltage i, men arbejdet skal allerede begynde nu under det finske formandskab.
Det, der skal ske den 25. marts, skal ikke kun være afholdelsen af topmødet, som naturligvis er vigtigt, og hvor den tyske forbundskansler har inviteret til Berlin, men der skal også arrangeres noget i Rom. Dér blev Rom-traktaten underskrevet for 50 år siden, og jeg hører, at den katolske kirke ønsker at forberede noget.
Jeg ville sætte stor pris på, kære hr. Cohn-Bendit, hvis også De Grønne, som vi jo står i fredelig konkurrence med om Europas enhed, ville deltage ligesom erhvervslivet og fagforeningerne, for det er vores fælles Europa, som ikke kun tilhører én partifamilie. Derfor bør alle deltage.
Det vil være indeholdt i hr. Schulz' tale, hvordan De Grønne vil forholde sig. Jeg er altid tilbageholdende med råd og vil ikke bruge min tid på at svare på hr. Schulz' tilråb.
Et tema for Dem, hr. rådsformand, vil være forholdet til Rusland. Det bifalder vi selvfølgelig meget, vi siger også, at vi har brug for Rusland som en solid, stabil og forhåbentlig demokratisk partner. Men det skal være slut med den politik, hvor der omfavnes og klappes på skulderen! Vi siger ja til fælles interesser, også i forbindelse med energiforsyningen, men vi skal også sige til Rusland, at menneskerettighederne fortsat skal respekteres. For nogle dage siden var advokaten for de industrielle virksomheder hr. Chodorkovski hos mig. Den måde, som denne mand behandles på i de russiske fængsler, er ikke acceptabel - og det er jo kun ét af mange eksempler. Her skal vi hæve vores stemme!
Hr. rådsformand, formanden for det finske parlament, hr. Lipponen, annoncerede på parlamentskonferencen, som vi afholdt i Bruxelles under det østrigske formandskabs og Kommissionens deltagelse, at der også skal være en parlamentskonference for Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter. Det støtter vi i høj grad, fordi vi mener, at de nationale parlamenter og Europa-Parlamentet skal arbejde meget tættere sammen. Hvis vi gør det og nedbryder bestemte fordomme samt arbejder fælles på projekt Europa, vil vi få succes. På vegne af PPE-DE-Gruppen ønsker jeg Deres formandskab held og lykke! De har os ved Deres side, når det handler om vores fælles fremtid i Europa og i verden!
Martin Schulz,
   Hr. formand, kære kolleger! Til ære for det italienske landshold vil jeg begynde min tale på italiensk. 
Hr. formand! Her står en trist tysk gruppeformand, men en lykkelig socialdemokratisk formand. De fleste af mine kolleger fra Italien er her ikke her til morgen. De er undskyldt.
"Vi har brug for mere Europa", det sagde hr. Vanhanen i sin tale. De har ret! Det, De nævnte som de vigtigste overskrifter i Deres program, altså den globale udfordring, en ny Lissabon-strategi, energi, partnerskab, alle disse punkter kan ikke længere løses inden for nationalstatens rammer.
Intet EU-land alene - ikke noget stort og ikke noget lille - kan tackle disse udfordringer af økonomisk, økologisk og social natur i dag. Det er grunden til, at vi skal videreudvikle EU, at vi skal uddybe det. Ja, den, der siger, at vi i forbindelse med denne globale udfordring ønsker at tilbyde borgerne den ramme, som Europa har brug for, for at kunne klare sig i den interkontinentale konkurrence, har brug for mere Europa. Han må imidlertid også konsekvent give dette mere Europa den ramme, som dette Europa har brug for.
Vi kan i EU-25 - snart EU-27 - ikke tackle de udfordringer, som De så rigtigt har beskrevet, med de midler, vi har til rådighed. Det er ikke muligt! Derfor er Deres afgørelse som følge af det, De har beskrevet, nemlig at ratificere forfatningen for dermed også at sige symbolsk: "Vi har brug for dette instrument", en logisk, rigtig og netop også konsekvent afgørelse.
Dermed har De allerede i begyndelsen af Deres rådsformandskab sendt et godt signal, og det kan vi socialdemokrater støtte eftertrykkeligt.
Hr. kommissionsformand, De har sagt sætningen: "Vi vil være et team med det finske rådsformandskab." Det er fint, det bifalder vi også. Men nu har hr. Vanhanen udtrykkeligt sagt følgende i sin tale: 
 "Jeg er overbevist om, at den traktat, som medlemsstaterne har forhandlet sig frem til, er vigtig for en stadig større Union."
 Udvidelse og forfatning er to sider af samme medalje. Nu læser jeg i en pressemeddelelse fra Reuters - jeg ved ikke, om den er usand, De kan afklare det her - at De efter mødet med hr. Vanhanen, så at sige i forbindelse med teambildung i Helsinki, under en pressekonference skulle have sagt, at vi også kan udvide på grundlag af Nice-traktaten. Måske er pressemedelelsen fra Reuters usand, men så bør De få det afklaret her.
Jeg vil gerne sige tak, når vi taler om tredje søjle. Det underskud, som De har beskrevet, og også det, som De, hr. kommissionsformand, har nævnt som eksempel på manglende gennemførelse i sikkerhedspolitikken og i samarbejdet under tredje søjle, skal elimineres. Intet andet sted støtter Europas borgere Europas kompetence mere end ved bekæmpelsen af organiseret kriminalitet, en struktureret indvandringspolitik, en sikker asylpolitik og en fornuftig grænsesikring. Men intet andet sted er ineffektiviteten større end på dette område, som hr. Barroso ganske rigtigt har beskrevet. Vi har brug for -bestemmelsen! De har ret. Det har heller ikke noget at gøre med i forbindelse med forfatningen. Man skal læse Nice-traktaten. Her er det nemlig allerede fastlagt, at overleveringen fra tredje til første søjle skal ske fem år efter ikrafttrædelsen under forbehold af enstemmighed i Rådet. Vi handler altså inden for rammerne af en gyldig traktat.
Jeg vil gerne komme med en sidste bemærkning i den forbindelse. Når vi taler om tredje søjle, taler vi om det kapitel, hvor de borgerlige friheder, borgerrettighederne i Europa også beskrives. Vi taler også om chartret om grundlæggende rettigheder, når vi taler om forfatningen. Men nu skal vi så også begynde at anmode råds- og kommissionsformanden om i højere grad at beskæftige sig med den populistiske udvikling i Europa, som vi også oplever dagligt her i Parlamentet. Vi har undertiden i EU regeringer - det er slemt nok - som ledes af højrepopulister, til dels af åbent racistiske og fremmedfjendske partier. De sidder i Rådet. De sidder ikke et eller andet sted som i et eller andet parlament, det er aktive medlemmer af de europæiske institutioner.
I går oplevede jeg et eksempel under forhandlingen om francoisme. Da talte et medlem af løsgængergruppen, hvis søn er vicepremierminster i Polen. Han forsvarede Franco-regimet åbent i Parlamentet. Vi taler altså ikke om et eller andet tilfældigt fænomen, vi taler om, at der er flere og flere regeringer i EU, der begynder at gøre populisme salonfæhig, idet de ikke gør noget imod det. Det er en alvorlig trussel mod de grundlæggende friheder i Europa! Jeg anmoder rådsformanden om at diskutere dette emne mere seriøst også i Rådet. Demokratiet er nemlig for det meste ikke truet udefra, men indefra.
Graham Watson,
   Hr. formand! Det finske formandskabs fokus på produktivitet, ansvarlighed og gennemsigtighed er efter Den Liberale Gruppes opfattelse meget positivt.
Det program, som formanden for Kommissionen har præsenteret i dag, afspejler både den finske regerings reformtilgang og egalitære og innovative impulser i et land, som gentagne gange har toppet resultattavlerne for uddannelse, innovation og udvikling. De liberale værdier vil blive fremmet i det finske formandskab.
Jeg ønsker at henvise til et par punkter, som efter ALDE-Gruppens opfattelse er vigtige, først og fremmest det markedsdrevne program. Prioriteter som endelig gennemførelse af det indre marked, især inden for sektoren for tjenesteydelser og energi, er vigtige målsætninger i de kommende måneder ligesom bestræbelserne på at udarbejde et direktiv om overførsel af tillægspensioner og fremme af markedsåbninger for nye teknologier. Sidstnævnte vil give mere langsigtede fordele end offentligt støttede initiativer om forskning og udvikling og skabe den vækst og beskæftigelse og fremgang, som EU har så desperat brug for.
Hvad angår artikel 42 - retlige og indre anliggender - er det hensigtsmæssigt af det finske formandskab at fokusere på områder, hvor den europæiske lovgivning giver fordele for borgerne. I den moderne verden kan en eftersøgt mand være nået halvvejs igennem Europa, inden politiet tager affære. Det er helt utroligt, at loven stadig har grænser, når forbryderne ikke har. De vigtigste initiativer om politisamarbejde og retligt samarbejde har alt for længe været trukket i langdrag af Rådet, og selv de beslutninger, der er truffet, mangler den demokratiske kontrol, som er med til at beskytte vores menneskerettigheder og borgerlige frihedsrettigheder, og som vi har oplevet med den utilstrækkelige lovgivning om databeskyttelse.
Hr. formand, det er på tide at følge vores opfordring til at benytte -bestemmelsen i artikel 42 og fastsætte politikker om retlige og indre anliggender på demokratisk vis.
Initiativet om gennemsigtighed, der har det finske formandskabs store støtte, vil kunne hjælpe os ud af denne anti-demokratiske blindgyde. Den Liberale Gruppe ønsker formandskabets forsikring om, at beskyttelsesklausulerne vil blive anvendt meget sjældent eller aldrig. Men ægte gennemsigtighed kræver, at der fokuseres langt mere på implementering, gennemførelse og håndhævelse af lovgivningen, end det har været tilfældet indtil nu.
For tre år siden krævede vi, at medlemsstaterne skulle udarbejde resultattavler, der viser hvordan de har gennemført EU-direktiverne i national ret. Borgerne skal vide, hvilke dele af lovgivningen som kommer fra Bruxelles, og hvilke dele der kommer fra de nationale regeringer. Ellers vil mangelfuld gennemførelse og udenomssnak fortsat være skyts for EU-modstandere. Men jeg kan se, at der allerede er sket ændringer siden starten af det finske formandskab for tre dage siden. Komitologiproceduren, som giver Parlamentet tilbagekaldelsesret, og som giver os samme beføjelser som Rådet med henblik på at sikre, at EU-retten gennemføres, er et meget vigtigt skridt. Større beføjelser giver større ansvar, og jeg håber, at Parlamentet vil huske dette, når medlemmerne mødes i dag for at drøfte den meget nødvendige parlamentariske reform.
Hr. formand, De har en vigtig dagsorden. En dagsorden, der omfatter forhandlinger med Asien, ASEM-topmødet og forhandlinger med Rusland. Vi ønsker Dem held og lykke, og vi ønsker at anmode Dem om ikke blot at fokusere på engagement, men også på fremme af de europæiske værdier - menneskerettigheder og demokrati - der er så vigtige for udviklingen af vores verden. Vi håber, at De kan bane vejen for en aftale i WTO, som er uhyre vigtig for vores og udviklingslandenes økonomi, og vi ønsker Dem held og lykke med udvidelsen, selv om vi ved, at denne opgave også skal løses af en anden meget kompetent finsk politiker, nemlig kommissær Rehn, der er til stede i Parlamentet i dag.
Afslutningsvis ønsker jeg at nævne, at De talte om de europæiske borgeres frygt for globalisering. Denne frygt håndteres bedst ved at udvikle en europæisk bevidsthed. Som Lönnrot gjorde det for Finland i forbindelse med Kalevala, skal vi trække på aspekter af vores fælles historie for at skabe en fælles bevidsthed.
Jeg ønsker Väinämöinens visdom for det finske formandskab. Jeg håber, at De kan komponere storslåede sange for Europas borgere. 
Til evig glæde for hans folk, mægtige sange for Finlands børn.
Daniel Marc Cohn-Bendit,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Deres redegørelse, hr. formand for Rådet, gør mig målløs. De smykker alle Deres udsagn med udtryk som "det er nødvendigt", "det vil være påkrævet" og "vi bør", og i og for sig er alt, hvad De siger, korrekt, men De giver ikke på noget tidspunkt udtryk for, hvordan og hvorfor De vil nå målene. Og De har ikke på noget tidspunkt fortalt os, hvordan De prioriterer.
Lad os derfor først gøre status over situationen i Europa - jeg må i den forbindelse til en vis grad gentage, hvad min kollega Martin Schulz sagde. Vi oplever en foruroligende udvikling i Europa i øjeblikket. I Slovakiet har socialdemokraterne dannet regering sammen med den yderste højrefløj. I Polen ser vi en lignende udvikling. I Nederlandene har centrum-højre-regeringen for at bevare magten sluttet forbund med den populistiske yderste højrefløj. Tendensen er den samme, og man må således spørge, når De siger, at Europa er et værdifællesskab og har handleevne, hvor De ser forbindelsen mellem værdier og handling. Det siger De intet om.
Tillad mig, i lighed med min kollega hr. Poettering, at vende tilbage til et andet problem, nemlig Rusland og energispørgsmålet. I øjeblikket får man indtryk af, at Europa blindt adlyder Putin af frygt for at miste sine energiforsyninger. Og er man bange for at miste energien, har man slet ingen energi længere! Det er virkeligheden, hvad angår situationen i Europa, og det fandt jeg ikke spor af i det finske formandskabs redegørelse. Jeg erindrer om det røre, det forvoldte i Finland, da en kollega fra De Grønne udtalte, at dumaen ikke var demokratisk. Det, som er indlysende for alle, skabte skandale i Finland! Så vær forsigtig!
De talte i øvrigt om illegal indvandring. Inden vi taler om illegal indvandring, må vi imidlertid tale om behovet for at regulere den legale indvandring. Så længe vi ikke er i stand til at håndtere den legale indvandring, vil vi opleve illegal indvandring.
De omtalte Europarådet i forbindelse med dets drøftelser om mulighederne for udvidelse af Europa. Men hvorfor nævnte De ikke Europarådets drøftelser om CIA og den situation, at en stor international efterretningstjeneste kan agere i Europa, uden at nogen er informeret herom, hverken EU eller de europæiske regeringer? Hvorfor nævner De ikke de franske eller tyske efterretningstjenester, som illegalt har forhørt personer i Guantánamo? Det er virkeligheden, hvad angår Europa.
Det er disse spørgsmål, De må bringe på bane, hvis vi skal bevare retsstaten i Europa. Formandskabet må tage fat på det, der er virkeligheden i EU, og ikke nøjes med at gøre status over situationen, som vi genfinder den ved den daglige avislæsning.
De undlod at vise en retning for Europa. Det var, hvad der savnedes i Deres redegørelse. 
Esko Seppänen,
   Hr. formand! Under det foregående finske formandskab for syv år siden blev der taget væsentlige skridt i retning af en føderalisering af Unionen. Dengang skabte man grundlaget for indførelsen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed; med andre ord at medlemsstaternes civilret skulle gøres til et fællesskabsanliggende. Den politik viderefører man nu. Under det tidligere formandskab indledte man ligeledes militariseringen af Unionen, og der blev oprettet militære institutioner i Unionen, under hvis ledelse der træffes forberedelser til militære operationer i begyndelsen af næste år. Uddannelsen med henblik på disse foregår i Den Demokratiske Republik Congo, selv om ingen går efter kilden til det kaos, der hersker i de østlige dele af landet.
I det vigtige politiske spørgsmål under formandskabet vil den finske regering ikke få opbakning fra sin egen befolkning. Som et tegn på dette kan man se modstanden mod regeringens forslag om at ratificere den hedengangne EU-forfatning i det finske parlament til efteråret. Ifølge en opinionsundersøgelse går kun 22 % af den finske befolkning ind for en ratificering som foreslået af regeringen.
Denne forfatning vil aldrig træde i kraft noget sted. Ratificeringen er spild af tid, selv om det er, hvad Kommissionen blandt andre organer ønsker. Kommissær Olli Rehn har trods alt taget stilling til dette på Kommissionens vegne, selv om spørgsmålet ikke hører under Kommissionens kompetenceområde. Kommissær Rehns holdning er ikke passende for et medlem af Kommissionen.
Nogle medlemsstater har endvidere foreslået Finland, at forfatningen bør ratificeres. Finlands accept er et tegn på underkastelse. Finland tager heller ikke hensyn til befolkningens stemme eller demokratiet i Frankrig eller Nederlandene.
Ifølge en opinionsundersøgelse vil den finske befolkning modsætte sig enhver militær alliance, der omfatter Finland. Den finske regering blæser højt og flot på befolkningens vilje i denne sag ved at gøre tilrådighedsstillelsen af EU-kampstyrker til et prioriteret område. Hr. Vanhanens regering har givet efter for EU's vilje ved at fravige kravet i den nationale lovgivning om et FN-mandat som en forudsætning for indsættelsen af en kampstyrke. FN forberedes til ulovlige krige uden FN-mandat, selv om et FN-mandat ud fra et internationalt juridisk synspunkt rent faktisk er en forudsætning for en lovlig militær indsats Vores gruppe modsætter sig disse forsøg på en militarisering af EU og inddragelsen af EU i ulovlige krige.
Embedsmænd i Finland uddannes i en effektiv håndtering af spørgsmål vedrørende EU's udvidelse, strukturfondsprogrammerne, Reach-forordningen, det syvende rammeprogram for videnskab og forskning samt mange andre daglige spørgsmål på EU's dagsorden. Dette omfatter også direktivet om tjenesteydelser og frihandel, som vores gruppe har set på med kritiske øjne. Åbenhed og gennemsigtighed, som Finland påstår at være tilhænger af, vil blive styrket, hvis Finland beslutter at offentliggøre identiteten på modtagere af EU's landbrugsstøtte.
Vores gruppe støtter aktivt politikken over for Rusland og mener, at Kommissionens formand hr. Barrosos forslag om en frihandelsaftale med Rusland er en interessant begyndelse, som formandskabet bør reagere på. Vi ønsker Finland succes med alle de forskellige spørgsmål, som man skal håndtere i det daglige arbejde. 
Brian Crowley,
   Hr. formand! Jeg vil gerne byde formanden og formanden for Kommissionen velkommen til mødesalen.
Når det nye formandskab præsenterer sit program, kan det ofte lyde lidt forslidt eller kedeligt, og reaktionen er også lidt forslidt. Derfor er det uheldigt, at nogle af de brillante idéer fra formandskabet om EU's fremtid ikke er taget op på den rigtige måde. Hvis man ser på formandskabernes forskellige programmer - uanset om det er programmet fra det finske formandskab, det østrigske formandskab eller det kommende program fra det tyske formandskab - er der ofte kontinuitet på enkelte områder, men vi kan også se, at de enkelte landes individualitet får overtaget i formandskabet.
Et af de vigtigste elementer, som vi skal fokusere på i EU, er vores forhold til de lande, der ligger øst for EU's nuværende grænser. De, hr. formand, har vist Deres dygtighed i opbyggelsen af forholdet til Rusland. Det handler ikke blot om energi, men også om naboskabspolitik, samarbejde og geopolitisk stabilitet, fordi der er så mange spørgsmål i staterne i det tidligere Sovjetunionen, som kan skabe usikkerhed og ustabilitet i EU. Vi skal være på vagt over for disse forhold, og vi forventer, at De udnytter Deres ressourcer og dygtighed på disse områder.
Hvad angår spørgsmålet om gennemsigtighed og åbenhed - og man taler meget om gennemsigtighed uden at gøre sig helt klart, hvad det vil sige - er den mest gennemsigtige indsats, som Parlamentet, institutionerne og formandskabet kan yde, opfyldelsen af deres forpligtelser. Derfor, hr. formand, er de forslag, som stilles vedrørende fremme af retlige og indre anliggender, fremme af alternativ energi - selv om jeg er uenig med Dem om de øvrige aspekter af klimaændringerne og de forslåede løsninger - og de nye metoder til fremstilling af biobrændsel, bioenergi og bioethanol, vejen frem. De og nogle af Deres ministre skal stå fast over for lobbyisterne, som ønsker en bestemt retning. Den bedste strategi er en strategi med flere spor, hvor man tager det bedste fra hver enkelt del.
Formanden for Kommissionen henviste helt korrekt til betydningen af forskning, teknologi og innovation for den europæiske økonomi. Hvis vi i Europa ikke er foran resten af verden i vores evne til at skabe nye idéer og nyskabelser, vil vi miste fodfæste. Uanset hvor gode vores skatteordninger eller infrastrukturer er, vil EU ikke være en succes, hvis vi ikke har evnerne, intelligensen og kapaciteten til at udnytte disse idéer. Efter min opfattelse vil nogle af de idéer, som det finske formandskab fremlægger i relation til forskning og udvikling, være meget gavnlige for EU, og et af de områder, som formandskabet bør fokusere på, er beskyttelsen af den intellektuelle ejendomsret.
Endelig har jeg endnu ikke berørt spørgsmålet om fodbold, men jeg ønsker at nævne et enkelt aspekt, og det er, at fodbold er et spil med to halvlege og endda ekstra spilletid. Måske har vi brug for ekstra spilletid i stedet for straks at benytte os af -bestemmelsen i henhold til artikel 42. Vi skal sikre, at vi har Rådets samtykke, inden vi går videre. 
Nigel Farage,
   Hr. formand! Efter at have lyttet til hr. Vanhanens tale oplevede jeg et øjebliks - vi har oplevet det før, det er den samme tale ved starten af hvert eneste formandskab.
Jeg begyndte at spekulere på, hvem De egentlig repræsenterer, hr. Vanhanen? Repræsenterer De mon holdningen hos Deres egen nation i dag? Jeg spørger, fordi den seneste omfattende undersøgelse fra Eurobarometer, der blev foretaget i efteråret 2005, viste, at kun 38 % af Deres landsmænd mener, at medlemskabet af EU har været positivt. Budskabet fra borgerne i Finland er derfor klart og tydeligt. De ønsker ikke en udvidelse af Europa. Og alligevel står De her i dag og fortæller, at vi alle har brug for et udvidet Europa, og at vi alle har brug for forfatningen, og at vi skal fortsætte bestræbelserne på at nå disse mål.
De repræsenterer i virkeligheden den professionelle politiske klasse i Europa, som naturligvis alle er fortalere for EU. Men det er efter min opfattelse en absolut skandale ud fra en demokratisk synsvinkel, at alle 25 stats- og regeringschefer på topmødet i Bruxelles for nylig enedes om at afslutte tænkepausen og iværksætte gennemførelsen af forfatningen på trods af den modstand, som den hollandske og franske befolkning gav udtryk for i folkeafstemningerne sidste år.
Har den offentlige opinion virkelig ingen betydning? Der er tilsyneladende ikke sket nogen ændringer, og De fortsætter arbejdet med udvidelsen, De presser på for at fastsætte en fælles asylpolitik til trods for den omstændighed, at hverken Deres landsmænd eller andre ønsker denne politik, og jeg hørte Dem udtale, at De vil fortsætte bestræbelserne på at opnå bedre lovgivning. Det er lige før, at det er morsomt! Faktum er, at der allerede nu er tale om en bureaukratisk overreguleret model, og vi vil ikke opnå nogen reel økonomisk vækst, før vi deregulerer og frigør vores virksomheder.
Hvis De var en ægte demokrat og ikke en EU-nationalist, ville De være fortaler for frie og retfærdige folkeafstemninger, så Europas borgere kunne give udtryk for deres ønsker. Men jeg regner ikke med noget.
Martin Schulz (PSE ).
   - Hr. formand! Jeg anmoder Dem om at læse i protokollen, at hr. Farage har betegnet rådsformanden som ikke-demokratisk. 
Frank Vanhecke (NI ).
   - Hr. formand! Af det finske formandskabs erklæringer fremgår ønsket om, jeg citerer: "at genoprette borgernes stærkt formindskede tillid til EU's institutioner". Det er selvfølgelig en meget rosværdig målsætning. Det er blot mærkeligt, at dette siges af den finske regering, som absolut vil lade det finske parlament ratificere den så godt som døde europæiske forfatning, selv om denne forfatning ikke længere har nogen som helst juridisk eller demokratisk-politisk værdi efter folkeafstemningerne i Frankrig og Nederlandene.
Det er i hvert fald en dårlig begyndelse til genopretning af tilliden, men det bliver endnu værre, nu hvor det finske formandskab bebuder, at det ville betragte et eventuelt sammenbrud i tiltrædelsesforhandlingerne med Tyrkiet som, jeg citerer, "en personlig fiasko". Det er trods alt ikke blot indlysende, at Tyrkiet ikke er et europæisk land og aldrig kan blive det, hverken geografisk, politisk, økonomisk, historisk, kulturelt osv., men også at et stort flertal af de europæiske borgere slet ikke ønsker, at Tyrkiet tiltræder. De ønsker i stedet en genopretning og yderligere udbygning af de bedste venskabelige forbindelser og økonomiske kontakter med vores naboland Tyrkiet.
At det finske formandskab nu absolut og med et personligt engagement vil fremme den tyrkiske tiltrædelse, er fuldstændig i modstrid med de overdrevne erklæringer om genopretning af tilliden og respekt for de demokratiske meninger i Europa. Det er også en afsløring af de europæiske løgne om, at resultatet af forhandlingerne stadig er åbent. Den tyrkiske tiltrædelse bliver presset ned over hovedet på os. Hold derfor op med al den snak om demokrati og respekt for borgernes mening. 
Piia-Noora Kauppi (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. premierminister! Finland overtager roret i EU på et tidspunkt, hvor Unionen mere end noget andet har brug for lederskab. Derfor var det en fornøjelse at lytte til premierminister Vanhanens budskab om Finlands mål.
Finland er grundigt forberedt på at få succes med sit formandskab. Det har f.eks. vist sig gennem den måde, hvorpå de finske medlemmer er blevet kontaktet. Det er udmærket, for det er Finlands og ikke bare regeringens formandskab.
Finland har foreslået, at Unionen skal bruge tid og kræfter på innovation og konkurrenceevne, gennemsigtighed, energi, den nordlige dimension og forbindelserne udadtil samt at finde en løsning på forfatningens skæbne. Jeg kunne ikke være mere enig i disse målsætninger. Når alt kommer til alt, har et forenet og konkurrencedygtig Europa traditionelt altid været målet for Det Nationale Samlingsparti/Det Konservative Parti og Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater.
Finland bør imidlertid se sig selv i spejlet med hensyn til fremskridt inden for den fælles europæiske udenrigs- og sikkerhedspolitik. Navnlig regeringens holdning til den europæiske forsvarsdimension har været sørgeligt inkonsekvent. Den finske regering har normalt været kritisk over for et tættere forsvarssamarbejde. Vores regering har først givet sig, når den erkendte, at den var i mindretal i Rådet. Til slut viste det sig i praksis, at den udvikling, som regeringen havde modsat sig, var den rette og var positiv for Europa som helhed og ikke kun for Finland.
Hr. premierminister, sikkerhed opnås ikke gennem isolation. Der er behov for et tættere samarbejde, hvis vi skal forbedre sikkerheden for den europæiske befolkning og skabe global stabilitet. Det forventer vores borgere også. Som De sagde, er EU blevet en supermagt, som ikke har råd til at tage en tænkepause i sine foranstaltninger udadtil.
Hvad kan Rådet så gøre under finsk ledelse? Der findes adskillige konkrete forslag om sikkerhed i forfatningstraktaten. De omfatter en solidaritetsklausul, et styrket samarbejde om krisestyring, et tættere samarbejde om forsvarsmateriel og en forpligtelse til at bistå de øvrige medlemsstater i tilfælde af et militært angreb, dvs. gensidigt forsvar. De fleste af disse ting er allerede blevet indført på den ene eller anden måde, men ikke gennem klausulen om sikkerhedsgaranti. Udviklingen er imidlertid gået i hårdknude. Det er på høje tid, at vi gennemfører de ædle mål fra Maastricht: en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, hvoraf et væsentligt aspekt også er et fælles forsvarssystem. Hvis jeg må citere premierministerens vise ord, skal vi ikke bare sætte os ned og vente på bedre tider. Tidspunktet er her og nu. 
Reino Paasilinna (PSE ).
   - Hr. formand, hr. premierminister, mine damer og herrer! Finlands succes i løbet af formandskabet kan blive målt på, hvor godt Finland leder forhandlingen om Rusland og forhandler med dette land. Der er helt sikkert ikke mange, der i dag vil beskylde os for finlandisering!
Energi er et våben i udenrigspolitikken, men også et våben i kampen om globale ressourcer, om energi. Energispørgsmålet er blevet et følsomt barometer for forholdet mellem Den Europæiske Union og Rusland og vil også kunne føre til konflikter. Vi ønsker forsyningssikkerhed, og Rusland ønsker en pålidelig kunde. Er det helt umuligt at skabe balance i den ligning? Det er, hvad Finland forsøger at gøre nu, hvor Finland og Rusland gennem mange år har fungeret på den måde. Uanset en eller to revolutioner har olien flydt, som den plejer.
Russerne er begyndt at se positivt på den nordlige dimension, men har deres tvivl om den nye europæiske naboskabspolitik, fordi de ikke ønsker at blive sammenlignet med lande i det sydlige eller nordlige Sahara. Den nordlige dimension skal blive et vigtigt forum for nordlige spørgsmål.
Partnerskabs- og samarbejdsaftalen skal reformeres. Den var forældet, da den trådte i kraft, og som hr. Poettering sagde, ønsker vi et stabilt og demokratisk Rusland i udvikling. Rusland kan imidlertid ikke tvinges ind i den, og den erfaring har vi alle gjort. Under sit formandskab vil Finland ikke optræde som hr. Berlusconi: Der bliver mindre skuespil og lidt mere ærlighed. 
Anneli Jäätteenmäki (ALDE ).
   - Hr. formand, hr. premierminister, mine damer og herrer! Det finske formandskab vil opfriske et træt EU. Det er i det mindste, hvad vi finner gerne vil tro. Historien har vist, at formandskaber fra små lande ofte har givet EU en mundfuld frisk luft. Nu er brisen fra nord særdeles velkommen. Dens kølighed er forfriskende.
Et tæt, konkret samarbejde med Rusland er vigtigt for hele EU, både økonomisk og politisk. Som naboland har Finland en særlig interesse i at få samtalerne i gang og gøre hurtige fremskridt ved disse samtaler. På trods af vores fælles grænse med Rusland er Finland ikke et af de lande, der mistænkes for at mele sin egen kage på bekostning af en fælles europæisk politik. Der forventes konkret handling fra det finske formandskabs side inden for energipolitikken, miljøpolitikken og navnlig i alle aspekter af samarbejdet i Østersøregionen.
For det andet vil jeg gerne tage spørgsmålet om gennemsigtighed op. Premierministeren sagde, at gennemsigtighed er vigtigt. Det vigtigste i forbindelse med gennemsigtighed er offentlig adgang til dokumenter, fordi åbenhed på møderne undertiden kan være ret skuffende. Kun ved gennemsigtighed kan EU-politikkerne gøres forståelige for befolkningen og de nationale beslutningstagere gives mulighed for at overvåge den, og disse muligheder for overvågning og ansvarlighed er vigtige. EU skal have støtte og accept fra borgerne og her er gennemsigtighed, overvågning og ansvar vigtige faktorer. 

Satu Hassi (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, hr. premierminister! Jeg er ked af det, men Deres metode minder mere om en forsigtig embedsmand eller en lærling end om en leder og slet ikke en visionær en af slagsen. Deres grundholdning går ud på at pleje processer, som allerede er godt på vej i Unionen, hvilket bestemt er fantastisk vigtigt, men ikke nok. En leder skal tage de udfordringer op, som udviklingen på verdensplan og i Europa medfører.
De anerkendte knap nok betydningen af klimaændringer. De nævner ikke engang klimaændringerne i prioriteringslisten for det finske formandskab, selv om det vedrører fremtiden ikke kun for Europa, men for hele menneskeheden. Det er bare ikke nok at fremlægge en liste over de møder, der er på dagsordenen. Vi har brug for en proaktiv og kreativ fremgangsmåde fra EU-formandens side. Ellers bliver der helt klart ikke nogen global aftale om, hvordan vi skal fortsætte med at beskytte klimaet efter Kyoto, hvilket vil sige efter 2012, som allerede er ret tæt på. Især medtagelsen af nye lande kræver en helt anden fremgangsmåde end den, De netop beskrev.
En af vores største udfordringer er den eksplosive vækst i strømmen af illegale flygtninge. De foreslog bare en mere effektiv grænsekontrol, politisamarbejde og asylprocedurer. Dette er virkelig meget skuffende. Europa har brug for hurtigt at udarbejde en immigrationspolitik, således at folk fra andre steder i verden kan komme hertil for at arbejde helt lovligt. Det er forkert og ondsindet at betragte fattige immigranter som illegal arbejdskraft uden rettigheder.
En af de interne udfordringer, som vi står over for, er diskrimination imod mindretal såsom homoseksuelle, og jeg er træt af al den ballade, der opstod, da Europa-Parlamentet greb ind i to tilfælde i år og bad det finske formandskab gøre noget ved det. Det sagde De ikke noget om. Hvorfor ikke? Hvor er Deres lederskab? Vil De føre diskussionen om kampen mod racisme og fremmedhad videre i Rådet?
De talte også om gennemsigtighed, hvilket vi hilser velkommen, men der er også selvmodsigelser i det, De siger. Tidligere sagde Finland, at man ville fremme gennemsigtighed, men i de finske weekendaviser siger De, at De ikke har til hensigt at øge gennemsigtigheden. I dag talte De om at udvikle søgetjenesterne på internettet. Hvad er der så i Deres gennemsigtighedspolitik? Er det bare et teknisk fif eller en udvikling af gennemsigtigheden i selve beslutningstagningen?
Roberto Musacchio (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, kære kolleger! Som jeg har sagt før, bliver det svært at komme ud af den krise, som Europa befinder sig i, så længe vi ikke ændrer den liberalistiske indfaldsvinkel. Det er denne indfaldsvinkel, der går ud over de sociale og miljømæssige målsætninger, som vi forsøger at nå.
Tag f.eks. energispørgsmålet. Energi kan ikke betragtes som en vare ligesom alle andre, men er fremtidens centrale spørgsmål, som kræver, at vi opfylder Kyoto-målene og går længere endnu, at vi går over til vedvarende energikilder og opgiver de fossile energikilder, at vi ikke løber de uacceptable risici, der er forbundet med atomenergi, at der er lighed og solidaritet i stedet for konflikter, handelskrige eller - sådan som det er tilfældet - ligefrem militære krige. Det kræver et andet syn på økonomi, samfund, politik og demokrati.
Europa taler om et energifællesskab, og det er en god idé, men hvis dette fællesskab skal kunne eksistere, er det nødvendigt, at vi træffer de valg, jeg nævnte før, sammen med de andre - Rusland, Sydamerika og Afrika - og ikke imod dem.
Om et par dage finder G8-mødet sted i Skt. Petersborg, og Europa skal - selv om dette forum efter vores mening er temmelig diskutabelt og uacceptabelt - fremlægge disse forslag, hvor der kort sagt er tale om, at energi er fremtidens fælles gode. 
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk (UEN ).
   - Hr. formand, hr. rådsformand, hr. kommissionsformand! I forhandlingen om det finske formandskabs arbejdsprogram vil jeg gerne henlede opmærksomheden på en væsentlig forhindring i forholdet mellem EU og Rusland.
Finland, som traditionelt har et godt forhold til Rusland, må gøre fremskridt på mindst to områder. Det første er Ruslands anvendelse af brændstofleverancer som løftestang for sin politiske indflydelse, både over for EU's medlemsstater og over for andre lande. Rusland, som ønsker et godt forhold til EU, må holde inde med denne form for praksis, og det er noget, som EU bør kræve ved det næste topmøde. For det andet ansøger Rusland om medlemskab af Verdenshandelsorganisationen, hvor EU er en vigtig aktør, men blokerer alligevel for importen af mange produkter til sit eget marked, hvorved landet overtræder WTO-standarderne. Et meget sigende eksempel på dette er Ruslands forbud mod import af polske fødevarer gennem de seneste syv måneder. Selv om Polen senere har fjernet enhver grund til blokaden mod denne eksport, har man fra russisk side undladt at ophæve restriktionerne. I lyset af denne situation burde det være umuligt for EU's repræsentanter at acceptere det russiske WTO-medlemskab, før landet endegyldigt løser problemer med markedsadgang, herunder adgang for varer af polsk oprindelse.
Jeg håber, at det finske formandskab vil gøre en indsats for at finde en løsning på ovennævnte spørgsmål. 
Jens-Peter Bonde (IND/DEM ).
   - Hr. formand! Kære premiereminister og konventskollega Matti Vanhanen! Jeg synes, at det var modigt af Matti Vanhanen at tilbyde at starte ratifikationsprocessen for en traktat, der burde være begravet efter folkeafstemningerne i Frankrig og Holland. Hvorfor svigter modet så i Finland? Hvorfor tør han ikke sende forfatningen til folkeafstemning? Samme dag vi besøgte premiereministeren i Helsingfors, fik han sin præsident til at underskrive det forfatningsforslag, hun er imod. Det skete få timer efter, at finsk tv havde bragt en meningsmåling, der viste, at forfatningen kun støttes af 22 % af finnerne, mens 48 % er imod. Jeg synes, at Matti Vanhanen burde finde sig selv bag premiereministerkappen.
I konventet arbejdede premiereministeren for åbenhed, nærhed og demokrati og støttede kravet om, at forfatningen skulle sendes til folkeafstemning i alle europæiske lande. Gør kravet til folkeafstemning i alle lande til betingelse for finsk accept. Og gennemfør så den bebudede åbenhed i praksis. Læg alle dokumenter fra hele lovgivningsprocessen på hjemmesiden. Åbn alle møder for offentligheden, medmindre et flertal af landede aktivt siger fra. Premiereministeren underskrev selv forslaget i konventet sammen med samtlige andre folkevalgte. Sæt det på næste møde i Ministerrådet. 20 af de 25 regeringer har også skrevet under. Forslaget kan vedtages med simpelt flertal blandt de 25 lande. Løfter er til for at holdes. Jeg opfordrer vores finske formand til at fatte mod og stå ved sin underskrift. Jeg er sikker på, at premiereministeren kun vil få fjender i EU's hemmelige Coreper-regering. Folkene i hele Europa vil elske ham, hvis han bliver den, der åbner dørene til det fjerne, lukkede EU. Jeg håber, at der bliver noget at takke for til december. 
Alessandro Battilocchio (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger! Jeg taler på vegne af PSI, Italiens nye socialistparti. Jeg er helt enig i det finske formandskabs prioriteringer, og jeg er navnlig enig i, at der skal sættes skub i vores institutioners rolle, både på europæisk plan og på nationalt plan.
Hvad det første aspekt angår, dvs. forholdet mellem institutionerne og borgerne, er der mange strategier, som kan iværksættes. Dialog, demokrati og debat - sådan som Kommissionen foreslår - hører uden tvivl til disse strategier, men efter min opfattelse er der især tre aktioner, som virkelig kunne sende et stærkt signal til europæerne om vores politiske vilje: i) at afslutte tænkepausen og gå konkret i gang med forfatningsprocessen igen; ii) at øge gennemsigtigheden i beslutningsprocessen og - hvilket jeg gerne vil tilføje - den administrative proces, og i den forbindelse vil jeg gerne takke det finske formandskab for de løfter, som det gav i den retning, og som forhåbentlig giver sig udtryk i konkrete handlinger; iii) at forsøge at finde en overbevisende og gennemførlig løsning på spørgsmålet om Parlamentets to samlingssteder, som er et problem, der bestemt ikke er med til at give de europæiske borgere det billede af effektivitet og opmærksomhed, som vi ønsker at give dem.
På internationalt plan er EU - sådan som Matti Vanhanen sagde - et værdifællesskab, hvis udgangspunkt er fred og stabilitet. En af de forpligtelser, som EU har påtaget sig over for det internationale samfund, er også at fremme disse værdier uden for EU's grænser. Jeg håber således, at Rådet vil støtte de anmodninger, som Parlamentet kommer med i den henseende, når det gælder de instrumenter, der skal finansiere det internationale samarbejde og støtten til demokratisering og menneskerettigheder. Også på dette område er det nemlig vigtigt at sikre en stærk, sammenhængende og effektiv indsats, og at der endnu en gang er gennemsigtighed i beslutningerne og gennemførelsen, så vores indsats får den nødvendige troværdighed. 
Timothy Kirkhope (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg vil starte med at ønske premierministeren held og lykke med formandskabet. I hans profil i i denne uge er det beskrevet, at han har bygget sit eget hus og elsker havearbejde. Når man er så praktisk anlagt, er jeg sikker på, at vi også kan se frem til et meget praktisk formandskab.
Det nye formandskab ønsker at udvikle en gennemsigtig og effektiv union. Spørgsmålene om gennemsigtighed og åbenhed er spørgsmål, som de britiske konservative har rejst i mange år. Åbenhed omkring Rådets møder er trods den nye britiske udenrigsministers tåbelige forsøg på at opretholde de lukkede døre et skridt i den rigtige retning. Vi vil være meget opmærksomme på at sikre, at denne åbenhed opretholdes i de kommende måneder. Jeg bifalder endvidere formandskabets ønske om at undersøge virkningerne af lovgivningen og forbedre klarlæggelsen heraf. Vi har imidlertid længe argumenteret for relevante undersøgelser af, hvorvidt dele af lovgivningen overhovedet er nødvendige. Den grundlæggende antagelse skal efter min opfattelse altid være, at lovgivning ikke er nødvendig.
Der bør endvidere foretages relevante konsekvensanalyser, inden man overvejer yderligere lovgivning, og jeg håber, at formandskabet vil gøre fremskridt med henblik på en begrænsning af lovgivning og regulering og prioritere dette punkt som en vigtig del af den reformdagsorden, som jeg ønsker, at EU skal fastlægge.
Jeg bifalder støtten til en kollegial tilgang til formandskabet. Det giver helt klart mening, at to eller tre kommende formandskaber samles for at fastlægge prioriteter og planer baseret på langsigtede programmer. Seks måneder lange programmer fungerer ofte ikke, når EU har brug for planlægning og reformer på lang sigt.
Jeg håber, at formandskabet vil arbejde tæt sammen med formanden, hr. Barroso, om dagsordenen for den økonomiske reform. Der er ikke plads til selvtilfredshed. Drivkraften til at gøre Europa mere konkurrencedygtig starter og slutter ikke med konklusioner fra topmøderne. Behovet for reform er så vigtigt som nogensinde, og jeg håber, at formandskabet vil støtte den form for liberalisering og økonomisk reform, som vi så længe har haft brug for.
Endelig vil jeg høre, om vi dog ikke kan finde en løsning på det omstridte spørgsmål om Parlamentets mandat én gang for alle? 
Hannes Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! Det finske rådsformandskab - hr. premierminister Vanhanen, De har vist det igen i dag - er et meget sagligt orienteret formandskab, måske af og til bevidst kølig i talen, men når jeg tænker på de problemer, som De skal løse, vil det undertiden også i høj grad gå meget hedt for sig.
Et problem, som De og også kommissionsformanden kom ind på, er Tyrkiet. De ved, at indledningen af forhandlingerne med Tyrkiet og fremskridtet i disse forhandlinger er et meget seriøst anliggende for os. De ved dog også, at vi i høj grad står fast på, at Tyrkiet opfylder sine retlige forpligtelser. Men - og det er meget godt, at kommissær Rehn også er her - vi ville ønske, at der parallelt hermed - ikke forbundet hermed - gøres alt for at give den tyrkiske befolkning i Nordcypern mulighed for i højere grad at få dens ønske om at rykke tættere på EU opfyldt, og at den cypriotiske regering også gør alt for at åbne nye veje, nye kanaler for at skabe ny tillid også mellem de to befolkningsgrupper.
Hvis det lykkes for Dem at opnå begge dele, altså både Tyrkiets overholdelse af de retlige forpligtelser og fremskridt i Cypern, ville det være en meget stor succes!
Hvad angår Sydøsteuropa, kan jeg kun bekræfte, at vi også ville ønske, at De tager yderligere skridt til at vise alle - inklusive serberne - vejen til Europa i en meget vanskelig fase.
Med hensyn til Rusland er det sådan, at De både har energispørgsmålet og Rusland som vigtige punkter på Deres dagsorden.
For os er to ting meget vigtige: For det første har vi i forbindelse med energispørgsmålene brug for en retligt bindende ramme mellem Rusland og EU. Hvis der ikke er noget energicharter - kommissionsformand Barroso har annonceret nye initiativer - så skal der være en anden retligt bindende ramme, som er gennemsigtig og gyldig for begge parter.
For det andet er det meget vigtigt, at Rusland fører en lignende naboskabspolitik som i Europa. Vi har også vores interesser hos de fælles naboer. Vi kommer imidlertid med tilbud, mens Rusland ofte bruger politisk pres. Jeg ville ønske, at De opnår, at Moskva også kommer med tilbud til sine naboer. Således vil der kunne opstå en konkurrence på baggrund af tilbud, og der ville ikke være tilbud på den ene side og politisk pres på den anden.
Karin Riis-Jørgensen (ALDE ).
   - Hr. formand! Jeg har en opfordring til Dem hr. Vanhanen, når nu Deres arbejde med at udvide EU's retsområde skal videreføres. Jeg støtter fuldt ud Deres forslag om en ændring af det retlige samarbejde, så vi nu får flertalsafgørelser. Det skulle jo gerne betyde, at vi styrker den fælles indsats mod terror og den skrækkelige kvindehandel. Men som sagt har jeg en opfordring til Dem hr. Vanhanen, sådan fra den ene liberale til den anden. Pas på, at det ikke bliver en glidebane. Der er flere signaler, der bekymrer mig. F.eks. sagerne om dataopbevaring, udlevering af passagerlister, CIA-overflyvninger og nu den nyeste sag om firmaet Swift, der har ladet amerikanske myndigheder overvåge europæiske bankoverførsler. Vi skal være opmærksomme, så vores grundlæggende frihedsrettigheder ikke bliver krænket, og så vi ikke går for meget på kompromis med vores rettigheder for terrorkampens skyld. Dermed mener jeg, at vi ikke må gå for meget på kompromis med vores frihed, for vores egen sikkerheds skyld. Det er en hårfin balance. Så tænk over det, når I trækker i arbejdstøjet. God arbejdslyst! 
 Hr. Barroso, fra ét lille land til et andet vil jeg ønske Dem god kamp i aften, og må det bedste hold vinde! 
Ian Hudghton (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, hr. Vanhanen! Som repræsentant for de statsløse nationer i den europæiske frie alliance Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance, f.eks. Skotland, Wales og Katalonien, har jeg bemærket, at Finland, som ud over formandskabet af EU kan fejre, at det er 100 år siden landets genvinding af friheden, var den første nation i verden, som ydede ligeværdige politiske rettigheder til kvinder. I takt med at flere og flere små lande, f.eks. Katalonien, Montenegro og Skotland, forsøger at genetablere retten til uafhængighed, står Finland og de øvrige små medlemsstater i EU som forbilleder.
Jeg bifalder Deres vilje til at arbejde for mere gennemsigtighed og subsidiaritet. Men hvis vi virkelig skal genopbygge vores troværdighed over for borgerne i EU, som vi begge ønsker, skal vi gøre mere end blot introducere den eksisterende forfatning endnu en gang. EU's troværdighed i Skotland, f.eks., vil ikke blive bedre, hvis EU går videre med den katastrofale fælles fiskeripolitik. Den spildte tur til Strasbourg, som vi må foretage hver måned, hjælper heller ikke.
Jeg bifalder endvidere formandens intention om at konsultere parterne om forfatningen, men vi skal ikke blot konsultere hinanden i institutionerne, men også offentligheden, og tage højde for det, borgerne har at sige. 
Tobias Pflüger (GUE/NGL ).
   - Hr. formand! Efter det østrigske rådsformandskab kommer der nu med det finske for anden gang et rådsformandskab fra en neutral EU-stat - eller skal jeg hellere sige: fra en formelt neutral EU-stat, for når jeg ser på det finske formandskabs program på det udenrigspolitiske og især det militærpolitiske område, fortsættes der præcis som hidtil, og det endda lidt skærpet. Der skal indsættes 2.000 EU-soldater i Congo, officielt for at sikre valget. Vi ved dog - det gør den tyske forsvarsminister også - hvad det egentlig handler om, nemlig også om at sikre Tysklands og EU's økonomiske interesser. Og nu - sådan forstår jeg planen - er det Sudans tur, denne gang med støtte fra NATO.
EU indgår igen og igen i nye militære eventyr. Det er efter min mening fatalt. Indsættelsen af en skal ske under det finske formandskab - det er efter min mening problematisk - og der følges desværre fortsat op på den dødsdømte forfatningstraktat. Hvorfor siger man ikke engang for alle: Vi opgiver den. Min appel til Dem er: Vend om! Arbejd for et virkeligt civilt Europa. Ikke flere skattemilliarder til disse militariseringsplaner. Lev op til idéen om en virkelig neutral stat! 
Bastiaan Belder (IND/DEM ).
   - Forhandlingen om Europas fremtid kræver et ambitiøst og handlekraftigt formandskab i anden halvdel af 2006. Deres tale i formiddag får mig imidlertid til at formode det værste. Jeg begynder med ambitioner, eller rettere manglen på disse. Jeg bebrejder Dem, at De klamrer Dem til den forkastede europæiske forfatning. Ved at gøre dette blokerer De som finsk formand en ny ambitiøs debat om EU's fremtid.
Men det er ikke det eneste. Det finske formandskab, som betragter gennemsigtighed som overordentlig vigtig, holder Europa pinligt splittet. Selv om De ved, at teksten til den to gange forkastede forfatning i det mindste skal ændres, har De til hensigt at ratificere denne europæiske forfatning under Deres formandskab. Hvordan kan dette forklares over for de nederlandske borgere?
Jeg er ligeledes bekymret over Deres manglende handlekraft. Vil De virkelig kun passe butikken, mens vi venter på forbundskansler Merkel? Hvor handlekraftigt er et formandskab, hvis udenrigsministeren allerede den 1. juli i et interview med siger, at han ikke forventer meget af høringsrunden med medlemsstaterne?
Jeg har ikke ofte fornøjelsen af at tilslutte mig den analyse, som formanden for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, hr. Leinen, har foretaget. Jeg deler imidlertid hans mening, nemlig at Rådet udsender et forvirrende signal. Det finske formandskab skal utvetydigt vælge mellem den afviste forfatning og nye traktatrammer. Jeg foretrækker for øvrigt den mere ambitiøse anden mulighed. Jeg opfordrer derfor det finske formandskab til nu at vise de nødvendige ambitioner og en virkelig handlekraft. 
Ryszard Czarnecki (NI ).
   - Hr. formand! Det glæder mig, at den finske premierminister nævnte mere effektive EU-institutioner i dag. Det er et vigtigt spørgsmål i øjeblikket, hvor EU står ved en korsvej. Efter min mening bør vi ikke begrænse Rådets kompetence, men øge Europa-Parlamentets kompetence som det organ, der er valgt af borgerne, og begrænse kompetencen for Kommissionen, hvor befolkningen ikke har indflydelse på valget. Det glæder mig, at det finske formandskab støtter idéen om større gennemsigtighed for EU-institutionerne, for gennemsigtighed er et vigtigt spørgsmål.
Det er godt, at formandskabet har været positivt i sin vurdering af den seneste EU-udvidelse. Jeg tror, at der i de kommende seks måneder vil være et godt klima for den næste gradvise og fornuftige udvidelse af EU-strukturerne. Når formanden for Rådet taler om behovet for at arbejde for større europæisk konkurrenceevne, håber jeg, det ikke bare er ord, og at Rådet vil omsætte dette løfte til konkret handling, f.eks. inden for servicesektoren, og at der vil blive sat en stopper for alle de begrænsninger, som det ulyksalige servicedirektiv i sin nuværende form medfører på dette område. 
Françoise Grossetête (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer! De befinder Dem ikke i nogen nem position, hr. Vanhanen, mellem det østrigske formandskab, som var agtværdigt, og det tyske formandskab, som allerede nu imødeses med store forventninger. Dette kvælende greb burde indgyde Dem større beslutsomhed og mod. Mod til at gøre det finske formandskab til et formandskab, som kendetegnes ved konkret fornyelse og langsigtede fremskridt.
Desværre overraskede De os ikke, men skuffede os snarere. Deres redegørelse savnede nerve. Vi fik et katalog, et sammensurium, hvor De omhyggeligt har fået selv det mindste aspekt af europæisk politik med. Men det er ikke, hvad der forventes af Dem. Det, vi ønsker, er konkret handling.
Lad mig give nogle eksempler. De burde beskæftige Dem med de høje afgifter for opkald til udlandet fra mobiltelefoner, som straffer mange borgere. De burde også for alvor støtte gennemførelsen af Galileo-programmet. Det forventes af Dem, at De bruger Deres indflydelse i Rådet til at sikre et mere proaktivt retligt samarbejde og politisamarbejde.
De står også over for en anden udfordring, nemlig Unionens finansiering. Der har ikke kunnet vedtages noget budget. Rådet har ikke kunnet vedtage et budget, som er i overensstemmelse med de ambitioner, EU giver udtryk for.
Det ville være kedeligt, om vi vendte tilbage til det noksom bekendte ledemotiv, at "vi kan ikke komme videre, Rådet blokerer". Men hvorfor deler De ikke Deres erfaringer med os, hvad angår en ægte skovforvaltningspolitik? Træ er en fornybar ressource og opfylder kriterier, som er interessante for Europa i forbindelse med klimaforandringerne. De taler om energipolitik, men vi forventer af Dem, at De viser styrke. Vi forventer, at De viser styrke i forhold til Rusland, for Rusland kender kun til styrkeforhold. Og når vi taler om Europas grænser, bør De lytte til Europa-Parlamentet, som lægger vægt på, at der tages hensyn til EU's absorptionsevne.
Afslutningsvis, og det er måske det eneste positive aspekt i mit indlæg, vil jeg gerne støtte den holdning, Deres regering har givet udtryk for, hvad angår en mere fast optræden over for Tyrkiet med hensyn til det cypriotiske spørgsmål, for den tyrkiske invasion er den eneste forhindring for en genforening af øen. Som De ser, er der nok at gøre, hvis formandskabet ikke skal blive præget af afventen. 
Gary Titley (PSE ).
   - Hr. formand! Jeg hilser det finske formandskab velkommen og formoder, at formandskabet vil blive gennemført med Finlands sædvanlige effektivitet og professionalisme. Vi kan lære meget af Finland, især i forbindelse med betydningen af investering i kvalitetsuddannelse og afbalancering af økonomisk effektivitet og social retfærdighed.
Jeg bifalder formandens tale, hvori der fokuseres på tre punkter. Der er tre prioriteter for Rådet: handling, handling og atter handling. Borgerne er ikke interesseret i processer, men i resultater, og vi vil blive bedømt ud fra vores resultater.
På fredag kan Det Forenede Kongerige markere, at der er gået et år siden de frygtelige begivenheder den 7. juli 2005, da 52 britiske statsborgere blev sprængt i luften i et terrorangreb. Jeg husker tydeligt den sympati og solidaritet, som mine kolleger i Europa-Parlamentet viste mig for et år siden, og som vi viste vores spanske kolleger efter bombeangrebene i Madrid året før. Vores borgere forventer, at man kan færdes i sikkerhed i Europa.
Vi oplevede endnu et angreb den 21. juli, som heldigvis mislykkedes. På grund af den europæiske arrestordre blev en af de mistænkte imidlertid sendt tilbage til Det Forenede Kongerige fra Italien i løbet af nogle få uger. Det er præcis den form for handling, vores borgere ønsker. Vi har brug for at skabe resultater og forbedre sikkerheden generelt. Der er stadig store mangler i vores kapacitet til at håndtere kriser, idet medlemsstaterne hævder at ville træffe foranstaltninger, som de alligevel ikke træffer. Vores største prioritet skal være medlemsstaternes gennemførelse af de pågældende foranstaltninger.
Hvad angår migrationspolitik skal vi ligeledes have en retfærdig og effektiv politik, der forener udviklings- og migrationspolitikken, en politik der i højere grad sikrer vores grænser. Med hensyn til energi skal vi anerkende, at vi har et indre marked. Lad os følge denne logik. Vi skal arbejde for at fremme det indre marked, som stadig ikke er gennemført fuldt ud.
Jeg bifalder Deres vilje til at skabe bedre lovgivning, hr. formand, men som De har hørt i dag, vil den største fordel ved bedre lovgivning være at forhindre Europa-Parlamentet i at fokusere bredt og usammenhængende på Europa og i stedet fokusere på bedre lovgivning. 
Kyösti Virrankoski (ALDE ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne takke premierminister Matti Vanhanen for hans omfattende præsentation. Jeg vil især gerne støtte hans bekymring med hensyn til berettigelsen af EU's eksistens, dets legitimitet.
Forfatningstraktatens sammenbrud ved folkeafstemningerne er ikke kun et udtryk for den enorme kontrol, som befolkningen har over lovgivningen, men især for dens mistro og mistillid over for EU. Det er der god grund til. Den store mængde EU-lovgivning med alle dens pedantiske detaljer, det enorme og ineffektive bureaukrati og den uforholdsmæssigt store kontrol og overvågning gør EU forkastelig. Derfor er premierministerens løfte om at investere mere tid og energi i bedre lovgivning meget vigtig. Jeg er enig med premierminister Vanhanen i, at EU skal fokusere på de vigtige ting og gøre det effektivt. Med hensyn til forfatningstraktaten har Finland en glimrende mulighed for at tage initiativet og udvise virkeligt lederskab ved at indlede drøftelser om, hvorvidt den kan fremmes, og hvad den bør indeholde.
Hvis EU skal klare sig i den globale konkurrence, skal det blive mere konkurrencedygtigt. Forskning, produktudvikling og uddannelse er afgørende. Forhåbentlig vil det hurtigt lykkes formandskabet at indføre både lovgivning og programmer, så man kan begynde at bruge de begrænsede midler i de finansielle rammer.
Endelig vil jeg gerne nævne landbruget, selv om det ikke bliver nævnt særskilt i programmet. I praksis er det det eneste politiske område, hvor EU regulerer de private borgeres indkomstniveau. Vores største industrisektor, fødevareindustrien, er altså afhængig af det. Forhåbentlig vil det lykkes formandskabet at beskytte vores landbrug ved WTO-forhandlingerne, hvor det bliver udsat for rasende angreb. Samtidig håber jeg, at forudsætningerne for et bæredygtigt og konkurrencedygtigt landbrug bliver sikret overalt i Europa, også i de perifere regioner, i overensstemmelse med Det Europæiske Råds beslutninger.
Jeg ønsker mit land, Finland, held og lykke med formandskabet. 
Diamanto Μanolakou (GUE/NGL ).
   - Hr. Formand! Vi må ikke bilde os ind, at tingene ændrer sig med det finske formandskab. Det vil fortsætte med den samme reaktionære, arbejderfjendtlige politik og militarisering af Europa i det næste halvår, hvilket også bekræftes af dets program.
Dets første prioritet er samarbejde med henblik på at genoplive den europæiske forfatning, selv om den franske og nederlandske befolkning fældede dom over den og forkastede den.
Fremme af konkurrenceevnen, så EU-kapitalen kan få større profit med en endnu grovere udnyttelse af arbejdstagerne.
Skattelettelser til kapitalen og nye afgifter til arbejdstagerne som led i udviklingen af EU-forordninger.
En grønbog om arbejdsret, så man fjerner enhver lovfæstet rettighed, som arbejderbevægelsen har tilkæmpet sig.
Med hensyn til forbindelserne med Rusland er de den ombejlede modpart i konkurrencen med USA.
Særligt provokerende er dog det pres, som det finske formandskab siger, det har i sinde at lægge på medlemsstaterne for at få dem til at indlede en direkte samhandel med den besatte nordlige del af Cypern, idet man ignorerer, at der er en besættelseshær på øen, og således de facto anerkender pseudostaten og faktisk opfylder de uacceptable tyrkiske krav.
Det bør vi ikke tillade. Vi vil støtte ethvert tiltag fra arbejderbevægelsen, der går imod denne politik. 
Ville Itälä (PPE-DE ).
   - Hr. formand! I de seneste debatter har jeg hørt to definitioner af det finske formandskab. Den første var, at hvis det ikke ligefrem går tilbage for EU i de næste seks måneder, vil det finske formandskab have været en succes. Den anden definition var, at Finlands vigtigste opgave var at forberede Tysklands kommende formandskab.
Sådan er det imidlertid ikke. Finland har meget mere at tilbyde Europa og europæerne. De særligt vigtige prioriteter, Rusland og energi, er områder, hvor Finland har stor ekspertise. Det er i disse spørgsmål, at EU skal gøre størst fremskridt. Vi mangler fuldkommen en fælles ruslandspolitik, og vi kan ikke forhandle med Rusland på lige fod, før vi har sådan en.
Hr. premierminister, De havde helt ret, da De sagde, at der her i Parlamentet arbejdes med mange emner, som bør afsluttes ordentligt. Det drejer sig bl.a. om Reach og finansforordningen og mange andre spørgsmål, som udgør de mange små skridt, der får EU til at bevæge sig fremad.
De nævnte også udvidelsen, som efter min opfattelse er et af de vigtigste spørgsmål og en enorm udfordring. Det er faktisk umuligt samtidig at arbejde for en udvidelse, som går for hurtigt og sker mod befolkningernes vilje, og for forfatningen. Det rumænske og bulgarske spørgsmål vil komme op under det finske formandskab, og det er vigtigt at vise vores borgere, at kriterierne bliver fulgt. Det er tydeligvis stadig nødvendigt at understrege, hvor vigtigt dette er, især med hensyn til Tyrkiet. Kriterierne skal følges, hvis folk skal have tillid til EU.
Det, folk mere end noget andet forventer, er handling og visioner. Den gamle opfattelse af, hvorfor EU findes, er ikke længere nok for vores borgere. Derfor er det på tide, at vi fastlægger en ny, fælles, bestemt opfattelse af, hvordan EU skal se ud om 10 eller 20 år. Det er et spørgsmål, som jeg mener det finske formandskab bør begynde at arbejde på. Det vil selvfølgelig ikke blive afsluttet, men det er vigtigt at begynde at tage fat på det, hvis forholdet mellem befolkningen og EU-institutionerne skal kunne fortsætte i en positiv stemning.
Poul Nyrup Rasmussen (PSE ).
   - Hr. formand! Hr. Vanhanen er berømt i Finland for samarbejde og konsensus. Jeg håber oprigtigt, hr. formand, at De kan opnå store fremskridt, når De møder arbejdsmarkedets parter på det sociale topmøde i oktober, for der kan ikke opnås fremskridt på området for velfærd og værdier i EU-medlemsstaterne uden konsensus og samarbejde.
Hr. formand, når vi drøfter spørgsmålet om fleksibilitet og sikkerhed, som det glæder mig, at De og formand Barroso har rejst som et vigtigt grundlag for samarbejde, er det uendelig vigtigt, at der ikke blot er fleksibilitet - som hr. de Villepin i Frankrig ønsker - men både fleksibilitet og sikkerhed i en kombineret og globaliseret moderne version. Det kan kun gøres i samarbejde med arbejdsmarkedets parter, som jeg håber, at De vil gøre en indsats for at skabe. De har alle forudsætninger for at fremme et samarbejde, og jeg er sikker på, at det vil lykkes.
Som jeg har understreget her til morgen, er min anden appel til Dem, at De gør en indsats for at bekæmpe kriminalitet, terrorisme og menneskehandel. De relancerede det finske formandskab i Tampere, og det må nu være på tide at handle. Jeg håber, at vi med anvendelsen af -bestemmelsen vil opleve, at det finske formandskab opnår store resultater for Europas borgere. 
Alexander Lambsdorff (ALDE ).
   - Hr. formand, hr. ministerpræsident, hr. formand for Kommissionen! Jeg mener, at den finske regering har prioriteret rigtigt. Vi siger ja til en styrket fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik inklusive en skærpelse af den sikkerhedspolitiske profil. Vi siger ja til mere konkurrence, ja til større gennemsigtighed i EU-lovgivningen. Vi siger også ja til en rolig debat i forfatningsprocessen, som det nok foresvæver Dem for Deres formandskab. De ser, at vi liberale i Parlamentet har stor tillid til det finske formandskabs succes!
Det hele udspiller sig imidlertid på baggrund af det, De sagde for kort tid siden i det finske parlament. Dér konstaterede De, at Unionen ikke længere har nogen fælles kerne, men at der dannes koalitioner fra tilfælde til tilfælde. Den fælles europæiske interesse kommer efter regeringssamarbejdet baseret på enkelttilfælde. Vi ønsker, at De gør noget for den fælles europæiske interesse, for den europæiske kerne og dermed også foregår med et godt eksempel for det efterfølgende tyske formandskab! 
Othmar Karas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! Vi har vundet VM i fodbold, men også politisk spiller EU igen fremad, oplever fælles succeser og har igen flere fælles mål. Hr. rådsformand, vær en stærk anfører på Rådets hold, og søg i højere grad samarbejde med Deres medspillere! Samarbejdet med Parlamentet var f.eks. en af årsagerne til det vellykkede østrigske rådsformandskab. Fortsæt denne intensivering af samarbejdet og inddragelsen af parlamentsmedlemmerne!
Samarbejdet med Parlamentet er ikke det samme som samarbejdet med det nationale parlament. Vi er Deres partner, vi er lovgiver sammen med Dem - vi er ikke kun Deres kontrollør! Vi er i øjenhøjde med Dem, De er vores genbo, vores genbo er ikke de nationale parlamenter.
Næste punkt er gennemsigtigheden. Sørg for, at der ud af dette slagord bliver lovgivning i praksis, for gennemsigtighed er forudsætningen for elimineringen af dobbeltspillet mellem indenrigs- og Europapolitikken! Sørg for, at alle borgere i medlemsstaterne får at vide, hvornår De er gennemsigtig som lovgiver! Annoncér gennemsigtigheden, og giv EuroNews sendetid hos alle offentligretlige tv-/radiostationer!
Nu er vi kommet til udvidelsen. Tillid skaber man kun, hvis reglerne overholdes, og hvis der forhandles konsekvent. Hvis Ankara-protokollen ikke gennemføres, skal tiltrædelsesforhandlingerne med Tyrkiet udsættes. Følg eksemplet med hensyn til euroudvidelsen, følg eksemplet med hensyn til udvidelsesdebatterne i det sidste halve år!
Hr. kommissionsformand, jeg anmoder Dem derfor også om at tydeliggøre Deres udtalelse om udvidelsesforudsætningerne! Den kan godt være formelt rigtig, politisk har den skabt forvirring. Når vi siger, at Nice ikke er tilstrækkelig, skal vi understrege, at vi har brug for en ny forfatningstraktat før et kommende stort udvidelsesskridt, dvs. efter Kroatien.
Til sidst vil jeg sige til Dem, hr. rådsformand, at De skal sørge for resultater i forbindelse med tjenesteydelsesdirektivet, arbejdstidsdirektivet, direktivet om fjernsyn uden grænser og grænseoverskridende betalinger! 
Enrique Barón Crespo (PSE ).
   - Hr. formand! Hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer, i mit indlæg vil jeg komme ind på tre punkter i Deres tale samt tilføje en udfordring.
For det første glæder det mig, at den finske regering ved overtagelsen af formandskabet har holdt sit ord og ratificeret forfatningen, som allerede har fået opbakning fra de fleste stater og europæiske befolkninger. Det er kendsgerning, der bør fremhæves, for vi er alle enige i, at den er nødvendig, ikke kun i forbindelse med udvidelsen, men for at EU kan fungere.
For det andet vil jeg gerne i forbindelse med spørgsmålet om sikkerhed og bekæmpelse af terrorisme takke for den støtte, som De og andre medlemmer af Det Europæiske Råd er kommet med ved indledningen af processen til overvindelse af volden og opnåelse af fred i mit land, Spanien. 
For det tredje vil jeg også gerne understrege, at processen til etablering af en fælles indvandringspolitik - og De har nævnt De Kanariske Øer - begyndte i Tampere, og at vi skal gøre en seriøs indsats for at fremskynde den.
Endelig, hr. formand for Rådet, har jeg haft lejlighed til at mødes med fru Lehtomaki, der er minister for udenrigshandel og udvikling, i Genève i sidste uge i forbindelse med forhandlingerne om Doha-udviklingsrunden. Det er en meget vigtig udfordring, og den skal konkretiseres under det finske formandskab. Jeg mener, at det er nødvendigt at give den en fremtrædende plads på dagsordenen for at sikre vores fremtid, og så vi kan påtage os vores ansvar. 
Sarah Ludford (ALDE ).
   - Hr. formand! Det er betryggende at vide, at formanden fokuserer på Balkanlandene og deres fremskridt i retning af tiltrædelse af EU. Hr. premierminister, jeg ved, at det er et europæisk og ikke et finsk projekt, men De er særlig godt rustet med Deres tidligere præsident, hr. Ahtisaari, som er involveret i statusforhandlingerne om Kosovo, og Deres tidligere assistent, Olli Rehn, som er kommissær med ansvar for udvidelsen. EU har et tungt ansvar med henblik på at skabe en fornuftig balance mellem tilskyndelse, f.eks. i forbindelse med visumlempelse, som skal drøftes i aften, og udøvelse af pres, f.eks. i forbindelse med udlevering til Haag af personer, der er under mistanke for at have begået krigsforbrydelser - især med hensyn til udfordringen i Kosovo. Men det er betryggende at se den energi, som De udviser i denne sammenhæng.
Derudover fungerer områderne for retlige og indre anliggender samt menneskerettigheder ikke optimalt i EU. Der er først og fremmest den forsinkede og mangelfulde gennemførelse af foranstaltninger på grund af det nationale veto. Næsten fem år efter aftalen om en europæisk antiterrorlov er der nogle medlemsstater, som endnu ikke har gennemført loven. Og derudover taler vi meget om retorik i forbindelse med menneskerettigheder, vi prædiker for tredjelandene, men der pålidelige tegn på, at mange EU-medlemsstater medvirker til ulovlige overførselsflyvninger og udøvelse af tortur. Vi dømmer ikke terrorister, men vi er i bedste fald passive i overværelsen af krænkelser af menneskerettighederne i kampen imod terror. Det er en farlig blanding, og jeg vil opfordre Dem til at undersøge kontraster og uforenelighed på dette område. 
João de Deus Pinheiro (PPE-DE ).
   - Hr. premiereminister! Jeg finder Deres program klart, pragmatisk og troværdigt, hvilket ikke har været tilfældet med alle formandskaber. Blandt Deres prioriteter er flere, som vi tillægger stor vægt, f.eks. Rusland og energispørgsmålet. Med hensyn til Rusland vil jeg dog gerne præcisere. Der skal ikke kun forhandles om energi med Rusland. Dertil er det en alt for vigtig partner. Rusland skal inddrages i de internationale spørgsmål, for på den måde kan vi også påvirke situationen, hvad angår menneskerettigheder og demokrati i det store land.
En anden af de prioriteter, der er blevet fremlagt, og som vi er enige i, er resultaternes Europa, som formanden for Kommissionen har betonet, og som der er ydet en indsats for trods forfatningens vanskeligheder. Resultaternes Europa hænger tæt sammen med vækst og beskæftigelse. Det må her bemærkes, at den mellemstatslige metode, som er blevet fulgt i forbindelse med Lissabon-strategien, har ført til skuffende og temmelig beskedne resultater. Kommissionen må have ansvar og passende midler til at udforme et , så vi kan få vækst og mere beskæftigelse, sådan som vi gjorde det med det indre marked og den fælles valuta. Som det er nu, duer det ikke, og vores borgere bliver mere og mere skuffede.
Til slut, hr. premiereminister, mener jeg, at den overvejelse, som De foreslår om Europa i 2020, er en særdeles god idé. Vi må allerede i dag begynde at tænke over det Europa, som vi ønsker i fremtiden, og det er i dette pragmatiske, åbne og - håber jeg - gennemsigtige perspektiv, at jeg sætter min lid til det finske formandskab. Jeg håber, at jeg ved formandskabets afslutning kan stå her og lykønske Dem. 
Edite Estrela (PSE ).
   - Hr. formand for Rådet! Jeg vil ikke gå til angreb. Det overlader jeg til det portugisiske landhold i aften, som jeg håber vinder over Frankrig. De sagde, at vi lever i en periode med udfordringer: globalisering, klimaforandringer, demografiske ændringer osv., og De gav udtryk for, at vi modigt bør se fremtiden i øjnene. Det er vi enige i. Lissabon-strategien er svaret på disse udfordringer og på den videntrekant, som kommissionsformanden talte om.
Lissabon-strategien er det bedste redskab til at modernisere den europæiske økonomi og skabe flere job med social samhørighed. Altså mere og bedre Europa. Finland er et vellykket eksempel på økonomisk konkurrencedygtighed baseret på viden og innovation. Det er et forbillede for modernisering og fremskridt. Det finske formandskab har derfor exceptionelle forudsætninger, men også et stort ansvar for at bringe Lissabon-dagsordenen fremad. Jeg vil derfor gerne vide, om det finske formandskab er parat til dét. Mit andet spørgsmål angår ligestilling mellem kønnene. Også her har Finland et særligt ansvar. Hvilke foranstaltninger vil De foreslå Rådet for at fremme ligestilling mellem mænd og kvinder på alle planer? 
József Szájer (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Som EU's nyeste medlemmer har vi lært en hel del af Finland og af Dem personligt. De har friske erfaringer med tiltrædelsesprocessen, og derfor har vi stor tillid til, at Deres formandskab vil være lydhørt over for bekymringer og problemer i forbindelse med integrationen. Faktisk markerede tiltrædelsesdatoen for to år siden kun begyndelsen. Vi er fortsat nødt til at kæmpe for at få samme behandling og lige rettigheder i EU og samme standarder - det store historiske projekt med at genforene Europa og forsøge at indhente det forsømte er trods alt en lang proces.
Det understreges klart af debatten om servicedirektivet eller Litauens medlemskab af euroområdet, som er et klart tegn på den nuværende usikkerhed og desværre den mistillid, man viser over for de nye medlemmer, ligesom det viser, at der anvendes dobbelte standarder. Derfor er det meget vigtigt, at vi, når vi taler om yderligere udvidelse af EU, ikke glemmer, at det også er vores opgave at håndtere virkningen af den seneste og største udvidelse indtil nu, udvidelsen i 2004, og at fokusere på EU's kapacitet.
Den seneste EU-udvidelse fremhæver sammen med de nylige begivenheder, hvor vigtigt det er at styrke det fælles Europas grundlæggende demokratiske værdier. For kort tid siden havde Martin Schulz nogle hårde ord at sige under kampagnen mod ekstremisme, men ikke alene kan vi tale om det, vi kan også gøre noget ved det. De har i Deres rækker det socialdemokratiske parti, som for nylig vandt valget i Slovakiet, og som har valgt en partner, hvis primære politiske budskab består i at angribe mindretal, f.eks. ungarere, romaer og bøsser.
Det bør få alarmklokkerne til at ringe i hele Europa. Det fremhæver også, hvor dårligt EU er til at forsvare mindretal i hele Europa. Derfor må der gøres fremskridt med hensyn til det planlagte EU-agentur for menneskerettigheder under det finske formandskab. Finland, som fører en eksemplarisk mindretalspolitik, må vise vejen i dette spørgsmål.
Under det finske formandskab markerer den 23. oktober 50-årsdagen for revolutionen, som involverede et beslægtet folk, ungarerne. I dag taler vi ofte om, at EU er i krise. Lad os bidrage til at forny EU ved at hente opmuntring og styrke fra en af det 20. århundredes mest betydningsfulde kampe for frihed til at løse de problemer, vi står over for i dag. Jeg ønsker formandskabet held og lykke! 
Jan Andersson (PSE ).
   - Hr. formand, hr. Vanhanen, hr. Barroso! Jeg er enig i det finske formandskabs synspunkt om at betragte globaliseringen som en udfordring. Jeg synes også, at det er godt med en balance mellem fleksibilitet og social tryghed eller sikkerhed i forandring. Jeg ser frem til, at der findes en løsning på servicedirektivet under det finske formandskab. Den vil blive bygget på Parlamentets forslag, som netop har denne balance mellem øget åbenhed og fleksibilitet på den ene side og tryghed på arbejdsmarkedet og beskyttelse af de offentlige tjenesteydelser på den anden side.
Der findes et spørgsmål, som jeg mener, at det finske formandskab skal tage fat på. Parlamentets forslag og forslaget fra Kommissionen og Rådet omfatter ikke vikarvirksomheder. Samtidig vokser vikarvirksomhederne betydeligt rundt omkring i Europa. Der findes et forslag fra Kommissionen om vikarvirksomheder. Vi har svaret på det, men det blev blokeret af Rådet. Nu er det tid til at denne blokering ophør, så vi når til enighed og får en ramme for vikarvirksomhederne. Der kan det finske formandskab gøre en indsats.
Jeg bifalder, at De tager initiativ til arbejdstidsdirektivet. Det handler også om balance mellem sundhed og sikkerhed - ikke for unødigt lange arbejdstider - og samtidig fleksibilitet. For at få fleksibilitet er vi i Parlamentet overbevist om, at en ikke er nødvendig. Der findes andre instrumenter til at fremme fleksibiliteten. Jeg imødeser løsninger på disse områder og deler også hr. Rasmussens intention om, at dette skal ske i samarbejde med arbejdsmarkedets parter.
Antonio Tajani (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, kære kolleger! . Vi taler latin i Europa. Som romersk og europæisk statsborger vil jeg gerne takke Finland for beslutningen om også at indlede dette formandskabshalvår på latin.
Min tak er dog ikke kun en formel tak, eftersom denne beslutning har stor betydning. Den romerske kultur, som var den græske kulturs arvtager, var det første grundlæggende element i Europas forening. Det latinske sprog, de vigtige infrastrukturer, retten, det omfattende fællesmarked og endelig var det grundlag, som kristendommen fik sine rødder i, og som byggede en sand bro mellem Vesteuropa og Østeuropa.
En kendt europæisk arkæolog og forfatter, Valerio Massimo Manfredi, har skrevet, at Rom først og fremmest var et stort ideal. Vi kan omskrive disse ord en smule og sige, at Europa først og fremmest er et stort ideal. Vi skal give liv til dette store ideal ved at give Europa en grundlov, der gør det muligt at løse de spørgsmål, som ligger de 450 millioner borgere mest på sinde, nemlig indvandring, sikkerhed, evnen til at konkurrere med de nye lande på markedet, energispørgsmålet, grænsernes fastlæggelse og skabelsen af nye arbejdspladser.
Formanden kan regne med vores støtte. Finland får den vigtige opgave at fortsætte Østrigs arbejde og skabe grundlaget for det næste halvår under tysk formandskab, der bliver afgørende for endelig at kunne give Europa den forfatningstraktat, som det har brug for, hvis det skal være tæt på borgerne.
Vi skal fejre 50-årsdagen for traktaterne i Rom. Lad os sørge for, at vi - ligesom dem, der i antikken blev romerske borgere og dermed følte sig stolte af og sikre på de garantier, som institutionerne gav dem - fremover gør dem, der bliver europæiske borgere, uanset hvor de kommer fra i verden, sikre på og stolte af at bo et sted, hvor man sikrer og forsvarer menneskerettighederne, freden, sikkerheden og friheden. Først da har vi løst vores opgave og gjort det store ideal til virkelighed. 
Dariusz Rosati (PSE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen! Det er med stor glæde, jeg accepterer de mål, som det finske formandskab har sat sig for de kommende seks måneder.
At omsætte ord til handling med hensyn til forfatningen og yderligere engagement med hensyn til EU's udvidelse er centrale emner på et tidspunkt, hvor EU befinder sig i en identitets- og lederskabskrise. Derfor er det særligt vigtigt at styrke samarbejdet om en fælles østpolitik og en fælles energipolitik. Spørgsmålet om diversificering af energikilder og forsyningsveje er yderst vigtigt for Europas energiforsyningssikkerhed. EU må finde et fælles og ens standpunkt med hensyn til olie- og gasforsyninger. Man må ikke tro, at det er diversificering at bygge en enkelt ledning fra en enkelt leverandør. Det er nødvendigt at investere i vedvarende energikilder og energibesparelser, men det vil ikke være nok til at dække den voksende efterspørgsel. Europa skal involvere sig politisk og finansielt i projekter, som søger efter nye energikilder, og føre en fælles politik over for leverandørerne, som bygger på solidaritet.
Jeg lægger også stor vægt på Finlands rolle i udarbejdelsen af en fælles østpolitik. Her bør forbindelserne til Rusland anvendes til at finde en gylden middelvej for EU's ruslandspolitik. Jeg ser også frem til en forbedring og udvikling af samarbejdet med Ukraine, for politisk støtte til Kijev vil bidrage til at konsolidere Ukraines proeuropæiske politik. Det er også vigtigt at tage spørgsmålet om Belarus op i internationale fora og i diskussioner med Rusland. 
 Jeg håber, at vi gennem det finske formandskab vil kunne opnå samme behagelige og afslappede følelse som efter en time eller to i en finsk sauna. 
Jerzy Buzek (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Det finske formandskab er ikke bare et overgangsformandskab, men et centralt formandskab med hensyn til EU's vigtigste strategi, vækst- og jobstrategien. Det kommer til at afgøre Europas fremtid, men man skal starte et sted. I den reviderede Lissabon-strategi besluttede vi, at vi måtte begynde med fremskridt inden for forskning, innovation og teknologi. Det kan vi ikke gøre, premierminister Vanhanen, hvis ikke vi sætter det syvende rammeprogram i gang til tiden. Der skal komme en fælles holdning fra Det Europæiske Råd allerede i juli, så Parlamentet kan begynde at arbejde med andenbehandlingen i september. Jeg beder premierminister Vanhanan sørge for, at det sker.
Der skal være et konstant samarbejde mellem Rådet, Kommissionen og Parlamentet, hvis vi skal afslutte arbejdet senest i november. Hvad der imidlertid er lige så vigtigt som det syvende rammeprogram, er midler til forskning og innovation fra nationale budgetter. Her støtter jeg fuldt ud premierminister Vanhanens udtalelse. Vores største svaghed som europæere er manglende innovation. Her tror jeg, at det europæiske teknologiske institut vil kunne hjælpe os.
Vi har allerede et fremragende europæisk uddannelsessystem, og det behøver vi ikke reproducere. Vi har fornuftig forskning, men vi mangler innovation og de seneste teknologier, som er afgørende for vækst og beskæftigelse og vigtige for vores strategi. En beslutning om det europæiske teknologiske institut er en vigtig opgave for det finske formandskab. Videntrekanten - uddannelse, forskning og innovation - er Finlands stærkeste kort. Beslutningerne om disse spørgsmål er derfor kommet på det rette tidspunkt. Vi ønsker premierminister Vanhanen succes. 
Evelyne Gebhardt (PSE ).
   - Hr. formand! Mange tak, hr. Vanhanen! De har med Deres tale gjort det klart, at De ønsker at vinde borgerne, videreudvikle Europa og handle konkret nu. Jeg gratulerer Dem med dette motto. Det er et motto for fremtiden, som jeg gerne vil støtte fuldt ud.
Med tjenesteydelsesdirektivet har vi et af de konkrete projekter, som vi også gerne vil have. De har udtrykt ønske om, at vi skal afslutte tjenesteydelsesdirektivet under andenbehandlingen til efteråret. Jeg er optimistisk med hensyn til, at det også kan lykkes for os, for med Ministerrådets beslutning om at overtage og videreudvikle Parlamentets grundlæggende krav er grundlaget herfor skabt. Jeg er optimistisk med hensyn til, at det vil lykkes at finde et fælles kompromis i forbindelse med tjenesteydelsesdirektivet under det finske formandskab. Det ønsker jeg i høj grad.
Det er et udtryk for en fælles vilje til at føle sig forpligtet over for værdifællesskabet for borgerne. For det er jo det, vi ønsker at opnå, og det har De også udtrykt meget tydeligt i Deres tale: at videreudvikle værdifællesskabet, fastlægge Europas fremtid og sørge for, at vi ikke kun har et frit indre marked, også for tjenesteydelser, men også at borgernes rettigheder respekteres, arbejdsretten, socialretten, forbrugerbeskyttelsen, patientbeskyttelsen. Det er det, vi ønsker at opnå, og således kan vi også virkelig sørge for, at borgerne fremover siger ja til Europa. Det er det bedste, vi kan opnå!
Det vigtigste er forfatningen for Europa, og det er den smukkeste gave, som De kan give Dem selv på 100-årsdagen for valgrettens eksistens i Finland!
Elmar Brok (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen! Finland er det første rådsformandskab siden udvidelsen af EU den 1. maj 2004, der kommer fra Østersøregionen, som gennem udvidelsen med otte lande er blevet til et . Derfor kan Deres formandskab udvikle strategiske dimensioner, som også er forbundet med , for der er et andet naboland, som ikke hører med til EU, nemlig Rusland. Med Deres erfaringer kan De netop udvikle forbindelser her, som kan være yderst konstruktive, som også inddrager energiforsyningssikkerheden og andre spørgsmål. Vi har stor tillid til Dem i dette spørgsmål!
Under Deres formandskab skal der i det mindste forsøgsvis i samarbejde med Kommissionen skabes en ny ligevægt mellem udvidelsen af EU og EU's evne til at optage medlemmer. Vi skal give mange lande et europæisk perspektiv, men det kan ikke altid betyde fuldt medlemskab. Vi skal finde andre veje, og både Rådet og Kommissionen har i Barroso-papiret erklæret, at de ønsker at tage initiativer i dette spørgsmål, som er så overordentligt vigtigt for os. Vi vil afvente situationen til december og se, hvor langt vi kommer med denne diskussion.
Historien har vist, at EU kun er stærk dér, hvor vi har det fælles Europa, for kun da er det handledygtigt og beviser kontinuitet. Derfor er det netop nødvendigt i et udvidet EU at gøre tiltag i forbindelse med en forfatningstraktat.
Jeg takker Dem, hr. rådsformand, fordi De arbejder for ratifikationen i forbindelse med forfatningstraktaten. Det er i overensstemmelse med holdningen hos det efterfølgende tyske formandskab, således at der burde være et godt samarbejde ved udviklingen af den tyske erklæring, som det vil munde ud i i slutningen af det tyske rådsformandskab. Jeg mener også at kunne sige, at dette er holdningen hos alle Fællesskabets organer, således at vi får forfatningstraktaten i 2009, hvor vi stadig skal udvikle meget fantasi. hjælper os ikke videre i den forbindelse, for det ødelægger den idé, som vi skal fremlægge vores koncept overbevisende efter over for borgerne med hensyn til, hvorfor vi har brug for en forfatningstraktat, hvor borgerne indrømmes flere rettigheder, og der kommer større gennemsigtighed. Vi har ikke kun brug for et Europa, der fungerer, men også for et Europa for demokrati og gennemsigtighed. Derfor er denne forfatningstraktat så vigtig! 
Guido Sacconi (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, hr. formand for Rådet! Ligesom kommissionsformand Barroso var De i Deres tale flere gange inde på, at det er nødvendigt at sætte gang i resultaternes Europa, hvis vi skal genvinde borgernes tillid, uden at vi dog skaber et modsætningsforhold mellem dette Europa og værdiernes og forfatningens Europa.
Som ordfører for Reach hører jeg med den arbejdsdeling, der eksisterer i Parlamentet, med til kategorien af sherpaer, dvs. dem, der arbejder for at opnå resultater, ligesom fru Gebhardt. Derfor satte jeg stor pris på, at De blandt formandskabets prioriteringer medtog en afslutning af lovgivningsforløbet for Reach, og at De placerede dette under kapitlet "konkurrenceevne".
Reach har naturligvis først og fremmest indflydelse på den menneskelige sundhed og miljøet, men kan også i høj grad fremme innovationen. Ud fra dette synspunkt har såvel Rådet som Parlamentet gjort et glimrende stykke arbejde i de forløbne år, eftersom holdningerne er kommet meget tæt på hinanden, og eftersom de har gjort det meget lettere at bruge dette instrument, hvilket også har til formål at fremme innovationen.
Jeg er sikker på, at det under Deres formandskab bliver muligt at nå til enighed under andenbehandlingen. Begge lovgiverne skal dog gøre en indsats. Det er ikke så stor en indsats, eftersom der allerede er en meget stærk konvergens, men den skal stadig gøres. Jeg fortæller Dem dette, fordi der utvivlsomt er nogle, som råder Dem til at holde fast ved Deres standpunkt og sætte hårdt mod hårdt. Jeg er til gengæld villig til at komme Dem i møde, og det er jeg sikker på, at De også er. 
Gunnar Hökmark (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. Vanhanen, hr. Barroso! Som Sveriges repræsentant for ikke alene et naboland, men også et broderland, vil jeg gerne sige, at jeg føler stolthed og forventninger til det finske formandskab. Vi har i allerhøjeste grad en fælles historie og en fælles geografi, men også en fælles nutid. Vi blev medlemmer af EU samtidig og betegnes stadig som de nye medlemmer med den friskhed, som dette kan indebære. Vi har oplevet, hvordan udvidelsen af EU de seneste år totalt har forandret vores verden takket være det europæiske samarbejde, hvor Østersøen i dag i allerhøjeste grad er et hav, som binder lande sammen.
Vi har en international økonomi, som viser os, at dette er en forudsætning for velstand og arbejde og ikke en trussel imod vores velfærd. Vi har en økonomi, som desuden vokser mere og mere sammen. Vi samarbejder også om en fælles , som er den eneste, der forener de små lande. Finland er også et eksempel for os, som stiller store krav til et formandskab. Det gælder den finske energipolitik, som forener øget konkurrenceevne og mindre afhængighed af omverdenen med større hensyn til miljøet og Kyoto-målene.
Det gælder Finlands unikke evne til at håndtere forbindelserne med Rusland, som gør, at dette formandskab har mulighed for at danne grundlag for en solid Ruslandspolitik for hele EU. Det gælder vores erfaringer med udvidelsen, som stiller krav om, at Finland bestemt og målbevidst fører spørgsmålet om en fortsat udvidelse fremad med tydelige krav, men også et tydeligt mål, bl.a. med henblik på, at Tyrkiet kan blive medlem. Det gælder naturligvis også, at den åbenhed og målbevidsthed, som kendetegner Finland, er med til at gøre EU til et samarbejde, som er åbent, gennemsigtigt og let tilgængeligt for dets borgere. Jeg ønsker Dem held og lykke. Kravene er store til Dem, da forbilledet er tydeligt. 
Lasse Lehtinen (PSE ).
   - Hr. formand! Mange i Parlamentet mener, at der er behov for at forbedre EU's troværdighed i befolkningen. Derfor vil Finland under sit formandskab se tillidsskabende handlinger, som har betydning for folks daglige liv.
Folk har ret til at forvente grænseoverskridende samarbejde gennemført i alle aspekter af livet, bl.a. også i kampen mod kriminalitet, og ikke kun det indre marked. Kriminelle bevæger sig frit fra et land til et andet og netværk på tværs af landegrænser. På den anden side undlader politimyndighederne i medlemsstaterne at holde kontakt med hinanden, og de har ikke tillid til hinanden. De kriminelle har for stort forspring. Derfor har Finland brug for de andre medlemsstaters og Parlamentets støtte til sit arbejde, når beslutningsprocessen for retlige og indre anliggender bliver forbedret. 

Francisco José Millán Mon (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg er, hr. premierminister, enig i et resultaternes Europa. For mange tilhører krigen en meget fjern fortid, og de tager freden som en selvfølge. Derfor skal EU gøre sig fortjent til borgernes tillid med håndgribelige resultater på dagens problemer. Jeg ønsker naturligvis, at Deres formandskab opnår stor succes og de bedst mulige resultater.
EU skal tjene til at håndtere de transnationale trusler som f.eks. terrorisme og organiseret kriminalitet og til at berolige borgernes frygt for globaliseringen. EU skal også hjælpe med at forvalte migrationsstrømmene på passende vis, herunder en effektiv bekæmpelse af den ulovlige indvandring. Det er et særdeles aktuelt spørgsmål i mit land i dag - De har nævnt De Kanariske Øer - og i andre lande i Sydeuropa. Det er årsag til stor lidelse og endda til tab af menneskeliv.
Jeg håber derfor, at dette problem i løbet af dette halvår bliver prioriteret højt, og ikke kun Rusland og energien. Jeg synes, at det er meget opportunt, at Finland nu overtager formandskabet og forsøger at opnå fremskridt i forbindelse med den europæiske indvandringspolitik. Med hensyn til opbygningen af området for frihed, sikkerhed og retfærdighed udgjorde Det Europæiske Råd i Tampere en historisk milepæl.
Hr. formand, allerede i konklusionerne fra De Europæiske Råd i Sevilla og Thessaloniki blev det slået fast, at migrationsstrømmene burde indtage en fremtrædende plads i EU's forbindelser med tredjelande. Efter min mening er det et grundlæggende element i den linje, der bør følges.
EU bør kræve, at oprindelses- og transitlandene arbejder tæt sammen for at bekæmpe den dramatiske situation i forbindelse med den ulovlige indvandring og for at forvalte disse strømme på en velordnet måde. EU skal hjælpe dem med at opnå den bedst mulige kontrol og overvågning af grænserne og bekæmpe mafiaerne mere effektivt. Også i vores lande er der ting, der skal gøres, og vi skal bl.a. stoppe ensidige lovgivningsforanstaltninger og forbedre de materielle og menneskelige ressourcer ved vores ydre grænser.
Der er ligeledes brug for midler, og jeg beklager, at der af hver 100 euro, der er budgetteret i de finansielle overslag, kun er afsat 50 cents til indvandringsområdet.
Endelig vil jeg kort komme ind på en anden af Deres formandskabs prioriteringer, nemlig udvidelsen. Dette halvår bliver slutspurten i Rumæniens og Bulgariens bestræbelser på at blive medlemmer af EU fra den 1. januar 2007. Det er det fælles mål, vi alle deler, og jeg tror, at denne dato vil blive bekræftet i den beretning, som Kommissionen forelægger tidligt på efteråret. 
Alexander Stubb (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. premierminister, hr. formand for Kommissionen! Jeg har tre bemærkninger.
For det første vil jeg tale om formandskabet. Formandskabet har brug for tre ting for at lykkes. For det første skal det være velforberedt. Finnerne har endnu en gang forberedt sig på eksemplarisk vis. For det andet skal det være objektivt. Det finske formandskab vil endnu en gang være et fremragende og objektivt formandskab. Vi skal også bruge lidt held med dagsordenen, og det tror jeg, vi har.
Det andet punkt har med gennemsigtigheden at gøre. Jeg har et konkret forslag til topmødet i Lahti. Jeg foreslår, at de første tre taler, Deres og kommissionsformandens og parlamentsformandens, bliver vist åbent til os alle med et kamera. 
 Jeg ønsker at fremhæve det tredje og fjerde punkt på engelsk for at være sikker på, at alle forstår det. Det drejer sig om konkurrenceevne og fodbold.
Der er en interessant sammenhæng. Jo mere konkurrencepræget, man er i forbindelse med fodbold, jo mindre konkurrencedygtig er man muligvis rent økonomisk, og jo mere konkurrencedygtig man er rent økonomisk, jo mindre konkurrencepræget er man i forbindelse med fodbold. Mit forslag til premierminister Vanhanen for Euro 2008 er at opfylde følgende målsætninger: Den finske økonomi skal forblive konkurrencedygtig, og vores hold skal være klar til Euro 2008. Disse to målsætninger kan gå hånd i hånd.
Held og lykke med formandskabet. 
Matti Vanhanen,
   Hr. formand! Jeg tav diplomatisk, da talen var om fodbold. Vores opgave - Rådets, Parlamentets og Kommissionens - er imidlertid at sikre, at verdens fire - eller helst 25 - bedste er europæiske. Det er vores fælles ansvar.
Jeg er enig i mange af Deres vurderinger og holdninger med hensyn til min tale og min måde at fremlægge tingene på. Jeg er nok lidt embedsmandsagtig, og det kan godt være, jeg godt kan lide at lave lister, men jeg har ikke tænkt mig at skifte stil. Jeg ved, at jeg ikke vil slippe godt fra den store retorik over for nogen af Dem, og jeg vil ikke engang prøve. Ikke desto mindre har denne debat vist, at der er så lidenskabelige holdninger til mange af disse europæiske spørgsmål, at der måske skal en kølig hjerne til at forene dem alle. Det kan vise sig at være en bedre løsning end skinger retorik.
Her har jeg modtaget god rådgivning og vejledning. Jeg kan ikke kommentere alle Deres taler. Jeg vil imidlertid gerne begynde med hr. Titleys tale, for han er en slags for os. Han udarbejdede for nogen tid siden en betænkning om det finske formandskab, og han var det første medlem af Europa-Parlamentet, som jeg kort stiftede bekendtskab med, da vi sad i samme udvalg, som var dannet i fællesskab af det finske og Europa-Parlamentet. Han gav mig nogle gode råd: handling, handling og handling. Det vil forhåbentlig også være en beskrivelse af det finske formandskab.
Hr. Poettering kom med den træffende bemærkning, at formandskaberne danner en seksmånederskæde. Derfor er det også naturligt, at de samme emner, som De har hørt om mange gange før, også vil dukke op på det finske formandskabs dagsorden. Jeg mener at huske, at en af Dem mukkede over dette. Den kæde er nødvendig. De sidder i Europa-Parlamentet i fem år. Kommissionen sidder i fem år. De har et naturligt langsigtet aspekt på alle disse ting. For Rådets vedkommende skal det langsigtede aspekt opbygges gennem samarbejde mellem formandskaberne, for vi har brug for kontinuitet. Det skal vi vie vores energi til.
Vi har brug for at have alle involveret i 50 års-festlighederne og -erklæringen til næste forår, og jeg er glad for de idéer, der er blevet fremsat under dette plenarmøde. Jeg er enig i hr. Schulz' klare holdning om, at EU har brug for redskaber, som vi kan bruge til at besvare alle de udfordringer, der er vigtige for os. Til hans bemærkninger om behovet for udvidelse og en ny traktat vil jeg svare, at der ikke er skyggen af uenighed mellem kommissionsformand Barroso og mig. Som det ser ud, har vi mekanismerne til en udvidelse, men alle ved, at almindelig sund fornuft kræver, at vi også får en ny traktat, i det mindste på længere sigt. Tak til hr. Schulz og hr. Watson for Deres støtte og for det bestemte, men sunde pres, som De har udøvet, for at vi skulle opnå fremskridt i beslutningstagningen under tredje søjle.
Hr. Cohn-Bendit kritiserede, at jeg ikke tog spørgsmålet om legal indvandring op. Det har en vigtig plads i vores program, og jeg nævnte det. Jeg nævnte det i forbindelse med faktorer, som har at gøre med Europas succes. Vi har også brug for legal indvandring, hvis Europa skal lykkes. Det er en vej hen mod europæisk succes i fremtidens globale konkurrence.
Hr. Seppänen kritiserede Finlands plan om at ratificere forfatningen og sagde, at vi ikke respekterer resultaterne af de franske og hollandske folkeafstemninger. Det gør vi bestemt, men vi respekterer også Finlands ret til at vedtage sin egen holdning til den forhandlede traktat, det bredt baserede kompromis, som man en gang nåede frem til.
Vi har også ret til at udtrykke vores holdning til den, og vi gør det med henvisning til vores egen forfatning og under hensyntagen til de bestemmelser og ratifikationsprocedurer, som den fastsætter.
Hr. Crowley fremhævede nye energikilder, og jeg er helt enig i det, han sagde i sit indlæg.
Hr. Farage sagde, at en fælles asylpolitik i Europa er latterlig. Det er den ikke. Tværtimod, vi har brug for en fælles asylpolitik. Det er lige præcis, hvad Europa har brug for, ligesom en masse andre ting, som er livsvigtige inden for retlige og indre anliggender.
Det er netop med hensyn til disse emner, at vi har brug for et område med frihed og retfærdighed. Vi har brug for fælles standarder og fælles regler, og vi har brug for fælles handling ud fra samme retningslinjer. Vi har både brug for samarbejde mellem vores lande og et klart mandat for EU.
Hr. Paasilinna rejste det følsomme spørgsmål, om energipolitik er et våben for nogle i verden. Det spørgsmål har ofte været rejst. Vores svar er, at energipolitikken ikke bør bruges som våben i en global politik. Tværtimod bør EU's linje være, at energipolitik er en del af den normale forretning. Den skal være forretningsbaseret, og den skal gå begge veje og give alle de involverede parter samme rettigheder. Den skal være baseret på langsigtede, stabile aftaler og markedspriser. På denne måde kan vi drage fordel af hinanden, når vi handler. Energipolitikken mellem EU og især Rusland er en del af et strategisk partnerskab. Rusland har behov for europæisk teknologi og for de penge, vi bruger, og vi har brug for russisk energi. Dette partnerskab kan være med til at forbedre både EU's og Ruslands succes på globalt plan.
Fru Jäätteenmäki nævnte gennemsigtigheden, og jeg er helt enig i hendes bemærkninger om, at det vigtigste er offentlig adgang til dokumenter. Vi forventer, at Kommissionen udarbejder et oplæg til debat om revisionen af en EU-forordning om gennemsigtighed, og under vores formandskab vil vi tage det op til diskussion i Rådet.
Desuden vil alt det, der blev sagt om klimaændringen under debatten, også fru Hassis bemærkninger, blive taget op til overvejelse.
Hr. Kirkhope understregede, at det er vigtigt at vurdere lovgivningens effekter. Det er også en grundlæggende del af politikken om bedre lovgivning. Det vil være Kommissionens, Rådets og Parlamentets opgave - alle dem, som er involveret i lovgivningsarbejdet. Vi må betragte vores lovgivningsarbejde som et grundlag for konsekvensvurderinger. Som jeg sagde i min tale, handler det både om konsekvenserne for vores konkurrenceevne og miljøet og om konsekvenserne for den sociale velfærd. Det skal være en del af den almindelige lovgivningsproces.
Hr. Swobodas tale om Tyrkiet var klog. Jeg støtter fuldt ud kommissionsformands Barrosos bemærkninger med hensyn til forhandlingerne med Tyrkiet.
Hr. Pflüger beskrev Finland som neutralt. Her må jeg korrigere ham. Finland er medlem af EU. En gang var vi et politisk neutralt land, det var i jerntæppets tid. Nu er vi medlemmer af EU, en del af dette værdifællesskab, som har en fælles politik og desuden en fælles udenrigspolitik.
Han kritiserede, at vi fører EU ud i militære eventyr og nævnte som eksempel den operation, vi har indledt i Den Demokratiske Republik Congo. Det handler kun om at sikre demokratiske valg. Det er præcis den type opgaver, som EU bør være engageret i. Det giver en solid støtte til de grundlæggende værdier, som vores eksistens bygger på.
Hr. Rasmussen nævnte det ekstraordinære sociale topmøde, som vi afholder, og sagde, at når valget står mellem fleksibilitet og sikkerhed, skal folk mærke, at de har sikkerhed. Det vil være en krævende opgave, når vi indfører reformer. Som svar på globaliseringens udfordringer må vi være i stand til at lave reformer på en sådan måde, at vi også er førende med hensyn til økonomi og beskæftigelse, men det skal ske på en sådan måde, at folk også kan have tillid til det. Her har arbejdsmarkedets partnere en særlig rolle at spille. På dette topmøde vil vi tale lidt om den konsensusmodel, som Finland med en vis succes har brugt til at opnå visse resultater.
Endelig vil jeg i denne forbindelse gerne tage fru Estrelas spørgsmål om lighed op. Det overvejes nu at indføre en forordning om etablering af et institut for ligestilling mellem kønnene. Forhåbentlig vil vi nå et resultat her. Ligeledes vil vi under vores formandskab fokusere på emner som handel med og vold mod kvinder.
Hr. Buzek nævnte den vigtigste af det finske formandskabs prioriteter, nemlig innovationspolitikken. Det er det syvende rammeprogram en vigtig del af. Det europæiske teknologiske institut er et vigtigt initiativ, og der skal findes en passende struktur for det. Men generelt kommer De gennem denne seksmånedersperiode til at høre udtrykket innovationspolitik igen og igen. Det er det budskab, vi ønsker at slå fast i EU. Hvis der er noget, som jeg håber det finske formandskab vil blive husket for, så er det, at vi hele tiden talte om innovationspolitik og om, hvor vigtig den er. Hr. Buzek kom med en meget tydelig beskrivelse af de elementer, som en innovationspolitik bør indeholde.
Med hensyn til hr. Broks tale om Østersøregionen, må jeg minde om, at det nu er et fælles hav. Jeg noterede med glæde Deres bemærkninger, og vi vil holde spørgsmålet om Østersøen kørende. De fremskridt, som vi gør med EU's nordlige dimension, er nok til at give os de redskaber, vi skal bruge til at forbedre situationen med hensyn til Østersøen.
Til hr. Hökmark fra Sverige kan jeg kun sige, at i 700 år var vi samme land som Sverige, og om nogle få år vil vi fejre, at vi gik hver til sit. Men på den anden side har vi gennem de sidste 11 år været med i samme fællesskab inden for EU, og vi har et meget tæt partnerskab.
Jeg vil gerne afslutte med en bemærkning til hr. Millán Mons tale om situationen på De Kanariske Øer. Forhåbentlig er der noget symbolsk ved, at Finland, EU nordligste land, endog har ønsket at sende en grænsepatrulje og et overvågningsfly til De Kanariske Øer for at hjælpe og vise solidaritet og for at vise, at de problemer, vi har i forskellige dele af Europa, også med hensyn til illegal immigration, er vores fælles problemer. Vi må vise solidaritet i EU. Det er spørgsmål, som er fælles for os alle. Det er mit ønske, at det finske formandskab vil handle i denne ånd i EU i de næste seks måneder.
Tak, hr. formand, fordi jeg fik lejlighed til at tale her i Parlamentet, og jeg håber, at vi vil få et frugtbart samarbejde med Parlamentet, dets udvalg og de politiske grupper i de næste seks måneder.
José Manuel Barroso,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Det vigtigste er allerede sagt efter min opfattelse. Jeg vil dog gerne fremhæve et par forhold og i den forbindelse navnlig tage nogle spørgsmål op, som er rejst under forhandlingen.
Først og fremmest vil jeg understrege, at vi går ind for, hvad der er betegnet som resultaternes Europa. Med lad der ikke herske tvivl om, at resultaternes Europa ikke er et alternativ til værdiernes Europa, tværtimod, det er vejen til at styrke tilslutningen til disse værdier. Det drejer sig om samtidigt at følge to spor, som gensidigt kan styrke hinanden. Vores vision om et Europa, som skaber konkrete projekter, beror netop på tanken om, at vi må styrke forudsætningerne for et Europa, som også er kendetegnet ved social samhørighed og retfærdighed, et Europa med en politisk vision, et Europa, som er parat til at udnytte sin tyngde, gøre sin indflydelse gældende og gøre sine værdier gældende på globalt plan. Derfor mener vi, det er afgørende samtidigt at følge begge spor.
For at besvare det spørgsmål, der blev stillet mig om forbindelsen mellem udvidelse og forfatningsmæssige reformer, må jeg gentage endnu en gang, at Nice-traktaten ikke er tilstrækkelig. Vi har i et udvidet Europa - og vi udgør allerede et udvidet Europa - behov for institutionelle reformer for at gøre institutionerne mere effektive og mere demokratiske, men også for at sikre en mere sammenhængende europæisk indsats på globalt plan.
Forfatningstraktaten, som blev forhandlet mellem medlemsstaterne, tog sigte på et Europa med 25 medlemsstater, hvilket styrker tanken om, at et Europa med 27 medlemsstater eller endnu flere har behov for en institutionel reform. Det er Kommissionens holdning.
Hvad angår formandskabets konkrete prioriteringer, vil jeg gerne understrege, som det også klart er fremgået af forhandlingen, at der lægges stor vægt på innovation. Topmødet i Lahti kan efter vores opfattelse blive afgørende for Europa, hvis stats- og regeringscheferne allerede nu enes om at skabe konkrete resultater inden for rammerne af denne dagsorden for innovation. Som flere medlemmer har understreget under forhandlingen i dag, har Europa fremragende universiteter og fremragende forskningscentre, men der savnes kapacitet til at omsætte denne aktivitet til mere konkrete resultater, som tjener økonomi og konkurrenceevne på vores kontinent. Vi bør således styrke forbindelsen mellem viden, videnskab og forskning på den ene side og konkrete resultater på den anden side. I den forbindelse er innovation nøglen. Finland kan takket være sine erfaringer og sine særlige kompetencer hjælpe os med at nå konkrete resultater.
Frihed, sikkerhed og retfærdighed er et andet område, inden for hvilket vores indsats vil blive vurderet, når dette halve år er gået. Forhandlingen har klart vist, at der er bred støtte til tanken om, at vi også på fællesskabsplan bør gøre mere. Der er afgjort en mellemstatslig dimension, og der kan gøres mere med hensyn til mellemstatsligt samarbejde, men vi har også behov for en fællesskabsdimension på nogle felter, eksempelvis når det gælder forvaltning af indvandringen, hvad enten det drejer sig om legal eller illegal indvandring. De problemer, man i dag oplever i nogle medlemsstater, eksempelvis i Spanien, er ikke kun særegne for de pågældende lande, men problemer der optræder overalt i Europa. Det er indlysende, at vi under disse omstændigheder ikke kan adskille legal og illegal indvandring, og at vi på dette felt må anlægge et europæisk synspunkt.
Jeg tror, vi på dette felt alle - det finske formandskab, medlemsstaterne og os her - efter dette halvår vil blive vurderet på vores vilje til på basis af de eksisterende traktater at frembringe bedre resultater, hvad angår sikkerhed og retfærdighed, herunder afgjort også indvandring.
Et andet spørgsmål, som Europa-Parlamentet prioriterer højt, og som også er blandt det finske formandskabs prioriterede områder, er energispørgsmålet. Vi må i det spørgsmål være utvetydige, navnlig når det gælder forbindelserne med Rusland.
For det første går vi ind for et konstruktivt partnerskab med Rusland, hvad angår energispørgsmål, men det, vi foreslår, er - som det også klart fremgik af det strategidokument, Kommissionen fremlagde - ikke kun at udvikle gode forbindelser med Rusland. Vi foreslår diversificering. Løsningen på energiproblemet i Europa er diversificering - diversificering med hensyn til oprindelseslande, med hensyn til leverandørlande og med hensyn til transitlande samt diversificering med hensyn til energikilder, navnlig ved at øge investeringerne i vedvarende energikilder. Løsningen, når det gælder energi, er altså diversificering og ikke, at vi koncentrerer os om en forbindelse med en enkelt partner, uanset hvor vigtig denne måtte være.
For det andet, stadigvæk vedrørende forbindelserne med Rusland, bør vores holdning være utvetydig. I det forhandlingsmandat, vi har forelagt Rådet vedrørende vores forbindelser med Rusland, anføres ikke som første punkt energispørgsmål, heller ikke handel, nej, det første punkt vedrører menneskerettighederne, respekt for demokrati og respekt for retsstatsprincippet. Det er forudsætningen for at udvikle et særligt partnerskab med et land, med hvilket vi afgjort ønsker at udbygge forbindelserne, og et land, som ligeledes ønsker at udbygge sine forbindelser med os.
Det sidste punkt, jeg vil påpege, hvis De tillader, er kontinuiteten, som premiereminister Vanhanen også omtalte så glimrende. Ganske vist har vi i Europa-Parlamentet og Kommissionen et mandat af fem års varighed, og de forskellige formandskaber har hver især deres særlige mål, men der er undertiden et problem med kontinuiteten, hvilket i øvrigt blev påpeget i forbindelse med forhandlingerne om forfatningstraktaten. Hvad dette angår, er vi efter min opfattelse ved at gøre fremskridt, sådan som det østrigske formandskab vidnede om. Formandskaberne danner led i en kæde, og det er meget positivt, at man klart har rejst det forfatningsmæssige spørgsmål om tildeling af mandat. Jeg støtter i dette spørgsmål den pragmatiske tilgang, som bestemmes af resultaterne, men også den konstruktive tilgang, det finske formandskab har valgt.
Mine damer og herrer, da vi talte om resultaternes Europa, vidste vi ikke, at vi så hurtigt, inden for fodboldspillet, skulle vise Europas evne til at være bedst målt på resultater. Nogle af de tilstedeværende har ikke kunnet modstå fristelsen til at henvise til fodboldmesterskaberne for at påpege, at vi også på det område har grund til at være stolte af resultaterne. Jeg mener imidlertid, som De også har understreget, at vi, når det gælder økonomi, konkurrenceevne, vores model beroende på konkurrenceevne og vores værdier, kan og bør fremvise bedre resultater. Jeg er overbevist om, at vi vil være i stand til dette under det finske formandskab.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ).
   - Trods et vist nordisk præg her og der lægger det finske formandskabs program vægt på de velkendte temaer i EU, idet man prioriterer gennemførelse af det indre marked, liberalisering af markedet for tjenesteydelser, konkurrence, det revulkaniserede Bolkestein-direktiv, dvs. de europæiske arbejdsgiverorganisationers prioriteter, som UNICE står for. De sociale aspekter, der vil blive forværret af de liberaliseringspolitikker, som udvidelsen af det indre marked også for tjenesteydelser vil befordre, tildeles fortsat en underordnet plads.
Trods det nordiske præg og de forbindelser, der følger af naboskabet til Rusland, fastholdes også militariseringstiltagene med interventionsstyrker til civil og militær indgriben i kriser - i stedet for en autonom politik over for den amerikanske i international sammenhæng.
Formandskabet har også lovet at ville gøre en indsats på området for retlige og indre anliggende, hvilket i betragtning af Kommissionens dagsorden øger vores bekymringer om et indvandringspolitisk "Fort Europa".
Vi nærer derfor ikke de store forventninger til dette formandskabs mål, som vi ikke engang vil lade tvivlen komme til gode, da vi er uenige i hovedparten af dets prioriteter. 
Katalin Lévai (PSE ).
   - Hr. formand! Det østrigske formandskab har haft nogle store udfordringer, og nu må Helsinki også forholde sig til nogle af disse aspekter. Et af de fortjent prominente emner er forfatningstraktatens fremtid. Dette emne kræver yderligere samråd og en højere profil.
Jeg glæder mig over initiativet fra Finland, der lægger op til en bedre lovgivning foruden overholdelse af proportionalitetsprincippet og nærhedsprincippet. Vi skal træffe nye afgørelser og opdatere gamle afgørelser under behørig hensyntagen til økonomiske, miljømæssige og i særdeleshed sociale aspekter.
Jeg er enig med kommissionsformand Barroso, når han siger, at finnernes balancefornemmelse kan bringe harmoni ind i EU's stormfulde politiske klima ved at sikre muligheden for at fremme EU's innovative politikker. En øget mobilitet blandt forskere og studerende samt en konsolidering af den europæiske knowhow er grundlæggende elementer for et sådant fremskridt.
Det er allerede utroligt vigtigt for Europas borgere at være fortrolige med EU's institutionelle system og dets virkemåde samt med de beslutninger, der påvirker deres liv. Derfor er jeg meget glad for det finske formandskabs ambitioner om at tilvejebringe et EU, der støtter et samarbejde inden for dets institutioner, og som kommunikerer mere effektivt med sine borgere. Jeg går også ind for en regulering af de nationale vetorettigheder for at effektivisere gennemførelsen.
Jeg støtter Helsinkis menneskerettighedspolitik, der fremhæver behovet for at indføre en fælles tilgang til forsvaret af borgernes grundlæggende friheder. Jeg finder det vigtigt at vedtage en fælles strategi for at forhindre ulovlig immigration og i særdeleshed menneskesmugling og udnyttelse af arbejdstagerne.
EU kan kun tilgodese de voksende udfordringer fra globaliseringen ved at konsolidere Europas demokratier og udarbejde en velstruktureret socialpolitik. 

Formanden.
   - Kære kolleger, næste punkt på dagordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om situationen i Palæstina.
Paula Lehtomäki,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Som vi alle ved, har der i den sidste uge været en meget dramatisk udvikling i situationen i de palæstinensiske områder. Vi har alle fulgt nøje med i nyhederne om tilfangetagelsen af en israelsk soldat og den efterfølgende israelske operation. Vi har også bekymret os over den fortsatte affyring af Kassam-raketter mod Israel fra Gaza. Da situationen i regionen fortsat er meget alvorlig, vil jeg i dette mit første indlæg i Europa-Parlamentet koncentrere mig om at give udtryk for EU's synspunkter vedrørende den aktuelle krise.
Allerførst vil jeg gerne sige, at den finske udenrigsminister, Erkki Tuomioja, i går i Helsinki diskuterede situationen i regionen med den israelske udenrigsminister, hr. Livni. Hr. Tuomioja var også i telefonisk kontakt med den palæstinensiske præsident, hr. Abbas, og den egyptiske udenrigsminister, Aboul Gheit. EU's særlige repræsentant, Marc Otte, har også besøgt regionen i denne uge, og han har haft kontakt med forskellige parter.
Det er vigtigt, at palæstinenserne straks frigiver den tilfangetagne israelske soldat. Den palæstinensiske regering skal også standse de fortsatte angreb med Kassam-raketter mod Israel fra Gaza. Hvad Israel angår, skal det indstille sin militære operation. EU er af den faste overbevisning, at enhver handling, der er i strid med folkeretten, skal standses. Vi skal også pointere, at vi ikke kan acceptere en proportionsløs handling eller en handling, der straffer hele befolkningen.
I EU er vi særligt bekymrede over civilbefolkningens lidelser. Det er vigtigt at sige, at begge parter har en pligt til at beskytte civilbefolkningen. Vi ved også, at menneskerettighedssituationen i området allerede tidligere har været problematisk, og at den vil forværres med den aktuelle ødelæggelse af infrastrukturen som f.eks. kraftværket i Gaza. Det gav ikke kun problemer med strømforsyningen, men også med vandforsyningen og kloakeringen. Hospitalerne lider f.eks. også under følgerne efter bombningen af kraftværket. Vi fordømmer også Israels angreb på den palæstinensiske regerings infrastruktur. I denne forbindelse skal vi pointere, at EU ikke automatisk vil fungere som kasserer, når genopbygningen begynder.
Vi kan heller ikke acceptere, at Israel har tilbageholdt adskillige palæstinensiske ministre og parlamentsmedlemmer. De skal frigives eller i det mindste garanteres en retfærdig rettergang.
Kvartettens tidligere fremsatte krav vedrørende den Hamas-styrede palæstinensiske regering gælder fortsat. Den palæstinensiske regering skal anerkende følgende principper: ikke-vold, anerkendelsen af Israels ret til at eksistere samt overholdelse af eksisterende aftaler og forpligtelser.
I denne forbindelse vil jeg gerne henvise til den aftale, som Hamas og Fatah har indgået på baggrund af "fangernes dokument". I en situation, hvor de dårlige forhold mellem Fatah og Hamas syntes at spidse til og true freden, var en sådan aftale et skridt i den rigtige retning, selv om den ikke betyder, at EU's og kvartettens betingelser er opfyldt i tilstrækkeligt omfang.
Hvordan skal vi løse den aktuelle krise? EU pointerer, at krisen kun kan løses gennem diskussioner. Med hensyn til konflikten mellem Israel og palæstinenserne var det et lovende træk, at premierminister Olmert og den palæstinensiske præsident Abbas mødtes for ca. to uger siden. Det var også lovende, at de besluttede snart at mødes igen. En hastig tilbagevendelse til fortsat kontakt og fortsatte forhandlinger er meget vigtig. Det er kun forhandlinger, der kan føre til en permanent og varig fred.
Selv om chancerne for at indlede en fredsproces atter synes meget små under de aktuelle omstændigheder, skal tanken om en tostatsmodel holdes i live. Våben og en ensidig indsats giver ikke fred. EU og Finland, der har formandskabet, er indstillet på at hjælpe begge parter med at finde en fredsløsning.
Benita Ferrero-Waldner,
   Hr. formand! Vi er alle meget bekymrede over begivenhederne i de palæstinensiske områder. Det er meget vanskelige tider med usikkerhed, optrapning af vold, Qassam-raketter, beskydning med granater. Angrebet fra militante palæstinensiske delinger i Karem Shalom og bortførelsen af den israelske soldat efterfulgt af den israelske militære indtrængen i Gaza signalerer en meget bekymrende optrapning.
EU har i sin erklæring i sidste uge stærkt fordømt disse handlinger, og vi har netop hørt, hvad formanden for Rådet har udtalt. I sidste uge opfordrede jeg begge parter til at træde et skridt tilbage og udvise tilbageholdenhed, og jeg ønsker at gentage opfordringen. Alle parter skal tage deres ansvar meget alvorligt. Alle parter skal afholde sig fra enhver handling, som er i strid med international ret, og vi skal insistere på, at de palæstinensiske ledere gør alt, hvad der står i deres magt, for at bekæmpe volden og terrorhandlingerne. EU har anmodet om umiddelbar og ubetinget frigivelse af korporal Gilad Shalit. Denne handling kan kun være med til at forværre situationen for den palæstinensiske befolkning.
Vi skal imidlertid også anmode Israel om at handle med forsigtighed. Vi forstår deres harme, men den bedste strategi til håndtering af den umiddelbare situation er udvisning af diplomati, ikke ødelæggelse af vigtige infrastrukturer, tilbageholdelse af medlemmer af Det Palæstinensiske Lovgivende Råd eller bombeangreb på premierministerens kontor.
I den senere tid er situationen forværret for den palæstinensiske befolkning, og det er en kilde til både sorg og dyb frustration for os. Beskadigelsen af Gazas eneste kraftværk har medført, at hundredvis af palæstinensere er uden elektricitet, og det kan have alvorlige humanitære konsekvenser.
Vi skal gøre alt for at undgå, at situationen forværres yderligere. Israel skal leve op til sit ansvar for den palæstinensiske befolknings velfærd, og der skal træffes hasteforanstaltninger til genetablering af elektriciteten i de palæstinensiske områder. Begge sider skal træde et skridt tilbage, inden situationen udvikler sig til en regulær krise, som ingen kan kontrollere.
Og vi skal gøre alt for at undgå en uacceptabel økonomisk og humanitær situation i de palæstinensiske områder. Selv inden de seneste begivenheder var der tale om en nedgang i indkomst på 30 %, en arbejdsløshed på 40 % og et fattigdomsniveau på 67 %. Men ansvarlige politikere kan ikke bare acceptere denne frustration. Jeg besøgte Israel og de palæstinensiske områder for blot to uger siden. Hovedformålet med besøget var at orientere Israel og præsident Abbas om de beslutninger, som blev truffet i Det Europæiske Råd og Kvartetten om en midlertidig international mekanisme. Mekanismen er udformet til at yde umiddelbar hjælp til den palæstinensiske befolkning og sikre, at der ydes grundlæggende tjenester. Drøftelserne var positive, men der er ingen tvivl om, at begivenhederne i Gaza og på Vestbredden har vanskeliggjort denne indsats yderligere. Der er nu mere end nogensinde brug for at gå videre med den pågældende mekanisme for i det mindste at hjælpe med at opfylde de grundlæggende behov hos den palæstinensiske befolkning.
En række donorer har vist deres vilje til at yde økonomisk støtte gennem mekanismen. Men der er et stort behov og begrænsede midler. Kommissionen har derfor anmodet om budgetmyndighedens godkendelse til at overføre midler fra nødreserven. Jeg er meget taknemmelig for Europa-Parlamentets støtte i denne vanskelige situation, og jeg er især taknemmelig for den omfattende og værdifulde udveksling af synspunkter, som jeg har haft med udvalgsformænd og ledere i drøftelserne med Udenrigsudvalget, i forbindelse med oprettelsen af denne mekanisme.
Det er vores fælles ansvar som europæere at hjælpe palæstinenserne og give freden en chance. Jeg ser frem til Deres fortsatte støtte i denne sammenhæng.
Lad os slå én ting fast. Mekanismen er ikke en patentløsning på vanskelighederne i de palæstinensiske områder. Donorer kan ikke være substitut for den palæstinensiske regerings ansvar, og regeringen skal træffe hensigtsmæssige foranstaltninger til opfyldelse af Kvartettens principper og bekæmpelse af den vold, som er en trussel over for både israelere og palæstinensere. Donorer kan heller ikke være substitut for Israels ansvar i henhold til international ret, for fremme af bevægelighed og adgang, for frigivelse af palæstinensiske told- og skatteindtægter eller for den seneste beskadigelse af vigtige civile infrastrukturer.
De seneste dages begivenheder har undermineret en skrøbelig proces, der blev indledt med mødet mellem præsident Abbas og premierminister Olmert i Amman. Som min kollega har nævnt, har disse begivenheder fundet sted på et tidspunkt, hvor der skete fremskridt i forbindelse med opnåelsen af en national aftale mellem Hamas og Fatah, der er baseret på fangernes initiativ. Det er stadig uvist, om denne foreløbige aftale om en regering med nationalt sammenhold vil resultere i et lederskab, der bedre kan leve op til sit ansvar.
Jeg bifalder, at præsident Abbas har taget dette initiativ, men jeg har samtidig understreget, at det ikke er en løsning, men blot starten på en proces. Den palæstinensiske regering skal i sidste ende forpligte sig til at stoppe volden, anerkende Israel og respektere tidligere aftaler, som Kvartetten har fastsat.
Vi står over for en meget alvorlig og kritisk situation i Mellemøsten. Vi skal samarbejde for at mindske spændingerne og fremme diplomatiet. For én ting ligger fast i forbindelse med den nuværende situations kaos og forvirring. En forhandlet tostatsløsning er den eneste måde, hvorpå man kan garantere den sikkerhed, som almindelige mennesker - israelere og palæstinensere og andre - ønsker. 
Elmar Brok,
   Hr. formand, fru kommissær, fru formand for Rådet! Dette er en af de forhandlinger, hvor man bliver overrumplet af en tiltagende målløshed. Vi måtte søge nye veje. Kommissionen udvikler en høj grad af idérigdom med hensyn til, hvordan man alligevel kan hjælpe det palæstinensiske folk i betragtning af den kendsgerning, at den nye palæstinensiske regering ikke anerkender Israels ret til at eksistere og har udtalt, at den ikke vil give afkald på vold. Her har De vores fulde støtte. Imidlertid er den anden part også nødt til at komme i bevægelse. Naturligvis er Kassam-raketterne og andre ting ikke acceptable fra et israelsk synspunkt. Spørgsmålet er imidlertid, om der virkelig skulle følge en sådan reaktion på det netop nu, hvor præsident Abbas var på vej til at flytte Hamas lidt. I det mindste havde dette været en troværdighedstest værd. Men omvendt er der resultater, der får præsident Abbas til at miste endnu mere troværdighed, således at vi får tiltagende vanskeligheder med at finde en kontaktperson.
Det hele er en ond cirkel. Det er svært at sige, hvem der oprindeligt tog fejl, og hvem der havde ret, fordi denne cirkel fortsætter med at dreje. Vi skal afklare EU's og kvartettens holdning entydigt. Staten Israels ret til at eksistere og en levedygtig palæstinensisk stat - det skal være betingelserne. Begge parter i regionen skal vide, at de fører en politik, som ikke kun tilfører deres folk drastiske skader, men som også i stigende grad bringer hele verdenssamfundet i vanskeligheder og truer freden som helhed. For det handler i den forbindelse ikke alene om en lokal diskussion. Vi skal indtrængende finde frem til afgørelser i dette spørgsmål. Fru kommissær, fru rådsformand, jeg vil gerne anmode Dem om, at kvartetten optræder i fællesskab på stedet og understreger farernes dimension, og at den ikke rejser separat dertil og dermed intet bevirker. 
Pasqualina Napoletano,
   Hr. formand, kære kolleger! I Gaza finder der i disse timer en sand humanitær katastrofe sted, som rammer over en million civile. Ifølge rapporterne fra FN, UNICEF og WFP er der tale om en desperat situation. Gaza er blevet et fængsel, hvor en hel befolkning straffes kollektivt.
Det internationale samfund var endelig blevet enigt om at give palæstinserne den nødvendige støtte for deres overlevelse via EU, men alt dette er forgæves, eftersom Gaza praktisk talt er isoleret, og der ikke når nogen hjælp frem til den hårdt prøvede og ydmygede befolkning.
Palæstina-spørgsmålet må dog ikke blive til et humanitært spørgsmål, eftersom der er tale om et vigtigt politisk spørgsmål. Det ukritiske angreb på Hamas var i sig selv vanvittigt, først og fremmest fordi parlamentsmedlemmerne og ministrene i øjeblikket er den palæstinensiske befolknings legitime repræsentanter, men også og ikke mindst fordi premierminister Haniyeh havde givet grønt lys for det såkaldte "fangedokument" og faktisk havde taget afstand fra de mest uforsonlige holdninger hos Hamas i Syrien, idet han undgik en folkeafstemning og banede vejen for en regeringskoalition i Palæstina.
Med disse handlinger risikerer de israelske myndigheder objektivt set endnu en gang at give næring til de mest ekstremistiske og voldelige grupper i det palæstinensiske samfund. Korporal Ghilad Shalit skal løslades, og hele befolkningen skal løslades fra hærens jerngreb, som krænker alle lovens aspekter.
Europa-Parlamentet har tidligere insisteret på, at støtten til det palæstinensiske folk ikke må afbrydes, og i dag anmoder Parlamentet Europas regeringer og formandskabet om at kræve respekt for de grundlæggende menneskerettigheder, så folk i Gaza kan begynde at leve igen, og så der igen kan opstå politiske perspektiver i stedet for vold og magtmisbrug.
Annemie Neyts-Uyttebroeck,
   Hr. formand! Fru formand for Rådet! Fru kommissær! Jeg deler faktisk hr. Broks fortvivlelse. Når vi betragter udviklingen i de seneste uger, bliver også vi modløse, for når vi sammenligner den nuværende situation med situationen omkring januar i år, er det hele blevet værre.
Der er gjort en ende på våbenstilstanden, som Hamas overholdt, der er stadig flere fanger på begge sider, volden mod borgere er øget, Gaza er blevet et fængsel for dets indbyggere, og den humanitære situation er dramatisk.
Alligevel er det ikke det rette tidspunkt til at miste modet. Derfor vil jeg begynde med på min gruppes vegne at give tilsagn om vores fulde støtte til både det finske formandskab og Dem, fru Lehtomäki, Deres premiereminister, Deres udenrigsminister, og lykønske Dem med de bestræbelser, som allerede er gjort, og også Dem, fru kommissær.
Hvis jeg må tillade mig politisk at tage ved lære af Deres ord, forekommer det mig vigtigst, at De begge har sagt - og at De altså er enige derom - at den eneste udvej består i forhandlinger og diplomati. Det forekommer mig at være et tydeligt signal til dem, som i øjeblikket siger, at de nægter enhver kontakt med den anden part.
Vi støtter Dem deri, og selvfølgelig er vi stadig trofaste mod kvartettens principper, anerkendelsen af Israels eksistensberettigelse, Hamas' undladelse af at bruge vold og respekten for de forrige traktater. Vi støtter Dem også i deres opfordring til at tage et skridt tilbage og til tilbageholdenhed. Deri har De vores fulde støtte. 
Caroline Lucas,
   Hr. formand! Jeg bifalder den forsinkede forhandling i dag, idet formandskabets erklæring for to dage siden rent faktisk ikke lever op til forventningerne til EU og risikerer at underminere EU's troværdighed på dette område.
Erklæringen er tydeligvis ikke afbalanceret. I erklæringen lægges der stor vægt på bortførelsen af den israelske soldat, som fordømmes, men der lægges langt mindre vægt på den helt utilstrækkelige reaktion fra de israelske myndigheder, som blot "beklages". Jeg er utilfreds med, at Rådets repræsentant har vist samme tilbageholdenhed og mangel på balance, som fremgik af præsentationen her til morgen.
Det er ikke blot det, at den israelske regering i strid med både international ret og humanitære principper har ødelagt kraftværk og vandforsyningsnet. Men myndighederne har endvidere bortført og arresteret 64 valgte repræsentanter i tiden efter den frygtelige massakre på stranden i Gaza.
Hvis disse begivenheder var sket ethvert andet sted i verden, kunne vi have forventet det internationale samfunds umiddelbare fordømmelse. Det er helt ekstraordinært, at Rådet først har reageret nu og med så stor tilbageholdenhed. Det er efter min opfattelse uhyre vigtigt, at Europa-Parlamentet sender et meget klart budskab om, at vi fordømmer fængslingen af de demokratisk valgte repræsentanter.
Samtidig fordømmer vi bortførelsen af den israelske soldat, og vi opfordrer til hurtig og sikker frigivelse af den pågældende soldat. Men vi skal heller ikke glemme de 9.600 palæstinensiske politiske fanger, hvoraf halvdelen tilbageholdes uden retssag, og hvor næsten 400 af fangerne er under 18. Der skal være konsekvens.
Derudover handler politik om at reagere på forskellige begivenheder, og der har fundet en historisk begivenhed sted i de seneste dage, der overskygges af de tragiske begivenheder i Gaza. Begivenheden var aftalen mellem Hamas og Fatah om fangernes dokument.
I de seneste uger har det internationale samfund opfordret Hamas-regeringen til at ændre holdning, og nu, hvor der langsomt er ved at ske noget, bør vi anerkende det og tilpasse vores egen politiske reaktion derefter. Hamas har med sin tilslutning til det nationale forligsdokument demonstreret sin støtte til dannelsen af en regering baseret på nationalt forlig og til en uafhængig palæstinensisk stat inden for de grænser, der blev vedtaget i 1967, og regeringen har nu taget de første skridt i retning af anerkendelse af Israel.
Det siger sig selv, at EU straks skal genoptage dialogen med de lovligt og demokratisk valgte repræsentanter. Rådet skal endnu en gang bekræfte sin overbevisning om, at den forhandlede tostatsløsning er den eneste løsning, der kan bringe fred og sikkerhed, men det betyder, at EU selv skal leve op til sit ansvar. Sammen med Kvartetten skal EU stille konkrete forslag om de foranstaltninger, som vi vil træffe for at fremme denne faste og fredelige løsning.
Francis Wurtz,
   Hr. formand! Vi kræver, at korporal Gilad Shalit frigives, og vi kræver, at de 9.000 palæstinensiske fanger - herunder 128 kvinder, 300 unge og 900 fængslede uden domfældelse - frigives. Den israelske hærs offensiv i Gaza og bortførelserne, som er uden fortilfælde, og som omfatter en tredjedel af de palæstinensiske ministre, parlamentets formand og adskillige Hamas-parlamentsmedlemmer, har sandt at sige intet at gøre med ønsket om at befri den omtalte soldat. Planerne var klar længe før hans tilfangetagelse. Ehud Olmerts regering benytter sig af denne lejlighed til at forsøge at tage et afgørende skridt i en strategi, som er veldefineret og nu også velkendt.
For det første drejer det sig om at vælte den palæstinensiske regering, selv om det medfører, at man i kølvandet herpå tilintetgør det, der måtte være tilbage af præsident Abbas' Palæstinensiske Myndighed. Derefter vil man som altid erklære, at der ikke længere er nogen palæstinensisk forhandlingspartner. Dermed er vejen banet for ensidig gennemtvingelse af Israels grænser. Samling af bosættelserne i tre store blokke, som man nemmere kan forsvare, opdeling af de palæstinensiske områder og annektering af næsten halvdelen af Vestbredden, Jordandalen og Østjerusalem, fortsat opførelse af muren - kort sagt et fait accompli, som dræber ethvert håb om en egentlig palæstinensisk stat.
Endelig vil det kaos, der således skabes i det palæstinensiske samfund, berettige til varig anvendelse af magt under henvisning til kravet om sikkerhed. Strategien er ikke kun uhyrlig i forhold til det palæstinensiske folk. Den kan også for det israelske folk betyde, at fremtiden tegner sig som et mareridt. Man kan næppe forestille sig, at der efter et sådant sammenbrud som ved et mirakel viser sig lydige palæstinensiske ledere og en føjelig befolkning. Den, der sår vind, høster storm.
Det palæstinensiske samfund kan meget vel drage den konklusion, at det ved at spille demokratiets spil kun opnåede at gøre ondt værre. Og vil EU virkelig i den situation tillade, at palæstinensiske institutioner, som den igennem 12 år har været med til at opbygge, tilintetgøres? Vil den lade den palæstinensiske præsident i stikken midt i stormen, når han sammen med regeringschefen har opnået, hvad ingen havde turdet håbe på, nemlig indgåelse af en aftale, som faktisk anerkender Israel og baner vejen for en national samlingsregering?
Eller vil EU have vilje og mod til at sætte sit præg - jeg må sige og beklage, at jeg ikke har konstateret tegn herpå fra Rådets side - og kræve frigivelse af Hamas' ledere, genoptage sin vigtige bistand til og et aktivt samarbejde med den palæstinensiske myndighed og regering og tale klart om de forpligtelser, der påhviler enhver stat, uden undtagelse, i henhold til international ret og Genève-konventionerne?
Det er efter min opfattelse på denne måde, Europa nu og her bør sætte ind. Det gælder Euro-Middelhavs-projektets troværdighed og generelt EU's egen troværdighed som global aktør.
Roberta Angelilli,
   Hr. formand, kære kolleger! Vi følger situationen i Det Hellige Land med bekymring og sorg. Det er en situation, der bliver alvorligere dag for dag, og som risikerer at blive til en international krise og - endnu hurtigere - til en humanitær tragedie. Jeg mener, at det er rigtigt at begynde med pavens ord. Han har appelleret til en løsladelse af alle de bortførte ofre og til en forhandling mellem Israel og Palæstina - hvor det internationale samfund og ikke mindst Europa giver et afgørende bidrag - for at fremme fredens genindførelse.
I dette tragiske øjeblik er det nemlig kun en dialog og begge parters ophør med fjendtlighederne, der kan standse den uacceptable eskalering af volden. Vi ser med positive øjne på aftalen mellem Fatah og Hamas om fangedokumentet, som indirekte anerkender Israels eksistens, men det er nødvendigt at gøre mange flere fremskridt, først og fremmest ved at løslade den israelske soldat.
Det var fornuftigt af Europa straks at komme med en enstemmig appel om moderation og fred, men det er nødvendigt med mere mod og fasthed. Det internationale samfund skal spille en reel hovedrolle og påtage sig hele ansvaret for, at der bliver fred i Mellemøsten, ved at stoppe volden og få israelerne og palæstinenserne tilbage til forhandlingsbordet.
Til sidst vil jeg endnu en gang citere paven, som har bekræftet Israels legitime ret til at eksistere i fred, men som også har henvendt sig til det internationale samfund og bedt om en reel støtte til det palæstinensiske folk, så det får mulighed for at komme ud af de usikre forhold, som det lever i, og skabe sig en fremtid med det endelige mål at opbygge en egentlig stat.
Vi er sikre på, at hvis man lyttede til disse ord, kunne man endelig begynde at gå i retning af fred og dialog igen. 
Bastiaan Belder,
   Hr. formand! Den israelske forsvarsminister Amir Peretz gjorde i går den syriske præsident Bashir al-Assad ansvarlig for den bortførte israelske korporal Gilad Shalits ve og vel. Han støttede dermed sit argument ved at henvise til Hamas' terrorkommando, som opererer under ledelse af Khaled Meshal i Damaskus. Deler Rådet og Kommissionen denne opfattelse, og i bekræftende fald, hvilken indflydelse får dette på de europæiske forbindelser med Syrien?
Et andet spørgsmål til Rådet og Kommissionen vedrører den europæiske overvågning ved grænsen mellem Egypten og Gaza ved Rafah. En fremtrædende israelsk analytiker kalder denne EU-mission en fuldstændig fiasko. For næsen af Europa og Egypten, og måske bogstavelig talt for øjnene af dem, strømmer våben og terrorister ind i Gazastriben. Jeg vil gerne bede om Rådets og Kommissionens reaktion herpå. Det er et presserende anliggende i betragtning af det palæstinensiske raketnedslag i går aftes i centrum af den israelske by Ashkelon. 
Marek Aleksander Czarnecki (NI ).
   - Hr. formand! Den aktuelle situation i Israel udgør en reel krigstrussel. Det er den alvorligste situation i regionen siden 2000 eller måske siden 1967. Jeg ønsker ikke at foretage en detaljeret analyse af de seneste begivenheder, og jeg vil ikke forsøge at spille dommer og vurdere, hvis skylden er, men jeg må sige, at den manglende stabilitet i denne region er en reel trussel mod freden og roen i hele verden, og derfor er der behov for en international intervention. Vi kan ikke blot sidde og se på.
Hvis volden fortsat eskalerer, vil konfliktspiralen intensiveres og føre til begivenheder, hvis eftervirkninger ikke kun vil kunne mærkes af indbyggerne i Israel og Palæstina. Der findes ekstremister på begge sider. Vi skal gøre vores yderste for at give de moderate kræfter i begge lande en chance - at give en chance for dem, der vælger den vanskelige dialogproces frem for dem, der vælger den lette voldsproces.
Ioannis Kasoulides (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Kommissæren nævnte helt korrekt aftalen mellem præsident Abbas og Hamas-regeringen på grundlag af forslaget fra fangerne, som er blevet overskygget af den seneste udvikling. Hver gang der er en positiv udvikling i retning af fred, sørger nogle ekstremistiske elementer for at underminere udviklingen med en handling som f.eks. det bagholdsangreb, hvor to soldater døde, og én blev bortført. Vi fordømmer enhver terrorhandling, og vi kræver, at den israelske soldat frigives.
Det skal imidlertid også nævnes, at den israelske side altid går i fælden. Med deres overdrevne og uforholdsmæssige anvendelse af tvang ødelægger de enhver positiv udvikling i retning af den fred, som de selv søger. De hævder, at deres målsætning er at spare uskyldige menneskeliv. Men ved at ødelægge kraftværker og forhindre normal vandforsyning - hvorved adskillige millioner personer står uden elektricitet og vand - straffer de ikke blot uskyldige civile, men også de europæiske skatteydere, hvis penge har bidraget til opbygningen af infrastrukturen, og som formentlig og helt korrekt vil blive anmodet om at reparere den igen.
Vi må derfor opfordre begge sider til at respektere den politiske og demokratiske proces og stoppe brugen af vold som middel til gennemtvingelse af politiske målsætninger over for hinanden. Kampen imod terror skal ikke være en undskyldning for Israel til at omstøde en demokratisk politisk beslutning, som er truffet af den palæstinensiske befolkning. 
Véronique De Keyser (PSE ).
   - Hr. formand! Der hviler et tæt mørke over den igangværende operation i Gaza. I takt med at operationen skrider frem, bliver dette mørke stadig mere knugende! Bomberegnen, vi sender over Gaza, er ikke kun unødvendig, den savner først og fremmest legitimitet. Det er ikke legitimt at berøve 750.000 mennesker adgang til elektricitet. Det er ikke legitimt at opfordre 20.000 mennesker til at forlade deres hjem for derefter at forvandle deres by til en fantomby. Det er ikke legitimt at trænge ind i syrisk luftrum. Det er ikke legitimt at kidnappe en fjerdedel af en regering og en fjerdedel af et parlament. En stat, som tager sådanne midler i brug, adskiller sig ikke længere fra en terrororganisation. Det er ikke mine ord, men ord, som en jøde, hr. Levy, anvendte i denne uge på Haaretz.com. I Israel kunne man således høre retfærdighedens stemmer fordømme disse forbrydelser. Hvorfor forholdt Rådet sig tavst?
Rådets officielle meddelelse af 3. juli er mindre vidtrækkende end udtalelserne fra Schweiz eller Tyrkiet! EU, som har brugt 3 millioner euro til overvågning af valgene i Palæstina, har været længe om at tage sagen om kidnapning af 64 medlemmer af regeringen og det demokratisk valgte lovgivende råd op og kræver endog ikke omgående frigivelse.
Bombningen af Gaza, ødelæggelsen af et kraftværk og afbrydelse af vandforsyningen afføder ikke heftige protester. Ophobningen af døde og den fornyede voldsspiral fremkalder ikke de ord, man kunne forvente: Hold op, hold op, hold op! Stands dette blodbad, dette vanvid! Ja, jeg fordømmer Kassam-raketangrebene, ja, jeg ønsker, at soldaten Gilad frigives, men jeg ønsker også frigivelse af de 339 palæstinensiske børn, der sidder i israelske fængler. En soldats liv er ukrænkeligt, og det samme gælder børnenes.
Først og fremmest har jeg imidlertid været forbløffet over, at EU ikke - ikke før i dag, tak, fru kommissær - har hilst det historiske skridt velkommen, der blev taget med aftalen om "fangernes dokument". Seks måneder efter valgene forpligtede Hamas og islamisk jihad sig til indirekte at anerkende Israel og bringe voldshandlingerne uden for områderne til ophør. Hidtil har der ikke lydt et ord herfra, men hersket dyb tavshed! Vores humanitære bistand vil være en saltvandsindsprøjtning for Palæstina. Jeg støtter kommissæren i så henseende. Men er det ikke også vores ambition at bistå den palæstinensiske stat med at opbygge demokrati? Jeg retter denne forespørgsel til Rådet. Bring denne skandaløse situation til ophør og lad os sikre efterlevelse af international ret!
Chris Davies (ALDE ).
   - Hr. formand! Vi har hørt om korporal Shalit, og de ansvarlige skal frigive den stakkels dreng nu. Vi har hørt langt mindre om Maria Aman. Hun vil aldrig mere være i stand til at bruge sine arme eller ben, hun er kun tre år gammel, og hendes rygsøjle er ødelagt af israelske granatsplinter. Det er, hvad der sker, når man kaster granater på en befærdet gade i Gaza. Den israelske hær har dræbt over 12 palæstinensiske børn i sidste måned, men betyder de overhovedet noget for soldaterne? Den israelske premierminister hævder, at israelske menneskeliv er mere værd end palæstinensiske menneskeliv. Israel afleder opmærksomheden fra aftalen mellem Fatah og Hamas, hvori de grænser, der blev vedtaget i 1967, anerkendes. Hvad mere ønsker Israel? Israel vil benytte enhver lejlighed til at undgå at vende tilbage til køreplanen. Landet har ingen intention om at forhandle en tostatsløsning.
Men hvori ligger udfordringen for Europa? Der er ingen, vores dobbeltmoral er tydelig. Vi ignorerer Israels racistiske adfærd og forholder os passive, når Israel pålægger fælles afstraffelse af befolkningen i Gaza. Vores ord om retfærdighed efterfølges aldrig af handlinger.
Europa har mulighed for at fremme dagsordenen ved at fortælle verden, at vi støtter fangernes dokument, og at vi vil tage sagen op med den palæstinensiske regering. Men alt tyder på, at Rådet og Kommissionen ikke vil have modet til at gøre det. Vi lader ikke palæstinenserne slippe af sted med noget, men vi lader Israel slippe af sted med hvad som helst.
Roger Knapman (IND/DEM ).
   - Hr. formand! I sidste uge modtog Parlamentet en meget storladen pressemeddelelse fra Adamos Adamou, medlem af Parlamentet. Hele verden skulle tilsyneladende vide, at han som formand for delegationen for forbindelserne med Det Palæstinensiske Lovgivende Råd opfordrer det internationale samfund til at beskytte civilbefolkningen i Gaza. Men helt præcis hvordan? Hvad vil han selv foretage sig - stå i midten af vejen med en hjelm på hovedet? Heldigvis viser en søgning på Google, at der ikke har været nogen reaktion på dette forslag overhovedet.
Alt, hvad jeg kan foreslå på nuværende tidspunkt - og der har været meget skarpe udtalelser her - er, at vi skal være realistiske. Den tragiske sandhed er, at Israel vil reagere, hvis Hamas fortsætter bombeangrebene, drabene og bortførelserne. De personer, der har nægtet at se sandheden i øjnene, bør erkende realiteterne, ellers vil situationen forværres yderligere. 
Mario Borghezio (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger! Europa må ikke overtage den italienske regerings tvivlsomme politik, hvor Israel og Palæstina behandles på samme måde. Gaza-striben er blevet en institutionaliseret affyringsrampe for terrorangreb.
Hamas-militserne har droppet den institutionelle mulighed og har vendt situationen til en fuldstændig terrorisme. Det er sagens kerne. Vi kan ikke sammenligne terrorismen med Israels militære valg og heller ikke med de krænkelser af menneskerettighederne, som vi under alle omstændigheder fordømmer, men hvis Hamas' beslutningsbeføjelser er i hænderne på de medieafhængige slagtere fra Syrien og Iran, hvilke resultater kan vi så opnå med Europa-Parlamentets venlige henstillinger til Hamas' regering?
Det lykkedes ikke vores inspektører at forhindre den skændige overførsel af flere millioner dollars, som er endt i hænderne på Hamas, og som bestemt ikke bliver brugt på at opfylde den palæstinensiske befolknings behov. Men det er et problem, som de europæiske skatteydere må gøre noget ved.
Charles Tannock (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Den anspændte situation i de palæstinensiske områder er forværret efter bortførelsen af korporal Shalit på foranledning af Hamas-regeringen med urealistiske krav om frigivelse af palæstinensiske fanger. På grund af bortførelsen, der fandt sted efter det koldblodige mord på en civil bosætter, og de vedvarende angreb fra Gaza på israelske civile områder, havde premierminister Olmert ikke andet valg end at iværksætte det begrænsede indgreb af Israels væbnede styrker. Jeg ønsker også at anmode om umiddelbar frigivelse af korporal Shalit.
Jeg er personligt modstander af enhver støtte til en palæstinensisk myndighed ledet af Hamas, medmindre den fordømmer vold, nedruster og anerkender Israels ret til at eksistere. Desværre er den fælles erklæring fra Hamas og Fatah af 27. juni med en underforstået anerkendelse af Israel efter sigende stadig et flertydigt dokument, og Hamas fordømmer ikke vold i tydelige vendinger.
Der er tidligere doneret millioner af euro fra vores skatteydere i støtte til Den Palæstinensiske Myndighed uden særlige resultater i opnåelsen af varig fred som fastsat i Oslo i 1993. Der har i stedet været udbredt korruption. Selv om jeg accepterer Hamas' demokratiske sejr - Hitler blev trods alt også valgt med en demokratisk proces - betragter jeg - ligesom EU og USA - fortsat Hamas som en forbudt terrororganisation og vil derfor aldrig overveje at støtte Hamas-regeringen økonomisk, før denne foretager en overbevisende ændring af sit charter og sin terrorideologi.
Selvmordsbomben i Tel Aviv for nylig blev offentligt støttet af Hamas-regeringen, og det er en skændsel. Imidlertid skal EU gennem Kvartetten fortsat være indstillet på at fremme en tostatsløsning med henblik på varig fred i Mellemøsten, hvor Israel og en demokratisk, levedygtig, fredelig og uafhængig palæstinensisk stat lever side om side inden for sikre og internationalt anerkendte grænser. Jeg tilslutter mig alle parter i Parlamentet, der opfordrer Israel - især Israels væbnede styrker - Hamas og alle, der er involveret i disse skrækkelige begivenheder, til at respektere international ret og undgå yderligere blodsudgydelser. 
Marek Siwiec (PSE ).
   - Hr. formand! En konflikt er aldrig blevet løst med hævede stemmer.
På hvilken måde adskiller det aktuelle terror- og voldsbillede sig fra de øvrige? Det er et faktum, at volden og forbrydelserne begået af en israelsk fyrs bortførere og mordere samt de mange ofre for angrebene ikke er blevet fordømt af den demokratisk valgte Palæstinensiske Myndighed. Faktisk tog Hamas parti med dem, der spreder vold og terror. Det skete, lige efter at den nye israelske regering blev taget i ed, og enhver handling skaber en modreaktion. De israelske myndigheder besvarede denne kriminelle handling med en militæraktion. De aktuelle scenarier er ikke iscenesat af Israels premierminister og præsidenten for Den Palæstinensiske Myndighed, der har forsøgt at holde dialogen åben, men af den iranske præsident og Hamas-ekstremister, der er hentet ind fra Damaskus, samt af terrorister i alle afskygninger.
Jeg vil opfordre Rådet og Kommissionen til at lægge større pres på begge sider i denne konflikt - men specielt på Den Palæstinensiske Myndighed. Husk på, at hvis fredsprocessen skal fornys, skal den Hamas-udnævnte regering anerkende staten Israel, opgive volden og rette sig efter alle de hidtil underskrevne aftaler, hvilket den endnu ikke har gjort.
Frédérique Ries (ALDE ).
   - Hr. formand! Situationen er alvorlig, lød det fra kommissær Ferrero-Waldner. De israelske styrker befinder sig på ny i Gaza, den humanitære situation er alvorlig for palæstinenserne, som er ofre for disse blodige begivenheder, som Hamas har påført dem. Det er alt sammen korrekt, og vi støtter kommissæren, hvad angår den nødhjælp, hun annoncerede.
Israelerne har reageret ved at afskære halvdelen af beboerne i Gaza fra adgang til vand og elektricitetsforsyninger, og denne reaktion har været ude af proportioner. Det er også korrekt. Israel har imidlertid ikke til hensigt på ny at besætte Gaza. Denne alvorlige krise kunne umiddelbart bringes til ophør, hvis terrorbevægelserne frigav den unge soldat, der er taget til fange, og indstillede raketangrebene mod israelsk territorium. Så sent som i aftes blev en skole i Sderot ramt.
Et spørgsmål trænger sig på, eller snarere en bekymring for, at konflikten i regionen udvikler sig og "irakiseres" med bortførelser og henrettelse af gidsler som bestanddele. Som eksempel kan nævnes den attenårige Eliahou Asheri, som næsten ingen taler om. Han blev skudt i hovedet, fordi han blaffede i Jerusalem.
Kun ved at vende tilbage til diplomatiets vej vil det være muligt at sætte en stopper for denne radikalisering og ekstremisterne og for en selvforstærkende negativ politik. Frankrig og Ægypten har stillet sig i spidsen for at finde en løsning for Gilad Shalit og for det palæstinensiske folk, og jeg tror, en sådan løsning er nært forestående. Jeg vil gerne forsikre min kollega hr. Davies om, at for alle i Europa-Parlamentet er en palæstinensers liv lige så værdifuldt som en israelers. Jeg finder denne mistænkeliggørelse både uretfærdig og uværdig.
Vores højeste ønske - som desværre næsten får karakter af en klagesang - er at se Europa stå sammen for at få genoptaget forhandlingerne. 
Zbigniew Zaleski (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Efter min mening er alt allerede sagt om konflikten og dens oprindelse. Jeg finder situationen langt mere alvorlig i dag end for et år siden, fordi vi ikke længere ved, hvem vi skal hjælpe, eller hvordan vi skal hjælpe dem. På den ene side har vi en fysisk barriere, og så har vi en væbnet barriere (soldater, paskontroller), der førte til ødelæggelsen af et kraftværk og broer. Der er også opstået en ny politisk barriere i form af den valgte Hamas-regering og alt, hvad det medfører rent politisk. Så er der også menneskene - de almindelige indbyggere - som vi ikke ved, hvordan vi skal hjælpe. Det er en rimeligt enkel regel, at sult og frustrationer fører til aggressioner, og at aggressioner afføder terrorisme og muligvis tilmed en potentiel krig.
Vi bør spørge os selv, om der ikke kun findes én mulig løsning, hvis de to folkeslag ikke kan leve sammen i ét land, nemlig oprettelsen af to stater. Jeg har et spørgsmål til kommissæren og medlemmerne af Kommissionen og Rådet. Gør EU nok, og er vi tilstrækkeligt energiske og effektive som mæglere, som hjælpere og som diplomater? Har kommissæren nogle tanker om denne særlige situation? 
Pierre Schapira (PSE ).
   - Hr. formand! Jeg er forbavset over det, jeg netop har hørt, og beklager, at man her i Europa-Parlamentet stadigvæk ikke skelner mellem jøder og israelere.
Vi stod ikke over for en humanitær krise af dette omfang, hvis vi ikke i første omgang havde indstillet vores bistand til det palæstinensiske folk. Ministerrådets afgørelse om at indstille bistanden og bringe det palæstinensiske folk i fare var en alvorlig fejl. Der var andre pressionsmidler til rådighed.
Har Hamas-regeringen, siden bistanden blev indstillet, taget det mindste skridt hen imod en anerkendelse af staten Israel? Har man fordømt attentaterne? Denne politik, hvor man bruger den humanitære krise som pressionsmiddel, har ingen positiv effekt, og ydermere forvolder den smerte.
Vi oplever på ny en voldsspiral, hvor der naturligvis er fejl på begge sider. Raketangreb mod israelske lokaliteter, uforholdsmæssige gengældelsesaktioner fra den israelske hærs side, bortførelse af soldaten Shalit, som afgjort bør frigives, sådan som alle her i Europa-Parlamentet har påpeget.
Mange aktører har fastholdt deres samarbejde med Palæstina. Jeg tænker navnlig på de mange europæiske lokale grupper, som i sidste uge var samlet her i Bruxelles. Og kvartetten bør, som hr. Brok anførte, åbne mulighed for at gribe ind i området.
Afslutningsvis må jeg understrege, at jeg i høj grad beklager, at Europa-Parlamentets beslutning, som blev vedtaget i juni, ikke henviste til de palæstinensiske fangers erklæring, da dette dokument efter min opfattelse er det mest løfterige signal for Den Palæstinensiske Myndighed under ledelse af Mahmoud Abbas, som vi bør støtte. 
Paula Lehtomäki,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg kan kun tilslutte mig parlamentsmedlemmernes dybe bekymring over den forværrede krise i Mellemøsten. Som minister med ansvar for udviklingssamarbejde finder jeg den forværrede humanitære situation særligt alvorlig - sådan som jeg sagde i mit indledende indlæg - i betragtning af at situationen heller ikke var særlig god før denne seneste fase af krisen.
Denne konflikt er en enorm udfordring for EU, og Rådet er fuldt indstillet på at støtte alle forsøg på at finde en løsning herpå. Samtidig skal vi huske på, at de involverede parter sidder med nøglen til at løse krisen. Vi kan og skal arbejde for at finde en løsning, men det er helt afgørende, at de involverede parter også har viljen til og et ønske om at gøre det. 
Rådet udsendte sin seneste redegørelse den 30. juni. Det spildte ikke tiden. Som jeg ser det, er det en meget afbalanceret redegørelse i modsætning til, hvad der har været antydet i nogle af indlæggene her i salen. Rådet ønsker at understrege, at begge parter skal yde den nødvendige indsats for at lindre krisen. Vi finder det afgørende vigtigt, at den tilfangetagne israelske soldat frigives, men også at israelerne indstiller den militære operation, og at begge sider handler i overensstemmelse med international ret. Det er helt afgørende, at de involverede parter kan vende tilbage til forhandlingsbordet og finde en løsning på krisen. 
Benita Ferrero-Waldner,
   Hr. formand! Som jeg nævnte i starten, deler jeg fuldt ud Deres bekymring om optrapningen af situationen i Gaza-striben. Det er en ond cirkel. Jeg forstår også Israels reaktion på bortførelsen af korporal Shalit. Han skal frigives uden at have lidt overlast. Det er sandt, at den syriske del af Hamas har et stort ansvar i denne sammenhæng. Angrebene på Israel med Qassam-raketter fra det nordlige Gaza skal ophøre. Men det israelske militære indtog i Gaza-striben og ødelæggelsen af den civile infrastruktur rammer alle civile i Palæstina, hvis liv således sættes på spil.
Dermed rejses spørgsmålet om respekt for international ret. Er det virkelig i Israels interesse på lang sigt? Risikerer man ikke at forstærke den onde cirkel med fattigdom og ekstremisme? Elektricitets- og vandforsyningen skal genoprettes hurtigt og med støtte fra Israel. Arrestationen af valgte lovgivere er en trussel imod de institutioner i Den Palæstinensiske Myndighed, som er nødvendige for at oprette en uafhængig, demokratisk og levedygtig palæstinensisk stat.
EU har givet udtryk for særlig bekymring om tilbageholdelsen af de valgte medlemmer af den palæstinensiske regering og lovgivende forsamling, og de tilbageholdte personer skal tildeles alle relevante juridiske rettigheder. Alle sider skal udvise tilbageholdenhed.
Sidste år talte jeg om nødvendigheden af at bevare håbet om fremskridt i forbindelse med fredsprocessen efter Israels frigørelse fra Gaza samt G8's plan om at genoprette den palæstinensiske økonomi. Situationen ser meget anderledes ud i dag. Men jeg mener, at det er muligt at træde et skridt tilbage. Vi skal derfor fortsat fokusere på en forhandlet tostatsløsning, og vi skal ikke anerkende andre ændringer af grænsedragningen fra 1967 end de ændringer, der er resultatet af en aftale mellem parterne. Vi bifalder præsident Abbas' bestræbelser på at opnå størst mulig palæstinensisk enighed i opfyldelsen af målsætningerne i køreplanen, og vi ønsker hans fortsatte støtte. Vi er villige til at samarbejde med enhver palæstinensisk regering, der fordømmer vold, anerkender Israel og overholder de tidligere aftaler som fastsat af Kvartetten.
Vi skal overveje hr. Broks forslag om at tage dertil som kvartet og se, hvad vi kan gøre. Vi har gentaget vores målsætning om en forhandlet, sammenhængende, retfærdig og varig aftale i Mellemøsten. Den fælles målsætning, som blev fastsat på G8-mødet, er stadig oprettelsen af en levedygtig, demokratisk og suveræn palæstinensisk stat, der lever side om side og i fred og sikkerhed med Israel. Vi ønsker denne løsning, og derfor vil vi fortsat yde en indsats, selv under de vanskeligste omstændigheder.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Αdamos Adamou (GUE/NGL ).
   - Hvor mange lidelser endnu skal den palæstinensiske befolkning gennemgå, hvor mange børn skal lade livet, før det internationale samfund endelig vågner op og kræver, at Israel standser de afskyelige forbrydelser, der dagligt begås af denne stat?
Årsagen til tragedien er den israelske besættelse. Lad os ikke fordreje sandheden og lægge ansvaret for den uacceptable udvikling af situationen på tilfangetagelsen af en enkelt israelsk soldat. Det ville være det samme som at acceptere besættelsen, tankegangen bag masseafstraffelse og erklæringen om, at israeleres liv er mere værd end palæstinenseres.
Vi fordømmer arrestationen af ministre i den lovligt, demokratisk valgte palæstinensiske regering og af parlamentsmedlemmer, som er vores kolleger. Vi kræver, at de øjeblikkeligt løslades uden betingelser.
Israel skal indstille den uerklærede krig og blokeringen af humanitær hjælp og genopbygge den ødelagte infrastruktur. Vi kræver ligeledes løsladelse af soldaten, så man fjerner ethvert påskud for at fortsætte angrebene.
Kvartetten bør straks iværksætte den midlertidige hjælpemekanisme til palæstinenserne.
Det internationale samfund, EU og kvartetten bør insistere på en genoptagelse af forhandlingerne og kræve, at den israelske regering overholder køreplanen, og at begge parter overholder alle de aftaler, som er undertegnet for at fremme og sikre freden. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ).
   - Efter endnu et kriminelt israelsk overgreb imod det palæstinensiske folk og dets institutioner holder EU nok en gang i form af en erklæring fra dets formandskab både Israel og det palæstinensiske folk ansvarlige for situationen og hvidvasker dermed Israels brutale aggressions- og besættelsespolitik over for Palæstina, hvor Israel systematisk krænker folkeretten og det palæstinensiske folks umistelige ret til en egen uafhængig stat.
EU har ikke udtalt ét eneste ord til fordømmelse af Israels aktuelle militære aggression, hvis omfang og rækkevidde viser, at den må have være forberedt længe og kun afventede et påskud. Den kriminelle militære aktion indgår i en strategi, som Israel længe har planlagt, om at ødelægge Den Palæstinesiske Myndighed og dens institutioner og infrastruktur, herunder det, der skal imødekomme befolkningens mest grundlæggende behov. Det er en strategi, hvis mål er at befæste Israels anneksion af besatte områder - det bevidner murens opførelse - og at umuliggøre de nødvendige betingelser for at oprette en suveræn, uafhængig og levedygtig palæsinensisk stat.
Derfor må der vises solidaritet med PLO og det palæstinensiske folk. 
David Martin (PSE ).
   - Situationen i Palæstina er kritisk. Alle ønsker, at den israelske soldat, der er bortført, frigives uden at have lidt overlast. Bortførelsen bør dog ikke benyttes af Israel som undskyldning for de ekstreme aktioner i Gaza og på Vestbredden. Jeg opfordrer indtrængende Israel til at sikre, at alle aktioner er i tråd med international ret. Problemerne omkring den humanitære situation i de palæstinensiske områder skal løses omgående. Elektricitetsforsyningen skal genoprettes, og der skal leveres medicinsk udstyr og fødevarer. Begge parter skal opfordres til at træffe foranstaltninger til opbygning af fælles tillid og mindskelse af den anspændte situation. Et klart og tydeligt budskab fra begge sider om, at en forhandlet tostatsløsning er den eneste bæredygtige løsning for området på lang sigt vil gøre meget for at forbedre den nuværende situation. 

Formanden.
   - Goddag, kære kolleger og venner! Er vi alle klar til at stemme? Det er vi vel mere eller mindre ... 
Robert Atkins (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Med henvisning til artikel 149-164 ønsker jeg at få at vide, hvorfor det ikke via formandskabet eller administrationen kan planlægges således, at Parlamentet afholder rettidige afstemninger på det tidspunkt, der fremgår af forretningsordenen. Afstemninger skal have forrang for alt andet og afholdes på et fastsat tidspunkt, således at de ikke er til ulejlighed som afholdelsen af en afstemning på et tåbeligt tidspunkt som dette.
Formanden.
   - Mange tak hr. Atkins. Jeg har undersøgt sagen. Forhandlingen her til morgen tog lidt længere tid end beregnet på grund af den finske permierministers tale, som varede i 45 minutter. De ved nok, at det finske sprog har alt for mange vokaler. Derfor blev forhandlingen forsinket.
Jeg ønsker at meddele mine kolleger, at Terry Wynn går på pension fra Europa-Parlamentet i denne uge. Jeg er sikker på, at alle ønsker at takke ham for hans store arbejdsindsats, især som formand for Budgetudvalget.
Janusz Lewandowski (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Som medlem af Parlamentet fra en af de nye medlemsstater har det været muligt at indtræde som formand for Budgetudvalget, og jeg har haft en eminent forgænger. At være formand for Budgetudvalget efter hr. Wynn er som at flyve med autopilot. Han er og vil altid være en sand mester, hvad angår den europæiske økonomi, efter min opfattelse. Held og lykke fremover, Terry.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er afstemningen.

Ulrich Stockmann (PSE ),
   Hr. formand! Der har været forvirring hos nogle kolleger på grund af den upræcise oversættelse af vores kompromisforslag om kabinepersonale. Det vedrører ændringsforslag 20, 22 og 24, stk. 1. Den bestemmende version er den engelske: ", altså "hvor det er relevant" og ikke "hvis det er relevant". 
Gilles Savary (PSE ).
   - Hr. formand! Jeg kan bekræfte dette sproglige problem. Jeg vil endvidere gerne sige, at vi var 37 parlamentsmedlemmer, som sammen stillede ændringsforslag 17 og 18 i plenarforsamlingen. Ændringsforslagene bevirkede, at der i aftes efter forhandlingen blev indgået en aftale. Jeg vil gerne meddele de kolleger, som tilsluttede sig ændringsforslagene, at Rådet og Kommissionen har accepteret at indføje kabinepersonalet i bestemmelserne om luftfartssikkerhed, sådan som kollegerne havde ønsket. Jeg vil derfor sige til de kolleger, som sammen med mig stillede disse ændringsforslag, at, såfremt kompromisændringsforslagene vedtages, har vores ændringsforslag ikke længere nogen berettigelse, og vi kan derfor stemme imod.
Det er efter min opfattelse et flot resultat af den fælles indsats. Jeg håber, kollegerne har forstået budskabet. 

Carl Schlyter,
   Hr. formand! Jeg ønsker på vegne af Verts/ALE-Gruppen at anmode om, at ændringsforslag 23 sættes under afstemning ved navneopråb. 

Bruno Gollnisch (NI ).
   - Hr. formand! Hvis ikke jeg tager fejl, skulle stemmelighed, som vi konstaterede for et øjeblik siden, medføre, at forslaget var forkastet i henhold til forretningsordenens artikel 153, stk. 3. Det er min opfattelse, men jeg kan tage fejl. 
Formanden.
   - Vi følger artikel 153, stk. 2, i forretningsordenen, hvori følgende er fastsat: "I tilfælde af stemmelighed ved afstemningen om en dagsorden som helhed (artikel 132) eller en protokol som helhed (artikel 172) eller ved en delt afstemning, jf. artikel 157, anses teksten for vedtaget".
Mange tak for Deres bemærkninger. 
Rebecca Harms (Verts/ALE ).
   - Hr. formand! Jeg beklager, at Kommissionen ikke har taget ordet. Den afgørelse, vi netop har truffet om eksport af atomaffald, er relevant for det forestående G8-topmøde. Jeg forventer, at Kommissionen i overensstemmelse med formiddagens forhandling gør menneskerettigheder og miljøsituationen ved Ural omkring oparbejdningsanlæggene Majak og Tscheljabinsk til et tema direkte over for præsident Putin.
Formanden.
   - Ordføreren kunne have anmodet om svar fra Kommissionen, men gjorde det ikke. Det er derfor korrekt. 
Formanden.
   - Det er mig en stor glæde at kunne byde velkommen til fru Emma Bonino, som er den italienske minister for europæiske anliggender og for udenrigshandel, som har taget plads i den officielle loge.
Carlos Coelho (PPE-DE ),
   Dette forslag har til formål at øge effektiviteten i kontakterne mellem de forskellige medlemsstaters retshåndhævende myndigheder for at forbedre planlægningen af det grænseoverskridende politisamarbejde ved visse internationale arrangementer.
I betænkningen foreslås det, at formandskabet for Rådet hvert år i kalenderårets sidste kvartal skal udarbejde en oversigt de planlagte internationale arrangementer og det forventede behov for international bistand i det følgende kalenderår.
Det foreslås også, at formandskabet hvert år skal foretage en evaluering af den internationale bistand, der er ydet i det forudgående kalenderår, herunder en oversigt over konstaterede problemer i medlemsstaterne og anbefalinger til, hvordan sådanne problemer kan løses.
Jeg støtter derfor Frieda Brepoels' betænkning og de ændringer, som hun foreslår. De er betimelige og velbegrundede.
Der må træffes alle nødvendige foranstaltninger for at garantere, at den offentlige orden og sikkerhed kan opretholdes under internationale arrangementer med et stort antal mennesker fra flere medlemsstater, og at strafbare handlinger forebygges og bekæmpes. 
Gérard Deprez (ALDE ),
   Vi skal i dag tage stilling til et forslag til afgørelse om styrkelse af det grænseoverskridende politisamarbejde ved begivenheder, hvor et stort antal mennesker fra flere forskellige medlemsstater forsamles, eksempelvis i forbindelse med internationale sportsbegivenheder (verdensmesterskaberne i fodbold, De Olympiske Lege, cykelløb osv.), men også religiøse begivenheder, statsbesøg, internationale politiske møder eller topmøder.
Erfaringerne viser klart, at samarbejde, tillid, korrekt kommunikation mellem de berørte polititjenester, adgang til pålidelige oplysninger og god forberedelse har været afgørende for at sikre en vellykket afvikling af sådanne begivenheder, ikke mindst hvad angår det forebyggende aspekt.
Teksten tager hensyn til alle disse elementer og omfatter konkret følgende trin. Inden begivenhederne: en årlig opgørelse over de forventede behov. Under begivenhederne: samarbejde og grænseoverskridende bistand mellem de nationale polititjenester. Og endelig efter begivenhederne: evaluering og om nødvendigt forslag til tilpasning af fællesskabsretten (navnlig Schengen-konventionen).
Vi kan, her umiddelbart før den anden semifinalekamp under verdensmesterskaberne, som hidtil er forløbet uden større uheld, kun støtte denne tekst og håbe, det som oftest kan forløbe sådan. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   Forslaget om, at der skal udarbejdes en oversigt over internationale arrangementer i EU med deltagelse af borgere fra flere medlemsstater, der vil kræve et større samarbejde mellem medlemsstaternes sikkerhedstjenester, får os til at nære de største bekymringer om dette initiativs egentlige formål og denne mekanismes anvendelse.
Det gælder så meget mere, som vi tydeligt erindrer de seneste forsøg på at forhindre folk i at deltage i internationale arrangementer og demonstrationer, der f.eks. foregår samtidig med europæiske topmøder, og hvor der protesteres imod neoliberalistiske og militaristiske tiltag eller udtrykkes solidaritet med befolkninger, der kæmper mod imperialismen. Det viser, hvad "grænseoverskridende bistand" mellem sikkerhedstjenester med henblik på at "opretholde den offentlige orden og sikkerhed" og "forebygge og bekæmpe strafbare handlinger" kan betyde.
Dette initiativ indgår således i den sikkerhedsorientering, som EU fremmer, og følger op på andre foranstaltninger, der under påskud af den såkaldte kamp mod terror bringer borgernes rettigheder, friheder og garantier i fare.
Vores parlamentariske gruppe har derfor stemt imod. 
Sérgio Marques (PPE-DE ),
   Jeg takker Frieda Brepoels for den betimelige betænkning om Kongeriget Nederlandenes initiativ om afgørelse om styrkelse af det grænseoverskridende politisamarbejde ved begivenheder, hvor et stort antal mennesker fra flere medlemsstater forsamles, og hvor politiet primært har til opgave at opretholde den offentlige orden og sikkerhed og forebygge og bekæmpe strafbare handlinger, som jeg støtter. Det gælder særlig muligheden for at kunne supplere oversigten over forventede internationale arrangementer med ikke planlagte arrangementer, der samler et stort antal mennesker fra flere medlemsstater.
Den frie bevægelighed for personer kræver, at EU også overvejer politisamarbejde og retligt samarbejde i kriminalsager, så der kan skabes et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. 
David Martin (PSE ),
   Grundig forberedelse er af afgørende betydning, hvis man skal forhindre eller begrænse katastrofer. Derfor støtter jeg betænkningen om styrkelse af det grænseoverskridende politisamarbejde.
Bekæmpelse af kriminalitet og beskyttelse af lov og orden hører grundlæggende under medlemsstaternes kompetenceområder. Forslaget har udelukkende til formål at forstærke samarbejdet mellem de forskellige medlemsstater på dette område ved fastlæggelse af ensartede, gennemsigtige og effektive rammer for udvekslingen af oplysninger. Forslaget er primært rettet imod opretholdelse af lov og orden, sikkerhed samt forebyggelse og bekæmpelse af lovovertrædelser under internationale begivenheder, som samler mange mennesker fra mere end én medlemsstat.
Hvert år inden den 31. januar skal Rådet fremlægge en gennemgang af den internationale støtte, der er ydet i det foregående kalenderår. Gennemgangen indeholder et overblik over de internationale begivenheder, som har fundet sted, den støtte, der er ydet og modtaget, de største vanskeligheder for medlemsstaterne samt henstillinger til håndtering af disse vanskeligheder. Det vil sikre, at de nationale politistyrker fungerer så optimalt som muligt. 
Andreas Mölzer (NI ),
   Det er hævet over enhver tvivl, at vi nu effektivt kan bekæmpe organiseret kriminalitet og kriminel turisme med øget grænseoverskridende politisamarbejde. I den forbindelse synes især Schengen-informationssystemet at bevise sit værd i politiets hverdag, og på grund af dette systems hurtighed alarmeres der i dag også udelukkende gennem SIS og ikke længere gennem Interpol.
På den anden side har vi imidlertid et udbredt politisamarbejde side om side: Schengen, Europol, Eurodac, ZIS, et stort antal bilaterale samarbejdsformer og nu også Prüm-traktaten. Her rejser sig spørgsmålene, om der ikke i mellemtiden er opstået nogle unødvendige overlapninger på det område, og samtidig, om vi ikke efterhånden mister overblikket. I hvert fald skal vi også sørge for, at beskyttelsen af personlige oplysninger ikke kommer til kort. 
Αthanasios Pafilis (GUE/NGL ),
   I betænkningen om styrkelse af det grænseoverskridende politisamarbejde i internationale EU-arrangementer foreslås flere foranstaltninger til at undertrykke folkets kamp på nationalt og europæisk plan.
Det foreslås på provokerende vis, at der udarbejdes en "oversigt over internationale arrangementer", som finder sted hvert år, så man kan planlægge og organisere samarbejdet mellem de repressive mekanismer i EU, hvormed man bekæmper de folkelige bevægelser. På denne måde fremmer man forebyggende undertrykkelse inden for rammerne af den almene imperialistiske doktrin om forebyggende krig eksternt og internt med det formål at "beskytte" topmøder og alle former for internationale møder i imperialistiske organisationer mod den fjendtlige befolkning.
Europas befolkninger har førstehåndskendskab til EU's repressive mekanismers dræbende indsats, nemlig fra Göteborg, Genova og andre lande. De udsættes dagligt for begrænsninger af deres mest grundlæggende rettigheder og friheder. KKE stemmer imod betænkningen og vil medvirke til at udvikle en modstandsbevægelse med udgangspunkt i arbejderbevægelsen og græsrodsbevægelsen på nationalt og europæisk plan for at forsvare folkets frihedsrettigheder.
Ulydighed, oprør og ophævelse i praksis af EU's og regeringernes beslutninger, der afskaffer tilkæmpede demokratiske rettigheder, er befolkningernes ret og pligt. 
Glyn Ford (PSE ),
   Jeg vil stemme for betænkningen, men fremtiden er usikker for fartøjer på indre vandveje i Det Forenede Kongerige. Det Forenede Kongerige har i øjeblikket dispensation fra direktivet om energiprodukter, som gør det muligt for landets lystsejlere at bruge rød diesel til deres fartøjer med en afgift på 6,44 pence pr. liter. Dispensationen udløber den 31. december 2006, og Kommissionen nævnte i en meddelelse til Rådet den 30. juni 2006, at den ikke mente, at der var begrundelse for at forlænge dispensationen.
Fordelene ved at trække dispensationen tilbage er uklare. Da lystsejlernes brug af rød diesel udgør under 0,05 % af landets dieselforbrug, er der stort set ingen miljøfordele. Der er intet, som tyder på at dispensationen i Det Forenede Kongerige påvirker eller er til skade for det indre marked.
Hvis Det Forenede Kongerige mister denne dispensation, vil det muligvis være på bekostning af en hobby og en industri. En undersøgelse foretaget af Royal Yachting Association viser, at 54 % af lystsejlerne formentlig vil blive tvunget til at opgive lystsejlads på grund af den pludselige prisstigning. Den voldsomme virkning kan få alvorlige konsekvenser for de 30.000 personer, der er beskæftiget i bådindustrien, de 70.000 personer, hvis arbejdspladser støttes af den maritime turisme, og de 700 millioner engelske pund, der bruges af lystsejlere hvert år.
Det Forenede Kongerige har brug for en forlængelse af dispensationen på fem år for at løse disse problemer. 
Oldřich Vlasák (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne tale om forslaget om Europa-Parlamentets og Rådets forordning om harmoniseringen af tekniske krav og administrative procedurer inden for civil luftfart. Denne forordning introducerer en række tekniske bestemmelser, der vil have vidtrækkende betydning for sikkerheden, hvilket generelt set skal hilses velkommen. Nogle bestemmelser om emissioner, flyvetidsbegrænsninger og administration er imidlertid utilstrækkelige og bør betragtes i en bredere sammenhæng. Ethvert skridt i retning af yderligere beskatning af brændstof eller tjenester vil begrænse den frie konkurrence blandt nye luftfartsselskaber og lufthavne. Man skal huske på, at vi ud over at forbedre sikkerheden og kvaliteten af tjenesterne også skal fremme iværksætterånden, fjerne bureaukratiet og sænke omkostningerne ved lufttransport. Mobilitet er en af forudsætningerne for økonomisk vækst, og stigende lufttransportomkostninger vil stille os konkurrencemæssigt dårligt på det globale marked.
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   Vi finder det meget beklageligt, at Europa-Parlamentets flertal har forkastet vores ændringsforslag om at beskytte arbejdstagernes rettigheder og garantere passagerernes sikkerhed, herunder:
- at ingen bestemmelser i denne forordning kan tages i anvendelse eller påberåbes i forbindelserne mellem medlemsstaterne for at forringe rettigheder og løn, arbejdsforhold, kvalifikationer eller uddannelse for den civile luftfarts forskellige personalekategorier,
- at flyve- og tjenestetiden reduceres til højst 160 timer i en periode af 28 på hinanden følgende dage fordelt så jævnt som muligt over hele denne periode og højst 40 timer i en periode af syv på hinanden følgende dage med to hviledage, så flyets besætningsmedlemmer og kabinepersonale kan garantere sikkerheden, og
- at der sker certificering af kvalificeret kabinepersonale ved en passende, gyldig og af kompetente myndigheder godkendt tilladelse, der certificerer, at personalet har de nødvendige kvalifikationer og kompetencer til at udføre de pålagte opgaver. 
Det fortryder vi inderligt.
Jörg Leichtfried (PSE ),
   Jeg stemmer for kompromisforslag 1.
Eftersom Ulrich Stockmann som ordfører har udført et fremragende arbejde, vil jeg stemme for kompromisforslag 1.
Dette forslag vurderer jeg bl.a. som værende et tegn på, at sikkerheden i flytrafikken udgør et helt særligt behov for alle partier. Den nye ordning for flyve- og hviletider er en milesten for flysikkerheden og sikrer, at sikkerheden både for flypassagererne og for besætningen øges betydeligt. Det er ikke blot flypassagererne, men også hele besætningen, der nyder godt af udarbejdelsen af samme standarder i alle europæiske lande. På denne måde vil det være muligt at rejse i overensstemmelse med uforandrede sikkerhedsstandarder trods konstant stigende flytrafik. 
Seán Ó Neachtain (UEN ),
   Jeg støtter betænkningen om et emne, der har været drøftet i seks år. Et af de vigtigste punkter, der skal drøftes, er sikringen af, at piloterne ikke bliver så trætte, at flysikkerheden påvirkes. På grund af den stigende flytrafik og det enorme antal flypassagerer er det uhyre vigtigt at harmonisere sikkerhedsstandarderne på højeste videnskabelige sikkerhedsplan for at skabe samme betingelser i det udvidede EU. Man skal i forbindelse med denne form for lovgivning være meget opmærksom på virkningen i forbindelse med piloter og træthed. Jeg støtter en lægevidenskabelig og videnskabelig undersøgelse af virkningen af en sådan lov to år efter ikrafttrædelse.
I betænkningen er det klart og tydeligt fastsat, at denne lovgivning på ingen måde vil udgøre et retsgrundlag med henblik på mindskelse af den eksisterende sikkerhedsbeskyttelse i medlemsstaterne.
Det er af hensyn til sikkerheden, at Kommissionen foretager en konsekvensanalyse af arbejdsplaner og driftsmodeller, og, hvis disse påvirkes negativt, bør Kommissionen foretage en vurdering og foreslå en justering af bestemmelserne vedrørende begrænsninger af flyve- og tjenestetider. 
Andreas Mölzer (NI ),
   Selv om automobilindustrien i fem årtier har søgt efter løsninger for det radioaktive affald, står vi stadig her, som var det i begyndelsen. Atomaffald befragtes på kryds og tværs gennem Europa i milliondyre - finansieret af skatteyderne - transporter, som udgør en høj risiko for uheld og et ideelt mål for terrorangreb.
En risikofri lagring i årtusinder er umulig og leder argumentet om renere og billigere atomstrøm . Risikopotentialet ved denne tikkende tidsbombe bebyrder vi blot efterfølgende generationer med. Hidtil er det ikke engang lykkedes for forskerne at blive enige om, hvilken bjergart der er bedst egnet til endelig lagring, og således har vi f.eks. den tidligere saltgrube Asse II i Tyskland, hvor der ved hjælp af over 120 millioner euro fortvivlet gøres forsøg på at forhindre udslip af radioaktive nuklider.
I de kommende år vil skatteyderne skulle investere ca. 500 milliarder euro i bagudrettet udvinding af reaktorer i Europa, der er i drift for nærværende. Selv om atomindustrien selv skal betale omkostningerne for den endelige lagring, i stedet for at skubbe det over på det offentlige, vil atomstrømmen blive minimum 20 % dyrere og dermed urentabel. Det er på allerhøjeste tid at indstille den milliardtunge støtte, som atomeventyret fortsætter med. 
Kathy Sinnott (IND/DEM ),
   Jeg ønsker først og fremmest at understrege, at jeg støtter EU's bestræbelser på at styrke overvågningen af og kontrollen med overførsel af radioaktivt affald og brugt brændsel inden for EU.
Der er ingen tvivl om, at det skal være en prioritet at sikre, at befolkningen beskyttes imod farlig påvirkning af nuklart affald.
Jeg har dog besluttet at undlade at stemme, idet der i forslaget til Rådets direktiv ikke tages højde for de farlige og negative konsekvenser af overførsel og genforarbejdning af radioaktivt affald for atomfrie medlemsstater som Irland.
I direktivforslaget fokuseres der kun på medlemsstater, der er aktive i fremstillingen af atomenergi. Interesserne hos passive lande som Irland, der har valgt at sige nej til atomkraft, og som ikke er et transitland, medtages ikke i forslaget.
Irland påvirkes som atomfrit land af det affald, som transporteres fra de øvrige lande i Europa til Sellafield-anlægget i Storbritannien med henblik på genforarbejdning. Affaldet transporteres igennem Det Irske Hav, som dermed er det mest radioaktive hav i verden.
Irlands enestående position behandles ikke i forslaget til Rådets direktiv om overvågning af og kontrol med overførsel af radioaktivt affald. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Jeg glæder mig over, at Europa-Parlamentet har stemt for to forslag i betænkningen, hvor det første har til formål at fremme socialt integrerende videnbaserede samfund ved at støtte f.eks. freeware og open source-software, og det andet skal understrege, at en bedre forsknings- og innovationspolitik skal bidrage til nye jobmuligheder gennem en bæredygtig udvikling. Jeg vil ikke undlade at bemærke, at disse forslag var stillet af vores gruppe, der også fremlagde dem i udvalget. Det er ligeledes glædeligt, at der er fokus på livslang læring og på universiteternes rolle med at skabe og udbrede viden, og opmærksomhed omkring de små og mellemstore virksomheder.
Der er imidlertid også nogle mindre positive punkter, f.eks. med hensyn til intellektuel ejendomsret, fremme af iværksætterånd lige fra de tidlige uddannelsesfaser og den generelle konkurrenceorientering, som gennemtrænger denne holdning. Vi har derfor undladt at stemme. 
Sérgio Marques (PPE-DE ),
   Det Europæiske Råd i Lissabon i marts 2000 besluttede at gøre EU til den mest konkurrencedygtige og dynamiske videnbaserede økonomi i verden i løbet af 10 år. I 2006 er EU imidlertid langt fra at nå målet.
Jeg er enig i ordførerens forslag om, at Europa skal forbedre sine resultater inden for især skabelse, deling og finansiering af viden.
Jeg vil gerne påpege de manglende investeringer i forskning og udvikling, den manglende fremme af en iværksætterånd, hvor innovation prioriteres højt, og den manglende politiske og finansielle støtte til livslang læring og uddannelse i ikt.
For det andet forsømmer Europa at dele sin viden. Næsten uoverstigelige barrierer hindrer fortsat aktører i at samarbejde inden for og på tværs af nationale grænser.
Endelig forsømmer Europa at finansiere viden. I den forbindelse bør fællesskabspolitikkerne styrke programmer såsom de finansielle instrumenter i CIP (program for konkurrenceevne og innovation) eller Jeremie (fælles europæiske midler til virksomheder i mikro- til mellemstørrelse). 
David Martin (PSE ),
   I Lissabon-dagsordenen 2000 enedes man om at gøre Europa til verdens mest konkurrencedygtige og dynamiske videnbaserede økonomi inden for 10 år. EU sakker dog fortsat agterud i forhold til USA og Japan. Jeg bifalder betænkningen, som tager EU's ydelse op til behandling med henblik på at forbedre ydeevnen på tre vigtige områder.
For det første gennem finansiering og fremme af udviklingen af ny viden. Dette kan afhjælpes ved at fremme iværksætterånd, livslang læring og IKT-uddannelse samt erkendelsen af, at videnskabelig forskning er en interessant karrieremulighed.
For det andet forsømmer EU at dele sin viden. Menneskelige ressourcer skal anvendes effektivt, og forbedringen af partnerskaber skal prioriteres i lovgivningen om europæisk forskning og udvikling. Ressourcerne skal bruges med henblik på at sikre, at de bedste hjerner får stillet tilstrækkelig grænseoverskridende kapital og menneskelige ressourcer til rådighed. Derudover skal organisationer, som fortsat behandler kvinder som underordnede arbejdstagere, gøres til skamme.
For det tredje forsømmer EU at finansiere viden. Det er derfor uhyre vigtigt at anvende EU's budgetmidler til finansielle instrumenter, der sigter på at styrke SMV-finansiering og håndtere markedssvigt.
Europa skal anerkende sine fejl, således at EU kan opfylde målsætningerne i Lissabon-dagsordenen. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Selv om det er en initiativbetænkning uden lovgivningsfølger, støtter jeg de overvejelser og bestræbelser, som kommer til udtryk. Det er en grundlæggende rigtig opfattelse, at forskning og innovation må indtage en helt central placering i det nye økonomiske paradigme, som Europa har brug for. Desværre må man dog konstatere, at der er en gabende afstand mellem virkeligheden og Lissabon-strategiens mål.
Europa har ikke formået at agere hensigtsmæssigt på det forhold, at teknologi og investering i materielle og menneskelige ressourcer inden for forskning og innovation er afgørende for udvikling og vækst, især i den nuværende verdensøkonomiske sammenhæng. Denne konstatering, der kommer til udtryk i denne betænkning sammen med en række forslag bl.a. om at redefinere forsknings- og innovationsstrategierne, begrunder, at jeg stemmer for. Ordene skal dog gøres til handling. Der bliver ikke noget resultaternes Europa uden et investeringernes Europa. 
José Albino Silva Peneda (PPE-DE ),
   Jeg har stemt for denne betænkning, fordi jeg mener, at innovation og forskning er uomgængelige forudsætninger, hvis der skal skabes flere og bedre job i EU.
Her spiller SMV'erne en nøglerolle som transmissionsrem mellem universiteterne og erhvervslivet.
De vigtigste forhindringer for en gennemførelse af Lissabon-strategien er velkendte: manglende indsats fra medlemsstaternes side, arbejdsmarkedernes opsplitning, ineffektiv anvendelse af menneskelige ressourcer og den europæiske arbejdsstyrkes begrænsede mobilitet.
Jeg beklager derfor, at medlemsstaterne ikke tilbyder tilstrækkelig støtte til at opnå fleksible arbejdsstyrker, der har de kvalifikationer, som er nødvendige for at tilpasse sig de nye forhold på arbejdsmarkedet, og heller ikke værdsætter deres forskere.
Jeg går derfor ind for at fjerne de juridiske og administrative hindringer for forskernes mobilitet og skabe bedre arbejdsforhold med henblik på et egentligt "indre marked" for forskere, der er tilstrækkelig attraktivt og prestigegivende til at standse den europæiske hjerneflugt.
Jeg går også ind for at fremme iværksætterånden lige fra de tidlige uddannelsesfaser og øge støtten til livslang uddannelse ved aktivt at tilskynde både beskæftigede og arbejdsløse til uddannelse i ikt. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Denne betænkning indeholder flere modsigelser.
Dels betones de negative aspekter, hvor der lægges vægt på konkurrenceevne og konkurrence og på foranstaltninger til fremme af omstrukturering og modernisering inden for industrier, der står over for "hård international konkurrence", hvilket vi kender de sørgelige følger af.
På den anden side indeholder betænkningen også forslag, som vi har stillet i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, om, at Kommissionen ikke bør bevilge EU-støtte til de virksomheder, som efter at have modtaget en sådan støtte flytter deres produktionsaktiviteter til andre lande uden fuldt ud at have overholdt de aftaler, som de har indgået med den pågældende medlemsstat.
Jeg vil også gerne fremhæve, at der er medtaget forslag om at vægte arbejdsmiljø og arbejdstagernes sikkerhed og sundhed lige højt for at sikre skabelse af flere og bedre job og om beskyttelse af arbejdstagernes rettigheder, når fremstillingsvirksomheder omlægges, og følgelig også fuld garanti for, at deres repræsentative organer informeres.
Vi har derfor undladt at stemme. 
José Albino Silva Peneda (PPE-DE ),
   Jeg har stemt for denne betænkning, fordi jeg mener, at en dynamisk og stærkt konkurrencedygtig industri er en nødvendig forhåndsbetingelse for at sikre højere sociale og miljømæssige standarder.
Kommissionens meddelelse giver en detaljeret oversigt over 27 sektorer inden for fremstillingsindustrierne, og der foreslås en sund industripolitik, der kombinerer konkrete sektorspecifikke aktioner med horisontale initiativer fælles for sektorerne.
Jeg mener ligesom ordføreren, at der bør udvikles en sammenhængende industripolitik på europæisk niveau med henblik på at takle udfordringerne i forbindelse med globaliseringen. Selv om EU er en økonomi, der især baseres på servicesektoren, er den også en industriel stormagt på verdensplan.
Der er derfor særdeles fornuftigt at udvikle europæiske strategier for industriel konkurrenceevne, europæisk iværksætterånd og virksomhedernes sociale ansvar.
Jeg er overbevist om, at fremtiden for Europas fremstillingsindustrier ligger i merværdi og bedre kvalitet samt en veluddannet og fleksibel arbejdsstyrke.
Jeg støtter denne betænkning, fordi fremstillingsindustriernes høje regionale koncentration fremhæves. Jeg støtter et tæt samarbejde mellem de regionale og nationale myndigheder og de økonomiske og sociale aktører med henblik på at udforme lokale strategiske planer for en bedre udnyttelse af den primære sektors produktion og de fordele, de enkelte regioner frembyder i forhold til de øvrige. 


Panayiotis Demetriou (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Dette er ikke en bemærkning til forretningsordenen, jeg ønsker blot at takke de af vores kolleger, der undertegnede skriftlig erklæring nr. 21. Jeg ønsker endvidere at takke min kollega, hr. Braghetto, for hans solidaritet. Vi har fremsat erklæringen sammen.
I dag har Europa-Parlamentet endnu en gang vist sin interesse for og prioritering af kulturelle anliggender, idet Cyperns religiøse kulturarv ikke blot er et cypriotisk anliggende, men et europæisk anliggende. EU favner alle kulturer i EU-medlemsstaterne. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er interimsbetænkning af Giovanni Claudio Fava for Det Midlertidige Udvalg om CIA's Påståede Brug af Europæiske Lande ved Transport og Ulovlig Tilbageholdelse af Fanger om CIA's påståede brug af europæiske lande ved transport og ulovlig tilbageholdelse af fanger (2006/2027(INI)) (A6-0213/2006). 
Giovanni Claudio Fava (PSE ),
   Hr. formand, kære kolleger! Europa-Parlamentet skal til stadighed udføre en vigtig og vanskelig opgave, nemlig at give et bidrag til bekæmpelsen af terrorisme. Som De ved, skal vi på lørdag sammen med vores britiske venner mindes de 50 mennesker, som døde under bombeangrebet i London sidste år.
Vi har en anden opgave, som er lige så vanskelig, nemlig at bidrage til, at sandheden kommer frem, også sandheden om det magtmisbrug, der har fundet sted i de senere år under påskud af, at man bekæmper terrorismen. Vi har således nedsat et undersøgelsesudvalg for at finde ud af sandheden om de rettigheder, man har nægtet dem, der blev beskyldt for at være vores fjender. De har som mennesker og sigtede ret til advokatbistand, til rettergang, til at blive stillet for en dommer og til en menneskelig og værdig behandling.
Uden retten er der ingen lovgivning, hr. formand, men udelukkende magtudøvelse og vilkårlighed. Når vi taler om ekstraordinære overførsler - som var det spørgsmål, vores udvalg beskæftigede sig mest med - taler vi om en vilkårlighed, som nogle lande har ønsket og andre har accepteret for at bekæmpe terrorismen.
Ved ekstraordinære overførsler forstår man ekstraordinære udleveringer af terrormistænkte, som CIA har fanget og sendt til velvillige lande, der er parate til at afhøre dem med alle midler og holde dem fængslet uden rettergang.
I de senere år har overførslerne været en kendsgerning, hr. formand, og ikke en opfattelse eller en formodning. Det er en kendsgerning, som selv USA's udenrigsministerium har indrømmet, og det er en praksis, som man har brugt og misbrugt, også til skade for europæiske borgere.
Konklusionerne af vores arbejde og det, som vi er nået frem til i de sidste par måneder - og som vi håber at nå frem til i de kommende måneder - vil vi fremlægge i den afsluttende betænkning, men det er vores pligt allerede nu at fortælle, at der er en udbredt og generel involvering af flere europæiske lande på forskellige ansvarsniveauer. Nogle er medskyldige, andre har dækket over ulovlige operationer, og andre igen har ganske enkelt vendt det blinde øje til.
For et par timer siden fik vi en nyhed fra Italien om, at undersøgelsesdommeren i Milano har givet ordre til varetægtsfængsling af vicedirektøren for Sismi - Italiens militære efterretningstjeneste - fordi han har været indblandet i bortførelsen af Abu Omar, den kidnappede imam fra Milano. I samme sag er der givet ordre om varetægtsfængsling af 22 CIA-agenter. Her vil jeg også minde om alvoren af, at direktøren for Sismi, general Pollari, over for vores udvalg har udtalt, at hans efterretningstjeneste aldrig havde fået nogen informationer om denne bortførelse. Vi noterer os, at hans vicedirektør er blevet arresteret, fordi han betragtes som ansvarlig for denne bortførelse.
Det er rigtigt, at vi ikke er nogen domstol, hr. formand, men denne kendsgerning giver os et ekstra ansvar på det politiske og institutionelle plan og er ligeledes ensbetydende med et ekstra ansvar for de regeringer og medlemsstater, som vi henvender os til, eftersom bevisbyrden - netop fordi vi ikke er en domstol - skal deles med regeringerne, som vi i disse måneder beder om et fuldstændigt samarbejde og om hele sandheden.
Hr. formand, kære kolleger, vi vil bestræbe os på at finde den rene sandhed om kendsgerningerne og ansvaret, og det vil vi ikke mindst gøre for at undgå - hvilket efter min mening er det endelige formål med vores udvalg - at sådanne kendsgerninger og et sådant magtmisbrug gentager sig i Europa eller går ud over europæiske borgere.
Takket være det arbejde, som vores assistenter og udvalgets tjenestemænd har udført - og dem vil jeg gerne takke her - har vi kunnet skabe en detaljeret gengivelse af det komplekse system med fly og fiktive luftfartsselskaber, som CIA har benyttet til sine missioner i de senere år. Vi har minutiøst kunnet rekonstruere over 1000 flyvningers ruter og har stillet disse oplysninger til rådighed for parlamentsmedlemmerne. Mange af disse flyvninger var som bekendt rutineflyvninger, som skulle transportere materiale eller embedsmænd, men ikke alle. Abu Omar, Maher Arar, Khaled el-Masri, Mohamed Algiza og mange flere blev brutalt beordret om bord på disse fly og transporteret til deres fængsler.
Disse fly mellemlandede ustraffet i vores lufthavne, brugte vores luftrum og nød godt af vores tavshed, og kun i ét tilfælde ud af 1084 flyvninger kunne en politibetjent identificere besætning og passagerer.
Hr. formand, vi har gjort os til talsmænd for ofrene for nogle skandaløse juridiske fejltagelser - men også for dem, der har gjort det muligt for udvalget at arbejde - og givet dem ret til at komme til orde. Nu ligger der et vanskeligt arbejde forude, og derfor beder vi Parlamentet om tilladelse til at fortsætte vores arbejde indtil mandatets slutning, eftersom den sandhed, vil til sidst kommer frem til og får bekræftet, vil blive stillet til rådighed for alle europæiske lande og naturligvis også for Parlamentet.
Paula Lehtomäki,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Da Rådet er blevet bedt om at udtale sig om denne sag, er jeg glad for at deltage i forhandlingen på Rådets vegne.
Allerførst vil jeg sige, at temaet for denne interimsbetænkning er utroligt vigtigt, og at jeg finder Europa-Parlamentets, Europarådets og Europarådets Parlamentariske Forsamlings initiativ vedrørende dette emne meget vigtigt og betydningsfuldt.
Det handler om gennemførelsen af grundlæggende rettigheder i Europa og kampen mod terrorismen. Disse to mål må ikke få lov til at komme i konflikt med hinanden. Enhver indsats imod terrorismen skal ske i overensstemmelse med forpligtelserne i henhold til folkeretten, og man kan ikke gå på kompromis med hensyn til menneskerettighedsspørgsmål, flygtningespørgsmål eller humanitære spørgsmål, fordi der kæmpes mod terrorismen.
Med henvisning til den aktuelle interimsbetænkning vil jeg imidlertid gerne understrege, at traktaterne ikke giver EU bemyndigelse i sådanne anliggender, og at den nationale efterretningstjeneste ikke ligger inden for traktatens anvendelsesområde, fordi medlemsstaterne enstemmigt har besluttet at forbeholde sig opgaven med at overvåge de nationale efterretningstjenesters arbejde.
Dette betyder selvfølgelig ikke, at Rådet forholder sig passivt til emnerne i betænkningen. Siden november 2005 har der været offentlig mistanke om, at den amerikanske efterretningstjeneste, CIA, brugte europæiske lande ved flytransport og ulovlig tilbageholdelse af fanger. Den 21. november diskuterede EU's udenrigsministre disse oplysninger på et møde i Rådet (almindelige anliggender og eksterne forbindelser). Som følge af denne diskussion skrev udenrigsministeren for det land, der skulle have formandskabet på det tidspunkt, Jack Straw, den 29. november 2005 på EU's vegne til USA's udenrigsminister Condoleezza Rice for at forsøge at finde ud af, hvordan den amerikanske regering ser på disse påstande. Den 5. december udsendte den amerikanske udenrigsminister en detaljeret erklæring om sagen inden hendes besøg i Europa, og ifølge denne mente USA, at internationale aftaler var bindende for dets egne handlinger, at USA respekterede andre landes suverænitet, og at landet ikke transporterede fanger til lande, hvor de ville blive tortureret - f.eks. under afhøringer. EU's udenrigsministre og USA's udenrigsminister Rice diskuterede atter sagen under sidstnævntes besøg i Bruxelles.
Siden tidligt i år har der været en intensiv dialog med USA på forskellige niveauer og i forskellige forsamlinger om disse sager. Menneskerettighederne er ved mange lejligheder blevet diskuteret med USA. Der har også været diskussioner om behovet for at overholde folkeretten i kampen imod terrorismen. Det var senest på dagsordenen på topmødet mellem USA og EU i Wien den 21. juni.
EU har gentagne bedt den amerikanske regering om at give FN's menneskerettighedsrapportører fuld adgang til Guantánamo. EU's udenrigsministre har erklæret, at EU fortsat er meget bekymret over Guantánamo, og emnet er ved flere lejligheder blevet diskuteret med USA. EU mener, at den amerikanske regering skal træffe foranstaltninger til hurtigst muligt at lukke Guantánamo. Derfor glædede EU sig over præsident Bushs bemærkninger på topmødet i Wien om, at han var villig til at lukke Guantánamo-detentionscentret.
Som indehaver af formandskabet vil Finland naturligvis fortsat holde gang i menneskerettighedsdebatten i dialog med USA. Det bliver meget vigtigt under vores formandskab.
Franco Frattini,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Her kort før årsdagen for terrorangrebet i London er der ingen tvivl om, at bekæmpelsen af terrorisme fortsat bør være den europæiske sikkerhedsstrategis hovedmålsætning. Vi har nu en god lejlighed til at minde om dette og samtidig slå klart fast, at respekten for alle menneskers grundlæggende rettigheder er et andet element, der skal medtages i den europæiske sikkerhedsstrategi.
Når vi undergraver garantierne for frihed og de grundlæggende menneskerettigheder, risikerer vi naturligvis ufrivilligt at give netop de terrorister, som vi skal bekæmpe, en grund til at føre propaganda. Derfor er det nødvendigt at finde ud af sandheden, og jeg vil gerne understrege, at der er tale om en historisk og juridisk sandhed og en placering af ansvaret. Det er klart, at Kommissionen har givet - og fortsat vil give - et vigtigt bidrag i den henseende.
Jeg vil gerne minde om, at Kommissionen lige fra starten har givet et kraftigt bidrag, og det tror jeg, at udvalgsformanden, hr. Coelho, kan bekræfte. Kommissionen har assisteret og kraftigt støttet det midlertidige udvalgs anmodning om data fra Eurocontrol, der - sådan som det fremgår af betænkningen - var nogle af de vigtigste beviser, når det gjaldt om at fastslå visse kendsgerninger.
Jeg gav ligeledes min overbeviste støtte til det midlertidige parlamentsudvalgs anmodninger om at få adgang til satellitbilleder fra det europæiske agentur. Sammen med kollegerne i Rådet arbejdede vi for, at denne anmodning hurtigt blev godkendt, og jeg tror også, at dette var et nyttigt bidrag til første fase af det midlertidige udvalgs arbejde.
Desuden har jeg tre gange forsøgt at minde medlemsstaternes indenrigsministre om vigtigheden af at samarbejde med Parlamentets midlertidige udvalg og med Europarådet, dvs. sikre, at man gør fremskridt med de nationale undersøgelser og konstateringer i de lande, hvor dette endnu ikke er sket. Jeg kan allerede nu fortælle Dem, at jeg på det næste ministerråd den 24. juli - som er det første, der finder sted under finsk formandskab - endnu en gang vil opfordre de 25 medlemsstaters indenrigsministre til fortsat at samarbejde med Parlamentets midlertidige udvalg.
Jeg noterer mig - og bifalder - at Parlamentets midlertidige udvalg ikke betragter sig selv som en slags "europæisk overdomstol". Dette er en meget vigtig faktor, når det gælder om at fastlægge det institutionelle ansvar. Jeg mener dog, at de oplysninger, der er angivet i betænkningen, er nyttige instrumenter, som bør vurderes meget nøje. Nogle af elementerne er allerede blevet vurderet, eftersom de i forvejen stod til rådighed for mange af de nationale retsmyndigheder, som var i færdi med at foretage undersøgelser - i nogle tilfælde meget grundige undersøgelser - der blev indledt for et stykke tid siden.
På baggrund af oplysningerne i denne betænkning kan og bør de nationale myndigheder nu efter min mening foretage sådanne undersøgelser med større overbevisning, også i de tilfælde, hvor de ikke er blevet foretaget endnu. Det skal de gøre med fuld garanti for en behørig rettergang, hvilket reelt er retsstatens garanti, og de fulde rettigheder til ofrene - som De til en vis grad har lyttet til - og de anklagede. Der skal fremlægges beviser for begivenhederne, indtil det ved dom bliver fastlagt, hvornår og om man har et ansvar for de specifikke begivenheder.
Det er det resultat, som jeg tror, at vi alle ønsker, nemlig endelig at opnå en fuld og tilfredsstillende sandhed om disse anklager. Efter min mening er det vigtigt, at vi fortrøstningsfuldt venter på de afgørelser, som medlemsstaternes dommere træffer.
Til sidst vil jeg komme med en bemærkning om de fremtidige udsigter, der forekommer mig at være lige så interessante. Jeg vil sige et par ord om reformen af de såkaldte efterretningstjenester. Det er en reform, der henhører under det nationale kompetenceområde, men som efter min mening godt kunne være genstand for nogle mere omfattende overvejelser. Man kunne f.eks. overveje, om gennemsigtighedsreglerne, dvs. forbindelserne med parlamentsorganerne, kunne forbedres på nationalt plan, og om der med koordineringen af efterretningstjenesternes aktiviteter i de enkelte medlemsstater ikke burde - hvilket der efter min mening gør - tages højde for et mere direkte ansvar til de respektive landes regeringschefer, og om der ikke burde være en form for national parlamentskontrol med efterretningstjenesternes finansielle ressourcer. Ved at kontrollere de finansielle ressourcer har man jo som bekendt en væsentlig indflydelse på aktiviteterne.
Jeg vil slutte af med en henvisning - som også står i betænkningen - til nødvendigheden af, at der opstilles nye regler for civile ikke-kommercielle flyvninger, også med civile fly, og at vi definerer begreberne "statsfly" eller "anvendt til statsaktiviteter". Jeg kan allerede nu fortælle Dem, at Kommissionen også i den forbindelse er villig til at gøre sig nogle overvejelser sammen med det midlertidige udvalg i den næste arbejdsperiode. At nå frem til en europæisk definition af f.eks. statsfly kunne være et fint fremskridt på dette område, der som bekendt i øjeblikket ikke er tilstrækkeligt dækket af de nationale lovgivningsbestemmelser.
Jeg vil således gerne bekræfte mit løfte om at samarbejde med formanden og medlemmerne af det midlertidige udvalg. Tak. 
Jas Gawronski,
   Hr. formand, kære kolleger! Jeg havde håbet på, at hr. Fava ikke nævnte den italienske sag i dag, men eftersom han gjorde det, vil jeg som italiensk medlem af Parlamentet - og ikke som PPE-DE-koordinator - gerne fortælle ham, at Osama bin Laden i dag er glad, fordi man i Italien i dag i stedet for at arrestere terroristerne koncentrerer sig om at arrestere dem, der er efter terroristerne.
Hvad betænkningen angår, hr. formand, er det efter min mening ikke tilstrækkeligt, at ordføreren siger, at han kan godkende nogle af vores ændringsforslag. Der er tale om en betænkning, som er yderst tendentiøs, og hvor der udelukkende fremføres USA-kritiske synspunkter. To eksempler på dette er, at man hidtil har nægtet at medtage to udtalelser fra hr. Solana og hr. de Vries i betænkningen, fordi de sagde noget, som man ikke brød sig om, og som venstrefløjen ikke er tilfreds med. De sagde, at de ikke havde kendskab til nogen overtrædelse af loven fra EU-medlemsstaternes side i samarbejdet med CIA. Nu lader det til, at man gør os den store indrømmelse at medtage dette.
Man nægter dog også at medtage en anden udtalelse, fordi den er i modstrid med den såkaldte sandhed, som man forsøger at påtvinge os, nemlig udtalelsen fra en ekspert fra Human Rights Watch, der som bekendt ikke ligefrem er en organisation, der er positiv over for Bush-regeringen. Denne ekspert udtalte følgende til vores udvalg: "Vi har en mistanke, men vi har ingen beviser." Vi ved alle, at amerikanerne har begået nogle fejl, som vi bør kritisere og også fordømme dem for, men når de begår fejl, er det, fordi de foretager sig noget.
Jeg ville gerne have haft, at man i denne betænkning indrømmede, at når vi i dag taler om CIA-problemet, er det takket være den amerikanske presse, den amerikanske kongres og den amerikanske befolkning og ikke takket være dem, der har udarbejdet betænkningen. Det står der overhovedet ikke noget om i betænkningen.
Af alle disse årsager forholder vi os yderst kritisk til denne betænkning og er meget skuffede over den.
Wolfgang Kreissl-Dörfler,
   Hr. formand, kære kolleger! Først vil jeg gerne gratulere vores ordfører Claudio Fava med hans udmærkede interimsbetænkning. Jeg siger interimsbetænkning, fordi vi kun befinder os i første halvdel af vores arbejde.
Her på stedet vil jeg gerne understrege, at ingen i vores gruppe er imod fælles bekæmpelse af international terrorisme. Tværtimod! Imidlertid er vi af den opfattelse, at det ikke kan ske med de samme våben, som terroristerne bruger, men kun med retsstatslige midler og i henhold til de etiske og moralske principper, som vores værdifællesskab, EU, bygger på, som vi fremhæver igen og igen globalt, og som vi også kan være stolte af.
Det kan dog ikke være rigtigt, at mennesker fra EU eller fra stater, der ønsker at tiltræde Fællesskabet, bortføres, flyves den halve klode rundt og torteres i fængsler som i Kabul, som det beviseligt er sket med den tyske statsborger Khaled El-Masri! Her helliger målet netop ikke midlet, og det skal adskille os fra Bush-regeringens og CIA's fremgangsmåde! Når vi kritiserer sådanne forhold, har det intet - overhovedet intet - at gøre med antiamerikanisme, men er udtryk for vores pligt til at handle sådan.
For os rejser der sig imidlertid også et spørgsmål, som regeringerne i EU skal besvare: Hvad må en efterretningstjeneste som CIA - selv om den kommer fra en venligtsindet stat - egentlig foretage sig hos os? Hvordan må den handle? Her kan princippet om oprindelsesland da ikke gælde! Endvidere skal det understreges af EU-medlemsstaterne og også af ansøgerlandene, at det kun er retsstatslige processer, der er tilladt mod enhver, der er terrormistænkt. Hvordan har EU-staterne til hensigt at samarbejde med Europa-Parlamentet og Europarådet?
Dette spørgsmål må regeringen i Skopje i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien også finde sig i, for vi er egentlig ikke glade for, at man lyver for os! Jeg glæder mig dog også over, at den tyske udenrigsminister Frank-Walter Steinmeier uden at tøve har bekræftet sin ankomst i vores udvalg. Det forventer vi imidlertid også af andre personligheder.
Det er ikke vores opgave at gennemføre undersøgelser og udarbejde en endelig bevisførelse med anklageskrift meget grundigt og nøjagtigt ligesom en advokat. Vores opgave må være at tydeliggøre over for borgerne i EU i slutningen af vores arbejde, hvad der reelt er sket, så vidt vi ved, og hvilke politiske konsekvenser der skal drages, således at vi også fortsat kan stå fast på vores værdier og principper, og at bevise, at EU er parat til at værne om og garantere frihed, sikkerhed og demokrati.
Det synes nogle her i Parlamentet imidlertid ikke engang at have forstået her i begyndelsen. 
Sarah Ludford,
   Hr. formand! jeg ønsker også at takke ordføreren, hr. Fava, for hans fremragende arbejde og samarbejde med gruppen. Jeg ønsker endvidere at takke hr. Coelho for hans ihærdige og stabile formandskab.
Området for retlige anliggender og menneskerettigheder i EU fungerer ikke optimalt. Der er nogle medlemsstater, som ikke har gennemført de europæiske anti-terrorlove, der blev vedtaget for fem år siden, med det resultat at vi ikke har kapaciteten i EU til at undersøge og retsforfølge terrorforbrydelser. I nogle medlemsstater er der ikke engang en definition af terrorisme, så terroristerne kan slippe uden om idømmelse af fængselsstraf. Hr. Fava mindede om bombeangrebene i London, som vi alle med sorg vil huske på fredag, og vi hørte også om bombeangrebene i Madrid. Hvis det samme skete i nogle af vores hovedstæder, ville der ikke være mulighed for at få dømt terroristerne.
Jeg håber, at hr. Gawronski og hans venner banker på dørene i de storbyer i medlemsstaterne, som ikke har gennemført rammeafgørelsen om terrorisme.
På grundlag af pålidelige oplysninger fremgår det tydeligt, at menneskerettighederne krænkes på det groveste under dække af bekæmpelse af terror - den såkaldte kamp imod terror. EU har ladet situationen udvikle sig til et punkt, hvor vi ikke kan retsforfølge terrorister, men hvor vi kan forfølge terrormistænkte og fratage dem deres rettigheder.
Hvilken troværdighed har EU så i Europa og andre steder, både hvad angår effektiv bekæmpelse af terrorisme eller respekt for menneskerettighederne? Lad os slå følgende helt fast. Der er ifølge betænkningen dokumenterede oplysninger, f.eks. i flylogbøger, som bekræfter, at der er foretaget ekstraordinære overførselsflyvninger i Europa, og det er meget usandsynligt, at regeringerne eller de pågældende organer ikke har haft nogen anelse om, hvad der foregik. Vi har ikke antydet, at vi er en domstol, eller at vi har samme beføjelser som en efterforskningsleder eller anklager, men vi har gjort en stor indsats gennem et godt samarbejde med Dick Marty i Europarådet og nationale parlamentsmedlemmer og gennem dommerundersøgelser for at pålægge bevisbyrden.
Når påstande ikke længere er teoretiske, men kan bevises, har medlemsstaterne i henhold til europæiske og internationale menneskerettighedsinstrumenter en forpligtelse til at efterforske og straffe enhver, der er ansvarlig for krænkelser af menneskerettighederne.
Jeg håber, at formandskabet helt privat siger noget andet til sine 24 EU-regeringskolleger end her. Jeg håber, at formandskabet siger, at denne sammensværgelse i form af tavshed skal ophøre. Ministeren udtalte, at EU i henhold til traktaterne ikke har nogen beføjelser, og det er ikke korrekt. Hvis det var tilfældet, hvorfor enedes regeringerne så om at indsætte menneskerettighedsbestemmelsen i EU-traktaten og en bestemmelse, artikel 7, som giver mulighed for at sanktionere i tilfælde af overtrædelser?
Det er korrekt, at vi ikke har tilstrækkelige overvågningsmekanismer til at forbinde forpligtelsen med beføjelserne, og det er et problem, der skal løses. Det er patetisk, at Javier Solana og Gijs de Vries er nødt til at sige til parlamentsmedlemmerne, at de ikke mener, at der har fundet overtrædelser sted, men at de ikke har kompetence til at stille medlemsstaterne de relevante spørgsmål.
Det glæder mig at kunne acceptere hr. Gawronskis ændringsforslag i denne sammenhæng, da det sætter fokus på denne tåbelige mangel på kompetence. Jeg bebrejder dem ikke, men jeg tager afstand fra Rådets og medlemsstaternes tomme snak om EU som forbillede, hvad angår respekt for menneskerettighederne, uden nogen realiteter bag. Hvis De ønsker, at vores borgere skal kunne relatere til EU, er det en sag, der er værd af kæmpe for. 
Cem Özdemir,
   Hr. formand, fru formand for Rådet, hr. næstformand i Kommissionen, kære kolleger! Først vil jeg gerne takke vores ordfører Claudio Fava for det udmærkede arbejde, men også vores formand Carlos Coelho for hans arbejde i udvalget. I den forbindelse vil jeg også gerne udvide min tak til at gælde senator Dick Marty og Terry Davis for det glimrende samarbejde med Europarådet og Udvalget om Retlige Anliggender og Menneskerettigheder. Jeg mener, at samarbejdet mellem Europarådet og Europa-Parlamentet er retningsgivende for det fremtidige samarbejde til forsvar for borgerrettigheder.
Lad mig begynde med en generel konstatering: Der er retlige veje at føre fanger til udenlandske myndigheder på. De overførsler, vi har at gøre med i dette udvalg, betyder ikke nødvendigvis transport af mistænkte fra et sted til et andet. Den praksis, som vi har med at gøre, er netop ikke dækket af tilsvarende love, snarere omgår den de principper, som vi forstår ved retsstatslighed, dvs. retten til en passende retlig repræsentation og en fair retlig procedure. Denne praksis kan lige så lidt bringes i harmoni med det, at ingen må udleveres til en stat eller transporteres dertil, hvor han risikerer at blive torteret eller udsat for anden umenneskelig behandling.
De fleste ofre for disse overførsler blev i begyndelsen anholdt ulovligt, nogle blev bortført, alle blev transporteret ulovligt fra et land til et andet. Mange er forsvundet i mellemtiden. De ofre, som vi har hørt i vores udvalg, har berettet om tortur og anden umenneskelig behandling.
I sidste ende kan man sige, at formålet med denne praksis var at outsource tortur og gøre det vanskeligere at fastslå, hvem der har ansvaret for overtrædelser af menneskerettighederne. Mange siger, at man ikke præcist kan fastslå, hvor mange mennesker der i sidste ende er blevet anholdt, bortført og transporteret til andre lande. Det skal nok passe. Netop sådan passer det dog også, at vi kan betragte tilstrækkeligt mange sager som bevist, hvor der er begået overtrædelser af menneskerettighederne, det taler betænkningen sit meget tydelige sprog om.
Med Chicago-konventionen tillades det at udvide private flyvninger til europæisk rum uden yderligere tilladelse. Det har CIA udnyttet og målrettet erklæret deres flyvninger for private. I den forbindelse har mange stater - også EU-medlemsstaterne - henvist til Chicago-konventionen og ladet CIA få sin vilje. Disse stater har tydeligt ignoreret andre forskrifter i denne konvention, som giver dem ret til at undersøge fly, hvor der er forståelige grunde til at antage, at maskinen er blevet brugt til et ulovligt formål.
EU-medlemsstaterne er bundet til forskellige internationale aftaler, især - og det står udtrykkeligt i artikel 6 - til den europæiske menneskerettighedskonvention. Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol har igen og igen understreget, at enhver stat har en positiv pligt til at skride ind, at foretage efterforskning og indlede retlige skridt mod de ansvarlige, når det handler om beskyttelse mod tortur og anden umenneskelig behandling. Det er tydeligt ikke sket i mange medlemsstater i EU. Italien har i disse dage overholdt denne retlige pligt, Italien fortjener en stor tak og respekt for det. Jeg forventer dog også - og jeg tror, at jeg taler på vegne af flertallet i Parlamentet her - at andre lande vil følge Italiens eksempel.
Giusto Catania,
   Hr. formand, kære kolleger! Også jeg vil gerne takke hr. Fava og hr. Coelho for det arbejde, som de har udført i udvalget, og fordi de med dette arbejde har vist os, at de ekstraordinære overførsler hører med til en forkert strategi, som man har iværksat for at bekæmpe terrorisme.
Det er en forkert strategi, som er baseret på teorien om forebyggende krig og en begrænsning af retsstaten. Denne strategi har bestemt ikke svækket terrorismen, men har tværtimod givet næring til den og gjort den radikal. Dermed bidrager den faktisk til, at terroristerne når deres målsætninger.
USA's højesteret fortalte os for et par dage siden efter afgørelsen om Guantánamo, at over halvdelen af Guantánamo-fangerne blev hentet i Afghanistan mellem 2001 og 2003, og det betyder, at Europa var transitområde for over 200 fanger, at der blev mellemlandet i de europæiske lufthavne, og at USA's og NATO's baser i Europa blev brugt som forpost. Udvalget påviste også, at der utvivlsomt har fundet bortførelser sted, og en af disse var naturligvis Abu Omar-sagen.
Vi har undersøgt kendsgerningerne nærmere, og vi har også kunnet konstatere - sådan som John Bellinger og Condoleezza Rice fortalte os - at den amerikanske efterretningstjenestes aktiviteter blev udført med de nationale regeringers vidende. John Bellinger og Condoleezza Rice sagde således klart, at der ikke var tale om nogen krænkelse af den nationale suverænitet. Det bør vi også nævne, hr. Gawronski, og ikke kun brudstykker fra hr. Sinftons taler.
Det, der efter min mening fremgår klart og tydeligt, er, at de europæiske regeringer har været medskyldige i den amerikanske efterretningstjenestes operationer på europæisk område. En italiensk politibetjent har tilstået, og vicedirektøren for Sismi, Italiens efterretningstjeneste, er i dag blevet anholdt. Jeg tror, at det er nødvendigt at skabe yderligere klarhed på dette område.
Endelig er der chefen for den italienske efterretningstjeneste, hr. Pollari. Enten løj han over for vores udvalg, eller også havde han ikke kendskab til sin vicedirektørs aktiviteter. Begge teorier er alvorlige. Det samme gælder for kommissær Frattini, som efter min mening bør belyse dette punkt. Kommissær Frattini var udenrigsminister på det tidspunkt, hvor begivenhederne fandt sted, og enten vidste han det ikke, sådan som han sagde til udvalget, eller også kendte han ikke aftalerne ...
Konrad Szymański,
   Hr. Formand! Jeg vil opfordre til en mere moderat tone i denne betænkning. Der tales i for høj grad vishedens og realiteternes sprog, hvor mistænksomhed og tvivl ville være mere passende. Ifølge Europarådets forrige betænkning er der tale om et dusin sådanne tilfælde af overførsel af ca. 17 mennesker. Ikke alle disse tilfælde er grove brud på folkeretten. Hr. Arar blev f.eks. udleveret efter ordre fra en immigrationsdomstol, så han kan dårligt medtages i gruppen af ekstraordinære overførsler.
Indtil vi kender det præcise omfang af dette fænomen, har vi ingen bemyndigelse til at fremsætte påstanden i betænkningens afsnit 6 om, at de grundlæggende rettigheder flere gange er blevet krænket på en alvorlig og uacceptabel måde. Den amerikanske regering tolker med rette konventionen om tortur anderledes. Udvalget vedrørende denne konvention har ikke sat spørgsmålstegn ved denne fortolkning, der støttes af mange års praksis, en senatsafgørelse og højesteretsafgørelser.
Jeg så gerne, at der i betænkningen gives plads til en bredere beskrivelse af sagens sammenhæng for at undgå en karikering i retning af, at "EU er godt, USA er dårligt". Vi skal understrege terrorbekæmpelsens store betydning for verdenssikkerheden og de positive resultater af samarbejdet mellem de europæiske og de amerikanske sikkerhedstjenester. I kampen mod terrorismen er Europa og USA undertiden tvunget til at træde ind i et juridisk tomrum.
Europa ønsker at behandle terrorister som kriminelle, der skal have ret til forsvarsadvokater og en retfærdig rettergang. Den amerikanske praksis ligger tættere op ad de militære regler og traditioner, der efter min mening passer bedre til disse omstændigheder, men som fører til juridiske akrobatkunster. Hvis vi vil undgå sådanne uenigheder og konflikter mellem Europa og USA, er vi nødt til at indføre nye bestemmelser i folkeretten. Uden ændringsforslagene fra hr. Gawronski og mig selv fortjener betænkningen ikke støtte under morgendagens afstemning. 
Mirosław Mariusz Piotrowski,
   Hr. formand! Det Midlertidige Udvalg om CIA's Påståede Brug af Europæiske Lande ved Transport og Ulovlig Tilbageholdelse af Fanger, som er udnævnt af Europa-Parlamentet for fire måneder, har ikke levet op til sit formål. Udvalgets hidtidige arbejde har ikke resulteret i et eneste - og jeg understreger et eneste - tilfælde af nye oplysninger. Derfor er dagens betænkning fra udvalget kun endnu en ubekræftet medieoplysning.
Der er intet, der indikerer, at en udvidelse af udvalgets mandat vil bringe konkrete fakta frem i lyset. Det har ikke de nødvendige redskaber til sådanne aktiviteter. Hvorfor skal vi fortsat spilde skatteydernes penge på at forlænge dets eksistens? Hvorfor støtte et tandløst udvalg? Der er ingen rationelle grunde hertil. Enhver udvidelse af udvalgets mandat vil være af politiske og propagandamæssige årsager. Dets aktiviteter bruges i mange tilfælde allerede af socialister og liberale til deres egne formål. De vil bruge ethvert påskud til at angribe USA og dets europæiske allierede. På denne måde underminerer de alvorligt den eneste fælles front, der er skabt i kampen mod den meget alvorlige terrortrussel.
Det bør ikke komme som nogen overraskelse for os. Historisk set har socialdemokraterne selv siden det sidste århundredeskifte tyet til handlinger, der i dag ville blive betragtet som terrorhandlinger. Der er fortsat sympati for sådanne politiske metoder selv her i Europa-Parlamentet. Det er intet tilfælde, at skillelinjerne vedrørende denne betænkning ikke baseres på dens kvalitet eller på nationalitet, men på ideologi. Det handler i bund og grund om et skel mellem socialister og konservative.
Hvis vi beslutter at indstille det midlertidige udvalgs arbejde, vil vi gøre samfundene i vores lande en stor tjeneste, og det vil jeg appellere til. 
Philip Claeys (NI ).
   - Hr. formand! Det er ikke lykkedes vores midlertidige udvalg at finde blot ét bevis på, at CIA i Europa har gjort sig skyldig i tortur eller lignende ulovlige aktiviteter. Vi er ikke kommet længere end til formodninger, anvisninger og endda insinuationer. Nogle venstreorienterede kolleger ønskede at benytte det midlertidige udvalgs aktiviteter til billig antiamerikanisme. Det er denne tendentiøse betænkning udtryk for.
Den måde, hvorpå udvalget hidtil har fungeret, rejser også nogle spørgsmål. Vidner blev sommetider ledsaget af advokater, som forhindrede, at besværlige spørgsmål blev besvaret. Flere gange er det sket, at vi på grund af de involveredes vage forklaringer ikke fik et tydeligt billede af det, de blev beskyldt for, eller af deres politiske baggrund. Andre mennesker, som gav møde i udvalget, såsom den højtstående repræsentant Javier Solana, var så forudsigeligt intetsigende, at deres optræden var tidsspilde for alle.
Hvis undersøgelsen skal fortsættes, er det bedre, at den foretages af de nationale instanser, som har beføjelser til det. 
Carlos Coelho (PPE-DE ).
   - Fru minister, hr. næstformand i Kommissionen, kære kolleger! Jeg vil gerne allerførst takke næstformanden i Kommissionen, hr. Frattini, for det eksemplariske samarbejde, som han har ydet over for vores udvalg, idet jeg håber, at Rådet vil følge hans eksempel i vores arbejde det næste halvår.
For det første vil jeg gerne ligesom hr. Kreissl-Dörfler sige, at det drejer sig om en interimsbetænkning. Vi kan altså ikke forlange, at dette dokument skal indeholde en endelig betænknings konklusioner. For det andet vil jeg gerne takke alle medlemmerne i det udvalg, som jeg er formand for, og særlig ordføreren, hr. Fava, for hans grundige og engagerede kvalitetsarbejde i udvalget, samt alle dem, der har bistået os. For det tredje vil jeg gerne minde om, at der i løbet af høringerne er givet forklaringer fra 70 personer på mere end 50 timer, foretaget to missioner i udlandet, i USA og Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, og analyseret tusindvis af dokumenter.
Som en foreløbig status mener jeg - ud over, at udvalgets oprettelse er retfærdiggjort - at det kan konstateres, at der har fundet ulovlige handlinger sted i Europa, hvis omfang og medlemsstaternes delagtighed i nu bør vurderes, at kontrollen med luftrummet og lufthavnenes faciliteter bør skærpes, og at den demokratiske kontrol med efterretningstjenesternes virksomhed bør øges, som kommissær Frattini har nævnt, og at fremmede efterretningstjenesters aktiviteter på europæisk grund bør overvåges bedre.
Ved at vedtage denne betænkning anmoder vi Præsidiet om at sørge for, at vi kan få arbejdsbetingelser til at afdække sandheden om det, der er foregået, og ved at vedtage den med de ændringer, som Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater har foreslået, bidrager vi til en afbalanceret, faktuel og fair betænkning, for vi ønsker ikke, at dette seriøse og grundige arbejde skal blive opfattet som politisk propaganda. 
Józef Pinior (PSE ).
   - Hr. formand! Den 11. september i år markerer femårsdagen for terrorangrebet mod USA. En legitim kamp mod terrorisme går hånd i hånd med refleksioner over midlerne i denne kamp, over den demokratiske situation, over retsstatsprincipperne samt over borgernes rettigheder i situationer, hvor særtjenester får særlig bemyndigelse, og hvor der foretages et generelt opsyn.
En ny type samfund er ved at opstå på begge sider af Atlanterhavet - et samfund bestående af jurister, journalister og politikere fra forskellige sider af den politiske scene, aktivister fra humanitære organisationer og borgere, der er imod den seneste tids krænkelser fra visse europæiske regeringer samt den amerikanske regering af menneskerettigheder samt politiske og medborgerlige friheder. I sidste uge erklærede den amerikanske højesteret de særlige militærdomstole, som præsident Bush udpegede ved et dekret i november 2001, for ulovlige og i strid med Genève-konventionerne og det amerikanske militærdomstolssystem. Denne højesteretsafgørelse er et bevis på, at vi ikke er dømt til et tragisk valg mellem sikkerhed og frihed.
Det midlertidige udvalg, der blev udpeget af Parlamentet den 18. januar i år har færdiggjort første del af sit arbejde. Interimsbetænkningen konkluderer, at der på europæisk territorium er foregået ulovlige aktiviteter, der har haft konsekvenser for europæiske borgere og personer med fast bopæl. Jeg vil gerne understrege, at udvalgets betænkning på ingen måde er antiamerikansk eller ideologisk, og at den ikke er rettet mod et bestemt land eller en bestemt regering. Betænkningen byggede primært på ca. 50 timers høringer med deltagelse af advokater, journalister, repræsentanter for ikke-statslige organisationer, påståede ofre for ekstraordinære overførsler, repræsentanter for de offentlige myndigheder i medlemsstaterne og repræsentanter for EU-institutionerne.
Jeg vil gerne pointere, at udvalget i denne interimsbetænkning ikke én gang nævner navnet "Polen" til forskel fra Dick Martys rapport i Europarådet i juni i år. Vores betænkning forsvarer imidlertid ikke behovet for at fastslå, om der bevisligt findes hemmelige fængsler i visse europæiske lande, sådan som nogle journalister og -ngo'er hævdede i forbindelse med undersøgelserne. Som det påpeges i senator Martys rapport, er det særligt bekymrende, at Warszawa ikke er villig til at samarbejde seriøst med EU-institutionerne.
Det midlertidige udvalg bør nu fortsætte med resten af dets 12 måneders mandat, i løbet af hvilket det skal aflægge officielle besøg i forskellige lande inklusive Polen. 
Ignasi Guardans Cambó (ALDE ).
   - Hr. formand! Jeg vil begynde med at lykønske ordføreren, hr. Claudio Fava, og sekretariatets personale, der har hjulpet ham med udførelsen af denne fremragende indsats. I modsætning til det, der måske kan udledes af repræsentanten for Rådets korte indlæg, ser vi her ikke mod Washington, men mod de europæiske hovedstæder. Vi ser mod Rådet, i Bruxelles, og forventer, at det forpligter sig over for den sandhed, der endnu ikke er kommet frem, og forklarer os, hvordan det, vi nu ved, hænger sammen.
For i lighed med arkæologer, der lidt efter lidt får gravet småstykker ud i små udgravninger og bagefter sætter al denne information sammen og er i stand til at udarbejde et kort over en by, der var skjult, og som ingen præcist vidste, hvor lå, har Kommissionen, med uvurderlig støtte fra andre personer, fra ngo'erne, i samarbejde med Det Europæiske Råd osv., formået at tegne dette kort og opdage og bringe denne skjulte by frem i lyset, som er en plan udtænkt til systematisk overtrædelse af borgernes grundlæggende rettigheder med den teoretiske undskyldning om at ville beskytte vores egne grundlæggende rettigheder. Det vil sige, at vi beskytter vores egne rettigheder og vores egen sikkerhed ved at krænke andres rettigheder. Det er den model, vi hidtil har fulgt.
Dette havde kun vanskeligt kunnet lade sig gøre uden EU's medlemsstaters aktive støtte eller bevidste passivitet. Det er vores konklusion. Det er vores moralske overbevisning, som ingen, med eller uden stemmer, kan tage fra os.
Det er et stort puslespil, hvor det ikke er nok, at den ene eller den anden stat siger, at der ikke er begået noget kriminelt på deres territorium, hvis det f.eks. viser sig, at den rolle, som denne stat var tiltænkt i den samlede plan, var at yde logistisk bistand til flyene, så aktørerne i dette store drama kunne hvile før eller siden.
Vi venter derfor stadig på sammenhængende forklaringer fra Rådet og medlemsstaterne, så vi kan få kendskab til sandheden og beskytte respekten for de grundlæggende værdier i EU, som vi må gå ud fra, at vi alle kæmper for. 
Raül Romeva i Rueda (Verts/ALE ).
   - Hr. formand! Jeg tilslutter mig også lykønskningerne og den rosende omtale af vores ordfører, hr. Fava, og jeg gentager vores fulde støtte til den grundlæggende linje i den betænkning, han har forelagt.
I de høringer, vi har holdt i de seneste måneder, er det blevet klart, at vi ikke kan blive ved med at tale om formodede praksisser, men at vi er nødt til at tale og analysere konkrete kendsgerninger og anmode om, at der er nogen, der tager ansvaret for disse, sådan som andre kolleger også har været inde på.
Som det betones i betænkningen, synes vi, at det er meget usandsynligt, at regeringerne ikke vidste, hvad der foregik, hvorfor jeg endnu en gang giver udtryk for min overraskelse over, at nogle regeringer - herunder den spanske - bliver ved med at benægte kendsgerninger, som de ansvarlige for CIA selv har påvist og indrømmet. Den anholdelse, der er foretaget i Italien i dag, er kun toppen af isbjerget, og vi håber, at resten snart kommer til syne.
Jeg understreger, at det ikke drejer sig om at få at vide, om disse praksisser har fundet sted, men om at finde ud af, hvem i Europa der kendte til dem og endda var med til at udføre dem, og hvem der, eftersom at de må have kendt til dem, unddrog sig deres ansvar.
Betænkningens konklusion er klar: Det arbejde, vi udfører, er nødvendigt og skal fortsætte. Det er rigtigt, at vi hverken er efterforskere eller anklagere. Vi har hverken magt eller midler til at gennemføre denne aktion eller efterforskningerne, men vi kan stille relevante spørgsmål og lægge de vigtigste ting på bordet.
For at kunne udføre dette arbejde er det derfor nødvendigt, at efterforskningen fortsætter, og derfor gentager jeg, at vi skal støtte denne betænkning. 
Sylvia-Yvonne Kaufmann (GUE/NGL ).
   - Hr. formand! I frihedens og demokratiets navn har CIA kidnappet, bortført og ladet mennesker forsvinde, ladet dem tortere og selv torteret dem. Senest ved høringen af Khaled El-Masri burde selv den sidste her i Parlamentet egentlig have tabt mælet af forfærdelse. Men hvad gjorde vores regeringer? Intet! El-Masri-sagen var ligefrem kantinesamtale i Skopje. Tyske embedsmænd kendte til den, men den tyske regering overlod tydeligt hr. El-Masri til hans egen skæbne af statslige grunde.
Lad mig helt klart slå fast, at enhver regering har pligt til at beskytte sine borgere mod andres krænkelse af deres menneskerettigheder. Ikke at gøre noget er imidlertid en eklatant overtrædelse af menneskerettighederne. Igen og igen rykkes der for beviser. Men i stedet for at forpligte regeringen forlanger man "beviser" fra ofrene. Fra højre side, men også fra de konservatives rækker i Parlamentet springer man med på dette tog. Men hvem vedrører bevisbyrden? Dick Marty fra Europarådet har helt ret i, at regeringernes grundlæggende pligt er aktivt at opklare alle overtrædelser af menneskerettighederne, som begås på deres territorium eller over for deres borgere. De skal bevise, at de altid har forholdt sig korrekt og i overensstemmelse med den europæiske menneskerettighedskonvention og EU's fælles grundlæggende værdier.
Derfor skal vores udvalg arbejde videre. Vi må ikke tillade, at regeringerne stikker hovedet i busken, ikke regeringen i mit land og heller ikke regeringen i kandidatlandet Makedonien, som har forsøgt at binde os noget på ærmet! 
Eoin Ryan (UEN ).
   - Hr. formand! Jeg mener, at alle i Parlamentet støtter kampen imod terrorisme. Terrorister respekterer ikke menneskeliv, de respekterer ikke demokrati, og de respekterer ikke menneskerettighederne. Vi støtter alle kampen imod terror, men det er måden, vi kæmper på, der skal drøftes og besluttes i fællesskab.
Den amerikanske regering skal erkende, at den skal følge retsstatsprincippet og de veletablerede internationale konventioner og former for praksis i sine bestræbelser på at bekæmpe international terrorisme. Desværre har USA handlet egenrådigt, når regeringen har forsøgt at opbygge politiske alliancer i denne sammenhæng gennem FN. De strategier, som USA har benyttet sig af i Irak og i Mellemøsten generelt i de senere år har utvivlsomt skabt mere sympati over for terrorister.
Som irsk medlem af Parlamentet kan jeg nævne, at vi i Irland kender til opbygningen og udviklingen af terrorisme, og hvordan regeringer ved at træffe forkerte beslutninger kan styrke terrororganisationerne. IRA blev f.eks. næsten slået ned ved en række forskellige lejligheder, men på grund af de forkerte valg, som regeringen traf, vandt organisationen offentlighedens sympati og blev endnu større. Foranstaltningerne til bekæmpelse af terrorisme skal overvejes meget nøje.
Interimsbetænkningen, som vi drøfter i dag, viser, at der er foretaget overførselsflyvninger i Europa. Den amerikanske regering skal bringe denne praksis til ophør, hvis den skal opbygge de transatlantiske forbindelser mellem EU og USA. Hvis vi skal bekæmpe terrorisme, skal vi samarbejde inden for lovens rammer.
Udvalget har stadig et stort arbejde foran sig og anmoder om støtte fra Parlamentet til at fortsætte sit arbejde i yderligere seks måneder. Jeg håber, at Parlamentet vil give udvalget den ekstra tid, der er behov for med henblik på at afslutte arbejdet.
Den amerikanske regering skal dog udarbejde nye strategier, hvis den skal bekæmpe international terrorisme. Der er så mange eksempler på, hvordan man ikke skal gøre det, men det er udelukkende gennem inspirerede politikker og gennem et samarbejde mellem personer, der tror på demokratiet, at terrorisme kan bekæmpes og udryddes permanent. 
Bogusław Rogalski (IND/DEM ).
   - Hr. formand! Verden har ændret sig siden ugerningerne den 11. september 2001. Den dag indledte islamiske terrorister en global krig mod den vestlige civilisation, der har bragt os frygt og død. Her i Europa-Parlamentet kan vi ikke betragte dagens kamp mod terrorisme isoleret fra disse begivenheder. Kampen mod terrorismen er en konsekvens af dem, og menneskerettigheder for terrorister bør ikke bringe den effektive beskyttelse af vores familier og samfund i fare.
Vi skal huske på, at terroristerne ikke anerkender rettigheder, traktater eller konventioner. Jeg var foruroliget over at se, hvad der foregik bag scenerne, da det såkaldte "CIA-udvalg" blev nedsat. Desværre var det en rent politisk udnævnelse med henblik på at tilsmudse lande, der faktisk har været involveret i terrorbekæmpelsen. Som medlem af udvalget kan jeg se, at dets aktiviteter er en "europæisk heksejagt", hvor de jagede hekse er USA's allierede i Europa, hvilket afspejler komplekserne og antiamerikanismen hos en række medlemsstater fra "det gamle EU".
Kampsignalet var baseret på en ubekræftet oplysning fra Amnesty International samt pressemeddelelser. Ved at navngive lande, der angiveligt krænker menneskerettighederne, udsætter vi dem for risikoen for repressalier og hævnangreb fra terrorister. Udvalgets betænkning har hverken afsløret noget nyt eller bevist noget som helst. I civiliserede lande afsiges der ingen domme uden beviser, men det har udvalget valgt at gøre.
Vores betænkning bygger på rygter og indicier, men den præsenterer vurderinger og afsiger tilmed domme, hvor det er op til den anklagede at bevise sin uskyld. Under et normalt retssystem er det skylden og ikke uskylden, der skal bevises. Anmodningen om at forlænge udvalgets arbejde med endnu seks måneder er spild af skatteydernes penge. Lad os droppe de europæiske antiamerikanske fordomme og tilslutte os den virkelige kamp mod terrorismen. 
Roger Helmer (NI ).
   - Hr. formand! Vi har haft 50 timers høringer, og der er ingen resultater. Jeg har sendt et eksemplar af hr. Favas betænkning til en af mine tidligere ansatte, Sally McNamara, som nu er direktør med ansvar for internationale forbindelser for et stort offentligt politisk institut i Washington, American Legislative Exchange Council. Jeg ønsker at videregive hendes kommentarer. Hun beskriver betænkningen i mindre pæne vendinger og udtaler derefter, at hun formentlig ville blive fyret, hvis hun fremlagde en sådan betænkning for sin chef - en betænkning uden fakta og med mange moralske opstød.
Jeg håber, at ordføreren vil tage disse kommentarer til efterretning. Hr. Favas betænkning er spekulativ og vidtløftig. I betænkningen præsenteres udokumenterede påstande som fakta. Beviser på fly, som har været forbundet med CIA, er ikke et bevis på, at der har fundet overførselsflyvninger sted, og endnu mindre på dårlig behandling. Udvalget startede ud med en -tro på, at USA og CIA er skyldige og forsøgte derefter med meget lidt succes at dokumentere deres anklager og fordomme. Betænkningen indeholder ikke dokumenterede beviser, men er blot en platform for anti-amerikanske synspunkter.
Uanset om vi bryder os om det eller ej, er kampen imod terror en realitet, og den foregår lige nu. Der har været mange blodsudgydelser i forsvaret af de vestlige værdier. Parlamentsmedlemmerne bør vise mere taknemmelighed og være mindre kritiske. Jeg er enig med hr. Piotrowski. Der er ingen grund til at udvide udvalgets kompetenceområde. 

Ewa Klamt (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! Respekten for menneskerettighederne, overholdelsen af de grundlæggende friheder til beskyttelse af borgerne og respekten for vores europæiske retssystemer hører til EU's grundlæggende principper. I overensstemmelse hermed skulle og skal CIA-udvalget prøve, om der foreligger overtrædelser af medlemsstaternes anvendelse af fællesskabsretten. Desværre er den foreliggende interimsbetænkning på nuværende tidspunkt hverken afbalanceret eller fuldstændig. Jeg kan acceptere, at grupperne i Parlamentet foretager forskellige vurderinger af de udtalelser, der er afgivet over for udvalget. Imidlertid skal det være grundbestanddelen i en afbalanceret betænkning at medtage alle udtalelser, også dem, der ikke passer ind i det forudfattede billede.
Når hr. Solana og hr. de Vries har erklæret i de pågældende høringer, at der dem bekendt ikke har været noget retsbrud fra en medlemsstats side, hører det lige så meget hjemme i denne betænkning af hensyn til fuldstændigheden som den kendsgerning, at der ikke hidtil er fundet beviser på såkaldte hemmelige fængsler i EU. Også John Bellingers udtalelse på vegne af den amerikanske regering skal være indeholdt i denne betænkning. Endelig er udvalgsmedlemmerne rejst til Washington specielt med henblik på denne høring. Alle de nævnte punkter er ikke hidtil blevet taget med i betænkningen, fordi de ikke var belejliget for flertallet i udvalget. Det er vel næppe i overensstemmelse med opgaven om at søge fakta og finde sandheden.
Den berettigede interesse i opklaringen af de anklager, som lyder i lokalet, må ikke føre til, at der vurderes og bedømmes ensidigt. Kun hvis alle de informationer, der foreligger nu, videregives objektivt i interimsbetænkningen, er dette udvalg og Parlamentet troværdige. Så, og kun så, kan vi også vedtage betænkningen med stort flertal. 
Inger Segelström (PSE ).
   - Hr. formand, fru Lehtomäki, hr. Frattini, parlamentskolleger og tilhørere! Jeg vil også gerne takke hr. Fava for alt arbejdet med interimsbetænkningen og det udmærkede arbejde, som også andre har gjort. Da Parlamentet og vi i Det Midlertidige Udvalg om CIA's Påståede Brug af Europæiske Lande ved Transport og Ulovlig Tilbageholdelse af Fanger indledte vores arbejde, havde jeg ikke så høje forventninger til, hvad vi ville kunne udrette; meget var jo sket for flere år siden. Men jeg er positivt overrasket. Vores arbejde viser resultater, som er med til at gøre Europa sikrere og menneskerettighederne stærkere.
For mig som socialdemokratisk parlamentsmedlem fra Sverige og en stolt heks, som nogen har valgt at kalde os, er jeg særligt tilfreds med, at vi i spørgsmålene om ekstraordinær gengivelse og diplomatiske garantier nu er enige, og at vi tydeliggør grænsen mellem terrorbekæmpelse, human flygtningepolitik og respekt for menneskerettighederne - også i krise efter terrorhandlingen den 11. september 2001 i New York. Her har bl.a. udvisningen af egypterne Muhammed Al Zery og Ahmed Agiza fra Sverige efter den svenske regerings beslutning vist løsninger, som vi ikke vil se flere af. CIA's løsninger er ikke holdbare, hverken på kort eller lang sigt eller for EU og resten af verden.
Udvalget har brug for mere tid. Vi har lært af fejltagelserne, og vi vil foreslå foranstaltninger og sikkerhedsnet, så vi ikke havner i tilsvarende situationer fremover. EU's borgere forventer, at vi klarer fremtidige kriser bedre i samarbejde mellem Europarådet, alle lande i Europa og vi i Europa-Parlamentet. Hr. Frattinis tanker om sikkerhedstjenesten, hvilke luftfartskontroller vi fortsat har brug for og den rette balance i kampen imod terrorismen, er interessante. 
Sophia in 't Veld (ALDE ).
   - Hr. formand! Den side af Parlamentet er åbenbart stadig temmelig skeptisk, hvad angår beviset. For mig er dette ligesom et puslespil, som næsten er lagt. Der mangler stadig et par brikker, men billedet er tydeligt. De manglende brikker skal medlemsstaterne levere, og det er mig fuldstændig en gåde, hvorfor medlemsstaterne er så uvillige til at levere de supplerende beviser. Det er trods alt Europas moralske lederskab, der står på spil her.
Sikkerhed og menneskerettigheder er jo EU's eksistensberettigelse. Hvis vi tillader, at disse ting sker på europæisk område, forråder vi dem, som startede den europæiske integration. Desuden er den amerikanske metode ikke effektiv, for terrorisme ligner jo et uhyre med syv hoveder. Hver gang man slår et hoved af, vokser der et nyt ud. Vi må altså føre vores egen sikkerhedspolitik her i Europa med vores egne normer, vores egne metoder og på vores egne betingelser.
Endelig tror jeg, at det er af væsentlig betydning, at vi hurtigst muligt indleder en parlamentarisk dialog med amerikanerne for at tale om sikkerhed og menneskerettigheder og om måden, hvorpå vi sammen, på grundlag af delte værdier, kan bekæmpe terrorismens uhyre. 
Jean Lambert (Verts/ALE ).
   - Hr. formand! Et af de spørgsmål, som vi skal drøfte, er, hvorvidt EU og vores medlemsstater er "de gode" i denne sammenhæng. Det er det spørgsmål, vi skal stille os selv.
Med hensyn til fakta og de politiske konsekvenser, som vi skal drage af alt dette, er det næsten irrelevant, om der har været to eller tre overførselsflyvninger, som vi har fået oplyst af den amerikanske regering, eller om de nuværende fakta afslører, at der har været to eller tre overførselsflyvninger, eller om der har været tale om flere.
Selv om medlemsstaterne ønsker at finde ud af, hvad der foregår, har vi erfaret, at de ikke nødvendigvis har retten eller mekanismerne til at finde ud af det og heller ikke den politiske vilje. Vi har fået fortalt af to af vores egne overordnede medarbejdere, at de ikke har ret til at forfølge sådanne spørgsmål. Vi har fået at vide, at loven er utilstrækkelig i denne nye æra, hvor truslerne er endnu større. Men vi er også nødt til at undersøge, om vi følger loven effektivt og rimeligt i overensstemmelse med de internationale krav til menneskerettigheder.
Det handler ikke blot om metode - uanset om det vedrører problemer med bortførelser eller indvandring - men også om resultaterne. Der er et absolut forbud imod tortur i henhold til internationale menneskerettighedsinstrumenter. Derfor skal vi overveje, hvad vi mener om de fælles hensigtserklæringer, som i stigende grad udstedes og påvirker EU's andre politiske områder? Det er nogle af de områder, som vi skal vurdere ud fra en politisk synsvinkel. Og det er en anden grund til, at vi har brug for, at udvalget fortsætter arbejdet. 
Willy Meyer Pleite (GUE/NGL ).
   - Hr. formand! Hr. Fava har ligesom hr. Dick Marty i Det Europæiske Råd det nødvendige mod til at koordinere en efterforskning, der har et meget klart mål, nemlig at få sandheden frem. Uanset den enkelte regerings eller stats holdning, skal sandheden frem.
På dette tidspunkt i efterforskningen er det klart, at der ikke er nogen, der kan hævde, at de europæiske regeringer ikke sad inde med oplysninger om den amerikanske efterretningstjeneste store overordnede plan. Jeg opfordrer på nuværende tidspunkt i efterforskningen alle EU's regeringer til at styrke deres medvirken i den efterforskning, som hr. Fava koordinerer.
I denne henseende forstår jeg ikke, hvorfor efterretningstjenesten i mit land - Spanien - stadig ikke er mødt op for dette udvalg. I forbindelse med efterforskningens anden fase er det efter min mening meget vigtigt, at direktøren for den spanske efterretningstjeneste møder op for at komme med al den information, han har, ligesom han gjort i den spanske kongres.
Jeg synes, at vi skal støtte, bakke op om og tilskynde effektivt til denne efterforskning, så den når til vejs ende, og indtil den fulde sandhed er kommet frem. 
Mogens N.J. Camre (UEN ).
   - Hr. formand! Betænkningen, som vi drøfter i dag, bygger på formodninger og påstande, som det midlertidige udvalg ikke har bemyndigelse eller værktøjer til at verificere. Selv om Javier Solana klart og tydeligt har understreget over for udvalget, at disse farverige historier er udokumenterede, anklages EU's regeringer i betænkningen for både at krænke menneskerettighederne og lyve.
Det vi har med at gøre, er to forskellige koncepter om kampen imod terror, modellen udarbejdet af Europa-Parlamentet, som går ind for at bekæmpe terrorisme med resolutioner og dialog, og modellen fra de ansvarlige regeringer, der ønsker at overvåge mistænkte personer, kontrollere overførslen af ulovlige midler og, hvor det måtte være nødvendigt, arrestere terroristerne, inden de slår til.
Der er et tydeligt budskab til terroristerne i betænkningen. Terroristerne skal endelig ikke frygte Europa-Parlamentet, Europa er en sikker havn, og de vil aldrig blive fanget. 
Gerard Batten (IND/DEM ).
   - Hr. formand! Det var helt forudsigeligt, at konklusionen i betænkningen - uanset resultatet - var den, at EU's skulle have flere beføjelser, og vi blev ikke skuffede. I betænkningen opfordres der til, at reglerne for samarbejde mellem nationale sikkerhedstjenester skal fastlægges på EU-plan, at tilsynet med de nationale efterretningstjenester skal foregå på EU-plan, og at Kommissionen skal træffe lovforanstaltninger til harmonisering af lovene om overvågning af ikke-erhvervsmæssig civil luftfart. Der er tilsyneladende aldrig noget, der er så skidt, at det ikke er godt for noget for EU's vedkommende.
I betænkningen og mindretalsudtalelsen er der enighed om, at europæiske lande har været brugt i forbindelse med transport og ulovlige tilbageholdelser. Det er dog usandsynligt, at sandheden nogensinde kommer frem. Jeg ønsker overhovedet ikke at drøfte spørgsmålet om transport og ulovlige tilbageholdelser af statsborgere i og uden for EU. Det eksisterende retsgrundlag er tilstrækkeligt.
I dagens udtaler lederen af de liberale i Det Forenede Kongerige, Sir Menzies Campbell, at Storbritanniens udleveringsordninger med USA er en forfatningsmæssig skandale. Til trods for at han er advokat, er han tilsyneladende ikke klar over, at der er meget lignende ordninger med EU. Storbritanniens udleveringsordninger i henhold til den europæiske arrestordre og i henhold til den tilsvarende og ensidige ordning med USA er ikke meget andet end juridisk kidnapning af britiske statsborgere. 
Ryszard Czarnecki (NI ).
   - Hr. formand! Hr. Favas betænkning er ligesom en indtørret citron - uanset hvor hårdt man presser den, kommer der næsten ingen saft ud. Ikke desto mindre er den bedre, mere ansvarlig og mere behersket end den rapport, der blev præsenteret af Europarådets Parlamentariske Forsamling. Mens deres rapport er groft ideologisk, er vores betænkning mere politisk. Senator Martys rapport var ikke baseret på fakta, men på indicier, og alligevel var den langt mere vidtgående i sine beskyldninger.
Vi siger med rette, at terrorbekæmpelsen er en prioritet for det internationale samfund. Det er også rigtigt, at målet ikke helliger midlerne, og at man ikke kan krænke menneskerettighederne blot for at bekæmpe terrorismen, men det handler primært om at respektere fakta. Vi kan ikke basere en tiltale mod hele lande udelukkende på gisninger, mistanker, indicier eller fornemmelser.
Denne betænkning er et element i den bredere debat om forholdene mellem EU og USA, om grænserne for den legitime kamp mod terrorismen og om transatlantisk samarbejde. Denne betænkning kan ikke adskilles fra den politiske kontekst. Vi kan ikke foregive, at vi med vores beskyttelse af menneskerettighederne aldrig bruger dem som et ideologisk redskab for antiamerikanismen.
Jeg vil opfordre udvalget til at afslutte sit mandat inden for de oprindelige 12 måneder. Hvis der er en vilje hertil, vil udvalget til efteråret besøge Polen, hvor det vil blive hilst velkommen, fordi Polen og det polske folk ikke har noget at skjule.
Bogdan Klich (PPE-DE ). –
   Hr. formand! Dette er en overraskende betænkning. Der er en gabende kløft mellem de indsamlede beviser og udvalgets udtalelser.
Udvalget fremsætter utroligt alvorlige beskyldninger i betænkningen - f.eks., at "de grundlæggende menneskerettigheder gentagne gange er blevet krænket på en alvorlig og uacceptabel måde" i Europa. På den anden side kan betænkningen kun bekræfte præcist fire tilfælde af den procedure, der beskrives som ulovlig overførsel af personer, der mistænkes for terrorisme. Endvidere varierer den tone, som udvalget anvender. På den ene side tales der forsigtigt om nogle fakta som f.eks. i afsnit 12: "alle de hidtidige resultater af arbejdet i det midlertidige udvalg synes at tyde på, at europæisk luftrum og lufthavne er blevet anvendt af CIA-stråmandsselskaber". På den anden side fremsætter udvalget kategoriske værdidomme som f.eks. føromtalte citat fra afsnit 6, hvor der tales om gentagne menneskerettighedskrænkelser, selv om der ikke er beviser herpå. Betænkningen indeholder ingen beviser på brugen af tortur over for de mistænkte, ligesom der heller ikke findes beviser på eksistensen af detentionscentre i noget land, hvor mistænkte kan tilbageholdes - jeg mener inden for EU - og i lyset heraf skal vi spørge os selv, om de fire overførsler af terrormistænkte og de hundredvis af flyvninger med CIA-fly - som vi kendte til, inden udvalget begyndte sit arbejde - giver udvalget ret til at foretage så radikale konklusioner.
Det er mit indtryk, at udvalget skaber sit eget virtuelle billede af virkeligheden, og at det i stedet for at benytte lejligheden til at give EU's borgere et billede af virkeligheden af en eller anden - utvivlsomt politisk - grund vælger at præsentere sit eget virtuelle synspunkt, som om det var virkeligt, hvorved borgerne vildledes. Det er en dårlig praksis, der er med til at underminere Europa-Parlamentets autoritet. Hvis udvalget fortsætter på denne måde i næste fase af dets arbejde, kan respekten for Europa-Parlamentets arbejde i sidste ende blive den samme som respekten for Europarådets parlamentariske forsamlings arbejde.
Proinsias De Rossa (PSE ).
   - Hr. formand! Dagens forhandling ville være morsom, hvis den ikke omhandlede noget så alvorligt. Vi kan ikke hævde, at hensigten helliger midlet i forbindelse med de midler, vi anvender til at bekæmpe terrorisme. Vi kan ikke forsvare vores værdier ved at afvige fra dem, og jeg er ret sikker på, at nogle af medlemmerne til stede i dag ville foretrække, at vi afveg fra vores værdier blot for at få bekræftet, at de har retten på deres side.
Det er beklageligt, at nogle medlemsstater af partipolitiske årsager ikke er villige til at anerkende, hvad alle andre ser, ikke blot i Parlamentet, men også uden for Parlamentet. Der er foretaget ulovlige overførselsflyvninger på foranledning af amerikanske agenter. Nogle af EU-medlemsstaternes myndigheder har deltaget i disse overførsler, enten passivt eller aktivt. Krydshenvisninger til vidneudsagn og oplysninger fra Eurocontrol har vist, at der er en del spørgsmål, som visse EU-medlemsstater skal svare på, noget som de indtil nu har nægtet. Undersøgelsen er derfor ikke afsluttet.
Parlamentariske undersøgelser er nødvendige, især i lande som mit fædreland, Irland, hvor det er afdækket, at der er landet 50 CIA-fly i irske lufthavne, og at de fly, der er anvendt til at overføre Abu Omar ulovligt fra Italien til Egypten, også er landet i en irsk lufthavn. Vi har god grund til at tro, at Abu Omar blev tortureret i Egypten. Det er derfor helt tåbeligt, når medlemmer af Parlamentet hævder, at undersøgelsen ikke skal fortsætte.
Den irske menneskerettighedsorganisation, som støttes af regeringen, har anmodet den irske regering om at fastlægge en juridisk bindende ordning om flyinspektioner, som ikke findes på nuværende tidspunkt. Organisationen har endvidere anmodet om en juridisk bindende ordning, hvorved diplomatiske erklæringer fra tredjelande kan undersøges. Den irske regering har indtil videre afvist disse anmodninger. Disse spørgsmål skal drøftes, og den irske regering skal krydsforhøres af udvalget ligesom mange andre medlemsstater. 
Alexander Alvaro (ALDE ).
   - Hr. formand! Jeg kan forstå, at det er en følelsesbetonet debat, som også føres følelsesbetonet. Men jeg må sige ærligt, at jeg virkelig er forskrækket over denne debats intellektuelle underskud. At bebrejde alle disse kolleger, at de handler i ren og skær antiamerikanisme, idet de bebrejder andre, at de har en ideologisk barriere, som de har i hovedet, er på niveau med børn, som skændes i sandkassen om deres små skovle eller spande. Dette stadium bør vi overvinde, hvis vi ønsker at være i stand til at udarbejde en betænkning, som er afbalanceret og fornuftig.
Jeg kan forstå, at man af politiske grunde ikke er enig i den holdning, som er udarbejdet her i udvalget, og jeg kan også forstå, at man evt. vil hænge andre ud, som ikke er enige. Naturligvis har vi kun samlet indicier her, ingen bombesikre beviser, fordi ingen chef for en efterretningstjeneste vil sige: "Naturligvis, sådan har vi gjort det. Vi har bortført folk ulovligt." Sandsynligvis ville nogle her heller ikke bemærke, at de blev ulovligt bortført, hvis man spærrede dem inde i et fly, gav dem bind for øjnene og førte dem bort. Men det gør ikke noget.
Der er indicieprocesser i mange retssystemer. Og der er også indicer, som er så uomstødelige, at de nærmest opnår beviskraft. Vi er kommet i denne situation i nogle tilfælde. Det vil ikke alt sammen være sådan, som nogle udmaler det i deres sammensværgelsesteorier. Men verden er heller ikke så lyserød og farvestrålende, som nogle tror, der påstår, at det overhovedet ikke har fundet sted. For så vidt har dette udvalg udført et værdifuldt arbejde og i det mindste afsløret toppen af isbjerget. For hvis vi ønsker at vinde kampen mod terrorisme, kan vi kun gøre det, hvis vi er troværdige. Og troværdige kan vi kun være, hvis vi holder os til de regler, som vi fastsætter for andre.
For så vidt ville jeg ønske, at dette udvalg fortsætter og kommer frem til et objektivt resultat. Desuden vil jeg henvende mig direkte til kollegerne i PPE-DE-Gruppen: Deres kolleger i Europarådet har godkendt hr. Martys betænkning, og som jeg netop lige har hørt, går det endda endnu videre end betænkningen her i Parlamentet. For så vidt spørger jeg mig selv, hvordan man så kan retfærdiggøre, at der evt. ikke gives udtryk for nogen accept her. 
Dimitrios Papadimoulis (GUE/NGL ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne takke hr. Fava samt repræsentanten for Europarådet, hr. Dick Marty. Undersøgelserne for at afsløre denne internationale stat i staten bør fortsætte og udvides på trods af modstanden fra alle, der ønsker at nedtone og tilsløre denne skandale. Jeg beklager virkelig, at der er kolleger her i forsamlingen, som nægter at se virkeligheden og kendsgerningerne i øjnene og vælger ideologisk fanatisme og fordomme i modsætning til deres modparter fra samme fløj i Europarådet.
Det er vores pligt at søge sandheden, det skylder vi de europæiske borgere og de langvarige demokratiske og humanitære traditioner på vores kontinent. Desuden har erfaringerne fra de seneste år vist, at krænkelser af menneskerettighederne og nedbrydning af demokratiet i sidste ende styrker terrorismen i stedet for at bekæmpe den.
Det fremgår af oplysningerne, at lederne af efterretningstjenesterne kendte til de amerikanske agenters aktiviteter, men vendte det blinde øje til, og det samme gælder sandsynligvis for nogle af de ansvarlige i regeringerne. Det kan ikke lade sig gøre, at 32 fly igennem fem år foretager over tusind flyvninger, uden at nogen har kendt til det. 
Seán Ó Neachtain (UEN ).
   - Hr. formand! Jeg ønsker først og fremmest at understrege, at jeg er modstander af overførselsflyvninger. Denne praksis er i strid med de eksisterende internationale konventioner, f.eks. den europæiske menneskerettighedskonvention. Ud fra et irsk perspektiv bifalder jeg, at der i betænkningen ikke er noget at udsætte på den irske regering, og det er i tråd med forsikringer fra de amerikanske myndigheder.
Jeg må tage totalt afstand til udtalelsen fra min kollega, hr. De Rossa, i dag. Det er helt umotiveret at komme med den form for påstande. Shannon lufthavn er uretfærdigt behandlet i denne sammenhæng og ender som taberen, fordi de amerikanske myndigheder nu har besluttet ikke at anvende lufthavnen til påfyldning af brændstof med den konsekvens, at lufthavnen mister 10 millioner euro i indtægt. Det er resultatet af de grundløse påstande fra hr. De Rossa og andre parlamentsmedlemmer. Disse påstande skal være dokumenteret, inden de fremsættes. 
Kathy Sinnott (IND/DEM ).
   - Hr. formand! Tortur er altid forkert og har negative konsekvenser. Det overførselsprogram, som USA har etableret, er især forkert, fordi det dermed bliver acceptabelt at udøve tortur, noget der tidligere hovedsageligt blev udøvet i og forbundet med diktaturer. Nu fremmes tortur af demokratiske stater. Hvis man ikke anfægter anvendelsen af tortur, vil de internationale love til beskyttelse af menneskeheden blive forringet for altid.
Lukningen af Guantánamo er ikke løsningen, da mange af de fanger, der overflyttes, vil blive tortureret andre steder. Mange af de fanger, der blev overflyttet i november 2005 fra de europæiske sortlistede fængsler, er nu i ukendte sortlistede fængsler andre steder.
EU har et ansvar med henblik på at sikre, at disse fanger ikke udsættes for yderligere tortur. FN og Røde Kors bør have obligatorisk adgang til alle fanger overalt, og FN bør oprette et dagligt opdateret register over alle fanger i FN's medlemsstater. EU og EU's medlemsstater skal endvidere tildele flere midler i støtte til behandlingen af torturofre. 
Paweł Bartłomiej Piskorski (NI ).
   - Hr. formand! På det seneste er der sket en mangedobling af antallet af falske profeter, der beskytter menneskerettigheder og borgerlige rettigheder. Mange af dem - og det er særligt ubehageligt - kommer fra de politiske grupperinger, der tidligere på ingen måde blev sat ud af spillet af kommunismen, og som var imødekommende og tolerante over for de regimer, der besatte halvdelen af vores kontinent i ganske mange år. I dag forsøger disse mennesker at give indtryk af, at demokratiets største problem - det største problem for menneskerettigheder og borgerlige rettigheder - ikke er dramatiske begivenheder, der påvirker millioner af mennesker i f.eks. Kina, men nogle få uregistrerede CIA-flyvninger over Europa.
Det kan ikke tolereres, og det må ikke fortsætte. Derfor støtter jeg fuldt ud tanken om, at dette udvalg, der af nogle af sine medlemmer betragtes som en blanding af antiamerikanisme og et ønske om politisk indflydelse, nedlægges, og at disse mennesker kommer til at arbejde på steder, hvor menneskerettigheder og borgerlige rettigheder virkelig krænkes - og der er desværre fortsat alt for mange af disse lande i verden.
Hubert Pirker (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær! Udvalget gik til arbejdet med kravet om, at der skulle findes fakta. Udvalget har arbejdet seriøst. Der var over 26 høringer, et besøg i USA og et tæt samarbejde med Europarådet og Kommissionen, også her i Parlamentet. Er der kommet noget nyt frem i den forbindelse? Man må konstatere, at resultaterne fortsat er yderst beskedne. Det er godt, fordi beviset dermed er tilvejebragt på, at der ikke har været nogen, og hvis, så kun enkelte overtrædelser. Så meget mere forbavset blev jeg i slutningen, da jeg måtte læse betænkningen. Denne betænkning var ensidig, tendentiøs og har ikke videregivet det, som faktisk blev bragt for dagens lys i udvalget.
Jeg spørger Dem i den anden side af Parlamentet, hvorfor De har nægtet at optage det i udvalget under afstemningen, som hr. de Vries og hr. Solana faktisk har konstateret, nemlig at der ikke er nogen beviser. Hvorfor har De nægtet at optage det, at der hidtil ikke har kunnet findes nogen beviser på eksistensen af hemmelige fængsler? Hvorfor har De nægtet at optage det, som hr. Bellinger sagde i USA? Hvorfor har De nægtet at optage det, at der hidtil ikke er blevet anvendt nogen tortur i USA, hvilket man har konstateret i USA?
I morgen vil Gruppen for Det Europæiske Folkeparti igen gøre forsøg på at gøre betænkningen afbalanceret og skrive det ind, som rent faktisk var udvalgets resultat. Den afgørende prøve for Dem består i, om De godkender det, som er faktum, og som blev sagt i udvalget, om De ønsker at have et bredt flertal i den forbindelse, eller om De vil lade det være med det, at betænkningen er ensidig og tendentiøs og ikke videregiver fakta, som rent faktisk var resultatet af udvalgshøringerne. 
Jan Marinus Wiersma (PSE ).
   - Hr. formand! Denne forhandling er en del af en bredere diskussion om den bedste måde til at bekæmpe den internationale terrorisme. En ting er meget vigtig, og det er der klart givet udtryk for i Claudio Favas betænkning, hvor han siger, at vi aldrig kan vinde kampen mod den internationale terrorisme, hvis vi ofrer de principper, som vi netop vil forsvare i bekæmpelsen af terrorismen. Det har vi derfor koncentreret os om.
Hvilke tegn er der på, at CIA eller andre sikkerhedstjenester, hvad enten det sker med vores regeringers medviden eller ej, har gennemført aktioner, som er i strid med de grundlæggende rettigheder og frihedsrettigheder? Og hvorvidt har der i den forbindelse været tale om krænkelse af national og international ret? Dette er meget alvorlige spørgsmål, som fuldt ud retfærdiggør undersøgelsen. Vi kan ikke søge at dække over de spørgsmål, der har rejst sig, fordi dette ville skade borgernes tillid alvorligt på et tidspunkt, hvor vi har brug for deres fulde tillid for at kunne bekæmpe terrorismen effektivt, men naturligvis også retfærdigt.
De foreløbige resultater af undersøgelsen viser, at det er nødvendigt at fortsætte undersøgelsen også efter sommeren. Det står fast, at der har fundet usædvanlige udleveringer sted via europæiske lufthavne. Det er højst sandsynligt, at forskellige europæiske regeringer var orienterede derom, og det er sandsynligt, at europæiske og internationale aftaler om menneskerettigheder i den forbindelse er krænket.
Desuden har undersøgelsen særdeles tydeligt afsløret, at der findes alvorlige smuthuller i vores lovgivning og kontrolmetoder. Disse aktiviteter fandt sted i den gråzone, som vi har ladet eksistere. I undersøgelsens videre forløb skal vi derfor koncentrere os om to ting. For det første, i hvilken udstrækning har medlemsstater og kandidatlande været involveret heri? Og for det andet, hvad skal vi gøre for at lukke smuthullerne i love og bestemmelser for at undgå en gentagelse? 
Sajjad Karim (ALDE ).
   - Hr. formand! Beviserne på et uhyggeligt edderkoppespind af overførselsflyvninger på kryds og tværs i Europa iværksat af CIA er overvældende. Jeg er ganske overbevist om, at CIA er direkte ansvarlig for ulovlig pågribelse, fjernelse, bortførelse og tilbageholdelse af personer på medlemsstaternes territorier. Denne omfattende krænkelse af menneskerettighederne har gennem stiltiende accept og grov forsømmelse kunnet finde sted. Det fremgår under alle omstændigheder tydeligt, at sikkerhedsstyrkerne i nogle medlemsstater arbejder uden for rækkevidde af de pågældende myndigheders fornuftige og effektive kontrol og tilsyn.
Vi skal snart mindes ofrene for bombeangrebene i London. Reaktionen fra Det Forenede Kongerige har været at vedtage shoot to kill-politikker på grundlag af vejledning fra sikkerhedsstyrkerne i kampen imod terror med det resultat, at en uskyldig britisk statsborger blev dræbt i Storbritannien efter bombeangrebene, og at en anden kun med nød og næppe undgik at blive dræbt. Disse personer er som så mange andre også ofre. Deres eneste forbrydelse var at skille sig ud fra mængden.
Regeringerne har understreget betydningen af ikke at sky nogen midler for at berettige den uacceptable tilsidesættelse af borgerlige frihedsrettigheder under dække af national sikkerhed, hvor dele af befolkningen udsættes for uophørlig og urimelig efterforskning. Parlamentet skal i denne situation gøre indsigelse af hensyn til Europas borgere. Det er på tide at efterforske vores sikkerhedsstyrkers handlinger og underkaste dem myndighedernes kontrol, så vi kan garantere sikkerheden i hele EU og opretholde retsstatsprincippet og vores demokratiske institutioner. 
Luca Romagnoli (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger! CIA's fremgangsmåder, som vi drøfter i dag, hører med til en fast tradition for de amerikanske regeringer. Sådan har det været lige siden borgerkrigen i USA, folkedrabet på indianerne og passiviteten over for de Røde Khmerer i Cambodja.
Fava-betænkningen, som ikke bygger på så mange beviser, eftersom flere europæiske regeringer lagde hindringer i vejen for udvalget, er i sig selv ikke nok til at bevise Europas politiske afhængighed. Ingen af os ønsker at forsvare terroristerne eller komme med antiamerikanisk demagogi, men vi er nødt til at konstatere, at menneskerettighederne er blevet overtrådt, og at der er sket gentagne krænkelser af medlemsstaternes suverænitet i hele EU. Hvis vi ikke gør dette, tjener vi de antieuropæiske interesser. 
Camiel Eurlings (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Den sag, vi her taler om, er af væsentlig betydning, for en god behandling af mistænkte berører fundamentet til EU's værdifællesskab. Der skal derfor skabes klarhed over, hvad der er sket, og hvad der ikke er sket, af hensyn til vores indbyggere og EU selv.
Jeg giver derfor alle de mennesker, som har været og fortsat vil være stærkt engagerede i undersøgelsen, en kompliment. Alligevel kan jeg ikke lade være med at sige, at der hidtil har været flere hypoteser end beviser. Det er delvist forståeligt, for vi befinder os i en vanskelig situation. Hvis dette tydeliggør noget, så er det, at Europa ikke er færdigudviklet. Der skal gives flere undersøgelsesbeføjelser til en kommissær, som skal kunne tage til medlemsstaterne for at få sandheden frem. Der skal også gives flere undersøgelsesbeføjelser til Parlamentet, som er særdeles magtesløst, når man sammenligner med nationale parlamenters undersøgelsesmetoder.
Nu må vi dog få det bedste ud af det, vi har. Afstemningen i udvalget var ikke tilfredsstillende for os, fordi en række gode ændringsforslag, som vi havde stillet, ikke blev vedtaget. Det drejer sig om at finde frem til sandheden og om at genvinde tilliden. Jeg opfordrer alle til fuldt ud at støtte disse ændringsforslag, som mindsker afstanden mellem det, der er bevist, og det, der hævdes. Jeg hentyder især til en mere realistisk gengivelse af antallet af tilfælde, som der hidtil er indsamlet information om, antiterrorkoordinatoren De Vries', hr. Solanas og hr. Bellingers bemærkninger, og ligeledes den klare udtalelse om, at der indtil nu ikke er fundet noget bevis på, at der findes hemmelige fængsler i medlemsstater.
Jeg tror, at det vil gøre Kommissionens arbejde mere troværdigt og dermed øge støtten på plenarmødet. Det er op til vores udvalg at fortsætte arbejdet, og det kan gå i to retninger. Enten kommer der alligevel flere beviser, således at der kan drages stærke konklusioner, eller også kommer der ingen beviser, og så skal der for troværdighedens skyld lægges en dæmper på tonen i konklusionerne. Det behøver faktisk heller ikke være en dårlig konklusion. 
Hannes Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand! De, som har talt for dette udvalg, og som nu også taler for betænkningen, bebrejdes, at de er antiamerikanske. Men er den øverste domstol i USA antiamerikansk, blot fordi USA fremhæver retsstatsligheden, netop hvad angår Guantánamo? Er alle de amerikanere, som ser, at kampen mod terrorisme foregår efter retsstatslige principper, selv antiamerikanere? Nej, det tror jeg virkelig ikke, man kan sige!
Endvidere siger man: Ja, men I undergraver kampen mod terrorisme. Hvad der er brug for i kampen mod terrorisme, som vi bekender os til, er en bred støtte også i befolkningen, i Europa. Hvis vi ønsker at føre kampen, har vi brug for støtte fra befolkningen, som samtidig også har interesse i retstatsligheden. Vi skal følge eksplicit op på denne retsstatslighed som væsentligt element i EU, og derfor har kommissær Frattini ret igen og igen, når han henviser præcist til dette punkt.
Hvem ønsker I at straffe? Det handler ikke om at straffe nogen. Lad os være ærlige. Efter den 11. september, da dette forfærdelige angreb og terrorhandlinger fandt sted i USA, var man måske lidt for afslappet. Man mente i forskellige europæiske stater, at man burde handle hurtigt, man burde støtte amerikanerne. Det forstår jeg også. Men nu skal vi igen finde tilbage til retsstatsligheden, som er absolut nødvendig for at føre kampen mod terrorismen med succes. Og et af de væsentlige formål i dette udvalg er at sørge for, at kampen mod terrorisme i fremtiden kan videreføres effektivt og også i henhold til retsstatslige principper. 
Anneli Jäätteenmäki (ALDE ).
   - Hr. formand! Kampen mod terrorismen har eroderet menneskerettighederne, og den er i færd med at erodere beskyttelsen af de almindelige borgeres privatliv i og uden for Europa. Ifølge en nylig rapport om menneskerettigheder fra Den Internationale Helsingforsføderation er menneskerettighedssituationen i de seneste tre år blevet forværret på globalt plan. EU skal arbejde ud fra princippet om, at terrorismen skal bekæmpes med legitime midler og med respekt for både den nationale og den internationale lovgivning. 
Til slut vil jeg gerne citere min foretrukne amerikanske forfatter, Thomas L. Friedman, fra bogen "Verden er flad": 
 Jorden er flad. USA's er kendt i verden som et fremadskuende og ikke tilbageskuende land. En af de farligste konsekvenser af 11. september under Bush-regeringen er, at USA i stedet for at sprede håb nu spreder frygt. Og det kan være meget farligt. 
Antonio Tajani (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger! Den betænkning, som vi drøfter, har den vigtige målsætning at fastlægge enkeltpersoners og organers ansvar for eventuelle forbrydelser, hvor menneskerettighederne er blevet krænket.
Denne betænkning dog hverken kan eller må blive til en politisk anklage mod USA og andre lande, som går forrest, når det gælder bekæmpelsen af terrorisme. De politiske målsætninger må aldrig fordreje sandheden til skade for retsprincipperne.
Når det gælder de sager, der vedrører Italien, er der et par punkter, som jeg gerne vil understrege. Før det første har den italienske regering og efterretningstjenesteorganet på alle parlamentsmøder altid udtalt, at de absolut ikke har noget kendskab til begivenhederne i forbindelse med Abu Omars tilfangetagelse, og hidtil er der ikke nogen, der har kunnet bevise det modsatte. Desuden vil jeg gerne give udtryk for min solidaritet med hr. Frattini, som hr. Catania angreb. Et eventuelt personligt ansvar kan ikke inddrage institutionerne.
For det andet blev Abu Omar i mandags arresteret endnu en gang i Kairo, fordi han er farlig for den egyptiske stats sikkerhed.
For det tredje gav den milanesiske moské i Viale Jenner - som også er kendt uden for Italien, fordi den har været genstand for efterforskning i forbindelse med terrorisme - i dag udtryk for sin tilfredshed med anholdelsen af de to repræsentanter for militærets efterretningstjeneste. Jeg undrer mig også over ordførerens ensidige forsvar for de borgerlige rettigheder i denne sag, hvor han forveksler - hvilket er i strid med europæisk retskultur - anholdelsen med en dom. En sådan forvirring har han til gengæld aldrig givet udtryk for med hensyn til Abu Omar.
For det fjerde gav den dommer, der arresterede de to Sismi-ledere, samtidig ordre til ransagelsen af et dagblads hovedkvarter og af to journalisters bolig, som havde beskæftiget sig med Abu Omar-sagen. Det er et tydeligt indgreb i pressefriheden, navnlig fordi aktionen var rettet mod en avis, der er stærkt kritisk over for regeringen, og som er engageret i bekæmpelsen af terrorisme.
Til sidst vil jeg lige minde om, at der i de år, hvor centrumhøjreregeringen var ved magten i Italien, ikke fandt nogen terrorattentater sted, men at der tværtimod blev afværget mange attentatforsøg. Takket være ordensmagtens, de væbnede styrkers og efterretningstjenestens store indsats blev der reddet mange menneskeliv. 
Martine Roure (PSE ).
   - Hr. formand! Med nedsættelsen af det midlertidige udvalg blev det muligt at fastslå med sikkerhed, at CIA rent faktisk har bortført personer inden for Unionens territorium for at transportere dem til lande, hvor de kunne afhøres. Der er love, som beskytter borgerne, men denne praksis er ikke vores demokratiske samfund værdig. Vi bør sende et klart budskab til den amerikanske regering om, at vi er parat til at samarbejde om bekæmpelse af terrorisme, men det skal ske under iagttagelse af retsstatsprincipperne.
Det er uacceptabelt, at EU's medlemsstater har lukket øjnene for utålelige krænkelser af grundlæggende rettigheder. Derfor opfordrer vi de nationale parlamenter til at tage dette spørgsmål op for at klarlægge, hvad der rent faktisk er foregået på deres territorium. Endelig glæder jeg mig over det arbejde, der er udført af det midlertidige udvalg, og jeg vil gerne komplimentere ordføreren, som har arbejdet dygtigt og ihærdigt. 
Barbara Kudrycka (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Der er allerede sagt meget om betydningen af værdier baseret på menneskerettigheder. Alle EU's institutioner, lande og borgere har en pligt til at respektere disse værdier. En af disse værdier, der stammer fra den europæiske retstradition, er det gamle princip om, at man er uskyldig, indtil det modsatte er bevist.
Hvis vi ønsker dette princip anvendt over for terroranklagede personer, kan vi ikke selv udvise et negativt eksempel. Efter min mening var hr. Favas betænkning forudindtaget, og den byggede primært på tvivl, gætværk og indicier. Betænkningen bekræfter kun to velkendte fakta, nemlig den italienske og den svenske sag, der allerede håndteres af de relevante myndigheder i disse lande.
Bør vores udvalg i denne situation ikke koncentrere sig om at finde juridiske løsninger, der fremover kan forhindre sådanne ugerninger? Bør vi ikke gøre en ekstra indsats for en ordentlig lovgivning og anvendelsen af det europæiske luftrum og forsøge at få medlemsstaterne til at vedtage love om fælles terrorbekæmpende foranstaltninger og overvåge de medlemsstater, hvis lovgivning ikke omfatter terrorisme som en forbrydelse? Kun en sådan handling vil sikre retsbeskyttelse af alle dem, som vi mistænker eller kan mistænke for terrorisme.
Vi skal sørge for, at de love og procedurer, der bruges til terrorbekæmpelse - selv på det område, der af naturlige årsager hemmeligholdes - fortsat omfatter sanktioner og straffer krænkelser af menneskerettigheder og værdighed. Hemmeligholdelse skal ikke være ensbetydende med ulovligheder. Medlemsstaterne skal imidlertid selv straffe de skyldige. Vores udvalg har ikke kompetence eller bemyndigelse hertil. Hvordan medlemsstaternes regeringer håndterer offentlighedens beskyldninger mod dem, og hvordan de samarbejder med udvalget, er en ganske anden sag. For medlemsstaterne er dette en test på, hvor godt deres agenturer overholder de internationale traktater. Hvis ikke vi gennemfører dette, vil vi altid være omgivet af mistanke og beskyldninger, der i mange tilfælde er ubegrundede.
Antonio Masip Hidalgo (PSE ).
   - Hr. formand! Jeg har taget ordet for at tilslutte mig hr. Favas betænkning, og jeg håber, at han i morgen får opbakning til at fortsætte sin efterforskning.
Det, der er sket i forbindelse med bortførelsen af personer i de såkaldte "CIA-flyvninger", er frygteligt og uacceptabelt for Europa og Europa-Parlamentet.
Takket være den nordamerikanske presses stædighed og stringens ved vi, at mindst 480 personer befinder sig i det dystre fængsel i Guantánamo, uden retsgarantier. Det er en moralsk og juridisk uhyrlighed.
Nogle af disse fanger er kommet via Europa som ulovligt arresterede. Andre af de bortførte er blevet løsladt, og de har udtalt sig over for os.
Der er ingen tvivl om, at der jævnligt finder grusomme handlinger sted. Denne generation kan og må ikke acceptere denne situation, som nogle af vores forfædre gjorde ved ikke at vedgå eksistensen af udryddelseslejrene.
Forbrydelser mod menneskerettighederne kan ikke forblive ustraffede, og de må aldrig forældes, som det har været tilfældet med de flyvninger, der blev foretaget af de tidligere diktaturer i Argentina og Chile.
Der er regeringer, f.eks. den spanske og den tyske, der har tilbudt at samarbejde med det udvalg, som hr. Coelho er formand for, hvilket vi takker for. 
Josef Zieleniec (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Nærværende interimsbetænkning er resultatet af arbejdet i et udvalg, der i lyset af et manglende undersøgelsesmandat desværre valgte at sætte himmel og jord i bevægelse for at udsende en politisk vurdering af aktiviteter foretaget af USA's allierede i Europa. Seks måneders arbejde i udvalget har ikke afsløret noget, der ikke tidligere har været offentliggjort i medierne. Det ærgrer mig, at flertallet af udvalgets medlemmer har draget subjektive og forvrængede konklusioner på baggrund af nogle få fakta og en masse ubekræftede rygter. Jeg frygter, at udvalgets uansvarlige tilgang ikke alene kan erodere Parlamentets troværdighed, men også beskadige tilliden mellem de europæiske og de amerikanske allierede. Denne tillid har afgørende betydning for at vinde kampen mod terrorismen, for at garantere sikkerheden i det transatlantiske område og for at garantere stabiliteten af internationale forbindelser som helhed betragtet.
Jeg vil gerne understrege, at kampen mod terrorismen skal udkæmpes i overensstemmelse med folkeretten og med respekt for menneskerettighederne. Samtidig er det imidlertid forkert at præsentere en række fejltagelser, der muligvis er forekommet i forbindelse med komplicerede globale antiterroroperationer, som et systemisk problem. Hvis der er mistanke om menneskerettighedskrænkelser i EU-lande, skal det undersøges af medlemsstaternes retssystemer. I stedet for at fremsætte ikke-underbyggede fordømmelser af USA's efterretningstjeneste bør EU's politiske myndigheder snarere koncentrere sig om en effektiv forebyggelse af terrorismen samt om at leve op til deres ansvar med hensyn til verdenssikkerheden i tæt samarbejde med de allierede og under overholdelse af folkerettens grundlæggende principper. Hr. formand! Jeg mener helt bestemt, at Parlamentet bør benytte lejligheden til at ændre betænkningen for at sikre troværdigheden af vores arbejde. Ellers er jeg nødt til at forkaste denne interimsbetænkning sammen med hele det tjekkiske kontingent fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater, der er enige om denne handlingsplan. 
Ana Maria Gomes (PSE ).
   - Martin- og Fava-betænkningerne bekræfter, at en bande, der er ligeglad med, hvilke midler der tages i anvendelse, og med retfærdighedens og menneskerettighedernes grundlæggende værdier, har infiltreret vores amerikanske allieredes regering og har fundet aktive og passive medskyldige i vores regeringer og statslige tjenester til at udøve bortførelser, kidnapninger, tortur og andre forbrydelser over for personer, der er mistænkte for terrorisme, men som til dato ikke er blevet dømt, ja, ikke engang sigtet.
Den amerikanske højesteret har bekræftet, at Washington i fængsler fra Guantánamo til Kabul, hvor såkaldte illegale kombattanter rådner op, ikke blot tilbageholder dem ulovligt, men gør det imod både amerikansk og international lovgivning. Lovgivning, der har kunnet - og stadig kan - bruges til at dømme og straffe de mest afskyelige forbrydere, deriblandt nazisterne.
Ved at anklage Bush-regeringen har Højesteret også anklaget de europæiske politikere og aktører for moralsk meddelagtighed.
Dette undersøgelsesudvalg, som hr. Coelho og hr. Fava kyndigt har ledet, kan og bør kræve omgående styrkelse af den parlamentariske kontrol med medlemsstaternes efterretningstjenester og grundig inspektion af lufthavnsmyndighederne for at hindre flere ekstraordinære overgivelser. Dette undersøgelsesudvalg kan medvirke til at afklare, på hvilket niveau og med hvilken grad af politisk ansvar den europæiske meddelagtighed er foregået. Det kan og bør kræve, at domstolene øver retfærdighed og tilkender de uskyldige erstatning og eksemplarisk straffer dem, der i stedet for at forsvare retsstaten har perverteret den med den skærpende omstændighed, at de ved at overtræde lovgivningen og krænke menneskerettighederne ikke har tjent Europas sikkerhed og forsvar, men usselt har spillet terroristernes spil
Miroslav Mikolášik (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg glædede mig meget over Europa-Parlamentets beslutning om at nedsætte et midlertidigt udvalg, der skulle undersøge de påståede bortførelser af fanger og krænkelser af deres menneskerettigheder. Jeg tilsluttede mig undersøgelsen med stor interesse og entusiasme.
Jeg har deltaget i langt de fleste af de høringer, som udvalget hidtil har afholdt, og jeg har med interesse lyttet til alt, hvad de relevante inviterede gæster har haft at sige. Selv om det var vores opgave at finde ud af, om CIA havde brugt ulovlige midler til bekæmpelsen af terrorismen, kunne vi ikke afhøre vidner under edsansvar på samme måde som i en retssal. Vi skulle forvisse os om, hvorvidt de tilfangetagne personer havde været udsat for tortur under afhøringerne, og om de var blevet flyttet til tredjelande mod deres vilje. Jeg må imidlertid pointere, at vidnernes forklaringer ikke var særligt overbevisende. Nogle gange afgav de direkte vidneudsagn, og andre gange var det en advokat, der udtalte sig. Ved en anden lejlighed var det en britisk diplomat, der afgav vidneudsagn, og han lagde ikke skjul på sin vrede på den britiske regering over at være blevet afskediget fra den diplomatiske tjeneste.
Senator Marty overbeviste mig heller ikke, da hans svar ikke var bedre end nyhedsrapporterne, og da han ikke præsenterede beviser, men udelukkende mistanker. Jeg mener, at han gik for vidt med sit angreb på den polske regering trods det faktum, at de polske myndigheder flere gange har tilkendegivet, at de ikke kunne bevise eksistensen af detentionsfaciliteter i deres land. Som medlem af Europa-Parlamentet fra en af de nye medlemsstater er jeg primært interesseret i menneskerettighedsdimensionen og den juridiske dimension. Derfor ville jeg gerne vide, om mit land har været vært for et sådan ulovligt anlæg. Jeg var derfor glad for at høre fra de relevante myndigheder inklusive regeringen, justitsministeren og direktøren for efterretningstjenesten, at de ikke kunne bekræfte oprettelsen af sådanne anlæg i Slovakiet eller forekomsten af hemmelige CIA-flyvninger til eller over Slovakiet.
I Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater har vi en kritisk holdning til ordførerens fremgangsmåde med at fortolke mistanker som solide beviser. Man kan ikke undgå at få indtryk af - og jeg er ved at afslutte mit indlæg - at de venstreorienterede medlemmer af Europa-Parlamentet i forbindelse med udvalgets overvejelser har opgivet at finde faktiske oplysninger og i stedet har valgt at bagtale USA, der har taget teten i terrorbekæmpelsen. Hvis ikke venstrefløjen accepterer realistiske ændringsforslag, der i væsentlig grad bidrager til at få sandheden frem, vil jeg være nødt til at overveje, hvorvidt jeg kan støtte betænkningen i dens nuværende form.
Stavros Lambrinidis (PSE ).
   - Hr. formand! Man plejer at sige, at for at finde frem til forbrydelsen skal man følge pengene. I dette tilfælde skal man følge flyene.
I de seneste måneder har en række bemærkelsesværdigt uskyldige flyvninger mellem Europa og Amerika vist os, hvor store problemer der opstår, når man forsøger at bekæmpe terrorisme og samtidig ignorerer grundlæggende rettigheder.
I det første tilfælde, hvor CIA har foretaget bortførelser, har man i over 1.000 flyvninger gennemført af amerikanske efterretningstjenester brugt europæiske lufthavne til start og landing, uden at der har været den fjerneste kontrol fra de relevante europæiske myndigheders side, som ganske vist ikke direkte har samarbejdet, med har valgt at holde sig til princippet "jeg ser intet, hører intet og siger intet".
I det andet tilfælde, som er et sjældent tilfælde af et forhastet samarbejde mellem regeringer på europæisk plan, har man underskrevet en aftale, fuld af huller, med USA, kendt som PNR-aftalen (), hvor der ikke alene ikke foreligger tilstrækkeligt bevis for, at foranstaltningerne er nødvendige, men man har heller ikke fået en grundlæggende garanti for, at amerikanerne forpligter sig til at anvende vores data på sikker og lovlig vis.
De europæiske regeringer har i dag pligt til, både hver for sig og i et indbyrdes samarbejde, at træffe alle nødvendige foranstaltninger for at sikre, at CIA ikke genoptager sine ulovlige flyvninger. Dette kræver som minimum klare retningslinjer til de civile flyselskaber, så man fremover i det mindste kontrollerer de fly, som vi ved, var CIA-fly, og de dækselskaber, som vi ved, var CIA-selskaber. Og der skal naturligvis være en mere effektiv og demokratisk kontrol af efterretningstjenesterne.
Mange tak, og jeg vil gerne på alles vegne sige særlig tak til ordføreren, Claudio Fava, for hans fremragende arbejde. 

Panayiotis Demetriou (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Parlamentet har gang på gang fordømt terrorister, og derfor er det unødvendigt at udbrede sig mere om dette forfærdelige fænomen.
Jeg vil blot sige, at vi ikke skal glemme tragedien den 11. september. Vi skal ikke glemme blodsudgydelsen i London. Vi skal ikke glemme massakren i Madrid. Vi skal selvfølgelig ikke se bort fra, at USA er det centrale mål for terrorisme, og vi skal ikke undervurdere, at USA har hovedansvaret for at bekæmpe terrorisme.
Samtidig skal vi imidlertid ikke glemme, at menneskerettigheder er en hjørnesten i moderne europæisk politisk filosofi. Derfor skal vi ikke trods vores forståelse af USA's rolle i bekæmpelsen af terrorisme ikke lukke øjnene for visse aktiviteter, som er i strid med europæiske principper, værdier og regler. Det er en kendsgerning, at CIA har misbrugt visse landes forståelse. Vi fordømmer CIA's praksis. Vi fordømmer stærkt CIA for de handlinger, som tidligere talere har omtalt, og som er nævnt i hr. Favas betænkning, f.eks. ekstraordinære overførsler og mistænkelige flyvninger. Vi gør ikke amerikanerne en tjeneste, hvis vi overlader retten til at kritisere CIA for handlinger, der er en krænkelse af menneskerettigheder, til dem, som er fanatisk antiamerikanske.
Jeg er enig med formanden for Det Midlertidige Udvalg, hr. Coelho, i, at hr. Favas betænkning som helhed er god. Den kunne imidlertid gøres mere afvejet, hvis man vedtager ændringsforslag, der understreger den anden side af sagen. Jeg opfordrer derfor ordføreren og de andre politiske grupper til at vedtage visse grundlæggende ændringsforslag, som hr. Gawronski har stillet for PPE-DE-Gruppen, således at Parlamentet stemmer enstemmigt om to hovedpunkter, som er fordømmelsen af terrorister og beskyttelse af menneskerettigheder. 
Claude Moraes (PSE ).
   - Hr. formand! Som den sidste taler fra Den Socialdemokratiske Gruppe vil jeg rose ikke blot de tidligere talere og ordføreren, men også den afvejede strategi, som hr. Coelho beskrev, og de interessante bemærkninger fra kommissæren om større gennemsigtighed og reform af efterretningstjenesterne. Det er af alle disse grunde, at vi skal udvide betænkningen.
Folk med en anden mening har talt om indicier. De skal forstå, at vi hørte vidneudsagn fra 70 personer og brugte mere end 50 timer i dette udvalg, ikke fordi vi er antiamerikanske - og jeg roser ordføreren for aldrig nogensinde at gå i den fælde - men fordi vi ønskede at finde frem til sandheden.
Den foregående taler nævnte angrebene i Madrid og London. Der er et par medlemmer her i Parlamentet, som repræsenterer det område, der blev berørt af bombningen. De mennesker, som har skrevet til os, er ikke antiamerikanske. De ønsker, at bekæmpelsen af terrorismen skal styrkes, fordi menneskerettighederne bliver styrket. Det er holdningen hos mine kolleger i Den Socialdemokratiske Gruppe og hos mange medlemmer på tværs af Parlamentet.
Hvorfor skulle vi fortsætte? Vi skal fortsætte på grund af vidneudsagn fra mennesker som Maher Arar, som jeg lyttede til og troede på. Ved jeg, om han siger den endegyldige sandhed? Nej, det gør jeg ikke, fordi vi venter på, at medlemsstaterne og de, der ikke har sagt noget, endelig skal udtale sig. Derfor skal vi udvide denne betænkning og forlænge den tid, vi har.
Hvorfor skal vi ellers forlænge tiden? Vi fortæller europæerne, at vi vil drøfte ubetydelige lovgivningsmæssige detaljer, men fortæller vi dem også, at når de er bekymret for gennemsigtighed og menneskerettigheder og påstande, de ved meget lidt om, kan vi som Parlament ikke behandle det?
Vi skal fortælle dem, at vi kan behandle spørgsmålet troværdigt. Vi ser det ske i Europarådet, og de bør også se, at det sker her i Parlamentet. Vi ønsker i vores side af Parlamentet, at betænkningen bliver udvidet, fordi vi mener, at vi har den rigtige strategi. 
Charles Tannock (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Ulig hr. Moraes var jeg fra begyndelsen imod Det Midlertidige Udvalg om CIA's Påståede Brug af Europæiske Lande ved Transport og Ulovlig Tilbageholdelse af Fanger, og det burde standse lige nu på stedet. Det er en dyr øvelse, som er en overlapning af Senator Martys arbejde i Europarådet, og som er drevet af et politisk ønske fra venstrefløjen og de liberale om at hindre USA's, og særlig CIA's indsats for at bekæmpe global terrorisme.
Betænkningen af Fava er efter min mening fuld af påstande og beskyldninger, men den indeholder kun få beviser. I et risikabelt projekt, der er så udbredt i Vesten som bekæmpelse af terrorisme, kan der være sket fejltagelser og udskejelser, men efter min mening eksisterede der ikke en systematisk amerikansk politik for ekstraordinære overførsler til at torturere bortførte i tredjelande.
Endvidere er der ikke noget som helst bevis på, at CIA har interneringslejre i Rumænien og Polen. Der er bevis på, at der foregår overførsler af kriminelle aktive terrormistænkte gennem EU's område, men som ikke nødvendigvis er ulovlige i henhold til folkeretten, hvis der ikke anvendes tortur.
Under alle omstændigheder er jeg enig med Alan Dershowitz, som er professor i jura på Harvard, når han siger, at der er et stort sort hul i folkeretten med hensyn til bekæmpelse af terrorisme med en anakronistisk klassificering af internerede, og reglerne for, hvordan sådanne internerede behandles er på nuværende tidspunkt i betænkelig grad uklare. Jeg tror, at han har ret, når han hævder, at mange af os har tendens til at holde fast ved trygge gammeldags måder i stedet for at tage fat på de svære tilpasninger til lovgivningen, som kan være nødvendige for at opnå den ligevægt, vi skal ramme mellem menneskerettigheder og befolkningens sikkerhed.
Endvidere bekræftede et nyligt besøg, som kolleger her fra Parlamentet aflagde på Guantánamo, min langvarige holdning om, at en omgående, i modsætning til en langsigtet lukning af Guantánamo ikke er ønskelig, da mange af de internerede udgør en yderst farlig trussel for EU-medlemsstaternes nationale sikkerhed, og det er ikke muligt at udvise dem, da mange af dem risikerer at blive henrettet eller tortureret, hvis de vender tilbage til deres hjemland, f.eks. Saudi-Arabien eller Egypten, hvor de er velkendte og eftersøgt som kendte terrorister. 
Jean Spautz (PPE-DE ).
   - Hr. formand! De såkaldte CIA-flyvninger har skabt stor ophidselse i Europas politiske klasse. Opklaringen af de omstændigheder, som mistænkte skal være blevet anholdt under i forskellige europæiske stater, og som deres transport skal være blevet organiseret under, er stadig mangelfulde. Det kan skyldes, at der rent faktisk er meget mindre at opklare, end nogle særligt ivrige USA-kritikere og USA-fjendtligtsindede havde håbet.
Jeg vil sige noget grundlæggende til forløbene i de seneste uger: Europa generelt og også vi i Parlamentet burde ikke i en vanskelig periode som denne sløse vores energier bort med vovestykker, som i sidste ende har rod i forskelliges behov for at distancere sig fra USA.
Vi har stadigvæk ingen entydige forfatningsperspektiver. Vi skal besvare komplicerede spørgsmål om udvidelsen af Unionen, om vores fælles identitet og om det europæiske projekts grænser.
Til alle disse emner ligger der langt færre løsningsidéer på bordet, end det er godt for den europæiske dynamik. At beskæftige sig presserende med CIA-flyvninger i en sådan situation på tværs af alle europæiske institutioner, indtil vi ved, at vi i grunden endnu ikke ved noget, forekommer mig dog at være en ejendommelig prioritering.
Europa har alvorligere problemer end spørgsmålet om, hvorvidt nogen fra en eller anden medlemsstat i Unionen er blevet fløjet et eller andet sted hen eller ej. Hvis vi tager os selv seriøst, bør vi straks opløse dette overflødige udvalg og så hurtigt som muligt gå videre til at beskæftige os mere med os selv og ikke med en eventuel fejlagtig adfærd fra en stats side, som er vores stærkeste allierede og en gammel ven og - håber jeg - også vil være det i fremtiden. Derfor vil jeg stemme mod den foreliggende USA-fjendtlige beslutning. 
Simon Coveney (PPE-DE ).
   - Hr. formand! For seks måneder siden nedsatte vi et midlertidigt udvalg, der skulle undersøge påstande om, at CIA foretog flyvninger med ekstraordinære overførsler og EU-landes inddragelse. Der har været mange timers høringer og drøftelser i udvalget siden dengang, og vi står nu med den første interimsbetænkning.
Jeg tror, at en ærlig vurdering af udvalgets hidtidige arbejde ville give et blandet billede. På den ene side har der været en vis frustration over, at der ikke er fremkommet nye beviser og kendsgerninger under størstedelen af høringerne. Når dette er sagt, tror jeg imidlertid, at udvalgets arbejde har været nyttigt, fordi det har bidraget til at skitsere og afsløre alle de kendsgerninger, som er til rådighed indtil nu, og der er visse kendsgerninger til rådighed. Selv om vi tager beviser, som Europarådet allerede har afsløret, op til fornyet overvejelse, skal vi være realistiske. Det midlertidige udvalg er ikke en retssal. Vi er politikere, som forsøger at drage konklusioner på grundlag af en afvejning af sandsynlighed ud fra de tilgængelige beviser.
Vi vidste, at en undersøgelse af CIA's eller enhver anden efterretningstjenestes aktiviteter aldrig ville være en enkel opgave. Jeg synes, at man i betænkningen skulle have lagt mere vægt på, at der er behov for flere beviser for at kunne drage endelige konklusioner med hensyn til visse spørgsmål, f.eks. om der muligvis eksisterer "sorte steder" i EU-medlemsstater.
Det er uheldigt, at visse personer har indskrænket debatten om, hvorvidt man skal støtte denne betænkning eller ej, til en polarisering af holdninger, et for eller imod USA-standpunkt eller endog et svælg mellem venstre og højre. Jeg beklager, at dette synspunkt har udviklet sig, da det undergraver arbejdet i et udvalg med gode intentioner, og at man slet ikke har forstået, hvad det er, vi forsøger at opnå.
Det er ikke antiamerikansk at kritisere ekstraordinær overførsel eller at presse på for at fastslå kendsgerninger, og særlig ikke hvis der fremsættes beskyldninger mod EU-medlemsstater i den forbindelse. Jeg ville som talsmand for menneskerettigheder betragte mig selv som en hykler, hvis jeg ikke protesterede mod ekstraordinær overførsel, selv om det betyder, at jeg kritiserer og stiller akavede spørgsmål til regeringer, jeg betragter som vores venner og allierede, og dette omfatter USA.
Vi bør ikke støtte en strategi for den nødvendige og vanskelige bekæmpelse af terrorisme, hvis det indebærer, at vi skal handle uden for reglerne i folkeretten og de normer, vi i Europa forsvarer. Interimsbetænkningen er ikke perfekt, men hvis PPE-DE-Gruppens ændringsforslag bliver vedtaget, vil det gøre en tekst, som er værd at støtte, mere afvejet. 
Franco Frattini,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne takke de parlamentsmedlemmer, der talte. Deres taler gav mig nogle meget nyttige idéer.
Jeg kan bekræfte, at Kommissionen er rede til at fortsætte samarbejdet med Parlamentets midlertidige udvalg om mange af de grundæggende spørgsmål, der blev taget op. Fru Ludford nævnte medlemsstaternes gennemførelse af antiterrorlovgivningen, og det er et centralt emne, som vi naturligvis skal beskæftige os med.
Som De ved, er der desværre fem medlemsstater, som endnu ikke har omsat EU's rammeafgørelse om bekæmpelse af terrorisme til national ret. Desuden er der som bekendt kun syv lande ud af 25, der har ratificeret udleveringsaftalen mellem Europa og USA. Hvis denne aftale var trådt i kraft, ville den så afgjort skabe et klart retsgrundlag, netop når det gælder overførsel af fanger.
Nogle af talerne, f.eks. hr. Swoboda og fru in't Veld, talte om muligheden for og nødvendigheden af, at vi samarbejder for at opnå en større sikkerhed og frihed. Det er jeg helt enig i, og jeg tilslutter mig forslaget om en struktureret politisk dialog med USA om bekæmpelsen af terrorisme og samtidig også om en beskyttelse af frihedsrettighederne. Jeg kan fortælle Dem, at jeg allerede har overvejet dette, og at jeg i februar i år foreslog, at vi indleder denne dialog - som nu er blevet påbegyndt - på ekspertplan.
Jeg mener, at denne dialog bør fortsætte. Jeg ved allerede, at det finske formandskab har til hensigt at arbejde videre med dette spørgsmål, og jeg tror, at der bliver mulighed for en meningsudveksling med Parlamentet om de overordnede rammer for samarbejdet mellem Europa og USA, bekæmpelsen af terrorisme og frihedsgarantierne.
Desuden viser den amerikanske højesterets dom i Guantánamo-sagen efter min mening, at retsmyndighedernes kontrol med garantier og rettigheder i USA's demokratiske system fungerer, og jeg tror, at dette udgør et positivt grundlag for vores fælles arbejde.
Jeg er ligeledes villig til en dialog med Parlamentet, når det gælder retningslinjerne for efterretningstjenesternes omstrukturering, herunder den demokratiske og parlamentariske kontrol med efterretningstjenesterne, selv om dette som bekendt udelukkende hører under den nationale lovgivnings kompetence. Jeg tror dog, at det vil være nyttigt med en politisk debat i den forbindelse.
Det vil også være hensigtsmæssigt at drøfte brugen af luftrummet til ikke-civil luftfart, og her kan jeg bekræfte, at der i øjeblikket finder en debat sted om statsfly og om flyvninger til institutionelle og statslige missioner. Jeg har indhentet nogle meget interessante udtalelser om de nationale domstoles rolle, og de vil få lov til at give deres holdning til kende med hensyn til det individuelle ansvar, når de rette betingelser er til stede.
Det, jeg lige har sagt, bekræfter min og alle Kommissionens tjenestegrenes vilje til at samarbejde med det midlertidige udvalg.
Til sidst, hr. formand, er det min moralske, institutionelle og ikke mindst personlige pligt at svare på et personligt angreb fra hr. Catania, som var den eneste af de 54 talere, der - for fjerde gang - bad mig om at belyse min rolle som udenrigsminister på det tidspunkt, hvor Abu Omar-sagen fandt sted.
Måske vil denne forespørgsel, som jeg allerede har besvaret flere gange over for Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, kunne skaffe hr. Catania nogle overskrifter i de italienske aviser, men jeg troede, at pligten til at fortælle Parlamentet sandheden ville kræve det samme af ham, som den krævede af mig, nemlig at minde om, at den daværende regering formelt har nægtet ethvert kendskab til Abu Omar-sagen, og at der ikke var beviser for det modsatte. Ifølge italiensk lovgivning - og det står ikke til diskussion - hverken kan eller må udenrigsministeren, som på daværende tidspunkt var mig, have kendskab til den italienske efterretningstjenestes aktiviteter.
Dette var en information om de italienske love, som hr. Catania har kendskab til, men som mange af Dem ikke var klar over. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen, torsdag den 6. juli 2006, kl. 12.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om amerikanske efterretningstjenesters overvågning af SWIFT-bankoverførsler.
Paula Lehtomäki,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Mange af aspekterne i denne sag er vigtige, men Rådet kan desværre hverken bekræfte eller kommentere de nylige oplysninger i medierne om dataoverførsler mellem SWIFT-systemet og USA.
Som alle medlemmerne af Europa-Parlamentet ved, har Rådet ikke midlerne til at undersøge handlinger, der er i strid med den gældende lov i dette tilfælde. De nationale myndigheder er ansvarlige for sådanne undersøgelser. Hvis det derimod drejer sig om handlinger, der er i strid med fællesskabslovgivningen, ligger ansvaret hos de nationale myndigheder og Kommissionen under tilsyn fra de nationale domstole og Fællesskabets domstole. Rådet antager, at det aktuelle samarbejde mellem private virksomheder som f.eks. SWIFT og de amerikanske myndigheder vil være i overensstemmelse med den relevante lovgivning og de grundlæggende rettigheder.
Ligesom Parlamentet er Rådet et lovgivende organ, og som sådant vil det gerne henlede Parlamentets opmærksomhed på et forslag om en forordning fra Europa-Parlamentet og Rådet om oplysninger om indbetaler ved pengeoverførsler. Denne forordning diskuteres af både Parlamentet og Rådet. Når forordningen er vedtaget, vil den gælde for pengeoverførsler i enhver valuta, der sendes eller modtages af enhver betalingsformidler i Fællesskabet. Ifølge artikel 14 i forordningsforslaget skal enhver betalingsformidler øjeblikkeligt og omhyggeligt besvare forespørgsler fra de myndigheder, der er ansvarlige for at bekæmpe hvidvaskning af penge eller finansiering af terrorisme i den medlemsstat, hvor de hører hjemme, om data vedrørende indbetaler ved pengeoverførsler.
Rådet mener, at denne fællesskabslov, der er i overensstemmelse med de grundlæggende rettigheder, vil styrke de reguleringsmæssige rammer, der er nødvendige for at forhindre strømninger af sorte penge, der skyldes overførsler af midler, og som kan skade den finansielle sektors stabilitet og omdømme. Samtidig vil forordningen forhindre alle typer af ulovlige aktioner, der er rettet mod Fællesskabets finansieringssystem. I betragtning af aktivitetens store udbredelse og virkning kan medlemsstaterne ikke gennemføre målsætningerne i denne forordning på en passende måde, og den vil blive effektueret bedre på fællesskabsniveau. Det haster derfor med at vedtage denne forordning.
Forordningen skal vedtages gennem fælles beslutningstagning. Den 6. december 2005 accepterede Rådet forslagets overordnede idé. I kølvandet på nogle uofficielle møder mellem repræsentanter fra Parlamentet, Rådet og Kommissionen håber formandskabet, at man snart kan nå frem til en kompromisløsning for forordningen som helhed. Vi vil nøje følge det lovgivningsmæssige arbejde for bl.a. at undgå ulovlige og uberettigede aktiviteter over for finansieringssystemet.
Kommissionen drøfter også Kommissionens forslag til Rådets rammeafgørelse om beskyttelse af personoplysninger i forbindelse med det politimæssige og strafferetlige samarbejde. Kommissionen stillede forslaget den 4. oktober 2005. Rammeafgørelsen skal sikre et højt beskyttelsesniveau for personoplysninger om EU-borgere. Det kræver fælles bestemmelser, så vi kan bestemme lovligheden og kvaliteten af de data, der behandles af de kompetente myndigheder i medlemsstaterne. Selv om forslaget ikke vil gælde direkte for finansieringssystemet, vil det beskytte personoplysninger, og det kan også være vigtigt for en sag, der er under behandling. Forslaget diskuteres af de kompetente organer i Rådet. 
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg mener, at det er vores fælles vilje at beskytte EU-borgerne ikke alene mod terrorisme, men også mod alle former for ulovlige aktiviteter, der er rettet mod det europæiske finansieringssystem, også med henvisning til Fællesskabets foranstaltninger og lovgivning. 
Franco Frattini,
   Hr. formand! Om dette meget følsomme emne har Kommissionen for øjeblikket kun delvise oplysninger, som vi allerede har anmodet om at få suppleret hurtigst muligt vedrørende de nøjagtige omstændigheder i forbindelse med, hvordan de amerikanske myndigheder har fået adgang til data om SWIFT-bankoverførsler. På nuværende tidspunkt ser det ud til, at der er sket en overførsel af finansielle oplysninger mellem private firmaer fra EU til USA.
Jeg forstår, at flere myndigheder i Europa, herunder Den Europæiske Centralbank, blev informeret. Jeg citerer fra en erklæring fra det amerikanske finansministerium fra den 23. juni: "SWIFT overvåges af et udvalg bestående af større centralbanker, bl.a. United States Federal Reserve, Bank of England, Den Europæiske Centralbank, Bank of Japan og den belgiske nationalbank, som er den ledende tilsynsførende. De tilsynsførende er blevet informeret om SWIFT's samarbejde med finansministeriet og de sikkerhedsforanstaltninger og garantier, der er givet". Jeg gentager, at jeg citerede fra en erklæring fra det amerikanske finansministerium.
Jeg kan forsikre Dem for, at disse oplysninger, som jeg nu er bekendt med, ikke tidligere er blevet videregivet til Kommissionen, da overførslen af sådanne finansielle oplysninger hører under databeskyttelsesdirektiv 95/46/EF. De nationale myndigheder er de primære ansvarlige for korrekt anvendelse af reglerne om databeskyttelse. Jeg regner med, at EU-medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at deres nationale databeskyttelseslovgivning anvendes korrekt og håndhæves strengt. Jeg har bemærket, at den belgiske premierminister allerede har anmodet justitsministeriet om at undersøge sagen, og at den belgiske tilsynskommission for databeskyttelse ligeledes arbejder aktivt på at vurdere de omstændigheder, under hvilke den pågældende overførsel har fundet sted.
Under alle omstændigheder vil Kommissionen følge udviklingen meget nøje, og vi vil om nødvendigt til fulde anvende vores beføjelser i henhold til traktaten. Jeg understreger, at jeg på nuværende tidspunkt ikke ved, om dette er relevant, da vi først skal have at vide fra de belgiske myndigheder, nøjagtigt hvad der skete, hvordan og hvorfor.
Som min kollega, hr. McCreevy, sagde i mandags her i Parlamentet, indeholder forordningen om oplysninger om indbetaler ved pengeoverførsler, som De skal stemme om i morgen, de relevante sikkerhedsforanstaltninger i forbindelse med databeskyttelse og ansvarlige myndigheders adgang til sådanne data. Jeg kan huske, at Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse gav en positiv vurdering og ikke påviste problemer med hensyn til databeskyttelse. Jeg mener derfor ikke, at SWIFT-sagen burde forsinke forordningen om oplysninger om indbetaler ved pengeoverførsler, som det er vigtigt at få vedtaget for at opdage finansiering af terrorisme.
Jeg vil slutte med endnu en gang at understrege mit engagement i bekæmpelsen af terrorisme og identifikation af de metoder, der anvendes til at finansiere den, idet vi selvfølgelig handler inden for retsstatsprincippet og i overensstemmelse med vores grundlæggende rettigheder.
Ewa Klamt,
   Hr. formand, hr. kommissær, fru minister! SWIFT, Society for Worldwide International Financial Telecommunication, har ifølge egne oplysninger efter anvisning fra det amerikanske finansministerium i begrænset omfang videregivet oplysninger om internationale bankoverførsler til amerikanske myndigheder. Det kan man læse på dette selskabs hjemmeside. I det belgiske datafirmas udtalelse hedder det endvidere, at man arbejder sammen med virksomheder for at forhindre misbrug af det internationale finanssystem.
Spørgsmålet om, hvorvidt de amerikanske myndigheders undersøgelser har krænket national ret, undersøger - i hvert fald ifølge pressemeddelelser - den belgiske regering allerede for nærværende. Hr. Frattini nævnte det netop. I overensstemmelse hermed har den belgiske justitsminister allerede indledt undersøgelser. I det mindste i første omgang er det det rigtige arbejdsområde, hvor denne undersøgelse hører til, nemlig arbejdsområdet for det belgiske retsvæsen, som skal gå frem og undersøge forholdene efter gældende ret her.
Når jeg lægger mig præcist det på sinde, som kommissæren endnu en gang har fortalt, og når jeg ser, hvordan jeg skal vurdere videnniveauet, må jeg sige følgende: Vi ved intet konkret, vi er stadig i den fase, hvor vi er nødt til at stille spørgsmål. Vi ved, at der er fælles regler i EU for civil databeskyttelse, og at der med den planlagte europæiske lov om omgang med private oplysninger ved strafforfølgelse og terrorbekæmpelse hidtil - i det mindste så vidt jeg ved - kun fastsættes regler om, hvordan statslige myndigheder skal omgås følsomme oplysninger. Derfor er jeg af den opfattelse, at vi indtrængende bør tragte efter at gribe ind og handle rettidigt på baggrund af europæiske love, når de er gennemført.
Martine Roure,
   Hr. formand! Vi har fra journalisters undersøgelser erfaret, at de amerikanske myndigheder har etableret et program til overvågning af finansielle transaktioner, som behandles af selskabet SWIFT, med henblik på at bekæmpe finansiering af terroraktiviteter. Oplysningerne er blevet bekræftet af præsident Bush og af selskabet SWIFT selv.
Databeskyttelse er ikke nogen hindring for politimyndighedernes arbejde. Den sikrer respekt for grundlæggende rettigheder. De europæiske stater har øjensynligt ikke været informeret om disse aktiviteter, men, som De også påpegede, hr. Frattini, må Den Europæiske Centralbank have været orienteret herom. Den Europæiske Centralbank er en europæisk institution. Den bør efterleve lovgivningen om databeskyttelse, og derfor ønsker vi, at den europæiske tilsynsførende for databeskyttelse hurtigst muligt kontrollerer, om Den Europæiske Centralbank har overholdt forskrifterne.
Vi må kort sagt sikre, at der ikke eksisterer et retligt tomrum, hvad angår lovgivningen om beskyttelse af personoplysninger. Selv om vi endnu ikke har europæiske forskrifter for databeskyttelse i forbindelse med politiaktiviteter, foreskriver den eksisterende lovgivning, at enhver udveksling af data i forbindelse med den offentlige sikkerhed skal ske under iagttagelse af de nationale love. En sådan udveksling kræver ydermere staternes tilladelse.
Jeg vil gerne henlede Rådets, fru Lehtomäki, og Kommissionens opmærksomhed på ændringsforslag 26 og 58 i min betænkning om beskyttelse af data under tredje søjle. Det drejer sig om forslag om regulering af behandlingen af data, som indsamles af private aktører i almenvellets interesse, og det er efter min opfattelse der, problemet ligger. 
Jean-Marie Cavada,
   Hr. formand! Indledningsvis vil jeg ønske fru Lehtomäki velkommen. Jeg vil blot sige, at jeg har lyttet til ministerens ord, og jeg finder anledning til at erindre om, at Ministerrådet eller stats- og regeringschefernes topmøde udgør vores regering. Der eksisterer måske ikke juridiske eller politiske midler, som gør det muligt at træffe en afgørelse om denne skandale - jeg taler om SWIFT - som følger i kølvandet på skandalen vedrørende hemmelige flyvninger, men der er intet til hinder for, at Rådet viser sin moralske styrke og offentligt tilkendegiver, hvad det mener herom, hvilket mig bekendt hidtil ikke er sket.
Det andet, jeg vil sige, er, at jeg har noteret mig næstformanden, kommissær Frattinis, ord om, at han personlig var uvidende om denne sag, og det samme gjaldt hans tjenestegrene. Jeg deler de synspunkter, mine kolleger fru Klamt og fru Roure har givet udtryk for i denne sag. Vi har gradvis i Europa og i særdeleshed i Unionen opbygget en retsstat, hvor enhver overførsel af personoplysninger til tredjelande ubetinget skal opfylde nationale eller europæiske forskrifter. I henhold til den vigtigste af disse forskrifter skal enhver overførsel være godkendt af en juridisk myndighed og ingen anden. Hverken en stat eller en bank er ejer af de oplysninger, de anvender. Er der tale om oplysninger om selskaber, er sådanne oplysninger selskabernes ejendom, vedrører de enkeltpersoner, er de disses ejendom. Andre har ingen ret til at anvende sådanne oplysninger i forbindelse med transaktioner, tilegne sig oplysningerne, overdrage dem til andre, eller hvad man ellers kan tænke sig.
Jeg erindrer om, at det juridiske instrument eksisterer, og jeg erindrer om, hvad fru Roure sagde for et øjeblik siden, nemlig at det vil være et særdeles vigtigt skridt i den rigtige retning, hvis det lykkes os at finde en løsning på denne sag under det finske formandskab.
Jeg vil i øvrigt pege på endnu en ting. En talemåde siger: Vogt dig for mine venner, mine fjender tager jeg mig af! Fjenden er terroren. Vennerne er amerikanerne. Efter beretningerne om camouflerede fly, om bortførelse af europæiske borgere - som berettiget eller uberettiget er under mistanke - efter de ulovlige overførsler af fanger med fly, som lander på europæisk jord, erfarer vi nu, at vores allierede og ven endevender vores bankkonti! Hvornår bliver det blodprøver? Hvornår bliver det fødselsattester og alle øvrige oplysninger? Nu er det nok! Det er virkelig påkrævet, at Europa-Parlamentet sætter en stopper for disse aktiviteter.
Afslutningsvis vil jeg sige, at terroren, om jeg har forstået det ret, er frihedernes fjende. Friheden er til gengæld terrorens fjende. Den er afgjort ikke borgernes fjende. Det er på tide, at USA også på det punkt vælger side. 
Giusto Catania,
   Hr. formand, kære kolleger! Jeg tror, at det ville være forkert af os at betragte SWIFT-sagen som et isoleret tilfælde.
Det er en sag, der skal ses i en større sammenhæng, nemlig PNR, kommunikationskontrol og opbevaring af data. Dette spørgsmål er heller ikke uden forbindelse til det, som vi talte om for lidt siden, nemlig overførslerne. Jeg vil faktisk sige, at SWIFT-sagen er en anden side af overførslerne. Det er måske en mindre voldelig operation, men den har akkurat samme målsætning, nemlig at fremtvinge information.
Den systematiske kontrol med de europæiske borgeres færden er efterhånden blevet almindeligt udbredt, og vi står over for det, som George Orwell kaldte , og som nu kommer konkret til udtryk i kampen mod terrorisme. Jeg mener, at man bør foretage en efterforskning for at fastslå Den Europæiske Centralbanks og de nationale bankers ansvar, eftersom alt dette ikke er acceptabelt.
For en uge siden kunne man i , som er Belgiens største avis, læse følgende overskrift: "CIA bestemmer i Europa". Dette bør efter min mening forhindres for at sikre Europas troværdighed og selve Europas fremtid. 
Carlos Coelho (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru minister, hr. næstformand i Kommissionen, kære kolleger! New York Times' oplysninger om et hemmeligt CIA-program til overvågning af det belgiske SWIFT-konsortiums database, hvorigennem hovedparten af verdens finanstransaktioner passerer, har gjort mig bekymret. Programmet er ikke blot blevet bekræftet af SWIFT, men også af det amerikanske finansministerium.
Vi må, på begge sider af Atlanten, bekræfte vores beslutsomhed om ubønhørligt og effektivt at bekæmpe terrorisme, men også at det skal ske i fuld respekt for de grundlæggende rettigheder og retsstatens principper.
Uanset mine personlige opfattelser i denne sag synes der at være tale om overførsel af data til USA med det formål at forebygge og bekæmpe terrorisme og anden kriminalitet, altså operationer i forbindelse med den offentlige sikkerhed og medlemsstaternes strafferetlige aktiviteter. Hvis det er tilfældet, befinder vi os klart uden for fællesskabsretten. Det var også det, som jeg forstod var kommissær Frattinis første reaktion, da han gennem sin talsmand omtalte sagens ikke-fællesskabsmæssige karakter.
Jeg ved ikke, om der var oversættelsesproblemer, eller om hr. Frattine i dag har meddelt os, at direktiv 95/46 kan finde anvendelse. Det er et spørgsmål, som vi må have afklaret. Enten kan direktiv 95/46 anvendes, eller også skal der findes en løsning uden for den første søjle, uden for fællesskabsretten, og i så fald er det fuldt berettiget at ønske rammeafgørelsen om databeskyttelse hurtigt vedtaget.
I alle tilfælde er det medlemsstaternes opgave at beskytte disse data. Jeg bifalder derfor den belgiske regerings beslutning om at indlede en undersøgelse for at finde frem til sandheden om, hvad der er foregået, og om det har været lovligt efter belgisk lov, og jeg afventer spændt denne undersøgelses resultat. 
Jan Marinus Wiersma (PSE ).
   - Hr. formand! Det er vigtigt, at vi her i dag med denne forhandling reagerer på SWIFT-sagen. Dette beslutningsforslag indeholder en række relevante spørgsmål, som skal stilles, fordi borgerne hurtigt bliver bekymrede, når de læser sådanne historier i aviserne.
Det drejer sig som i tidligere forhandlinger i dag på ny om at afveje sikkerhedsinteresser og de interesser, som borgere og virksomheder har, når det gælder borgerlige frihedsrettigheder og privatliv. Også her gælder det aktiviteter inden for rammerne af bekæmpelsen af den internationale terrorisme, som muligvis foregår uden for de kontrollerende instansers synsvidde og muligvis imod internationale aftaler, der garanterer grundlæggende rettigheder og frihedsrettigheder.
Jeg vil ikke umiddelbart sammenligne denne sag med sagen om CIA-flyvningerne. SWIFT-sagen er imidlertid ikke en isoleret sag, men et eksempel på, hvordan især amerikanerne forsøger at bekæmpe terrorisme. Forhandlingen i dag er atter et eksempel på behovet for at diskutere, hvilken slags kamp vi skal føre.
Også i denne sag må man stille sig selv det spørgsmål, om alle regler er overholdt. Det formodes, og det er også bekræftet, at de europæiske institutioner var orienterede. Vi vil præcist vide, hvilket ansvar de har i denne sag, og i hvilken udstrækning de har været involveret i kontrollen med gennemførelsen af regler, som findes. Vi vil imidlertid især forhindre, at vi alle opererer i en slags gråzone, og at der opstår et lovligt vakuum, hvor heller ikke borgerne længere ved, hvad de har at rette sig efter.
Beslutningsforslaget indeholder en række relevante bemærkninger herom. Vi ønsker også en opklaring af de europæiske institutioners rolle, og det har kommissæren allerede nævnt. Vi vil ligeledes have, at eventuelle juridiske smuthuller lukkes for således at sikre, at en sådan udveksling af data, hvis den skulle blive nødvendig i fremtiden, kun ville finde sted med en solid begrundelse og fuldstændig i overensstemmelse med visse garantier og minimumsnormer. Vi ønsker, at også nationale medlemsstater skal stå til regnskab for gennemførelsen af de aftalte regler. Jeg gentager, at vi virkelig skal undgå, at folk får en fornemmelse af, at de har at gøre med et lovligt vakuum. Alle smuthuller på lovgivningsområdet skal lukkes. 
Sophia in 't Veld (ALDE ).
   - Hr. formand! Hvad enten dette er lovligt eller ej, konstaterer jeg, at Europas borgere aldrig er blevet orienteret om, at der holdes øje med oplysninger om deres bankkonti. Efter min opfattelse er det en forudsætning. Jeg spekulerer på, hvordan vi ville reagere, hvis det ikke var USA, men et andet land, som kontrollerede vores bankkonti, og om vi i så tilfælde også ville være så tolerante.
Desuden er der spørgsmålet om effektivitet. Rådet har lige sagt, at dette er nødvendigt for at bekæmpe terrorismen. Jeg henviser til, at Stuart Levey, USA's vicefinansminister, for to uger siden gjorde opmærksom på, at de har stor succes med at opspore finansielle transaktioner. Men dermed har de jo drevet terroristernes transaktioner under jorden og således uden for vores rækkevidde og synsvidde. Vi må i EU hurtigst muligt føre en sammenhængende, effektiv og fælles politik med en demokratisk beslutningsproces og en god beskyttelse af personoplysninger. Det er virkelig presserende.
Endelig tilslutter jeg mig også dem, som siger, at dette ikke drejer sig om en isoleret episode. Også ved udleveringsflyvninger og ved passageroplysninger ser vi, at USA ikke overholder aftalerne. EU skal tale med én stemme og sørge for, at vi sammen med vores forbundsfælle bekæmper terrorisme med lovlige midler. 
Mihael Brejc (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Pressen har skrevet om den amerikanske regerings datamining af SWIFT's private finansieringsoversigter, men den har ikke oplyst, hvorvidt det kun drejer sig om SWIFT i USA, eller om det også gælder for Europa. Hvis det drejer sig om SWIFT i USA, vedkommer det ikke os. Adgangen til SWIFT-data i Europa administreres primært af de belgiske myndigheder, der udsteder alle adgangstilladelser. I øjeblikket ved vi kun, at SWIFT angiveligt deler visse oplysninger med USA om finansiering af terrorisme.
Der er to problemer her. For det første kan Europa-Parlamentet ikke indlede en seriøs forhandling om dette emne udelukkende på baggrund af historier i medierne og vage tilkendegivelser. For det andet skal det overholde traktaterne og være opmærksom på dets kompetenceområder. Vi ved, at de belgiske myndigheder har iværksat en undersøgelse, men at de endnu ikke har nogle resultater. Vi er nødt til at få afklaret, at adgang til SWIFT-systemet ikke er ensbetydende med, at der forekommer datamining i forbindelse med almindelige transaktioner som f.eks. indskud og udtræk af kontanter, checks, elektroniske betalingsoverførsler osv.
Socialdemokraterne og flere andre politiske grupper har en anden opfattelse. De har stillet et fælles beslutningsforslag, hvori de hævder, at de amerikanske myndigheder har adgang til SWIFT's dokumenter, og at USA dermed har krænket de grundlæggende bestemmelser om beskyttelse af personoplysninger. Disse ord er ikke - som hr. Wiersma siger - antagelser, fordi de slynger dem omkring, som om de var fakta. De har også ignoreret det faktum, at den belgiske regering forestår en undersøgelse af sagen, og at Europa-Parlamentet ikke spiller nogen rolle på nuværende tidspunkt.
Så for at bevare Europa-Parlamentets værdighed og af hensyn til EU's har vi medlemmer af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti og De Europæiske Demokrater vedtaget vores egen beslutning, hvori vi gør alle opmærksom på spillets regler og siger, at vi kun skal ty til sådanne beslutninger, når vi kan operere med uomtvistelige fakta. Det er den eneste måde, hvorpå Europa-Parlamentet kan bevare sit omdømme hos offentligheden og sikre sig, at det ikke bliver til et glorificeret debatsamfund.
Jeg støtter kommissær Frattinis synspunkter og opfordrer medlemmerne af Europa-Parlamentet til at støtte vores beslutning, da den fuldt ud er i overensstemmelse med EU's og Europa-Parlamentets etik og adfærdsnormer.
Stavros Lambrinidis (PSE ).
   - Hr. formand! Sammen med de problematiske præmisser til EF-Domstolens seneste afgørelse om den ellers korrekte forkastelse af PNR-aftalen viser SWIFT-skandalen, hvilken farlig gråzone der er ved at blive dannet med hensyn til anvendelse af personlige data i bekæmpelsen af terrorisme.
Helt konkret kan et hviket som helst tredjeland, ikke kun USA, nu påberåbe sig aftalen, også med henvisning til fiktive årsager vedrørende den nationale sikkerhed, og selv bestemme:
- for det første, hvilket niveau i EU beslutningerne skal træffes på, om de træffes på EF-plan eller nationalt plan,
- for det andet, hviken europæisk lovgivning der skal gælde, og
- for det tredje, på hvilket niveau der efterfølgende skal gives adgang og anvendes og beskyttes data for millioner af uskyldige borgere, som indsamles og opbevares - vel at mærke - af private selskaber, dvs. ikke engang af politimyndigheder, og til private formål.
Dette sorte hul i lovgivningen bør øjeblikkeligt lukkes. Og en meget effektiv måde at gøre det på er ved omsider at gøre brug af broen - den såkaldte paserelle - så Parlamentet kan få det afgørende ord.
Her kan søjlerne ikke anvendes: PNR, SWIFT, datatilbageholdelse, inden for alt dette er det private, der indsamler data, og politiet anvender dem under påskud af terrorisme. Der er ingen søjler. Det er en enkelt ting. 
Giovanni Claudio Fava (PSE ).
   - Hr. formand, hr. næstformand i Kommissionen, fru minister, kære kolleger! Jeg tror, at der er grund til bekymring over den røde tråd, der er mellem mange af vores argumenter og debatter her i Parlamentet. Samme bemærkning gælder for det spørgsmål, vi behandler nu, ligesom det var tilfældet med vores forhandling for lidt siden om CIA-flyvninger, nemlig at EU er et område, der er bundet af retsstatens regler og principper, og at personoplysninger - alle personoplysninger, dvs. også bankoplysninger - ikke må udleveres til tredjelande, medmindre der er tale om de tilfælde, der er taget højde for i den nationale lovgivning og nu også i EU-direktiverne. Der er ingen undtagelser, heller ikke når der er tale om bekæmpelse af terrorisme. Alt, hvad der går ud over dette, er en egenrådig handling og misbrug af systemet.
Det, som jeg og andre parlamentsmedlemmer gerne vil vide, er, hvilken rolle Rådet og Den Europæiske Centralbank har spillet, og i hvor høj grad de havde kendskab til de hemmelige aftaler mellem SWIFT og USA's regering. Pligten til gennemsigtighed bør nemlig ikke kun gælde for vores dialoger og debatter her i Parlamentet, men skal også eksistere uden for Parlamentet.
Hr. formand, jeg tilslutter mig også mine kollegers anmodning til Rådet om hurtigt at behandle og vedtage en rammeafgørelse om databeskyttelse. Når der er et juridisk tomrum, risikerer misbrug og egenrådige handlinger nemlig at få fodfæste. 
Paula Lehtomäki,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg har lyttet meget opmærksomt til denne forhandling, og jeg kan se, at der er bred enighed blandt os om, at der også i forbindelse med kampen mod terrorismen skal tages passende hensyn til borgernes friheder og spørgsmål vedrørende datasikkerhed. Formandskabet ser meget alvorligt på dette, og som tidligere nævnt er det den belgiske nationalbanks ansvar at føre tilsyn med SWIFT, og nu afventer vi også med spænding, hvad de belgiske myndigheder finder ud af.
Hvis disse undersøgelser afslører fakta, der nødvendiggør en lovgivning på EU-plan eller en lovgivningsharmonisering, vil der blive taget hensyn hertil i forhandlingerne om de lovgivningsmæssige planer, der er under udarbejdelse. Det er så vigtig en sag, at vi er nødt til at have en forhandling herom i Rådet (retlige og indre anliggender), og det er præcist, hvad vi agter at gøre. 
Franco Frattini,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Tak for de forslag, som De kom med under forhandlingen.
Man kan nok godt sige, at SWIFT-sagen har et særligt kendetegn, som i dag får mig til at mene, at direktivet under første søjle fra 1995 om databeskyttelse sandsynligvis er det direktiv, der er gældende. Det skyldes, at dataoverførslen skete mellem SWIFT i Belgien og SWIFT i USA, dvs. mellem to private afdelinger af en privat organisation. Derfor fortolker jeg det således - medmindre vi naturligvis får anden besked fra de belgiske myndigheder - at der er tale om en meddelelse til Databeskyttelsesmyndigheden, og at de kompetente organers nationale ansvar eksisterer i dette tilfælde. I modsætning til PNR-sagen - som hr. Lambrinidis med rette mindede om - hvor overførslen skete fra et privat luftfartsselskab direkte til et offentligt amerikansk organ, skete overførslen i dette tilfælde mellem to private parter. På amerikansk område kan data, der overføres af handelsmæssige årsager, i henhold til amerikansk lovgivning anvendes til sikkerhedsformål. Det er den grundlæggende forskel. Konsekvensen er, sådan som hr. Lambrinidis sagde, at der er en gråzone, som det er absolut nødvendigt at regulere.
Der er efter min mening to umiddelbare muligheder. Den første skal gennemføres med Rådets og formandskabets hjælp og består i en hurtig vedtagelse af det forslag, som Kommissionen har stillet til en rammeafgørelse under tredje søjle, der tager sigte på at beskytte personoplysningers fortrolighed. På denne måde dækker vi naturligvis mindst et af områderne, nemlig det område, hvor der overføres oplysninger af sikkerhedsgrunde og i forbindelse med efterforskning og bekæmpelse af terrorisme. Tilbage bliver så en del af første søjle, nemlig overførslen mellem to private parter af handelsmæssige årsager.
Der ville stadig mangle et tredje aspekt, og det er overførslen mellem en medlemsstat og et tredjeland. Her er der ikke tale om data, som bliver overført mellem EU og et tredjeland, men som bliver overført fra en enkelt medlemsstat direkte til et tredjeland. Det er et tredje aspekt, som det efter min mening er nødvendigt at se på.
Hvis vi tager disse tre punkter op sammen, som faktisk ikke vedrører en kontrovers med USA, men som vedrører alle tredjelande, vil vi lige præcis kunne gøre noget ved denne gråzone. 
Formanden.
   - Som afslutning på forhandlingen har jeg modtaget fem beslutningeforslag1, jf. forretningsordenens artikel 103, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen, torsdag den 6. juli 2006, kl. 12.00.

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er spørgetiden (B6-0312/2006).
Vi behandler en række spørgsmål til Rådet.
Under mødet i Wien den 27.-28. maj lykkedes det ikke EU's udenrigsministre at nå til enighed om et forslag fra Kommissionen om at anvende Nice-traktatens passerelle-bestemmelse til at flytte en række kompetencer på området retlige og indre anliggender fra tredje til første (Fællesskabs) søjle.
Hvilke skridt påtænker det finske formandskab til trods herfor for at fremme bestræbelserne på at nå frem til en mere effektiv, demokratisk og gennemsigtig beslutningstagning på dette område?
Paula Lehtomäki,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Som premiereminister Vanhanen sagde tidligere på dagen, finder det finske formandskab det meget vigtigt at gøre EU til et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Med dette i tankerne agter formandskabet også i forbindelse med revisionen af Haag-programmet at undersøge, hvordan vi kan forbedre beslutningsproceduren ved samarbejde om politivirksomhed og forbrydelser.
Den 28. juni 2006 præsenterede Kommissionen den såkaldte "Haag Resultattavle Plus", der vurderer gennemførelsen af Haag-programmet samt om EU-lovgivningen er ordentligt gennemført i medlemsstaterne i overensstemmelse med den aftalte tidsplan. Kommissionen har også udsendt en meddelelse med forslag vedrørende både indholdet af politikkerne om retlige og indre anliggender og en forbedret beslutningsprocedure.
Som formanden for Kommissionen har sagt, er Kommissionen parat til at stille forslag med henblik på at udnytte mulighederne i traktaterne for at justere beslutningsproceduren. Finland agter at diskutere disse forslag indgående for på denne måde at besvare opfordringen til Finland på Det Europæiske Råds møde den 15. og 16. juni om at arbejde tæt sammen med Kommissionen om at undersøge mulighederne for at forbedre beslutningstagningen og indsatsen inden for frihed, sikkerhed og retfærdighed på basis af de nuværende traktater.
Ministrene for retlige og indre anliggender afholder en orienterende debat om disse sager på deres uformelle møde i Tampere den 21. og 22. september 2006. Forhandlingerne fortsættes på Rådets møder i oktober og december og på Det Europæiske Råds møde i december.
Sarah Ludford (ALDE ).
   - Hr. formand! Jeg takker formanden for Rådet for hendes svar. I de seks uger, der er gået, siden jeg stillede spørgsmålet, har tingene udviklet sig meget. Jeg vil ikke sige Vi fik hele pakken med forslag fra Kommissionen i sidste uge. Det glæder mig, at det finske formandskab vil lægge stor vægt på dem, men vil formandskabet lægge lige så stor vægt på Kommissionens forslag om vurdering og overvågning som på forslaget om at ændre den ineffektive og udemokratiske beslutningstagning? Vil det gøre indtryk på de medlemsstater, som endnu ikke har gennemført rammeafgørelsen om terrorisme, ligesom det er skandaløst, at en række EU-lande fem år efter 11. september 2001, to år efter 11. marts 2004 og på fredag et år efter 7. juli 2005 endnu ikke har indført bestemmelser i lovgivningen, der definerer og gør terroristforseelser strafbare? 
Paula Lehtomäki,
   Hr. formand! Vi vil nu forsøge at lægge vores energi i dette, fordi tiden helt klart er inde til et tæt samarbejde om politimæssige og retslige anliggender. Som jeg sagde i mit oprindelige svar, foretages der i øjeblikket en vurdering af Haag-programmets gennemførelse, og vi stiler efter et mere effektivt EU-dækkende samarbejde inden for denne sektor.
Formanden.
Efter det vellykkede resultat af COP11/MOP1-konferencen i slutningen af 2005 i Montreal er det nu af afgørende betydning, at den nyligt indledte proces - forhandlingerne om forpligtelserne efter 2012 og dialogen om langsigtede, fælles aktioner på grundlag af rammekonventionen om klimaændringer - bakkes op og videreføres uden forsinkelser.
Kan Rådets formandskab oplyse, hvilke fremskridt der blev opnået i denne sammenhæng på det 24. møde for klimarammekonventionens underorganer den 15.-26. maj 2006 i Bonn?
Paula Lehtomäki,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil starte med at advare Dem om, at dette er et ganske kompliceret emne, og at mit svar er endnu mere kompliceret.
Som spørgeren siger, resulterede den 11. konference mellem parterne af FN's rammeaftale om klimaændringer samt det første møde mellem parterne, der tjente som konference mellem parterne af Kyoto-protokollen, i to nye processer for fremtiden. Disse processer var oprettelsen af en ad hoc-arbejdsgruppe, der skal diskutere yderligere forpligtelser for parterne af Kyoto-protokollen som nævnt i konventionens bilag 1, samt en dialog om langsigtede samarbejdstiltag til behandling af klimaændring gennem en forbedret gennemførelse af konventionen. Dialogen er ikke i sig selv starten på forhandlinger om nye forpligtelser.
Den første workshop, der blev afholdt for konventionsdialogen, gav alle parter mulighed for at præsentere deres tanker om fremme af udviklingsmålene på en bæredygtig måde ved at se nærmere på foranstaltninger vedrørende justering og udnytte de teknologiske og markedsbaserede muligheder fuldt ud. Det var den første af fire workshopper, og samtidig var det starten på en længere proces, som forventes afsluttet ved udgangen af næste år. Der blev præsenteret nye idéer om en fremtidig indsats, der skal diskuteres mere indgående. Lederne af workshoppen, Howard Bamsey fra Australien og Sandia de Wet fra Sydafrika, rapporterede til COP12 om workshoppen, og de har lovet at have rapporten færdig i august 2006.
Ad hoc-workshoppen indledte en undersøgelse af ekstra forpligtelser for Kyoto-protokollens parter som nævnt i bilag 1, og der blev udarbejdet en foreløbig arbejdsplan for de næste par år. Arbejdsgruppen anerkendte, at ad hoc-arbejdsgruppens diskussioner medførte en undersøgelse af de ekstra forpligtelser for parterne, der nævnes i bilag 1, og som blev bekræftet som ændringer til Kyoto-protokollens bilag B, men samtidig understregede arbejdsgruppen også vigtigheden af at huske på det igangværende arbejde og de resultater, som var opnået på området af andre organer og processer under konventionen og protokollen.
Ad hoc-gruppens andet møde vil finde sted under det andet møde, der tjener som konference mellem parterne af Kyoto-protokollen, og her vil den have som mål at videreudvikle arbejdsgruppens handlingsplan. I mellemtiden vil de parter, der nævnes i bilag 1, blive bedt om først i september at indsende oplysninger om de spørgsmål, som de kunne tænke sig at tage op på det andet møde - f.eks. emissionstendenser, det politiske og teknologiske potentiale for lempelse af klimaændringer samt udgifter og fordele ved emissionsbegrænsninger.
Bilaget til arbejdsgruppens plan er en liste - omend ikke udtømmende - der er udarbejdet på formandens initiativ og ansvar, og som indeholder temaer, der kan være vigtige for arbejdsgruppens fremtidige opgaver. Disse temaer er et videnskabeligt grundlag for fastsættelse af ekstra forpligtelser, scenarier og risici forbundet med sådanne forpligtelser, omkostninger og effekter af en justering, emissionstendenser og socioøkonomiske faktorer, potentialet for politikker, foranstaltninger og teknologier til lempelse af klimaændringer, omkostninger og fordele ved lempelser, sektoranalyser og betydningen for konkurrenceevnen, indhøstede erfaringer, lektionerne fra gennemførelsen af Kyoto-protokollen, hvor længe forpligtelserne skal gælde, den sektorspecifikke fremgangsmåde, et udkast til fremtidige forpligtelser samt tillægsomkostningerne ved at udvikle, tilpasse og overføre teknologier.
Afslutningsvis kan jeg sige, at der blev oprettet et solidt grundlag for begge processer på hjælpeorganernes 24. møde. Situationen skal omvurderes efter den 12. partskonference i Nairobi, hvor begge disse aktionsprocesser vil blive diskuteret, og hvor den første revision i henhold til Kyoto-protokollens artikel 9, punkt 2, vil blive gennemført.
Richard Seeber (PPE-DE ).
   - Fru minister! Tak for det meget præcise svar, som De har givet mig. Også oversættelsen var meget forståelig på tysk. Som østriger vil jeg også ønske Dem held og lykke med Deres formandskab.
Jeg har endnu et spørgsmål: Kan De sige noget mere især til cost-benefit-forholdet og cost-benefit-udregningerne, som disse arbejdsgrupper opstiller nu? Hvordan vil De sikre, at også Europa-Parlamentet informeres løbende om forhandlingerne og inddrages i disse forhandlinger? 
Paula Lehtomäki,
   Hr. formand! Det er endnu umuligt at gå i detaljer med costbenefitberegningen, men det er tydeligvis vigtigt med en revision for at sikre den rette balance mellem foranstaltninger og fordele derved. Jeg håber, at vi kan holde en aktiv kontakt med Europa-Parlamentet under processen, fordi Parlamentet har udvist en meget stærk interesse i disse klimaspørgsmål, hvilket er rart i betragtning af deres store betydning for vores fremtid. 
Eija-Riitta Korhola (PPE-DE ).
   - Fru formand for Rådet! Jeg er glad for Deres indsigtsfulde svar på det foregående spørgsmål. Jeg vil gerne fortsætte med emnet, fordi Rådet nu er repræsenteret af et formandskab, der selv har mange praktiske erfaringer med de negative aspekter af handel med emissionsrettigheder, der var et centralt instrument valgt af EU til forberedelse af Kyoto-protokollen. Blandt disse negative erfaringer kan nævnes konkurrenceforvridning, sammenbrud af det indre marked og det faktum, at alle, der har gjort noget konstruktivt ved problemet i form af en tidlig miljøindsats, i sidste ende kan komme til at bøde for det. Derfor bør Finland, samtidig med at Kommissionen fortsat promoverer handel med emissionsrettigheder som en succeshistorie, have mulighed for at sætte dette begreb ind i mere realistiske rammer. Ønsker Finland at gøre det, og hvilke forbedringer vil De kunne foreslå for at afhjælpe problemerne med handel med emissionsrettigheder? 
Paula Lehtomäki,
   Hr. formand! Vi forventer, at Kommissionens rapport om ordningen for handel med emissionsrettigheder foreligger en gang i løbet af det finske formandskab, og under forhandlingen herom vil Finland naturligvis få mulighed for også at komme ind på sine egne nationale erfaringer. Her vil jeg atter gentage premiereminister Vanhanens bemærkninger tidligere på dagen om, at klimaændringsspørgsmål vil stå højt på dagsordenen ikke alene i forbindelse med det transatlantiske samarbejde, men også i samarbejdet med de asiatiske lande under og forhåbentlig også efter det finske formandskab. 
Formanden.
Hvordan bedømmer Rådets formandskab den aktuelle situation i forhandlingerne om Kosovos status?
Paula Lehtomäki,
   Hr. formand, mine damer og herrer! EU støtter fuldt ud forhandlingerne om Kosovos fremtidige status, der i øjeblikket gennemføres under ledelse af FN's særlig udsending, Martti Ahtisaari. EU opfordrer alle til at deltage konstruktivt i processen om at bestemme Kosovos status og minder Dem om, at fremskridt i gennemførelsen af standarder i Kosovo har afgørende betydning for at fremrykke denne proces.
Der er fortsat mange forskellige meninger om emnet, men de tekniske diskussioner om status har også været nødvendige og nyttige. Specielt formandskabet ønsker al mulig held og lykke med processen.
Bernd Posselt (PPE-DE ).
   - Fru formand for Rådet! Finland stiller med præsident Ahtisaari med en højtkvalificeret forhandler i Kosovo-forhandlingerne. Derfor er vi optimistiske. Der vil imidlertid stadig være problemer, og løsningen kan i sidste ende kun hedde: uafhængighed. Det er jeg overbevist om. Mit spørgsmål lyder: Mener De, at det er tænkeligt, at man på vej derhen erstatter overgangsforvaltningen UNMIK med en europæisk forvaltning under navnt EUMIK, at EU altså i højere grad bliver aktiv i forvaltningen af Kosovo? 
Paula Lehtomäki,
   Hr. formand! Under hele denne proces vil vi gang på gang understrege betydningen af et tæt og vellykket samarbejde med FN. Vi skal huske på, at hr. Ahtisaari faktisk er FN's særlige udsending på dette område.
Det siger sig selv, at EU er parat til at støtte det endelige resultat af denne proces, uanset hvordan det måtte blive.
Richard Seeber (PPE-DE ).
   - Fru formand for Rådet! Vestbalkan var, som De ved, et af de store emner for det østrigske rådsformandskab. Vil det finske formandskab fortsat forfølge dette emne med samme energi som Østrig?
Hvordan ser De i øvrigt på Unionens optagelsesevne? Vil Finland også her komme med konkrete tiltag og støtte Kommissionen i dens rapport? 
Paula Lehtomäki,
   Hr. formand! Under det finske formandskab vil Vestbalkan være et meget vigtigt emne på mange forskellige måder. Vestbalkan er påvirket af EU's udvidelsesproces, hvilket der bliver en indgående forhandling om på Det Europæiske Råds møde i december. 
Finland glæder sig over opfattelsen af, at EU's absorptionskapacitet ikke er blevet et nyt udvidelseskriterium, men et spørgsmål, der kræver alvorlig opmærksomhed inde i selve EU. Jeg kan ikke desto mindre forsikre Dem om, at Vestbalkan fortsat vil spille en vigtig rolle i den europæiske debat under vores formandskab. 
Hubert Pirker (PPE-DE ).
   - Fru minister! Som De sikkert ved, udgør bevarelsen af netop den interne sikkerhed samt retssystemet i Kosovo et ikke uvæsentligt problem i forbindelse med stabiliseringen og sikringen af en ny status.
Hvilken hjælp vil De give til Vestbalkan, især til Kosovo, under Deres formandskab, således at der kan udvikles standarder i forbindelse med intern sikkerhed og retsvæsen, som er tilstrækkelige til at sikre stabilitet i denne region generelt? 
Paula Lehtomäki,
   Hr. formand! Det er netop denne beskyttelse af menneskerettigheder og mindretallenes rettigheder, der er et af de væsentlige formål med forhandlingerne om Kosovos status. En langsigtet midlertidig løsning kan naturligvis kun baseres på evnen til at garantere alle gruppers rettigheder og sikkerhed. Kosovos tættere kontakt med EU's stabiliserings- og associeringsproces er også forudbestemt til at støtte gennemførelsen af standarder på mange forskellige måder.
Formanden.
I de senere år har Irak lidt under et foruroligende højt antal gidseltagninger. De fleste rapporterede tilfælde er tilfælde, der tiltrækker stor opmærksomhed, fordi der er tale om udenlandske hjælpearbejdere, journalister og bygningsingeniører. Og dog er antallet af kidnapninger af udlændinge i Irak reelt meget lavt i sammenligning med de tusinder af irakere, der tages som gidsler. Eksperter er enige om, at gidseltagning i Irak udføres af et stort antal kriminelle grupper og terrorgrupper af en lang række forskellige årsager, men at begrundelsen som oftest er finansiel. Den seneste tids tegn på, at en række EU-lande har betalt enorme løsesummer til kriminelle grupper og terrorgrupper til gengæld for frigivelsen af deres kidnappede borgere er derfor særlig bekymrende. Betaling af løsepenge er et særlig uvelkomment og kortsigtet skridt, da det langt fra at have en afskrækkende virkning i stedet fremmer udbredelsen af gidseltagning og således udsætter såvel udlændinge som irakere for en endnu større risiko. 
Hvilke skridt kan Rådet i denne forbindelse tage for at fastsætte fælles retningslinjer og adfærdskodekser for EU-landene, når de bliver stillet over for denne trussel i Irak og andetsteds?
Paula Lehtomäki,
   Hr. formand, mine damer og herrer! EU's borgere bliver i stigende grad mål for gidseltagning, og undertiden forbindes disse kidnapninger også med terrorhandlinger. EU og FN har gentagne gange fordømt gidseltagninger. Vi skal dybest set være negative over for krav om løsepenge for gidsler. Udbetalingen af løsepenge til gidseltagere er et incitament til flere kidnapninger, og den kan derfor føre til stigende terrorisme.
Internationalt samarbejde og specielt samarbejde inden for EU er et meget nyttigt værktøj ved håndteringen af sådanne sager. EU-medlemsstaternes anstrengelser under gidselkriser førte til FN's internationale konvention imod gidseltagning. Den trådte i kraft den 3. juni 1983, og den er blevet ratificeret af alle EU's medlemsstater.
Gidseltagning er blevet diskuteret af Rådet på samme måde, som den er blevet diskuteret direkte mellem medlemsstaterne. De relevante praktiske handlingsformer omfatter forenet politisk støtte og handling fra EU's side i kidnapningssituationer, forberedelse på gidseltagningssituationer i fælles pilotprojekter og kriseøvelser, styrkelse af nationale krisegrupper, der anvender eksperter fra andre lande, samt en kontrolliste for medlemsstaterne med valgmuligheder for en fælles indsats. I nogle få særlige tilfælde har der allerede været et praktisk ad hoc-samarbejde, men det ville være nyttigt med en yderligere afklaring af grundlaget for et samarbejde.
Hvis denne form for samarbejde skal være så effektivt som muligt, skal det være uformelt, frivilligt og meget praktisk. Al information skal også behandles helt fortroligt. Vi vil også skulle respektere det pågældende lands ret til selvbestemmelse. 
Nicholson of Winterbourne (ALDE ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne sige, at det er en fornøjelse at få lejlighed til at stille et spørgsmål til Rådet under det nye formandskab, og jeg lykønsker og støtter det finske formandskab - og jeg er sikker på, at det også gælder alle vores kolleger - som vi ved bliver et godt og meget vellykket formandskab for EU.
Jeg takker rådsformanden for det omfattende og nyttige svar. Jeg glæder mig særlig over bemærkningen om, at samarbejdet tidligere har været ret sporadisk og uformelt, og at der måske kan findes en måde, hvorpå man kan styrke samarbejdet i forbindelse med denne stadigt stigende kriminalitet.
Jeg vil imidlertid gerne gøre rådsformanden opmærksom på rapporten fra april 2006 fra FN's Kontor for Bekæmpelse af Narkotika og Kriminalitet (UNODC) om menneskehandel og globale mønstre for menneskehandel. Da gidseltagning og kidnapning ikke er begrænset til de svage lande eller lande, der befinder sig i komplekse nødsituationer, f.eks. Iran, er de det centrale led i kæden af organiseret kriminel menneskehandel og derfor navnlig kæden af international terrorisme. Med dette i tankerne gør jeg rådsformanden opmærksom på, at af de 11 mest udbredte hændelser, der er rapporteret om oprindelseslande om menneskehandel ...
Paula Lehtomäki,
   Hr. formand! Jeg mener faktisk ikke, at det er et spørgsmål til Rådet. Jeg vil imidlertid nævne over for det ærede medlem, at bekæmpelse af menneskehandel så afgjort er en af dette formandskabs prioriterede områder, og at vi vil være opmærksom på de rejste spørgsmål. 
Agnes Schierhuber (PPE-DE ).
   - Vi havde en diskussion med Kommissionen i formiddags om Palæstina og gidselstagningen i Palæstina. Hvilke foranstaltninger har rådsformandskabet til hensigt at træffe med henblik på situationen i Mellemøsten, i Palæstina og i Israel? 
Paula Lehtomäki,
   Hr. formand! Som jeg sagde i min redegørelse på vegne af Rådet under forhandlingen i morges, finder Rådet det meget vigtigt, at begge parter øjeblikkeligt gør en indsats for at lindre denne krisesituation. EU vil hjælpe på en række forskellige måder med at finde en løsning på krisen, men de involverede parter sidder naturligvis selv med nøglerne til løsningen. Vi vil arbejde hårdt, og vi håber, at der bliver fundet en løsning. 
Bernd Posselt (PPE-DE ).
   - Vi konstaterer ofte, at vores regeringer er meget dårligt informeret om baggrunden for gidseltagninger. Først hedder det sig, at det er terror, og derpå viser det sig ofte, at det blot er kriminelle gidseltagninger med en helt anden baggrund. Jeg vil gerne spørge Dem, om De evt. vil arbejde for en bedre integration af efterretningstjenesterne og for en bedre udveksling af oplysninger fra efterretningstjenesterne i EU, således at man får større kendskab til baggrunden for gidseltagninger og derfor kan reagere rigtigt hurtigere. 
Paula Lehtomäki,
   Hr. formand! Som det blev nævnt lidt tidligere under forhandlingen om CIA og fangeoverførsler, falder efterretningstjenesternes arbejde og deres oplysninger som sådan ind under medlemsstaternes kompetence, selv om det helt klart er nyttigt, hvis der kan være et gnidningsløst og grundigt samarbejde om at finde løsninger i kidnapningssituationer som denne samt om at undersøge baggrunden for disse situationer, sådan som det ærede medlem sagde. 
Formanden.
På baggrund af, at der for nylig er indgået aftaler om kontrol ved EU's eksterne grænser i farvandene omkring De Kanariske Øer, og som følge af, at det er nødvendigt, at det europæiske område med frihed, sikkerhed og retfærdighed er kendetegnet af enhed, finder Rådet så ikke, at tiden er inde til at indføre en integreret indvandringspolitik for EU som helhed, der gør det muligt dels at sikre stabile arbejdsmarkeder internt i EU, dels at styre det stærke migrationspres ved de eksterne grænser?
Paula Lehtomäki,
   Hr. formand, mine damer og herrer! EU anvender og ønsker fortsat at anvende en omfattende strategi og over for migration både i EU's interne politik og i forholdene med tredjelande og i dialogen med disse. Denne strategi og omfatter forskellige aspekter og dimensioner af migration - f.eks. lovlig indvandring, forebyggelse og kontrol med ulovlig indvandring, menneskehandel og menneskesmugling. EU opererer naturligvis som altid inden for dets traktatfæstede beføjelser.
Med hensyn til EU's indsats som svar på de nylige begivenheder på De Kanariske Øer vil jeg gerne foreslå, at det ærede medlem ser nærmere på svarene på de mundtlige forespørgsler H-0440/2006, H-0455/2006, H-0460/2006, H-0473/2006 og H-0478/2006. Disse forespørgsler og svar viser, at det er et vigtigt emne, og at debatten og foranstaltningerne herom skal fortsætte. 
Manuel Medina Ortega (PSE ).
   - Hr. formand! Mange tak, hr. formand for Rådet, for Deres svar. Nærmere bestemt er det problem, vi har i forbindelse med indvandringspolitikken, manglen på økonomiske midler. Tilsyneladende vil vi i år råde over ca. 100 millioner euro, og indtil de nye finansielle overslag bliver vedtaget til næste år, kan vi ikke regne med flere midler.
Hvordan kan vi knytte indvandringspolitikken sammen med de finansielle overslag, der for nylig er blevet vedtaget for perioden 2007-2013? 
Paula Lehtomäki,
   Hr. formand! Vi har brug for et meget vedvarende samarbejde med afsendelses- og transitlandene, så vi kan forbedre forholdene i disse lande og dermed lette det pres, der specielt knytter sig til ulovlig indvandring på lang sigt. Dette område af eksterne forbindelser har naturligvis også behov for de nødvendige ressourcer og redskaber til at kunne få en ordentlig effekt. 
Piia-Noora Kauppi (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Som svar på spørgsmålet om et stabilt arbejdsmarked i EU sagde De, at Rådet overvejer alle aspekter af indvandringspolitik.
Vi har for nylig hørt og læst om forfærdelige begivenheder ikke kun på De Kanariske Øer, men også i Spanien, og om hvad der sker på arbejdsmarkedet på frugt- og tomatbrug i Sydeuropa.
Har Rådet drøftet denne form for moderne slaveri, og er det et spørgsmål, som vil blive taget op på det sociale topmøde senere i år? 
Paula Lehtomäki,
   Hr. formand! De europæiske arbejdsmarkeder og dette arbejdsmarkedssystems levedygtighed udgør selvfølgelig et vigtig emne, der har direkte betydning for immigrationspolitikken, og følgelig skal man diskutere forskellige elementer heraf og finde løsninger herpå. Legaliseringen af ulovlige indvandrere er selvfølgelig i sig selv en kompliceret sag, der har enorm betydning for det enkelte individ og vedkommendes lovmæssige beskyttelse. Der er imidlertid også gode og dårlige sider ved omstændelige legaliseringsprocedurer, og vi skal derfor huske, at effekterne meget vel vil kunne mærkes i hele EU. I sidste instans falder denne form for lovgivning ind under EU-medlemsstaternes kompetence, selv om det naturligvis er nyttigt at udveksle informationer og endvidere engagere sig i den politiske debat om emnet. 
Hubert Pirker (PPE-DE ).
   - Fru formand for Rådet! De har talt om, at De vil opstille fælles regler for en indvandringspolitik. De ved, at der både er medlemsstaternes kompetencer og Unionens kompetencer. Vil De bevare den linje, at det også fremover skal være medlemsstaternes anliggende at fastlægge, hvor mange og hvilke arbejdende personer der kan indvandre, således at det er muligt at integrere dem på arbejdsmarkedet, og således at arbejdsmarkedet ikke ødelægges? 
Paula Lehtomäki,
   Hr. formand! Arbejdsstyrkens mobilitet og tilgængeligheden af udenlandsk arbejdskraft i EU's medlemsstater er ikke kun et immigrations- og arbejdsmarkedsspørgsmål, men i høj grad også et spørgsmål om europæisk konkurrenceevne. Det ærede medlem spurgte, om det vil være et emne, som medlemsstaterne skal træffe beslutninger om i fremtiden. Det er naturligvis vanskeligt at se langt ud i fremtiden og vide, hvilken retning disse politiske beslutninger går i, men det er vigtig at have en politisk debat om spørgsmål, der falder ind under den nationale kompetence, for som jeg netop har sagt, har de enkelte medlemsstaters beslutninger også mere vidtgående betydning og indflydelse i EU som helhed betragtet. 
Formanden.
Hvilke foranstaltninger har Rådet til hensigt at træffe for at sikre, at de europæiske borgere deltager aktivt i beslutninger om at omdanne illegal indvandring til legal indvandring og accepterer, at indvandrere skal integreres?
Paula Lehtomäki,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Integrationen af tredjelandsstatsborgere, som har lovligt ophold i medlemsstaterne, er en konstant udfordring for de europæiske samfund og afgørende for styrkelsen af deres sociale og politiske samhørighed. Haag-programmet om området med frihed, sikkerhed og retfærdighed bekræfter integrationspolitikkens vigtighed med hensyn til at fremme vores samfunds stabilitet og samhørighed. Haag-programmet nævner også, at der er behov for en bedre koordinering af de nationale politikker.
I november 2004 nåede repræsentanter for Rådet og medlemsstaterne frem til nogle konklusioner om udarbejdelse af fælles grundprincipper for integrationspolitikken for immigranter. I de fælles grundprincipper slås det fast, at integration er en dynamisk tovejsproces af gensidig forståelse og tilpasning for alle immigranter og indbyggere i medlemsstaterne. Derfor opfordres medlemsstaterne til at tage højde for integrationspolitikken og lade den omfatte både immigranter og medlemslandets statsborgere.
Hyppig interaktion mellem immigranter og medlemsstatens borgere er en fundamental mekanisme i integration. I de fælles grundprincipper slås det især fast, at fælles fora for interkulturel dialog, information om immigranter og deres kulturer og udvikling af livsbetingelserne i bymiljøet forbedrer interaktionen mellem immigranter og medlemsstatens statsborgere.
De fælles grundprincipper bygger på Rådets konklusioner fra december 2005, som tog hensyn til Kommissions meddelelse "En fælles dagsorden for integration: En ramme for integration af tredjelandsstatsborgere i Den Europæiske Union". Meddelelsen blev vedtaget i september 2005.
Vigtigheden af integration i forbindelse med adgang til EU og medlemsstaterne og behovet for at forbedre aktiviteterne på dette felt er blevet nævnt i adskillige initiativer, f.eks. Kommissionens meddelelse om en politik for lovlig immigration. Her ligger vægten på nødvendigheden af at involvere værtssamfundets medlemmer i at skabe muligheder for, at immigranter kan deltage i de europæiske samfund på forskellige måder. Det vil være til fælles gavn for både europæiske borgere og tredjelandsborgere. Andre EU-aktører og institutioner, f.eks. Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget, kan også gøre meget for at fremme EU-borgernes deltagelse i integrationen af tredjelandsstatsborgere, som bor i EU. 
Μarie Panayotopoulos-Cassiotou (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Fru formand for Rådet! Jeg vil gerne spørge, om man vil indføre en struktur, hvor de europæiske borgere kan give deres mening til kende, hvad angår integration af indvandrere fra tredjelande, så der kan skabes gensidig accept og respekt med det formål at sikre en bedre integration af indvandrere i samfundet.
Agter det finske formandskab at foreslå sådanne strukturer for borgernes direkte deltagelse i disse beslutninger? 
Paula Lehtomäki,
   Hr. formand! Det er i Rådets interesse generelt også at støtte en mere udfarende inddragelse af civilsamfundet i integrationen af immigranter, for der er et ønske om at fremme EU-forvaltningens gennemsigtighed i forhold til offentligheden. Det er naturligvis op til medlemsstaterne at træffe beslutning om dette og om, hvordan der skal skabes strukturer for borgerplatforme på lokalt niveau, men samarbejde på EU-niveau vil være et vigtigt element.
Under det finske formandskab vil Rådets arbejde blive gjort meget åbent, idet debatten om lovgivningsmæssige sager i den fælles beslutningsprocedure vil være åben. Desuden vil debatten om andre lovgivningsplaner blive gjort åben. Det vil forhåbentlig være en kanal, hvorigennem offentligheden kan blive opmuntret til at finde ud af noget mere om kriterierne for beslutningstagningen og få en indflydelse også mellem valgene. 
Bogusław Sonik (PPE-DE ).
   - Fru Lehtomäki! Jeg har besøgt libyske lejre, hvor titusinder af flygtninge fra Subsahara-Afrika kommer for at være tættere på Europa og for at krydse Middelhavet. Vi har Frontex, vores eksterne grænsebeskyttelsesagentur, som tilfældigvis ledes af en finne. I hvor høj grad vil De bruge dette agentur til at bremse strømmen af illegale immigranter til Europa? 
Paula Lehtomäki,
   Hr. formand! Forbindelsen mellem et grænsekontrolagentur og integration er lidt fjern efter min mening, men under det finske formandskab vil vi også søge konkrete idéer og forslag til et sådant agenturs arbejde. 
Formanden.
Alfred Finz, repræsentant for den østrigske regering, har den 17. maj svaret til på flere spørgsmål fra medlemmer af Europa Parlamentet angående selskabsskatten i de forskellige EU lande. Som svar på et spørgsmål fra E. Ryan, medlem af Europa Parlamentet, svarede A. Finz, at visse medlemslande for nylig havde indført nye skattesystemer omfattende en selskabsskat, der er betydelig lavere end i de gamle medlemsstater.
A. Finz mener, at disse nedsatte skattesatser udgør en unfair konkurrence, der må standses. Mener Rådets formandskab, at de nye medlemsstater ikke havde ret til at indføre disse nye skattesystemer? Deler Rådet ikke den mening, at forsøgene på at harmonisere skattesystemerne er et udtryk for de gamle medlemslandes forsøg på at løse deres økonomiske problemer på bekostning af de nye medlemsstater?
Paula Lehtomäki,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Medlemsstaterne har ret til at vedtage deres egne skattesystemer inden for fællesskabsrettens grænser. Rådet vil behandle forslag om harmonisering, hvis og når Kommissionen stiller dem.
Vi må huske, at Rådet den 1. december 1997 vedtog en beslutning om en adfærdskodeks for virksomhedsbeskatning for at dæmme op for skadelige skatteinitiativer, som ville eller kunne påvirke placeringen af økonomiske aktiviteter markant. Den arbejdsgruppe, der blev dannet for at behandle de praktiske aspekter af kodeksen, kommer med en vurdering på grundlag af kriterierne i adfærdskodeksen af, om skatteinitiativer vedtaget af en medlemsstat er en skadelig konkurrence eller ej. Den pågældende medlemsstat ophæver på frivillig basis skatteinitiativer, som arbejdsgruppen har erklæret for skadelige. Medlemsstaterne er også forpligtet til at undlade at vedtage nye, skadelige initiativer.
Desuden foregår der et stort teknisk forberedelsesarbejde i Kommissionen med henblik på et forslag om et fælles, konsolideret selskabsbeskatningsgrundlag. I henhold til Kommissionen ville en sådan skattebasis i høj grad bidrage til at fremme Lissabon-strategien, fordi den ville bidrage til at gøre det indre marked mere effektivt, hvilket ville føre til en forbedret EU-konkurrenceposition på de globale markeder. Forslaget indeholder dog ikke nogen sats for indkomstskat. 
Eugenijus Gentvilas (ALDE ).
   - Hr. formand! Tak, fru minister, for Deres svar, men De citerede flere gange Kommissionen og dens initiativer. Jeg vil virkelig gerne vide, hvad Finland, som har formandskabet for EU, mener om skattekonvergens. Det er forståeligt, at ting, som fører til unfair konkurrence, er dårlige, men jeg vil gerne spørge, om forsøg på at tilpasse skatterne er det rigtige at gøre, eftersom vi nu ser sådanne initiativer i EU. Hvordan ser Finland på disse initiativer? Mener De ikke, at konkurrencen mellem medlemsstaterne med hensyn til skat og skattesystemer bør bevares, eftersom det modsatte ville betyde, at vi var på vej mod for meget harmonisering? Vi, de nye lande, tiltrådte EU uden at vide, at der ville være en sådan tendens i dag - bevægelsen hen mod skatteharmonisering. 
Paula Lehtomäki,
   Hr. formand! Formålet med dette initiativ til et fælles, konsolideret selskabsskattegrundlag er at skabe et selskabsskattegrundlag, som er simpelt. Initiativet går ikke ind på spørgsmålet om skattesatser, men om skattegrundlag. Nu er man i gang med det tekniske arbejde. Det finske formandskab har ikke planer om at diskutere det i Rådet. Formålet er at høre, hvordan det tekniske arbejde skrider frem. 
Josu Ortuondo Larrea (ALDE ).
   - Fru formand for Rådet. I Baskerlandet har vi vores eget skattesystem, der historisk set har været adskilt fra og anderledes end det spanske, hvilket betyder, at der i den spanske stat er to skattesystemer. Det ser Kommissionen ikke ud til at forstå, og den ønsker, at vi ændrer det.
Ville Rådet være enig, hvis man forsøgte at pålægge medlemsstaterne et harmoniseret skattesystem uden deres samtykke og uden, at de var enige? 
Paula Lehtomäki,
   Hr. formand! Skadelig skattekonkurrence er naturligvis en dårlig ting, men der er stadig et stykke vej at gå, før vi kunne skifte til et harmoniseret skattesystem for medlemsstaterne. 
Reinhard Rack (PPE-DE ).
   - Fru minister! Hvis disse forskellige skattesatser fører til, at flere virksomheder flytter, kan man så forestille sig at fremskynde tilsvarende overvejelser? Vi gør os for nærværende overvejelser i regionalpolitikken om, hvordan vi kan afskaffe den såkaldte bistandsturisme, fordi der går for mange arbejdspladser tabt her. 
Paula Lehtomäki,
   Hr. formand! Dette var måske mere en kommentar til Rådet end et spørgsmål. Beskatning er, som jeg sagde i mit oprindelige svar, en vigtig sag både for det indre markeds funktion og for konkurrencen. Det er derfor også vigtigt at undersøge beskatning på EU-niveau. 
Formanden.
Ved bevidst at lade dollaren falde over for euroen fører De Forenede Stater en ubarmhjertig økonomisk krig mod Den Europæiske Union. Dollarens bevidste og fortsatte fald tilintetgør således i tusindvis af arbejdspladser på EU's område hver måned. F.eks. er Airbus forpligtet til at fakturere sine underleverandørkontrakter i dollar og ikke i euro, hvilket favoriserer de amerikanske virksomheder og indebærer, at det europæiske fly i virkeligheden er et amerikansk produkt for over 40 procents vedkommende.
Hvilke politiske, diplomatiske og økonomiske gengældelsesforanstaltninger agter Rådet at træffe for at tvinge De Forenede Stater til at støtte deres valuta og dermed endelig sikre en fri og ikke fordrejet konkurrence mellem EU og USA?
Paula Lehtomäki,
   Hr. formand! Vekselkursen har ændret sig for nylig, men Rådet har ingen planer om initiativer, som kunne tvinge USA til at opskrive værdien af sin valuta. I en udtalelse fra formanden for Økofin-Rådet på forårsmødet i IMF's Internationale Monetære og Finansielle Komité gentog han Rådets holdning til globale ubalancer og sagde, at de nuværende enorme ubalancer ikke kan opretholdes på mellemlang sigt, og at det er alle de involverede større aktørers fælles ansvar at tage fat på problemet. Inden for det internationale samarbejde bør der føres en makroøkonomisk og strukturel politik, som sigter mod at opretholde væksten med henblik på at lette rettidig berigtigelse af nuværende regnskabsunderskud og -overskud. På denne måde kunne man undgå protektionistiske pres, og det samme gælder pludselige udsving i vekselkurserne og risici for den finansielle branche. Der er også mulige makroøkonomiske risici, som stammer fra protektionistiske foranstaltninger og unilaterale aktioner. Et åbent multilateralt handelssystem er en vigtig forudsætning for større fortsat vækst. Især er øget national opsparing i USA og hjemlig vækst i asiatiske lande afgørende faktorer i ethvert forsøg på at rette op på den globale ubalance.
Meddelelsen fra den Internationale Monetære og Finansielle Komité i april 2006 gentog denne opfattelse, som partnere på globalt niveau generelt accepterede. 
Jacky Henin (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, fru Lehtomäki! Jeg må konstatere, at uanset at man taler om mellemlang sigt, er vi i dag i en situation, hvor det gælder det korte sigt. De arbejdstagere i Unionen, som i de kommende måneder vil miste deres job til dels på grund af vores træghed, vil næppe værdsætte det. Men hvorfor lader vi ikke Den Europæiske Centralbank spille en helt anden rolle under Europa-Parlamentets tilsyn? 
Paula Lehtomäki,
   Hr. formand! Som vi ved, er Den Europæiske Centralbank et uafhængigt organ, hvis primære formål er at holde priserne stabile. Ministerrådet kan ikke påvirke beslutninger om rentesatser, og det er desuden nødvendigt at beskytte Centralbankens uafhængighed, så den kan fortsætte med at udføre sit arbejde. 
Paul Rübig (PPE-DE ).
   - Fru formand for Rådet! I forbindelse med dollarens kursparitet skal man naturligvis også være opmærksom på, at Europa indkøber olie og gas i dollars, og at det naturligvis også udgør en fordel for de europæiske forbrugere. Mener De, at oliepriserne ligger under for spekulation på dette område, eller at det skyldes valutaen? 
Paula Lehtomäki,
   Hr. formand! Det er måske ikke mit stærkeste område, og det hører heller ikke under Rådets kompetence at spekulere på fremtidige oliepriser, men selvfølgelig støtter den nuværende situation med hensyn til udbud og efterspørgsel og den retning, som den synes at udvikle sig i, ikke den antagelse, at priserne hurtigt vil falde til et meget lavt niveau på dette område. 
Formanden.
Vil Rådet revidere sine procedurer for besvarelse af de parlamentariske spørgsmål, der stilles til det?
Paula Lehtomäki,
   Hr. formand! Jeg vil gerne takke medlemmet for hans interesse i de procedurer, som Rådet følger, når det besvarer spørgsmål fra Parlamentets medlemmer. Som minister for europæiske anliggender vil jeg personligt have æren af at besvare Deres spørgsmål her i Rådets spørgetid i de kommende seks måneder.
Med hensyn til at revidere procedurerne vil jeg gerne sige, at Finland under sit formandskab ønsker at vende tilbage til den praksis, hvor spørgsmål besvares i den rækkefølge, de er kommet til Rådets kendskab, og formandskabet agter derfor ikke at besvare dem ud fra emne. Uanset denne ændring vil jeg gerne påpege, at de generelle principper for, hvordan spørgsmål stillet til Rådet bliver behandlet, vil forblive uændret. Svar under spørgetiden vil blive givet i det lands navn, som har formandskabet.
Det vil også være formandskabets opgave at sende skriftlige svar til Europa-Parlamentet på spørgsmål, som ikke bliver behandlet under spørgetiden på grund af manglende tid. Dem er der mange af i denne uge.
Med hensyn til proceduren for skriftlige spørgsmål vil jeg gerne sige, at Rådet i øjeblikket undersøger måder at håndtere det stadigt stigende antal spørgsmål på. 
John Bowis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru formand for Rådet! Tak for Deres svar, som jeg glæder mig over. Vi har imidlertid et problem. I henhold til Parlamentets forretningsorden har det enkelte medlem kun ret til at stille et prioriteret skriftligt spørgsmål om måneden. I henhold til den samme forretningsorden kan vi forvente et svar i løbet af tre uger. Det er lykkedes for Kommissionen, men meget ofte varer det tre måneder, inden vi får svar fra Rådet. Den grund, man ofte angiver, er, at det tager tid at få svaret godkendt af alle medlemmer af Rådet. I virkeligheden er De i stand til på stående fod at besvare mundtlige tillægsspørgsmål.
Min bøn til Dem er, at vi finder en måde at fremskynde processen på. Måske kunne der fastsættes en tidsfrist for at få svarene fra de andre medlemmer af Rådet, således at De derefter kan give os svarene inden for tidsfristen i forretningsordenen. Hvis vi kan hjælpe Dem med det, vil det være et storartet partnerskab og en fjer i hatten for det finske formandskab.
Paula Lehtomäki,
   Hr. formand! Jeg er enig i, at det er vigtigt at fremskynde proceduren for besvarelse. Selv om formandskabet taler på egne vegne, skal og ønsker det at være i overensstemmelse med andre medlemmer af Rådet. Derfor er det vigtigt at få kommentarer fra andre medlemsstater. Jeg er imidlertid sikker på, at vi er i stand til at forbedre den nuværende situation. Jeg ser frem til et effektivt samarbejde med Parlamentet om dette spørgsmål. 
Richard Corbett (PSE ).
   - Hr. formand! Det er ikke sikkert, at formandskabet for Rådet er bekendt med, at det i bilaget "Spørgetid" til forretningsordenen fastsættes, at vi med Rådets samtykke kan opdele spørgetiden med spørgsmål til Rådet i spørgsmål til formandskabet, spørgsmål til den højtstående repræsentant eller spørgsmål til formanden for Eurogruppen.
Vil formandskabet, hvis Parlamentet anmodede om det, indvillige i måske hver tredje måned at afholde en særlig spørgetid med spørgsmål til den højtstående repræsentant med særlig fokus på udenrigspolitiske spørgsmål? 
Paula Lehtomäki,
   Hr. formand! Hvis Parlamentet fremsætter en sådan anmodning, er vi bestemt rede til at overveje det. Hvis det vedrører den højtstående repræsentant, tror jeg, at han også skal indvillige i proceduren. Rådet har imidlertid ikke modtaget et sådant forslag, i det mindste ikke så vidt jeg ved. 
Piia-Noora Kauppi (PPE-DE ).
   - Hr. formand! De har nu en times erfaring med at besvare spørgsmål fra Parlamentet. Ved formandskabets afslutning har De været her adskillige gange og fået mere erfaring, og De har klaret Dem godt under Deres første spørgetid. Er De villig til at give praktiske anbefalinger til Rådet vedrørende spørgetiden? Kan De f.eks. i december analysere, hvad vi kan gøre bedre under spørgetiden?
Vi skal på en eller anden måde gøre spørgetiden mere åben for borgerne. Nogle mennesker vil endog se det på internettet eller i Euronews. Den skal på en eller anden måde forbedres. Jeg vil gerne høre Deres praktiske anbefalinger ved formandskabets afslutning. Er De villig til at gøre det for os i spørgetiden? 
Paula Lehtomäki,
   Hr. formand! Jeg er sikker på, at vi i de næste seks måneder kommer til at kende hinanden godt, så disse anbefalinger kunne også udarbejdes i tæt samarbejde. Jeg - og vi som formandskabet - er mere end villige til bedst muligt at udnytte den erfaring og de praktiske foranstaltninger og anbefalinger, som kunne komme frem under formandskabet. Jeg vil også lige nævne, at jeg personligt synes, at det er en udfordrende oplevelse at besvare spørgsmålene. 
Formanden.
   - Spørgsmål, der på grund af tidnød ikke var blevet besvaret, ville blive besvaret skriftligt (se bilag).
Spørgetiden er afsluttet.

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om
- mundtlig forespørgsel af Doris Pack for PPE-DE-Gruppen, Gisela Kallenbach for Verts/ALE-Gruppen, Hannes Swoboda for PSE-Gruppen, Erik Meijer, Ignasi Guardans Cambó, Jelko Kacin og Henrik Lax til Rådet om visumpolitik over for landene på Vestbalkan (O-0063/2006 - B6-0315/2006),
- mundtlig forespørgsel af Sarah Ludford, Jelko Kacin, Henrik Lax og Ignasi Guardans Cambó for ALDE-Gruppen til Rådet om lempelse af visumbestemmelserne for de vestlige balkanlande (O-0077/2006 - B6-0320/2006) og
- mundtlig forespørgsel af Sarah Ludford, Jelko Kacin, Henrik Lax og Ignasi Guardans Cambó for ALDE-Gruppen til Kommissionen om lempelse af visumbestemmelserne for de vestlige balkanlande (O-0078/2006 - B6-0321/2006).
Doris Pack (PPE-DE ),
   Hr. formand, kære kolleger! På vej til EU skal lande i Sydøsteuropa reformeres. De skal overtage standarder, de skal samarbejde regionalt, og det betyder også, at de skal øve sig i praktisk forsoning. Det ved de, det gør de - nogle gange hurtigere, andre gange langsommere. Men trods alle deres bestræbelser bliver de forment uhindret adgang til Fællesskabet, hvilket i det mindste jugoslaverne altid havde tidligere.
Indenrigsministrene og også de nationale politikere bør for et øjeblik forestille sig, at de eller deres familier skulle leve for ca. 200 euro og skulle give næsten hele dette beløb for et visum, et Schengen-visum og et transitvisum. De skulle også stille sig i kø for at betale det - nogle gange i flere dage, andre gange i flere uger.
Selv kolleger fra de nationale parlamenter fra Sydøsteuropa skal hver gang ansøge om et visum for at deltage i møderne i Europarådet. Mere end 70 % af de unge mennesker i Serbien, i Bosnien, i Makedonien, i Montenegro, i Kosovo eller i Albanien har aldrig trådt et skridt uden for deres region eller deres land. Vi åbner for nærværende vores uddannelsesprogrammer i EU. Hvordan skal det gå med en så vanskelig visumordning?
Hvordan skal virksomheder etablere sig, hvis indenlandske arbejdstagere kun kan tage til hovedsædet, f.eks. Frankrig eller England, på meget vanskelige betingelser? Bosnien-Hercegovina f.eks. har en lavere kriminalitetsrate end gennemsnittet i EU. Og hvorfor giver vi alligevel ikke folk dér mulighed for lettere at komme til os? Rusland har bedre betingelser i forbindelse med forudsætningerne for visum end disse lande. Man spørger hvorfor!
Disse lande ligger midt i EU, og vi er selv virkelig interesseret i deres ve og vel samt deres positive udvikling. Vi har selv en interesse heri.
Bosnien-Hercegovina har sikret sine grænser ved hjælp af EU. Nabolandene gør det samme. Lad os dog tage skyklapperne af og hjælpe med at nedbryde disse unødvendige og også nedværdigende barrierer!
Hannes Swoboda (PSE ),
   Fru formand for Rådet, hr. næstformand i Kommissionen! De kolleger, der taler her i dag, kommer fra forskellige lande og fra forskellige politiske grupperinger. Vi er dog alle enige om, at denne region, som løber risikoen for at blive et sort hul i den europæiske enhed, skal knyttes stærkere til EU.
Vi kender problematikken dér meget godt. Vi kender nationalismen og snæversynetheden, men vi kender også trangen til at komme til dette Europa, især for de unge, og at tilslutte sig de europæiske standarder. Det er ikke kun i disse menneskers interesse, men også i vores egen interesse, at denne tilknytning kan opnås.
Derfor sætter vi i høj grad også vores lid til det finske formandskab med hensyn til, at det fortsætter det, som det østrigske formandskab godt nok ikke har påbegyndt, men har intensiveret meget. Og vi håber også på Dem, hr. Frattini, som har vist utroligt stort kendskab og utrolig stor vilje. Vi ved fra vores rejser til disse lande, hvor positivt meget af det, som De har sagt, er blevet modtaget, nemlig at De opnår fremskridt i disse visumspørgsmål.
Jeg ved, at det især er indenrigsministrene, der blokerer! Men det, fru Pack netop har sagt, er gældende: De, der har dårlige intentioner, kommer alligevel ind i EU. Lad os være ærlige, de tiltusker sig et visum, eller de kommer på anden vis ind i EU uden visum. Men de, der har gode intentioner, som ønsker at studere, som ønsker at videreuddanne sig, som ønsker at investere, som ønsker at etablere økonomiske kontakter, som er politisk aktive, må påtage sig den skam at bekymre sig om et visum i dagevis, ugevis eller endda i månedsvis.
Jeg ved, at visse betingelser skal overholdes. Landene skal også sørge for, at tilbagetagelsespligten og andre kriterier overholdes. Men jeg anmoder Dem begge to om virkelig at arbejde hen imod, at landene og især de unge får chancen for at lære Europa, europæiske standarder at kende, så er denne EU-tiltrædelsesproces også lettere.
Jeg håber, at De begge i denne forstand vil være meget aktive, ikke kun ved at hjælpe landene, men også ved at hjælpe os med at opbygge et fælles Europa med ungdommen i de baltiske lande og Sydøsteuropa.
Jelko Kacin (ALDE ),
   Borgere fra landene på Vestbalkan oplever store problemer med at rejse i Europa. Det mest ekstreme eksempel er Kosovo, hvor de har pas, som ikke anerkendes af mange europæiske lande. Hr. kommissær, kosovoalbanere skifter deres UNMIK-pas ud med andre pas, og vi, EU's medlemsstater, tvinger dem ligefrem ud i kriminalitet og ud i en søgen efter andre parallelle pas. Det illustrerer elendigheden i vores nuværende visumsystem. Hr. kommissær, som medlemmer af EU kan vi bestemt gøre mere for at give UNMIK-passene større værdi.
For at fremskynde europæiseringsprocessen på Vestbalkan har vi brug for en langt mere fleksibel model, undtagen når det gælder kriminelle, naturligvis - de har mange ressourcer og skal nok finde en løsning alle vegne. Jeg taler om almindelige mennesker, som gerne vil opleve Europa og europæiske værdier i praksis, og helst mens de stadig er unge, modtager en uddannelse og opbygger et værdisæt.
Derfor, hr. kommissær, tror jeg, at vi må gøre mere for at finde en løsning for folk i de forskellige lande på Vestbalkan, så de ikke skal vente i timevis på et visum for så at få at vide af en ambassademedarbejder, at de ikke kan få et visum og må gå igen.
Visa bliver udstedt i hovedstæder. Der er tale om de mindst udviklede dele af Europa, og disse mennesker må investere lang tid og mange penge, for ikke at nævne stolthed, når de ansøger om visum. Det er derfor kun fair, at vi bør ændre det nuværende visumsystem.
Gisela Kallenbach (Verts/ALE ),
   Hr. formand! Jeg har i de senere år været meget ofte i landene på Vestbalkan. Igen og igen har hovedemnet været: EU-medlemsstaternes restriktive visumpolitik.
I denne region vokser generationer op, der kun kender Vesteuropa som midlertidige flygtninge eller fra fjernsynet. Ingen af delene er virkeligt egnede instrumenter til at lære gode eksempler på demokratiske, retsstatslige samfund at kende i praksis. Dette er de fleste borgere i Sydøsteuropa forhindret i at opleve, eller det er i det mindste forbundet med store barrierer, og det skal ændres. Her er jeg fuldstændig enig med mine kolleger.
Vi ved også, at De, hr. Frattini, og også Deres kollega hr. Rehn i høj grad støtter denne proces, men den er sej og blokeres af flere medlemsstater. I EU-25's helt specielle interesse skal vi endelig handle, da enhver yderligere forsinkelse ved etableringen af rejsefrihed styrker de antieuropæiske, nationalistiske og også antidemokratiske grupperinger i disse lande. Enhver forsinkelse isolerer mennesker, hvis håb er rettet mod den europæiske integration. Og den hæmmer - mine kolleger har allerede nævnt det - den tvingende nødvendige økonomiske udvikling.
Østrig havde prioriteret Vestbalkan højest, nye beslutninger udeblev imidlertid. Derfor lyder vores indtrængende anmodning til det finske rådsformandskab: Tag dette emne op, appellér til Deres formandskolleger om at omgås dette spørgsmål mere åbent! Følg ikke proformaargumentationen om, at en restriktiv visumpolitik forhindrer organiseret eller anden kriminalitet - snarere det modsatte er tilfældet!
En sidste bøn til Dem lyder: Vær venlig at sige til medlemsstaterne, at de hos deres udenlandske repræsentationer skal behandle visumansøgerne med værdighed og respekt, præcis sådan som de også ønsker at blive behandlet i udlandet.
Paula Lehtomäki,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Som vi ved, skal alle borgere i landene på Vestbalkan undtagen Kroatien have et visum, når de rejser til EU. Visumkravet komplicerer naturligvis rejseplanlægningen og skaber omkostninger, som det er blevet nævnt under diskussionen. Vi skal imidlertid huske, at dette spørgsmål er afgørende for kontrollen af EU's ydre grænser.
Jeg forstår udmærket, at EU's visumpolitik bliver opfattet som mærkværdig på Vestbalkan og sågar som en faktor, der hindrer tilnærmelsen til EU. I det tidligere Jugoslaviens område husker man stadig en tid, hvor der ikke blev krævet visum.
Det er helt klart, at mobiliteten f.eks. for unge og studerende må lettes. Det er en måde at støtte begreber som adgang til information, åbent demokrati og social udvikling på. Et vigtigt mål for den fremtidige fleksibilitet i visumkravene vil være at fremme og lette kontakten mellem unge på Vestbalkan og i resten af Europa.
EU har udpeget landene på Vestbalkan som mulige kandidatlande. De har et klart EU-perspektiv, hvilket i sidste ende også betyder at lette på visumkravene. Der er ikke desto mindre endnu et stykke vej at gå, før vi kan begynde at forhandle om at fjerne visumkravene. Det vil kræve, at landene på Vestbalkan indfører markante forvaltningsmæssige reformer med henblik på f.eks. større dokumentationssikkerhed og kampen mod organiseret kriminalitet og korruption.
På topmødet i Thessaloniki i sommeren 2003 bekræftede Det Europæiske Råd, at visumspørgsmålet var vigtigt for landene på Vestbalkan. Siden da har Kommissionen med hvert enkelt land på Vestbalkan diskuteret de nødvendige forvaltningsmæssige forberedelser for at lette visumsystemet og på lang sigt helt fjerne visumkravet. I januar 2006 udsendte Kommissionen en meddelelse om Vestbalkan, hvor den stillede en lang række forslag også om at lette visumsystemet i overensstemmelse med Haag-programmet. Rådet er forpligtet til at gennemføre forslagene på Thessaloniki-dagsordenen og har også udtalt, at det støtter Kommissionens forslag.
Et vigtigt skridt fremad med hensyn til øget mobilitet er Europa-Parlamentets og Rådets forordning om lokal grænsetrafik, som snart træder i kraft. Dette vil gøre det lettere for beboere i grænseområder at krydse EU's ydre grænser. Det vil især være vigtigt for Vestbalkan, når Bulgarien og Rumænien tiltræder EU.
Efter Rådets anmodning vil Kommissionen også stille forslag om at indlede forhandlinger om aftaler om visumfleksibilitet med alle landene på Vestbalkan. Der vil f.eks. blive taget særlige skridt til at fremme udveksling af forskere og studerende og lette bevægeligheden for andre særskilt identificerbare grupper.
Aftalerne om visumfleksibiiltet vil være fællesskabsaftaler, der kan forhandles særskilt, inden for rammerne af Schengen-reglerne. De vil være tæt knyttet til de hjemtagelsesaftaler, som i Haag-programmet forudsættes som en betingelse for at lette visumkravene. På denne måde vil EU også få fordel af ordningen, fordi landene på Vestbalkan samtidig vil påtage sig at tilbagetage tredjelandsborgere, som er rejst illegalt igennem disse lande på deres vej til EU. I dag er det kun Albanien, som har en tilbagetagelsesaftale med EU. Landene på Vestbalkan har bilaterale tilbagetagelsesaftaler med mange af EU's medlemsstater, så vi forventer, at forhandlingerne på EU-niveau også vil forløbe glat.
Kommissionen har allerede stillet forslag om drøftelser både om visumfleksibilitetsaftaler og tilbagetagelsesaftaler med Makedonien, i det tidligere Jugoslavien. Disse forhandlingsmandater diskuteres nu i Rådet på arbejdsgruppeniveau. Når Rådet har vedtaget dem, kan Kommissionen indlede drøftelserne. Der forventes at komme forslag fra Kommissionen om mandater for andre lande på Vestbalkan i juli. Arbejdsgrupperne vil forsøge at behandle forslagene så hurtigt som muligt, så der kan tages en beslutning i Rådet.
Rådet (almindelige anliggender og eksterne forbindelser) udtrykte i sine konklusioner fra juni i år håb om, at mandaterne for aftaler om visumfleksibilitet og tilbagetagelse ville blive vedtaget i år, så drøftelser om visumfleksibilitet kunne blive afsluttet med alle landene på Vestbalkan i slutningen af næste år. Vi håber, at de første aftaler vil være på plads allerede i år. Det finske formandskab vil arbejde for at støtte denne tidsplan, som også ville sikre, at stigningen i visumgebyrerne, som træder i kraft næste år, ikke ville komme til at gælde for landene på Vestbalkan. 
Franco Frattini,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg tror, at alle parlamentsmedlemmernes synspunkter peger i den rigtige retning, nemlig den retning, som Kommissionen agter at følge, og jeg glæder mig meget over rådsformandens ord.
Kommissionen bifalder de vestlige balkanlandes europæiske interesse, da den mener, at det er en strategisk region for Europa. Vi har samarbejdet intenst med det østrigske formandskab i de sidste seks måneder, og vi håber, at der kan træffes nogle hasteforanstaltninger. Disse hasteforanstaltninger skal være en del af en samlet pakke, der bliver genstand for en politisk aftale med alle de berørte vestlige balkanlande.
Der bliver først og fremmest tale om foranstaltninger, som skal lempe visumordningen for visse grupper, navnlig studerende, forskere og erhvervsdrivende. De skal opfordres til at bevæge sig mere frit, så de kan tiltrække investeringer og investere. Det bliver en forenklet ordning, hvad procedurerne angår, og også når det gælder muligheden for opnå visum, der - og det er jeg enig med talerne i - i øjeblikket er for restriktiv.
Inden for samme politiske aftalepakke planlægger vi også at tage højde for aftaler om tilbagetagelse af illegale indvandrere. Det har vi allerede gjort i nogle tilfælde, f.eks. med Albanien, hvor aftalen er blevet undertegnet og er trådt i kraft. Der er tale om en aftale mellem EU og Albanien om hjemsendelse af illegale indvandrere fra Albanien. Sådan som rådsformanden lige sagde, satser vi naturligvis på hurtigt at indgå lignende aftaler med de andre lande.
Der er heller ingen tvivl om, at der skal tages hensyn til medlemsstaternes bekymringer. Disse bekymringer vedrører navnlig sikkerhedsniveauet, når det gælder forebyggelse af korruption, forebyggelse og bekæmpelse af organiseret kriminalitet og forskellige former for ulovlig handel i området, herunder desværre menneskehandel. Vi vil bede disse lande om at arbejde tættere sammen med Europa, så betingelserne for at bekæmpe organiseret kriminalitet og korruption bliver bedre.
I den sammenhæng er en foranstaltning, der efter vores mening er nyttig for at overbevise de medlemsstater, som har gjort indsigelse i løbet af de sidste par måneder, anmodningen til disse lande om hurtigst muligt at indføre pas, der er i overensstemmelse med de europæiske standarder, dvs. med sikkerhedsbestemmelserne for bekæmpelse af forfalskning af pas og identitetsdokumenter. Det vil være med til at forhindre, at folk rejser under falsk identitet.
Jeg tror, at den politiske vilje er til stede hos landene i regionen. Jeg har personligt mødtes med alle indenrigsministrene og premierministrene for denne regions lande, og jeg kan fortælle Dem, at jeg inden 15. juli vil ansøge Kommissionen om forhandlingsmandater for aftalerne om at lempe visumordningen for alle de vestlige balkanlande. Det vil jeg gøre for Albaniens vedkommende - hvad Makedonien angår, er dette allerede sket, eftersom Kommissionen godkendte mit forslag for et par uger siden - og for Bosnien-Hercegovinas, Serbiens og Montenegros vedkommende. Alle de vestlige balkanlande vil inden 15. juli have fået kendskab til vores formelle forslag til Rådet. Jeg tror, at forslaget netop bliver bekendtgjort den 15. juli på Rådet (udenrigsministrene), som er det første rådsmøde under det finske formandskab.
Jeg agter at give en foreløbig information om forslagenes detaljer, hvis formandskabet - sådan som jeg håber - godkender dem den 24. juli på Rådet (indenrigsministrene), som jeg naturligvis vil give en kopi af de dokumenter, som Kommissionen har godkendt.
Jeg håber kraftigt - og jeg vil endda sige, at jeg er sikker på det efter at have talt med de ministre, der repræsenterer formandskabet - at der inden årets udgang bliver konkret mulighed for at vedtage det størst mulige antal forhandlingsmandater for aftalerne om en lempelse af visumordningen.
Det får to umiddelbare konsekvenser. Den første er, at vi vil kunne gennemføre aftalerne om en lempelse af visumordningen, og at vi samtidig vil kunne gennemføre tilbagetagelsesaftalerne inden udgangen af 2007, dvs. inden for kort tid. Jeg håber nemlig, at forhandlingerne hurtigt vil være overstået, hvis den politiske vilje er til stede, sådan som jeg håber. Det betyder ikke alene, at de vestlige balkanlande fra 2007 vil kunne drage fordel af en lempet visumordning, men også, at disse lande ikke skal betale de øgede visumomkostninger, som stiger til 60 euro, hvilket allerede er blevet besluttet af Rådet.
Jeg er sikker på, at alle de vestlige balkanlande falder ind under denne kategori, og at de derfor får en administrativ ordning og endda en præferenceordning for visum. Desuden skal de ikke betale omkostningsstigningen.
Dette er den præcise tidsplan, som jeg agter at følge, og i Kommissionen er man allerede enig med Olli Rehn, som er den kommissær, der er ansvarlig for udvidelsen. Om få dage vil forhandlingsforslaget således blive forelagt for Rådet. 
Panagiotis Beglitis,
   Hr. formand! Jeg vil også gerne takke rådsformanden og kommissær Frattini for deres redegørelser. Jeg vil imidlertid gøre opmærksom på den særlige problematik, at der tre år efter Det Europæiske Råds beslutninger i Thessaloniki stadig ikke er sket fremskridt med ændringen af visumordningen.
Jeg synes også, at det, vi har hørt i dag fra formanden for Rådet og kommissær Farttini, er meget positivt, men vi kan ikke vente til udgangen af 2007 med at få gennemført proceduren med ændring af visumordningen. Jeg er bange for, at udgangen af 2007 er alt for sent.
Problemet drejer sig ikke om procedure, det er dybt politisk. Det drejer sig om EU's strategiske troværdighed. Det drejer sig om bidrag til fred, stabilitet, samarbejde og støtte til integration af landene på Vestbalkan i Europa.
Faktisk er der ingen, der forstår, hvorfor man allerede har indledt forhandlinger med Rusland, Kina og Ukraine, men ikke med landene på Vestbalkan, og hvorfor ordningen for indrejsevisum til EU fra Pakistan og Iran er meget mere simpel for unge fra Pakistan og Iran end for unge fra landene på Vestbalkan.
Hvorfor har man forhøjet afgiften for visum til 60 euro, hr. kommissær? Jeg forstår det, De sagde nu, at de ikke gælder, hvis der er undertegnet aftaler. Jeg er imidlertid bange for, at 2007 er for sent. Jeg mener ikke, at forhøjelsen skal gælde for disse lande fra nu af. Jeg mener, at EU bør sende et tydeligt signal, at vi skal sige nej til ghettodannelse ...
Henrik Lax,
   Hr. formand, fru Lehtomäki, hr. Frattini! Den kendsgerning, at de vestlige balkanlande indhegnes af visumkravene, er en tragedie for disse lande, hvis borgere har kunnet rejse frit i Vesteuropa i 20 år. For os, som stadig kan rejse frit, er det næsten umuligt at forstå, hvad det betyder pludselig at blive placeret bag en grænse, som ikke kan krydses uden et visum. Det forhindrer ikke alene folk i at komme rundt omkring. Det forhindrer på samme måde, at tanker kan krydse grænserne. I dagens videnbaserede økonomi er mobilitet en lige så vigtig forudsætning som adgangen til moderne informationsteknologi. Derfor kan visumpolitikken i dagens globaliserede verden heller ikke have samme form som i 1950'erne eller selv i 1980'erne. Det skal være vores udgangspunkt, når EU udformer sin visumpolitik.
Som fru Lehtomäki nævnte, har EU brug for en tydelig plan for, hvordan visumproceduren kan forenkles, og for, hvordan visumkravene endelig kan afskaffes. Det skal gøres klart for vores nabolande, hvilke krav de skal opfylde, dels for at kunne se virkeligt forenklede visumprocedurer, dels for at se det obligatoriske visumkrav afskaffet en dag. Vi skal kunne love dem, at visumkravet afskaffes, når under 2 % af visumansøgningerne forkastes.
Jeg hilser hr. Frattinis målsætninger velkommen, som er meget konstruktive. En af de indlysende målsætninger med EU's bilaterale visumaftale må dog være at fremme mobiliteten for alle og ikke kun for nogen kategorier af mennesker. Vi sender det forkerte signal, hvis vi sætter mennesker i forskellige kategorier såsom studerende og kulturelle personer i modsætning til landmænd og småbørnsforældre. Nej, alle skal have ret til at indånde den europæiske atmosfære.
Det er problematisk, at f.eks. aftalen med Rusland har et så begrænset anvendelsesområde. Den omfatter få mennesker - under en tiendedel af de rejsende - og forenkler ikke visumprocedurerne i praksis. Ikke engang afgiften vil falde. På vegne af Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa så jeg gerne en mere ambitiøs visumpolitik, virkelige forenklinger for Balkanlandene og for alle og en klar målsætning om at afskaffe det obligatoriske visumkrav. Det skal være hurtigere, billigere og lettere at få visum, og Europa-Parlamentet skal have lov til at udtale sig om de forhandlingsfuldmagter, som nu er i færd med at blive udarbejdet. 
Paula Lehtomäki,
   Hr. formand! Det fremgår klart af denne debat, at Parlamentet gerne vil have Rådet og Kommissionen til at tage denne sag til sig, og det er, hvad der er sket. Det er et meget vigtigt spørgsmål for os. Selv om hr. Lax har anført, at mennesker ikke bør opdeles i kategorier, er det måske imidlertid særligt vigtigt at lette bevægeligheden for unge europæere på dette kontinent så hurtigt som muligt. Vores mål er, at de første aftaler bliver underskrevet i løbet af indeværende år.
Visumfleksibilitet er et meget håndgribeligt emne, som berører almindelige mennesker, og som kan styrke tilnærmelsen til EU i landene på Vestbalkan. Det er også en måde at støtte stabiliteten og udviklingen i denne region på, og det er derfor vigtigt, at der bliver gjort fremskridt på dette område. Ikke desto mindre skal vi huske på, at det også handler om at kontrollere EU's ydre grænser. Det er ikke kun et udtryk for politisk vilje. Vi vil imidlertid arbejde energisk med dette spørgsmål. 
Formanden.
   - Forhandlingen under ét er afsluttet. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om 
- betænkning af Richard Corbett for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender om interinstitutionel aftale i form af en fælles erklæring om udkast til Rådets afgørelse om ændring af afgørelse 1999/468/EF om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen (10126/1/2006 - C6-0208/2006 - 2006/2152(ACI)) (A6-0237/2006) og
- betænkning af Richard Corbett for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender om ændret forslag til Rådets afgørelse om ændring af afgørelse 1999/468/EF om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen (10126/1/2006 - C6-0190/2006 - 2002/0298(CNS)) (A6-0236/2006).
Margot Wallström,
   Hr. formand! Først vil jeg takke Parlamentets ordførere, hr. Daul og hr. Corbett, for deres utrættelige indsats for at opnå et kompromis. Jeg vil fremhæve det meget gode samarbejde mellem vores to institutioner, særlig i de sidste 10 måneder.
Under disse vanskelige og komplekse forhandlinger har Kommissionen som bekendt været en stærk fortaler for, at Parlamentet skal have større kontrolrettigheder i forbindelse med komitologiprocedurerne. I den forbindelse er den energi, som det britiske og østrigske formandskab har lagt heri, også blevet rost.
Som følge heraf er det lykkedes Parlamentet og Kommissionen at overbevise selv den mest tøvende medlemsstat om, at der skal ske et større gennembrud med hensyn til Parlamentets kontrol. Hvis Parlamentet godkender kompromispakken i morgen, får det vetoret med hensyn til indholdet af de fleste gennemførelsesforanstaltninger. Dette gælder selvfølgelig gennemførelsesforanstaltninger til retsakter, der vedtages efter den fælles beslutningsprocedure. Vi kan roligt sige, at vi har vundet et afgørende slag, der betyder mere demokratisk kontrol.
Som svar på Parlamentets bekymringer har Kommissionen indgået en række yderligere forpligtelser. Vi vil øge gennemsigtigheden og adgangen til dokumenter vedrørende komitologiproceduren yderligere. Vi vil sørge for, at høringsperioden først begynder, når Parlamentet har modtaget alle sprogversioner. Vi vil gennemgå alle eksisterende retsakter, som er vedtaget efter den fælles beslutningsprocedure, og, hvis det er hensigtsmæssigt, vil vi stille forslag til tilpasning inden udgangen af næste år.
Endelig har vi som fastsat i den trilaterale erklæring accepteret snarest muligt at vedtage 25 instrumenter til den fælles beslutningsprocedure. Kommissionen stiller de relevante forslag inden årets udgang.
Udvalget om Konstitutionelle Anliggender vedtog hr. Corbetts to betænkninger med et meget stort flertal, men jeg vil sige et par ord om det eneste ændringsforslag med henblik på afstemningen i morgen. I dette ændringsforslag nævnes en beslutning, i hvilken et centralt punkt var den systematiske vedtagelse af udløbsklausuler. Jeg mener, at dette ændringsforslag går i den forkerte retning. Det underminerer den gensidige tillid, som har været grundlaget for de tre institutioner under forhandlingerne. Det er i strid med indholdet i den fælles erklæring, i hvilket lovgiveren accepterer, at gennemførelsesbeføjelserne skal tillægges uden tidsgrænser. Jeg håber, at De vil tage hensyn til Kommissionens holdning, når De stemmer i morgen.
Jeg vil begrænse mine indledende bemærkninger til disse punkter. Jeg ser frem til at høre de ærede medlemmers kommentarer til denne større reform. 
Richard Corbett (PSE ),
   Hr. formand! Jeg tror, at det var en sammensværgelse her i Parlamentet, at denne forhandling blev planlagt til at finde sted lige nu, fordi man forventede, at England skulle have spillet mod Frankrig på dette tidspunkt. Hr. Daul og jeg, som har deltaget i disse forhandlinger, følte, at vi var ofre for denne sammensværgelse. Men som bekendt har England ikke kvalificeret sig, så måske betyder det mindre - i det mindste for mig.
Vi har her teknisk to betænkninger af proceduremæssige grunde, men de vedrører én enkelt pakke, nemlig den foreslåede revision af Rådets afgørelse fra 1999 om komitologi og de fælles erklæringer, som udgør en slags interinstitutionel aftale, og derfor er behandlet i en særskilt betænkning. De udgør tilsammen én pakke og sammen repræsenterer de et kæmpestort fremskridt for Parlamentet - en større ændring af komitologisystemet.
Mine vælgere hjemme i Yorkshire ville spørge mig, hvad komitologi er. Det er ikke lige det, de taler om til daglig i pubberne og klubberne i Yorkshire. Enhver lovgivende magt har et system til uddelegering af beføjelser til den udøvende magt. I nationale parlamenter er det normalt gennem lovgivning, at regeringen tillægges beføjelser til at vedtage yderligere foranstaltninger, f.eks. anordningen i Det Forenede Kongerige, den kongelige anordning i Belgien og dekreter i en række andre lande. Systemerne er lidt forskellige, men det er helt normalt at overdrage beføjelser til den udøvende magt, ikke mindst for at behandle tekniske detaljer og indviklede forhold, når først de generelle principper er fastsat i den primære lovgivning.
Det usædvanlige i vores system i EU er, at når Kommissionen tillægges sådanne beføjelser, forpligter vi den til at handle sammen med et udvalg bestående af nationale embedsmænd. I mange tilfælde har sådanne udvalg beføjelse til at standse Kommissionen og henvise sagen til fornyet behandling i Rådet. Vi har altid ment, at dette er forkasteligt. For det første fordi kun udvalg bestående af nationale embedsmænd og ikke Parlamentet har ret til at kontrollere Kommissionen og henvise spørgsmål til fornyet behandling, og for det andet fordi sagerne kun henvises til fornyet behandling i én gren af den lovgivende myndighed, nemlig Rådet, selv om den grundlæggende retsakt er blevet vedtaget efter den fælles beslutningsprocedure.
Vi syntes også, at systemet var overordentligt uigennemsigtigt og indviklet med de talrige udvalg, som giver anledning til navnet komitologi. Kun en ekspert kunne studere det og forstå det.
I årenes løb har vi fået små indrømmelser. Vi modtager nu alle dokumenter, som bliver sendt til et komitologiudvalg. Siden 1999 har vi haft en vis beføjelse til at fremsætte indvendinger inden for en vist frist, hvis vi mener, at en foranstaltning går ud over de tillagte beføjelser. Indtil videre har vi imidlertid ikke fået svar på vores grundlæggende indvendinger. Med denne aftale ændrer situationen sig. Fremover vil Parlamentet kunne sige nej til enhver kvasi-lovgivningsmæssig gennemførelsesforanstaltning, som vedtages gennem komitologisystemet, og hvis vi siger nej, kan foranstaltningen ikke vedtages. Kommissionen skal enten stille et nyt forslag eller foreslå ny lovgivning efter den fælles beslutningsprocedure. Dette er et kæmpestort fremskridt for Parlamentet - og ikke kun for Parlamentet - hvad angår ansvarligheden og gennemsigtigheden i hele EU-systemet. Derfor er denne aftale så vigtig.
Alligevel har der været en række spørgsmål, som vi har betænkelige ved, og hvor vi var nødt til at forhandle for at sikre, at vores holdning blev sikret fuldt ud. I aftalen nævnes f.eks. Lamfalussy-retsakterne. Ved at nævne dem opgraderer vi for Kommissionens vedkommende disse retsakter fra blot at være en udtalelse i Parlamentet fra formanden for Kommissionen og et brev fra den relevante kommissær til den relevante udvalgsformand til at være en erklæring fra hele institutionen. Vi har således opgraderet de relevante dele af Lamfalussy-retsakterne. Det er også vigtigt.
Vi har fået opfyldt vores krav vedrørende tidsfrister. Det er et stort fremskridt, at tre måneder kan forlænges til fire måneder, særlig, som kommissær Wallström understregede, fordi uret begynder at gå, når vi får teksterne på alle sprog. Det vil give os tilstrækkelig tid til at overveje sagerne.
Spørgsmålet om udløbsklausuler har også været nævnt. Jeg tror, at Parlamentet med denne aftale sædvanligvis ikke behøver at anvende udløbsklausuler. Vi anvendte dem før, fordi når vi uddelegerede beføjelser til Kommissionen, mistede dem for altid. Med en meget løs kontrol af, hvordan de blev udøvet, var det helt normalt, at vi ønskede at anvende udløbsklausuler til om nødvendigt at bekræfte kontrollen igen. Med denne aftale kan vi imidlertid sige nej til gennemførelsesforanstaltninger, vi ikke kan lide, ja, endog til hver eneste af dem, hvis det drejer sig om kvasi-lovgivningsmæssige foranstaltninger.
Vi behøver derfor ikke at anvende udløbsklausuler. Aftalen er et udtryk for dette, da vi anerkender, at principperne om god lovgivning betyder, at beføjelser skal uddelegeres uden en udløbsklausul og uden en tidsgrænse. Men princippet om, at den lovgivende magt om nødvendigt skal kunne fastsætte en udløbsklausul - det er en beføjelse vi har i henhold til traktaten - anerkendes i det omfang, at det i aftalen meget klart anføres "uden at det berører de lovgivende myndigheders beføjelser". Som sagt har vi beføjelsen, men jeg tror ikke, at det er nødvendigt at anvende den undtagen måske under ekstraordinære omstændigheder, som vi ikke kan forudse på nuværende tidspunkt. Vi anerkendte dette i god tro som led i forhandlingerne, fordi det betød meget for de andre institutioner, men også efter min mening fordi vi som parlament indså, at det ikke er nødvendigt at anvende denne beføjelse.
Med denne aftale bør vi være mere afslappede med hensyn til at uddelegere forhold til Kommissionen, fordi vi har denne kontrol bagefter. Vi har en grotesk situation i EU, hvor vi sommetider har to eller tre behandlinger af emner såsom bredden på traktordæk, som i enhver national sammenhæng ville være blevet uddelegeret til regeringen til behandling. Det er, fordi vi har været for tøvende med at uddelegere. Med forsikringen om, at vi kan kontrollere det, vi uddelegerer, er der ingen grund til ikke at uddelegere meget mere og meget oftere. Det er en anden grund til at glæde sig over denne aftale.
Derfor forkastede min gruppe og Udvalget om Konstitutionelle Anliggender de ændringsforslag, som kommissæren nævnte. Det drejer sig kun om en betragtning - Parlamentet bekræfter ikke den beslutning, den henviser til - men jeg kan ikke se behovet for en henvisning. Min gruppe og sikkert også andre grupper stemmer måske imod dette ændringsforslag, hvis det virkelig bekræftes af den gruppe, der stillede det. Jeg vil med interesse lytte til andre talere om lidt.
Der er endnu et spørgsmål, nemlig tilpasningen af eksisterende lovgivning. Kommissær Wallström nævnte pakken med 25 foranstaltninger, som vil blive tilpasset snarest muligt med et forslag inden årets udgang. Endvidere har Kommissionen forpligtet sig til at undersøge al eksisterende lovgivning for at se, hvad der skal tilpasses, og den vil stille et forslag. Vi står imidlertid ikke med et løfte fra Rådet om at handle inden for en bestemt tidsplan, så vi skal her i Parlamentet holde godt øje med dette. Vi har en våbenhvile. Jeg vil ikke bryde våbenhvilen, men vi skal holde omhyggeligt øje med, om Rådet ser seriøst på dette inden for den nødvendige tidsplan. Så dette er måske ikke helt enden på historien, men jeg tror alligevel, at det er et kæmpestort gennembrud, et kæmpestort fremskridt for Parlamentet.
Jeg vil slutte på den måde, kommissær Wallström begyndte, nemlig med at takke alle de involverede parter. Jeg er bestemt Kommissionen tak skyldig. Dens holdning er helt anderledes end Kommissionens holdning for et par år siden, og jeg tror, at kommissær Wallström kan tage meget af æren for det. Kommissionen har nået en holdning, hvor det har støttet vores holdning meget. Jeg tror, at vores holdninger var næsten ens under det meste af disse forhandlinger.
Jeg takker det britiske og østrigske formandskab: Det britiske formandskab, som satte gang i genoptagelsen af Rådets behandling af denne sag, og det østrigske formandskab, som fremlagde det så klogt. Selvfølgelig takker jeg min medforhandler, hr. Daul, som er formand for Udvalgsformandskonferencen. Vi var til mange møder sammen i løbet af seks måneder. Det glæder mig meget, at jeg i aften kan fortælle et stuvende fuldt Parlament - i det mindste for de medlemmer, som ikke ser fodbold - at vi har opnået et meget fint resultat, som efter min mening ikke kun er godt for Parlamentet, men faktisk for EU. 
Formanden.
   - Hr. Corbett, jeg har også endelig fundet ud af, hvad man forstår ved komitologi, og når jeg er i Yorkshire, vil jeg tage rundt på alle pubberne og forklare, hvad det er. 
Alexander Radwan,
   Hr. formand! Lad mig først gratulere kommissær Frattini med gårsdagens fodboldspil fra tysk side og derefter vende mig relativt hurtigt mod emnet! Det, jeg vil sige i dag til dette emne, er på ingen måde personligt ment, men det skal modvirke en vis legendedannelse.
Vi diskuterer ikke dette emne i dag, fordi Kommissionen ønsker det, og heller ikke fordi Rådet ønsker det - der desværre forlod plenarsalen før denne forhandling. Vi taler om dette emne, fordi der var tilsvarende afgørelser i de udvalg, som skal arbejde med disse aftaler - og her er der store forskelle i Parlamentet.
Det blev nævnt, at det britiske formandskab har sat dette emne på dagsordenen. Det var tilfældet, fordi - og det handler det om her i komitologiproceduren - bestemte udvalg i Parlamentet, f.eks. Økonomi- og Valutaudvalget, ikke længere var parat til at udstede en blankocheck til at uddelegere noget uden at have tilstrækkelige kontrolrettigheder. Og derfor er det, som gøres til emne i dag, ikke nogen gave til Parlamentet, men er det mindste, der tilkommer Parlamentet i en demokratisk proces.
Så meget mere forbavset er jeg over udviklingen i den seneste tid! Fru kommissær, De sagde i begyndelsen, at De er for demokrati, og til sidst henviste De til, at ikke er helt rimelig. Det er et parlaments umiddelbare ret at gøre tilsvarende lovgivning midlertidig, og jeg synes, at det er uudholdeligt, når man fra Kommissionens eller Rådets side kommer med tilsvarende udtalelser eller virker hen imod at nægte Parlamentet denne ret.
Jeg vil minde Rådet om, at det som led i forfatningsudkastet i de pågældende diskussioner endda har godkendt delegationens ret til , men det vil det ikke kendes ved i dag. Der blev opnået fremskridt, det kan ikke bestrides, og nu skal der bygges videre på disse fremskridt. Aftalen skal stå sin prøve i praksis. Udvalgene - og i dette tilfælde taler jeg om mit eget - har f.eks. oplevet, at Kommissionen kort tid før sommerferien sendte Parlamentet et udkast til høring. Efter sommerferien var fristen på otte uger udløbet, og det betød så følgende: Vi forventer Deres afgørelse om tre måneder. Praksis må afgøre, om aftalen er praktisk gennemførlig, og at vi ikke opgiver vores rettigheder!
Mit ønske til Kommissionen og endnu mere til Rådet ville være, at de, der i den tredje verden taler for for demokrati og medbestemmelsesret - og her er udenrigsministrene ansvarlige - sætter sig nye mål i det mindste også i forhold til Parlamentet. Så ville vi komme et stort skridt videre! 
Pervenche Berès,
   Hr. formand! Min kollega Richard Corbett talte om et godt resultat. Da jeg forlod tv-skærmen, viste resultattavlen 1-0, og helt i europæisk ånd mener jeg rent faktisk, der er tale om et godt resultat. Richard Corbett talte om borgerne i Yorkshire og deres situation. Jeg vil nødigt tage modet fra min kollega, men dog gerne påpege, at han endnu har et stykke vej igen, inden alle Europa-Parlamentets medlemmer er overbevist om, hvor fortræffelig og vigtig komitologiprocessen og de resultater, der er opnået i forbindelse med de netop afsluttede forhandlinger, er. Jeg har tillid til hans pædagogiske evner, hvad dette angår.
Jeg vil gerne takke vores forhandlere, Richard Corbett og Joseph Daul, for det resultat, vi har nået, men også Alexander Radwan og alle medlemmerne af Økonomi- og Valutaudvalget, uden hvem disse forhandlinger ikke var kommet i stand.
Grundlæggende ønsker jeg at advare Kommissionen. De har nu en vigtig forpligtelse over for Europa-Parlamentet, nemlig forpligtelsen til at iværksætte gennemførelsesforanstaltningerne inden for en nu klart nydefineret ramme. Vi bliver jævnligt spurgt om behovet for at overvåge, hvordan medlemsstaterne anvender eller gennemfører den lovgivning, vi her drøfter. I samme ånd må vi kontrollere, at Kommissionen gør, hvad der er påkrævet, for at der inden for en rimelig tidshorisont træffes gennemførelsesforanstaltninger. Vi bør også revidere Europa-Parlamentets forretningsorden for at tilpasse vores procedurer til de nye rettigheder, som vi bør kunne udøve fuldt ud.
Alle kan i aften glæde sig over forhandlingsresultatet. Jeg vil imidlertid nu gerne påpege tre spørgsmål, som efter min opfattelse stadigvæk ikke er besvaret.
Det første vedrører den status, der tillægges Europa-Parlamentets observatører i Kommissionens ekspertudvalg. Såfremt vi ønsker fuldt ud at udøve retten til indsigt og tilbagekaldelsesretten i forbindelse med komitologiprocessen, bør vi på de samme betingelser som Rådets repræsentanter løbende kunne følge arbejdet i de udvalg, der er ansvarlige for gennemførelsen.
Det andet spørgsmål vedrører de såkaldte eller ophørsklausuler, hvor det minimum, vi opnåede i forbindelse med erklæringen, er den garanti, vi havde behov for for at kunne godkende aftalen.
Endelig det tredje spørgsmål, som er en advarsel til Kommissionen. Såfremt Europa-Parlamentet i forbindelse med såkaldte "kvasilovgivningsmæssige foranstaltninger" afviser en gennemførelsesforanstaltning, som foreslås af Kommissionen, har Kommissionen ikke kun mulighed for at foreslå en ny formulering, men også pligt til at gøre det, idet første niveau ellers ikke kan iværksættes. 
Andrew Duff,
   Hr. formand! Det glæder min gruppe at kunne støtte denne vigtige reform, som er et yderligere signal om, at Parlamentet gør store fremskridt med dets konstitutionelle udvikling. Jeg vil også takke alle de primære bidragydere til de komplekse forhandlinger.
Forskriftsudvalget har vist sig at være det mest besværlige led i komitologiproceduren og ligger langt uden for Parlamentets effektive kontrol. Den nuværende pakke har tre konsekvenser for Parlamentet.
For det første bringer den Parlamentet på lige fod med Rådet. For det andet burde den tilskynde Parlamentet til i højere grad at overlade til Kommissionen at udøve og anvende den udøvende myndighed fornuftigt, som i virkeligheden tilhører den. Parlamentet kan afgive noget af dets optagethed af detaljer, hvilket giver det mulighed for at koncentrere sig om politik i stedet for de tekniske aspekter.
Endelig vil ændringen tvinge Parlamentet til at skærpe og ajourføre den måde, hvorpå udvalgene vurderer og kontrollerer resultatet af komitologiproceduren. Vi skal være fuldt ud forberedt på at påtage os et større ansvar med dygtighed og omhu. 
Satu Hassi,
   . Hr. formand! Som ordføreren hr. Corbett sagde, er dette et gennembrud. Det er velkomment, og jeg er glad for det. Parlamentets kontrolbeføjelser har hidtil i udvalgsproceduren været en ren farce. Kommissionen har mange gange forsømt sin forpligtelse til at informere Parlamentet om sine beslutninger.
Parlamentet indledte for nylig retslige skridt mod Kommissionen for at overskride sine beføjelser i udvalgsproceduren. Sagen begyndte på initiativ af Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance i Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed, da Kommissionen under overskridelse af sine beføjelser havde givet en dispensation med hensyn til det forbudte brandhæmmende middel Deca-BDE. Nu bliver sagen berigtiget på to måder. Parlamentet vil få ret til at blokere for kommende beslutninger under udvalgsproceduren med et flertal af medlemmerne. Denne Deca-BDE-sag blev berigtiget i slutningen af juni, da Kommissionen faktisk ændrede sin beslutning, hvilket betyder, at dette skadelige stof vil blive fjernet fra elektronisk udstyr. Det er jeg glad for. 
Maria da Assunção Esteves (PPE-DE ).
   - Også jeg pines lige nu af kampen mellem Portugal og Frankrig, for det blev jo alligevel ikke, som hr. Corbett troede, en kamp mellem Frankrig og England.
Debatten i dag om demokratisk kontrol med retsakter signalerer en ny tid for det europæiske demokrati. Europa er ikke mere mellemstatsligt og kun et forhandlingsforum. Europa er en enhed og forum for integration. Det vil se sig selv som et demokrati med egen legitimitet, hvilket er meget mere end summen af medlemsstaternes legitimitet.
Denne vej mod en ny tid går over beslutnings- og gennemførelsesprocedurer. I disse procedurer ligger til syvende og sidst udfordringen for enhver politisk ordens legitimitet og legitimering. Udfordring i form af gennemsigtighed, ansvarlighed, effektivitet og modtagernes accept og tillid. Demokratisk kontrol med retsakter, der allerede er indeholdt i en forfatning på stand by, er mere end blot at bringe den demokratiske lovgivningsbeføjelse i overensstemmelse med den demokratiske kontrolbeføjelse.
De europæiske institutioner siger hermed, at Europa skal være et ægte europæisk demokrati, og at et ægte europæisk demokrati ikke lader sig forene med gennemførelsesakter, bureaukratisk afsondrede fra de europæiske borgere og deres repræsentative institutioner. Det er kun et lille skridt i den uomgængelige opbygning af et stærkt og demokratisk europæisk centrum med åbne beslutningskæder og permanent prøvelse af disses legitimitet.
Det ville være godt at inddrage de nationale parlamenter i udnævnelsen af de nationale eksperter til komitéerne. I et europæisk demokrati, som er vores ideal og mål, bliver komitologi ensbetydende med et netværksarbejde, der vil styrke og ikke svække den politiske unions legitimitet. 
Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE ).
   - Hr. formand! Det er godt, at vi i Parlamentet nu kan tage fat på Kommissionen i komitologiproceduren. Det er et fremskridt og en stor succes for forhandlingslederne. Det takker vi dem for!
Der er imidlertid en skønhedsfejl i den forbindelse: Det hele vedrører proceduren med fælles beslutningstagning og ikke høringsproceduren. I Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har vi stadig høringsproceduren, og netop nu i forbindelse med bio-forordningen bliver Kommissionens fremgangsmåde med hensyn til at tage mere og mere af komitologiprocedurens kompetence endnu en gang synlig. Så har vi imidlertid ikke mulighed for at tage fat på Kommissionen, og det skal ændres. Det er en mangel ved det, der er aftalt her.
Hvis vi får dette forfatningsforslag gennemført, har landbrugsområdet også proceduren med fælles beslutningstagning. Men det er netop endnu ikke blevet gennemført. Jeg håber ikke, at der bliver fumlet rundt med dette punkt endnu en gang nu, hvor der tales om gennemførelsen, og at vi så bliver ved høringsproceduren og skal leve med den procedure, som fortsat giver Kommissionen rettigheder, som ikke er forenelige med en demokratisk standard. 
Margot Wallström,
   Hr. formand! Bemærkningerne fra medlemmerne her viser, hvor megen omtanke og entusiasme, der med rette er lagt i denne vigtige reform. Vi har tilført procedurerne mere gennemsigtighed og demokrati.
Fra nu af burde Parlamentet være i stand til at tillægge Kommissionen gennemførelsesbeføjelser med god samvittighed uden at opgive sin legitime kontrolret. Hvis Parlamentet i henhold til den nye procedure fremsætter indvendinger mod indholdet af en gennemførelsesforanstaltning, kan Kommissionen ikke vedtage den i denne form.
Med disse væsentligt forbedrede kontrolrettigheder kan vi ikke se, at der er behov for, at lovgiveren fastsætter en frist for uddelegering af gennemførelsesbeføjelser til Kommissionen. Jeg tror tværtimod, at denne pakke er en fremtidig stabil løsning. Dette var selvfølgelig formålet med forhandlingerne.
Til sidst vil jeg omtale nogle praktiske spørgsmål, for hvis De vedtager pakken i morgen, er vi nødt til at fortsætte det gode samarbejde. Dette vil ske på flere måder. For det første ved hjælp af Kommissionens kommende tilpasningsforslag, for det andet gennem den lovede ajourføring af komitologiregistret og for det tredje gennem revisionen af de 2.000 bilaterale aftaler om procedurerne for gennemførelse af komitologibeslutningerne.
Jeg ser frem til fortsat at samarbejde med Dem om disse emner, og jeg takker for Deres bidrag til debatten. 
Formanden.
   - Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om
- betænkning af Patrick Gaubert for Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om forslag til Rådets beslutning om etablering af en procedure for gensidig informering om medlemsstaternes foranstaltninger på asyl og indvandringsområdet (KOM(2005)0480 - C6-0335/2005 - 2005/0204(CNS)) (A6-0186/2006),
- betænkning af Stavros Lambrinidis for Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om strategier og midler til integration af indvandrere i Den Europæiske Union (2006/2056(INI)) (A6-0190/2006),
- mundtlig forespørgsel af Martin Schulz og Martine Roure for PSE-Gruppen til Kommissionen om EU's indvandringspolitik (O-0061/2006 - B6-0311/2006),
- mundtlig forespørgsel af Ewa Klamt for PPE-DE-Gruppen til Kommissionen om EU's indvandringspolitik (O-0064/2006 - B6-0313/2006),
- mundtlig forespørgsel af Jean Lambert for Verts/ALE-Gruppen til Kommissionen om EU's indvandringspolitik (O-0070/2006 - B6-0318/2006),
- mundtlig forespørgsel af Jeanine Hennis-Plasschaert for ALDE-Gruppen til Kommissionen om EU's indvandringspolitik (O-0073/2006 - B6-0319/2006) og
- mundtlig forespørgsel af Roberta Angelilli og Romano Maria La Russa for GUE/UEN-Gruppen til Kommissionen om EU's indvandringspolitik (O-0079/2006 - B6-0322/2006).
Patrick Gaubert (PPE-DE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Tusindvis af indvandrere mister hvert år livet under deres forsøg på at nå det europæiske kontinent. Ceuta, Melilla, De Kanariske Øer, Lampedusa og Malta vidner på dramatisk vis om den opgave, der ligger i forvaltningen af migrationsstrømmene især fra den sydlige halvkugle. Siden i mandags har næsten 1.000 personer forsøgt og haft held til at komme i land på De Kanariske Øer. EU bør ikke skubbe problemet fra sig og uden for Unionens grænser.
De afrikanske lande kan ikke egenhændigt løse problemerne i forbindelse med migrationspresset. Hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg har for nylig stået i spidsen for en delegation af medlemmer af Europa-Parlamentet til De Kanariske Øer. EU foreslår ganske vist bistand og beskyttelse ved grænserne, men der er stadigvæk mennesker, som finder vej til vores strande. Det møde om migration, der afholdes i næste uge i Rabat, er et skridt i den rigtige retning og særdeles løfterigt. Omsider vil repræsentanter for de afrikanske lande og repræsentanter for de europæiske lande sætte sig sammen for at diskutere og finde løsninger.
Den politik for fælles udvikling, Europa i morgen fastlægger, bør være mere effektiv, mere intelligent og mere sikker, således at vi sikrer, at de midler, der bevilges, kun kommer befolkningen til gode. Yder vi effektiv bistand til Afrikas befolkning, så disse mennesker kan leve anstændigt, hvor de er, undgår vi fortsat at måtte se et stort antal omkomne på strandene i Italien, Malta eller Spanien.
I et område uden indre grænser, såsom Schengen-området, er koordinering og information afgørende, når det gælder de nationale indvandringspolitikker i de 25 lande. Det første, vigtige skridt hen imod dette mål er forbedring af informationsudvekslingen medlemsstaterne imellem.
Min betænkning drejer sig om etablering af en procedure for gensidig information vedrørende asyl og indvandring. Hver enkelt medlemsstat bør meddele de øvrige stater og Kommissionen, hvilke nationale foranstaltninger de agter at træffe. De vigtigste emner, der behandles, er følgende. For det første skal alle medlemsstaterne give oplysninger om deres nationale lovgivningers aktuelle stade. Disse oplysninger udgør en basal databank, som vil være nyttig for at få kendskab til de forskellige eksisterende politikker og blive klar over, hvilke ændringer der efterfølgende skal gennemføres.
For det andet behandles det politiske aspekt. Den nye procedure vil udgøre en permanent forbindelse mellem de nationale forvaltninger. Det er vigtigt, at man går skridtet videre og tilføjer det politiske aspekt ud over det administrative niveau. Det vil være sigtet med det nye værktøj.
Det sidste punkt, jeg ønsker at påpege, er tilgængelighed for offentligheden. Gruppen De Grønne har stillet ændringsforslag, som har til formål at gøre netværket åbent for offentligheden. Jeg har altid støttet øget åbenhed i beslutningsprocedurerne, men ikke i det konkrete tilfælde. Det skal jeg begrunde. Alle lovgivningsmæssige tekster, som allerede er vedtaget på nationalt plan, er naturligvis offentliggjort. De politiske drøftelser om fremtidige foranstaltninger og lovforslag, som er under behandling, bør fortsat behandles fortroligt. I modsat fald vil regeringerne nægte at forelægge forslag, som er under behandling, for os og drøfte dem med os, og vi vil aldrig få sådanne oplysninger.
Afslutningsvis, hvad angår første del af vores forhandling under ét, vil jeg gerne takke alle skyggeordførerne, som jeg har haft et frugtbart samarbejde med de seneste måneder. Jeg håber, vi ved afstemningen i morgen alle i fællesskab vil vise, at vi ønsker at arbejde hen imod et bedre samarbejde mellem medlemsstaterne på europæisk plan.
Hvad angår integration af indvandrerne, vil jeg gerne komplimentere min kollega hr. Lambrinidis for hans arbejde og ikke mindst hans vilje til at finde kompromiser mellem alle de politiske grupper. Integrationspolitikken er udtryk for en gensidig forpligtelse for modtagerlandet på den ene side og for tredjelandsstatsborgere, som lovligt har taget ophold i landet, på den anden side. Forpligtelsen består af både rettigheder og pligter for begge parter. Man kan ikke fremme indvandringen uden at tilvejebringe forudsætninger for en human modtagelse, hvad angår arbejde, bolig og undervisning for børnene.
En vellykket integrationspolitik forudsætter således beskæftigelse, som igen forudsætter kendskab til modtagerlandets sprog. Indvandrerne må også have adgang til kurser, som omhandler medborgerkundskab, og programmer vedrørende ligestilling mellem mænd og kvinder, således at de får øget kendskab til modtagerlandets værdier.
De betænkninger, som forelægges i aften, omhandler indvandrings- og integrationspolitikkerne i EU. Sigtet med denne forhandling under ét er særdeles interessant, eftersom det er vanskeligt at adskille de to politikker. Indvandring og integration af indvandrere er emner, som de fleste interesserer sig for. Der er tale om ømtålelige emner, som står centralt i mange forespørgsler og debatter, som engagerer regeringerne, borgerne og de folkevalgte.
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Forvaltningen af migrationsstrømmene sker på europæisk plan, for vi må alle i fællesskab opbygge et mere sikkert, driftigt og retfærdigt Europa. 
Stavros Lambrinidis (PSE ).
   - Hr. formand! Jeg er overbevist om, at en smidig integration af indvandrerne i Europa er en udfordring af samme betydning som den vellykkede udvidelse af EU. De over 40 millioner indvandrere, der er i EU i dag, udgør, befolkningsmæssigt, en 26. medlemsstat.
I modsætning til politikken for en problemfri optagelse af ansøgerlandene har EU i de seneste år imidlertid kun afsat ganske få ressourcer, i personale og penge, til den store udfordring, som integration af indvandrere er.
Det tjener EU-Rådet ære, at det i Tampere i 1999 gav klart udtryk for sit engagement i integrationen af indvandrere, og at det bekræftede sin holdning på topmødet i 2003 i Thessaloniki under det græske formandskab. Der er også grund til at rose Kommissionen og Franco Frattini personligt for det fremragende arbejdsdokument om integration af arbejdstagere, som blev udgivet for et par måneder siden, hvor der blev lagt vægt på de fælles, grundlæggende principper fra Groningen.
Men virkeligheden lever slet ikke op til de forventninger, der er skabt. Desværre har EU været lammet i et stykke tid på grund af den udbredte opfattelse, at integration er et lokalt anliggende, og at Europa som helhed ikke kan gøre noget for at hjælpe.
Det gennemføres ganske vist lokale integrationsaktiviteter. Skoler, virksomheder, religiøse forsamlingssteder og andre institutioner i lokalsamfundet udfører dagligt det hårde arbejde med at bringe nyankomne og indfødte sammen. Men integration er et europæisk anliggende med hensyn til dens virkninger, især når den mislykkes.
Mens de lokale, regionale og nationale myndigheder skal fastsætte de konkrete integrationsforanstaltninger, er det medlemsstaterne som helhed, der skal udforme effektive integrationsstrategier, hvis resultater fremmer EU's fælles interesser. Under overvågningen og den objektive evaluering af disse resultater både kan og skal EU's institutioner være langt mere aktive og - især - effektive.
I min betænkning fremhæves det, at integration af indvandrere medfører såvel forpligtelser som rettigheder for indvandrerne, men også for medlemsstaternes borgere. Det er en gennemgribende holdning i betænkningens forslag, at vi er nødt til at finde ud af, hvordan vi ved hjælp af samråd standser den politiske og sociale marginalisering af indvandrerne og tilskynder til social, men først og fremmest psykisk integration, så de ikke på forhånd føler sig dømt til marginalisering.
Alle indvandrere skal undervises i modtagerlandets sprog, skikke og sædvaner samt de offentlige institutioners funktion, samtidig med at samfundet skal give dem mulighed for frit at udtrykke deres egen kulturelle identitet og give dem fri adgang til uddannelse, arbejde, bolig osv.
I betænkningen fremhæves, blandt mange andre ting, betydningen af, at der vedtages foranstaltninger til positiv særbehandling med henblik på integration af indvandrere i medlemsstaternes uddannelses- og beskæftigelsesstruktur samt inden for de politiske partier i medlemsstaterne. Medlemsstaterne opfordres til direkte, retfærdigt og uden begrænsninger i form af forbud at gennemføre de gældende direktiver til bekæmpelse af racisme og fremmedhad, om familiesammenføring, ligestilling i beskæftigelsen og status som fastboende udlænding.
Der lægges vægt på betydningen af, at alle fastboende indvandrere har ret til fremtidigt statsborgerskab, navnlig børn af indvandrere, som er født og opvokset iblandt os. Medlemsstaterne foreslås at udpege en minister, som skal være ansvarlig for hele koordineringen af integrationen, og en ombudsmand for indvandrere.
Skal EU-landene tage flere indvandrere ind? Og hvis ja, hvor mange og hvordan? Vi ved alle, at spørgsmålet er genstand for en bred offentlig debat i mange medlemsstater. Svaret på spørgsmålet, om vi bør tilstræbe en problemfri integration af de indvandrere, der allerede bor og arbejder iblandt os, giver derimod sig selv.
De skal have fuldt medlemskab af vores samfund. Alt andet ville være udtryk for, at vi accepterer og foretrækker et samfund med første- og andenrangsborgere. En sådan politik ville undergrave den sociale og økonomiske struktur i vores samfund. Det ville med andre ord være uretfærdigt og ikke tjene nogen interesser.
Til sidst vil jeg rette en varm tak til alle politiske grupper, skyggeordførere og koordinatorer, især til dig, Patrick, , da jeg ved, hvor svært det har været for os alle at få denne betænkning igennem. Tak til alle i Udvalget om Borgernes Rettigheder for jeres vigtige ændringsforslag, som har styrket og beriget denne betænkning. En særlig tak til Jannine.
Jeg ved, at det ikke altid har været nemt for os alle at finde frem til de endelige kombinationer, men vi har gjort et forsøg, og det er lykkedes på mange måder. Endnu en gang tak. 
Ewa Klamt (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! EU er en af de sikreste og økonomisk stærkeste regioner i verden og er derfor udsat for et stort indvandringspres. At styre denne tilstrømning er en af fremtidsopgaverne i Europa. Målet med vores europæiske indvandringspolitik skal være at styre legal indvandring og samtidig forbyde illegal indvandring. For kun gennem inddæmning af illegal indvandring opstår der rum for en legal, styret indvandring.
I et EU med vidtgående åbne indre grænser kan og må indvandring kun reguleres under hensyntagen til de andre medlemsstater og under fælles ansvar. Det har hr. Gaubert tydeligt understreget i sin betænkning.
Støtten til integrationsbestræbelser er en yderligere vigtig bestanddel i en fornuftig og kohærent indvandringspolitik, hvilket fremgår af hr. Lambrinidis betænkning. Kommissionen har imidlertid i sit - det må jeg sige - fremragende papir understreget, at EU kun kan skabe rammebetingelserne herfor. Det er klart, at en mislykket integration ikke blot er frustrerende for indvandrerne, men den reducerer også accepten af indvandring i det modtagende samfund betydeligt.
Uanset hvor meget man ønsker en gennemtænkt indvandringspolitik, skal grænseregionerne i Europa hjælpes allerede i dag og straks. Billederne af Malta, De Kanariske Øer, Lampedusa, Ceuta og Melilla angår os alle. Alle medlemsstater, Kommissionen og Europa-Parlamentet opfordres til at hjælpe de berørte lande hurtigt og ubureaukratisk allerede i dag.
Løsninger på mellemlang sigt kan kun findes ved fælles bestræbelser på forskellige politiske områder som indenrigs- og udenrigspolitik samt udviklingssamarbejde. Samarbejdet med og støtten til transit- og oprindelseslande er en del af løsningen. Vi, indenrigspolitikerne, er parate til at arbejde med her. 
Manuel Medina Ortega (PSE ).
   - Hr. formand! Jeg taler for Den Socialdemokratiske Gruppe for at uddybe det spørgsmål, som hr. Schulz og fru Roure har forelagt på gruppens vegne. Spørgsmålet supplerer de betænkninger, som hr. Gaubert og hr. Lambridinis har udarbejdet om indvandringsspørgsmål. Jeg vil gerne understrege, at de to betænkninger er et vigtigt bidrag til en løsning af indvandringsproblemet.
Det vigtigste er, at der skal være en udtømmende indvandringspolitik. Hidtil har vi kun haft brudstykker af politikker, så lad os håbe, at der med udgangspunkt i resolutionerne fra det sidste topmøde i Bruxelles kan laves en sådan udtømmende politik.
Men en udtømmende indvandringspolitik skal begynde i oprindelseslandene. Hvad gør vi nærmere bestemt fra EU's side for at forhindre, at indvandringen i mange af disse lande bliver den eneste indtægtskilde for deres indbyggere? Det er det første, vi skal tænke over.
For det andet, hvilke foranstaltninger træffer vi for at beskytte vores ydre grænser med udgangspunkt i den kendsgerning, at problemerne i udviklingslandene ikke kan løses på kort sigt, herunder naturligvis en politik om lovlig indvandring - der har været fastsat i Haag-programmet siden december 2005 - således at de borgere, der ønsker at komme til EU for at arbejde, får mulighed for det, hvis der er ledige stillingerne til dem, og således at de kan gøre det legalt?
For det tredje skal vi, som det er blevet nævnt i de tidligere betænkninger, huske på, at det, så længe der ikke findes en EU-indvandringspolitik, er de enkelte lande, der skal bære omkostningerne og indsatsen i forbindelse med denne politik. I dag er der en række grænselande, ikke kun i Sydeuropa, men også i Centraleuropa, der bærer en meget stor byrde i forbindelse med den bistand, der af humanitære årsager ydes til disse ulovlige indvandrere.
Hidtil har de midler, vi rådede over, været minimale. Det ser ud til, at vi i år kun råder over 5,7 milliarder euro. Lad os håbe, at vi med vedtagelsen af de finansielle overslag efter den 1. januar 2007 råder over ekstra midler. Vi skal ligeledes tage hensyn til, at indvandrerne ikke er rumvæsener, at de ikke er robotter eller maskiner, men mennesker, der skal leve i samfundet, og som har familiære og emotionelle behov, de skal tage sig af.
Endelig kan Europa heller ikke tillade, at der findes to slags borgere i EU. De, som en del af den yderste franske højrefløj har sagt, er , dvs. af europæisk oprindelse, og de, der ikke er det, for det er, som vi for nylig har set, kilden til en række sociale problemer, det er meget vanskeligt at løse.
Det er nødvendigt at integrere indvandrerne i vores samfund. Vi kan ikke udelukke dem fra de centrale strømme i vores samfund. En indvandrer og indvandrernes børn og børnebørn har ret til at leve som personer på samme betingelser som resten af EU's borgere.
Vi skal også huske på, at indvandringsstrømme ikke behøver at være fuldstændig uafvendelige. I hjertet på enhver indvandrer er der et ønske om at vende tilbage til oprindelseslandet. Hvad gør vi, for at indvandreren får mulighed for at fastholde båndet til sit oprindelsesland, så han kan vende tilbage til oprindelseslandet uden at være nødt til at ty til denne forfærdelige praksis med ulovlig indvandring, så hans ophold uden for oprindelseslandet blot betragtes som en overgangsperiode, så han, når han vender tilbage, kan berige samfundet i oprindelseslandet?
Det er noget, der fandt sted i nogle lande i EU, f.eks. Spanien, Italien, Portugal og Grækenland, i en tid, hvor et ophold i udlandet blot var et skridt mod at vende tilbage til oprindelseslandet og styrke dets økonomi.
Jeg håber, at kommissær Frattini vil hjælpe os hermed - vi har en stor opgave foran os - og at EU's institutioner, Kommissionen, Rådet og Parlamentet, kan udarbejde denne nødvendige indvandringspolitik, der er så afgørende for øjeblikket.
Jeanine Hennis-Plasschaert (ALDE ).
   - Hr. formand! Alle Rådets flotte ord, som er fastlagt i programmet fra Tampere og bekræftet i programmet fra Haag, har hidtil ikke ført til ret meget. Modstræbende og på grundlag af den laveste fællesnævner tager Rådet nu og da et lillebitte skridt. Til min store beklagelse glimrer Rådet endda også nu under denne miniforhandling ved sit fravær.
Det er tydeligt, at de nationale dagsordener på dette punkt underminerer den europæiske dagsorden temmelig meget. Denne europæiske dagsorden har medlemsstaterne vel at mærke faktisk bundet sig til. At der er brug for et kommissionsforslag for at få medlemsstaterne til at samarbejde bedre om informationsudveksling, er karakteristisk for medlemsstaternes passivitet, når det gælder tilvejebringelsen af en fælles asyl- og indvandringspolitik. Denne informationsudveksling er, som Patrick Gaubert netop sagde, meget vigtig og simpelthen nødvendig.
Indvandringsproblematikken er i 2006 en af de største udfordringer, og det vil foreløbig vedblive at være sådan. Det er ikke nok udelukkende at forstærke de ydre grænser, og det bør heller ikke være vores hensigt. Det har kommissær Frattini også tidligere sagt, og han har forelagt en omfattende pakke med foranstaltninger. Både Rådet og Kommissionen er derfor nødt til at skynde sig med at gøre noget ved alle ambitiøse hensigter.
Senest i 2010 skal den fælles asylpolitik, den ensartede asylprocedure og den ensartede asylstatus, som beskytter dem, der har ret til det, være indført. Der skal altså uopsætteligt indføres en fælles europæisk tilbagesendelsespolitik - idet jeg dog vil bemærke, at alle, hvad enten de er legale eller illegale, har ret til en respektfuld og værdig behandling - som bør indebære bevidstgørelses- og informationskampagner i oprindelses- og transitlandene, indgåelse af associerings- og samarbejdsaftaler med disse lande, skabelse af en forbindelse mellem indvandringspolitik og den udviklingspolitik, der skal føres, og, hvad der er meget vigtigt, en hurtig indførelse af et europæisk .
Da mine spørgsmål står sort på hvidt, og da min tid er begrænset, vil jeg ikke gentage dem her. Jeg forventer dog et klart svar, især hvad angår "passerelle-bestemmelsen". Politisk mod betyder jo, at man skal råde over de rette instrumenter, hvis man virkelig vil føre sine overbevisninger ud i livet. 
Jean Lambert (Verts/ALE ).
   - Hr. formand! Jeg vil tale kort om indvandring. Vi ved fra en del forskning og projekter under Equal-programmet, ikke mindst delen om asylansøgere, at det budskab, der fremstår meget klart, er, at integration starter fra dag et for nyankomne, og at den starter dagen før for værtssamfundene. Vi har der en lang række former for god praksis, som vi bør trække på, således at dette bliver en proces, der giver så mange gode resultater som muligt. Det betyder også, at vi skal indse, at for nogle dele af verden er migration en fast bestanddel af udviklingspolitik.
Jeg tror, at vi alle er enige om, at mennesker, der ønsker at udvandre, bør gøre det af egen fri vilje. Vi ved imidlertid, at en stor del af dem, der opholder sig ulovligt i et land, rent faktisk er mennesker, hvis visum er udløbet. De er ikke rejst ulovligt ind i landet. Vi ved også, at der er mange mennesker, som opfylder reglerne delvist, fordi reglerne ikke er klare eller er svært tilgængelige.
Hvis vi ikke begynder at se på udviklingsaspektet heri, vil det være ligesom at klemme en ballon. Hvis man klemmer ét sted, får man bare en anden facon et andet sted. Derfor skal vi undersøge dette meget seriøst, og medlemsstaterne skal holde op med at beklage sig og begynde at samarbejde om en fælles ordning for indvandring.
Vi skal også være opmærksom på, om vi gør mennesker til en handelsvare. Når jeg ser på nogle medlemsstaters politik, som nu overvejer at trække på ufaglærte arbejdere fra nye medlemsstater og ikke anvende tredjelandestatsborgere, er jeg ikke sikker på, hvilket budskab der bliver sendt. Vi ved godt, at for mennesker fra en række af de fattigste lande er adgang til arbejde i EU af afgørende betydning for deres lands udvikling, og de penge, de sender tilbage, kan udgøre op til otte gange den bistand, vi skyder ind. Vi ved, at mennesker tiltrækkes af rige lande, når uligheden er størst.
Det interesserer mig, hvordan Kommissionen vil tage fat på udviklingsaspektet og handelspolitikker for at sikre, at vores politikker udvikler sig på en kohærent måde i stedet for hele tiden at trække mod hinanden. 
Franco Frattini,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Betænkningerne og de spørgsmål, der er blevet rejst, har givet mig mange forslag, og derfor vil jeg gerne rette en varm tak til de to ordførere og alle spørgerne, som har stillet de forespørgsler, vi drøfter i dag.
I min tale vil jeg forsøge at definere retningslinjerne for den indsats, som Kommissionen er ved at forberede. Det vil jeg også, fordi der - som alle parlamentsmedlemmerne ved - for blot seks eller syv måneder siden var stærk tvivl i Rådet om en egentligt europæisk og ikke national dimension af den store udfordring, som en overordnet forvaltning af indvandringsstrømmene udgør.
Den vigtigste politiske kendsgerning, som man ofte minder om, men som nogle gange bliver glemt, er, at Det Europæiske Råd i november og december sidste år endelig talte med én stemme og anerkendte - inspireret af ånden fra Thessaloniki i 2003 - at indvandring kræver en overordnet indfaldsvinkel, og at en sådan overordnet indfaldsvinkel kun kan være europæisk. Der er ingen tvivl om, at dette er et vigtigt politisk skridt, og i dag er det vores opgave at iværksætte handlingsplanen.
Denne handlingsplan giver sig udslag i en række konkrete initiativer, som De allerede kender. Det er nemlig de forslag, som Kommissionen har stillet i de forløbne måneder, og som til dels er genstand for de betænkninger og forespørgsler, som De har udarbejdet. F.eks. er et af nøgleprincipperne for den europæiske indsats princippet om solidaritet mellem EU's medlemsstater. Dette princip indebærer mange ting, og det betyder først og fremmest, at medlemsstaterne forpligter sig til at støtte hinanden, såfremt en af dem er udsat for et særligt indvandringspres.
Det andet aspekt af solidaritetsprincippet er netop det, der er omhandlet i hr. Gauberts betænkning, som jeg satte stor pris på. Det er en betænkning, der bygger på et forslag, som jeg stillede i 2005, da jeg blev klar over nødvendigheden af et fastere grundlag for udvekslingen af forudgående information fra de enkelte medlemsstater, som med rette ønsker at tage initiativer på indvandringsområdet, når disse initiativer har konsekvenser for de andre medlemsstater. Indførelsen af en høringsmekanisme er anden måde at anvende solidaritetsprincippet på. Vi må ikke glemme, at det, der sker inden for de enkelte medlemsstaters grænser, har følgevirkninger for de andre medlemsstater. Derfor er det nødvendigt med en mekanisme for gensidig høring og information.
Jeg godkender med glæde alle forslagene i hr. Gauberts betænkning, også tillægsforslagene såsom forslaget om en permanent politisk dialog på ministerplan og forslaget om en årlig rapport - som Kommissionen med glæde vil forelægge for Parlamentet hvert år - om denne mekanismes funktion. En af talerne før mig sagde, at hvis denne mekanisme skal fungere, er det nødvendigt med gensidig tillid mellem medlemsstaterne. Hvis der ikke er gensidig tillid, kan vi godt opstille bestemmelserne, men så forbliver de på papiret. Derfor er det nødvendigt at lægge politisk pres på medlemsstaterne, idet vi forklarer dem, at hvis de ikke kommunikerer, og hvis de ikke informerer de andre medlemsstater i en fælleseuropæisk ånd, går det - som vi siger på italiensk - måske godt den ene gang, men skidt den næste gang. Derfor bør alle altid sørge for en fuldstændig gennemsigtighed, og det er tankegangen i hr. Gauberts betænkning, som jeg er enig i.
Hvilke fælles retningslinjer er der for den europæiske indvandringspolitik? For det første er der tale om en global og europæisk udfordring. For det andet - og det er det mere innoverende aspekt - spiller EU en rolle på den internationale scene som fælles aktør, også og ikke mindst i de nærliggende geografiske områder. Her tænker jeg navnlig på Afrika, Middelhavsområdet og vores naboer i Øst. Det er de tre store geografiske områder, hvor EU skal gøre en konkret politisk indsats som en fælles aktør, der taler med én stemme.
Hvad skal der gøres i forbindelse med denne politiske udfordring? Først og fremmest skal vi på europæisk plan tage de dybere årsager op til indvandringen. Fru Lambert sagde for lidt siden meget rigtigt, at vi skal gøre den indvandring, der skyldes desperation, til en indvandring, der skyldes valg, som træffes af mennesker, der frit beslutter at bo og arbejde i EU, men som ikke er tvunget til at flygte, fordi deres hjemlande er fattige, fordi der ikke er drikkevand, eller fordi deres miljø er blevet ødelagt. Hvad skal vi så gøre? Vi skal sørge for, at de europæiske udviklingsbistandspolitikker bliver rettet mod strategier, hvor der gøres noget ved den mangelfulde lokale udvikling. Vi skal f.eks. tilrettelægge nogle målrettede aktioner i de lande, hvor indvandringsstrømmene kommer fra, for at fremme investeringerne og omstruktureringen af landbrugssystemet eller miljøet, som meget ofte er forfaldent og ødelagt.
Vi overvejer i øjeblikket, hvilke projekter der kan finansieres sammen med Verdensbanken med henblik på at bruge de lovlige indvandreres midler og investere dem i deres fædreland, men selvfølgelig kun, hvis de ønsker det. Hvilke hindringer er der for dette? Meget ofte har indvandrerne ikke adgang til banklån, og derfor vil vi gerne gøre kredittjenesterne mere interesserede i f.eks. at investere i en lille eller mellemstor virksomhed i et oprindelsesland. Vi er ved at udarbejde nogle såkaldte mikrokreditprojekter, der netop tager sigte på at fremme sådanne investeringsmål i oprindelseslandene.
Dette arbejde får en global politisk udvikling, som repræsenteres af Europas bidrag, og jeg håber, at Europa virkelig vil tale med én stemme på FN's septembermøde, der normalt er kendt som dialogen på højt plan om migration og udvikling. Dette møde finder sted i forbindelse med FN's Generalforsamling og er et møde, hvor der sættes fokus på forholdet mellem indvandring og udvikling i oprindelseslandene. Europa vil - ved hjælp af et forslag, som jeg stiller om et par dage inden Kommissionens sommerpause - fremlægge et strategisk dokument, der er Kommissionens bidrag til disse overvejelser, og det er efter min mening det vigtigste spørgsmål, som vi skal tage op.
Det andet spørgsmål er bekæmpelse af menneskehandel, som fru Klamt var inde på. Menneskehandel er som bekendt en af de største indtægtskilder for en organiseret kriminalitet uden skrupler. Vi har efterhånden nogle meget klare informationer om menneskehandelsstrømmene, menneskehandlernes herkomst og sågar den pris, man forlanger af alle de desperate mennesker, som transporteres uden nogen garanti for, at de når levende frem. Som regel beder menneskehandlerne disse desperate mennesker om nogle enorme løb, nemlig mellem 1.500 og 2.500 dollars, uden at der er nogen garanti for, at de når levende frem til den anden side af Middelhavet.
Der er ingen tvivl om, at bekæmpelsen af menneskehandel skal gå hånd i hånd med beskyttelsen af menneskehandelens ofre, og at der således skal tages hensyn til sårbare ofre, indvandrerkvinder og børn, som er ofre for handel med illegale indvandrere.
I den forbindelse bør man efter min mening også overveje - eftersom det er nødvendigt - en hjemsendelsespolitik som en europæisk indsats over for dem, der ikke kan blive i Europa, fordi de ikke har papirerne i orden. Jeg mener, at vi bør tilrettelægge en europæisk hjemsendelsesindsats, idet vi sammen med FN's organisationer opstiller nogle standarder for respekten for det enkelte menneske. Det gælder ikke kun deres rettigheder, men også disse menneskers værdighed, for selv om de skal hjemsendes, skal det ske med fuld respekt for de standarder, der er fastlagt i de internationale konventioner.
Vi arbejder i den forbindelse på tilbagetagelsesaftalerne. Vi står i øjeblikket over for nogle meget ambitiøse udfordringer, f.eks. at vi hurtigst muligt skal indgå tilbagetagelsesaftaler - først med Marokko og siden med Algeriet - og det skal også være europæiske aftaler og ikke længere bilaterale aftaler mellem to lande, så vi gør Europas politiske dimensioner større.
Det fjerde spørgsmål er lovlig indvandring, som jeg ser som en mulighed og bestemt ikke som en fare. Når det gælder den lovlige indvandring, er det klart, at vi er nødt til at respektere de nationale bestemmelser. Tænk f.eks. på, at vi selv i den forfatningstraktat, som vi undertegnede i Rom, havde gjort det klart, at det antal indvandrere, som må rejse ind i de enkelte lande, skal fastlægges på nationalt plan. Når det er sagt, mener jeg dog, at det er nødvendigt med nogle fælles regler for de lovlige indvandreres indrejse, og jeg er helt enig med den taler, der sagde, at vi ikke udelukkende skal give indrejsetilladelse til de højt kvalificerede indvandrere, da vi dermed risikerer en hjerneflugt, som ville fratage oprindelseslandene deres ressourcer. Vores hensigt er snarere at fremme bevægeligheden, for sådan som en af talerne sagde, er der ingen tvivl om, at mange indvandrere ønsker at vende tilbage til deres oprindelseslande og fædrelande, og det skal vi hjælpe dem med.
Desuden er der i Europa brug for sæsonarbejdere, landbrugsarbejdere og arbejdstagere inden for mange sektorer, der ikke er højt specialiserede, men som er nødvendige. Vi må således ikke nøjes med ingeniører, læger eller forskere, da det ville gøre oprindelseslandene fattigere på ressourcer.
Det fjerde spørgsmål er integration. Hr. Lambrinidis ved, at jeg sætter stor pris på hans arbejde og navnlig på denne betænkning, da man hidtil ikke har betragtet integration som det, det egentlig er, nemlig en uadskillelig del af indvandringspolitikken. Tillad mig at sige, at det ville være uansvarligt at lade indvandrerne rejse ind uden at integrere dem, da dette ville gøre deres frustration og deres følelse af at være isoleret større.
Netop i den henseende fokuserer vi med vores forslag på nøglesektorer, borgerlige rettigheder, boligspørgsmål, uddannelse og arbejde, der naturligvis skal være lovligt og ikke illegalt. Vi har foreslået - og er ved at oprette - et permanent europæisk integrationsforum, og på dette forum skal de lokale myndigheder spille en vigtig rolle. Vi har længe glemt borgmestrene, regionsregeringerne og civilsamfundets organisationer. Og når vi taler om integration, kan vi ikke kun tænke på medlemsstaternes hovedstæder. Det europæiske integrationsforum vil netop beskæftige sig med dette aspekt, og jeg håber på Parlamentets støtte til at vedtage den europæiske integrationsfond. Det er ikke en fond, som erstatter de nationale politikker, men den er med til at gøre dem mere effektive.
Det femte spørgsmål er illegal indvandring. Jeg arbejder i øjeblikket med et initiativ, som Kommissionen burde vedtage den 19. juli, og som vedrører visse retningslinjer for illegal indvandring. Jeg mener først og fremmest, at der i oprindelseslandene bør iværksættes en egentlig uddannelses- og kommunikationsstrategi. Når indvandreraspiranterne ankommer til Europa, kender de ikke reglerne, og de kender heller ikke sproget, arbejdsmulighederne eller de europæiske landes love, som de skal overholde. Hvorfor så ikke - og det er et af forslagene - sørge for erhvervsuddannelseskurser og sprogkurser i oprindelseslandene, som Europa kunne fremme og også medfinansiere, så man forbereder en lovlig og nødvendig indvandring? Hvis vi ønsker at bekæmpe illegal indvandring, er der ingen tvivl om, at vi er nødt til at bekæmpe sort arbejde, for sort arbejde er udnyttelse, og det er også en faktor, som tiltrækker yderligere illegal indvandring.
Det sjette spørgsmål er de hasteforanstaltninger, som er nødvendige for at beskytte de medlemsstater, der har de største vanskeligheder, og yde konkret støtte til dem. Missionen på Kanarieøerne er blevet besluttet, og 13 medlemsstater har indvilliget i at deltage. De vil stille skibe og fly til rådighed til patruljeringen af Atlanterhavskysten ved Kanarieøerne. Herefter vil der finde endnu en europæisk mission sted for at hjælpe Malta og patruljere Middelhavet. Jeg vil gerne understrege, at det er de første foranstaltninger, der bliver koordineret af Frontex-agenturet, dvs. af EU. Der er ikke tale om foranstaltninger, som enkelte medlemsstater gennemfører i samarbejde med hinanden, men om foranstaltninger, der koordineres af et europæisk agentur.
Der er tale om nødvendige patruljeringsforanstaltninger, men de er andet og mere end det, for det er også foranstaltninger, der redder menneskeliv på havet. Det humanitære aspekt af denne forfærdelige tragedie er nemlig, at der hver uge i Middelhavet omkring Italien er mennesker, som dør på havet, og ofte lykkes det os ikke engang at bjærge ligene. Derfor er også disse foranstaltninger absolut nødvendige.
Endelig er det syvende spørgsmål bistanden til indvandrernes oprindelseslande og transitlande. Vi skal yde en konkret bistand og samarbejde med dem, og det skal, om jeg så må sige, ske i en ånd, der ikke er den sædvanlige for internationale forbindelser, men hvor der er tale om et egentligt partnerskab. Jeg skal deltage i Rabat-konferencen på mandag og tirsdag i næste uge, som netop finder sted i Marokko. På denne konference er det første gang, at de afrikanske lande og Europa mødes for at udarbejde en fælles handlingsplan.
Jeg tror, at det senere bliver nødvendigt at indføre et instrument til konstant overvågning af de initiativer, som vi vedtager om et par dage, og at der herefter vil være behov for endnu et møde, denne gang i Den Afrikanske Unions regi. Jeg tror, at vi i fremtiden vil se EU og Den Afrikanske Union iværksætte et strategisk program, og det kan efter min mening virkelig gøre en forskel. 

Dimitrios Papadimoulis (GUE/NGL ),
   Hr. formand! I den sidste tid har vi alle været vidner til mange europæiske samfunds mislykkedes bestræbelser på at integrere indvandrerne. Vi har oplevet de eksplosive konsekvenser af nedbrydningen af den sociale struktur. Derfor er vi nødt til at træffe foranstaltninger på både nationalt, regionalt og europæisk plan for at bygge bro over kløften mellem indvandrerne og de samfund, de skal integreres i.
Udvalget om Beskæftigelse har besluttet at opfordre medlemsstaterne til at indføre et sikkert lovsystem og en garanteret pakke af rettigheder, som kan støtte denne udvikling,
- ved at underskrive og ratificere FN-konventionen af 1990, som anerkender alle indvandreres rettigheder uanset deres retslige status;
- ved at afværge social forringelse og indføre en række tydelige retsbestemmelser for alle vandrende arbejdstagere;
- ved at træffe foranstaltninger til at fremme uddannelse og oplysning af indvandrere om deres sociale og arbejdsmæssige rettigheder.
- ved at sikre individuelle opholds- og arbejdstilladelser og styrke informeringen og modtagelseslandenes deltagelse i integrationsprocessen.
Det glæder mig, at mange af Beskæftigelsesudvalgets idéer er medtaget i Lambrinidis-betænkningen. 
Barbara Kudrycka,
   Hr. formand, først vil jeg gerne ønske ordførerne hr. Gaubert og hr. Lambrinidis tillykke, fordi de har taget initiativ til at lægge grundlaget for en fælles, moderne EU-immigrationspolitik. Sådanne fælles aktioner bør ikke kun bidrage til at løse problemer i forbindelse med de seneste immigrationsbølger. men også til at integrere børn af immigranter, der er født i Europa.
Overgangen fra ord til handling kræver ikke bare et godt juridisk grundlag og gensidig udveksling af informationer, men især midler. Derfor er det godt, at der ud over fonde til flygtninge og fonde til at sikre vores ydre grænser også er blevet oprettet en fond til hjemsendelse og integration af immigranter. Som ordfører for disse fonde vil jeg gerne understrege, at det er lykkedes os at udrydde enhver tvivl om den juridiske basis for integrationsfonden, og vi har således en beslutning om at etablere en sådan fond, som kan betyde, at den kan etableres enstemmigt.
Det kan betragtes som Parlamentets præstation. Der er kun mindre modstand fra en håndfuld lande, som - det bør nævnes - har betydelige problemer med integrationen af immigranter, og hvis situation derfor er så meget desto vanskeligere. Derfor er det godt, at hr. Lambrinidis har udarbejdet en beslutning om integration af immigranter. Men selv dette beslutningsforslag har vist sig at skabe uenighed, især med hensyn til immigranters politiske rettigheder. At tildele politiske rettigheder og dermed retten til at stemme ved lokalvalg er en beslutning, som i henhold til subsidiaritetsprincippet ligger inden for medlemsstaternes kompetence, og i de fleste af disse er en sådan rettighed betinget af, at man har statsborgerskab i landet. Som Parlament har vi ret til at komme med politiske anbefalinger, men vi bør huske, at vi ikke kan tvinge medlemsstaterne til at indføre sådanne bestemmelser i deres nationale lovgivning.
Et andet vigtigt punkt er, at vi ikke kan tillade, at den juridiske status for borgere fra de nye medlemslande med hensyn til adgang til arbejdsmarkedet, tjenesteydelser, uddannelse og bolig i de 15 gamle lande er dårligere end situationen for immigranter fra tredjelande. Lad os huske dem, som allerede blev integreret i EU i maj 2004.
Claude Moraes,
   Hr. formand! England er ude af verdensmesterskabet, så vi kan blive her, lige så længe vi vil!
Jeg takker kommissæren for at tage sig tid til at forsøge at handle i overensstemmelse med Kommissionens meddelelse fra september 2005 og at give os egentlige politikker, med hvilke vi kan gøre fremskridt.
Selvfølgelig skal Rådet også være en villig partner, og vi håber, at det finske formandskab vil gentage drøftelserne fra Det Europæiske Råd i Tampere, hvor der blev gjort store fremskridt. Jeg håber, at vi ser beviser på det.
Lambrinidis-betænkningen er et progressivt og positivt supplement til den nye debat om integration her i Parlamentet. Den er positiv af flere grunde. Ordføreren ser ikke kun på alle de fine tanker om integration i de forskellige dele, men han forsøger at se på, hvad der fungerer. Dette emne er for alvorligt nu til, at vi ikke skal undersøge de modeller, som rent faktisk fungerer. Han siger, at vi skal dele bedste praksis, hvilket vi ikke gør for tiden. Han taler om gennemførelse af de direktiver, som vil få integration til at fungere, f.eks. direktiverne om racelighed. Han taler om penge, om det meget lille beløb, vi bruger på integration, i betragtning af de uforholdsmæssige resultater og de uforholdsmæssige økonomiske og sociale fordele, vi kunne opnå ved at bruge penge på den slags projekter, kommissæren nævnte, f.eks. sprogprojekter eller andre integrationsprojekter.
Alt dette er vigtigt, men i sidste ende skal vi holde op med at mene, at integration ikke hører under EU. Integration hører virkelig under EU. Ikke blot at dele bedste praksis og at undersøge de bedste modeller for integration, men Parlamentets politiske vilje til at tilvejebringe lokal støtte til de mennesker, som mener, at integration vil gavne samfundet og økonomien og i sidste ende skabe harmoni i EU.
Hr. Lambrinidis har udarbejdet en betænkning, som bringer os et skridt videre. Jeg håber, at der kommer yderligere initiativer fra Parlamentet, at Kommissionen bliver ved med at være stærk, og at Rådet vil slutte sig til os i denne kamp. 
Ona Juknevičienė,
   Først vil jeg naturligvis gerne ønske ophavsmændene til betænkningerne tillykke med deres fine arbejde. Det glæder mig, at der er mange idéer i disse betænkninger, som blev godkendt af Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, da det stemte om den udtalelse, jeg udarbejdede om migration og udviklingsspørgsmål.
Fællesskabet slipper stadig flere emigranter ind fra næsten alle udviklingslandene i Asien, Afrika og Latinamerika, og indtil videre er der ikke forventning om, at størrelsen af dette fænomen vil aftage. Da vi ikke har en udviklingsstrategi for arbejdsmarkedet, som dækker hele Fællesskabet, og som omfatter migration fra udviklingslande, vil denne betænkning til dels udfylde dette hul. Hvis EU ikke har en fælles politik for at regulere migrationsstrømmene, og hvis lovreguleringen i de enkelte lande er upassende, skaber det betingelserne for ulovlig migration, udnyttelse af mennesker, menneskehandel og andre forbrydelser. Der har også været sådanne tilfælde i Litauen. Folk flygter fra Litauen, mens arbejdsgiverne søger immigranter fra tredjelande.
I betænkningen anføres det, at immigration fra udviklingslande vil bidrage til at løse arbejdsmarkedsproblemer i EU. Det anføres også, at migranter vil bidrage til at udvikle deres egne lande ved at sende penge hjem. Det er delvis sandt, men jeg mener, det er en temmelig snæver opfattelse, og problemet med arbejdskraft vil fortsætte, så længe vi begrænser arbejdskraftens frie bevægelighed inden for selve EU, og indtil vi løser problemet som helhed, ikke i fragmenter. Som næstformanden sagde, skal EU-midler ikke bruges direkte til fødevarer eller til at finansiere budgettet, hvis vi vil hjælpe fattige lande med at udvikle sig. Midlerne skal først og fremmest bruges til at skabe små virksomheder og job. Så vil folk have arbejde, og de vil selv sørge for udviklingen af deres lande. 
Hélène Flautre,
   Hr. formand! ministerkonference mellem EU og Afrika om migration og udvikling, på initiativ fra Marokko, Frankrig og Spanien, foranlediget af de tragiske begivenheder i Ceuta og Melilla. Det ene drama følger efter det andet. Ifølge visse rapporter skulle 3.000 være omkommet inden for de seneste måneder under deres forsøg på at nå De Kanariske Øer. Drøftelserne fokuserer imidlertid ikke på forpligtelsen til at beskytte mennesker, men endnu en gang på kontrol, lukning, ja, endog militarisering af grænserne. Imidlertid vidner alle rapporter om, at størstedelen af denne migration retter sig mod landene i Syd og ikke landene i Nord, og antallet af asylansøgninger i Europa er halveret i løbet af de seneste 15 år.
Unionen og dens medlemsstater knytter i stigende grad betingelser til ydelsen af udviklingsbistand. Så sent som i sidste uge kunne man i en senegalesisk avis læse en artikel med overskriften "Europa lukker vores grænser". Denne strategi bringer menneskers liv i fare i dobbelt forstand. Det gælder mennesker, hvis eneste chance for at overleve er at forlade deres land, og mennesker, som tvinges til at udsætte sig for stadig større risici for at komme ind i Europa. Fri bevægelighed, navnlig frihed til at forlade sit land, er trods alt stadfæstet ved internationale normer.
Denne politiks absurditet bliver tydelig, når man ved, at de indkomster, som indvandrere i arbejde sender til deres hjemlande, udgør et beløb, som er dobbelt så stort som det beløb, der ydes i officiel udviklingsbistand. Frem for at garantere respekt for vandrende arbejdstageres og asylansøgeres grundlæggende rettigheder, navnlig retten til adgang til asylprocedurer, princippet om , som sikrer, at ingen sendes tilbage til forfølgelse, eller retten til privat- og familieliv, fastlægger Europa et stigende antal strategier, som tager sigte på at overføre dette ansvar til tredjelandene. Hvad værre er, staterne viger ikke tilbage for at overtræde de forpligtelser, de selv har påtaget sig, eksempelvis ved i forbindelse med tilbagetagelsesaftaler at sende mennesker tilbage til lande, hvor deres sikkerhed ikke er garanteret. Forslaget om etablering af såkaldte områder med "regional beskyttelse" i lande som Belarus er udtryk for samme tankegang.
Endelig spiller de europæiske lande en aktiv rolle i forbindelse med den stadig mere udbredte indespærring af vandrende arbejdstagere og asylansøgere. Man går så vidt, at man finansierer lukkede centre i tredjelande som Libyen og Mauretanien. EU bør hurtigst muligt revidere sin politik og begynde at lytte til civilsamfundet i Afrika syd for Sahara, Nordafrika og Europa. Et stort antal medlemmer af disse civilsamfund var samlet i Rabat i sidste uge og vedtog forskellige henstillinger, som fortjener at blive taget i betragtning. 
Giusto Catania,
   Hr. formand, kære kolleger! Jeg tror ikke, at Europas problem er indvandringsstrømmene. Det egentlige problem er ikke de mennesker, der rejser ind på Europas område, men derimod det store antal mennesker, som det ikke lykkes at rejse til Europa, nemlig dem, der dør i Middelhavet og Atlanterhavet.
Jeg hørte kommissær Frattini slå fast, at det er nødvendigt, at vi patruljerer vores kyster. Efter min mening bør vi udelukkende patruljere dem for at undgå, at folk dør på havet, eftersom det er et latterligt lille antal mennesker, der ankommer. I første halvår af 2006 ankom der 9.000 indvandrere til Kanarieøerne, hvilket skal sammenlignes med de 8 millioner turister, der besøger øerne hvert år. Jeg mener ikke, at indvandringsstrømmene har nogen særlige demografiske konsekvenser, og derfor bør vi undgå at tale om en invasion af indvandrere og i stedet forsøge at fastlægge en fælles politik for indvandrernes indrejse.
Europa har tværtimod vedtaget en indvandrerfjendsk fælles politik om oprettelsen af administrative lejre, om iværksættelsen af en fælles masseudvisningspolitik, som ofte er blevet bestemt på G5-topmøderne, og om anvendelsen af princippet om en eksternalisering af grænserne, der tilsyneladende bliver det centrale debatemne på topmødet i Rabat.
Jeg mener, at vi bør ændre vores strategi radikalt og sørge for en sand integration, som tager udgangspunkt i nødvendigheden af at give Europa en multietnisk identitet, og at vi bør sørge for statsborgerskab på baggrund af bopæl, opholdstilladelse med henblik på at søge arbejde, en harmonisering af asylretten og stemmeret til indvandrerne. Jeg tror, at denne nye måde at opfatte indvandringen på kan være gavnlig for Europas forfatningsproces. 
Sebastiano (Nello) Musumeci,
   Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger! Jeg er klar over, at problemet med illegal indvandring i Middelhavet set her fra Strasbourg eller Bruxelles, som ligger i hjertet af det europæiske kontinent, måske giver mange det indtryk, at der er tale om et marginalt spørgsmål, som kan behandles med bureaukratiets kolde og formelle sprog og med den undertiden kyniske og hykleriske fællesskabspolitiks medskyldighed.
De, der ligesom jeg tilbringer dag og nat på Sicilien, som er det punkt i Europa, der befinder sig længst ude i Middelhavet, har dog ikke svært ved her bag Parlamentets plysmure at gøre opmærksom på noget, som er sandt menneskeligt drama. Alene sidste år, hr. kommissær, ankom der over 20.000 illegale indvandrere til de sicilianske kyster. Det er dobbelt så mange som dem, der er ankommet i de sidste to år til alle de europæiske middelhavskyster. Hver dag kommer der flere hundrede mennesker. Det er den samme lidelseshistorie og det samme kors, de må bære. De lider skibbrud på havet, og havstrømmene fører ligene ind på de sicilianske strande.
Det er en tragedie, hvis hovedpersoner og ofre er unge mennesker, børn og kvinder på flugt fra deres lande, fordi de forfølger en drøm, som ingen af dem vil kunne opfylde. Først er de ofre for menneskehandlerne, og herefter - for de få, som det lykkedes at undgå politiets kontrol - venter der dem et liv med nød, lidelser, afsavn og udnyttelse. Denne tragedie udspiller sig på europæisk jord, og hvad gør Europa? Det reagerer sent og ineffektivt.
Det var først i december 2005, at Det Europæiske Råd i Bruxelles foreslog en række generelle aktioner, der skulle iværksættes i 2006, og det opfordrede Kommissionen til koordinere gennemførelsen. Det siges dog, at de finansielle ressourcer er knappe, og der vil ikke være yderligere ressourcer til rådighed før i 2007. Det er alt for lidt, hr. kommissær. Det er nødvendigt med en beslutsom indsats, og Deres udtalelser her i aften giver næring til vores håb. De er kendt for at være en person, der går ind for resolutte og konkrette handlinger, og det opfordrer vi Dem til at give os endnu et bevis på. 
Johannes Blokland,
   Hr. formand! Under forhandlingen om indvandring harmonerer følelser og fornuft ikke altid med hinanden. Det kunne også ses for nylig i det nederlandske fjernsyn. Journalisten Sorious Samura rejste sammen med illegale indvandrere fra Marokko til Ceuta, derefter til det spanske fastland og derfra gennem Frankrig til London. Det billede, som seerne fik, var rystende.
Hvor vanskelige levevilkårene end var, grænseovergangene var temmelig ofte lette at passere. Med betalt hjælp fra menneskesmuglere viste det sig, at næsten alt var muligt, og når først indvandrerne have forladt modtagelsescentrene, kunne de også forlade ankomstlandet. De kunne dog derefter kun leve illegalt, hvilket ikke er ønskværdigt. Derfor bør der gøres noget ved menneskesmuglerne. Deres handlinger skal gøres strafbare, og de skal retsforfølges.
Jeg har to spørgsmål til kommissær Frattini. Vi oversvømmes med information om indvandrere, som ankommer på de spanske øer. Der er imidlertid ikke mange oplysninger om, at der gøres noget ved de pågældende smuglere og kaptajnerne på bådene. Dette er i modstrid med den måde, hvorpå menneskehandel over land behandles. Her er der i mellemtiden afsagt domme. Hvilke muligheder ser De for på kort sigt at gøre en begyndelse til at tackle menneskehandelen via havet til EU? Og er det muligt ved hjælp af Frontex' ekspertise aktivt at gøre noget ved de organisationer, som transporterer mennesker til f.eks. De Kanariske Øer og Spanien? 
Carlos Coelho (PPE-DE ).
   - Fru formand for Rådet, hr. næstformand i Kommissionen, ærede medlemmer! Det er ikke første gang, jeg i denne plenarforsamling er gået i brechen for, at der bør indføres en europæisk politik for lovlig indvandring - af humanitære og økonomiske grunde - og at der hurtigst muligt bør gennemføres foranstaltninger, der kan forbedre indsatsen mod ulovlig indvandring og menneskehandel. De to forslag, der her foreslås, er vigtige og nyttige.
Jeg vil gerne først tage hr. Lambrinidis' betænkning op og sige til kommissær Frattini, at Kommissionens forslag er særdeles udmærket og ganske afbalanceret, og at jeg frygter, at ordføreren er gået lidt for langt på nogle punkter, særlig med hensyn til de politiske rettigheder. Indvandrerne skal integreres, men vi skal ikke glemme, at det går begge veje. Værtslandene må gøre en indsats for at integrere indvandrerne, men disse må også gøre deres for at blive integreret. Jeg er enig med hr. Lambrinidis i, at det er beklageligt, at der stadig er høringsprocedure og krav om enstemmighed på hele det område, der angår ulovlig indvandring, og jeg er enig i henstillingen om at anvende traktatens overgangsbestemmelse til at give Parlamentet medbestemmelsesbeføjelser.
Jeg vil gerne fremhæve betydningen af hr. Gauberts betænkning, hvis formål er at indføre et internetbaseret informationssystem på dette område. Integrationsinitiativer gennemføres på lokalt plan, men deres virkninger er globale. Medlemsstaternes vanskeligheder med at udforme og gennemføre deres integrationspolitik har sociale og økonomiske følger i andre medlemsstater. Det er derfor i Unionens interesse, at medlemsstaterne har effektive integrationsstrategier, hvis resultater tjener fælles interesser. Unionen kan og bør overvåge og sammenligne integrationsindsatsens resultater med henblik på at medvirke til en hurtig gennemførelse af de bedste metoder. 
Józef Pinior (PSE ).
   - Hr. formand! Immigrantbefolkninger er i stigende grad blevet en del af de europæiske samfund. Det er en stor fordel for Europa. Immigranter bidrager til EU's økonomiske, sociale og kulturelle velstand. Det siger jeg til Parlamentet under verdensmesterskabet i fodbold, få minutter efter semifinalen mellem Frankrig og Portugal. Se på EU-landenes hold, som er multietniske hold, der illustrerer det moderne EU's diversitet, styrke og stolthed.
EU's succes med at integrere immigranter vil i vidt omfang være afgørende for Europas stilling på det globale marked og for det europæiske projekts succes. Jeg vil gerne henlede opmærksomheden på, at niveauet for politisk integration, sand integration af immigrantbefolkningen i Europa, kan opnås på grundlag af en ny juridisk og politisk identitet, på grundlag af en europæisk forfatning, som ville sikre en europæisk identitet for alle sociale grupper i Europa, over og som supplement til deres nationale identiteter. Desuden vil integrationens juridiske status og særlige europæiske fonde garantere en ordentlig integration af alle sociale grupper i EU. Dette kræver mod og visioner fra de europæiske ledere og borgerne i EU. 
Tatjana Ždanoka (Verts/ALE ).
   - Hr. formand! Jeg vil lykønske hr. Lambrinidis med hans fremragende betænkning. Verts/ALE-Gruppen støtter fuldt ud hovedtankerne i den. Forslaget om at opfordre medlemsstaterne til at tilskynde til, at indvandrere kan deltage i politik er særlig vigtigt.
Vi mener, at indvandrere, som har boet længe i et land, bør have ret til at stemme ved lokal- og kommunalvalg. Det er beklageligt, at ikke alle politiske grupper støtter sådanne foranstaltninger, uden hvilke indvandrere efter vores mening fortsat vil være politisk og socialt isoleret. Kommissionen bør derfor foretage en lovgennemgang af medlemsstaternes nuværende praksis på dette område.
Vi får alle mulighed for at se, hvordan lokale valg foregår i vores værtsby Bruxelles. Alle ikke-EU-borgere, som har boet der uafbrudt i fem år, har ret til at deltage. Jeg håber, at dette bliver et eksempel på god praksis, som alle medlemsstater indfører i deres valglove. 
Kyriacos Triantaphyllides (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, indvandring er ikke en plage, og multikulturelle samfund er en kendsgerning, som vi ikke bør tage afstand fra, men byde velkommen - ikke i ord, men i handling.
Vi bremser udviklingen, når vi ikke gør nok for at overvinde de forhindringer, som vores medborgere, indvandrerne, møder, og lægger hindringer i vejen for indvandrere, der forsøger at få adgang til EU's område på lovlig vis.
Når vi taler om integration, er det naturligvis vigtigt, at vi udtrykker helt klart, hvad det er, vi mener. Hvilke mål skal vi sætte os? Reel integration bør ikke fortolkes som integration og fuld assimilation af indvandrerne, men heller ikke som et tilbud om privilegier, der bevarer og fastholder et diskriminerende system, der vil kunne styrke racistisk og fremmedhadsk adfærd.
Integrationsmålet forudsætter et forhold med gensidige indrømmelser og dialog, udveksling og interaktion, forståelse og gensidig respekt hos alle europæiske borgere. Uden at sikre lige muligheder for adgang til arbejde, til offentlig uddannelse og det offentlige sundhedssystem under vilkår, der ikke er præget af opdeling mellem indvandrere og ikke-indvandrere, vil Europas borgere, uanset oprindelse, ikke kunne høste frugterne af velstanden i et socialt og økonomisk udviklet område.
Samtidig har vi alle pligt til at sikre, at indvandrerne, som EU-borgere, kan deltage på alle niveauer og i alle samfundets aktiviteter, herunder den demokratiske ret til at stemme og stille op til valg.
Til sidst vil jeg gerne gøre alle opmærksomme på, at integration ikke kun er et mål for indvandrerne, men enhver europæisk borgers pligt. 
Derek Roland Clark (IND/DEM ).
   - Hr. formand! Alle samfund har brug for tilførsel af nyt blod, men det rejser spørgsmålet om nyankomnes virkning på samfundet.
Før den vækst i de offentlige tjenester og den offentlige infrastruktur, som vi nu kræver, blev et stort antal indvandrere let optaget i samfundet, men nu lægger de et stort pres på offentlige tjenester. I udviklede lande forstærker massiv indvandring fra dårligt udviklede områder problemet. En række ufaglærte arbejdere synes, det er svært at finde arbejde og bliver en byrde for velfærdsstaten. Vi bør imidlertid ikke forsøge at tiltrække kvalificeret arbejdskraft fra udviklingslande, fordi de selv har hårdt brug for dem for at forbedre deres egen økonomi.
Engang flygtede vietnamesiske bådflygtninge fra undertrykkende regimer. Nu går vestafrikanere i bådene og sætter livet på spil på Atlanterhavet for at finde et bedre liv. Dette skyldes i det mindste delvis EU, da magtfulde fiskerflåder bevæbnet med tilladelser bevilget af stemmerne her i Parlamentet udplyndrer deres farvande og henviser mennesker, som allerede er dårligt stillet, til ussel fattigdom.
Udvandring sker hovedsagelig af økonomiske årsager, og presset for at udvandre falder efterhånden som udviklingslandenes velstand forbedres. Vi skal hjælpe disse økonomier både som en pligt og for at mindske migrationen. Landene i den tredje verden har ikke brug for uddeling. De har brug for ekspertbistand til at opbygge deres infrastrukturer og beskæftigelseskilder. De har frem for alt brug for handel.
Hvis lokalsamfund kan sælge deres produkter uden for deres egen baggård, gør de fremskridt. Desværre står EU på trods af alle dets fine ord i vejen, fordi det er opslugt af at beskytte europæiske producenter. EU's høje toldskranker udelukker på en grusom måde den tredje verden fra handelsvejene. 
Formanden.
   - Da den næste taler er polsk, bør jeg fortælle, at jeg i morges hørte, at der nu er 500.000 polske arbejdere i Det Forenede Kongerige. De gør et fantastisk stykke arbejde. 
Jan Tadeusz Masiel (NI ).
   - Hr. formand! Europa har længe haft behov for en fælles integrationspolitik, der ligesom i USA bygger på kontrol og ikke på hjælp til integration.
Jeg mener, at EU's lande hidtil har været for tålmodige og har givet for meget hjælp til integrationen, især til de muslimske indvandrere, men uden markante resultater. På den anden side har immigranter fra steder som Asien gjort brug af denne mulighed og integreret sig med større succes.
Tiden er kommet til at kræve mere af immigranterne. De skal ønske og stræbe efter at blive integreret, hvilket vil gøre integrationen mere effektiv, og ikke bare misbruge vores velfærdssystemer, idet de ofte underminerer følelsen af sikkerhed i vores lande. Et nyt kriterium for lovlig immigration bør også være værtslandets behov, som Frankrig for nylig har foreslået. 
Agustín Díaz de Mera García Consuegra (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Hr. Frattini, jeg lykønsker Dem, men kun Dem. Lad os se på et par af de aspekter, der er blevet identificeret. EU opdager et problem og udtrykker bekymring over enhver synlig kritisk situation: Lampedusa, Ceuta, Melilla, Malta eller De Kanariske Øer. Men EU fastsætter ikke de nødvendige politikker til en passende forebyggelse eller styring af migrationsstrømmene, hverken de lovlige eller de ulovlige.
Landene i syd tilføjer trykket mod og krænkelsen af EU's grænser drama. Der er så mange døde, at antallet ikke kan fastsættes præcist. Jeg har sagt tusindvis af gange, at dette vigtige spørgsmål består af fem væsentlige og indbyrdes forbundne aspekter: den lovlige indvandring, den ulovlige indvandring, asyl, integration og subsidiær beskyttelse.
Hertil skal tilføjes de fjerntliggende årsager, og de årsager, der er tæt på os: oprindelse og transit, strukturel fattigdom og de uansvarlige opfordringer til at udvandre, der på alle de fattige landes sprog oversættes med den farlige sætning "før eller siden får alle papirer". Hvilken rolle skal vi i mellemtiden spille i denne forestilling om inkompetence og manglende evner? Jeg vil give Dem to eksempler. Jeg vil fortælle Dem, hvad der vil ske i denne weekend.
I Bruxelles vil Rådet i morgen og i overmorgen på teknisk niveau sige, at det er begyndt at diskutere fordelingen på lande af de tre nye integrationsfonde, nemlig grænsekontrol, hjemsendelse af ulovlige indvandrere og integration. Men hvad sker der? Samtidig skændes Spanien, Grækenland og Nederlandene om fordelingskriterierne: migrationstryk, kilometer grænser eller antallet af indrejser ad luftvejen. Diskussionerne er ubrugelige: Vi taler ikke om egentlige fonde, men om minifonde. Her til formiddag har hr. Millán Mon sagt, at der ud af hver 100 euro i de finansielle overslag kun er afsat 50 cents til indvandring. Det er det, vi fordømmer. Det er den virkelige sandhed.
Endnu et negativt eksempel, hr. formand, er, at Rådet - som jeg er stærkt kritisk over for - i overmorgen som svar vil foreslå en global tilgang til indvandringen. Det er det eneste, Rådet vil foreslå: en global tilgang.
Endelig er det, hr. Frattini, meget vigtigt at forpligte oprindelseslandene og transitlandene, det er meget vigtigt, at hr. Solana rejser til disse oprindelses- og transitlande. FRONTEX er ikke løsningen. FRONTEX er en nyfødt baby. FRONTEX kan ikke gøre noget uden det italienske Carabinieri-korps eller den spanske civilgarde. Vi har derfor ikke brug for selvtilfredshed, men skal derimod gøre alt, hvad vi kan, for i fællesskab at løse dette meget alvorlige problem. 
Louis Grech (PSE ).
   - For to uger siden ankom der omkring 400 illegale indvandrere til Malta i løbet af tre dage. Det svarer til, at der ankom omkring 80.000 migranter til Tyskland i løbet af tre dage.
Samme uge havde vi nogle voldelige sammenstød mellem politiet og omkring 400 migranter, som var flygtet fra de lejre, hvor de opholder sig. Det er overflødigt at blive ved med at synge de samme sange for at forklare den krise, som denne menneskelige tragedie bringer til de berørte lande, og dens virkning på migranternes værdighed. Disse to begivenheder skulle være mere end nok til at vise, hvor eksplosiv den aktuelle situation er.
Dette er et europæisk problem. Intet land kan håndtere denne tragedie, mindst af alle et miniland som Malta, som bærer en langt større byrde, end det kan. Bortset fra visse initiativer fra kommissær Frattini for nylig har EU ikke rigtig behandlet dette spørgsmål som den hastesag og med det engagement, den fortjener, og heller ikke med de nødvendige midler eller logistisk hjælp. Vi venter også på revisionen af Dublin II-forordningen. EU har gjort for lidt for sent, og når man ser, at EU ikke har gjort fremskridt med hensyn til at håndtere den illegale immigration, begynder man at tvivle på, hvor meget konkret handling der vil komme i denne henseende.
Vi sætter pris på, at det finske formandskab har gjort immigration til en prioritet. Vi forventer, at ordene vil blive gjort til handling, så vi - som hr. Barroso sagde i morges - kan skifte gear og dermed måske endelig tage skridtet fra tanke til handling. 
Miguel Portas (GUE/NGL ).
   - Kære kolleger, vi er enige i, at de problemer, der er forbundet med migrationsstrømmene, ikke kan løses på nationalt plan. Europa har svigtet over for de indvandrere, der søger hertil. Unionen handler om kapital og varernes bevægelighed, men ikke om dem, der i Europa ser drømmen om et værdigt liv. Jeg støtter derfor større gennemsigtighed og det generelle formål med hr. Lambrinidis' forslag.
Indvandring er en social kendsgerning, der fortæller alt om os. Vi skal dog ikke gøre os nogen illusioner. Folk i syd vil altid søge mod nord, og endnu mere, hvis vi i nord ikke kommer dem i møde. Indvandring er ikke en sag for politiet. Der er kun én ting, der bør vejlede vores indsats: respekten for den menneskelige værdighed. Europa kan ikke tillade sig at tale om menneskerettigheder, hvis det ikke udøver dem hos sig selv. Med den ene hånd lukker vi Middelhavet, og prisen er død på havet, og med den anden efterlader vi millioner uden papirer, og prisen er et samfund gennemkåret af en usynlig mur, der adskiller borgere fra ikke-borgere. Det skal ændres, og fodboldspillere er ingen undtagelse. 
Andrzej Tomasz Zapałowski (IND/DEM ).
   - Hr. formand! Den aktuelle diskussion om integration af immigranter i EU er en konsekvens af den hidtidige immigrationspolitik.
Det er galskab at åbne dørene for en masseindvandring af befolkninger fra forskellige civilisationer - befolkninger, som for det overvejende flertals vedkommende ikke har tænkt sig at blive integreret med deres værtsbefolkninger og værtslande. Det kan føre til en destabilisering af samfundene på kontinentet i mange år fremover, og endda under visse omstændigheder til tragedie. Mange racer og kulturer i samfundet betyder også mange konflikter. Enhver, som ankommer til en eksisterende stat, må være klar over, at han er gæst. Hvis de vil slå sig ned permanent, må de acceptere traditioner og kulturer i de lande, de har valgt, selv om de naturligvis kan værdsætte deres egen kultur og deres egne skikke.
En fejl i den gamle politik er det forhold, at man i mange år har begrænset immigrationen fra landene i Østeuropa, hvis befolkninger kulturelt set er tættest på resten af Europa. I Polen fortvivler vi over det store antal unge, som nu forlader landet, men efter Anden Verdenskrig overlod Vesteuropa denne del af Europa til det kommunistiske herredømme. I årtier var vi berøvet muligheden for en normal økonomisk udvikling. 
James Hugh Allister (NI ).
   - Hr. formand! Vedvarende indvandring er en kendsgerning for mange medlemsstater, og når den styres, har den fremmet den økonomiske vækst, selv om det ville være tåbeligt at benægte, at der lejlighedsvis følger sociale problemer eller andre problemer med.
Jeg vil benytte denne debat til uden forbehold at fordømme en række racistiske angreb i min valgkreds i Nordirland. Anstændige mennesker ønsker ikke at tage del i det, og jeg beklager det, der er sket i forbindelse med en række nylige episoder.
Jeg har tre bemærkninger til denne debat. For det første er forvaltning af indvandringspolitik efter min mening egentlig et nationalt område og bør ikke blive en EU-kompetence. Ellers kan de nationale regeringer ikke udøve de kontroller, der er nødvendige i forhold til deres situation. For det andet er det vigtigt, at indvandrere bliver integreret og ikke bliver en nedbrydende stat i staten. Derfor støtter jeg i Det Forenede Kongerige finansminister Gordon Browns opfordringer til beredvillighed og til at fastslå, hvad der er britisk. Min tredje og sidste bemærkning er, at med 3 millioner ulovlige indvandrere i EU skal dette område behandles med fasthed, ikke mindst fordi det er forbundet med den odiøse menneskehandel. Det er ikke acceptabelt, at nogle lande foretager en såkaldt lovliggørelse af deres ulovlige indvandrere og derved giver dem ret til frit at tage til andre medlemsstater. 
Simon Busuttil (PPE-DE ).
   - Hr. kommissær! Som De ved, betød tilstrømningen af ulovlige immigranter til Malta i sidste uge en alvorlig forværring af situationen. 266 mennesker ankom i en enkelt båd. Indtil nu er der ankommet 1.000 mennesker i år, og sommeren er kun lige begyndt.
Hvis tingene fortsætter sådan, kan vi nå op på det dobbelte af tallet for sidste år, som var et rekordår. Hr. kommissær, som De ved, svarer 1.000 mennesker på Malta til 200.000 i Tyskland, 200 allerede ved sommerens begyndelse. Så alvorlig er situationen. Hr. kommissær, De ved også, at immigranterne ikke ønsker at komme til Malta, men til kontinentet Europa. Det ønsker de så meget, at de maltesiske styrker måtte bruge flere timer på at overtale denne båd med 266 mennesker til at komme til Malta. Det vil sige, at de ankom til Malta, fordi de blev reddet af de maltesiske styrker som en livredningsaktion, som det skal være. Det er det, der er betydningen af solidaritet, som De selv med rette udtalte, hr. kommissær. Dette er, hvad solidaritet betyder på Malta, men hvilken solidaritet viser man så Malta?
I sidste uge var der en opstand, som mine kolleger har nævnt, hvor 400 immigranter stak af fra et flygtningecenter og gik i protestmarch til premierministerens kontor, hvor de bad om at blive sendt til et andet europæisk land. Nu spørger malteserne, hvad EU gør. Hvad venter EU på, før det vil gøre noget?
Jeg er ked af at sige, at selv om jeg ved, at De personligt har stor forståelse for situationen på Malta, er Kommissionen indtil videre kommet med flere ord end handlinger. Mange planer og få resultater, og vi venter desperat på to resultater, nemlig omgående begrænsning af tilstrømningen af immigranter og en mere retfærdig fordeling af byrden mellem alle parter. 
Stefano Zappalà (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger! Jeg er ikke malteser, men jeg må takke Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender for dets glimrende arbejde og beklage, at det finske formandskab, som i dag har indledt sin formandskabsperiode, ikke er til stede. Det skyldes måske enten kampen, tidspunktet eller en manglende opmærksomhed (eftersom et af punkterne på det finske formandskabs er indvandring), men formandskabet er ikke til stede. Derfor kan jeg kun henvende mig til kommissær Frattini, som så afgjort er den vigtigste EU-repræsentant, der interesserer sig for dette problem.
Jeg har haft den fornøjelse og ære at lede nogle af besøgene i de forskellige lande. Her i aften vil jeg gerne give kommissær Frattini et budskab, som han kan videresende, og jeg håber også, at nogle af Rådets tjenestemænd noterer sig det og giver det videre til det finske formandskab. Jeg vil ikke holde en programmæssig eller politisk tale, hvor jeg siger, at jeg forstår det hele og er klar over det hele.
Malta er ikke, hvad man tror, kommissær Frattini. De maltesiske parlamentsmedlemmer sammenligner naturligvis Malta med Tyskland, Italien, Spanien osv., men på Malta holdes folk uretmæssigt tilbage. Vi har talt om mange ting her i Parlamentet i dag, bl.a. om det store EU, hvor alles rettigheder respekteres - også dem, der angriber - men det gælder ikke de flere tusinde mennesker, der holdes fanget på Malta. Jeg har så mange breve og sms'er om disse mennesker, at jeg kunne skrive en roman.
Kommissær Frattini, hvis Det Europæiske Råd og EU vil undgå at være hyklerisk med hensyn til Malta, er vi nødt til at flytte disse mennesker, som er blevet holdt tilbage på øen i flere måneder eller endda i flere år.
Malta er ikke i stand til at løse problemet. EU og de store lande skal sørge for at flytte de 2.000-3.000 mennesker, som forråder Malta og gør det til et fremmedfjendsk land, der bl.a. fortryder, at det er kommet med i EU. Lad os undgå dette problem og sørge for, at fangerne flyttes fra Malta til andre EU-lande, som er meget større. 
David Casa (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Der er gået næsten tre måneder, siden Parlamentet vedtog en meget vigtig beslutning. Beslutningen anførte de problemer, som Malta står over for som følge af ulovlig immigration. Beslutningen indeholdt plausible løsninger, men den er desværre blevet ignoreret af både Kommissionen og Rådet.
Det problem, vi står over for i dag, er langt mere kritisk og akut, end det var dengang, og desværre har Kommissionens forsøg indtil videre været minimale og næsten uden effekt, og vi kan ikke sige, at vi har set nogen positive skridt siden da. Vi står over for daglig landsætning af illegale immigranter. Løsningen er ikke at bygge flere tilbageholdelsescentre, for det ville reducere lille Malta til et kæmpe fængsel. Vi vil have Europa til at leve op til sit ansvar, vi vil have Kommissionen til at behandle hvert enkelt land efter fortjeneste, og jeg er ikke i tvivl om, at Maltas problem på grund af vores ringe størrelse er det mest alvorlige af alle og kræver størst øjeblikkelig opmærksomhed.
Vi er blevet lovet konkret handling, men jeg vil gerne sige, at der næsten ikke er sket noget. De lovede os f.eks. i april en maritim overvågning i området, og i dag var jeg glad for at høre Dem sige, at dette spørgsmål er blevet løst, men hr. kommissær, hvornår begynder disse patruljer langs vores kyster i Middelhavet? Konsekvensen er, som mine kolleger Louis Grech og Simon Busuttil har sagt, at over 4.000 illegale immigranter er ankommet til Malta i løbet af de sidste to uger. Det svarer til 60.000 i Italien eller 80.000 i Tyskland. Og sommeren er kun lige begyndt. Forestil Dem, hr. kommissær, hvordan situationen vil se ud ved årets udgang. Jeg hørte Dem i dag tale om, at der var blevet godkendt planer for Spanien, og det er glimrende, men De sagde, at Malta vil være anden fase. Hvornår begynder denne anden fase? Når det er for sent, hr. kommissær?
Ja, malteserne har ret, når de ser dette som tomme ord, for de siger: Hvor er den solidaritet, vi taler så meget om? Hvordan kan vi forvente, at Malta skal bære denne enorme byrde alene, og hvornår går vi virkelig fra de mange pæne ord til handling? Malteserne er frustrerede, og med rette, for situationen er alarmerende. Dette er sandhedens øjeblik. Dette er øjeblikket for Kommissionen og Rådet til at bevise over for små lande som Malta, at de ikke bliver diskrimineret af EU. 
Franco Frattini,
   Hr. formand, mine damer og herrer! De maltesiske parlamentsmedlemmer har ret i, at vi har været nødt til at tage en række situationer op, som ligner hinanden, men de ved, at Kommissionen for nylig sendte en teknisk mission til Malta og tog kontakt til den lokale regering.
Vi er som sagt ved at få medlemsstaterne med til at sende en mission ud for at patruljere den maltesiske kyst. Hidtil er der otte medlemsstater, som har sagt ja til at deltage i denne anden mission, som finder sted efter missionen til Kanarieøerne. Otte medlemsstater er ikke så lidt, selv om det måske ikke er tilstrækkeligt. For et par dage siden meddelte jeg den maltesiske vicepremierminister Tonio Borg, at jeg på Rådets møde i denne måned vil kunne give præcise oplysninger om den konkrete startdato for denne mission.
De har naturligvis ret. Hvis jeg havde instrumenterne og fleksibiliteten, hvilket de bureaukratiske systemer desværre ikke giver mig, ville denne mission være gået i gang for længe siden. 
Formanden.
   - Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
John Attard-Montalto (PSE ).
   - Jeg vil benytte lejligheden til at gøre Europa-Parlamentet opmærksom på den forfatning, som både malteserne og de ulovlige indvandrere i Malta befinder sig i. De føler sig alle svigtet af EU.
Næsten hver dag lander bådfulde af ulovlige indvandrere på vores kyster. Det er de heldige. Mange drukner i kampen for at nå frem. Malta er blevet overladt til sig selv og til selv at klare dette enorme problem. Alle i EU - kommissærer og parlamentsmedlemmer - ved, at vi ikke har tilstrækkelige ressourcer. Men vi er blevet overladt til vores skæbne.
Malta bliver helt klart tilsidesat for større lande med mere indflydelse. Selvfølgelig har vi fået en overflod af fordømmelse og sympati, men intet andet.
Før vi blev medlem af EU hørte vi europæiske repræsentanter lovprise de principper, som EU byggede på, først og fremmest solidaritet. Vi når langsomt til den konklusion, at dette kan have været tom retorik. Mon Malta får samme behandling, når, og ikke hvis, vi begynder at nyde godt af rigdommen under havene. Jeg er sikker på, at så vil princippet om solidaritet dukke op igen som en trold af en æske. 
Bruno Gollnisch (NI ).
   - I alle EU-landene breder der sig en erkendelse af, at integrationen af indvandrere - som overalt er blevet til "indvandring i bosættelsesøjemed" - er slået fejl.
Løsningen er ikke, som det foreslås i betænkningen, at etablere endnu en europæisk fond, denne viet integration af tredjelandsstatsborgere. Løsningen er heller ikke at etablere supplerende programmer, som sætter fokus på at fremme indvandring og mangfoldighed i EU, eller at tilskynde indvandrere til politisk deltagelse, navnlig ved at give dem ret til at stemme ved lokale valg og kommunalvalg. Løsningen er heller ikke at opfordre Rådet til at anvende -bestemmelsen i henhold til traktatens artikel 67, stk. 2, til at give Parlamentet ret til fælles beslutningstagning inden for integration og lovlig indvandring. Medlemsstaterne bør modsætte sig yderligere at miste kompetence, hvad angår forsvar for identitet og sikring af grænser. Den ultraliberale og indvandringsvenlige tankegang i Bruxelles fører til katastrofer, sådan som vi kan konstatere det overalt. Den europæiske strategi bør begrænses til at indgå partnerskabsaftaler med hjemlandene med det formål at etablere en tilbagesendelsespolitik, og der bør omsider sættes fokus på styrkelse af kontrollen ved de ydre grænser. 
Magda Kósáné Kovács (PSE ).
   - Vi glæder os over Kommissionens forslag, fordi formålet med at indføre et fælles informationssystem inden for asyl og migration er at undgå spændinger mellem medlemsstaterne og styrke samarbejdet.
Jeg vil gerne ønske ordføreren tillykke med at udsende en betænkning, som er progressiv og udvikler forslaget yderligere.
En koordinering på politisk niveau kan skabe et forum, hvor regeringerne kan nå til enighed, før der træffes beslutninger, og det bringer derfor lovgivningen i medlemsstaterne tættere på hinanden.
Det glæder mig også, at Kommissionen forbereder en oversigt over lovgivningen i medlemsstaterne, som vil give et omfattende billede af den eksisterende lovgivning i EU, hvilket vil give os mulighed for at vurdere medlemsstaternes aktiviteter set fra et EU-perspektiv.
Vi er også enige i, at det af Kommissionen udarbejdede dokument bør forelægges for det ansvarlige udvalg i Parlamentet og for Rådet, hvilket vil åbne op for en mere vidtrækkende diskussion og samtidig styrke Parlamentets rolle.
Med hensyn til gennemsigtighed finder vi det acceptabelt, at man på politisk niveau behandler informationer i netværket fortroligt, mens man forsøger af opnå en forhåndsaftale blandt medlemsstaterne, så der kan nås en virkelig enighed. Samtidig skal allerede vedtagne love, domme og oversættelser af alt dette gøres tilgængelige for enhver med henblik på at informere borgerne og skabe mulighed for at sammenligne de forskellige lovgivninger.
Med hensyn til sprog må vi imidlertid acceptere, at der findes meget vigtige officielle sprog i EU, og der findes mindre udbredte officielle sprog. Derfor bør lovene, vurderingerne og analyserne oversættes til medlemsstatens egne officielle sprog samt til de tre mest udbredte sprog, og det vil være unødvendigt at gøre mere end det. 
Carl Lang (NI ).
   - Europa skulle i henhold til de foreliggende tekster være kendetegnet ved sin "ugæstfrie adfærd" over for indvandrere.
Man tror ikke sine egne øjne, når man ser, at Frankrig - med indenrigsminister Nicolas Sarkozy som primus motor - er fortaler for selektiv indvandring og positiv særbehandling til fordel for synlige minoriteter, hvilket, formoder jeg, står i modsætning til det "usynlige" flertal i form af den oprindelige europæiske befolkning. Og når vi ved, at udlændinge, som ulovligt opholder sig i Frankrig, indkvarteres i modtagelsescentre eller på hoteller, får kost, deres børn får undervisning, de får gratis lægehjælp, hvilket ikke er tilfældet for landets oprindelige indbyggere. De må ofte klare sig på egen hånd og selv finde udvej og skaffe bolig, mad og beskæftigelse.
I Italien, Spanien og Frankrig opnår i titusindvis af illegale indvandrere jævnligt lovliggørelse og kan dermed ustraffet frit bevæge sig overalt i Europa. I alle middelklassekvartererne i Frankrig udvikles der "fadderbevægelser", som modsætter sig udvisning af unge udlændinge, hvis forældre befinder sig her illegalt.
Skulle Europa være ugæstfrit? Tværtimod, det er på høje tid at sætte en stopper for dette indvandrings- og integrationsvanvid, der præger vores ledere i Frankrig og i Europa. 
Marianne Mikko (PSE ).
   - Stavros Lambrinidis' betænkning er nødvendig og kommer på det rette tidspunkt. De problemer, som immigranter møder, er de samme i hele Europa.
På begge sider af jerntæppet blev genopbygningsarbejdet i EU's medlemsstater udført med udenlandsk arbejdskraft. De demokratiske lande klarede sig primært med spontan immigration, men Tyskland gennemførte i et vist omfang officielt godkendt rekruttering i Tyrkiet.
Samtidig kombinerede Sovjetunionen genopbygningen i de baltiske lande med en aktiv russificeringspolitik. Estlands sværindustri og miner blev overvejende startet op med ufaglært arbejdskraft importeret fra Rusland. Som følge af de sovjetiske myndigheders handlinger udgjorde immigranterne snart næsten en tredjedel af befolkningen.
Da Estland genvandt sin uafhængighed, stod vi over for en meget vanskelig integrationsopgave. Den største vanskelighed var den indstilling, som bevidst var blevet indpodet i tilflytterne, at et lille land som Estland ikke ville kunne klare sig uden støtte fra den store nabo, og at immigranterne fra øst var repræsentanter for en højerestående kultur.
I dag, 15 år senere, er vores integrationsproblem ikke længere så akut. Erfaringerne fra Estland viser, at hvis der skabes klare spilleregler, og hvis integrationen forbindes med klare og håndgribelige fordele, kan det være med til at overvinde større vanskeligheder.
Mange af de foranstaltninger, der foreslås i betænkningen, er nødvendige. Det eneste spørgsmål er forholdet mellem forskning, brainstorming og særlige aktiviteter.
Vi bør helt klart inddrage repræsentanter for immigrantgrupper så bredt som muligt. Vi må imidlertid ikke tillade, at diskussionen bare bliver til en snakkeklub. Alle deltagere i processen, både repræsentanter for værtslandene og immigranternes ledere, skal have tildelt konkrete opgaver. Og der skal ske noget øjeblikkeligt. Man skal ikke vente på en stor altomfattende plan og på, at der bliver udarbejde et vurderingssystem. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen redegørelse fra Kommissionen om aids, tid til handling.
Louis Michel,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Det glæder mig, at jeg får mulighed for at give denne redegørelse under plenarforsamlingens sidste møde inden sommerpausen.
Det er også vores sidste møde inden den internationale konference om aids, der afholdes i august i Toronto. Som De ved, vil konferencen i Toronto give Kommissionen lejlighed til i dette vigtige forum at fremlægge sine visioner for håndteringen af hiv/aids-problemet.
Kommissionen finder naturligvis stadigvæk hiv/aids-problemet særdeles bekymrende. Trods alle vores anstrengelser spreder denne svøbe sig stadigvæk verden over. Den berører nu adskillige millioner mennesker, og stadig flere piger og unge kvinder er smittet. De lande, som er hårdest ramt, er fortsat de fattigste lande i Afrika syd for Sahara, hvor andelen af smittede ikke falder, og hvor sygdommen fortsat undergraver ethvert håb om reel menneskelig, social og økonomisk udvikling.
Set i lyset af dette drama finder Kommissionen det mere end nogensinde før afgørende klart at støtte vores partnere i Afrika og andetsteds. Det er vores mål at give dem de fornødne værktøjer til at bekæmpe pandemien ved på effektiv vis at kombinere forebyggelse, behandling og pleje, men herudover er det vores overbevisning, at hiv/aids ikke kan behandles isoleret.
Først og fremmest kan bekæmpelse af hiv/aids ikke adskilles fra bekæmpelsen af andre fattigdomsrelaterede sygdomme, navnlig malaria og tuberkulose. Endvidere anskueliggør hiv/aids på ubønhørlig vis de store udfordringer, der knytter sig til udviklingen. Det gælder begrænset adgang til sociale tjenester, og det gælder de stigende uligheder - hvad enten det drejer sig om sociale uligheder eller uligheder mellem mænd og kvinder - dårlig regeringsførelse og korruption, og det gælder et fortsat meget svagt udviklingsniveau i økonomisk og teknologisk henseende. Kort sagt statens åbenlyse svigten, når det gælder afgørende styringsmæssige opgaver.
Hvis indsatsen til bekæmpelse af hiv/aids skal lykkes, forudsætter det, at udviklingslandenes ledere behandler disse spørgsmål parallelt. En integreret tilgang til hiv/aids-problematikken er grundprincippet i forbindelse med Fællesskabets indsats, og det er også det centrale element i den fælles indsats sammen med medlemsstaterne og sammen med vores øvrige partnere i det internationale samfund.
Det vigtigste finansieringsinstrument, der benyttes af Kommissionen, er den globale fond til bekæmpelse af hiv/aids, tuberkulose og malaria, idet hen ved 57 % af fondens midler anvendes til bekæmpelse af hiv/aids. Vi prioriterer anvendelsen af den globale fond højest, da det i øjeblikket er det hurtigste og mest effektive instrument, når det drejer sig om at yde bistand til de integrerede initiativer, der udformes af modtagerlandene.
De er sikkert bekendt med, at Kommissionen spiller en afgørende rolle i forbindelse med den globale fond. Kommissionen varetager rent faktisk en post som næstformand. Siden den globale fond blev oprettet i slutningen af 2001, har Kommissionen bidraget med 522 millioner euro, hvilket udgør 11 % af de samlede bidrag. Medregner man EU-medlemsstaternes bidrag, er vi langt den største bidragyder til fonden med næsten 60 % af fondens samlede midler. Jeg må i øvrigt sige, at jeg for nogle måneder siden deltog i et møde i London om (suppleringsindskud) i forbindelse med denne fond, og jeg skal ikke lægge skjul på, at det var noget skuffende at opleve en vis lunkenhed eller i alt fald et vist forbehold med hensyn til en sådan genopbygning af fonden. Vi nåede langtfra de mål, vi havde sat. Der skal altså fortsat gøres en betydelig indsats for at mobilisere giverne.
Vi etablerer således en række instrumenter, projekter og finansielle støtteprogrammer, og blandt disse prioriterer vi den generelle budgetstøtte højest. Denne indfaldsvinkel ligger i forlængelse af vores prioritering af vores partneres ejerskab, hvad angår deres egen politik og dermed egen skæbne. Kommissionen har i tråd hermed siden 2002 skudt næsten 2,4 milliarder euro i den generelle budgetstøtte udelukkende til Afrika, hvor hiv/aids har langt de alvorligste konsekvenser.
Vi er naturligvis involveret i en løbende politisk dialog med vores partnere, hvad angår anvendelsen af denne fond. Dialogen tager også sigte på at tilskynde dem til at iværksætte en integreret tilgang - jeg tænker især på at integrere spørgsmål vedrørende menneskerettigheder og god regeringsførelse. Jeg tænker også på ligestilling mellem kønnene og på forskelsbehandling og voldshandlinger, som rammer kvinderne, og på spørgsmålet om pigers adgang til uddannelse.
Ud over denne indsats, som ydes gennem den globale fond, og ud over den bilaterale indsats deltager Kommissionen aktivt i internationale fora, som vedrører fattigdomsrelaterede sygdomme - jeg tænker navnlig på Verdenshandelsorganisationen, på FN's Generalforsamlings ekstraordinære session om hiv/aids, UNGASS, på G8 og på konferencer i lighed med den, der afholdes i Toronto.
Kommissionen har spillet en afgørende rolle for at sikre, at EU taler med en stemme i sådanne fora om dette spørgsmål. Endvidere har Kommissionen i flere år været involveret i en dialog med medicinalindustrien og har argumenteret for, at lægemidler stilles til rådighed for udviklingslandene til overkommelige priser. Dialogen har båret frugt. Der er indført en ordning, som ved differentieret prissætning på medicin har sikret, at prisen for visse lægemidlers vedkommende har kunnet reduceres med 95 %. Ordningen gør det muligt at lade udviklingslandene betale en pris, der står i forhold til deres midler, samtidig med at man beskytter de virksomheder, som producerer lægemidlerne, mod genindførsel af produkterne til de meget lukrative markeder i de højtudviklede lande. I 1999 kostede en komplet hiv-behandling med antivirale lægemidler 10.000 dollars, i dag koster den 200 dollars.
Vi er selv aktivt involveret i forskningen, i samarbejde med industrien og medlemsstaternes forskningscentre, og vores indsats koncentrerer sig især om mikrobicider og vacciner. Vi har også etableret et partnerskab, som forener medlemsstaternes forskningsprogrammer, for at fremme gennemførelsen af kliniske test og dermed sikre, at lægemidlerne hurtigere kan markedsføres.
Hr. formand, ærede medlemmer! Vi bør gå videre i indsatsen til bekæmpelse af hiv/aids for at sikre forebyggelse og adgang til behandling for alle, som måtte have behov herfor, inden 2010. Vi følger i den forbindelse opmærksomt de nyskabende finansieringsordninger, der iværksættes i visse medlemsstater, såsom en afgift på flybilletter. Vi glæder os også over at se, hvordan der ydes stadig større bidrag fra private fonde, såsom Bill Gates Foundation, til bekæmpelsen af hiv/aids, tuberkulose og malaria.
Kreativiteten, når det drejer sig om at finde løsninger, og den stigende inddragelse af den private sektor giver efter min opfattelse håb for fremtiden. Det er tendenser, som afspejler, at man i stigende grad lader handling følge erkendelsen af, at hiv/aids udgør en svøbe, som målrettet må imødegås for at bevare vores fælles fremtid. Vi må ikke sænke paraderne, vi må utrætteligt videreføre vores indsats. Vi kan nå det endelige mål, nemlig at sikre behandling til alle, der måtte have behov herfor, og se kommende generationer vokse op uden frygt for aids.
Jeg ser frem til det fortsatte samarbejde med Europa-Parlamentet for at nå dette mål. Tak for Deres opmærksomhed. 
John Bowis,
   Hr. formand! Kommissæren gør ret i at fremhæve de fremskridt, der sker, men jeg tror, at han vil være den første til at erkende, at udfordringen med aids bliver større. Vi kender alle de tal, vi citerer i enhver debat, nemlig de 40 millioner mennesker, som lever med aids, de 20 millioner, som er døde af aids, de 12 millioner forældreløse som følge af aids, de 2,5 millioner børn, som lever med aids, men der er nye aspekter.
Der er den omstændighed, at ca. halvdelen af de mennesker, der nu har aids og dør af sygdommen, er kvinder. Der er problemet med de steder, hvor aids er stigende. Indien er nu det land, hvor der er flest tilfælde af aids. Det har overhalet Sydafrika, det har to tredjedele af tilfældene i Asien, og dog får kun 7 % af de mennesker i Indien, som har brug for antiretroviraler, udleveret dem.
Vi ser børn gå glip af den hiv-medicin, de burde have. Kun en ud af 20 hiv-positive børn får den nødvendige behandling, og Global Movement for Children berettede for nylig, at 4 millioner børn har hårdt brug for cotrimoxazole, som er et antibiotika, der kun koster 3 eurocent pr. barn om dagen, og som kan forhindre livstruende infektioner hos børn med hiv, og hos børn, som er født af hiv-positive mødre.
Tættere på hjemmet på vores dørtrin ser vi tallene i Østeuropa og Centralasien, hvor antallet af smittede er blevet næsten tyvedoblet på mindre end et årti, og fra 2003-2005 er antallet af personer, der er døde af aids, næsten fordoblet. Så, hr. kommissær, vi tilslutter os Dem i Deres beslutning om at gøre mere. Vi ønsker, at der gøres meget mere med hensyn til forebyggelse. Vi har i Senegal og Uganda set, hvordan investering i prævention virkelig kan fungere og gøre en forskel. Dette skal iværksættes, særlig i Afrika og i Asien.
Endelig er der behov for investering i forskning. Med forskning i ny medicin og nye vacciner og levering af medicin kan de børn, jeg har nævnt, og som nu lever med og dør af aids, få håb for fremtiden. 
Anne Van Lancker,
   Tak, hr. formand, tak, hr. kommissær, fordi De er til stede på dette temmelig usædvanlige nattemøde med kun få medlemmer, som er involverede i denne forhandling. Jeg håber, at De trods alt kunne nyde en meget interessant kamp mellem Frankrig og Portugal. Jeg takker Dem også for Deres erklæring, hr. kommissær. Den Socialistisk Gruppe var lettet, da det for nylig på FN-mødet på højt plan om hiv/aids i New York blev sagt, at en kæmpespurt er nødvendig for at kunne nå målsætningen, nemlig universel adgang til hiv-forebyggelse, -behandling og -pleje for alle mennesker. Det er faktisk rigtigt, at der er gjort fremskridt, men FN's aids-rapport, hvorfra John Bowis for lidt siden citerede en række eksempler, viser klart, at der skal fart på vores aktioner.
Min politiske gruppe var derfor skuffet over, at den politiske erklæring, som blev afgivet, indeholdt så få konkrete forpligtelser. Derfor har denne forhandling og mødet i Toronto stor betydning. Der skal det internationale samfund bevise, at det virkelig mener det alvorligt med sine forpligtelser, og at der ikke blot skal afgives politiske erklæringer, men også indgås finansielle forpligtelser. I Toronto skal de pågældende lande også kunne gøre det klart, at de mener det alvorligt med en global og sammenhængende hiv-aids-politik.
Derfor skal EU også give sit bidrag og give den en tand til. Jeg vil gerne have fire konkrete ting at vide af Dem om forpligtelser, som PSE-Gruppen gerne vil have på dagsordenen for Toronto. Vi synes for det første, at de 6 % til menneskelig og social udvikling inden for det nye udviklingsinstrument trods alt er lidt for lidt. Vi vil meget gerne have denne procentsats forhøjet.
For det andet synes vi, at mindst 50 % af det officielle udviklingssamarbejde bør kunne bruges på millenniummålene, hvoraf hiv/aids bør indtage en central stilling.
For det tredje synes vi ikke, det er mere end korrekt, at EU forpligter sig til i det mindste at bibeholde sit bidrag til Verdensfonden, men helst også til at forhøje det.
For det fjerde vil det glæde os overordentlig meget, hvis Kommissionen aktivt støtter de udviklingslande, som forpligter sig til at prioritere bekæmpelsen af hiv/aids og den grundlæggende sundhedspleje. Som der står i FN's aids-rapport, ved vi, hvad der skal ske for at sætte en stopper for aids. Hvad vi nu har brug for, er den politiske vilje og ligeledes de finansielle midler til at gøre det. 
Fiona Hall,
   Hr. formand! Jeg er i direkte kontakt med en vietnamesisk ngo, der arbejder for at bekæmpe spredningen af hiv og aids. Den har over for mig understreget betydningen af at få fuld adgang til antiretroviral medicin, ikke mindst fordi mange flere mennesker står frem og bliver testet frivilligt, når der findes en effektiv behandling til dem, der bliver testet positive.
Jeg har imidlertid også hørt, at der er praktiske problemer med finansieringen fra Kommissionen. Det er kun ved hjælp af meget lokale projekter på lokalsamfundsplan, at man kan få bugt med brændemærkning og diskrimination og få folk til at tale åbent om sex, og hvor der tilbydes individuel rådgivning og pleje. Og dog ser disse lokale ngo'er, som kan fremvise gode resultater med hensyn til ændrede holdninger til aids, at deres ansøgninger om EU-finansiering ofte bliver afvist.
Er Kommissionen villig til at yde mere støtte i finansieringsprocessen og give bedre tilbagemelding til ngo-ansøgere? 
Karin Scheele (PSE ).
   - Hr. formand! - altså tid til at holde ord, det er mottoet for den 16. internationale aids-konference, som begynder i Toronto den 13. august 2006. Hr. kommissær, De har også givet udtryk for Deres skuffelse over, at de internationale aktører og medlemsstaterne mangler politisk vilje til at stille de nødvendige økonomiske midler til rådighed.
UNAIDS-rapporten for 2006 viser, at man har succes i alle de lande, hvor der gøres enorme bestræbelser i forbindelse med forebyggelse. Men den viser også, at der er massive svagheder i forbindelse med forebyggelse og bekæmpelse af hiv/aids. En af de mest foruroligende punkter i denne rapport er helt sikkert, at hiv-forebyggelsesprogrammet ikke blot er svagt, men dér, hvor det eksisterer, når det heller ikke alle de grupper, der er mest udsat. Der gøres endnu ikke tilstrækkelige bestræbelser på at informere de unge. I betragtning af den kendsgerning, at vi har at gøre med den største ungdomsgeneration nogensinde, og at unge er mere udsat for infektioner end andre aldersgrupper, er det virkelig foruroligende.
For fem år siden vedtog 189 stater en forpligtelseserklæring om hiv/aids. Man bekendte sig på det tidspunkt enstemmigt - hvilket forekommer sjældent - til, at man vil kæmpe mod den enorme udfordring, som hiv/aids udgør for udviklingen af menneskeheden.
Vi ved - og det er også allerede blevet sagt - hvad der skal gøres for at bekæmpe stigende infektionsrater, for at stoppe yderligere udbredelse og for at behandle syge personer. Men der mangler helt tydeligt den nødvendige politiske vilje, og derfor kritiserer vi i vores beslutning ligesom mange andre repræsentanter for civilsamfundet globalt svaghederne og de nærmest uklare resultater fra mødet på højt niveau i New York i slutningen af maj/begyndelsen af juni. Vi opfordrer det internationale samfund til at benytte den internationale konference i Toronto til at formulere klare og konkrete krav og mål.
Louis Michel,
   Hr. formand! Det er altid en anelse generende blot at måtte sige, at det, man har hørt, ligger på linje med ens egen opfattelse, men det er uomtvisteligt, at jeg i alt væsentligt deler de synspunkter, De har givet udtryk for. Jeg vil dog, helt objektivt, knytte et par bemærkninger hertil.
Den omstændighed, at vi har midlerne til at løse dette væsentlige problem, hvis vi vil, finder jeg personlig særdeles anfægtende. Som fru Scheele påpegede, er det et spørgsmål om politisk vilje. Jeg kan for min del kun kæmpe med ord og argumenter. Jeg kan naturligvis ikke tvinge medlemsstaterne og de internationale donorer til at vise større generøsitet. Jeg var særdeles rystet og særdeles overrasket over det svigtende engagement, der blev lagt for dagen i London. Husker jeg ret, var målet 7 milliarder dollars, og man nåede knap nok 3,7 milliarder, hvilket altså er langt under det oprindelige mål. Vi må derfor fortsætte vores bestræbelser.
For det andet tilslutter jeg mig naturligvis hr. Bowis' ønske om at styrke forskningen på dette område. Det er åbenlyst, at vi takket være forskningen i sidste instans vil vinde megen tid i bestræbelserne for definitivt at udrydde denne i enhver henseende ulyksalige svøbe.
Hvad angår fastsættelse af en procentsats, fru Van Lancker, må jeg understrege, selv om jeg i vid udstrækning er enig i det, De sagde, at vi ikke selv kan fastlægge en sådan procentsats. Den bestemmes af partnerlandene. Ejerskabsprincippet er gældende, og vi må ofte ved vores argumentation søge at overbevise vores partnere for at få dem til at acceptere at afsætte en del af den udviklingsbistand, vi yder, til den sektor, vi drøfter i aften. Det er efter min opfattelse vigtigt at erindre herom. Jeg er med andre ord personlig parat til at tilslutte mig Deres ønske om 6 %, men det afhænger ikke udelukkende af os.
Når det gælder den andel af udviklingsbistanden, som afsættes til millenniumudviklingsmålene, er det helt oprigtigt mit indtryk, at der i forbindelse med den nye programmeringsperiode, som vi i øjeblikket arbejder med, og hvortil vi har brug for Deres bidrag, kreativitet og idéer, vil blive tale om at afsætte en andel på mere end 50 % til millenniummålene. Jeg er rent faktisk overbevist om - og det er en tanke, som optager mig meget - hvilket jeg i øvrigt, ejendommeligt nok, har vanskeligt ved at vinde gehør for, at problemet i mange udviklingslande knytter sig til en utilstrækkelig statsmagt. Staterne formår ikke at yde forskellige sociale eller demokratiske tjenester, såsom adgang til uddannelse for pigerne, adgang til sundhedsydelser, til retsvæsen og forvaltning. Alle disse ydelser er klart utilstrækkelige og undertiden helt fraværende. Stilles der midler til rådighed for de omtalte stater til styrkelse af deres kapacitet til ydelse af tjenester i videste forstand, vil man forstå, at disse midler tjener millenniummålene.
Hvad angår Deres bemærkning om opretholdelse af vores bidrag til den globale fond, er det afgjort vores hensigt at fastholde dette bidrag. Jeg må i øvrigt sige, at mange EU-medlemsstater i London foregik med et godt eksempel og har ydet en reel indsats med hensyn til disse bidrag. Det er de ikke-europæiske partnere, som har været noget tilbageholdende på dette område.
Jeg er enig med Dem i, at der navnlig bør ydes øget støtte til de lande, som gør en særlig indsats, om end aids beklageligvis ikke respekterer grænser. Der bør ydes støtte i forhold til landenes præstationer. Det er også, hvad vi gør. I øvrigt omfatter den tiende Europæiske Udviklingsfond, som De vil vide, et særligt afsnit med det sigte netop at tilføre ganske betragtelige ekstra midler i forhold til den oprindeligt fastlagte rammebevilling under hensyntagen til regeringsførelse, præstationer og også eksempelvis partnerlandenes investeringer til bekæmpelse af aids.
Fru Hall talte om lokale ngo'er, som ikke føler sig godt behandlet af Kommissionen. Tænker De på konkrete ngo'er og konkrete projekter, vil jeg gerne høre herom. Når dette er sagt, erkender jeg, at Kommissionen har ført en politik, som tilsigter at undgå, at bevillingerne spredes mellem alle former for projekter, som hver for sig og på snævert lokalt plan givetvis er vigtige. Vi har under alle omstændigheder ment, at det er endnu vigtigere, at det internationale samfund anlægger en virkelig sammenhængende og fælles strategi, som tager afsæt i samme metode overalt for at løse problemet som helhed. Det har været Kommissionens politik at forsøge at satse på den globale fond for at sikre, at der er, om jeg så må sige, "en hjerne", som kan udvikle en global strategi. Hvis der imidlertid foreligger et godt enkeltprojekt, ja, hvorfor så ikke støtte det? Men det er stadigvæk min overbevisning, at det ville være mindre effektivt, hvis vi spredte os over alle former for projekter.
Det er det valg, Kommissionen har truffet, hvilket ikke forhindrer mig i at være åben og parat til at diskutere disse forhold. Er der nogle, som mener, at antallet af småprojekter bør øges, må jeg, uagtet sådanne projekters fortræffelighed, fastholde min skepsis med hensyn til en sådan strategis langsigtede effektivitet. Personlig går jeg ind for en langt mere systematisk tilgang, når det drejer sig om væsentlige problemstillinger som den, vi drøfter i aften. Når midlerne spredes mellem en række små projekter, glider den systematiske, globale tilgang os af hænde, og effektiviteten glider os af hænde. Det er i en vis forstand, hvad jeg frygter. Men har De kendskab til ngo'er, som har indleveret materiale, beder jeg Dem præsentere mig for det. Lad mig se det. Jeg ønsker ikke at efterlade et indtryk af vilkårlighed. Det er i øvrigt ikke mig, som træffer afgørelserne, det er de administrative enheder, som forelægger mig konklusionerne, og jeg har desværre ikke mulighed for nærmere at undersøge hver enkelt sag. Er der nogle, som mener, deres sag ikke har fået en retfærdig behandling, er jeg således parat til at undersøge spørgsmålet.
Den sidste bemærkning vedrører europæisk konsensus. Som De ved, argumenterer jeg i den forbindelse for fælles programmering for de europæiske donorer, såvel medlemsstaterne som Kommissionen. Kunne det virkelig lykkes for os at etablere en sådan fælles programmering, altså i fællesskab at fastlægge fælles mål og beslutte, hvordan arbejdet kunne fordeles imellem os, ville vi efter min opfattelse være langt mere effektive, ikke mindst når det drejer sig om bekæmpelse af denne frygtelige sygdom. Vi ville sikre en mere sammenhængende tilgang og kunne måske også etablere en virkelig europæisk strategi. Det er ikke tilfældet i dag. Vi må medgive, at vi i dag er donorer. Vi skyder penge i den globale fond, vi finansierer denne fond, men vi har ikke vores egen strategi for bekæmpelse af aids, bortset fra, som jeg nævnte tidligere, at sætte ind på flere fronter: manglende ligestilling mellem kønnene, uddannelse af pigerne, sundhedspleje, adgang til sundhedstjenester, altså generelt alle de problemer, staten forventes at løse. Herudover har vi ikke nogen egentlig specifik strategi til bekæmpelse af aids. Vi finansierer eksterne operatører, det må vi medgive. Hvis vi kunne etablere en fælles programmering, kunne vi måske iværksætte en mere hensigtsmæssig strategi, som mere direkte kunne rettes mod de særlige træk, ja, endog lokalt bestemte træk, der knytter sig til denne problemstilling. 
Formanden.
   - Jeg har modtaget seks beslutningsforslag(1), jf. forretningsordenens artikel 103, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.


