Az EKB 2007. évi jelentése (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont az Olle Schmidt által a Gazdasági és Monetáris Bizottság nevében az EKB 2007. évi éves jelentéséről készített jelentés.
Olle Schmidt
előadó. - (SV) Elnök úr, Trichet úr, Juncker úr! Minden szem az Európai Központi Bankra szegeződik. A jelen bizonytalan gazdasági helyzet és pénzügyi nyugtalanság nagy nyomás alá helyezi az EKB-t. Meggyőződésem, hogy az elmúlt heti kamatlábemelés megfelelő döntés volt. Az infláció nagy terhet ró ránk, és igazságtalanul osztja el újra az eszközöket. Európa politikai vezetőinek hálásnak kell lenniük azért, hogy van egy független központi bankjuk, amely kész cselekedni és így megakadályozza, hogy Európa visszasüllyedjen a stagflációba, a lassú növekedésbe és növekvő inflációba.
Tíz évvel bevezetése után az euró még mindig világvaluta. Az a biztonság és stabilitás, amelyet az euróövezet és az egész Unió, köztük hazám számára, sőt, a globális gazdaság számára is megteremtett, olyasmi, amiről egyikünk sem álmodhatott volna. Az ír népszavazásban adott "nem” válasz nem az euró erősségére adott válasz volt. Az euróországok közötti egyenlőtlen gazdasági növekedés kockázat lehet, de ezt orvosolhatjuk azzal, ha ragaszkodunk a tagállamok biztos állami pénzügyi helyzetét és a folyamatos strukturális átalakítást biztosító stabilitási egyezmény követelményeihez.
Ugyanakkor némileg jogos 10 év után felülvizsgálni az EKB működését; az ellenőrzés, az átláthatóság, a döntéshozatal és az euró nemzetközi szerepe is javítható. A bizottság ezért azt javasolja, az EKB készítsen új javaslatot arra vonatkozóan, hogy az eurocsoport növekedésével hogyan tehető átláthatóbbá és hatékonyabbá a döntéshozatal. A kamatlábbal kapcsolatos döntések esetében az átláthatóság és a kiszámíthatóbb működés érdekében az EKB-nek be kell számolnia a Kormányzótanács tagjai között zajló megbeszélésekről. Az eurocsoport vezetőjeként betöltött szerepét erősíteni kell, ez ugyanis nemzetközi kontextusban is jobban tükrözné az euró jelentőségét.
Régóta fontos célja volt a Parlamentnek, hogy a piac megbízhatóbb információkkal rendelkezzen az EKB-nek a kamatlábat érintő döntéseiről, ahogyan az is, hogy a jegyzőkönyveket és a szavazások végeredményét nyilvánosságra hozzák. Az EKB azonban ezt visszautasította, rámutatva, hogy ez nemzetek mentén megosztaná az EKB vezetőségét.
Trichet úr, meghallgattuk az Ön nézőpontját, és a bizottság most egy módosított javaslatot mutat be. Az EKB vezetőségének egyértelműbb információkkal kell szolgálnia egy a kamatlábat érintő döntést követően, vagyis ki kell jelentenie, hogy tárgyalások nélkül sikerült-e egyhangú döntést hozni, vagy akadtak nehézségek a közös álláspont kialakítása során. Ez lényeges lépés lenne előre a piac, köztünk, politikusok és az EKB között zajló párbeszéd javítása felé.
Az infláció rekordmagasságokba emelkedett, és jelenleg 4 százalék körül áll, amely jelentősen magasabb, mint a középtávra meghatározott 2 százalékos inflációs cél. Nem csak a dollár, de más valuták is számottevően gyengültek az euróval szemben, ami újra felélesztette az árfolyamról szóló vitát. Az euróövezet bővítése nyomán nagyobb súlya lesz a monetáris területnek, ugyanakkor számos kihívással is szembe kell néznünk, hiszen a döntéshozatal nehezebben kezelhető lesz, és növekednek a tagok között a gazdasági fejlődésben tapasztalható különbségek.
A lakáskölcsön-piaci válság azt mutatta, hogy a pénzügyi biztonság globális kérdés, hiszen a válságok többé nem egyetlen országra vagy régióra korlátozódnak. Az egyesült államokbeli és az angliai jegybank (Federal Reserve és Bank of England) közös erőfeszítései nagymértékben hozzájárultak ahhoz, hogy a pénzügyi rendszer talpon maradt, de a válságnak nem vetettek véget. Ebből az is nyilvánvalóvá vált, hogy jobb együttműködésre van szükség a központi bankok és az egyéb intézmények között. Az a tény, hogy az EKB és a Fed egyaránt sikertelenül figyelmeztetett arra, hogy ne becsüljük alá a lakáskölcsön-piaci válságot, a világ pénzügyi piacainak egyre növekvő sebezhetőségét jelzi. Itt jó okunk van a cselekvésre, amit többek között a Parlament meg is tesz, például azáltal, hogy a Lámfalussy-eljárást követve korszerűsíti az európai felügyeleti struktúrát.
A közös monetáris politikának és az EKB-nek nagy kihívásokkal kell szembenéznie az elkövetkezendő években. Meggyőződésem, hogy az EU vezetői és az EKB is kiállja majd a próbát. Ugyanakkor azonban az EU összes vezetőjének meg kell értenie, hogy az árstabilitás és a biztos állami pénzügyi helyzet a növekedés és az új munkahelyek teremtésének pillérei. Ezért figyelemreméltó, hogy a francia elnök, legfőképpen a Tanács soros elnökeként megkérdőjelezi az EKB stabilitási célkitűzéseit. Véleményem szerint Európa vezetőinek ehelyett nyílt párbeszéd keretén belül el kellene magyarázniuk a polgároknak a monetáris politika szándékát és céljait. A csillagászati árak és a kompenzációs béremelések a fejlődés legnagyobb ellenségei.
Jean-Claude Trichet
az Európai Központi Bank elnöke. - (FR) Elnök úr, előadó úr, hölgyeim és uraim! Megtiszteltetés számomra, hogy a Szerződés rendelkezéseinek értelmében én mutathatom be az Európai Központi Bank 2007. évi éves jelentését. Együttműködésünk jóval túlmutat a Szerződésben meghatározott kötelezettségeken, és az Európai Központi Bank számára igen sokat jelent a Parlamenttel ápolt szoros kapcsolata.
Idén már a negyedik alkalommal szólalhatok itt fel. Az igazgatóságban helyet foglaló kollégáim szintén szoros kapcsolatot tartottak fenn az Európai Parlamenttel, elsősorban az olyan ügyeket érintően, mint az euróövezet bővítése, a fizetési rendszerek és a Gazdasági és Monetáris Unió létrejöttének 10. évfordulója.
(DE) Először is rövid összefoglalót szeretnék adni a 2007-2008-as időszakra vonatkozó gazdasági tendenciákról, és be szeretném mutatni az EKB által hozott monetáris politikai intézkedéseket. Ezek után néhány megjegyzést szeretnék fűzni az EKB 2007. évi éves jelentéséről szóló állásfoglalási indítványban az Önök által említett néhány ponthoz és javaslathoz.
az Európai Központi Bank elnöke. - 2007-ben az EKB igen nehéz körülmények között működött a növekvő és ingadozó termékárak, majd 2007 második felétől kezdve a világ pénzügyi piacain tapasztalható, az előadó által is említett folyamatos korrekciókból származó megnövekedett bizonytalanság miatt. E történések ellenére az eurótérség gazdasága továbbra is biztos ütemben fejlődött 2007-ben, az éves GDP 2,7 százalékkal növekedett.
2008 első felében folytatódott a reál-GDP mérsékelt növekedése, bár a negyedéves összehasonlítások valószínűleg jelentős ingadozást jeleznek majd átmeneti, részben időjárásfüggő tényezők miatt. Ezért fontos, hogy a növekedés alakulásának értékelésekor a középtávú trendekre összpontosítsunk.
Ha előre tekintünk, a külső helyzetet nézve a fejlődő országok növekedése továbbra is erőteljes lesz, támogatva ezzel az eurótérség iránti külföldi keresletet. A belső helyzetet illetően az eurótérség gazdasági alapjai továbbra is biztosak, és a térségben nem tapasztalható súlyos egyensúlyhiány. A foglalkoztatási ráta és a munkaerő-piaci részvétel az elmúlt években jelentősen nőtt, míg a munkanélküliségi ráta 25 éve nem látott szintre csökkent.
Ettől eltekintve ezeket a növekedési kilátásokat továbbra is erős bizonytalanság veszi körül, és a veszteségkockázat elsősorban a további, előre nem látható termékár-növekedésből, a pénzügyi piacokon tapasztalható folyamatos feszültségnek a reálgazdaságban okozott esetleges további mellékhatásaiból és az egyre növekvő protekcionista tendenciákból következhet.
Rátérve az árak alakulására, az eurótérségben a 2007-re vonatkozó évi átlagos HICP-infláció 2,1 százalékos volt, kissé meghaladva az EKB által meghatározott árstabilitási szintet. Az év végén azonban a nemzetközi olaj- és élelmiszerárak jelentős növekedése jóval 2 százalék fölé tornászta az infláció szintjét. Azóta az eurótérség inflációja tovább növekedett, és egy újabb markáns termékárnövekedést követően 2008 közepén elérte az aggasztó 4 százalék körüli szintet. Előre tekintve az éves HICP inflációs ráta egy ideig még valószínűleg jóval az árstabilitásnak megfelelő szint fölött marad, és csak fokozatosan mérséklődik majd 2009-ben.
A középtávon az árstabilitást veszélyeztető tényezők 2007 során egyértelműen erősödtek, az elmúlt hónapokban pedig ez az erősödés tovább fokozódott. E veszélyek között találjuk az esetleges további termékár-növekedést, valamint a közvetett adók és szabályozott árak nem várt emelkedését. A Kormányzótanácsot ezenkívül erősen aggasztja, hogy a széles körű, áttételes hatások miatt az ár- és bérmeghatározási magatartás további inflációs nyomáshoz vezethet. Ennek első jelei máris megjelentek az eurótérség egyes régióiban. Ennek fényében a nominális bérek indexálására vonatkozó tervek különösen fontosak és elkerülendők.
Mint 2007-ben is, a 2008 első felében folytatott monetáris elemzés továbbra is megerősíteni látszik, hogy közép és hosszú távon megmarad az árstabilitástól való felfelé való eltérés kockázata. Monetáris politikai stratégiánknak megfelelően úgy véljük, hogy az elmúlt évek monetáris és hitelbővítésének fenntartott alapvető erőssége az eurótérségben az árstabilitásra nézve megteremtette a pozitív eltérés kockázatát.
Az árstabilitást veszélyeztető pozitív eltérések középtávon történő megfékezése érdekében a Kormányzótanács 2007 márciusában és júniusában tovább módosította a monetáris politikai álláspontját. Egy szokatlanul bizonytalan időszakot követően a pénzügyi piacok korrekciójának fényében 2008 júliusában a Kormányzótanács az eurorendszer fő refinanszírozási műveleteiben a legalacsonyabb ajánlat szintjét 4,25 százalékra szállította le. Ez a döntés megerősíti a Kormányzótanács szilárd elhatározását, hogy megakadályozza a másodlagos hatások kialakulását, és a hosszabb távú inflációs várakozásokat az árstabilitással összhangban határozottan stabilan tartsa. Ezzel járul hozzá az EKB monetáris politikája a vásárlőerő középtávon történő fenntartásához, és a fenntartható növekedés és foglalkoztatottság támogatásához az euróövezetben.
Az elmúlt héten a kamatlábemelésről hozott döntést követően a Kormányzótanács jelenlegi értékelésében a monetáris politikai álláspont középtávon elősegíti majd az árstabilitás megvalósítását. Továbbra is szigorúan figyelemmel kísérjük az előttünk álló időszak történéseit.
Az állásfoglalás-tervezetben számos, az EKB számára is releváns kérdést említenek. Biztosítani szeretném Önöket arról, hogy ezeket a megjegyzéseket, és minden az állásfoglalásban szereplő megjegyzést is körültekintően meg fogunk vizsgálni, és ezeknek megfelelően adunk visszajelzést.
Röviden hadd fejtsek ki néhányat e pontok közül. A monetáris politikai stratégiát illetően először is üdvözölném a Gazdasági és Monetáris Bizottságnak az EKB monetáris politikai stratégiájára vonatkozó pozitív értékelését. Kétpilléres keretünk biztosítja, hogy a monetáris politikai döntések meghozatalakor az árstabilitást veszélyeztető tényezők értékelése szempontjából releváns összes információt következetes és rendszerezett módon vegyük figyelembe.
2007-ben a Kormányzótanács monetáris elemzésének továbbfejlesztése érdekében az eurorendszeren belül útjára indított egy kutatási tervet, ahogyan az állásfoglalás-tervezetben is megjelenik az EKB elemzési infrastruktúrájának javítására tett javaslat.
Ami az átláthatóságot illeti, szintén üdvözölném, hogy a Bizottság belátta: az EKB Kormányzótanácsának megbeszéléseiről készült jegyzőkönyvet nem feltétlenül tanácsos a nyilvánosság számára hozzáférhetővé tenni. Egy ilyen intézkedés nyomán a figyelem az egyéni álláspontokra irányulna, miközben a 15, és hamarosan 16 országot számláló euróövezetben a kollégiális döntéshozó, a Kormányzótanács, a testület álláspontja a mérvadó. Ez a Kormányzótanács tagjaira is nyomást gyakorolhatna, hogy a monetáris politikai döntések meghozatala során feladják a szükségszerűen euróövezeti megfontolásokat.
Ahogyan azt már korábban is hangsúlyoztam, a Kormányzótanács nevében a havi sajtótájékoztatón általam bemutatott bevezető nyilatkozatra a többi központi bank által "összefoglaló jegyzőkönyvnek” nevezett dokumentum megfelelőjeként tekintek. Az azt követő kérdések és válaszok órájával együtt a bevezető nyilatkozat valós időben nyújt átfogó áttekintést a Kormányzótanács részéről az aktuális monetáris politikai álláspontot illetően. Ez a kommunikációs eszköz eddig igen jó szolgálatot tett számunkra a pénzügyi piaci elvárások irányításában.
A költségvetési politikát illetően az EKB osztja azt a korábban hallott nézetet, amely szerint a tagállamoknak teljes körűen tiszteletben kell tartaniuk a Stabilitási és Növekedési Egyezményt. 2008-ban az euróövezet összesített költségvetési hiány rátájának ismételt növekedése várható. Egyértelműen fennáll annak a veszélye, hogy néhány ország nem tartja majd be a Stabilitási és Növekedési Egyezmény prevenciós ágának rendelkezéseit. A biztos és fenntartható költségvetési pozíciók elérése, és ennek alapján az automatikus stabilizátorok szabad működésének engedélyezése véleményünk szerint a leghatékonyabb módszer, amellyel a költségvetési politika hozzájárulhat a makrogazdasági stabilitáshoz.
Az állásfoglalás-tervezet az eurótérség országai között meglévő gazdasági különbségek jelentette kockázatokra is utal, amelyek bizonyos mértékig szerkezeti rugalmatlanságokat és/vagy nem megfelelő nemzeti politikákat tükröznek. Mondanom sem kell, hogy az euróövezet országai között fennálló gazdasági eltéréseket a monetáris politika nem orvosolhatja.
Annak érdekében, hogy elkerüljük a lassú növekedés és a magas munkanélküliség vagy esetleg a gazdasági túlfűtöttsége által jellemzett időszak elhúzódását, amely az asszimetrikus sokkokra adott országos reakció lehet, nemzeti szinten a hasonló sokkokkal szembeni ellenállást fokozó reformokat kell bevezetni. Ezek közé tartoznak a versenyt fokozó, a termelékenységet növelő és a munkaerőpiac rugalmasságát elősegítő, jól megtervezett strukturális reformok.
Ismét hangsúlyozni szeretném, hogy szükség van a nemzeti versenyképesség alakulásának - ideértve a munkaerőegységek költségeit is - világos monitorozására, az elvesztett versenyképességet ugyanis utólag igen nehéz visszaszerezni. Ebben a tekintetben támogatjuk a Parlamentnek a felelős bér- és árpolitikára vonatkozó felhívását.
Most áttérnék a pénzügyi piacoknak a válságmegelőzés és válságkezelés érdekében végrehajtott korrekciója nyomán felmerült kérdésekre, amelyek szintén kiemelt helyet foglalnak el a Parlament elemzésében.
Ami a válságmegelőzést illeti, a piaci korrekció olyan ügyekre irányította rá a figyelmet, amelyek mind a felügyelőket, mind pedig a központi bankokat érintik. A felügyelőknek további erőfeszítéseket kell tenniük, hogy megerősítsék a határokon átnyúló együttműködést és információcserét. Létfontosságú, hogy továbbra is kihasználjuk a Lámfalussy-keret lehetőségeit. Az Ecofin Tanács ennek érdekében elfogadott bizonyos intézkedéseket, és a figyelmünket most e célkitűzések megvalósítására kell fordítanunk.
A piaci korrekció véleményünk szerint nem szolgált olyan meggyőző bizonyítékkal, amelynek alapján a jelenlegi felügyeleti keretet átfogó felülvizsgálatnak kellene alávetnünk, például úgy, hogy új hatóságot hozunk létre az uniós felügyelet végrehajtására. A központi bankok, ideértve az EKB-t is, nagymértékben hatékonyan azonosították a pénzügyi rendszer azon gyengeségeit és veszélyeit, amelyek a zavar fokozódása során megjelentek. Ezt ennél tovább nem részletezem.
Ha a válságkezeléssel kapcsolatban levonható tanulságokat keressük, a nyugtalanság időszakában felmerült fő tapasztalat az volt, hogy a válság kibontakozása során a központi bankok és a felügyelők között zavartalan információáramlásra van szükség. A válság kezelésében a központi bankoknak saját feladataik hatékony elvégzéséhez szükségük lehet felügyeleti információkra. Ez vonatkozik az eurorendszerre és az összes központi bankra is. Az ő részükről pedig a felügyelőknek is előnyük származhat a központi banki információkból. Ezért az EKB határozottan támogatja a központi bankok és a felügyelők közötti információcsere uniós jogi alapjának tervezett megerősítését.
Befejezésképp hadd tegyek néhány megjegyzést az európai fizetési rendszerek integrációjával kapcsolatban. Elégedetten vettük tudomásul az állásfoglalás-tervezetnek a SEPA és a TARGET2 rendszerekről szóló pozitív értékelését. Ami az eurorendszer TARGET2-Securities kezdeményezését illeti, a Kormányzótanács az elkövetkezendő néhány hét során dönt majd a T2S project folytatásáról. Fontos megjegyezni, hogy minden fontosabb CSD pozitívan reagált a kezdeményezésre.
Jean-Claude Juncker
az eurocsoport elnöke és az Európai Tanács tagjal - (FR) Elnök úr, előadó úr, hölgyeim és uraim! Először is elismerésem előadójuknak az általa végzett munka színvonaláért. Kiváló jelentésről van szó, amely az összes alapvető kérdést tartalmazza.
A bizottságuk munkájából és előadójuk jelentéséből örömmel láttam, hogy a Parlament nézetei általában megegyeznek annak az eurocsoportnak a többször is hangoztatott véleményével, amelynek megtisztelő módon elnöke lehetek. Ez az egyetértés, a nézetek széles körű egyezése elsősorban a Központi Bank műveleteit és tevékenységét érinti, és az intézmény rendkívül hálás az Önök Parlamentjétől, illetve az általam képviselt kormányoktól származó dicséretekért.
Ez a megjegyzés különösen fontos az elmúlt hetek és hónapok során a Központi Bankot ért különböző bírálatok fényében, amikor teljes arzenált kellett bevetnünk annak érdekében, hogy az egész világot keményen sújtó pénzügyi válságot megfékezzük. Miután kezdetben az a vád érte, hogy túlreagálja a helyzetet, a Központi Bank örömmel nyugtázta, hogy később a többi fő monetáris hatóság is alkalmazta eszközeit és módszereit.
Egyetértünk azzal is, hogy az előadó sürget bennünket, az eurocsoportot, általában véve az ECOFIN Tanácsot és a Bankot, hogy a tapasztalt válságból vonjuk le a megfelelő pénzügyi következtetéseket, különösen a piacok ellenőrzésére és az átláthatóságra vonatkozóan, amelyekkel bővítenünk kell mechanizmusaink jelenlegi körét.
A legfőbb aggodalom polgártársaink számára az infláció elleni küzdelem. Jelen pillanatban minden felmérés azt mutatja, hogy az embereket továbbra is aggasztja a vásárlóerő gyengülése, és tartanak tőle, hogy a vásárlóerő elvesztésének kockázata valósággá válik. Ezért a Bank joga és kötelessége az árstabilitás megteremtése, amely célkitűzést a Központi Bankot létrehozó Maastrichti Szerződés fogalmazta meg az intézmény számára.
Hozzátenném még, nem szabad arra az egyszerű elképzelésre hajlanunk, hogy monetáris hatóságként a Központi Bank az árstabilitásért és az infláció elleni küzdelemért egyedül felelős testület. Az infláció és az infláció elleni küzdelem az euróövezet kormányainak is ügye és kötelessége. A Központi Bank által működtetett monetáris politikák kiegészítésével nekik is árstabilitást támogató ésszerű politikákat kell bevezetniük.
Ezért az eurocsoport kormányai először is vállalták, hogy minden erőfeszítést megtesznek annak érdekében, hogy a szükséges bérkorlátozás keretén belül a bérek és a közszféra irányítása ne csússzon ki a kezeink közül. Ezért határozott célunk, hogy mindent megtegyünk azért, hogy ne kelljen szükségtelenül emelni a közvetett adókat, sem az ÁFA-t, sem pedig a jövedéki adót. Szilárdan elköteleztük magunkat amellett, hogy minden lehetségeset megteszünk annak érdekében, hogy az árak ne haladják meg a józan ésszel elfogadható mértékű emelkedést.
Nem beszélhetünk úgy az inflációról és az árstabilitásról, hogy ne említenénk a Központi Bank függetlenségét, ahogyan azt előadójuk is tette, mind írásbeli, mind pedig szóbeli jelentésében.
Még egyszer hangsúlyozni szeretném, hogy a Központi Bank függetlensége a Gazdasági és Monetáris Unió egyik alapelve, hogy a Központi Bank függetlensége a Gazdasági és Monetáris Unió alapját képező egyezmény része, hogy az alkotmányos szerződést és ennek megfelelően a Lisszaboni Szerződés reformját előkészítő munka során egyetlen kormány sem javasolt még egészen kis változtatásokat sem a Központi Bank általános hatáskörét illetően, amelynek lényege az árstabilitás. Ezért úgy gondolom, hogy egy nap véget kell vetnünk annak a kilátástalan és értelmetlen vitának, amelynek semmi köze a valódi helyzethez. Ez nem azt jelenti, hogy ne lenne mindannyiunk joga bírálni a Központi Bankot, támogatást és tanácsot kínálni neki különböző tevékenységeihez, de az szóba sem kerülhet, hogy beleavatkozzunk a függetlenségébe.
Ezen kívül el szeretném mondani, hogy nem szabad túl sok felelősséget terhelni a monetáris politikára. A Szerződés a Központi Bank számára az árstabilitás célkitűzését határozza meg. Nem bővíthetjük a hatáskörét egy sor további gazdasági céllal, hanem követnünk kell az egységesség szabályát, amely megköveteli, hogy ne próbáljuk túl sok politikai cél megvalósítását a Bank feladatává tenni. A Bank rendelkezik a fellépéshez szükséges eszközzel, vagyis a monetáris politikával; méltóságteljesen és határozottan cselekszik.
Az árfolyam-politikával kapcsolatban némi kétértelműséget véltem felfedezni Schmidt úr jelentésében, amennyiben azt a benyomást kelti, mintha az árfolyam-politika lenne a Központi Bank alapvető, ha nem kizárólagos hatásköre. Nagyon örülök neki, ha a Központi Bank az árfolyamokkal kapcsolatos bármilyen téren vezető szerepet tölt be, ennek ellenére szeretném felhívni a figyelmüket a Szerződés azon rendelkezéseire, amelyek az árfolyam-politikát illetően megosztott jogokkal ruházzák fel a Bankot és a nemzeti kormányokat. Ettől eltekintve mind az árfolyam-, mind pedig a monetáris politika és a strukturális politikák terén folyamatos és termékeny párbeszédet folytatunk a Bankkal, amelyben mindenki részt vesz.
Így tavaly novemberben e rendszeres párbeszéd részeként Trichet úrral együtt ellátogattam Kínába, hogy a kínai hatóságokkal az árfolyam-politikáról tárgyaljunk, és az idei év második felében ugyanígy teszünk majd.
A bizottságuk jelentésében általam észlelt még egy kisebb ellentmondás az euróövezet külső képviseletéhez kapcsolódik. A jelentésben foglaltakkal ellentétben itt sem kizárólag a Központi Bank felelőssége, hogy megtegye az eurózóna nemzetközi szerepét megerősítő szükséges lépéseket. Ez egy másik olyan terület, ahol a feladatok megoszlanak.
Thomas Mann
a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - (FR) Üdvözlöm a két Jean-Claude-ot, Trichet és Juncker elnök urakat!
(DE) Június 2-án nagy ünnepséget rendeztünk Frankfurt am Mainban, abban a városban, ahol a D-márkát és az eurót bevezették - az Európai Gazdasági és Monetáris Unió tíz évét ünnepeltük. Az EKB érdeme, hogy az euró nemzetközileg elfogadottá vált, és hogy továbbra is az árstabilitás a mindenkor elsődleges cél. Logikus volt, hogy néhány nappal ezelőtt az EKB leghatékonyabb eszközét vetette be az alapkamat befolyásolására, és negyed százalékkal megemelte azt. A cél az volt, ahogy még mindig az, hogy csökkentsék a magas megélhetési költségek, a növekvő benzin- és olajárak által teremtett inflációs kockázatot.
Ez alkalommal az EKB hetekkel előre bejelentette intézkedéseit. Tavasszal másképp cselekedett: nagy volumenű hatékony fellépés néhány órán belül. Schmidt úr jelentése - kiváló jelentés, amelyen jól tudtunk együtt dolgozni - ezt külön elismeri. 2007 második felében összeomlott az ingatlanpiac. A másodlagos jelzálogpiaci válság során a korábban nagyot kockáztató bankok és biztosítótársaságok nehéz helyzetbe kerültek. Az EKB nagyon gyorsan rendelkezésükre bocsátotta a szükséges forrásokat, és ezáltal megakadályozta a több országot érintő összeomlást.
Ez a gyorsaság és hatékonyság a hozzáértésen és az intézménybe vetett nagyobb bizalmon alapuló határozott fellépés bizonyítéka. Úgy gondolom, hogy az EKB döntései általában átláthatók, és megfelelő információáramláson, valamint nyílt célkitűzéseken alapulnak. A monetáris párbeszédben az EKB rendszeresen jelentést tesz nekünk a Gazdasági és Monetáris Bizottságban pénzügy-politikai döntéseiről.
Meglátásom szerint nincs sok értelme nyilvánossá tenni az igazgatósági megbeszélések jegyzőkönyveit, ami gyakran hangzik el kérésként. Korlátlan függetlenségre van szükség. Általában, Elnök úr, nekünk képviselőknek számos alkalmunk nyílik a bírálatra. Ma, mivel a vállalkozások és a polgárok is jó kezekben vannak, nagy elismerésemet szeretném kifejezni az elhangzottakért, egyrészt Trichet úrnak és az Ön bankjának, a Frankfurt am Mainban található EKB-nek, másrészt pedig természetesen a kiváló Jean-Claude Junckernek.
Manuel António dos Santos
a PSE képviselőcsoport nevében. - (PT) Elnök úr, Juncker úr, Trichet úr! Először is azzal kezdeném, hogy a jelentés fő célja az Európai Központi Bank 2007. évi tevékenységének elemzése volt. A Monetáris Bizottságban zajló megbeszéléseknek azonban természetesen részét kellett, hogy képezze az Európai Unió monetáris politikája és az annak szabályozói előtt álló jövőbeli kihívások elemzése is.
Az Európai Központi Bank (EKB) hatáskörét illetően, a Szerződések rendelkezéseinek értelmében el kell ismernünk a 2007-ben végzett munka érdemeit. Bár a Bank nem kerülhette el a monetáris zavart és a gazdasági növekedés ennek nyomán bekövetkező, jelenleg is zajló válságát, a jelen helyzet számos negatív következményét sikeresen enyhítette. Úgy gondolom, a fő kérdés továbbra is az marad, vajon az Európai Unió jelenlegi politikái és eszközei lehetővé teszik-e számunkra, hogy véglegesen túljussunk a világ gazdaságát érintő súlyos válságon és annak európai következményein.
A válság nem szükségszerűen katasztrófa. Csak akkor előzhetjük azonban meg, hogy a válságból katasztrófa legyen, ha pontos jövőképpel rendelkezünk, amelyet nem terhelnek különböző idejétmúlt dogmák, és amely az előttünk álló új jelenségre koncentrál, amelyre megoldást kell találnunk. Elfogadhatatlan, hogy védelmünkbe vegyük a hatályos jogszabályoktól való eltérést, és olyan javaslatok kidolgozásával kell hozzájárulnunk a politikáról szóló vitához, amelyeknek célja a jelen helyzet megváltoztatása.
Schmidt úr jelentése bemutat néhány előrevivő utat: javítsuk a központi bankok és a szabályozó hatóságok közötti együttműködést a pénzügyi dereguláció és szabályozás összeegyeztetéséért folytatott küzdelemben; hozzunk létre keretet az EKB pénzügyi irányítási szerepe számára; segítsük elő a gazdasági politikák koordinációját az eurocsoport, a Bizottság és az EKB között; javítsuk a döntéshozatal átláthatóságát; és mindenekelőtt olyan információkat biztosítsunk, amelyek lehetővé teszik a nyilvánosság számára az EKB intézkedéseinek megértését; segítsük elő a Bank irányításának szerkezeti reformját; kezeljük körültekintően a kamatokat, kerülve a spekulatív beavatkozásokat és a nem megfelelő piaci kedvezményeket annak érdekében, hogy ne veszélyeztessük a befektetési politikát, a munkahelyteremtést, a szerkezeti reformot és a gazdasági növekedést. Mindettől függetlenül, ami már így is igen jelentős, azt is meg kell értenünk, hogy komoly gazdasági és társadalmi válsággal állunk szemben, amelynek mértékét még nem ismerjük. Azt azonban már tudjuk, hogy még sokkal rosszabb lesz, mielőtt javulni kezd majd.
Nem áltatjuk magunkat azzal, hogy a rendelkezésünkre álló ellenszerekkel meg tudjuk majd oldani a jelenlegi problémákat. A helyzet felismerése nem kishitűség, hanem sokkal inkább a józan ész diktálta cselekedet. Valószínűleg nemsokára meg fogjuk tudni határozni a problémák orvoslására szolgáló politikai megoldásokat. Ez természetesen nem a világ vége, és még kevésbé a történelem vége. Csak együttműködést, szakértelmet, átláthatóságot és hatáskörbeli rugalmasságot kérhetünk az EKB-től, illetve azt, hogy e hatáskört soha ne lépje túl.
Wolf Klinz
az ALDE képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr, Trichet úr és Juncker úr, hölgyeim és uraim! Csatlakoznék az előttem szóló dicséretéhez. Az EKB már a pénzügyi válság legelején valóban helyesen és hozzáértően cselekedett, és e határozott döntési képesség nélkül a válság valószínűleg sokkal súlyosabban alakult volna. Még nincs vége, de határozottságával az EKB nem csak hitelességét bizonyította, de egyfajta modelljévé is vált a kompetens központi banki fellépésnek és többi központi bank számára is példaként szolgálhat.
Attól tartok azonban, hogy a neheze még hátra van a Központi Bank számára. Az elkövetkezendő másfél év lesz kritikus próbája annak, vajon a Bank továbbra is hiteles tud-e maradni. Remélem, hogy igen. Az olaj- és nyersanyagárak vágtában növekednek, rohamosan nőnek az élelmiszerárak és inflációval küzdünk. Trichet úr az euróövezetben 4 százalékról beszélt. Sok tagállamban azonban közel 6 százalékról van szó, és az euró elképesztően erős.
Így a stagfláció veszélye rendkívül nagy. Gondoskodnunk kell róla, hogy valóban még korai fázisban elhárítsuk ezt a kockázatot. Ezért ilyen körülmények között üdvözlöm, hogy a Központi Bank bizonyította rátermettségét az elmúlt heti kamatláb-emelési döntés során. Az infláció elleni küzdelem mindenképpen továbbra is a legfőbb feladatunk, és a jövőben is az lesz.
Amikor Németország néhány évtizeddel ezelőtt stagflációs időszakon ment keresztül, Schmidt kancellár azt mondta, hogy számára az 5 százalékos infláció sokkal jobb, mint az 5 százalékos munkanélküliség. Ezzel közvetlenül szembekerült a Bundesbankkal. Kiderült, hogy a Bundesbank azonnali és határozott inflációellenes politikája volt a helyes út. Németország minden más országnál gyorsabban lábalt ki a stagflációból.
Nem tudok tanácsot adni a Központi Banknak. Ők mindenki másnál jobban tudják, mi a dolguk. Három kívánságom van. Kettő ezek közül már teljesült. Szeretném, ha a Központi Bank, az eurocsoport és az eurocsoport elnöke, Juncker úr között zajló párbeszéd zavartalanul folyna. Meggyőződésem, hogy éppen ez történik. Szeretném, ha szorosabb lenne az együttműködés, nem csak a központi bankok, hanem a Központi Bank és a felügyelő hatóságok között is. Ez szintén kilátásban van.
Végül pedig - és itt sajnos nemleges választ kaptam Trichet úrtól - szeretném, ha több információt kapnánk a döntéshozatalról. Nem kérünk neveket, de tudni szeretnénk, hogy a döntés szűk vagy egyértelmű többséggel született-e, és hogy sok vagy nem számottevő vita előzte-e meg azt.
Claude Turmes
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr! Nem vagyok a monetáris ügyek nagy szakértője, de megpróbálom megérteni, mi áll a jelenlegi energia- és élelmiszerválság hátterében; a következtetésem pedig az, hogy új korszak van születőben.
Olyan korszak, amelyben bolygónk erőforrásai szűkösek. Miért? Mert a 20. századból származó meghatározó gazdasági modellt alkalmazunk, amelyet egymilliárd európai, amerikai és japán középosztálybeli állampolgár dolgozott ki és működtetett, illetve a világ más részein élő szűk elit egyes csoportjai. Az volt a 20. századi világ.
A 21. századi világban további több százmillió középosztálybeli emberrel kell számolni Kínában, Indiában, Indonéziában, Dél-Afrikában, Nigériában, Mexikóban, Brazíliában és más országokban. Ezért jelenlegi domináns gazdasági modellünkben van egy rendszerhiba. A rendszer nem vette figyelembe azt a tényt, hogy az erőforrások korlátozottak. Hol találunk halat, ha a kínaiak ugyanannyit esznek, mint a japánok? Hol találunk benzint, ha minden indiai Tatamobilt vezet majd? Hol találunk majd szenet a világ acélművei számára, ha a felemelkedő országok a meglévő technológiával összhangban fejlődnek? Ez az alapvető válság.
Ezért három konkrét kérdésem lenne. Először is a spekuláció. A spekuláció természetesen nem alulról építkező mozgalom, de mit tehetünk az emelkedő árak terhét cipelő polgárainkért, miközben a Total és az Eon részvényesei, valamint a többi spekuláns a nyereség súlya alatt roskadozik? Juncker úr, Ön felvetette a spekulációs adó ötletét. Van előrelépés ebben a kérdésben, mert úgy gondolom, hogy polgáraink azt szeretnék, ha mi, politikusok cselekednénk?
A második kérdésem a következő: milyen gyors lépéseket lehetne tenni annak érdekében, hogy az európai gazdaság kevésbé függjön elsősorban az import olajtól és gáztól, illetve ezek áraitól. Nem vehetnénk tervbe, hogy az Európai Beruházási Bank segítségével egy nagy beruházási programot indítsunk, amelynek célja az épületek és a tömegközlekedés korszerűsítése lenne, valamint például az, hogy a kis- és középvállalkozásokban elektromotorokat és más rendszereket telepítsünk? Véleményem szerint ez az egyetlen módja a fogyasztás csökkentésének, mivel az árakat nem mi szabályozzuk.
A harmadik pont a bérindexálási rendszerrel kapcsolatos. Trichet úr, Ön és én elég jól keresünk ahhoz, hogy ne érezzük meg túlságosan az energia- és élelmiszerárakat. Ön kétségtelenül többet keres nálam, ugyanakkor azt állítja, hogy a Luxemburgban és Belgiumban alkalmazott nemzeti indexálási rendszereket el kellene törölni. Juncker úr, nem ez az egyetlen módja annak, hogy egy olyan időszakban, amikor az árak rendkívül magasra szöknek, az emberek némi plusz bevételre tegyenek szert? Nem igazán értem, miért ellenzik ennyire az indexálási rendszereket.
Johannes Blokland
az IND/DEM képviselőcsoport nevében. - (NL) Köszönöm, elnök úr! Üdvözlöm Trichet urat, az Európai Központi Bank elnökét, és Juncker urat is.
Először is gratulálni szeretnék Trichet úrnak az imént bemutatott éves jelentéshez. Ne kerteljünk, nem túl biztatóak a kilátások az euróövezet számára. Attól tartok, hogy az előttünk álló évek során az euró bevezetésekor hangoztatott számos kétség jogosnak bizonyul majd. Néhány évnyi növekedés után most kiderül, vajon az Európai Központi Bank alacsonyan tudja-e tartani az inflációt.
Az eurótérség egységes monetáris politikával rendelkezik, de a 16 ország mindegyikének van saját gazdaságpolitikája. 16 ország, mindegyik saját HICP-vel és saját munkahely-teremtési politikával. Most, hogy az euróövezeti infláció 4 százalékos, az Európai Központi Bank legutóbbi kamatlábemelése azt jelenti, hogy a reálkamat 0,25 százalék. Ez azonban nem elég ahhoz, hogy ellensúlyozza a növekvő inflációt, és a minden tagállamban jelen lévő recesszió kockázatát.
Meg tudja becsülni Trichet úr, hogy a rendelkezésünkre álló eszközök milyen mértékben lesznek elégségesek az előttünk álló években?
Sergej Kozlík
(SK) Támogatom azt az álláspontot, amely szerint az euró bevezetése, az euróövezet fokozatos bővítése és a következetes gazdaságpolitikák alkalmazása volt az, ami az Európai Központi Bank óvatos megközelítésével együtt az Európai Unió országaiban jelenleg tapasztalható, viszonylag stabil gazdasági fejlődéshez vezetett.
Az is kétségtelen, hogy a pénzügyi piaci műveletek száma és fajtái dinamikus növekedésének köszönhetően ezek a műveletek egyre kevésbé átláthatók. Ez pedig egyre több kockázatot eredményez, amelyek esetlegesen nem csak a szállítói és fogyasztói csoportokat, hanem teljes nemzetek gazdaságát is veszélyeztethetik. Következésképpen szélesebb uniós keretet kell létrehozni a pénzügyi felügyelet számára, és szorosabban be kell vonni az Európai Központi Bankot a felügyeleti tevékenységbe annak érdekében, hogy megoldhassuk a pénzügyi rendszer problémáit.
Egyetértek előadónkkal, Schmidt úrral abban, hogy elkerülhetetlen lesz a központi bankok és a nemzeti felügyelő hatóságok közötti szorosabb együttműködés. A cél az, hogy megőrizzük a pénzügyi piacok stabilitását, különös tekintettel az egyre inkább integráltan működő pénzügyi rendszerekre. Ma és ebben a korban mindaz, ami igaz az ökológiára, igaz a pénzügyi piacokra is. Az olyan többi jelentős szereplő, mint az USA, Oroszország, Japán, Kína, India és mások részvétele nélkül lehetetlenség lesz világszinten sikeres eredményeket elérni.
José Manuel García-Margallo y Marfil
(ES) Elnök úr, Trichet úr, Juncker úr! Az Európai Központi Bank és az eurocsoport elnöke egyetért abban, hogy tíz éve folyamatos egyetértés volt a különböző politikák viszonylagos szerepeivel kapcsolatban. A Központi Bank és a monetáris politika a felelős az árstabilitás biztosításáért, az államháztartást középtávon egyensúlyba kell hozni, a többi politikának pedig meg kell teremtenie a gazdaság és a foglalkoztatottság növekedését.
Amikor a dolgok elromlanak, elkezdjük megkérdőjelezni ezt a modellt. Elkezdjük átpakolni saját felelősségünket az európai intézmények vállára. Néhányan Trichet urat teszik felelőssé, mások Juncker urat. Ha a dolgok még rosszabbra fordulnak, végül Pöttering urat fogják vádolni.
Ezért úgy gondolom, ilyenkor fontos - és Trichet úr jó kormányos - hogy tartsuk az irányt, és ragaszkodjunk ahhoz a modellhez, amelynek segítségével idáig is eljutottunk.
Szeretnék még néhány szót szólni az árakról. Való igaz, ahogyan Juncker úr mondta, hogy mindannyian felelősek vagyunk ebben a kérdésben, és hogy a kormányoknak is cselekedniük kell; ezt a kérdést a piaci rugalmasság problémájának megoldása, a poszt-lisszaboni stratégia kidolgozása során meg kell majd vizsgálni.
Ugyanakkor egy területen a Központi Banknak kell felvállalnia a vezető szerepet. Az emberek azt mondják - hogy pontosan hányan, arról nincsenek adataim -, hogy az áremelkedés bizonyos mértékben a pénzügyi spekulációk eredménye; részben a pénzeknek a másodlagos jelzálogpiacról és a különböző kamatpiacokról a határidős piacokra történő átvitele felelős ezért a helyzetért, és mindannyiunknak tenni kell valamit a megoldás érdekében.
Az intézményi felépítést illetően egyetértek előadónkkal, Schmidt úrral, hogy valószínűleg nem ez a legjobb idő a teljes jegyzőkönyvek nyilvánossá tételére. Ugyanakkor úgy gondolom, jó ötlet lenne, ha a jegyzőkönyvek összefoglalását nyilvánosságra hoznák, és még ennél is fontosabb, hogy véleményem szerint a Központi Banknak tájékoztatnia kellene bennünket arról, arányosan mekkora szerepet kap stratégia alapjául szolgáló két pillér az átláthatóság és a piaci tudatosság növeléséről hozott döntések során.
Az is meggyőződésem, hogy a megnövekedett gazdasági irányítást ellenpontozni, ellensúlyozni kell: ez azonban nem Trichet úr hibája. A mi hibánk, amiért ez idáig még nem hagytuk jóvá a Lisszaboni Szerződést, és szeretném, ha ezt a hiányosságot orvosolnánk.
Pervenche Berès
(FR) Elnök úr, Trichet úr, Juncker úr! Először is köszönöm előadónknak a kiváló munkát. Úgy gondolom, hogy az egyes résztvevők hozzájárulása olyan eredményt hozott, amely egyértelművé teszi a helyzetet; az üzenet talán nem elég konkrét, de véleményem szerint vannak hasznos elemei.
Trichet úr, mindenkit lenyűgöztek a 2007 nyarán tartott beszédei. Értékeljük, hogy azonnal jelentést tett a Gazdasági és Monetáris Bizottságnál. Most azonban olyan körülmények között emelték meg a kamatlábat, amikor mindannyian úgy gondoljuk, a válság még nem ért véget, és hogy a rossz hírek, ideértve a nagy európai bankoktól érkezőket is, még csak ezután következnek.
Amikor tavaly decemberben találkoztunk, Ön azt mondta, hogy alapvetően 3 százalékos inflációra számítanak 2008-ban, és azután megnyugodnak majd a kedélyek. Jelenleg az infláció 4 százalékos, és Ön azt mondja, hogy negyed százalékkal megemelték a kamatlábat, és ez van. Az import inflációval azonban, ha az Ön stratégiája valójában az, hogy ennyire éberen vigyázza az árstabilitást, a növekedést és a foglalkoztatottságot érintő, mindannyiunk által ismert kockázatokkal együtt is tudja majd követni ezt a stratégiát rövid és középtávon is?
Úgy tűnik számomra, hogy a Turmes úr által említett jelenség, amelyet úgy is jellemezhetünk, hogy az Európai Unió a globalizáció második szakaszába lép, arra késztet bennünket, hogy újraértékeljük a globalizáció első szakaszának kezeléséhez rendelkezésünkre álló eszközöket. Ebben az első szakaszban az árstabilitás, de legalábbis a fogyasztási cikkek árának csökkentése volt az elsődleges, különösen az áthelyezés kapcsán.
Most ebben az új szakaszban új a mérleg és új a modell, amelyben a korábban felemelkedő országok immár teljesen megerősödtek, és a nyersanyagokhoz is teljes mértékben hozzáférnek, aminek tisztában vagyunk az árakra gyakorolt hatásával.
Ilyen körülmények között ezért - ez a megjegyzés Trichet úrhoz és Juncker úrhoz egyaránt szól, mivel Juncker úr helyesen felhívta a figyelmet az eurocsoportnak és az ECOFIN-nek e területen meglévő illetékességére, bár ők soha nem jelennek meg ebben a bizottságban vagy a Parlamentben - nem az árfolyam, az olajkészletek euróért való megvásárlása-e a jelenlegi alapvető kérdés, és nem az, hogy az Európai Unió, különösen az euróövezetben, közös álláspontot tudjon képviselni, hogy az euróra való áttérés után tíz évvel végre lehetővé tegyük egy összehangolt és felelős párbeszéd létrejöttét a világ legfontosabb valutái között, és ezáltal a legjobb árfolyamot biztosítsuk saját növekedésünk érdekében?
Margarita Starkevičiūt
(LT) Szeretnék rámutatni, hogy hivatali időnk során az Európai Központi Bank elismerésre méltó munkájának köszönhetően a világ egyik központi bankjából a központi banki tevékenység világszinten is elsőszámú képviselőjévé vált. Ma azzal az új kihívással áll szemben, hogy a globalizált világban elismertesse egyre fontosabb szerepét.
Szeretnénk, ha a bank erősítené makrogazdasági és pénzügyi stabilitási előrejelző és irányító szerepét, hiszen mivel a legtöbb mai válság a harmadik országokból indul, igaz az az állítás, hogy az Európai Központi Bank elmulasztott pontos előrejelzést adni a válság mértékéről és lehetséges következményeiről. Mit tehetünk a helyzet javítása érdekében? Először is a gazdasági és a monetáris politika közötti erősebb koordinációt említeném. A harmadik világ most lép az árliberalizáció korszakába, amely Litvánia képviselőjeként számomra igen ismerős. Hosszabb ideig is eltarthat, és akkor Európára nagy nyomás nehezedik majd az árak tekintetében. Ennek a nyomásnak azonban monetáris politikánk segítségével kell ellenállni, amely nagyobb terhet róna a gazdaságunkra. Másik megoldás, ha felajánljuk a fejlődő országoknak, hogy segítünk rendezni bevételi politikájukat, és stabilizálni az árakat. Ezt a Nemzetközi Monetáris Alapban való fokozottabb részvétel, és a Világbankkal folytatott kommunikáció segítségével érhetjük el. Ez egy lehetséges eszköz, amellyel a fejlődő országokban visszaszoríthatjuk az inflációt, és amely Világbankot is mentesítené a monetáris politika módosításának terhétől.
Van még egy szempont, amely aggodalommal tölt el, és ez az európai elszámolási rendszer. Az Európai Központi Banknak a SEPA végrehajtását és a TARGET 2 biztonsági rendszer kifejlesztését célzó jelentős erőfeszítései ellenére a probléma még ennél is bonyolultabb.
Ryszard Czarnecki
(PL) Elnök úr! Az Európai Központi Bank éves jelentése úgy tűnik, nem tesz említést egy, az elmúlt években kialakult tendenciáról. Míg korábban mondhattuk, hogy a Frankfurtban található európai bank valóban függetlenül működik, addig a közelmúltban megfigyelhettük, hogy a legnagyobb európai uniós országok nyomást próbáltak gyakorolni az EKB-re, és megpróbálták befolyásolni annak döntéseit.
Ez igen aggasztó tendencia, hiszen a gyakorlatban azt jelenti, hogy az EU kettéválik egyenlő, és az egyenlőnél még egyenlőbb országokra. Ez kettős mércéhez vezethet. Az olyan országoknak, mint Franciaország vagy Németország joguk van nyomást gyakorolni az EKB-re, amikor azonban kisebb országokról van szó, az Európai Unió tagállamainak kormányai szigorúan tiszteletben tartják az Európai Központi Bank függetlenségének elvét. Azért hozom ezt szóba, mert aggasztó fejleménynek tartom.
Befejezésképp nem mondhatjuk, hogy Európa nem rendelkezik megfelelő és stabil pénzügyi rendszerrel. Mindez éppen kialakulóban van. Ezt illusztrálja jól London ellentmondásos példája, amely az Európai Unió legfontosabb pénzügyi központja, jóllehet egy euróövezeten kívüli ország fővárosa.
Luca Romagnoli
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Az eurótérséget olyan energiaárak sújtják, amelyeket sem az EKB, sem az Unió, sem pedig a kormányok nem tudnak szabályozni. A német pénzügyminiszter, Peer Steinbrück, ezt elmondta Önnek, Trichet úr, és ezek után az EKB bejelentette, hogy szándékában áll a pénzügyi nehézségekkel küzdő bankoknak segítséget nyújtani. Azon tűnődöm, vajon számíthatunk-e olyan EKB-bejelentésre, hogy támogatni kívánják azokat a polgárokat, akiknek a fizetése nem tart ki a hónap végéig, azáltal, hogy csökkentik a pénz költségét és rákényszerítik a bankokat, hogy a jelenleginél kevésbé bénító jelzálogkölcsön-kamatot állapítsanak meg?
A növekedés fenntartása fontosabb, mint a valuta erősségének fenntartása. Az a dollárpolitika, amelyre az EKB nem reagál kellően hatékonyan. Schmidt úr szívesen erősítené az EKB szerepét és tekintélyét, én azonban az EKB függetlenségét megkérdőjelezők közé tartozom. Kétségtelen, hogy az euró bevezetésének voltak előnyei: a Schmidt úr által említettek némelyike vitathatatlan, egy szó sem esik azonban az euróövezet összes polgárát érintő, kézzelfogható negatív következményekről. Az embereket sújtja a reálinfláció, amely a valuta bevezetését kísérő elterjedt spekulációnak köszönhetően, amelynek megfékezésére az EKB és intézményei vajmi keveset tettek, a hivatalos adatoknál sokkal magasabb.
Ahogyan Schmidt úr írja, az EKB-nek a polgárok közötti elfogadása abból ered, hogy az árstabilitás és a gazdasági növekedés célkitűzéseit tartja szem előtt, és ezért az átláthatóságot kevésbé tartja fontosnak; azt is javasolja, hogy hagyjuk el a tagállamok egyenlőségének elvét, és több hatalmat kíván adni a Végrehajtó Bizottság kezébe. Schmidt úr attól tart, hogy a kormányok a gyakorlatban nyomást gyakorolnak majd központi bankjuk elnökére, más szóval attól tart, hogy a politika kerül fölénybe a pénzügyekkel szemben. Én úgy gondolom, hogy ennek az ellenkezője igaz.
Schmidt úr, Trichet úr, semmilyen módon nem tudok egyetérteni ezekkel a javaslatokkal.
Gay Mitchell
Elnök úr! Köszönetet szeretnék mondani Schmidt úrnak a kitűnő jelentésért.
Hadd mondjam el már az elején, hogy néhány tagállam máris recesszióban van, de legalábbis nagyon közel hozzá, és fel kell tennünk magunknak a kérdést, mi a legfontosabb, amit ebben a helyzetben tehetünk. Úgy gondolom, hogy a legfontosabb dolog, amit ebben a helyzetben tehetünk, az, hogy megvédjük a munkahelyeket, és ösztönözzük a munkahelyteremtést. Nézzük meg az 1990 és 1998 közötti időszakot, amikor a mai euróövezetben ötmillió munkahely létesült. De az 1998 és 2008 közötti tíz évben, amikor az euró használatban volt, és Trichet úr és elődei valósították meg politikájukat, közel 16 millió munkahely létesült.
Ezért ehhez szeretnék hozzászólni. Sikertörténetről van szó, és a Központi Bank politikáinak az ebben való részesedését el kell ismerni. Az érdemeket el kell ismerni.
De ez az a történet, amelyet hallunk? A siker okai általában egyértelműen az alacsony kamatráták, konkrétan azonban az alacsony infláció, és úgy gondolom, hogy Trichet úr ezzel kapcsolatos folyamatos tartózkodása helyénvaló.
De szükség van a kamatok folyamatos emelésére? Itt az ideje, hogy ezt közelebbről is megvizsgáljuk. A jelenlegi gazdasági körülmények nyugodt és megfontolt fellépést kívánnak. Ezért van független Központi Bankunk.
Ugyanakkor egy megjegyzést szeretnék tenni az euró erősségét illetően. Negatívan hat exportőr gazdaságainkra. Az eurónak a dollárral és a fonttal szembeni árfolyama nem csökken, és az amerikai és az eurókamatlábak közötti eltérésnek köszönhetően valószínűleg nem is fog. A kamatlábemelés, miközben az inflációt célozza, további veszélyeket rejthet magában az euró árfolyamára nézve, és a gazdasági bizonytalanság időszakában akadályozhatja a gazdasági növekedés lehetőségét.
A rendelkezésemre álló hátralévő időben el szeretném mondani, hogy tavaly én voltam az előadója az EKB éves jelentéséről szóló jelentésnek, és akkor rámutattam, hogy 223 milliárd euró volt forgalomban 500 eurós címletekben - ez 446 millió bankjegyet jelent! Megkértem, hogy vizsgálják meg az ügyet, különösen azért, mert lehetségesnek tűnik számomra, hogy ezeket bűncselekményekhez használják fel. Talán Trichet úr válaszában elmondhatná, mit tettek az általam akkor felvetett kérdéseket illetően.
Ieke van den Burg
Elnök úr! Csatlakoznék az EKB-nek a tavalyi pénzügyi válság idején tanúsított fellépéséért szóló dicséretekhez és gratulációkhoz. A jelentés hangsúlyozta az EKB mint végső likviditás-biztosító és végső piacteremtő szerepét, és én osztom ezt a nézetet. Úgy gondolom, hogy ezt is megvalósította.
Ezzel kapcsolatban, Trichet úr, úgy gondolom, helyes volt, hogy hangsúlyozta az információhoz való jobb hozzáférés és a jobb információcsere szükségességét, amelyben véleményem szerint az EKB-nek vezető szerepet kel vállalnia. Ez is része volt a Gazdasági és Monetáris Bizottság által Parlamentnek bemutatott, a felügyeleti rendszer reformjáról szóló jelentésnek, amelyet jövő héten vitatunk majd meg. Úgy gondolom, nagyon fontos, hogy jobb kapcsolat legyen a piaci és a banki prudenciális felügyelők mikro-prudenciális információi és az EKB információi között, és véleményem szerint az EKB itt felvállalhatja a kezdeményező szerepet.
Azt mondta, hogy nem akarják átfogó felülvizsgálat alá vetni a felügyeleti rendszereket - nem ezt javasoltuk -, de úgy gondolom, az Önök érdeke is, hogy ne legyenek túlságosan ráutalva a tagállamok és a tagállamok felügyelő hatóságainak önkéntes együttműködésére. Ezért fontos, hogy függetlenebb szereplők legyenek ezen a területen, és európai szinten erősebb rendszer és erősebb struktúra valósuljon meg.
Egy másik elem a fizetési és elszámolási rendszerek. Örömmel hallottam, hogy a CSD-k pozitívan reagáltak a Target 2-Securities javaslatra, amelyet az EKB és más központi bankok dolgoznak ki. Úgy gondolom, ez fontos alapul szolgálhat a rendszer további fejlesztéséhez. Meg szeretném továbbá kérdezni, mi a véleményük, a piacé is, a derivatívák terén és a másodlagos értékpapír-piaci szektorban zajló jelenlegi történésekről annak érdekében, hogy ott központibb partnereket és megfelelőbb felügyeleti rendszert hozzanak létre.
Az utolsó megjegyzésem a tegnapi Bernanke-beszéd párhuzama, de ezt már nem részletezem.
Daniel Dăianu
Elnök asszony! Gratulálok az előadónak a munkájához.
Egy éves jelentés sokat mesélhet az eredményekről, de a politika szövevényeiről és a kompromisszumokról is. A jelenlegi európai inflációs szint a döntéshozók és a polgárok számára is megpróbáltatást jelent. Az Európai Központi Bank következetes politikája által teremtette meg hitelét. Ezt a teljesítményt tovább fokozta a globalizáció hullámán és az ázsiai gazdasági felemelkedéssel érkező inflációimport.
Sajnos napjainkban a rendelkezésre álló erőforrások növekvő hiányát tükröző hatalmas energia- és élelmiszerár-növekedés miatt ennek az ellenkezője történik. A költségnyomás világszerte nagy terhet ró a piacokra. Az euróövezet inflációs rátája 10 éve nem volt ilyen magas. Ez igen aggasztó, és úgy tűnik, a stagfláció sem várat már sokat magára.
Ráadásul a pénzügyi válság jelentős mértékben megnehezítette az Európai Központi Bank feladatát. Az EKB-nek kitartóan kell küzdenie az infláció ellen, és a várható infláció rögzítése ebben a tekintetben kulcsfontosságú. A kockázat azonban nagy. Nem világos, meddig tart még az exogén költséginfláció. Létfontosságú, hogy elkerüljük az ár-bér spirált. Ugyanúgy, ahogyan az elmúlt évtizedben az infláció mérsékléséről beszéltünk, az előttünk álló időszakban most az ár-bér kölcsönhatás enyhítésére kell törekednünk.
Az euróövezetben tapasztalható további gazdasági különbségek nem javítanák a hangulatot az Európai Központi Bank intézkedései számára. Továbbá amikor a piacok egyre globálisabbak, az Európai Központi Bank intézkedéseit a többi fontos partner tevékenységéhez viszonyítva is meg kell vizsgálni. Itt a kamatok különbségeiről és az általános politikai álláspontokról van szó.
Egy utolsó megjegyzés. Manapság a pénzügyi piacokban rejlő kockázat jobb felügyeleti kereteket, az EKB, a Fed és más jelentős központi bankok közötti jobb koordinációt követel. Ebben a tekintetben ki kell emelni a túl könnyű pénz politikájának veszélyeit.
Othmar Karas
(DE) Elnök asszony, hölgyeim és uraim! Nagyon remélem, hogy a vita fő üzenete elér majd az európai polgárokhoz. A vita első fő üzenete számomra az, hogy az EKB és az euró nem az aggodalmak és a problémák oka, hanem a megoldás része. A második fő üzenet az, hogy az euró előnyökkel jár, és védelmet biztosít. Előnyökkel jár az egész Európai Unió, és nem csak az eurózóna polgárai számára, az Európai Unió politikai elképzelése és az Európai Unió növekedési és foglalkoztatáspolitikája számára is.
A belső piactól eltekintve az euró a leghatékonyabb válasz a globalizációra. Az igaz, hogy az euró és az Európai Központi Bank nem függetlenítenek bennünket a globális hatásoktól, de nagy szerepük van abban, hogy jobban tudjuk ezeket kezelni.
Ezért megköszönöm az Európai Központi Banknak a következetes és kiegyensúlyozott politikát, mert akkor, amikor egyre nagyobb a bizalmatlanság, a Bankba vetett bizalom kétségtelenül nő.
Ugyanakkor egyben szeretnék felszólítani minden állam- és kormányfőt: el a kezekkel a Stabilitási és Növekedési Egyezménytől, el a kezekkel az Európai Központi Banktól. Ha belső problémáik vannak, készítsék el a házi feladatukat, túl könnyű azt mondani, hogy mások a hibásak. Ezért minden elképzelhetőt meg kell tennünk annak érdekében, hogy növeljük a tudatosságot, és véget vessünk az információs deficitnek. Az emberek általában nem ismerik fel az infláció, a kamatok és az árstabilitás közötti kapcsolatot. Hálás vagyok Juncker úrnak, hogy rámutatott, a közvetlen adókat nem szabad növelni, hanem ahol csak lehet, csökkenteni kell őket.
Azt az üzenetet kell közvetítenünk, hogy az euró nem felelős a magasabb energia- és nyersanyagárakért. Azt is kedvezőnek tartom, hogy az Európai Központi Bank, a Bizottság és a pénzügyi szolgáltatási szektor közötti együttműködés nyomán sikeresen elindulhatott a SEPA, a határokon átnyúló fizetési rendszer. Használjuk ki érzékenységünket, valamint a polgárok jogos aggodalmait és félelmeit, és kezdjünk velük párbeszédet, adjunk válaszokat és magyarázatot, ne pedig csak udvarias beszédeket mondjunk.
Benoît Hamon
(FR) Elnök asszony, hölgyeim és uraim! Legfőbb partnereinkkel és versenytársaink valutáival összehasonlítva az euró egyre drágább. Ez különösen igaz a dollár esetében. Természetesen az Európai Központi Bank referenciaértékei szisztematikus emelésének politikája a Fed ellentétes politikájával együtt csak tovább, súlyosbítja a helyzetet. Ezt az európai gazdaság versenyképességét rontó árfolyam-tendenciát sokan kommentálták már, elsősorban magas rangú európai vezetők.
Az uralkodó nézet, különösen ebben a Házban az, hogy az árfolyamtrendek az EKB kizárólagos és abszolút hatáskörébe tartoznak. Az EKB maga elnökén keresztül néhány általános nemzetközi nyilatkozattól eltekintve nem hajlandó véleményt mondani a témáról. Ez a helyzet nemcsak, hogy nem átlátható és demokráciaellenes, de mindenekfölött ellentétes a Szerződéssel. A Szerződés 111. cikke úgy szól, idézem: "Ha egy vagy több harmadik állam valutájára vonatkozóan nem létezik az (1) bekezdésben említettek szerinti árfolyamrendszer, a Tanács a Bizottság javaslata alapján és az Európai Központi Bankkal folytatott konzultációt követően, illetve az Európai Központi Bank ajánlása alapján kialakíthatja e valuták vonatkozásában az árfolyam-politika általános irányait.” Ismétlem: "kialakíthatja e valuták vonatkozásában az árfolyam-politika általános irányait”.
Más szóval az eurózóna ténylegesen rendelkezik az árfolyam-politikával kapcsolatos demokratikus döntéshozatalhoz szükséges eszközökkel. A kérdésem csupán annyi, és az állam- és kormányfőkhöz szól: a kesergés helyett mire várnak még az Unió kormányai, mielőtt cselekednének?
Cornelis Visser
(NL) Először is gratulálnom kell Schmidt úrnak a jelentéséhez. Svédország képviselőjeként, amely nem tagja az eurótérségnek, nagyon korrekt, nagyon világos jelentést készített. Véleményem szerint Svédország nevében megfelelt a tagsági feltételeknek.
Az elmúlt héten az Európai Központi Bank megemelte a kamatlábat. Világos, hogy az Európai Központi Bank és elnöke, Trichet úr komolyan veszi a Bank mandátumát és a maastrichti kritériumokat. Örömmel tölt el, hogy az EKB független. Az EKB-t meg kell védeni attól, hogy például a nemzeti hatóságok politikailag beleavatkozzanak, és azt is örömmel hallom, hogy az eurocsoport nevében Juncker úr ezt megerősítette.
Az Európai Központi Bank pedig jól reagált a pénzügyi válságra. A megfelelő időben lépett fel annak érdekében, hogy biztosítsa a piacok likviditását. Ez átmenetileg stabilizálta a kamatokat. A bankszektor válsága figyelmeztető jel volt. Az intézményeket sújtó pénzügyi kockázatok terén tapasztalható átláthatóság hiánya veszteségekhez vezet, amelyek akár jelentősek is lehetnek. Az Európai Parlamentben jelenleg folyik a pénzügyi biztonságról szóló vita. Az Európai Központi Bank ebben kulcsfontosságú szerepet játszhat, mivel megfelelő információkkal rendelkezik a tagállamok központi bankjaitól.
A Szerződés azonban minderről nem rendelkezik. Úgy gondolom, hogy szorosabb együttműködésre van szükség a központi bankok és az Európai Központi Bank, a pénzügyi piacok és a szabályozó hatóságok között. Az Európai Központi Banknak nagyobb szerepet kellene játszania a felügyelet és az ellenőrzés terén. Megfelelő pozícióban van ahhoz, hogy megszervezze a határokon átnyúló információcserét, a pénzügyi stabilitással kapcsolatosan mindenképpen. Az EKB már bizonyította rátermettségét. A pénzügyi felügyelet megerősítése érdekében ki kell használnunk a befolyását.
Christoph Konrad
(DE) Elnök asszony, hölgyeim és uraim! A jelen vita fényében azt mondhatjuk, hogy az EKB egyfajta szikla a hullámok között. Ez örvendetes. Nyilvánvaló, hogy a gazdaságban az árstabilitás a legfontosabb prioritás. Ha ez a jövőben is így lesz, az csak kedvező lehet.
Megjegyeztük, hogy az eurózónában az átlagos infláció 4 százalék. Néhány euróövezeti országban még ennél is nagyobb, Belgiumban például 5,8 százalék, Spanyolországban pedig 5,1 százalék. Ez rossz hír. Ezért olyan fontos hát a héten küldött figyelmeztető jelzés - az Európai Központi Bank döntése. Csak itt a Parlamentben is tudomásul kell vennünk, hogy az EKB nyilvánvalóan semmit sem tehet az inflációs olajárak visszaszorítása érdekében. Azok a másodlagos hatások azonban, amelyek az eurózónában is érezhetők lesznek, például a szakszervezetek által követelt magasabb bérek, és egyúttal a vállalkozásokat kedvezőtlenül érintő magasabb árak kockázatot jelentenek, és végül ördögi körhöz vezetnek.
Két további megjegyzést szeretnék tenni az Európai Központi Bank politizálódásával kapcsolatban. Folyamatosan ezt halljuk a Gazdasági és Monetáris Bizottságban, és ebben a vitában is egyértelműen felmerült. A döntéshozatali folyamat átláthatóságának kérdése például egy ebbe az irányba tett jelzés, kísérlet arra, hogy minél többet megtudhassunk, egyben pedig a döntéshozatali folyamat befolyásolását célzó lépés. Nagyobb átláthatóság - én ezzel óvatos lennék. Úgy gondolom, a Banknak, természetesen a Parlamenttel, illetve az eurózóna képviselőivel konzultálva magának kell döntenie.
Az eurózóna bővítésekor igen körültekintően újra kell gondolnunk - és ez minden bizonnyal szerepet fog játszani a következő fordulóban -, vajon folytathatjuk-e továbbra is ezt a politikát. Szlovákia intő jel volt számomra. A jövőben kevesebbet kellene aggodalmaskodnunk a politika miatt, és inkább a kritériumokra kellene fordítani a figyelmünket.
Zuzana Roithová
(CS) Hölgyeim és uraim! Az amerikai pénzügyi válságnak a világgazdaságra gyakorolt hatása váratlan és kellemetlen ajándék volt a Gazdasági és Monetáris Unió 10. születésnapján. A növekvő infláció egy másik aktuális probléma. Az EKB tökéletesen kezelte a világ pénzügyi piacainak zavarát, 95 milliárd euró összegben biztosított likviditást, és további módosító műveleteket hajtott végre a nagyon rövid távú kamatok stabilizálása érdekében. Ez ismét megmutatta, milyen előnyökkel jár az Európai Unió közös monetáris politikája mind az európai gazdaság, mind pedig az egyes polgárok számára a bizonytalanság időszakában. Az EK Szerződés 105. cikke szerint az EKB-nek támogatnia kell a Közösségen belüli általános gazdasági politikákat is. Az EKB-nek most egyrészt a növekvő infláció, másrészt pedig a gazdasági lassulás kihívásával kell szembenéznie. Ez nem csupán kihívás, hanem egyben az EKB és a Központi Bankok Európai Rendszere függetlenségének igazi próbája is.
A Lisszaboni Szerződés által az EKB önálló jogi személyiséggel és világosan meghatározott független státusszal rendelkező intézménnyé válik majd. Más részről a pénzügyi rendszerek folyamatos integrációja szorosabb együttműködést kíván az egyes tagállamok központi bankjaival. Hallunk olyan hangokat, amelyek arra figyelmeztetnek, hogy veszélyben van az EKB függetlensége, aminek egyik oka az, hogy a Lisszaboni Szerződésben az eurózóna pénzügyminisztereinek informális találkozói hivatalos státuszt kapnak majd. Máris hallunk azzal kapcsolatos érveket, hogy a miniszterek meg tudják vitatni, vajon az inflációs rátát megfelelően állapították-e meg.
Úgy gondolom, nagyon fontos, hogy különbséget tegyünk a szakmai és a politikai érvek között, amelyeknek megvan a helyük egy demokratikus társadalomban, és az Európai Központi Bank költségvetési politikájába való tényleges beavatkozásban. Elnézve, milyen nehezen születik meg a Lisszaboni Szerződés, mind számunkra itt a Házban, mind pedig természetesen a média számára rendkívül fontos lesz, hogy ezt a kettőt megkülönböztessük. Befejezésképp szeretném megköszönni előadóinknak az EKB éves jelentését értékelő kiegyensúlyozott és rendkívül szakmai jelentést.
Ioannis Varvitsiotis
(EL) Elnök asszony! Nagyon figyelmesen hallgattam a Központi Bank elnökének és Jean-Claude Junckernek a beszédét, akiket mélyen tisztelek.
Kétségtelenül jelentős, az elmúlt évtizedekben nem tapasztalt gazdasági válsággal állunk szemben. Az olaj és számos más termék árának ijesztő emelkedése, a magas munkanélküliségi ráta, a nagyfokú szegénység és az alacsony növekedési ráták mind hozzájárulnak ehhez a komor képhez.
Széles körű vita folyt az elhangzott bírálatokkal kapcsolatban. Úgy gondolom, e hivatalos forrásból is érkező bírálatok mindegyikének ugyanaz volt a célja, hogy rávilágítson a helyzet súlyosságára. Ezenkívül a politikusokhoz hasonlóan nekünk is elébe kell mennünk a bírálatoknak, hiszen csak ezek által fejlődhetünk, láthatjuk tisztábban a dolgokat, és így találhatunk a közösség számára kedvező megoldásokat.
Végezetül szeretnék gratulálni az előadónak az igazán kiváló jelentéshez.
Ilda Figueiredo
(PT) Elnök asszony! A vitából világossá vált, hogy az infláció elleni állítólagos küzdelem a béremelések megakadályozására korlátozódik. Annak érdekében, hogy igazolják az Európai Központi Banknak az elmúlt két és fél év során immár kilencedik kamatlábemelését, az Európai Unió monetáris politikájának irányítói csak a fizetések korlátozásának szükségességéről beszélnek, és figyelmen kívül hagyják a nagyvállalatok, valamint a gazdasági és pénzügyi csoportok nyereségében bekövetkezett felháborító, körülbelül évi 30 százalékos növekedést, miközben néhány országban a béremelések még az infláció mértékét sem érik el. Ez a helyzet Portugáliában is, ahol nagymértékben csökkent a legtöbb munkavállaló és nyugdíjas vásárlóereje, és ahol a fizetések és a nyugdíjak a legalacsonyabbak között vannak Európában.
A magas kamatokkal és a túlértékelt euróval működő monetáris politikák szociális érzékenységének teljes hiánya tovább súlyosbítja a növekvő szegénységet, és egyre több problémát teremt a mikro- és kisvállalkozások számára, különösen a leggyengébb gazdasággal rendelkező országokban. Ezt a politikát ezért meg kell változtatni, hogy ennek éppen az ellenkezőjét érje el, a gazdasági növekedést és a foglalkoztatást részesítse előnyben, eltörölje a szegénységet és elősegítse a társadalmi haladást és fejlődést.
Theodor Dumitru Stolojan
(RO) Az Európai Központi Bank nagyfokú bizonytalanság és inflációs nyomás által jellemzett körülmények között végzi az árstabilitás fenntartására irányuló tevékenységét.
Még nem tudjuk, hogy az energia- és élelmiszerárak jelenlegi szintjétől függ-e majd a teljes árstruktúra; azt sem tudjuk, hogy a tagállamok milyen közpolitikai lépéseket tesznek majd annak érdekében, hogy elősegítsék a lakossági vállalkozásoknak, megtakarításoknak és háztartásoknak az új árszerkezethez való alkalmazkodását. A pénzügyi válság pedig ráadásul még közel sem ért véget.
Az Európai Parlament képviselőjeként értékelem az Európai Központi Bank monetáris politikáinak alkalmasságát és integritását, valamint elnöke azon elhatározását, hogy ragaszkodik az árstabilitás mértékét jellemző inflációs célhoz.
Bízom az Európai Központi Bank helyes ítélőképességében, feddhetetlenségében és függetlenségében, valamint abban, hogy a politikusok tartózkodnak majd a bank döntéseibe történő beavatkozástól.
Margaritis Schinas
(EL) Elnök asszony! Az eurocsoport gazdaságpolitikát alkot, az Európai Központi Bank monetáris politikát, mi pedig itt az Európai Parlamentben csak politikát, mindenféle további meghatározás nélkül, és ez azt a kötelességet rója ránk, hogy az eurótérségben hozott mindenfajta döntéssel el kell tudnunk számolni.
Politikai újoncként, miközben teljes mértékben tiszteletben tartom a Központi Bank függetlenségét, úgy gondolom, szolgálhatok néhány tanáccsal. A számunkra legnagyobb problémát jelentő import inflációt azonban, véleményem szerint képtelenség teljes mértékben leküzdeni, ha kizárólagos fegyverünk a kamatláb.
Az infláció okait érintő intézkedéseket kell hoznunk. Harcolnunk kell az olajkartellekkel, harcolnunk kell a nyersanyag-nyerészekkel, több élelmiszerre van szükségünk a piacon, és ha nem a gyökerénél kezeljük a problémát, attól tartok, hogy továbbra is a maihoz hasonló vitákat fogunk folytatni, amelyek logikája Brüsszelben és Strasbourgban érthető lesz, a közvélemény szemében azonban nem lesznek politikailag indokoltak.
Piia-Noora Kauppi
Elnök asszony! Úgy gondolom, teljesen lenyűgöző, ahogyan az EKB megvalósította feladatának fő célkitűzését: az árstabilitást. Ha megnézzük az 1948-tól 1998-ig tartó D-márka időszakot, az EKB árstabilitási múltja valójában jobb, mint a D-márkáé, amely globális összehasonlítási alapként szolgált. Úgy gondolom, ezen a fronton nagyon jó eredményt értek el. Azt is ugyanilyen örömmel vettem azonban, hogy Ön, Trichet elnök úr, utalt a pénzügyi stabilitásra. Ez is az EKB Szerződésben rögzített feladat, az EKB-nek a pénzügyi felügyeletben játszott szerepét pedig véleményem szerint erősíteni kellene.
Tommaso Padoa-Schioppa "twin peaks” modellje elbűvölő, és úgy gondolom, most már a tagállamokon és a Tanácson múlik, elfogadják-e a modellt, hogy az EKB nagyobb szerepet kapjon a pénzügyi stabilitás felügyeletében. Az Európai Parlamentben jelenleg készül a Van den Burg-Dăianu-jelentés. Számos jó pontja van, amelyeket Önök is felhasználhatnak munkájukban, ha az a célunk, hogy megfelelőbb pénzügyi stabilitási felügyeletet valósítsunk meg Európában.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Elnök úr! Az EU gazdasági és pénzügyi működése valódi növekedést ösztönző stabilitást teremt. Ebben az Európai Központi Bank kulcsfontosságú szerepet játszik, alapvető célkitűzése a monetáris politika létrehozása. A tagállamok és kormányaik felelőssége a gazdaságpolitika és a munkahelyteremtés.
Mégis felmerülnek azonban kérdések azzal kapcsolatban, vajon az EKB megfelelően működik-e, és hogy milyen hatással van a gazdasági folyamatokra. Az USA-hoz hasonlóan proaktívabban kellene-e cselekednie a Központi Banknak, vagy sem? A globális élelmiszerválság, valamint az energia- és üzemanyagárak növekedésének fényében is számos kérdés vetődik fel. Először is milyen lépéseket kellene tenni annak érdekében, hogy megelőzzük a válság elmélyülését? Másodszor hogyan támogassuk a szegény országok növekedését? Harmadszor hogyan ellenőrizzük a pénzügyi piacokat annak érdekében, hogy elkerüljük a jelzálogkölcsönök terén bekövetkezett válság megismétlődését?
Végül pedig ezen a ponton világosan ki kell jelenteni, hogy a Stabilitási és Növekedési Egyezmény feltételei minden tagállam számára ugyanolyan kötelező erővel bírnak.
Jean-Claude Trichet
az Európai Központi Bank elnöke. - Elnök asszony! Végtelenül hálás vagyok mind az előadó figyelemre méltó jelentésében, mind pedig a nagyszámú hozzászólás során elhangzott megjegyzésekért, amelyek megerősítik a Központi Bank függetlenségét, ahogyan azt korábban Jean-Claude Juncker úr maga is világosan kifejtette. Úgy gondolom, ez rendkívül fontos, és azt kell, hogy mondjam, sehol sem kérdőjelezik meg. Létfontosságú eleme az intézmény hitelességének, és éppen e látható függetlenség és - az árstabilitást célzó - elsődleges mandátum miatt lehettünk eddig is sikeresek a várható infláció rögzítésében.
Erősen hangsúlyoztam, hogy a várható infláció rögzítése nagyban meghatározó jelentőségű, mivel lehetővé teszi számunkra, hogy közép és hosszú távon beépítsük e várható inflációt a közép és hosszú távú piaci kamatokba. Néhány európai kormány 50 évre vesz fel kölcsönt. Olyan kamatokkal vesznek fel kölcsönt 50 évre, amelyek magukban foglalják a Központi Bank azon hiteles ígéretét, hogy nem csak kettő, öt, tíz vagy húsz évre, de ennél sokkal hosszabb időre is garantálni tudja az árstabilitást.
Az EKB Kormányzótanácsának értesülései szerint - és, úgy veszem, annak a döntésnek az értelmében, amellyel az európai demokráciák megalapították az EKB-t, az eurorendszert és az euróövezetet - nincs ellentmondás az árstabilitás és az árstabilitásra vonatkozó elvárások rögzítése, valamint a növekedés és a munkahelyteremtés között.
Azt kell, hogy mondjam, globális szinten jelenleg az az uralkodó nézet, hogy a helyes megközelítés értelmében az árstabilitással és a hosszabb időre vonatkozó hiteles árstabilitással a fenntartható növekedés és a munkahelyteremtés számára kövezzük ki az utat. Az euró létrehozása óta teremtett és korábban említett 16 millió munkahely jó példa az általam elmondottakra.
Ezen kívül azonban megismételném a sok képviselő által azzal a ténnyel kapcsolatban kifejtett véleményt, hogy az árstabilitás elérése érdekében a többi döntéshozó, hatóság és a magánszféra együttműködésére is szükség van. Ez az oka annak, hogy saját üzeneteinkben ilyen egyértelműen fogalmazunk, teljes mértékben elismerve, hogy függetlenek vagyunk, és a szóban forgó döntéseket meghozók is függetlenek. Azért ragaszkodunk azonban folyamatosan a Stabilitási és Növekedési Egyezményhez, mert mindig kockázatos, ha a monetáris politikát a gyenge költségvetési politika miatt túlterheljük.
Általában is felhívjuk az árak meghatározóit - a nagyvállalatokat, a termelési szektort, a kiskereskedelmi vállalkozásokat -, hogy vegyék figyelembe azt a tényt, amely szerint középtávon megvalósítjuk az árstabilitást annak érdekében, hogy ezen a területen ne kelljen másodlagos hatásokra számítani.
Említettem az árakat meghatározókat. Természetesen megemlítem a szociális partnereket is, és ez az oka annak, hogy nem csupán az árak meghatározóit, hanem a szociális partnereket is határozottan felszólítjuk, döntéseik során vegyék figyelembe, hogy középtávon meg fogjuk valósítani a meghatározásunk szerinti árstabilitást.
Az olaj- és a termékárak vagy a nyersanyagok szűkössége miatt a helyzet kétségtelenül nehéz. Érdemes visszaemlékeznünk rá, mi történt 1973-1974-ben. Teljesen egyértelmű, hogy azok a gazdaságok, amelyek hagyták, hogy a mellékhatások elfajuljanak, és ahol hosszú távú infláció volt, egyaránt magas inflációval és lassú növekedéssel küzdöttek, és számos európai gazdaságban ez jelentette annak a tömeges munkanélküliségnek a kezdetét, amelynek megszüntetéséért a mai napig küzdünk. Ezért e területen sokkal több forog kockán, és ez nagyon fontos.
Azt is szóba szeretném itt hozni, mert számomra rendkívül fontosnak tűnik, hogy a hosszú távú magas infláció legkiszolgáltatottabb és legszegényebb polgártársainkat sújtja leginkább. Ezért amikor arra törekszünk, hogy középtávon megvalósítsuk az árstabilitást, nem csak a Szerződést és mandátumunkat tartjuk tiszteletben - amelyet nem saját magunk számára határoztunk meg, hanem az európai demokráciák bíztak ránk -, hanem azt tesszük, ami legkiszolgáltatottabb polgártársaink számára is a legjobb.
Az olaj-, a termék-, az energia- és az élelmiszerárakkal, és általában véve az összes emelkedő árral kapcsolatban úgy gondolom, egy háromszög alakult ki. Ahogyan azt számos képviselő nagyon szépen elmondta, egyértelműen egy kereslet-húzta jelenséggel állunk szemben; a nagy felemelkedő gazdaságok globális szinten újdonságnak számító élénk keresletet teremtenek, amit teljes mértékben el kell ismernünk.
A háromszögnek kétségtelenül van egy második oldala is, amely természetesen a kínálat, a kínálat oldalán pedig számos feladatunk van. A kartellek nagy kárt okoznak, és nyilvánvaló, hogy ilyen kartellek számos területen működnek. Rajtuk kívül számos ország és gazdaság is hozzájárul a hiány kialakításához azáltal, hogy megakadályozzák a fúrást, megakadályozzák a feltárást, megakadályozzák az olajfinomítók építését. Ezért erre is fel szeretném hívni a figyelmüket. Meg kell vizsgálnunk, hogy a kínálat oldalán megteszünk-e minden tőlünk telhetőt.
Ami a keresleti oldalt illeti, minden takarékosság, minden energiamegtakarítás létfontosságú, ezek ugyanis a keresleti oldal alakításának részét képezik; csakúgy, ahogyan a reálárak elismerése és az, hogy ne állapítsunk meg mesterséges olaj- és energiaárakat, amelyek továbbra is fenntartanák az élénk keresletet.
És ott van a háromszög harmadik oldala, amely a tőke globális szinten, történő újraelosztása a termékek irányába. Ez nem teljesen azonos az olaj és az egyéb különböző energiaforrások vagy nyersanyagok esetében. A jelenség azonban létezik, és ez a jelenség egyértelmű szereppel bír, amelyet fel kell ismernünk. Fel kell szólítani a piacokat arra, hogy a lehető legátláthatóbbak legyenek, és teljesen átlátható módon működjenek. Így tudnám bemutatni ezt a jelenséget, és azt mondanám, hogy bizonyos betegségekhez hasonlóan, ahol többirányú kezelés szükséges, Önöknek is minden lehetséges erőfeszítést meg kell tenniük a háromszög három oldalán.
Sok képviselő említette a prudenciális felügyeletet, és a helyzet javításának szükségességét, és jómagam ezzel természetesen egyetértek. A jelen helyzet javításra szorul - ez teljesen egyértelmű. Az EKB megalapítása óta mondjuk, hogy kérjük a hatóságokat a lehető legszorosabb együttműködésre. Azt is mondtuk, hogy kedvezőnek tartjuk a központi bankok és a felügyelő hatóságok közötti szoros kapcsolatot. A zavarok 2007 augusztusi kezdete óta történt közelmúltbeli események bebizonyították, hogy a doktrína helyes volt: szükség van a központi bankok és a felügyelő hatóságok közötti rendkívül szoros kapcsolatra.
Most azt mondanám, hogy teljes mértékben támogatjuk a Gazdasági és Monetáris Bizottság által egyhangúlag követett irányt. Úgy gondoljuk, hogy számos műhely létezik, és a lehető leggyorsabban és legeredményesebben kell ebben az irányban haladnunk. Mi magunk azt szeretnénk, hogy minden eddig meghozott döntést végrehajtsanak - hogy senki se akarjon kifogásként szolgáló második szakaszt azért, hogy ne kelljen megvalósítani a meghozott döntéseket. És akkor úgy gondolom, nagyon körültekintően meg kell vizsgálni az előttünk lévő javaslatokat, mert meggyőződésünk, hogy minél szorosabban - a jelenleginél szorosabban - működünk együtt, kétségtelenül annál jobb Európának. Amit pedig Európával kapcsolatban mondok, az véleményünk szerint a globális pénzügyi világ minden rendszerelemére is érvényes.
Utolsó megjegyzésem a sok képviselő által említett árfolyammal kapcsolatos. Úgy gondolom, hogy az EKB Kormányzótanácsa a Szerződés jelen állapotában történő végrehajtása mellett áll. Úgy tűnik számomra, hogy amikor Kínában vagyunk, ahogyan Jean-Claude Juncker említette, vagy a G7-ben, ahol Jean-Claude-dal együtt aláírjuk majd a G7 hivatalos közleményét, azt tesszük, ami helyes, és ha magam óvatos vagyok is - mert elhangzott, hogy az árfolyamokról nyilatkozva meglehetősen visszafogott és óvatos vagyok -, az azért van, mert egy rendkívül érzékeny területről van szó, olyan területről, ahol véleményem szerint teljes mértékben tiszteletben kell tartanunk az elfogadott hozzáállást. Ezért mondanám itt ismét, hogy jelenleg a G7 összes tagjával egyetértünk a Kínának küldendő üzenettel kapcsolatban. Semmiféle kétértelműségről nincs szó. Ezt világosan tisztáztuk a G7 korábbi közleményében. Azt is fontosnak tartjuk, hogy körültekintően meg kell vizsgálni a túlzott ingadozásoknak mind a pénzügyi stabilitást, mind pedig a növekedést érintő esetleges negatív hatásait.
Az is nagyon fontos továbbá, hogy az amerikai hatóságok folyamatosan hangoztatják: az erős dollár az Amerikai Egyesült Államok érdekeit szolgálja.
Jean-Claude Juncker
az eurocsoport elnöke és az Európai Tanács tagjal - (FR) Elnök asszony, hölgyeim és uraim! Nem térek vissza a Központi Bank elnökétől a vita során elhangzott megjegyzésekre. Jobb nem megismételni, amit mondott, hiszen mind igaz volt, és bármit mondanék is a témával kapcsolatban, az úgy tűnne, mintha az általa elhangzottakat szeretném igazolni, erre pedig nincs szükség.
(DE) Elnök asszony! Azért beszélek most németül, hogy Trichet úr láthassa, ezt a nyelvet is ismerem, csakúgy, ahogyan ő is. Így igaz, egy francia, akinek már így is több mint elég feladata van, megérdemli az elismerést, amiért időt szán arra - mivel Frankfurtban lakik - hogy megtanulja a körülötte élők nyelvét. Nem minden francia teszi ezt meg.
(Taps)
Németül fogok beszélni, hogy jobban értsen. Két vagy három záró megjegyzést szeretnék tenni, mert néha úgy tűnik, hogy a Házban zajló vitákat az 1970-es és 1980-as évek iránti nosztalgia uralja. Az eurocsoportot arra szólítják fel, hogy jobban koordinálja az euróövezet tagállamainak gazdaságpolitikáit. Mindannyian megtesszünk minden tőlünk telhetőt azért, hogy ez így legyen, és a gyakorlati gazdaságpolitika számos területén bevezettünk egy ügyviteli szabályzatot, amelyet megpróbálunk követni. Ugyanakkor nem lehet egy részről a gazdaságpolitikai koordinációt kérni, más részről viszont zokon venni, amikor az ilyen módon összehangolt gazdaságpolitika a gyakorlatban is végrehajtásra kerül.
Hadd említsek néhány példát. 2005-ben átdolgoztuk a Stabilitási és Növekedési Egyezményt. A reformjavaslatok tartalmának részét képezte, hogy erősítsük a Stabilitási egyezmény preventív ágát, amely elégtelen és gyenge volt. A Stabilitási Egyezmény preventív ágának erősítéséhez elengedhetetlen, hogy a kormányok fenntartsák a költségvetés konszolidációját, és a gazdasági növekedés időszakában megkettőzzék konszolidációs erőfeszítéseiket annak érdekében, hogy tartalékokat halmozzanak fel a kevésbé kedvező évekre, amelyek a gazdasági rendszerek hagyományos ciklikus jellege alapján rendszeresen visszatérnek.
Jelenleg rosszabb időket élünk. A jó időknek vége. A megfelelő konszolidációs tevékenységet folytató kormányok most elég nagy költségvetési tartalékkal rendelkeznek ahhoz, hogy az állami bevételek csökkenése által jellemzett időszakban működésbe léptethessék az automatikus stabilizátorokat. Azok a kormányok, amelyeknek a jó időszakban folytatott stabilizációs tevékenysége nem volt kielégítő, a kedvezőtlen időszakban természetesen nem tudnak reagálni.
Amikor mi az eurocsoportban egyetértünk abban, hogy a középtávú pénzügyi céljaikat elérő tagállamok most a jelenlegi gazdasági visszaesés és a növekvő olaj- és élelmiszerárak esetén is képesek cselekedni, csak azért tehetik ezt meg, mert a múltban megteremtették a szükséges költségvetési tartalékokat annak érdekében, hogy válság esetén is erősek maradjanak, és tudjanak reagálni.
Nem kértük a bérek befagyasztását; sem a Központi Bank, sem az eurocsoport nem szólította fel az eurózóna tagjait a bérek befagyasztására. Azt mondjuk, hogy a bérek ne kövessék automatikusan az inflációt, hanem a bérek alakulásakor a gazdaságban elérhető termelékenységnövekedését vegyék figyelembe, és a bérek ennek megfelelően infláció nélkül is emelkedhetnek.
Egyértelműen fogalmaztunk azt illetően, hogy semmiképpen sem kérhetjük az európai munkavállalók fizetésének korlátozását, miközben a vezetők és más tőketulajdonosok szélsőségesen magas béreket és fizetést kapnak. Ezt többször is elmondtuk.
(Taps)
Az európai vállalatvezetők fizetésének - a pénzügyi szektorban is, sőt elsősorban ott - semmi köze az általuk elért termelékenység növekedéséhez. Ők csak begyűjtik a pénzt, és nem gazdaságilag megfontoltan vagy társadalmilag felelős módon cselekszenek.
(Taps)
Mivel nem rendeltük el a bérek befagyasztását - jómagam ugyanis talán mindenkinél elkötelezettebb vagyok az iránt, hogy szem előtt tartsuk az európai döntések társadalmi szerződés jellegét -, határozottan szorgalmaztuk, hogy ahelyett, hogy a vállalatok fizetnének, a növekvő nyersanyag- és olajárak fényében végig kell gondolnunk, hogy a népesség kevésbé tehetős csoportjainak meggyengült vásárlóerejét figyelembe véve mit tehet értük saját államuk a szociális támogatások területén.
Végső soron egyszerű igazság, hogy azok az államok, amelyek megerősítették költségvetési pozíciójukat most rendelkeznek a lakosság kevésbé jómódú csoportjait célzó társadalmi támogatási programok finanszírozásához szükséges erőforrásokkal. Néhány ország megélhetésiköltség-támogatást, fűtési és lakbérsegélyt vezetett be, és ők a korábbi konszolidációs tevékenységnek köszönhetően engedhették ezt meg maguknak. Vannak olyan országok is, amelyek rendszeresen úgy módosítják adózási rendszerüket, hogy a lakosság kevésbé tehetős csoportjainak nettó nyeresége származzon az adócsökkentésből, és az ne csupán a lakosság gazdagabb csoportjai számára legyen kedvező.
Ilyen értelemben úgy érzem, hogy az átfogó politika, ha nem is tökéletes, de mindenképpen eredményes. Nem akarjuk és nem követhetjük el ismét az 1970-es és 1980-as évek hibáit, még akkor is, ha az rövid távon valamivel könnyebbnek bizonyult. Fel kell lépnünk a növekvő infláció ellen. Az 1970-es és 1980-as években tétlenül néztük a vágtató inflációt. Az 1970-es és 1980-as években hagytuk, hogy az államadósságok növekedjenek. Az 1970-es és 1980-as években elfogadtuk az államháztartási hiányt, és elbagatelizáltuk a következményeit. Az eredmény tömeges munkanélküliség Európában, amelyet mostanra az euróval - és annak köszönhetően - 7,2 százalékra csökkentettünk.
Mindennek az lett az eredménye, hogy szinte minden országban szélsőségesen megnőttek a szociális biztonsági járulékok, amelyeket még ma is sokan túl magasnak tartunk, ennek pedig semmi köze a társadalmi szolidaritás elutasításához, sokkal inkább a szociális biztonsági rendszerek ésszerű finanszírozásához. A munkát túladóztatták, a tőkét pedig nem adóztatták meg eléggé. Ezek voltak az 1970-es és 1980-as évek hibás politikájának következményei.
Azért ellenezzük az inflációt, mert ellenezzük a munkanélküliséget és a növekedés mellett állunk. A növekedés és az infláció elleni küzdelem nem ellentétei egymásnak. Inflációmentes növekedésre van szükség annak érdekében, hogy holnap az emberek kedvezőbb helyzetben legyenek. Ha ma ajándékokat osztogatunk, amelyek állítólag segítenek az embereken, és nagylelkű társadalmi jótevőként ünnepeltetjük magunkat, akkor rossz politikát folytatunk. Ha most sikeresek szeretnénk lenni, akkor a jövő generációkra kell gondolnunk, és nem fordítva.
(Taps)
Olle Schmidt
előadó. - (SV) Elnök asszony! Köszönöm ezt a mérhetetlenül érdekes és ösztönző vitát. Arról tanúskodik, hogy a jelentésben szereplő gondolatmenet és következtetések széles körű támogatottságot élveznek. Köszönöm Önöknek is, Juncker úr és Trichet úr, a kielégítő válaszokat. Az Önök reakciója azt a benyomást kelti, hogy Önök is felkarolják majd az itt előterjesztett nézeteket és elképzeléseket.
Végül hadd osszam meg Önökkel a némileg kevésbé népes északi Svédországban szerzett politikai tapasztalataimat. Az 1990-es évek során, amikor Svédország gazdasági falba ütközött, a svéd parlament és azon belül a pénzügyi bizottság tagja voltam. A politikai tapasztalat, kedves barátaim, örvendetes. Azok, akik azt hiszik, hogy az infláció és a bizonytalan monetáris politika segítséget nyújt majd azok számára, akiknek erre a leginkább szüksége van, tévednek. Tévednek! A pénzügyi bizottság tagjaként szemtanúja voltam, ahogy a svéd kamatok mindenki által elképzelhetetlennek tartott szintre: 500 százalékra emelkedtek. Az 1990-es években, ahogyan Juncker úr mondja, tömeges munkanélküliséggel, növekvő inflációval és stagflációval küzdöttünk. Igen élénken emlékszem minderre, és ezért kezdtem reménykedni abban, hogy hazám, Svédország beléphet az euróövezetbe, és teljes körűen részt vehet az európai együttműködésben.
Ahogyan kollégánk, Kauppi asszony mondta, és Trichet úr megismételte, senki sem hitte, hogy az euró olyan sikeres lehet, amilyen végül lett. Úgy gondolom, ez bizonyítja az európai együttműködés értékét.
Juncker úr, Ön azt mondta, hogy az EKB méltóságteljesen és határozottan cselekszik. Nagyon találó megfogalmazás volt ez. Köszönetet mondok a kiváló vitáért. Azért is hálás vagyok, hogy bár nem vagyok tagja az euró-együttműködési rendszernek, az én feladatom volt e jelentés elkészítése.
Elnök
A vitát berekesztem.
A szavazásra ma deli 12 órakor kerül sor.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 142. cikke)
Sebastian Valentin Bodu  
írásban. - Ami a gazdasági eseményeket illeti, a befektetések növekedésének, a foglalkoztatottság és a munkaerő-piaci részvétel javuló arányainak köszönhetően az eurótérség gazdasága továbbra is biztos alapokon áll. Bár a világgazdaság növekedése mérséklődik, várhatóan továbbra is fennmarad, különösen a feltörekvő gazdaságok folyamatos erőteljes fejlődésére építve. Az árak alakulását illetően az éves HICP- infláció tavaly ősz óta jóval meghaladja az árstabilitás szintjét, 2008 májusára 3,7, júniusra pedig - az Eurostat gyorsbecslése szerint - 4 százalékra emelkedik. Ennek az aggasztó inflációs szintnek az oka elsősorban az elmúlt hónapokban a világban tapasztalható energia- és élelmiszerárak ugrásszerű növekedése. A gazdasági tevékenységgel kapcsolatos kilátásokat illetően továbbra is erős a bizonytalanság, és továbbra is magas a veszteség kockázata. A kockázatok forrása elsősorban az, hogy az energia- és élelmiszerárak további várható növekedése visszafogja a fogyasztást és a befektetési kedvet. Ezenfelül további veszteségkockázatokkal kell számolni annak lehetősége miatt, hogy a folyamatos pénzügyi piaci feszültség esetlegesen az előrejelzettnél súlyosabban érinti majd a reálgazdaságot. Ilyen körülmények között örvendetes, és elismerés jár az EKB azon döntéséért, hogy az eurorendszer fő refinanszírozási műveleteiben a legalacsonyabb ajánlat értékét 25 bázisponttal 4,25 százalékra emelte.
