Ukrepi po pariški deklaraciji iz leta 2005 o učinkovitosti pomoči (razprava)
Predsednica
Naslednja točka je poročilo (Α6-0171/2008) gospoda Van Heckeja v imenu odbora za razvoj o ukrepih po pariški deklaraciji iz leta 2005 o učinkovitosti pomoči (2008/2048(ΙΝΙ)).
Johan Van Hecke
poročevalec. - (NL) Pred tremi leti se je več kot sto donatorjev in partnerskih držav v Parizu zavezalo, da bo doseglo večjo učinkovitost pomoči za države v razvoju, med drugim zato, da bi zagotovili večjo skladnost, demokratični nadzor, vzajemno odgovornost in večjo preglednost.
V nasprotju s predhodnimi deklaracijami iz Monterreyja je pariška deklaracija določila jasne cilje, ki jih je prenesla v dvanajst ukrepov in kazalnikov, kar je dejansko velik korak naprej. Decembra letos bomo v Akri pripravili začetno oceno tega, kar je nastalo iz vseh teh lepih obljub.
Reči je treba, da si je Evropska komisija v zadnjih letih zelo prizadevala za izvajanje novega programa pomoči. Ponosna je lahko na to, kar je dosegla v smislu delitve dela, boljše usklajenosti in spoštovanja lokalnega prispevka. Leta 2006 je na pobudo komisarja Michela celo še presegla prizadevanje v Parizu ter odobrila ambiciozni načrt ukrepov in koncept delitve dela in upravljanja, ki temelji na rezultatih. Vendar nas čaka še veliko dela. Veliko zamisli je treba še prenesti v prakso.
Na primer, pomoč še vedno ni dovolj prilagojena nacionalnim sistemom in še vedno se uporablja preveč različnih plačilnih sistemov. V zvezi z nevezanostjo pomoči se komaj kaj premikamo. Tehnično sodelovanje je še vedno preveč pod nadzorom donatorjev. Atlas donatorjev je nujno treba posodobiti in razširiti, potem pa se mora predvsem osredotočiti na najbolj zapostavljene države in sektorje.
Poleg tega je težavna potrditev kodeksa ravnanja za delitev dela. Prvič zato, ker države članice ne izpolnjujejo svojih obljub. Države članice zaostajajo, tako pri obsegu kot pri učinkovitosti. Prvič od leta 2000 se je odstotek, porabljen za uradno pomoč, zmanjšal, in sicer z 0,41 % leta 2006 na 0,38 % leta 2007. Potrebne so korenite spremembe, če želimo uresničiti razvojne cilje novega tisočletja. Če želi Svet ohraniti svojo verodostojnost, mora nujno izpolniti svoje obljube. Države članice se morajo zavezati glede časovnega načrta za količino in tudi za kakovost pomoči. Količina in kakovost sta dejansko neločljivo povezani.
Velik izziv pri reformi kakovosti sta in ostajata okrepitev prispevkov in vzajemna odgovornost. Vendar je za to potreben stalen dialog z družbeno sredino, lokalnimi upravami in predvsem parlamenti. Večja preglednost je izredno pomembna. Za večjo proračunsko podporo je potreben učinkovit parlamentarni nadzor vseh obljubljenih in izplačanih sredstev. Zato to poročilo podpira dodajanje trinajstega kazalnika pariški deklaraciji. Če je vloga evropskih in afriških parlamentov pri zagotavljanju večje učinkovitosti tako pomembna, zakaj tega ne bi prenesli v dodaten kazalnik?
Gospa predsednica, gospe in gospodje, Unija mora kot največja donatorka prevzeti svoje odgovornosti v Akri. Predvsem pa mora najprej urediti svoje zadeve. Šele potem lahko verodostojno prevzame vodilno vlogo v Akri in predloži ambiciozen načrt. Unija nima le strokovnega znanja in izkušenj, ampak tudi sposobnost, da postane najučinkovitejša donatorka. Zdaj je treba obljube spremeniti v ukrepe na terenu. To je bistvo tega poročila in pozivam vas, da ga podprete.
Louis Michel
komisar. - (FR) Gospa predsednica, gospe in gospodje, zahvaljujem se poročevalcu, gospodu Van Heckeju, in odboru za razvoj za to odlično poročilo. Z veseljem ugotavljam, da imamo povsem enak pristop in si prizadevamo doseči iste rezultate.
Menim, da bo naslednjih šest mesecev ključnih v smislu preskusa dejanske odločenosti Evropske unije, da doseže dejanski napredek na področju treh glavnih stebrov razvojne politike: prvič, uresničitev razvojnih ciljev novega tisočletja; drugič, povečanje obsega pomoči; tretjič, povečanje učinkovitosti pomoči. Septembrsko zasedanje v Akri bo preskus verodostojnosti celotnega procesa in vseh vpletenih akterjev. Izkazalo se bo, ali se bo proces dejansko začel razvijati ali pa se bo za vedno ustavil.
Zato je današnja razprava zelo pomembna in lahko posreduje odločno sporočilo svetu za splošne zadeve in zunanje odnose, ki bo zasedal naslednji teden. Ta svet bo razpravljal o predlogu Komisije v zvezi s temi cilji. Upam, da bo tudi svet posredoval sporočilo, ki bo tako ambiciozno kot tisto iz poročila gospoda Van Heckeja. S sodelovanjem smo Evropejci leta 2005 v Parizu dosegli spremembe. Tudi zdaj moramo biti tako ambiciozni in zagotoviti, da se bomo v Akri z govorjenja premaknili na ukrepanje pri vseh naših zavezah.
V naših državah članicah sem slišal preveč mnenj, ki želijo Akro in to razpravo spremeniti v tehnično razpravo o izvedljivosti, učinkovitosti in tako naprej. To ni tehnična razprava. Akra ni tehnično srečanje. To je politično srečanje, na katerem bomo ugotovili, ali imajo države članice politično voljo za izpolnitev svojih zavez.
Bitka še zdaleč ni dobljena. Komisija ne more ukrepati sama. Zato vas pozivam, da uporabite vse svoje vire in kontakte za zagotovitev, da bo ta vrh uspešen. Dokazno breme je zdaj v rokah držav članic in neevropskih podpornikov. Zavezništvo med Parlamentom in Komisijo je zato ključno.
Ne bom ponavljal, kaj je napisano v poročilu. Skoraj 100-odstotno se strinjam z njim. Potrebujemo dejanski napredek na pomembnih področjih, od katerih jih bom navedel le nekaj. Prva je predvidljivost pomoči. Zelo me veseli podpora Parlamenta v zvezi s pogodbo o razvojnih ciljev novega tisočletja. To je eden od predlogov, ki jih bom predstavil v Akri. Seveda bodo morale partnerske države imeti svojo vlogo v tej pogodbi in, jasno, vzpostaviti bo treba mehanizme spremljanja.
Drugo je vprašanje večje uporabe postopkov partnerskih držav. Zato sem rekel, da mora biti v državah, v katerih je to mogoče, proračunska pomoč glavni instrument za usmerjanje pomoči. Zanimivo je - in po mojem mnenju je pomembno, da si zapomnite številke, ki jih bom navedel -, da je morala Tanzanija do danes pripraviti okoli 2 400 poročil za različne donatorje in, pozorno poslušajte, več kot 8 000 revizijskih poročil za multilateralne razvojne banke. Priznati morate, da je to osupljivo in zares problematično.
Poročilo ustrezno poudarja potrebo po večji preglednosti in odgovornosti glede razvojne pomoči, čeprav je to prav gotovo nemogoče v takšni zmešnjavi poročil. To je mogoče doseči le, če okrepimo parlamentarni nadzor razvojnega financiranja in njegove vključitve v nacionalni proračun, kot je navedel poročevalec. Spodbujati moramo "demokratično odgovornost" in podprli bomo partnerske države pri njihovem prizadevanju za krepitev te odgovornosti in nadzora. Jasno je, da imajo ključno vlogo pri tem parlamenti in civilna družba.
Moja tretja točka se nanaša na delitev dela. Kodeks ravnanja mora postati realnost. Še en primer: v Maliju pri razvoju podeželja sodeluje 26 donatorjev, medtem ko v Burkini pet donatorjev sodeluje v polovici vseh sektorjev v državi in polovica vseh donatorjev sodeluje v tretjini vseh sektorjev. Takšne so torej meje za izboljšanje v različnih državah v smislu učinkovitosti in res si želim podpore Parlamenta pri prepričevanju držav članic o potrebi po boljši delitvi dela. To bi zagotovilo ogromen napredek pri učinkovitosti pomoči.
Moja četrta točka zadeva nestabilne razmere. Na primer, leta 2006 so 65 % pomoči, dodeljene Slonokoščeni obali, Liberiji in Srednjeafriški republiki, prispevali le trije bilateralni donatorji. Predlagali smo že pilotne države, v katerih sodeluje največ držav članic. Glede postopkov sem pozval Komisijo, naj bo v skladu z veljavnimi pravili čim bolj prilagodljiva, da se lahko bolje odzovemo. Vseeno ne smemo pozabiti, da učinkovitost pomoči ni izključno področje donatorjev; nasprotno, biti mora tudi osnova za ukrepe partnerskih držav in osrednja tema našega dialoga z njimi. Le partnerske države nas lahko prisilijo k zagotavljanju učinkovitejše pomoči, tako da dejavno opredelijo svoje razvojne cilje in tudi načine za njihovo uresničevanje. Le tako lahko naš dialog napreduje na podlagi partnerstva, ki temelji na enakih pravicah in obveznostih.
Preden končam, želim poudariti še zadnje. Parlament poziva Komisijo, naj delegacijam zagotovi dovolj prostora za ukrepanje. Kar prav imate! To poskušamo doseči z našim procesom decentralizacije. Veliko zahtevamo od naših delegacij. Kot veste, so viri omejeni in na koncu je možnost uporabe naših delegacij odvisna tudi od proračunskega organa.
Še enkrat vas pozivam, da pomagate prepričati naše države članice - kar je rekel tudi gospod Van Hecke -, da imajo moralno dolžnost, nujno obveznost, da spoštujejo zaveze iz leta 2005 glede obsega pomoči, ki jo dodelijo. Sami veste, da je na leto 2007 bolje čim prej pozabiti, ker nekatere države niso spoštovale svojih zavez, kar je zasenčilo tudi dobro vedenje drugih, ki so pokazale, da svoje lahko izpolnijo.
Zato bomo predlagali, prvič, da ponovijo svoje zaveze iz leta 2005, in drugič, da predstavijo program, časovni načrt, fazni načrt, v katerem bo prikazano, kako bodo dosegle cilje, ki so jih sprejele. Kot sem rekel na začetku, bitka še ni dobljena, ker po mojih informacijah predhodna srečanja kažejo, da bi nekatere države članice lahko celo zavrnile ponovitev svojih obveznosti iz leta 2005, kar je seveda nesprejemljivo, medtem ko nekatere druge morda ne bi bile pripravljene načrtovati po fazah. Zato potrebujem vašo moč prepričevanja in, če se lahko tako izrazim, vašo sposobnost za predrznost, da boste dosegli, da se vsak sooči s svojo odgovornostjo.
Anna Záborská
v imenu skupine PPE-DE. - (SK) Poročilo o učinkovitosti pomoči je pomembno iz treh razlogov. Prvič, obravnava odgovornost Komisije za pravilno upravljanje sredstev državljanov EU. Drugič, opozarja na potrebo po boljšem strukturiranju razvojnih programov. Končno, poziva k političnemu pogumu za spremljanje proračuna in za boj proti zlorabi.
Kolegu Van Heckeju čestitam za poročilo, ki poudarja dvojno odgovornost Unije: zunanjo in notranjo. Če želimo biti verodostojen akter v naših zunanjih odnosih, moramo državam v razvoju zagotoviti toliko sredstev, kot smo jih obljubili, in jih razdeliti tako, kot smo rekli, da jih bomo. Vsi vemo, kako težko je presoditi, ali je bila finančna pomoč učinkovito porabljena ali ne. Politične in kulturne okoliščine v državah v razvoju donatorje pogosto prisilijo, da uporabijo ustvarjalen in prilagodljiv proračunski pristop. Kljub temu ustvarjalnost in prilagodljivost ne smeta posegati v potrebo po preglednosti in poštenosti.
Pošteni bomo, če priznamo, da evropska javna sredstva pogosto ne obrodijo pričakovanih sadov, in če preprečimo njihovo morebitno zlorabo. Da bi lahko dokazali, da je bila razvojna pomoč učinkovita, bi morali dobiti prejemnikov podpis, ki bi potrdil, da je projekt dejansko dolgoročno deloval. Reči moram, da je najpomembnejša odgovornost Evropske komisije in Evropskega parlamenta notranja odgovornost za poštenost do evropskih državljanov. Evropska unija financira razvojno pomoč iz naših davkov in zelo malo vemo o njeni učinkovitosti. Čestitam kolegu poslancu, gospodu Böschu, ki je nedavno kritiziral način, na katerega Evropska unija razdeljuje razvojno pomoč, zagotovljeno z denarjem davkoplačevalcev. Učinkovitost pomoči ni le nujna proračunska naloga; je tudi preskus političnega poguma, s katerim se pokaže, da je treba davkoplačevalski denar uporabljati učinkovito.
Pierre Schapira
v imenu skupine PSE. - (FR) Gospod predsednik, gospod komisar, gospe in gospodje, v zadnjih nekaj tednih so bile naše razprave o učinkovitosti pomoči zaznamovane z dramatičnimi novicami o svetovni krizi glede hrane. Ta kriza je ostro opozorilo, da če ne moremo zagotoviti najosnovnejše pravice, pravice do življenja in zadostne hrane, bo naše prizadevanje na področju razvojne pomoči zaman.
Gospod Van Hecke, ki mu čestitam za njegovo delo, v poročilu opozarja, da je dolgoročna strategija edini način za zagotavljanje dejanske podpore razvoju naših partnerskih držav. V zvezi s hrano ter javnim zdravjem in izobraževanjem potrebujemo trajne rešitve, če želimo odpraviti globoko zakoreninjene vzroke sedanje krize.
Številni predlogi sprememb, ki jih je vložila skupina PSE, podpirajo stališče poročevalca in ga v nekaterih vidikih krepijo. Poudarili smo, da mora biti naš prednostni cilj uresničevanje razvojnih ciljev novega tisočletja, pri čemer je prvi od njih odprava revščine in lakote. Glede na to in za učinkovitejše dajanje pomoči mora biti ta bolj lokalna, čim bližje domu in čim bolj prilagojena potrebam lokalnega prebivalstva. Zato sem poudaril potrebo po večjem posvetovanju z nacionalnimi parlamenti, civilno družbo in lokalnimi organi pri oblikovanju, izvajanju in ocenjevanju razvojnih politik.
Prav tako je bistveno, da se učinkovito borimo proti korupciji in naredimo pomoč preglednejšo. V konkretnem smislu pozivamo Komisijo, naj pripravi matrični prikaz vseh sredstev, dodeljenih lokalnemu upravljanju, da se preverita skladnost politik in ustrezno upravljanje teh sredstev.
Končno, ker razprave o izboljšanju učinkovitosti pomoči ni mogoče ločiti od vprašanja o znesku pomoči, naj še enkrat, kot je že bilo izraženo malo prej, poudarim in obsodim neupravičeno zmanjšanje javne razvojne pomoči med letoma 2006 in 2007, ko se je ta v Evropi znižala z 0,41 % na 0,38 %.
Vrh v Akri bo zagotovo političen, kot je rekel komisar. Državam donatorkam bo ponudil edinstveno priložnost za ponovitev svojih zavez. Od nas je odvisno, ali bomo na tem srečanju in ali bomo razočarali svoje partnerje.
Toomas Savi
v imenu skupine ALDE. - Gospa predsednica, zahvaljujem se kolegu Johanu Van Heckeju za odlično poročilo. V celoti podpiram odstavek 1 poročila. Vendar lahko države članice in Komisija dosežejo skladnejše, preglednejše, predvidljivejše in kolektivno učinkovitejše ukrepe le, če združijo vire v okviru ene ustanove, odgovorne za razvojno pomoč. To je moja prva točka.
Učinkovitost pomoči je v naših rokah, saj precej pogosto porabimo veliko preveč sredstev za upravo, ki je pristojna za odgovorno uporabo razvojne pomoči v ciljnih državah. Varčevati bi morali na primer pri usposabljanju osebja, upravi in stroških, zato da bi več razvojne pomoči dejansko prišlo do prejemnikov.
Zdaj med državami članicami ni ustrezne koordinacije pri dodelitvi njihovih sredstev. V skladu z načelom subsidiarnosti mora izvršna oblast ostati na najnižji izvedljivi ravni, razen če prenos pristojnosti na višjo raven pomeni znatno prednost.
Za problem slabe učinkovitosti pomoči ni splošne rešitve, vendar morajo biti posamezni ukrepi resni in morajo spodbuditi spremembe upravnega okvira z dodatno centralizacijo, ker stalno izgubljamo čas in človeška življenja.
Margrete Auken
v imenu skupine Verts/ALE. - (DA) Gospa predsednica, zahvaljujem se komisarju Michelu in tudi gospodu Van Heckeju za dobro poročilo. Odlično je, da je bil dosežen dogovor o vsebini ter da se bo pomoč EU povečala in izboljšala. Pomoč mora biti pomoč. Ne smemo je oslabiti tako, da jo uporabljamo za druge namene, kot je odpis dolga, pri katerem se denar preprosto premakne z enega mesta na drugega v državah donatorkah. Ta denar je treba uporabiti za tiste, ki ga potrebujejo, in imeti moramo možnost videti, da se uporablja za te namene. Seveda je to edini način, da Evropejce pripravimo na to, da povečajo pomoč - imeti morajo možnost videti, da je učinkovita, kot je nedavno jasno povedal Jeffrey Sachs. Zato je pomembno, da se sprejme predlog spremembe 1.
Pomoč se mora tudi še naprej povečevati do leta 2015, kot smo obljubili že ob številnih priložnostih. Malenkostno in sramotno je, da se je pomoč EU zmanjšala med letoma 2006 in 2007. Brez dodatnega denarja nikakor ne more biti dovolj učinkovita. Ciljev ne bomo dosegli, če ne izpolnimo naših številnih obljub.
Prav tako bi bilo dobro, če bi Evropski parlament lahko razumel kmetijsko politiko EU. Na voljo je veliko analiz Svetovne banke, Mednarodnega denarnega sklada, Združenih narodov in drugih, ki podpirajo dejstvo, da skupna kmetijska politika ogroža priložnosti, ki bi državam v razvoju zagotavljale rast, pri čemer ne mislim na izvozne subvencije, ki so smešne, vendar predstavljajo le majhen del uničenja, ki ga povzroča ta politika. Zdaj dajemo z eno roko in jemljemo z drugo, pri čemer včasih vzamemo malo več, kot smo dali. Ne moremo potem čakati na Združene države, da umaknejo svojo kmetijsko podporo. Kmetijska podpora Združenih držav je slabša od naše in EU mora biti za zgled.
Eoin Ryan
v imenu skupine UEN. - Gospa predsednica, najprej se tudi jaz zahvaljujem gospodu Van Heckeju in komisarju za to poročilo.
Podsaharska Afrika prejema več mednarodne pomoči kot katera koli druga regija na svetu, vendar raven revščine ostaja še naprej visoka. Študije so pokazale, da je pomoč lahko in je tudi bila učinkovita pri zmanjšanju revščine v državah z dobrim gospodarskim upravljanjem in vladnimi ustanovami. Če je ustrezno dodeljena, pomoč lahko pomaga milijonom ljudi, da ne živijo "iz rok v usta".
Dejstvo pa je, da je v mnogih državah v razvoju prisotna korupcija in, medtem ko moramo v teh državah še naprej spodbujati dobro upravljanje, imamo nujnejšo odgovornost, in sicer da pomagamo več milijonom ljudem, ki po svetu umirajo od lakote in bolezni.
Izpolniti moramo obveznosti, ki smo jih sprejeli z razvojnimi cilji novega tisočletja. Kako se lahko delamo, da ne vidimo treh milijonov ljudi, ki morajo preživeti z denarjem v vrednosti treh dolarjev na dan, ali petih milijonov otrok v Afriki, ki so lani umrli, preden so bili stari pet let?
Seveda imamo odgovornost do evropskih davkoplačevalcev, da zagotovimo, da njihov denar pride do tistih, ki ga najbolj potrebujejo, in da se učinkovito porabi. V zvezi s tem menim, da se mora Evropa osredotočiti na bolj ciljno usmerjene programe, kot je svetovni sklad, namenjen boju proti aidsu, tuberkulozi in malariji, ki so najbolj uničujoče bolezni na svetu, saj zaradi njih umre več kot šest milijonov ljudi na leto. Svetovni sklad je bila izredno učinkovita organizacija z minimalno birokracijo in maksimalnim učinkom. Predstavlja inovativen pristop k financiranju mednarodnega zdravstva.
Svetovna revščina je predvsem problem podeželja. Tri četrtine izredno revnih ljudi v državah v razvoju živijo na podeželju. Če se želimo upreti podnebnim spremembam in višjim cenam hrane, moramo izboljšati kmetijsko proizvodnjo s ciljno usmerjenimi kmetijskimi programi, ker lahko takšni programi pomembno vplivajo na zmanjšanje revščine. Profesor Jeffrey Sachs je v svoji nedavni predstavitvi v odboru dobro prikazal, kako je mogoče denar ciljno usmeriti.
Glede na lanskoletno svetovno poročilo o razvoju rast BDP, ki jo ustvari kmetijstvo, štirikrat učinkoviteje zmanjšuje revščino kot rast v drugih sektorjih. Namesto pošiljanja pomoči v obliki hrane v države tretjega sveta, mora Evropa začeti afriškim kmetom pomagati pridelati več hrane, tako da male kmete oskrbuje z ustreznimi semeni, gnojili in tehnologijami za upravljanje voda. Seveda obstaja še več drugih načinov in, kot je rekel komisar, mnoge od njih je treba prilagoditi posameznim državam.
Afriki zmanjkuje časa. Iz preteklih izkušenj se moramo nekaj naučiti, da bomo lahko prihodnje generacije obvarovali pred boleznijo in lakoto. Menim, da je Akra politična priložnost, in v zvezi s tem podpiram, kar so rekli drugi govorniki. Ne gre le za tehnično srečanje, ki bi obravnavalo tehnična področja, ampak gre za politično priložnost. Videti moramo, ali lahko dobimo pravi zagon za boj proti revščini.
Sprejeli smo zelo veliko zavez; nekatere od njih se ne uresničujejo. Smo na polovici časovnega okvira za razvojne cilje novega tisočletja in čas je, da si dejansko prizadevamo za uresničitev vseh teh ciljev. S pomočjo moramo spet ustrezno nadaljevati. Sodelovati moramo z afriškimi vladami; boriti se moramo proti korupciji; izboljšati moramo upravljanje in pomagati moramo revnim po svetu.
Luisa Morgantini
v imenu skupine GUE/NGL. - (IT) Gospa predsednica, gospe in gospodje, vsi se zavedamo, da je treba še veliko narediti za večjo učinkovitost evropske razvojne politike. Priporočila iz odličnega poročila gospoda Van Heckeja, ki ga v celoti podpiram, gredo zagotovo v pravo smer.
Medtem ko razpravljamo o tem poročilu, v Bruslju poteka predstavitev novega letnega poročila Evropske konfederacije razvojnih nevladnih organizacij (CONCORD) o zavezah glede pomoči, ki so jih dale vlade EU. Poročilo preučuje napredek, ki so ga naredile posamezne države članice, in rezultat kaže na eno od vrzeli in nasprotij naše politike boja proti revščini in povečanja učinkovitosti pomoči. Na primer, kot mi je povedal komisar Michel, poročilo ugotavlja, da se leta 2007 znesek pomoči, ki jo daje 27 držav, ni povečal, kot bi se moral, ampak se je dejansko celo zmanjšal. Hkrati poročilo kaže, da številni problemi, povezani z razvojno politiko, še niso odpravljeni, kot je na primer pomanjkanje preglednosti povezane pomoči.
Spoštovati moramo zaveze, ki smo jih dali na mednarodni ravni. Ne moremo zanemariti pričakovanj ljudi v južnih državah sveta in tudi ne tistih v tako imenovanih severnih državah, ki si zavzeto prizadevajo, da bi se nepravičnost, revščina in kriza glede hrane, ki jo je pravkar omenil gospod Schapira, obravnavale odločno.
Strinjam se s komisarjem: prenehati moramo z govorjenjem in začeti ukrepati. Prav tako se zahvaljujem gospodu Michelu za njegovo zavzetost, predanost in trdnost. S konferencama v Akri in Dohi je lahko in mora biti leto 2008 prava prelomnica, ki Evropski uniji ponuja izredno priložnost, da pokaže, da lahko prevzame svoje odgovornosti kot vodilna svetovna donatorka. Skoraj odveč je reči, da moramo povečati količino in kakovost pomoči. To nista dva nasprotujoča si koncepta. Potrebe po večji učinkovitosti pomoči ne smemo izkoristiti kot izgovor, da je damo manj.
Hkrati se zdaj vsi zavedamo, da preprosto povečanje zneska pomoči ni dovolj. Bistveno je, kot vsi pravimo, da je naš cilj boj proti revščini, ne pa geopolitični in strateški cilji. Kot vedno trdimo, morajo biti trgovinska, migracijska in varnostna politika skladne z razvojnimi cilji.
Evropsko sodelovanje mora temeljiti ne le na naših lastnih interesih, ampak tudi na dejanskih prednostnih nalogah južnih držav, kot jih določajo lokalne uprave ter tudi parlamenti in civilna družba. Prav tako je bistveno, da povečamo preglednost in odgovornost programov pomoči EU. V zvezi s tem mora biti Parlamentu omogočeno izvajati dejanski demokratični nadzor in podpiram komisarjev poziv, da si je treba zelo prizadevati za to, da se bodo države EU držale svojih zavez.
Imam nekaj vprašanj v zvezi z javnimi razpisi. Nevladne organizacije, ki želijo sodelovati pri postopkih javnega razpisa menijo, da so ti postopki predolgi in okorni, zato zelo otežujejo njihovo dejavnost in dejansko izključujejo veliko majhnih lokalnih združenj. Zakaj torej ne bi neposredno teh organizacij vprašali, kako naj poenostavimo postopke? V zvezi s tem sem vložila predlog spremembe, o katerem bomo glasovali danes.
Potem imamo še vprašanje nevezanosti pomoči, ki ga obravnava poročilo gospoda Van Heckeja. Napredek je bil dosežen, vendar mora biti vsa pomoč v celoti nevezana, da se prepreči vračanje denarja državam donatorkam, kar se lahko zgodi namesto zmanjšanja revščine v državah upravičenkah.
Na koncu bi opozorila tiste države, ki še vedno navajajo previsoke zneske javne razvojne pomoči. Leta 2007 so države EU porabile okoli 8 milijard EUR, kar je približno 17 % celotne evropske pomoči, v pomembnih sektorjih, vendar ne v razvojnem sektorju. Odpis dolga, stroški za begunce, donacije za tuje študente so stroški, ki jih je treba izključiti iz zneskov razvojne pomoči; zato vas pozivam, da podprete zadevne predloge sprememb.
Tudi sama veliko pričakujem od leta 2008 in od zavez, ki naj bi obrnile trend; iskreno podpiram komisarja glede tega, kar je povedal o skupni odgovornosti donatorjev in držav, pri čemer ima vsak svojo vlogo: pravice in dolžnosti. V tem je naša moč!
Maria Martens
(NL) Sredstva za razvoj lahko uporabimo bolje in bi jih morali uporabiti bolje. Gospa predsednica, to lahko ugotovimo na podlagi zelo uravnoteženega poročila, ki ga je pripravil poročevalec. Zato mu čestitam. Poročilo je pripravljeno pravočasno. Zdi se, da je Evropa naveličana izdatkov za razvoj. Takšno dogajanje je zelo zaskrbljujoče in ga ne smemo podcenjevati. Mnenje, da bi zmanjšali izdatke za razvoj, se pojavlja tudi v državah, ki so bile vedno znane zaradi svoje mednarodne solidarnosti, kot je Nizozemska. Na to se lahko odzovemo le s preglednim, učinkovitim delom, ki temelji na rezultatih.
Evropska unija lahko pri tem doseže veliko, zlasti na podlagi skladnosti, dopolnjevanja in usklajevanja. Komisar je pogosto opozoril na to in si za to prizadeva. Tudi sami lahko storimo več glede širjenja projektov in programov. Če neka stvar ni uspešna, drug program ni vedno najboljša rešitev. Bolje je, da nekaj stvari naredimo dobro, namesto da vse naredimo površno.
Gospa predsednica, Evropska unija prispeva največ. Zato imamo veliko odgovornost. Poleg tega so zaradi nove pogodbe naše možnosti za večjo skladnost, dodatno politiko in boljše usklajevanje vedno večje. Učinkovitost naše pomoči je bistvena, da lahko utemeljimo države v razvoju doma in se lahko dejansko borimo zlasti proti revščini v državah v razvoju. Na koncu je rezultat pomembnejši od namena. Pri proračunu za razvojno sodelovanje za leto 2009 bom predlagala, da bi moralo tudi ocenjevanje bolj temeljiti na rezultatih. Več pozornosti moramo nameniti rezultatom, in ne nejasnim kazalnikom.
Na koncu imam vprašanje za gospoda komisarja Michela. Gospa komisarka Fischer Boel je izjavila, da je Komisija hotela del neporabljenih sredstev iz evropskega proračuna za leto 2008 uporabiti, da bi pomagala državam, ki jih je prizadelo znatno povečanje cen hrane, kar pomeni, da jih je hotela uporabiti za krizo glede hrane. Zanima me odziv gospoda komisarja. Ali lahko gospod komisar pove, kako bodo ta dodatna sredstva uporabljena?
Alain Hutchinson
(FR) Gospod predsednik, gospod komisar, gospe in gospodje, kot je povedal gospod komisar, se je prvič v zgodovini, in sicer naši zgodovini, skupni znesek javne evropske razvojne pomoči zmanjšal. Če bomo tako nadaljevali, bo Evropska unija od leta 2005 do leta 2010 dodelila več milijard EUR pomoči manj, kot se je zavezala. To pomeni, da bomo znatno nazadovali pri izpolnjevanju cilja, da se razvoju nameni 0,7 %, zelo pomembno pa je, da bomo nazadovali pri izpolnjevanju ciljev tisočletja, na splošno pa tudi pri boju proti revščini na svetu, v katerega naj bi se spustili.
Procesa, ki smo ga začeli leta 2006, da bi izboljšali učinkovitost naše razvojne pomoči, in ga nadaljujemo s poročilom gospoda Van Hecka, ki se mu zahvaljujem za opravljeno delo, države članice ne smejo izkoriščati kot izgovora za neupoštevanje zaveze o povečanju pomoči. Dejansko velja prav nasprotno, saj se vsi strinjamo, da bodo poleg zagotovljenih zneskov potrebna dodatna sredstva, če želimo izpolniti veliko zavez, ki smo jih sprejeli in ki jih bomo nedvomno še morali sprejeti. Zato je učinkovitost pomoči bistvena, ker učinkovitejša pomoč pomeni tudi več pomoči. Tega se moramo zavedati vsi.
V zvezi s tem naj opozorim, da moramo zdaj dejansko napredovati glede uporabe inovativnih finančnih instrumentov pri razvojni pomoči, kar je izrecno navedeno v pariški deklaraciji.
Želeli smo, da se poročilo sklicuje tudi na vlogo diaspore pri razvojnem sodelovanju. Evropska unija se tega še vedno preveč boji, čeprav bi bilo večje in tesnejše sodelovanje z državljani iz partnerskih držav, ki prebivajo v EU, zelo pozitivno. To bi bil še en način vključevanja zelo veliko oseb in ne njihovega izključevanja, takšno sporočilo pa mi je zelo blizu, predvsem zdaj, ko nekateri Evropejci zagovarjajo presenetljiva stališča in sprejemajo nezaslišane ukrepe.
Na koncu poudarjam, kar je pogosto izjavil tudi gospod komisar, da bo pomoč dejansko učinkovita šele, ko bodo različne politike EU dejansko usklajene in ko pomoč ne bo več odvisna od politik, ki niso nikakor povezane z razvojem. Na podlagi sedanjih dogodkov lahko ugotovimo, da takšne skladnosti še ni povsod. Vendar se te okoliščine ne bodo spremenile, dokler bo odbor OECD za razvojno pomoč kot pomemben organ na tem področju uporabljal zelo široko opredelitev razvojnega sodelovanja. To je še eden od pogojev za izboljšanje učinkovitosti naše pomoči.
Pred dvema letoma sem v tem parlamentu predložil prvo poročilo o učinkovitosti pomoči. Kje smo zdaj, ko so bile vse besede že tolikokrat ponovljene? Gospod komisar lahko v vsakem primeru pričakuje, da bomo socialdemokrati zaradi najrevnejših ljudi na svetu nadaljevali skupni boj za učinkovitejšo pomoč.
Olle Schmidt
(SV) Gospod predsednik, zahvaljujem se gospodu Johanu Van Hecku za dobro in pomembno poročilo. Nekoč sem se vključil v politiko, da bi poskrbel, da Švedska, od koder prihajam, izpolni cilj enega odstotka. Liberalna stranka Švedske, ki je moja stranka na nacionalni ravni, spodbuja in je vedno spodbujala takšno ukrepanje, pri čemer je Švedska ta cilj dejansko dosegla.
Vendar moram zdaj, po skoraj 40 letih priznati, da smo doživeli veliko razočaranj. Nepravilnosti, korupcija in neuspešni projekti so žal bili običajni. Vendar je bil razvoj pogosto pozitiven. Več milijonov ljudi na svetu živi bolje in oblikovalo se je veliko demokracij. Zato smo lahko optimistični. Vendar sta lahko legitimnost in podpora prebivalcev EU še naprej trdni le, če izboljšamo našo zmožnost hitrega in učinkovitega ukrepanja. Pomoč je treba uporabiti tako, da sta zagotovljeni kakovost in dolgoročna korist, da lahko dosežemo cilje tisočletja.
Poleg tega je treba politiko pomoči oblikovati od spodaj navzgor. Države prejemnice pomoči morajo prevzeti več odgovornosti za tako imenovano posebno pravico določanja težave pri dejavnostih v zvezi s pomočjo. Po mnenju Komisije veliko stvari kaže, da so revne države prisiljene vzpostaviti dražjo birokracijo, da bi olajšale upravljanje, ki je pogoj za izplačilo pomoči. Vendar namen ni bil takšen. Poleg tega je treba razpravljati več o tem, kako bi morali uskladiti prizadevanje za pomoč. Ob tem ne moremo in ne smemo pozabiti niti na pomembno vlogo žensk pri boju proti revščini.
Če zdaj kritiziramo, kako so oblikovane zahteve, ne pomeni, da ni treba nasprotovati določitvi pogojev za pomoč. Tudi glede na to, kar pravijo ljudje na terenu, bi morali preučiti možnost, da bi nekatere vojaške prispevke razvrstili kot pomoč, ker so lahko mirovne operacije zelo pomembne. Vzemimo na primer razmere v Čadu, kjer begunci poleg pošiljk pomoči potrebujejo tudi zaščito.
Na koncu še nekaj besed o občutljivem vprašanju kmetijske politike, ki jo je omenila gospa Auken. Komisija in države članice so v poročilu pozvane, naj podprejo kakršne koli ukrepe, ki lahko prispevajo k stabilizaciji cen surovin za države v razvoju. V zvezi s tem imam predlog, ki je v skladu z izjavo gospe Margrete Auken: gre za učinkovito, vendar morda tudi neprijetno rešitev, in sicer ukinitev kmetijske politike EU. Komisija se je s tem že začela ukvarjati, kar nas mora veseliti.
Mikel Irujo Amezaga
(ES) Gospod predsednik, ob pregledu pariške deklaracije lahko opazimo, da je beseda "nameni" ostala le beseda.
Čeprav se Komisija zelo trudi in sprejema ukrepe za zagotovitev, da pomoč pride na cilj, ne moremo napredovati, če države članice ne prispevajo, kar so obljubile.
Kot vemo, so za učinkovitejšo pomoč odgovorne donatorke in partnerske države, naša najpomembnejša odgovornost pa je zagotoviti, da s pomočjo državam v razvoju dejansko pomagamo izpolnjevati njihove glavne izzive.
Zagotoviti moramo, da izpolnimo naš del dogovora in da se nam ni treba sramovati, ker ne delamo tega, kar smo obljubili.
Pomoč v najboljšem primeru pozitivno vpliva na razvoj in dobro upravljanje, vendar lahko povzroči tudi veliko škode, če ni pravilno razdeljena. Zato morajo države v razvoju prevzeti odgovornost za izvajanje svojih politik, donatorji pa moramo to upoštevati, jih podpirati in jim dati dovolj prostora, da to storijo, namesto da financiramo lastne prednostne naloge, kot počnejo nekateri.
Na koncu bi poudaril, da moramo zagotoviti skladnost svojih politik.
Vsa razvojna prizadevanja so zaman, če jih ogrožajo cilji trgovinske, monetarne in druge politike ali so v nasprotju z njimi.
Za zdaj ne počnemo, kar govorimo.
Jerzy Buzek
(PL) Najprej čestitam poročevalcu. Poročilo je celovito, obsežno in temeljito. Priznati moram, da sem pri branju poročila spregledal celo najpomembnejši cilj. Vendar je poročevalec ta cilj in glavni namen poročila navedel v predstavitvi na začetku razprave.
Za govor sem se odločil, ker so se v zadnjih nekaj letih pojavila nekatera nova vprašanja. Podnebne spremembe znatno vplivajo na nekatere države v razvoju. Ob zagotavljanju pomoči bi morali poudariti, da to počnemo zdaj, ker Evropska unija priznava, da je tveganje zaradi podnebnih sprememb izziv za našo civilizacijo in hkrati njena odgovornost. Zato bi morali glede na tveganje globalnega segrevanja znatno povečati financiranje in okrepiti ukrepe donatorjev. S takšnim stališčem in takšnimi dejavnostmi bomo pokazali značilnosti naše strategije glede tega, da je prednostna naloga EU boj proti podnebnim spremembam. Našo pomoč bi morali nameniti tudi za obnovljive vire energije v državah v razvoju, čeprav je boj proti lakoti nedvomno najpomembnejši, vendar v tem primeru mislim dodatna sredstva, poleg tega bi morali pomoč nameniti za zmanjševanje neposrednega vpliva globalnega segrevanja, za prilagoditvene ukrepe, povezane na primer s poplavljanjem obalnih območij, zasoljevanjem tal ter nekdaj neznano stopnjo poplav in suš.
Ne smemo pozabiti, da sta naš cilj in politična prednostna naloga Evropske unije doseči splošni sporazum o boju proti globalnemu segrevanju. Pogajanja bodo v Poznanu leta 2008 in Københavnu leta 2009. Če želimo prepričati druge države, moramo zmanjšati emisije in razviti nove tehnologije v EU ter zagotoviti posebno pomoč državam v razvoju.
Josep Borrell Fontelles
(ES) Gospod predsednik, če toliko razpravljamo o učinkovitosti, smo nedvomno prepričani, da je učinkovitost resna težava.
Prvi pogoj za zagotovitev večje učinkovitosti je verjetno načrtovanje stalnega in zavezujočega načrta dotoka pomoči. Učinkovitost je zelo težko zagotoviti, če ni najmanjše gotovosti glede razpoložljivih sredstev.
Kakovost je odvisna tudi od količine, zato tako kot kolegi obžalujem, da so se sredstva, ki jih evropske države namenijo za razvojno pomoč, zmanjšala. Če dovolite, moram reči, da obstaja pomembna izjema, in sicer Španija, od koder prihajam, saj je po lanskem povečanju razvojne pomoči za 33 % najuspešnejša država.
Gospod komisar, svojo priložnost bomo imeli v Akri, pri čemer se moramo čim bolj potruditi, da zagotovimo, da se 20 % pomoči uporabi za izobraževanje, zdravje, dostop do vode in osnovne higienske pogoje.
Poleg tega vam zagotavljam, da vas bo odbor za razvoj podpiral, ko boste poskušali uskladiti različne udeležence. Na voljo ni veliko sredstev, ki pa jih moramo razdeliti veliko udeležencem, kot ste večkrat rekli sami, pri čemer se zaradi tega procesa drobljenja zmanjša učinkovitost.
Poleg tega poudarjam navedbo iz poročila, da je treba poenostaviti postopke dodeljevanja pomoči. Ta težava je značilna povsod: nedvomno je zaradi obdobja med odločitvijo, da se nekaj stori, in dejansko izvedbo razvrednoten vsak poskus, da bi spodbudili učinkovito upravljanje sredstev.
Renate Weber
Gospod predsednik, najprej čestitam kolegu gospodu Johanu Van Hecku in se mu zahvaljujem za odlično opravljeno delo. V svojem poročilu ugotavlja, da je treba pristop k razvojni pomoči spremeniti. S tem se lahko le strinjam in poudarjam, da bi morali takšno reformo začeti s ponovno obravnavo temeljev, tj. razvojne politike, in od tam nadaljevati. Trdno sem prepričana, da razvojna pomoč ne bi smela biti omejena le na splošno pomoč, podporo ali prispevek. Spremeniti moramo naš način razmišljanja in naš prispevek za države v razvoju obravnavati kot naložbo v najširšem možnem pomenu. Ta naložba bi morala biti dolgoročna, pri čemer naj ne bi bila namenjena le zagotavljanju preživetja teh držav, ampak tudi njihovemu dejanskemu razvoju, da postanejo delujoča gospodarstva in demokracije.
Poleg naložb moramo obravnavati tudi glavne zadeve, ki bi lahko prispevale k dejanski odpravi revščine. Profesor Geoffrey Sachs je med obiskom v Parlamentu pred nekaj tedni poudaril, kako pozitivno bi lahko uporaba neizkoriščenih površin v Afriki vplivala na cene hrane. Namesto da Afriko oskrbujemo s hrano, bi morali tja prenesti strokovno znanje in izkušnje na področju kmetijstva, da bi lahko na tej celini sami poskrbeli za hrano svojega prebivalstva in v najboljšem primeru zagotavljali hrano tudi na svetovni ravni.
Zelo sem zaskrbljena zaradi še ene zadeve iz poročila: načrtovanja denarnega toka v države prejemnice. Po mojih izkušnjah ciljev projektov ni možno izpolniti, če sredstva niso zagotovljena pravočasno in če so nižja od prvotno načrtovanega zneska. Pri tem lahko Evropska unija doživi hud polom. Stopnja pomoči EU se je leta 2007 zmanjšala. To je vplivalo na veliko projektov, zato njihovih ciljev ni bilo možno izpolniti.
Nenazadnje bi morala izobraževanje za razvoj in ozaveščanje naših državljanov na tem področju imeti prednost. Pri tem imamo poslanci tega parlamenta ključno vlogo.
Filip Kaczmarek
(PL) Gospod predsednik, gospod komisar, nekateri strokovnjaki, ekonomisti, politiki in aktivisti v nevladnih organizacijah, ki delujejo na področju razvoja, pogosto pravijo, da je treba za doseganje ambicioznih ciljev razvojnega sodelovanja zagotoviti le več denarja. Vendar zadeve niso tako preproste. Obstaja veliko socialnih in gospodarskih težav, ki jih ni možno rešiti takoj le z več denarja. Denar pri reševanju težav nedvomno pomaga, vendar uspešnost razvojne politike ni odvisna le od denarnih sredstev.
Zelo pomembno vprašanje je tudi učinkovitost pomoči. Slabo organizirana pomoč lahko povzroči odvisnost ali posodobitev odvisnosti, kot pravijo nekateri. Učinkovitost pomoči je enako pomembna za prejemnike in subjekte, ki pomoč dodelijo. Za prejemnike pomoči je pomembna, ker denar ni samemu sebi namen, ampak je namenjen spremembi stvarnosti in hitrejšemu doseganju ciljev tisočletja. Porabiti denar je preprosto, bolj zapleteno ga je porabiti razumno.
Po drugi strani je učinkovitost pomembna za donatorje, ker morajo davkoplačevalcem dokazati, da se izdatki za razvoj uporabljajo preudarno. Zato se ta procesa, in sicer povečanje izdatkov za razvoj in povečanje njihove kakovosti, ne izključujeta in ju je možno doseči skupaj.
Gospod Van Hecke je pripravil izvrstno poročilo, za katerega se mu moramo zahvaliti. Upam, da bodo na podlagi tega poročila predstavniki Evropske unije na forumu na visoki ravni v Akri zavzeli jasno in nedvoumno stališče.
Zdi se, da bi morala Evropska unija v zvezi s tem biti odgovorna zlasti za stalno usklajevanje pomoči za države članice in EU. Usklajevanje je pomembno, ker moramo zanj poskrbeti sami. Usklajevanje v EU ni odvisno od naših mednarodnih partnerjev ali prejemnikov pomoči, stroški neusklajene pomoči pa so zelo veliki.
Ana Maria Gomes
(PT) Čestitam gospodu Van Hecku za to pomembno poročilo.
Če želimo izboljšati učinkovitost evropske pomoči, moramo nujno vlagati v sposobnost ljudi in finančno zmogljivost ter odpraviti neskladnost med politikami in institucionalno strukturo. To omogoča lizbonska pogodba, saj vzpostavlja evropsko službo za zunanje delovanje. Poleg tega, da ta služba podpira prihodnjega visokega predstavnika, mora biti opremljena za nadaljnje izvajanje razvojne politike EU vzporedno s skupno zunanjo in varnostno politiko ter evropsko varnostno in obrambno politiko.
Če želimo zagotoviti učinkovitost pomoči, nam ni treba začeti vsega od začetka. Izpolniti moramo le dane obljube. Kot je poudaril gospod komisar Michel, morajo države članice javno razvojno pomoč povečati na stopnje, ki so bile obljubljene leta 2005, pri čemer jih ne smejo umetno napihniti z odpisom dolgov, poleg tega jo morajo učinkovito nameniti za izpolnjevanje razvojnih ciljev tisočletja, zlasti v obdobju, v katerem je zaradi večjih cen nafte in hrane boj proti revščini na svetu še bolj nujen.
Gospod predsednik, pri tem ne gre za učinkovitost pomoči, ampak predvsem za verodostojnost Evropske unije in njeno učinkovitost v vlogi svetovne udeleženke.
Gay Mitchell
Gospod predsednik, čestitam gospodu Van Hecku za to poročilo. Pred nekaj tedni sem v imenu odbora za razvoj obiskal Mednarodni denarni sklad in Svetovno banko, na srečanju z njima pa sem vprašal, kakšen bo svet med letoma 2030 in 2050. Odgovorili so mi, da bo Kitajska najmočnejša država na svetu, da se bo veliko držav v razvoju spremenilo, da bo Amerika še vedno močna, vendar ne tako kot danes, ter da bosta Indija in Brazilija postali zelo močni.
Še nikoli se niso naši sebični interesi ujemali z našimi nesebičnimi interesi, tako kot se dogaja zdaj, ko moramo pomagati državam v razvoju. Včasih so mi rekli, da preveč časa porabim za svoje volivce, ki živijo v slabih pogojih bivanja. Na to sem odgovoril, da ne moreš nekomu, ki se bori s požarom, reči, da bomo zgradili gasilsko postajo. Gasilsko postajo moraš načrtovati, hkrati pa pomagati tudi temu posamezniku. Tako moramo pristopiti k vprašanju držav v razvoju. Če tega ne bomo storili mi, bodo to storile Kitajska in druge države. Takšno ravnanje je v našem sebičnem interesu in nesebičnem interesu.
Prihajam iz države, ki jo je prizadela lakota in v kateri bi zdaj moralo biti več kot 20 milijonov prebivalcev. Vendar jih je prvič od sredine 19. stoletja več kot šest milijonov. Naša preteklost je postkolonialna. Če pogledamo preteklost Irske, dosežki zaradi naložb v infrastrukturo, katerih večino je prispevala Evropska unija, pri čemer bomo zdaj, še dobro, postali neto plačnica, kaže, kaj se lahko naredi, če imajo ljudje na voljo orodja za delo.
Gospoda komisarja pozivam, naj na srečanju v Akri zagotovi, da bo Evropska unija usklajena. Z lizbonsko pogodbo bomo imeli na voljo instrumente, ki nam bodo omogočili, da bomo v svetu učinkovitejši. Zagotovite, da nam bo na področju razvojne pomoči uspelo. To je v našem interesu in interesu ljudi v državah v razvoju.
(Ploskanje.)
Anne Van Lancker
(NL) Čestitam poročevalcu gospodu Van Hecku za dobro poročilo. Zahvaljujem se tudi gospodu komisarju za zelo dober delovni dokument služb Komisije za srečanje v Akri.
Naj navedem tri zadeve. Prvič, za učinkovitejšo pomoč morajo države donatorke pomoč uskladiti bolje na podlagi državne strategije, pri kateri vodilno vlogo prevzamejo partnerske države na jugu. Vendar to pomeni, da je treba tudi v teh državah prednostne naloge določiti demokratično, tj. v sodelovanju z nacionalnimi parlamenti in nevladnimi organizacijami, kar zdaj ne velja. Bistveno se mi zdi, da se v dialog vključijo ženske.
Drugič, države donatorke nikakor ne smejo več določati številnih pogojev za pomoč in veliko pričakovati od merljivih rezultatov. Gospodarske pogoje, ki sta jih določila zlasti Mednarodni denarni sklad in Svetovna banka, je treba odpraviti, ker so pogosto v nasprotju s cilji tisočletja. Zato poročevalcu predlagam, da bi bilo treba odstavek 28 odpraviti.
Tretjič, boljša pomoč ne sme biti izgovor za manj pomoči. Poleg tega, da razvojna pomoč za zdaj ni uspešna, se podatki zamenjujejo z domnevno pomočjo, ki pa partnerskim državam skoraj nič ne pomaga, kot je denar, ki se plača študentom ali beguncem v Evropi, ali odpis dolgov. Zato je bistveno, da države donatorke izpolnijo svoje obljube o 0,7 % in določijo dejanske časovne razporede. Gospod komisar, upam, da bo v ponedeljek Svet slišal to sporočilo.
Gabriela Creţu
(RO) Včasih je pot v pekel tlakovana z dobrimi nameni. Takšen namen so imeli organi v državah prejemnicah razvojne pomoči, in sicer da bi jim približali postopek odločanja, saj naj bi najbolje vedele, kakšne so njihove potrebe. Čeprav je bila odločitev pravilna, je nastal začarani krog, ki negativno vpliva na ženske. Ker v dokumentih odločanja skoraj niso omenjene, se šteje, da so njihove potrebe manjše, dojemljivost tistih, ki so na oblasti, za vprašanja glede spolov je majhna, celo manjša od naše, manj pozornosti pa je namenjene tudi programom za izpolnjevanje takšnih potreb, zlasti glede spolnih in reproduktivnih pravic. Zato so razmere resne.
Edini razvojni cilj, glede katerega ni bil dosežen napredek, je smrtnost mater zaradi neobstoja temeljnih pogojev, kot je možnost carskega reza, osnovni antibiotiki, kontracepcijske tablete ali usposobljeno osebje. V nekaterih primerih so se razmere poslabšale. Maternalna smrt je glavni razlog za umrljivost žensk v veliko državah, v katerih so razmere nestabilne.
Pozivamo k vzpostavitvi mehanizmov spremljanja, ki bodo zagotavljali, da naložbe v infrastrukturo vključujejo zdravstveno infrastrukturo in večjo odgovornost organov za izvajanje ukrepov na tem področju.
Paul Rübig
(DE) Gospod predsednik, gospe in gospodje, tema, o kateri razpravljamo danes, je zelo pomembna, ker ima Evropska unija v zvezi z njo veliko odgovornost.
V Evropi smo prepričani, da naša mala in srednje velika podjetja predstavljajo zelo uspešen strukturni model, pri čemer moramo poskrbeti, da se na njegovi podlagi poveča tudi BDP na prebivalca v najmanj razvitih državah. V zvezi s tem je zelo pomembna zamisel, da je treba pomagati drugim, da bi pomagali sebi.
Poleg tega moramo zagotoviti, da se pri tem prizadevanju upoštevajo zlasti strategije energetske učinkovitosti in varne oskrbe s hrano. Te države potrebujejo prihodek iz zaposlovanja, pri čemer lahko pomagajo mala podjetja in družinska podjetja, poleg tega je potrebna kupna moč potrošnikov. Menim, da je treba to načelo, kaj je vzrok in kaj posledica, le uspešno rešiti.
Marianne Mikko
(ET) Kolegi, čestitam poročevalcu za dobro opravljeno delo. Zaradi neustreznega usklajevanja pomoči in prevelikega števila programov se je učinkovitost pomoči zmanjšala. Poleg tega je bila pomoč namenjena zlasti tako imenovanim "privlačnim državam", zato je bilo veliko regij popolnoma spregledanih. Zaradi razdrobljenosti se je obseg ukrepov pomoči zelo povečal, pri čemer so ti ukrepi pogosto povsem neskladni.
Vendar je zelo pomembno, da se Evropska unija ter politika razvojnega sodelovanja držav članic dopolnjujeta in medsebojno krepita. Države članice morajo svoje dejavnosti usklajevati. Preučiti je treba dejstvo, da nekatere države šele začenjajo donirati pomoč, vendar se celo one zavedajo učinkovitosti pomoči. Estonija, ki še ni pristopila k pariški deklaraciji, je na primer zelo pomembna pri tristranskih projektih sodelovanja. Da bi preprečili razdrobitev razvojne pomoči in preveliko pozornost donatorjev, se uporablja možnost tihega partnerstva.
Več kot polovica uradne razvojne pomoči na svetu izhaja iz Evropske unije. Zagotoviti moramo, da bo Evropska unija navzoča v šibkejših državah in "pozabljenih" državah. Evropska unija mora pri dodeljevanju pomoči biti velikodušna, da se lahko pomoč sprejme dostojanstveno.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Gospod predsednik, gospod komisar, pomoč revnim in pomoči potrebnim je neprecenljiva. Evropska unija je vodilna sila pri zagotavljanju pomoči državam, ki jih prizadenejo naravne nesreče, kot so suše, poplave, lakota ali novejše vrste nesreč, ki nastanejo zaradi podnebnih sprememb.
Vendar smo pri zagotavljanju denarja in sredstev državam v razvoju ali revnim državam, da bi jim pomagali pri razvoju, vedno v težkem položaju. Koliko teh sredstev bi morali dodeliti za zmanjšanje sedanje revščine in koliko denarja bi morali dodeliti za razvojne vidike, kot je izobraževanje, vzpostavitev različnih institucij, uvedba pravnega sistema, gradnja infrastrukture, na primer cest, ali internet, saj bi prispevali k razvoju podjetništva na teh področjih, zlasti pri ustanavljanju malih in srednje velikih podjetij, vključno s kmetijami?
Dodeljena pomoč bi morala biti povezana s krepitvijo družbene ozaveščenosti ter vzpostavitvijo demokratičnih institucij in sistemov izobraževanja, da bo lahko lokalna družba pripravljena prevzeti nadzor nad trajnim razvojem teh regij in držav.
Christopher Beazley
(FR) Gospod komisar, moje prvo vprašanje je predložila že gospa Marianne Mikko, in sicer me zanima, ali obstaja težava v zvezi s konkurenco ali neusklajenostjo med različnimi nevladnimi organizacijami oziroma ali Komisija sodeluje pri usklajevanju odličnega dela, ki ga opravlja vsaka od njih?
Drugo vprašanje pa je naslednje: v mojih šolskih letih je v Angliji obstajala organizacija Voluntary Service Overseas. Ali ima Komisija program za spodbujanje mladih, ki želijo pomagati, da bi se morda usposobili, vendar tudi sodelovali pri teh programih razvojne pomoči? Ali ima gospod komisar program pomoči za mlade, ki bi to radi počeli?
Louis Michel
komisar. - (FR) Gospod predsednik, zahvaljujem se, da podpirate ta pristop in bistveno spodbujate naše politike. Obravnaval bom nekaj točk in nanje na kratko odgovoril.
Prvič, v zvezi s pomočjo v hrani, zlasti višjo ceno žita, in vprašanjem kmetijskih programov moram reči, da smo kot odziv na krizo glede hrane pravkar pripravili sporočilo o evropski razvojni strategiji. O tem dokumentu boste kmalu obveščeni.
Drugič, popravil bi nekaj zadev, ki so bile izpostavljene, pri čemer ne razumem, zakaj se stalno omenjajo. Enostranski napadi na skupno kmetijsko politiko, ki temeljijo na zelo malo dejanskih utemeljitvah, škodujejo Evropski uniji, širijo napačne informacije in našim partnerjem namigujejo, da je skupna kmetijska politika razlog za vse njihove težave. Povem vam in ponavljam, da to ne drži. Sistem kmetijskih subvencij odpravljamo od leta 1996, pri čemer ne moremo reči, da je vpliv naše skupne kmetijske politike razlog za težave držav v razvoju. O tem vprašanju sem pripravljen natančno razpravljati na drugem sestanku, saj se obtožbe stalno ponavljajo, kot bi bile resnične. Govori se o zadevah, ki niso točne. Evropa je večino vprašanj o tej zadevi razčistila, čeprav nekatera od njih ostajajo odprta, pri čemer priznavam, da je skladnost naših razvojnih politik še vedno nekoliko vprašljiva. Vendar je treba v zvezi s kmetijstvom reči, da je prav kmetijstvo sektor, v katerem smo dejansko napredovali. Precej krivično pa se mi zdi, da nekateri omadežujejo naše ime brez utemeljenega razloga.
Slišal sem predlog, ki je bil, mislim, povezan z globalnim skladom. Kot vem, se profesor Geoffrey Sachs, ki je mimogrede izjemen človek, bori in zavzema za globalni sklad za hrano. Sam se s tem ne strinjam. Glede tega res nisem prepričan, saj je bilo potrebnega veliko časa, da je začel globalni sklad, ki ga je gospod Ryan ocenil za rešitev vseh težav, delati pregledno in učinkovito. Zakaj bi ustanovili nov sklad, če imamo na voljo instrumente, kot so svetovni program za hrano, organizacija Združenih narodov za prehrano in kmetijstvo ter druge? Ustvarjanje novih orodij in instrumentov za odpravljanje pomanjkljivosti globalne politike nikakor ni pravi odgovor. Orodja so na voljo. Le ustrezno jih moramo financirati.
Izvesti moramo reformo svetovnega programa za hrano, vendar kako? Svetovni program za hrano mora imeti predvidljiv letni proračun, poleg tega se mora spremeniti njegovo finančno poslovanje. O tem sem nedavno govoril. To je velika težava. Tudi zato ne smemo dajati slabih odgovorov na dobra vprašanja. Z ustanovitvijo novega sklada se ne strinjam, ker bi zaradi nje nastalo le veliko birokracije in veliko postopkov. Dovolite mi le nekaj besed o postopkih.
Glede kmetijstva lahko rečem le, da bomo znesek 650 milijonov EUR iz devetega evropskega razvojnega sklada v desetem evropskem razvojnem skladu povečali na 1 250 000 milijard EUR. Strinjam se, da je to s količinskega ali odstotnega vidika veliko, vendar glede odstotka finančnih sredstev evropskega razvojnega sklada ne gre za dejansko povečanje. Pozitivna sprememba je, da se je število držav, ki pozornost namenjajo zlasti kmetijskemu sektorju, povečalo s štiri na štiriindvajset, kar je približno ena tretjina. To pomeni, da smo dosegli napredek, da se je povečala ozaveščenost. Vendar moram opozoriti na pomembno zadevo, in sicer da izbira osrednjih sektorjev temelji na načelu odgovornosti, kar pomeni, da o tem, kateremu sektorju naj bi namenili največ naših finančnih sredstev, odločajo naši partnerji. Tega se moramo zavedati.
Zastavili ste mi še eno zanimivo vprašanje, in sicer kaj bomo z denarjem, ki je bil namenjen za kmetijstvo, vendar ni bil porabljen. Dejansko bomo velik del tega denarja izterjali ter ga namenili reševanju težave glede vedno večjih cen in krize glede hrane. Namesto o večjih cenah bom govoril raje o krizi glede hrane. Na zadnjem srečanju Komisije pred enim tednom sem predlagal, pri čemer je bil predlog zelo dobro sprejet, da bi morali poskusiti navedena sredstva nameniti tako, da bi malim kmetom v revnih državah omogočili dostop do semen in gnojil, saj je to zdaj ena od njihovih največjih težav. Če želimo, da postanejo samozadostni, nedvomno potrebujejo boljši dostop do semen in gnojil, da bodo lahko postopno postali samozadostni glede hrane. Zelo podpiram predlog, da bi obdobje za razdeljevanje pomoči čim bolj skrajšali. Menim, da je veliko bolj pomembno, da kmetom zagotovimo proizvajalna sredstva. Vsi se strinjamo s trditvijo, ki sem jo povedal v uvodni izjavi in je ni treba ponoviti, in sicer da je srečanje v Akri politično, pri čemer vas glede na to, da vem, da se vsi zavedate, kaj moramo storiti, pozivam, da spodbudimo naše države članice k izpolnitvi zavez in soglasju, da bodo upoštevale časovni razpored, s čimer bodo pokazale svojo dejansko politično odločenost in zavezo, da bodo izpolnile svoje obveznosti, kot je rekel gospod Borrell.
Mnogi še vedno omenjajo okorne postopke in me pozivajo k njihovi poenostavitvi. Priznati moram, da za to nisem pristojen. Postopki so določeni in jih moram upoštevati, saj druge izbire nimam. Predlagam lahko ukrepe za boljšo prilagodljivost, vendar nedvomno veste, da bi začeli učinkovati šele po več letih. Čeprav to ni splošno znano, načrtujem, da bom ob koncu mandata predstavil vse svoje ugotovitve glede postopkov. Slišal sem gospo Martens, ki je rekla, da potrebujemo boljšo preglednost, pri čemer sem pripravljen na preglednost, ki jo zahtevate, ter dodala, da potrebujemo tudi boljšo učinkovitost. Reči moram, čeprav se bo morda zdelo predrzno in nezaslišano, da se zaradi boljše preglednosti, kar pomeni še več nadzora, še več revizij, še več posvetovanj in podobnega, zmanjša učinkovitost. To sem vam hotel povedati. Čeprav lahko mojo trditev zavrnete, sem prepričan, da drži. Že zdaj je potrebna takšna preglednost, da je Komisija postala priklenjen velikan, novi Guliver. Osebno sem se pripravljen pogovarjati, pri čemer menim, da obstajajo različni načini za doseganje učinkovite stopnje preglednosti, vendar vas prosim, da ne govorite še naprej o "preglednosti", "nadzoru", o tem, kako bi moralo biti ... Čeprav je to dobro, morate sprejeti dejstva ... Veselilo bi me, če bi lahko sledil poteku te zadeve. Povedati vam moram, da to ni smešno. Včasih ji tudi sam ne morem slediti, potem pa so tu še medslužbene skupine in vsi drugi, ki so v to vključeni. Zadeva je zelo zapletena. Ne bi rad preveč izpostavljal njenih značilnosti, vendar moram reči, da je resnično zapletena.
Mislim, da je gospod Hutchinson govoril o usklajevanju, skladnosti in dopolnjevanju. Popolnoma prav ima. Menim, da bi lahko učinkovitost naše pomoči bistveno izboljšali, če bi delo bolje razdelili, če bi bili bolj skladni, bolj usklajeni in če bi omejili nekaj vmesnega nadzora, ki je pogosto povsem neuporaben. Nekaj podatkov sem že navedel, na primer da mora Tanzanija pripraviti 8 000 revizijskih poročil. Nisem prepričan, kakšna obremenitev je to za državo, kot je Tanzanija, ki je dejansko sposobna upravljati. Na neki točki nadrealizem postane podoben norosti. Meje obstajajo. Postopku ne nasprotujem, vendar enkrat je dovolj. Dovolj je postopkov. Gospod Hutchinson, v zvezi z delitvijo dela ste pravilno poudarili, da je diaspora pomembna. Prizadevamo si za sodelovanje z njimi, vendar prav zaradi postopkov, to ni možno. To je še en primer. Vprašali ste, ali obstajajo projekti, ki bi mlade spodbujali, da bi odšli v države v razvoju in tam delali. Ne, gospod, tega ne morem storiti, ker mi tega ne dovoljujejo postopki. Kot vem, obstajajo na primer nekatere nevladne organizacije, s katerimi ni možno sodelovati. Res je, z nekaterimi nevladnimi organizacijami ne morem sodelovati, ker mi postopki tega ne dovoljujejo. Nove države članice se lahko utemeljeno počutijo nemočne, ker njihove nevladne organizacije, čeprav so enako dobre kot druge, večinoma ne morejo delati, ker ne izpolnjujejo standardov, ki so bili izmišljeni po postopkih Komisije. Zato so na nek način izključene iz našega sodelovanja in prispevanja, kar ni pošteno. To vprašanje obravnavamo, vendar je rešitev še zelo oddaljena.
Poleg tega se strinjam, da potrebujemo več. Gospod Buzek je obravnaval boj proti podnebnim spremembam. Če bomo financiranje za razvoj prilagodili, da bomo lahko izvajali dejavnosti na področju podnebnih sprememb, bomo tvegali vse, kar smo naredili ali nameravali narediti glede tradicionalne razvojne politike. To pomeni, da za obravnavanje podnebnih sprememb potrebujemo nova, dodatna sredstva. Naj omenim zamisel, ki smo jo predstavili skupaj z gospodom Borrellom, in sicer vzpostavitev mednarodnega posojila, povezanega s kvotami emisij CO2. Ta projekt je uspešen. S tehničnega vidika je dokončan. Sodelovali smo s Svetovno banko. To temo bom ponovno obravnaval pozneje, ker bi lahko na njeni podlagi delno rešili vprašanje večjega financiranja, saj bi lahko države članice izpolnile svoje cilje in obveznosti z manj dolgoročnimi težavami za svoj proračun.
Nedvomno se strinjam z gospodom Borrellom, ki je čestital najprej Španiji, saj je na nek način nepravično. Nekatere države so se resnično trudile in dodelile več proračunskih sredstev, pri čemer se je glede BDP Španija resnično zelo trudila. Hkrati so nekatere države dejansko zelo nazadovale, kar je na nek način zasenčilo ukrepe nekaterih drugih držav. Reči moram, da je to vprašanje pomembno in se vedno znova ponavlja: 20 % za izobraževanje, zdravje, vodo itd. Odgovor poznate.
Prvič, na to sem že odgovoril. Čeprav se strinjam glede cilja, sem rekel, da je treba poskušati ugotoviti, čemu so proračunski izdatki za pomoč, glede na to, da je bil uporabljen izraz proračunski, dejansko namenjeni, ker se finančna sredstva pogosto namenijo tem sektorjem. Vendar je zelo težko navesti dokončne podatke.
Drugič, osrednjega sektorja ne izberemo mi, ampak naše partnerske države. Zato jim ne morem vsiliti svojega mnenja in jim ukazati, da morajo sredstva nameniti na primer za izobraževanje. Ne morem jim vsiliti svojega mišljenja, lahko pa jim svetujem. Nedvomno se strinjam z gospodom Mitchellom, da moramo pomoč, zelo odkrito rečeno, povečati zaradi sebičnih razlogov. To je do neke mere res. Na srečanjih na to pogosto opozarjam. Naj tisti, ki nočejo dati več pomoči zaradi nesebičnih razlogov, to storijo vsaj zaradi svojih sebičnih razlogov. Če pogledamo zlasti Afriko lahko v zvezi s tem ugotovimo, da so tam v zelo velikem obsegu navzoče nekatere hitro rastoče države. Ne oporekam upravičenosti ali utemeljenosti njihove navzočnosti, ampak pravim le, da bi bila nekoliko večja navzočnost Evrope na sosednji celini, ki ji lahko omogoči veliko dodano vrednost in jo od nje tudi dobi, v interesu Evrope.
Mislim, da sem zajel vse. Odgovoril sem na vprašanji zadnjega govornika, ki sta bili po mojem mnenju zelo primerni. Zelo me veseli, da sem v Evropskem parlamentu. Nedvomno sta zanj značilni največja dinamika in največja odločenost, da se še naprej izvajajo vse politike, v katere tako močno verjamemo.
Johan Van Hecke
poročevalec. - (NL) Današnja konstruktivna razprava na visoki ravni je pokazala veliko soglasje v Parlamentu ter med Parlamentom in Komisijo o ukrepih, ki jih moramo sprejeti, da se izboljša kakovost naše pomoči. Bolj je treba upoštevati prednostne naloge držav. Pomoč mora biti bolj predvidljiva. Tehnično pomoč je treba dodatno prilagoditi. Potrebna je večja proračunska podpora, vendar tudi boljša preglednost in tesnejše sodelovanje parlamentov, družbe in lokalnih organov. Kodeks ravnanja mora biti bolj učinkovit, atlas donatorjev je treba razširiti itd.
Vendar je po mojem mnenju najpomembnejše, da morata Parlament in Komisija zahtevati od držav članic, da najprej izpolnijo svoje obljube, potem pa potrdijo načrt, v katerem zelo jasno navedejo, kaj lahko v nekem obdobju naredijo in bodo naredile, pri čemer se sprašujem, zakaj ne bi v naše prizadevanje vključili tudi nacionalnih parlamentov. Tretjič, nedvomno se morajo vključiti tudi v delitev dela, ki ga predlaga Komisija. Gospe in gospodje, menim, da bi morali skupaj s prijatelji in kolegi v nacionalnih parlamentih ne glede na strankarske razlike dati pobudo o okrepitvi pritiska na vlade, ki ni povezan le s skupno odgovornostjo, ampak tudi individualno odgovornostjo več držav članic.
To poročilo vsebuje veliko konkretnih priporočil. Iskreno upam, da jih bosta Komisija in Svet odnesla s sabo v Akro. Parlament je danes zavzel enotno stališče, kar se ne zgodi vedno, in si želi, da bo enotno stališče zavzela tudi Evropska unija v Akri, da bo svoje stališče povedala jasno in glasno, predvsem pa verodostojno.
Predsednik
Ta razprava je končana.
Glasovanje bo potekalo jutri ob 12.00.
Pisne izjave (člen 142)
Pedro Guerreiro
, v pisni obliki. - (PT) Ker ni možno obravnavati različnih pomembnih pozitivnih in negativnih vprašanj iz tega poročila, je treba omeniti, da poročilo sicer v omejeni obliki opozarja na neuspešnost razvojne pomoči EU.
Čeprav poročilo ne ocenjuje, kako pogosto se razvojna pomoč uporablja le kot blažilno sredstvo, (varljiva) protistoritev in pogoj za deregulacijo trgov ali kot instrument za poseganje z dobro znanimi negativnimi nameni cilji in vplivi, kot so evropsko soglasje EU o razvoju, sporazumi o gospodarskem partnerstvu, ki naj bi jih EU uvedla, ali finančne špekulacije glede hrane, zaradi katerih so vprašljivi tudi razvojni cilji, ni presenetljivo, da opozarja na neustrezne rezultate "razvojne pomoči" in znatno zmanjšanje takšne pomoči v EU: 0,38 % leta 2007 v primerjavi z 0,41 % leta 2006, kar je bistveno manj od 0,7 % BDP, kot je določila Organizacija Združenih narodov.
Poročilo opozarja tudi na dejstvo, da se "razvojna pomoč" vedno pogosteje uporablja za namene, ki niso povezani z razvojem (na primer vojaški odhodki), ter da "se [...] pogosto izplačuje v skladu s prednostnimi nalogami in časovnimi razporedi donatorjev".
Tokia Saïfi
, v pisni obliki. - (FR) S pariško deklaracijo so bile leta 2005 določene posebne obveznosti za spodbujanje učinkovitejše razvojne pomoči na podlagi dialoga in vzajemne odgovornosti. Ta mednarodni okvir je za EU, ki zagotavlja več kot 55 % celotne razvojne pomoči na svetu, bistven.
Da bi dodatno izboljšali kakovost in učinkovitost te pomoči, Evropski parlament med drugim poziva k poenostavitvi postopkov, sprejetju ukrepov za boj proti korupciji in izplačilu pomoči v skladu s prednostnimi nalogami partnerjev. Takšni ukrepi so še posebej pomembni, ker se je razvojna pomoč držav članic od leta 2006 do leta 2007 nekoliko zmanjšala, in sicer z 0,41 % na 0,38 % BNP Evropske unije.
V obdobju, ko je najbolj ranljive države v razvoju prizadela kriza glede hrane ter je dostop do vode in izobraževanja še vedno omejen, je razumljivo, da si mora EU bolj prizadevati, da bi dosegla namen razvojnih ciljev tisočletja, in sicer da bo leta 2015 za razvojno pomoč dodelila 0,7 % svojega BNP. Poleg tega je treba z inovativnimi mehanizmi financiranja sprostiti dodatna sredstva in aktivirati državne premoženjske sklade za produktivne naložbe ter tako zagotoviti, da bo pomoč dolgoročna in predvidljiva oblika financiranja.
(Seja je bila prekinjena ob 11.50 in se je nadaljevala ob 12.00.)
