3. Rusija: napadi na aktiviste za človekove pravice in postopek glede umora Ane Politkovske
Predsednica
Naslednja točka je razprava o šestih predlogih resolucij o Rusiji.
Marios Matsakis
avtor. - Gospa predsednica, Rusija je ena od najpomembnejših trgovinskih partneric EU. Med drugim pokriva velik del potreb držav članic EU po energiji. Poleg tega današnja Rusija ni več država, kakršna je bila nekdaj. Tega smo veseli, saj z vsem srcem želimo, da bi bila Rusija sodobna in demokratična država, s katero bomo lahko sodelovali v prid miru in napredka po svetu. Žal naše dobre želje - in zdaj naše napore za vzpostavitev zaupanja - pretresajo kršitve človekovih pravic in nespoštovanje pravne države, katerim smo še priče v Rusiji, sicer res v mnogo manjšem obsegu. Nazoren primer je popolnoma neprimerna dosedanja obravnava celotne zadeve v zvezi s krutim umorom Ane Politkovske leta 2006 s strani ruskih oblasti.
S tem predlogom resolucije pozivamo rusko vlado, naj stori vse, da njene poti k demokratičnim reformam in sodelovanja z EU ne bo ogrozilo kršenje človekovih pravic, ki smo mu še vedno priče v tej državi.
Józef Pinior
Gospa predsednica, včeraj nam je na svečanosti ob podelitvi nagrade Saharova spregovorila Elena Bonner, ki je prišla v spremstvu svoje hčere Tatjane Jankelevič. Njene včerajšnje besede še danes odmevajo v tej dvorani. To so bile res tehtne besede - sporočilo današnji Evropi, današnjemu svetu, od človeka, ki je preživel totalitarni režim v Rusiji in ki je resnični glas Rusije v današnjem svetu.
V Evropskem parlamentu smo zaskrbljeni nad sedanjim stanjem v tej veliki deželi. Pravniki in aktivisti za človekove pravice so žrtve preganjanja, ustrahovanja in nasilnih groženj, tako da živijo v strahu za golo življenje. Vse to je sestavni del sedanjega političnega sistema v Rusiji.
Dne 4. decembra 2008 je policija opravila preiskavo med aktivisti v prostorih organizacije Memorial, ugledne ustanove za človekove pravice, ki se ukvarja z dokumentiranjem zločinov totalitarizma. Priznati moram, da si ne morem predstavljati, kakšni so bili lahko razlogi, ki so ruske oblasti navedli na zaplembo opreme organizacije Memorial, njenih računalnikov in dokumentacije o obdobju gulagov. Ne morem se domisliti nobene razlage, kako bi lahko ta dokumentacija ogrožala javni red v sodobni Rusiji.
Zaskrbljeni smo tudi glede sodnega procesa proti morilcem Ane Politkovske. Ne pričakujemo le tega, da bo proces pojasnil, kdo je umor zagrešil, kdo je odgovoren zanj in na čigav ukaz je bil izvršen, pač pa pričakujemo tudi, da bo sodišče razjasnilo tudi vse okoliščine tega strašnega umora. Zato bi morala biti obravnava odprta za novinarje, medije in vse druge, ki želijo spremljati proces.
Menim, da bi morala biti klavzula o človekovih pravicah vključena v temeljne sporazume med Evropsko unijo in Rusijo. Resnična Rusija je tista, ki jo je včeraj v Evropskem parlamentu opisala gospa Bonner.
Erik Meijer
Gospa predsednica, po letu 1991 je bila Rusija nekaj časa država, odprta za različna politična mnenja in politične razprave v večstrankarski politični ureditvi ter za različne poglede na prihodnost. Na žalost so to obdobje najvišje ravni demokratičnosti spremljali tudi nesposobnost uprave, samovoljno lastninjenje in korupcija. Kaotično obdobje devetdesetih let pod predsednikom Jelcinom se je izteklo v vzdušje podpore vrnitvi k močni in centralizirani oblasti, ki dopušča le malo življenjskega prostora opoziciji in kritičnemu raziskovalnemu novinarstvu.
Čeprav danes v nasprotju z obdobjem komunizma na volitvah sodeluje več strank, je moč spet monopol ene same stranke, ki druge stranke sistematično sabotira, svojega voditelja pa kuje v zvezde. Javno mnenje podpira tega voditelja in se ne ukvarja s kritiko, alternativami ali opozicijo. Tako bo ostalo tudi vnaprej, saj je Rusija s svojim izvozom nafte in plina na hitro obogatela in se uvrstila med uspešne države. Posledica tega pa je tudi občutno skrčenje prostora možnosti za resnično demokracijo.
Kritiki sedanjega prevladujočega mnenja opozarjajo na strahotne razlike med bogatimi in revnimi, skrivnostno delovanje oblasti, nestrpnost, omejene pravice avtonomnih pokrajin, ravnanje z etničnimi manjšinami, neurejene razmere in nasilje na severnem Kavkazu, zanemarjanje gospodarsko šibkih področij, zlorabe vojaških nabornikov, diskriminacijo homoseksualcev, nedotakljivost nekaterih morilcev, enostrankarsko sestavo policije in sodstva, omejevanje svobode delovanja nevladnih organizacij in sredstev javnega obveščanja.
Te kritike moramo podpreti. Pomagati jim moramo z dobrimi zgledi in s podporo aktivistom za človekove pravice v njihovem boju proti izginotjem, ustrahovanju, tajnim postopkom in umorom. V praksi pa države z učinkovito delujočo parlamentarno demokracijo nehote delujejo v nasprotni smeri.
Omenjenim kritikom ne bomo pomagali z gradnjo raketnih ščitov ali s podpiranjem gruzijskih poskusov okupacije Abhazije in Severne Osetije. Taka dejanja veljajo za sovražna in še bolj tesno združujejo ljudi okoli gospoda Putina. Prav tako kritikom ne pomagamo s tihim spregledovanjem človekovih pravic v Rusiji, ker pač potrebujemo njena nafto in plin. Resolucija pravilno zahteva, da moramo pri naših stikih z Rusijo človekove pravice, pravno državo in demokracijo obravnavati kot prednostna vprašanja.
Tunne Kelam
avtor. - Gospa predsednica, ta razprava bi bila potrebna že zdavnaj. Ves čas uporabljamo besedo "soodvisnost". Soodvisnost pa ne velja le pri energiji in trgovini. Nanaša se tudi na vrednote, pravico, človekovo dostojanstvo in resnico. To so vrednote, ki se jim je zavezala Rusija ob včlanitvi v Svet Evrope.
Današnja razprava bi nas morala opomniti na našo soodgovornost za zaskrbljujoče nazadovanje Rusije na področjih demokracije in človekovih pravic.
Dne 3. decembra 2008 je 17 ruskih organizacij za človekove pravice poslalo Evropski uniji skupno izjavo. V njej pišejo, da so dosedanje reakcije Evrope na dogajanja v Rusiji in na ruske odnose s sosednjimi državami, na primer Ukrajino in Gruzijo, premalo odločne. EU pri Moskvi ne uveljavlja enakih meril kot pri svojih drugih partnerjih. Prav zaradi takega popuščanja, sklenejo pisci izjave, lahko ruske oblasti tako grobo kršijo človekove pravice in mednarodno pravo.
Včeraj nam je Elena Bonner posredovala bistvo sporočila Andreja Saharova: delaj, kar moraš delati, delaj, kar ti narekuje vest. Če ne bomo ravnali tako, bomo morali sprejeti nase soodgovornost za dušenje pravice in človekovih pravic v naši soseščini, v pragmatičnih prizadevanjih, da bi si zagotovili energijo.
Ali lahko kaj spremenimo? Vsi tisti, ki so izkusili surovost in navidezno vsemogočnost sovjetskega totalitarizma, nam lahko zagotovijo, da stvari lahko spremenimo, če bomo le dovolj resno jemali lastne vrednote. Ruski ljudje si zaslužijo enake vrednote in pravico, kot jih uživamo mi.
Ewa Tomaszewska
Gospa predsednica, v Rusiji umore in uboje še danes uporabljajo za utišanje aktivistov za človekove pravice in vseh, ki mislijo drugače.
V Moskvi sta bila 28. oktobra umorjena brat Otto Messmer, predstojnik jezuitov v Rusiji, in brat Victor Betancourt iz Ekvadorja. Dne 31. avgusta je bil umorjen Magomet Jevlovjev. Poskuse umora so doživeli tudi Ahmed Kotjev, Zurab Cečojev, Dimitri Krajučin, Stanisłav Dmitrievski in Karina Moskalenko. Dne 4. decembra je ruski javni tožilec sprožil racijo v prostorih organizacije Memorial, med katero je policija zaplenila dokumentacijo s podatki o več tisoč žrtvah Stalinovega režima.
Sodna procesa morilcem Ane Politkovske in Aleksandra Litvinenka kažeta, da ruske oblasti skušajo preprečiti pravičen izid in da skušajo svetu prikriti naročnike umorov. V Rusiji so aretacije miroljubnih protestnikov in nasilje nad vojaškimi obvezniki običajna praksa.
Ostro protestiram proti kršenjem človekovih pravic v Rusiji. Pozivam ruske oblasti, naj prenehajo preganjati aktiviste za človekove pravice.
Michael Gahler
Gospa predsednica, svojo odločenost za sodelovanje z Rusijo smo izrazili že ob številnih priložnostih. Želimo si gospodarske menjave in političnega dialoga s to državo. Evropa in Rusija potrebujeta druga drugo. Zato so še bolj zaskrbljujoča dogajanja na področjih pravne države in demokracije v državi, v kateri so ljudje desetletja trpeli pod sovjetsko diktaturo.
Odkar je na oblasti Vladimir Putin, vsi kazalniki demokracije drsijo navzdol: svoboda tiska in sredstev javnega obveščanja, svoboda izražanja, zbiranja in združevanja - ne le v politične stranke - neodvisnost sodstva in spoštovanje manjšin.
Večkratne obsodbe Rusije na Evropskem sodišču za človekove pravice v Strasbourgu so turoben dokaz stanja na področju človekovih pravic v tej državi. Racija v raziskovalnem in informacijskem centru organizacije Memorial v Sankt Peterburgu dne 4. decembra kaže, da si sedanje vodstvo očitno prizadeva odvreči breme dediščine stalinizma v državi in zgladiti spomin na Stalinovo strahovlado. To ni dobra podlaga za razvoj demokratične družbe, od katerega je odvisen uspešen gospodarski in socialni razvoj v državi, pa tudi ne za zaupanje evropskih sosedov v Rusijo kot zanesljivo in miroljubno partnerico.
V našem skupnem interesu je, da si prizadevamo za vrnitev Rusije k načelom pravne države in demokracije pri vseh naših stikih z vlado, civilno družbo in poslovnimi krogi.
Janusz Onyszkiewicz
v imenu skupine ALDE. - (PL) Gospa predsednica, Rusija je za nas preveč pomembna, da nas ne bi zanimalo, kaj se v tej državi dogaja. V času komunizma ni pomenilo glavne težave omejevanje svobode govora. Ne, najhujša je bila izguba svobode po tem, ko se je človek oglasil. Videti je, da so razmere danes še hujše. Zdaj človek ne tvega več zgolj svobode, pač pa življenje.
Resolucija našteva vrsto grozljivih umorov aktivistov za človekove pravice ali ljudi, ki so bili državnim ali lokalnim oblastem neprijetni iz drugih razlogov. Ljudem, odgovornim za umore, omogočijo, da izginejo iz države, kot se je primerilo v primeru Ane Politkovske, ali pa se skrijejo za poslansko imuniteto, kar so storili morilci Aleksandra Litvinenka. Zaradi tako zaskrbljujočega stanja težko smatramo Rusijo za državo, resnično zavezano temeljnim načelom pravne države.
Mikel Irujo Amezaga
v imenu skupine Verts/ALE. - (ES) Opravičujem se za nesporazum glede tega, kdaj je na vrsti moj govor, pred nekaj minutami.
Človekove pravice in svoboda predstavljajo dva najpomembnejša stebra Evropske unije in na njih mora temeljiti tudi naš dialog z Rusijo.
Žal je seznam kršitev vsak dan daljši, vsak dan pa so hujše tudi težave, s katerimi se soočajo aktivisti za človekove pravice pri svojem delovanju.
V zadnjih mesecih smo bili med drugim priče tudi vrsti kršitev človekovih pravic. Napadli so stanovanje Stanislava Dmitrievskega, svetovalca Fondacije za spodbujanje strpnosti v Novem Novgorodu. Oborožena skupina je ugrabila in pretepla Zuraba Cečojeva, borca za človekove pravice v Ingušetiji. Sorodnike Ilijaša Timiševa, odvetnika za človekove pravice, so aretirali, zasliševali in grobo ravnali z njimi.
Naj poslance spomnim, da je španska vlada 12. decembra sklenila izročiti Murata Gasajeva Rusiji. Gospoda Gasajeva, ruskega državljana iz Čečenije, je leta 2004 aretirala ruska tajna služba in ga, po navedbah organizacije Amnesty International, mučila tri dni.
Gospod Gasajev je leta 2005 pobegnil v Španijo in tam zaprosil za azil. Njegovo prošnjo so zavrnili na podlagi tajnega poročila, ki so ga sestavile španske oblasti in ga ni dobil na vpogled niti on niti njegov odvetnik.
Španija je podpisnica Konvencije proti mučenju, izročitev pa utemeljuje z diplomatskimi zagotovili, prejetimi od ruskih oblasti.
Številna dosedanja poročila organizacij za človekove pravice opozarjajo na uporabo mučenja v Ruski federaciji, zlasti v republikah na severnem Kavkazu, na primer v Čečeniji in Ingušetiji.
Če bodo Murata Gasajeva izročili Rusiji, je prav mogoče, da bo spet izpostavljen mučenju in drugim oblikam slabega ravnanja.
Naj za konec - in zdaj po dogovoru izrabljam dodatno minuto za govor - ponovim besede kolega iz naše skupine, gospoda Horáčka: Lanskega julija nas je opozoril, da obsojenca iz zadeve Jukos, Mihail Hodorkovski and Platon Lebedev, prestajata kazen v zaporu Čita v Sibiriji. Tam so tudi drugi obsojenci.
Zato bi rad, da bi storili vse, kar je v naši moči, za njihovo izpustitev in za to, da bi Rusija uveljavila svobodo mišljenja in svobodo tiska ter prenehala ovirati delovanje nevladnih organizacij. Vse to je bistvenega pomena za našo skupno prihodnost v Evropi.
Andrzej Tomasz Zapałowski
v imenu skupine UEN. - (PL) Gospa predsednica, danes ponovno kritiziramo rusko vlado, ker dopušča, včasih pa celo spodbuja, dejanja, ki so daleč od temeljnih državljanskih načel civiliziranih držav. Tudi Rusi so ogorčeni nad ugrabitvami, ustrahovanjem in umori aktivistov za človekove pravice. Obenem pa uživa ta vlada kljub svojemu očitnemu zatiranju vseh nasprotnikov med Rusi trdno podporo.
Večini Rusov so všeč strogi voditelji - celo kruti voditelji. Rusi želijo obnoviti nekdanji imperij, ne glede na sredstva, ki jih morajo za to uporabiti. Evropa se dela, da tega ne opazi, saj so nam seveda daleč najpomembnejši ekonomski interesi. Velika večina ruskega prebivalstva si želi ponovne združitve nekdanjih sovjetskih republik z Rusijo, tudi tistih, ki so danes članice Evropske unije. To je še resnejši problem od kršenja človekovih pravic v Rusiji. In kljub hudi nevarnosti o tej zadevi vztrajno molčimo.
Kathy Sinnott
v imenu skupine IND/DEM. - Gospa predsednica, Rusija je največja in najbližja soseda Evrope, zaradi naših trgovinskih odnosov pa tudi ena od najpomembnejših. Zato so dogajanja v Rusiji za Evropo zelo pomembna. Dogajanja v Rusiji imajo tudi zelo močan vpliv na Evropo. Iz teh razlogov, pa tudi zaradi opisov kršenj človekovih pravic, je ta resolucija zelo pomembna.
Naj omenim, da sem se tukaj v Strasbourgu v prostorih Parlamenta sestala z Garijem Kasparovim, ko je kandidiral za predsednika Rusije. Kot predsedniškega kandidata smo ga sprejeli kot pomembnega gosta. Kasparov nam je - že takrat - odkrito povedal, da Kremelj ravna v politiki tako, da njega obravnavajo kot prevratnika in kriminalca - o čemer govorimo tudi danes - in da je ves čas izpostavljen grobemu ravnanju, celo grožnjam z aretacijo in aretacijo njegovih privržencev.
Včasih tako ravnanje celo preskoči ruske meje in celo na ozemlje EU. Na nedavnem obisku Odbora za peticije v Bolgariji so nam predstavniki bolgarske pravoslavne cerkve, ki v Bolgariji trpi hudo preganjanje, opisali prispevek Rusije k temu.
Premagati moramo svoje strahove glede energetske varnosti, ki zdaj mehčajo naš pristop do Rusije in nas silijo hoditi okoli nje po prstih, in Rusijo jasno in glasno opomniti, da je članica Sveta Evrope in podpisnica Evropske konvencije o človekovih pravicah ter Strasbourškega sporazuma in vztrajati, da mora spoštovati demokracijo in človekove pravice na svojem ozemlju in drugod.
Bernd Posselt
(DE) Gospa predsednica, pri nespoštovanju pravne države v Rusiji ne gre za posamične nepravilnosti, pač pa za sistematičen pojav, ki se vztrajno širi. Smo v drugi fazi Putinovega obdobja, z gospodom Medvedjevim kot lutko v izložbi, tečejo pa že priprave na tretjo fazo.
Gospod Putin je otvoril svojo prvo fazo z drugo čečensko vojno, to je z napadom na majhno državo, ki je bil pravzaprav genocid in so ga poganjali močni kolonialistični apetiti po surovinah. Od takrat se zadeve samo poslabšujejo, odpravljena so načela pravne države in svoboda tiska, aktiviste za človekove pravice, kakršna je Karina Moskalenko, preganjajo tja do evropske prestolnice, Strasbourga, napredek pa je popolnoma zastal, in, kot sem že rekel, tisto malo demokracije in pravne države, ki še ostaja, neprestano in sistematično kopni.
Zato mora Evropska unija pokazati znatno več odločnosti. Pri pogajanjih o sporazumu dolgujemo tako odločnost ljudem - Ani Politkovski, Aleksandru Litvinenku in vrsti drugih - ki so umrli, ker so si drznili raziskovati nepravilnosti ali reči bobu bob.
Kdorkoli odprto govori o teh zadevah v Rusiji, tvega življenje, in vsakič ostane tak dogodek zavit v meglo. Zato je dolžnost nas, ki živimo v svobodi in sorazmerni varnosti, poskrbeti, da se bo zastor pred temi razmerami končno vsaj nekoliko razgrnil, v naši zbornici pa lahko vsaj jasno in glasno povemo svoje ruski oblasti. Konec koncev je to edini jezik, ki ga razume, kot je jasno povedala Elena Bonner v svojem pretresljivem včerajšnjem govoru.
Zgledujmo se po pogumnih ljudeh, kakršna sta Elena Bonner in Andrej Saharov, nehajmo se obnašati hinavsko in nehajmo slepiti sami sebe. Stvari imenujmo s pravimi imeni. To je najboljša usluga, ki jo lahko napravimo ruskemu ljudstvu.
John Bowis
Gospa predsednica, pred dvema letoma je bila umorjena Ana Politkovska. Ustrelili so jo doma, v dvigalu v stanovanjskem bloku. Ob truplu so morilci pustili pištolo. To se je zgodilo pri belem dnevu. Prvo vprašanje je bilo "kdo je pritisnil na sprožilec?". Kasneje pa se nam je zastavilo vprašanje "kdo je vodil roko, ki je pritisnila na sprožilec?". Umor je bil opravljen v slogu mafije, ampak ona ni nikoli pisala o mafiji. Pisala je o ruski vladi in o njenem delovanju v Čečeniji. Šlo je za opozorilo - opozorilo drugim svobodomiselnim novinarjem, naj ne gledajo avtoritarni oblasti pod prste.
Opozorilo bo učinkovalo, če ne bosta svetovno javno mnenje in jasno sporočilo institucij EU dosegla poštenega sojenja in razkritja tistih, ki so umor naročili. Ani ne moremo vrniti življenja, lahko pa ji zagotovimo pravico. Iz simbola dušenja svobode jo lahko naredimo za simbol svobode. Ta cilj mora poenotiti naša prizadevanja.
Paulo Casaca
(PT) Gospa predsednica, bližamo se sklepu izjemno pomembne razprave, ki bi, kot je bilo že rečeno, morala potekati že zdavnaj. Rusija je ključnega pomena za nas s cele vrste vidikov, še zlasti pa kot država, ki mora spoštovati človekove pravice. To nujno vključuje tudi izkoreninjenje ksenofobije in homofobije in vse kolege poslance pozivam, naj poskrbijo, da bosta v resoluciji izrecno omenjena tudi ta dva madeža na današnji Rusiji, ki sta utemeljeno navedena v predlogu resolucije, in naj ne dopustijo njujega brisanja iz besedila resolucije.
Zbigniew Zaleski
(FR) Gospa predsednica, komisar, v resoluciji so izrecno našteti sprevrženi dogodki in pojavi.
Resolucija ne sme biti enkratno dejanje, pač pa mora postati trajen poziv ruskim oblastem, saj obsojamo preganjanje in zatiranje, ki ga uporabljajo pri svojem delovanju. Resolucija je klic ruskemu ljudstvu, borcem in ruskim junakom, ki se borijo za svobodo in se bodo borili, dokler se nikomur več ne bo treba bati za življenje zaradi uveljavljanja pravice do izražanja.
Menim, da bi se moral ta klic slišati pri vseh naših odnosih in vseh srečanjih med ruskimi oblastmi in Evropsko komisijo.
Marcin Libicki
(PL) Gospa predsednica, danes razpravljamo o kršenjih človekovih pravic, kakršno je umor Ane Politkovske, pa tudi o drugih dogodkih v Rusiji, ki kažejo na državni terorizem proti lastnim državljanom.
Zavedati pa se moramo, da se vzporedno s kršenjem človekovih pravic v Rusiji ves čas krepijo tudi imperialistične težnje in da po kratkem premoru v zgodnjih devetdesetih letih spet preti svojim sosedam. To izvira iz dejstva, da komunizem doslej še ni bil uradno in javno obsojen. Nemčija je danes demokratična država, ki spoštuje svoje državljane, tudi in predvsem zato, ker je opravila s svojo preteklostjo hitlerjanstva in nacizma.
Naša naloga je poskrbeti, da bomo v naši zbornici, pa tudi povsod drugod, kjer lahko uveljavimo svoj vpliv, ustrezno opravili s komunistično preteklostjo, saj je to edini način, kako zajeziti plimo ruske politike državnega terorizma doma in imperialističnih ambicij v tujini.
Jacques Barrot
podpredsednik Komisije. - (FR) Gospa predsednica, 5. novembra je v svojem prvem letnem govoru Svetu federacije predsednik Medvedjev izrecno omenil Evropsko konvencijo o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin.
Ta simbolična omemba v letošnjem letu, ko praznujemo okroglo obletnico Splošne deklaracije o človekovih pravicah, kaže pozornost, ki jo novi predsednik posveča zadevam v zvezi z reformo sodstva in pomenu te reforme za človekove pravice. Njegove besede vlivajo upanje, Evropska unija pa bo morala vseeno natančno spremljati dogajanje na tem področju. Stvarnost zadnjih tednov nas je ponovno opomnila na glavne izzive, s katerimi se srečujejo aktivisti za človekove pravice v Rusiji. Gospa predsednica, pazljivo smo prisluhnili vsem govornikom. V svojih govorih so poudarjali hude grožnje človekovim pravicam v Rusiji.
Dve leti po smrti Ane Politkovske se je začelo sojenje njenim morilcem. Na začetku je bilo odprto za javnost, nadaljevalo se je in camera, zdaj pa je spet javno. Sojenje pazljivo spremljajo vsi, ki branijo pravico do izražanja.
Kot nas opominja umor Magomeda Jelovljeva - ki je bil ubit konec avgusta v priporu - postaja novinarstvo vedno nevarnejši poklic.
V začetku decembra je bila opravljena policijska preiskava na sedežu organizacije Memorial, ene najstarejših in najuglednejših nevladnih organizacij, ki se ukvarja z bolečo preteklostjo Rusije v dvajsetem stoletju. Preiskava se je končala z zaplembo zgodovinskih arhivov o gulagih.
Da bomo lahko nadaljevali svoje delo, ki smo ga začeli aprila na konferenci o zločinih evropskih totalitarnih režimov - ki sem jo odprl jaz osebno - je seveda nujno, da imajo zgodovinarji popoln in neoviran dostop do arhivov. Preiskava dne 4. decembra pomeni preteče sporočilo tistim, ki verjamemo, da je potrebna razprava o bolečih ranah preteklosti, in sicer odkrita razprava. Samo taka razprava nam bo omogočila nujno spravo.
Seveda so posvetovanja med EU in ruskimi oblastmi o človekovih pravicah prava priložnost za opominjanje Rusije k spoštovanju zavez, ki jih je sprejela na področju človekovih pravic. Komisija ves čas podpira pobude civilne družbe, nenazadnje prek Evropske pobude za demokracijo in človekove pravice.
Tudi podpora reformi sodstva spada med prednostne naloge v naših programih sodelovanja z Rusijo. Med zadnjim srečanjem z Rusi sem se pogovarjal tudi z novimi funkcionarji, odgovornimi za sodstvo, in seveda bom zahtevni dialog z njimi tudi nadaljeval. Nadalje trenutno tečejo pogajanja med Evropsko unijo in Rusijo o novem pogodbenem okviru, ki naj zamenja sedanji sporazum o partnerstvu in sodelovanju.
Seveda mora biti ključni element novega sporazuma tudi spoštovanje človekovih pravic. V sporazum morajo biti seveda ustrezno vključene tudi vse zaveze, ki jih imata obe strani že sedaj v okviru ZN, Organizacije za varnost in sodelovanje v Evropi in Sveta Evrope, in Komisija aktivno deluje na tem področju. Gospa Ferrero-Waldner me je prosila, naj se vam zahvalim za vašo pobudo za to razpravo in mi je zagotovila svojo osebno zavzetost za ta vprašanja. Naj vam zagotovim tudi svojo lastno zavzetost, saj tudi sam sodelujem v dialogu z moskovskimi oblastmi na področju varnosti in pravice.
To je vse, kar imam povedati o tej tematiki, gospa predsednica. Upam, da bo leto 2010 zaznamovalo doslednejše spoštovanje zavez pri ruskih funkcionarjih, saj se v letošnjem letu glede tega niso posebej izkazali.
Predsednica
Razprava je zaključena.
Glasovanje bo potekalo takoj.
Pisne izjave (člen 142)
Urszula Gacek  
v pisni obliki. - V zadevi Jukos še vedno ugotavljamo resne kršitve človekovih pravic. Pet let po aretaciji Mihaila Hodorovskega in druge vodilne delavce družbe Jukos še vedno zadržujejo v priporu v sumljivih okoliščinah. Najbolj zaskrbljujoč je primer nekdanjega pravnika družbe Jukos, Vasilija Aleksanjana, ki je v preiskovalnem priporu že od leta 2006. Aleksanjan, ki umira zaradi aidsa, limfnega raka in tuberkuloze, je povedal, da se je uprl izsiljevanju, naj v zameno za zdravstveno oskrbo krivo priča proti Hodorovskemu. Njegovo prej obvladljivo zdravstveno stanje se je zato zapletlo in je zdaj življenjsko ogrožen. Tudi po zastaranju obtožb proti njemu decembra 2008 je sodišče pripravljeno izpustiti Aleksanjana iz pripora le ob nezaslišani jamščini 1,4 milijona EUR. V tem času pa tudi Hodorovskega niso pogojno izpustili, čeprav bi bilo to upravičeno po ruski zakonodaji in sodni praksi. Preiskovalci so sestavili nove za lase privlečene obtožbe proti Hodorovskemu in ga na njihovi podlagi zadržujejo v preiskovalnem priporu že skoraj dve leti.
Ravnanje v tej zadevi in v več drugih primerih razgalja hude pomanjkljivosti v ruskem pravosodnem sistemu. Izpustitev teh ljudi bo praktičen dokaz uspešnosti ruskega boja proti "pravnemu nihilizmu". Sporazum o partnerstvu in sodelovanju med EU in Rusijo bi morali pogojevati z ureditvijo vprašanj pravne države, vključno z vprašanjem političnih zapornikov.
Eija-Riitta Korhola  
v pisni obliki. - (FI) Rusija je članica Sveta Evrope in Organizacije za varnost in sodelovanje v Evropi (OVSE), to članstvo pa jo zavezuje, ali bi jo vsaj moralo zavezovati k polnemu spoštovanju človekovih pravic. Stanje na področju človekovih pravic v tej državi pa je nezadovoljivo. Krepita se ksenofobija in homofobija in po podatkih moskovskega urada za človekove pravice je bilo leta 2008 sto ljudi ubitih zaradi njihove rase, narodnosti, verske ali spolne usmerjenosti. Oktobra sta bila v svojem moskovskem stanovanju brutalno umorjena Otto Messmer, predstojnik ruskega jezuitskega reda, in ekvadorski duhovnik Victor Betancourt. Težava je v tem, da ruske oblasti takih zločinov v praksi ne obsojajo in preganjajo.
Če se v Rusiji postaviš v bran človekovih pravic, se izpostaviš hudim nevarnostim. Razmere za aktiviste za človekove pravice so zaskrbljujoče, prav tako težave, s katerimi se srečujejo nevladne organizacije, ki se borijo za človekove pravice. Evropsko sodišče za človekove pravice v Strasbourgu je obravnavalo že vrsto tožb, ki so jih vložili ruski državljani. Iz razsodb je mogoče ugotoviti, da se veliko zadev nanaša na hude kršitve človekovih pravic in zatiranje s strani ruskih državnih oblasti.
Tem vprašanjem se moramo resno posvetiti, saj prav zdaj tečejo pogajanja o novem okvirnem sporazumu, ki bo celovito urejal odnose med EU in Rusijo. Pri razgovorih, ki sta jih začeli EU in Rusija na vrhu v novembru, je treba upoštevati ključni pomen človekovih pravic, pravne države in demokracije. Vztrajati moramo tudi pri tem, da morajo ruske oblasti brez oklevanja spoštovati vse razsodbe Evropskega sodišča za človekove pravice.
Odvetniki za človekove pravice, ki obravnavajo obtožbe glede kršenj in ob velikem osebnem tveganju preiskujejo posamezne primere, si za svoje dragoceno delo zaslužijo najgloblje spoštovanje. Uživati bi morali državno zaščito in ustrezno podporo mednarodne skupnosti.
