Justering av protokoll
Ordföranden
Protokollet från föregående sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Corbett
Fru ordförande! Jag vill bara säga att jag var närvarande även om mitt namn inte finns med i listan på slutet.

Oomen-Ruijten
Fru ordförande! Samma påpekande gäller även för mig. Inte heller jag står på listan. Men jag har en annan kommentar. Fru ordförande, i går förlöpte debatten om de olika muntliga frågorna ganska ostrukturerat. Vi hade ett antal debatter: Nigeria, Burma och Förenta nationerna. De debatterna och i varje fall talarna blandades ihop ganska rejält. Det skapar inte bara förvirring i parlamentet, utan det är även mycket oartigt mot representanterna för kommissionen och även mot ordförandeskapet som überhaupt inte förmådde hålla ordning på de olika inläggen som kom huller om buller.
Fru ordförande! Jag ber er därför att ni - när vi som politiska grupper har lämnat in talarlistorna per ämne - även följer dem i fortsättningen.

Ordföranden
Fru Oomen-Ruijten, jag har hört kritiken. Vi kommer att diskutera det i kretsen av de få som leder sammanträdena, och sedan kommer det säkert att bli mer ordning nästa gång.

Ewing
Fru ordförande! I protokollet för onsdag, del I, sidan ett, stycket, står det " Talare om de nya bestämmelserna" . Detta finns i det officiella protokollet. Jag har argumenterat för att det är en ny bestämmelse, men har fått försäkringar från presidiet att det inte är en ny bestämmelse. Det skulle vara något annat än en ny bestämmelse. Jag noterar den sista meningen i nästa punkt, där det står: " ordföranden påpekade att bestämmelserna i fråga är nya" . Om bestämmelserna skall ändras måste denna kammare ge sitt samtycke. Man blir litet trött av att ta upp ordningsfrågor om så klara saker, men står trots allt i protokollet och det är fel.

Ordföranden
Fru Ewing, logiskt sett har ni naturligtvis rätt. Om det hade handlat om en ändring av arbetsordningen, hade det måst beslutas av plenum. Det gör det emellertid inte. Det är visserligen en ny regel, men det är ingen ändring av arbetsordningen. Det står fel i protokollet. Vi måste kontrollera det. Ni har rätt i den kritik som ni yttrar. Det måste korrigeras.

Kerr
Fru ordförande! Jag vill ta upp referatet av Titleys anförande i debatten om Irak i gårdagens sammanträde. Jag vill be ordföranden att avgöra om detta kräver ett personligt uttalande från mig och från den berörda ledamoten, Titley. Han sade i sitt anförande: " Jag har aldrig hört ett mer skevt och flamsigt anförande än det Kerr höll för en stund sedan." Många ledamöter skulle säkert hålla med om det och det hör till en anständig politisk debatt. Men han fortsätter med att säga: " nu förstår jag att den sociala omvårdnaden i det Förenta kungariket inte fungerar" vilket helt klart är en antydan om min mentala hälsa. Ni får tycka att det är sant det med, men jag misstänker, att enligt arbetsordningen i denna kammare, är det inte tillåtet att förtala andra ledamöters mentala hälsa. Jag skulle vilja be er att avgöra om jag får hålla mitt personliga svar på tre minuter.
Får jag också påpeka att på sidan 25 i det fullständiga förhandlingsreferatet frågar jag Henderson, biträdande utrikesminister, om det var sant att Financial Times rapporterat att Storbritannien gjorde förberedelser för att använda kärnvapen mot Irak. Han sade i sitt svar att Cook, utrikesministern, hade förnekat detta i underhuset. Jag har en utskrift av Cooks anförande och där finns det ingen dementi. Tjänstemännen i utrikesdepartementet har fortfarande instruktioner att Storbritannien förbereder sig på att använda kärnvapen i Irak.

Ordföranden
Herr Kerr, jag följde det själv i går. Jag satt visserligen inte ordförande, men jag satt på min plats och hörde vad ni frågade. Jag hörde också svaren från företrädarna från det brittiska ordförandeskapet. Det stämmer, han svarade inte exakt på den här frågan, men jag undrar naturligtvis, varför begärde ni inte ordet när rådets ordförandeskap fortfarande var närvarande. Jag noterar det. Men i sådana fall vore det verkligen klokare att direkt begära ordet.

Titley
Fru ordförande! Om Kerr läste referatet underhuset från den 10 februari skulle han finna att det står: " Skulle min ärade vän, utrikesministern, utesluta möjligheten av ett kärnvapenattack på Irak? Cook: Ja, det kan jag utesluta på en gång."

Angelilli
Fru ordförande! Jag tillåter mig minnas att för två dagar sedan, den 17 februari, dog den tyske författaren Ernst Jünger. Han blev 102 år gammal. Han var en av de främsta förespråkarna av den konservativa revolutionen i Tyskland och han är säkerligen, något som den internationella pressen även har betonat, en viktig författare inom Europatanken och 1800-talslitteratur.
Han dog vid 102 års ålder och kunde sålunda ge ett utmärkt vittnesmål om det tjugonde århundradet, ett sekel som vi vet är rikt på motsägelser. Jünger, en fri tänkare, har dock förblivit trogen principerna om frihet och intellektuell sammanhållning. Han vägrade att underkasta sig någon form av totalitära regimer från sin tid. Därför, fru ordförande, bör Europaparlamentet hedra denne man.

Ordföranden
Fru Angelilli, vi beklagar alla Ernst Jüngers död och vi vet att han var en stor tänkare och författare, men det är verkligen ingen anmärkning till protokollet som ni gjorde. Vi håller fortfarande på att justera protokollet.

Habsburg-Lothringen
Fru ordförande! Jag ber om ursäkt för att jag från Ernst Jüngers höjder kommer tillbaka till den vanliga parlamentariska arenan och gårdagens protokoll. På sida 8, under punkten " Subkritiska kärnvapenprov" står det att det finns en invändning från Rübig, varefter i stället punkten " Säkerhet i Bryssels Leopoldkvarter" skall behandlas. Jag vill här komma med en korrigering. Det heter inte " Säkerhet i Bryssels Leopoldkvarter" utan " Kriminalitet i Bryssel" . Det är, tror jag, en stor skillnad, eftersom vi inte kämpar för säkerheten för egen del, utan principiellt i Bryssel.
(Applåder) Vidare står det här att ordföranden meddelar att han förklarar denna invändning otillåtlig i enlighet med artikel 47.2 och att han skulle skicka Rübig en skrivelse med en förklaring. Rübig har fått denna skrivelse. Jag har sett en kopia på den. I denna skrivelse finns det inte flera förklaringar än vad som står här i protokollet. Det vore, tror jag, mycket bra och mycket lämpligt, och därför vill jag be er att föra denna information vidare i presidiet. Vi vore mycket tacksamma om ordföranden kunde meddela oss vilka myndigheter i Bryssel han hade kontakt med och vad de konkreta resultaten av dessa samtalen var och om han också kunde meddela plenum dessa. Nästan 50 ledamöter hade skrivit under resolutionsförslaget, dessa är verkligen oroade över vad som görs i Bryssel och som därför gärna skulle vilja veta vad som händer. Jag tror att plenum har rätt att få veta det. Vore det inte möjligt att vi denna vecka åtminstone fick reda på tidpunkten när vi kommer att få denna information?
(Applåder)
Ordföranden
Herr Habsburg-Lothringen, såvitt jag vet har ordföranden sagt att han kommer att ta upp dessa kontakter. Han har alltså inte haft några, och troligen är det inte i detalj klart med vem han kommer att ha kontakt. Jag är helt säker på att han kommer att rapportera om detta. Jag kommer trots detta att framföra det till presidiet. Vad gäller den första anmärkningen som ni gjorde: I protokollet kan naturligtvis bara stå det som har sagts. Om det är en felaktig beskrivning eller felaktig terminologi, så är det beklagligt. Men genom er anmärkning har det kanske indirekt korrigerats.

Killilea
Fru ordförande! Jag skulle bara vilja ta upp den sista punkten på sidan 3 - socialistledaren Greens uttalande - i den engelska versionen av protokollet. Jag vill inte bli indragen i något slags krig, vare sig kärnvapenkrig eller annat, med Green. Jag vill korrigera hennes uttalande i går beträffande Perys arbetsgrupp och den nya bestämmelse som infördes denna vecka.
Varken Nicole Pery, som har lämnat detta parlament, eller arbetsgruppen framlade några förslag om tillämpningen av denna bestämmelse. Vad Nicole Pery rapporterade till presidiet var helt enkelt att hon hade olika dokument från olika grupper och individer och många olika förslag i denna särskilda fråga. Hon ställde sig inte på den ena eller den andra sidan eller gjorde något sådant förslag. Så låt oss återvända till ordförandekonferensen, eftersom det var därifrån påtryckningarna för denna särskilda bestämmelse kom.
När jag nu reder ut begreppen i denna särskilda fråga är det helt i sin ordning att kammaren får veta att när denna första begäran kom till kvestorerna, så var dessa, med sin varierade politiska sammansättning, helt eniga om att den var ogenomförbar. Den gick hänvisades tillbaka till presidiet, och presidiet fattade beslutet på grundval av vad jag antar att ordförandekonferensen hade begärt. Så för att klargöra allt detta, låt oss inte dra in en tredje utomstående organisation i detta, nämligen Nicole Perys speciella arbetsgrupp, eftersom jag var ledamot av denna arbetsgrupp och i denna särskilda fråga gjorde den ingenting av denna art.
Jag skulle vilja säga att vi behöver reformer, det är vi alla eniga om. Denna kammares värdighet är överordnad allt annat och den tvingades till underkastelse just denna vecka, det är på tiden att vi ser över den på nytt.
(Applåder)

Ordföranden
Vad gäller arbetsordningen, herr kollega, så håller vi oss till den. Det kan ju var och en konstatera och om det inte är fallet, så kritiseras det och tas bort. Vad ni har pratat om har med händelser som går tillbaka till juli i fjol att göra. Då lades nämligen detta betänkande fram. Jag kommer väl ihåg att vi talade om det vid ett sammanträde i Luxemburg. Jag kan snabbt kontrollera det nu på förmiddagen. Jag kommer att kontrollera det, och sedan kommer vi tillbaka till det.

Kellett-Bowman
Fru ordförande! Beträffande samma fråga: punkt 5 i protokollet, vilket är på sidan 9 i den engelska versionen och ert svar till Ewing.
Ledamöterna har ett antal olika namn på denna närvarokontroll - en del av dem är ganska oförskämda - men ni nämnde en ny bestämmelse och en förändring av bestämmelserna. Vice ordförande hänvisar faktiskt till dem som " tillämpningsbestämmelser" . Vad är de?

Ordföranden
Jag har det inte framför mig, men vi är ju alla informerade om händelserna och vi vet vad vi pratar om. Jag tror att det flera gånger har sagts att det på nytt måste diskuteras om tillvägagångssättet i presidiet, om hur närvaron i framtiden kan fastställas. Låt oss vänta på det, och prata om hur andra regler, som är lättare att använda, kan läggas fram från presidiet för plenum eller för grupperna. Jag tycker helt enkelt att det är överflödigt att vi nu för femtioelfte gången refererar till det. Det stjäl tid för andra, viktigare uttalanden. Det står dock nu fast att presidiet är beslutet om att ta upp det igen, korrigera eventuella del och därmed bidra till att det i framtiden blir lättare att fastställa närvaron. Kanske kan vi vänta tills det kommer nya förslag.

Smith
Fru ordförande! Beträffande Kerrs påpekande så skulle jag vilja rikta er uppmärksamhet på ett öppet brev som skickats till alla ledamöter i Europaparlamentet. Jag skall citera en liten del av det: " Vi skulle vilja be alla socialister att stödja detta, särskilt brittiska labourledamöter, som kommer att finna glädje i att veta att vi kommer att cirkulera namnen på de ledamöter som röstade för detta ändringsförslag, och således mot kriget, i hela den brittiska arbetarrörelsen." Jag är inte säker på om detta är en morot eller en piska, men jag måste informera de två berörda individerna att jag är klar över mitt samvete och min plikt beträffande Irak och hur jag kommer att rösta. Jag behöver inga instruktioner från ett par politiska opportunister.

Falconer
Fru ordförande! Jag delar Smiths åsikt i denna fråga, men jag skulle vilja återvända till frågan om arbetsordningen, tillämpningsbestämmelserna, förfarandena eller diktaten från presidiet. I går enades kammaren om att låta Fontaine som sittande ordförande genomföra sammanträdet på ett ganska onormalt sätt. Allt jag vill ha är försäkringar om att vi kommer att återvända till presidiets instruktioner och att ni, när ett namnupprop hålls, godtar min begäran att tala och antecknar min närvaro om jag så begär. Jag hoppas och litar på att ni och framtida ordföranden i dag kommer att genomföra denna särskilda åtgärd utan att lyssna på de dåliga råd som kommer från era rådgivare.

Ordföranden
Herr Falconer, ni har hört vad jag sade om detta. Jag anser att det räcker!

Fontaine
Fru ordförande! Jag vill bara påminna Falconer om att det inte finns några som helst oklarheter - men det tror jag han har sett i protokollet. Jag sade faktiskt att vårt förfarande i går var helt exceptionellt, med tanke på den särskilda situation vi befann oss i, eftersom omröstningen delades upp i två block för att ge Portugals president möjlighet att hålla ett anförande. Det första jag gjorde nu på morgonen var för övrigt att kontrollera att detta exceptionella förfarande noterats i protokollet. Falconer kan i likhet med mig själv konstatera att så också är fallet.
Jag tror därför inte att det finns några oklarheter.

Macartney
Fru ordförande! Jag hoppas att vi nu frångå frågan som diskuterats de senaste två sammanträdena och bringat parlamentet i vanrykte. Får jag, i linje med Cot, försäkringar från er att när förändringarna i arbetsordningen utarbetas skall de framläggas i kammaren så att kammaren kan godkänna eller förkasta dem? Det är vad vi alla ber om.

Berger
Fru ordförande! Jag såg just att mitt namn inte finns med på närvarolistan. Jag kan inte heller utesluta att jag har glömt att skriva upp mig. Det kan, tror jag, kontrolleras mot de många omröstningarna med namnupprop.

Sturdy
Fru ordförande! Jag noterar att mitt namn saknas på sidan 26 i den engelska versionen av omröstningen med namnupprop om Langes betänkande. Det var ett betänkande jag var särskilt intresserad av och jag deltog i omröstningen om det. Jag sade i torsdags hur viktigt det var, med det nya namnuppropssystemet och de nya förslagen från ordförandekonferensen, att ledamöterna förstår alla bestämmelser och att vi borde cirkulera dessa bestämmelser bland medlemmarna. Det måste också klargöras att ledamöterna själva måste iakttaga ett visst mått av ansvar för att se till att deras namn antecknas. Misstag kan göras.

Ordföranden
Det kommer att korrigeras, herr Sturdy.

Guinebertière
Fru ordförande! Jag gjorde ett förslag i samband med protokollet. Jag bad att man skulle göra en förteckning över de parlamentsledamöter som inte uppfyller kraven för att få arvode.
Jag har inte fått något svar och inte heller sett någon lista av denna typ. Att informera parlamentsledamöterna om vad som väntar dem tycks mig ändå vara ett minimum!

Ordföranden
Fru Guinebertière, under tar något längre tid! Jag har nu på morgonen flera gånger sagt att presidiet på nytt kommer att överlägga om frågan. Ha tålamod så länge tills det kommer ett svar, för det hör ju ihop med det komplex som vi egentligen över huvud taget inte skulle ha talat om så ingående. Men, nåväl, det har vi gjort.
(Protokollet justerades.)

Djurfoder
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0020/98) av Poisson för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling:
I.om förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 93/74/EEG om foder för särskilda näringsbehov om ändring av direktiven 74/63/EEG, 79/373/EEG och 82/471/EEG (KOM(97)0408 - C4-0409/97-97/0208(COD)), II.om förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 95/69/EG om villkor och föreskrifter för godkännande och registrering av vissa anläggningar och mellanhänder inom fodersektorn (KOM(97)0409 - C4-0408/97-97/0213(COD)).
Poisson
Herr ordförande, ärade kolleger! De förslag till direktiv som har lagts fram av kommissionen syftar dels till att ändra direktiv 93/74/EEG om foder för särskilda näringsbehov och lägga till en ny bestämmelse som gör det möjligt att utvidga direktivets tillämpningsområde till en ny generation produkter som kallas näringstillskott för djur, och dels till att ändra direktiv 95/69/EEG om godkännande och registrering av vissa anläggningar och mellanhänder inom fodersektorn.
En viktig sak måste dock påpekas. Kommissionen har gjort åtaganden gentemot undersökningskommittén om BSE avseende djurfoder och livsmedel och föreslår nu faktiskt för första gången att medbeslutandeförfarandet skall tillämpas med artikel 100a i fördraget som rättslig grund. Kommissionen vill reglera användningen av en ny generation produkter som släpps ut på marknaden i alla medlemsstater, för att fastställa ett noggrant ramverk för produkternas beskaffenhet och användning.
Dessa nya produkter, som kallas näringstillskott, kan inte jämställas med kompletteringsfoder eller med förblandningar med tillsatser. De får inte innehålla läkemedel och skall endast användas under noga fastställda förhållanden och under en kort tidsperiod. Näringstillskotten är avsedda att anpassa djurens näringsintag till deras behov när dessa stigit på grund av en kritisk fas i livet eller under uppfödningen, till exempel kalvning, avvänjning eller början på värpningstid.
Djurfoder utgör en viktig länk i den mänskliga näringskedjan. Det är därför nödvändigt att säkerställa att direktivets tillämpningsområde korrekt avgränsas genom definitionen av näringstillskott för att undvika ett juridiskt vakuum bland de produkter som används som foder, mellan enkla foder eller foderblandningar och näringstillskott.
Vad gäller direktiv 95/69/EG fastställer kommissionen vissa förpliktelser som gäller verksamheter inom fodersektorn i syfte att stärka garantierna för foderkvaliteten. Näringstillskotten skall följa regler som motsvarar dem som gäller för förblandningar med tillsatser, eftersom halterna av tillsatser i dessa båda kategorier av produkter i allmänhet liknar varandra. Kommissionens ståndpunkt i fråga om registreringsförpliktelsen ger dock anledning till några förbehåll. Den föreskrift som kommissionen föreslår för att registrera användare av näringstillskott skulle nämligen i praktiken utgöra en parallell till registreringen av uppfödare som föreskrivs i artikel 9 i direktiv 96/23/EG, som har till syfte att säkerställa korrekt användning av ämnen i boskapsuppfödningen. Den skulle innebära ytterligare ett tungrott administrativt förfarande som skulle vara utan reella eller praktiska fördelar för verksamheter och kontrollinstanser.
I en samtidig strävan efter tydlighet och förenkling kan jag därför inte godta ändringsförslagen 11 och 12 från Graefe zu Baringdorf som gäller innehållsdeklarationen och andelen tillsatser, eftersom det redan finns regler på detta område.
Sammanfattningsvis är jag positiv till de nya bestämmelser kommissionen föreslår och som kommer att ge konsumenterna en ytterligare kvalitetsgaranti på produkterna.

Hardstaff
Fru ordförande! Jag skulle vilja tacka föredraganden, Poisson, för hennes mycket klara betänkande om förslaget att ändra rådets direktiv om foder för särskilda näringsbehov.
Under de senaste två åren har vi blivit mycket mer medvetna om behovet av att försäkra oss om att allt som kommer in i den mänskliga näringskedjan kontrolleras noggrant och inte utgör någon fara, vare sig för människans eller djurens hälsa. Jag har mer än en gång uppmärksammat denna kammare på farorna med godtyckliga tillsatser av ämnen som antibiotika och andra läkemedel i djurfoder, som inte har till syfte att lösa ett särskilt, tillfälligt hälsoproblem hos ett enskilt djur, utan används som allmän profylax.
Jag välkomnar därför tonen av försiktighet som är tydligt uttalad i kommissionens förslag för att reglera användandet av nya produkter med höga koncentrationer av vitaminer, spårämnen, fettsyror, etc., som tillskott till det normala fodret. Självklart finns det tidpunkter i ett djurs livscykel där sådana tillsatser till dieten kan vara mycket värdefulla, som när en ko är dräktig. Föredragandens förslag om att det skall finnas klara definitioner för när sådana produkter skall tillåtas använder, bör stödjas.
Kommissionens förslag kräver av uppfödarna att de registrerar sin användning av sådana produkter. Detta tyckte utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling var överdrivet byråkratiskt. Men det är viktigt att klargöra riktlinjerna för uppfödare för att se till att de förstår inom vilka gränser vilka sådana produkter kan användas. Den första av dessa är bestämmelsen att de bara får användas för en begränsad tidsperiod och för ett visst syfte, för att se till att inga möjliga rester av sådana produkter kan finnas kvar i köttet eller andra produkter som för eller senare säljs för mänsklig konsumtion.
Vidare skall den exakta sammansättningen och kvantiteterna av sådana produkter anges tydligt på märkningen. Uppfödarna skall aldrig mer kunna säga att de inte vet exakt vad de föder upp sina djur med.

Sonneveld
Fru ordförande! Precis som människor har djur rätt till god och hälsosam föda. Vår lagstiftning måste underlätta detta. Att främja detta syfte och att förvisso inte stå i vägen för det, det är vad vi uppmärksammar med detta direktiv. Direktivet handlar om fodertillsatser som tjänar ett visst syfte: dietfoder. De får inte innehålla några medicinska ämnen.
Den nationella regelverket som skall baseras på detta direktiv måste vara tydlig. De företag som framställer dessa produkter och för ut dem på marknaden måste på grundval av de reglerna kunna göras ansvariga för den delen av en säker näringskedja.
Under tidens gång verkar det som om det har trätt flera direktiv och följaktligen även nationella lagstiftningar i kraft på detta djurfoderområde, mellan vilka det är svårt att se ett kontinuerligt sammanhang. Till exempel för vanligt blandfoder eller så kallade premix för blandfoder finns det visserligen en registreringsplikt för produktionsföretagen, men inget system för godkännande av dessa företag. Därför är det ologiskt och fel att för producenterna av fodertillsatser, som inte innehåller några farmakologiska ämnen, faktiskt föreskriva ett system för erkännande. Det är onödigt byråkratiskt, särskilt som de näringstillsatserna troligen används uteslutande i det egna djurhållningsföretaget.
Föredragandens förslag att stryka det förfarande för godkännande av tillverkarna av fodertillsatserna har då även vårt stöd. Ändå finns det i betänkandet från Poisson, som jag gärna gratulerar till den tydliga presentationen av detta komplicerade ämne, ett element av onödig centralistisk inblandning i användningen av fodertillsatser. I ändringsförslag 3 påpekas med rätta i en reflexion att det är av stor betydelse att begreppet " tillfällig användning av fodertillsatser" inte uppfattas som en hänvisning till en godtyckligt bestämd tid, utan att tiden för användningen måste fastställas i varje enskilt fall. En sådan tidsbegränsning måste stödjas av en bibliografisk dokumentation, underbyggd av vetenskapliga fakta som rättfärdigar syftet med utfodringen och tilldelningsperioden. Med utgångspunkt i detta är föreskriften i ändringsförslag 6, som handlar om lagtexten, att tilldelning av fodertillsatser som är avsedda för djur inom jordbruket binds till ett maximum på åtta dagar, fullkomligt fel och står i strid med god djurhållningspraxis i många typer av djuruppfödningsföretag inom Europeiska unionen. Detta maximum bör kunna skilja sig åt för typ av företag och djurart. Därför bör åttadagarsbestämmelsen strykas.
Jag är övertygad om att regleringen av en ansvarsfull utfodring av djur i alla dess aspekter aldrig behöver bli föremål för kontroverser mellan intressenter som djuruppfödare, djurfodertillverkare, konsumenter och organisationer för djurens välfärd.
Kommissionen bör även enligt min åsikt kunna ta itu med en kodifiering av all lagstiftning på området. Det skulle många inse betydelsen av. Den skulle sedan kunna komma till stånd i medbestämmandeproceduren med Europaparlamentet så som är fallet även med detta direktiv.

Mulder
Fru ordförande! Denna vecka har jag kunnat konstatera att Poisson inte bara skriver bra betänkanden, utan att hon även kan skriva bra nyhetsbrev. Jag har tagit del av båda skrifterna.
För det första gläder sig min partigrupp åt att detta förslag skall följa medbestämmandeproceduren. Vi anser att det är av stor betydelse att parlamentet efter krisen med galna ko-sjukan på alla möjliga områden skall få att göra med den föda som människor, konsumenter, i Europeiska unionen dagligen konsumerar. Vi är precis som föredraganden av den åsikten att användning av läkemedel, fodertillsatser, etc. under inga omständigheter får bli en vana i utfodringen av djur. Efter krisen med galna ko-sjukan vet vi ju hur försiktiga vi måste vara med djurfoder. Därför stöder vi i princip kommissionens förslag och även föredragandens ändringsförslag. Men vi har precis som den kristdemokratiska gruppen svårt att acceptera tidsgränsen på åtta dagar. Vi anser att det är svårt att för all evighet fastställa att en viss produkt får kunna användas endast åtta dagar. Om det används under sakkunnigt överinseende, skulle det kanske kunna vara till fördel för djurens hälsa att det används nio dagar eller kanske tio. Det måste kunna vara möjligt, alltså måste enligt vår mening de åtta dagarna bort.
Jag skulle vilja göra ännu ett påpekande om något helt annat som inte har att göra med förslaget som sådant. I Europa skärper vi våra normer för ögonblicket. Vi gör fodret sundare, vi gör köttet, de animaliska produkterna, sundare. Men vad sker med importerna? Vad är det för mening med att i Europa ställa upp strikta villkor och samtidigt enligt WTO: s regler importera fler och fler produkter som vi inte har någon kontroll över. Jag skulle också vilja råda kommissionen, när nu tillfälle ges, att inom ramen för WTO, eller något annat forum även med amerikanerna, säga att vi européer har full rätt att veta vad det finns i vår mat att vi även kan kräva det av de importerade varor som kommer på vårt bord från andra kontinenter i världen. Det är en aspekt som inte finns i kommissionens förslag, och inte heller behandlas i betänkandet, men som enligt vår grupps mening är värd all uppmärksamhet.

Seppänen
Fru ordförande! Nu handlar det om näringstillskott som inte är läkemedel. Därför utgör de inte ett primärt hälsoproblem för människor inom Europeiska unionen. De största problemen är förknippade med användning av hormoner och antibiotika. Sådana ämnen vars användning har förbjudits.
När det gäller dessa saker kan vi emellertid inte helt lita på den kemiska industrin, som under täckmantel av näringstillskott kan producera preparat som innebär problem för människornas hälsa. Överallt där det finns föreskrifter försöker man nämligen att kringgå dem. Ett bra exempel på detta är astmamedicinerna i samband med de nu pågående olympiska spelen, dvs. idrottsmännen lider i hög grad av astma. Precis på samma sätt kan somliga djur regelmässigt behöva sådana här näringstillskott.
Därför måste man enligt min mening övervaka användningen av kosttillskott, och Poisson föreslår här ett alltför slappt kontrollsystem. Kommissionen är i detta avseende mera ansvarskännande eftersom den vill utreda på vilket sätt dessa preparat används.

Graefe zu Baringdorf
Fru ordförande, fru Poisson! På de viktigaste punkterna är vi överens. Det är ett bra betänkande, och jag vill inte gå in på detaljer, utan koncentrera mig på den omtvistade punkt som mina båda ändringsförslag handlar om.
Ni vet att kommissionen i utskottet har sagt att vi har att göra med ett direktiv, i vilken den öppna deklarationen är angiven. Jag tvivlade på det den gången och drog tillbaka mina ändringsförslag. Nu har jag lagt fram dem igen, eftersom jag under tiden har granskat dem och därmed fastställt att kommissionens angivelser inte är riktiga. Motsvarande direktiv har sänts till utskottet, jag hoppas att kollegerna har möjlighet att granska det. Följande står nämligen i det: En öppen deklaration är angiven, men bara i ordningsföljd i förhållande till viktandelar. Inte i procentsatserna. När det handlar om foder för sällskapsdjur - för kanariefåglar, katter och hundar -, då - så står det i vårt direktiv - måste procenten anges. Men inte för nyttodjur, vilket direktivet handlar om. Utifrån detta är det viktigt, fru Poisson, att vi antar dessa ändringsförslag, i synnerhet som det handlar om ett medbeslutandeförfarande. Om vi inte tar med dem nu kan vi inte får med dem i andra behandlingen.
Skulle inte det som jag säger här svara mot fakta, är jag beredd att ta tillbaka det i andra behandlingen. Jag är emellertid ganska säker på att det som jag meddelar er står sig, och att vi skulle begå ett misstag om vi i det här fallet inte driver igenom den öppna deklarationen med procentangivelser.

Happart
Herr ordförande, fru Poisson! Äntligen börjar jag känna mig lugn när det gäller djurfoder, eftersom man skall beakta att foder till djur som är ämnade att bli livsmedel hamnar på konsumentens tallrik.
Vi måste konstatera att undersökningskommittén om galna ko-sjukan börjar ge konkreta resultat. Det var på tiden och får oss att inse att finansiella intressen alltid går före omsorgen om folkhälsa och ekonomi. Vi kommer att behöva se över alla tillsatser i fast och flytande foder till djur som föds upp och göds, men också vad som ges i form av sprutor, vare sig det är läkemedel - i första hand antibiotika- eller hormoner, även om det ingår i en veterinär behandling.
Djuruppfödningen måste emellertid beaktas som en helhet, inte i avgränsade fack. Även inom detta område har ett antal personer i ledande befattningar inom industri, finansvärld och politik - med ekonomisk vinning som enda ledstjärna - föredragit att satsa på industriell uppfödning i stället för en harmonisk uppfödning, som behåller djuret i dess naturliga miljö och som exempelvis medger att idisslare utfordras med växter och inte köttmjöl från återanvända djurkadaver. Och under tiden lägger man miljoner hektar god åkermark i träda, drar in arbetstillfällen, ödelägger landsbygdens ekonomi. Och vad skall man säga om det bruk av låga doser antibiotika som i förebyggande syfte äger rum i den industriella framställningen av fläskkött, fjäderfä och ägg? Man leker fortfarande med elden. Vissa barnläkare, som behandlar barn i de fattiga områdena i Europa, har redan allt svårare att behandla vanlig dysenteri hos spädbarn... Vi har ännu inte dragit alla lärdomar av galna ko-sjukan.

Oreja Aguirre
Fru ordförande, ärade ledamöter! Jag vill uttrycka min tillfredsställelse över det positiva mottagande som kommissionens förslag har fått. Som alla andra produkter som rör djurfoder bör näringstillskott strikt regleras vad gäller uppfödningens behov.
Därför vill jag uttrycka min tacksamhet till utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling och framför allt dess föredragande, Poisson, som har fått ta emot välberättigat beröm av flera talare, för sitt konstruktiva resolutionsförslag och för de ändringar som har föreslagits. Kommissionen instämmer till stor del i de framlagda ändringsförslagen och i förslaget till ändring av direktivet 93/74: ändringsförslagen nr 2, 3, 4, 5 och 7, vars syften är att förstärka och klargöra de föreslagna åtgärderna, kan accepteras i helhet, liksom ändringsförslagen nr. 1 och 6, under förutsättning att någon liten ändring görs för att bättre bevara sammanhanget med dispositionerna i nämnda bestämmelser och med några av de godtagna ändringsförslagen.
Kommissionen kan också godta de tre ändringsförslagen 8, 9 och 10 som syftar till en förenkling av ändringen av direktiv 95/69 vad gäller godkännande och registrering av vissa anläggningar och mellanhänder inom fodersektorn. Kommissionen kan inte godta ändringsförslagen nr 11 och 12, vilka inför en kvalitets- och kvantitetsdeklaration av ingredienser, såväl i djurfoder med dietistiska näringssyften som i näringstillskott för djur.
Angående Graefe zu Baringdorfs inlägg vill kommissionen påminna om att man redan har påbörjat en studie om möjligheten att kontrollera denna deklaration med analytiska medel och att man, i enlighet med kommissionens åtagande, kommer att informera parlamentet om resultaten av denna studie så snart vi har tillgång till dessa, liksom dess förslag i denna fråga.
Slutligen, vad gäller Mulders omnämnande av Världshandelsorganisationen, kan jag säga att kommissionens ståndpunkt inför de som önskar mer flexibla bestämmelser är att vi är anhängare av att anta rigorösa regler och vi anser att detta kriterium bör behållas.

Graefe zu Baringdorf
Fru ordförande! Kan ni fråga kommissionären om mina angivelser, som jag gjort med avseende på de utsagor kommissionen gjort är riktiga? Då får vi lite mer klarhet i frågan. Det med studien är en helt annan fråga. Denna handlar om den öppna deklarationen av fodermedel, och då har vi kommit överens om att vänta på den här studien. Jag vill veta om mina angivelser är riktiga, då måste nämligen ändringsförslagen antas. Detta beror på kommissionens falska angivelser.

Oreja Aguirre
Fru ordförande! Jag vill säga att vi anser att de uppgifter som kommissionen har presenterat är korrekta, men att vi i vilket fall som helst, kommer att genomföra denna studie, vilken gör det möjligt att klargöra alla tveksamheter i frågan. Detta är hur som helst kommissionens ståndpunkt och så förmedlar jag den till Graefe zu Baringdorf.

Ordföranden
Herr Graefe zu Baringdorf, det är uppenbart att det inte ligger i ert intresse att reda ut det.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00.

Bioteknikens inverkan på jordbruket
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0037/98) av Keppelhoff-Wiechert för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om bioteknikens konsekvenser för jordbruket.

Keppelhoff-Wiechert
Fru ordförande, kära kolleger! Först vill jag, som föredragande för initiativbetänkandet om bioteknikens konsekvenser, för jordbruket tacka alla som på ett enastående sätt hjälpt mig med arbetet. Varje ny teknologi döljer risker, men lovar också fördelar. Jag anser att rallarsvingar åt alla håll, som bara fördömer eller förhärligar, inte passar sig. Den moderna biotekniken kommer att som nyckelteknologi under 2000-talet ge ett centralt bidrag till att livnära världens befolkning. Därvid tillmäts ett skonsamt och hållbart bruk av naturresurserna stor betydelse. Insatsen av bio- och genteknik för med sig fördelar för jordbruket. En världsbefolkning som växer oproportionerligt samtidigt som åkermarken nära nog förblir oförändrad, förpliktigar oss att, över partigränserna, inte skjuta bort införandet av nya tekniker. Detta var också den dominerande åsikten i utskottet för jordbuk och landsbygdens utveckling.
Forskarna anser att 20-30 procent av livsmedelsförsörjningen kan åstadkommas genom införande av bioteknik. Därvid måste man alltid dock ta hänsyn till att alltid samma princip måste gälla vid all användning av gentekniskt förändrade organismer, att hälsa och miljö inte på något sätt får skadas. Det är obegripligt och politiskt oansvarigt att bara nära konsumenternas rädsla i denna fråga. Vi borde låta saklig information och upplysning på bioteknikens område och dess användning få ett högre värde. Enligt min åsikt borde vetenskapliga idéer, hur viktiga de än må vara aldrig få företräde framför folkhälsa. Men den skepsis som finns i Europa kommer inte att ändra på det faktum att denna teknik kommer att användas i hela världen. Att avstå från bioteknik och genteknik skulle betyda att man överlät detta viktiga område till konkurrensen på världsmarknaden.
Det europeiska jordbruket behöver den här tekniken som ett omistligt medel för en förbättring av dess tekniska färdigheter och miljöpåverkan. Vi måste hinna i fatt de utomeuropeiska ländernas försprång har vid införandet av bioteknik, så att jordbruksmarknaderna inte går förlorade till den globala konkurrensen. Alltså uppmanar jag i mitt betänkande till att man mycket snabbt - och där vänder jag mig till kommissionen - skapar en bindande rättslig ram, så att konsumenter kan besluta om sitt köpbeteende efter information och motsvarande märkning.
För en omfattande och ofarlig exploatering av bioteknikens potential måste en optimal kontrollram skapas. Därvid måste man ta hänsyn till att vi i Europa möjliggör en innovativ och samtidigt ansvarskännande utveckling av biotekniken. Jag uttalar mig alltså för en intensiv, konstruktiv och saklig dialog med befolkningen om denna nya teknik. Biotekniken och dess användning kommer att på ett avgörande sätt vara med och bestämma om jordbrukets utveckling.
Till sist skulle jag vilja visa på att vi på alla olika områden, men i synnerhet som politiker, inte bara är ansvariga för vad vi gör, utan också för det som vi inte gör. Jag skulle ännu en gång vilja rikta vädjan till kommissionären, att vid slutet av vår debatt tydligt säga hur kommissionen mot bakgrund av detta initiativbetänkande tänker handskas med detta tema.
(Applåder)

Fantuzzi
Fru ordförande! Först och främst skulle jag vilja framföra mina komplimanger till Keppelhoff för det arbete han har utfört, ett, ehuru syntetiskt, mycket seriöst och objektivt arbete som inte förbiser någon av de grundläggande punkterna som rör bioteknikens inverkan på jordbrukssektorn. Hans betänkande har inspirerats av en positiv syn på bioteknik och dess potential inom jordbrukssektorn. Jag har tagit del av den och delar de åsikter som framförs däri. Å andra sidan tror jag att alla dessa problem finns klart beskrivna i det betänkande som vi står i begrepp att godkänna. Däribland utmärker sig problemen av etisk-moralisk natur, som vi dock måste angripa för att försöka hitta en lösning som ger konsumenten fullständiga garantier, och som samtidigt gör det möjligt att ta fram ett ramverk som gynnar utvecklingen inom denna sektor och som har stor potential inom jordbruket.
Det finns tre intresseområden inom jordbruket. Det första rör miljön. Med hjälp av genteknik kan man begränsa användningen av växtskyddsmedel och syntetiska kemiska preparat och uppnå märkbara fördelar vad avser odlingarnas ekologiska kompatibilitet, dels i fråga om förorening av marken, dels i fråga om preparatens säkerhet.
Det andra intresseområdet berör utvecklingen av livsmedelsprodukter på global nivå för att kunna hantera säkerhetsproblemen med livsmedlen till följd av befolkningsökningen. Som Keppelhoff anmärkte har man hitintills inriktat sig på ökningen av odlingsbara ytor och bevattnade områden, och inte på produktivitetsökning med hjälp av konst- och naturgödsel. Med en ansvarsfull användning av bioteknik kan man i dag komplettera de andra faktorerna när de inte ger önskat resultat.
Det tredje intresseområdet är utvecklingen av biomassa som förnybar energikälla. Vi vet att kommissionen arbetar aktivt i denna riktning, samt att det finns program och arbetsförslag som inriktar sig på denna sektor. Dessa möjligheter utvecklar sig dock inte i samma riktning och utan problem, som om det rörde sig om att arbeta i ett slutet laboratorium och sedan komma ut och presentera en mirakellösning som alla är nöjda med. Dialogen med konsumenterna är avgörande och deras beteende är av största betydelse. Jag måste dock medge att man ofta har lekt med elden, antingen av lättsinne eller improvisation, eller eftersom, som Happart nämnde alldeles nyss, man har offrat konsumenternas hälsointresse för de finansiella och ekonomiska intressena, och det har hänt att motståndarna mot bioteknik, i ond tro, har tagit upp konsumenternas oro.
Europa kan inte stänga in sig i en fruktlös debatt om vem som är för och vem som är mot bioteknik. Det finns möjlighet att göra mer!

Gillis
Fru ordförande, herr kommissionär, mina damer och herrar! Jag skulle vilja tacka föredraganden för hennes arbete med detta betänkande. Jag skulle också vilja berömma henne för det mycket klara sätt på vilket detta mycket komplicerade och känsloladdade ämne har diskuterats, inte bara i allmänna termer, utan i synnerhet vad beträffar miljövänlig och hållbar produktion, världens tillgångar på livsmedel, de ekonomiska aspekterna och framtidsutsikterna för gentekniken.
Jag har i tidigare debatter i denna kammare sagt att syftet med modern växtförädling är att höja kvaliteten och öka motståndskraften mot sjukdomar och samtidigt öka avkastningen på odlade grödor. Gentekniken gör det möjligt att uppnå dessa mål mer effektivt och på mycket kortare tid än genom konventionell förökning. Jag instämmer i uppfattningen i EU: s vitbok om tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning att biotekniken är en av de tekniker som kommer att avgöra framtiden för Europas konkurrenskraft.
Tråkigt nog visar undersökningar att för närvarande är mer än hälften av Europas medborgare mot att man för ut och marknadsför genetiskt modifierade livsmedel. Jag tror att den stora majoriteten har denna uppfattning då de har påverkats av skräckhistorier och teorier som inte har någon som helst vetenskaplig grund. Bioteknikens alla fördelar kommer inte att kunna göra sig gällande om inte allmänhetens tilltro och godkännande först säkras. Det enda sättet att uppnå detta är genom kontinuerlig forskning för att garantera absolut säkerhet och maximal öppenhet i denna forskning, inklusive förklaringar till konsumenterna om de tekniska detaljer om de skulle vilja använda sig av dessa. Den sammansatta kvaliteten och naturligtvis den bakteriologiska kvaliteten på livsmedel mäts i dag mer noggrant än någonsin förut. Konsumenterna kan känna sig lugna över att denna teknik som är i högsta grad övervakad och noggrant reglerad kommer att se till att européerna fortsätter att vara de mest välnärda folken i världen.

Martin Philippe-Armand
Fru ordförande! Jag vill först tacka vår kollega för hennes utmärkta betänkande, som återigen slår fast att det biotekniska programmet måste specificeras och differentieras inom ramen för det femte ramprogram som kommissionen utarbetar.
Man bör veta att Europeiska unionen redan har beviljat betydande satsningar inom området forskning kring och tillämpning av bioteknik i jordbruk och livsmedelsproduktion. Det är därför nödvändigt att fortsätta dessa satsningar.
Betänkandet betonar också den ekonomiska betydelsen av att biotekniska produkter introduceras på jordbruks- och livsmedelsområdet, samtidigt som det pekar på behovet av effektiv konsumentupplysning och konsumentinformation. Det moderna jordbruket står inför en stor utmaning, nämligen att föda en världsbefolkning som enligt prognoserna torde fördubblas inom trettio år, vilket skall ses mot bakgrund av att den totala odlingsarealen minskar.
Under de trettio senaste åren har produktiviteten i jordbruket förbättrats, bland annat tack vare en kraftig ökning av användningen av produktionselement som växtskydds- och bekämpningsmedel. Under kommande år måste det moderna jordbruket anta en ytterligare utmaning - respekten för människan och miljön.
För att upprätthålla konkurrenskraften i jordbruket såväl som i angränsande industri är det viktigt att jordbruket ges medel att hävda sig i den internationella konkurrensen, särskilt med tanke på de planerade nedskärningarna av gemenskapsstödet till jordbruket, som de ser ut inom ramen för Agenda 2000.
Biotekniken kan innebära lösningar, som dock givetvis inte kan accepteras till vilket pris som helst. Det är därför nödvändigt att anpassa regelsystemet, som samtidigt måste överbrygga två svårigheter; dels vara tillräckligt flexibelt för att inte bromsa initiativen på detta område, dels vara tillräckligt strikt för att respektera såväl huvudprincipen om konsumenternas hälsoskydd som den etiska principen.
Om vi lät denna tekniska revolution äga rum utanför unionens gränser, skulle framtiden inte kunna te sig som annat än oroande, såväl när det gäller ekonomin som det europeiska jordbruket. Vår främsta uppgift är alltså att främja biotekniken för ett effektivt och hållbart jordbruk som respekterar människa och miljö, att underlätta för företag inom denna verksamhetssektor att etablera sig i gemenskapen och fullfölja ansträngningarna inom området forskning och innovation. För att lyckas med detta måste Europa även förbättra informationen till konsumenterna och lugna dem med tillförlitliga och vetenskapligt belagda argument.

Anttila
Herr ordförande! Jag gratulerar föredraganden Keppelhoff-Wiechert till ett ytterst välbalanserat betänkande som på ett mycket bra sätt beskriver de obestridliga fördelar som biotekniken har inneburit för livsmedelsproduktionen. Betänkandet berör också de problem och misstankar vilka onekligen fortfarande finns bland konsumenterna kring användningen av gentekniken. Gentekniken har bland annat gett möjligheter att sätta mera exakta mål än tidigare inom växtförädlingen. Med hjälp av gentekniken har man via förädling kunnat ta fram mer hållbara och produktiva sorter, och båda dessa egenskaper minskar behovet att använda gödsel och bekämpningsmedel och är således miljövänliga.
I betänkandet medges att genetiskt modifierade livsmedel har påverkat konsumenternas inköpsbeteende. Därför behövs det också tillräckligt omfattande och täckande undersökningar av säkerheten hos genetiskt modifierade produkter, eftersom man endast med hjälp av forskningsfakta och genom effektiv spridning av dessa minskar konsumenternas farhågor. Därför stöder vi också föredragandens förslag att biotekniken skall tas med som ett eget, separat verksamhetsområde i unionens forskningsprogram. På detta sätt skulle unionen erkänna bioteknikens stora betydelse och vara beredd att ekonomiskt stödja den. I det här avseendet önskade jag också att kommissionären framförde sin egen ståndpunkt i frågan huruvida kommissionen anser att man kan gå till väga på detta sätt.
Livsmedelshandeln håller hela tiden på att liberaliseras. Men inte ens under ett sken av frihandel får vi gå med på att godkänna vilka medel som helst för att höja produktiviteten inom livsmedelsbranschen. Vi kan aldrig kapplöpa med USA: s industrimässiga storproduktion. Därför är det enligt min mening absolut nödvändigt att Europeiska unionen inte överger sin modell för lantbruksproduktion som baserar sig på en hållbar utveckling och högklassiga europeiska familjejordbruk. I samband med Agenda 2000 måste våra ovannämnda starka sidor ytterligare förstärkas. Vi konkurrerar med kvalitet, precis som kommissionär Fischler har sagt.
Till slut vore jag verkligen nöjd om man från kommissionens sida kunde belysa på vilket sätt man nu tänker gå till väga, precis som föredraganden här i sin egen fråga begärde.

Graefe zu Baringdorf
Fru ordförande! Min grupp delar inte optimismen vad avser genteknologins verkningar och välsignelser. Vi har starka tvivel beträffande konsumenternas hälsa och vi har starka tvivel beträffande effekterna på miljön. Vi anser att, i motsats till läkemedelsområdet där biverkningar från en produkt kanske kan tolereras, så kan det på livsmedelsområdet inte tolereras några biverkningar. Så länge detta inte är säkerställt måste vi handskas försiktigt med denna teknologi.
Vi delar inte heller förhoppningarna, fru Keppelhoff-Wiechert, vad gäller världens livsmedelsförsörjning. Man måste lära människorna hur man bedriver jordbruk, så att de blir mätta. Mättandet av människor kommer enligt min åsikt inte att komma från genteknologins nyckelindustrier.
När det gäller korrekt information, då handlar det om att vi kräver just det, och våra ändringsförslag går i den riktningen, att få korrekt information, från vetenskapen, men också från kommissionen. Till exempel har vetenskapen alltid förklarat för oss att gentekniskt förändrade organismer inte kommer att sprida sig vidare, inte hoppar vidare. Vi har dock fallet med att en herbicidresistent gen i raps hoppat över till ett ogräs, och jag anser, att detta bestrider den säkerhet som förespeglas oss. Därför kräver vi nu att vetenskapen måste skapa säkerhet, så att vi kan röra oss in i denna riskteknologi.
Det finns en ljuspunkt. Kommissionen kommer att anta parlamentets förslag och undanta det biodynamiska området från gentekniken. Vi kommer att få en rättslig reglering, till följd av vilken biodynamiska produkter inte kommer i beröring med genteknologi, och det kräver en noggrann märkning av insättning av genteknolgiskt förfarande i livsmedel. Jag är spänd på kontroversen mellan dessa båda områden och konkurrensen i positivt avseende. Sedan kommer vi att se vilka livsmedel som väljs av befolkningen, och jag tror att den biodynamiska linjen i längden kommer att vara den linje som kommer att säkra jordens livsmedelsförsörjning.

Barthet-Mayer
Fru ordförande, ärade kolleger! Det utmärkta betänkandet från Keppelhoff-Wiechert om bioteknikens användning i jordbruket förefaller mig trots allt en smula blekt, med tanke på att frågan är föremål för livliga diskussioner. Det skall dock erkännas att det utgör ett mycket bra diskussionsunderlag, eftersom föredraganden har lyckats ge en objektiv framställning av möjligheterna och farorna med att använda bioteknik i jordbruket.
Vi lagstiftare måste liksom konsumenterna ange vad vi i stora drag förväntar oss av denna nya teknik, för att bemöta förväntningarna och oron från den allmänna opinionen. Förvisso kan bioteknikens enorma utvecklingspotential medföra en ny grön revolution. Vi måste själva välja vilken. Bilden av världsjordbruket som försörjer en överbefolkad planet är mer en mardröm än en paradisvision. Även om den långt drivna koncentrationen och specialiseringen ger produktivitetsvinster som på kort sikt är lönande, bidrar de fortfarande till att utarma miljön och öka befolkningens utsatthet. Går det att föreställa sig effekterna av en sjukdom på ett utsäde som blivit standard i hela världen? Sådana valmöjligheter strider mot vår övertygelse och mot vår europeiska syn på en hållbar utveckling.
Vi skall inte underkasta oss den gröna revolutionen, utan kontrollera den. Denna kontroll kan uppnås genom att ländernas jordbrukspolitik inriktas på sina naturliga trumfkort. Den skall även uppnås genom att vi på det internationella planet upprättar ett sammanhängande rättsligt ramverk, för att undvika att några få besuttna lägger beslag på odlingar och teknik. Snarare än att försöka försörja världens befolkning med hjälp av jättelika och extremt specialiserade produktionscentra, gäller det att säkerställa största möjliga spridning av den nya tekniken. De regler som skall inrättas på internationell nivå bör grunda sig på maximal säkerhet för människor och miljö, för att undvika uppkomsten av någon sorts laglösa frizoner där allt är tillåtet för några profithungriga trollkarlslärlingar, främst inom gentekniken. Det heter ju att pengar inte luktar!
Det är min personliga övertygelse att biotekniken inte skall betvinga naturen, utan i stället ge oss möjlighet att varaktigt utnyttja dess mångfald. Kära kolleger, vi måste inta en kraftfull politisk ståndpunkt och mobilisera oss för att WTO skall beakta dessa krav. Det är Europeiska unionens plikt att vinna gehör för det europeiska jordbrukets särställning, till förmån för folkhälsa och konsumenter, eller också måste vi i framtiden ha det politiska modet att vägra ingå oroväckande kompromisser.

Nicholson
Fru ordförande! Först och främst skulle jag vilja gratulera föredraganden för hennes utmärkta betänkande om ett mycket svårt område. Utvecklingen på detta område är verkligen en enorm utmaning mot jordbruksnäringen och därutöver. Frågan är huruvida vi kommer att röra oss med den nya utvecklingen och de nya teknikerna eller om vi skall ställa oss vid sidan och låta andra bestämma takten. Personligen måste jag medge att jag är förskräckligt oroad över mycket av den nya tekniken och de saker som sker nu. Jag skulle också vilja se till att vi i Europa inte förlorar om vi säger nej. Det är den grundläggande slutsatsen vad oss beträffar. Vi måste handla med yttersta försiktighet. Det finns en mycket tydlig oro hos konsumenterna och för att ta hänsyn till det som hänt tidigare måste man känna sympati för denna oro. De är skeptiska och kommer att kräva att de blir övertygade om att de rättsliga ramarna som inrättas för kontroll och för att ge skydd kommer att göra att den nya ordningen övervakas på strängast möjliga sätt. Oavsett vad som införs så får det inte ses som svagt ett eller sakna förmågan att kontrollera de skadliga effekter som kan utvecklas. Därför måste vi vara dubbelt försäkrade om att alla genetiskt förändrade livsmedel är tydligt märkta på ett öppet och åskådligt sätt så att konsumenterna kan se vad det är som de köper. På detta sätt kan det inte finnas någon tvetydighet eller någon orsak för någon oro hos konsumenterna.
Jag har inga principiella problem med den fortsatta forskningen och utvecklingen på detta område. Men, som jag har sagt, måste vi ha maximal öppenhet, kontroll och fullständiga kunskaper om de slutgiltiga målen. Så länge som vi hjälper samhället och konsumenterna och inte använder och missbrukar tekniken för att öka vinstmarginalerna i de stora multinationella företagen på bekostnad av konsumenternas förtroende, så är jag beredd att ge mitt försiktiga stöd till den nuvarande utvecklingen. Vi måste ge tydliga varningar att varje missbruk eller oegentlighet i bruket dessa nya tekniker som utvecklas från dem som är inblandade kommer att åtgärdas på det mest energiska och strängaste sätt. Även om jag inte är glad så hoppas jag att jag är realistisk och det är den realismen som tvingar mig att ge mitt reserverade stöd denna gång. Jag känner att jag talar för många när jag säger att det inte kan tas för givet.

Paisley
Fru ordförande! De förslag som föreligger i denna kammare avspeglar de lärdomar som dragits i hela Europa av BSE-krisen. Krisen lärde oss värdet av försiktighet när livsmedel är inblandade, särskilt vad beträffar djur och det kött som människor äter.
Alla inblandade i denna kris har drabbats: producenterna, konsumenterna och binäringarna. De förslag som vi talar om nu är ett nödvändigt steg, men detta steg måste tas - som min kollega från Nordirland sade - med största försiktighet. Det finns ett klart behov av en stomme av stränga bestämmelser som kan göras gällande och som reglerar beskaffenheten av de produkter vi diskuterar.
Djurfoder spelar en avgörande roll i den mänskliga näringskedjan, så detta är ett nödvändigt betänkande. Förtroende är själva kärnan i detta. Utan förtroende för normerna för djurfoder äventyras hela grunden för vår jordbruksnäring. Jag skulle vilja understryka att extrem försiktighet behövs i biotekniken. Det är en teknik behäftad med höga risker och okända risker finns framöver. Stor omsorg är livsviktig.
Jag skulle kunna tillägga, som en avslutning, att utbrottet av BSE i Storbritannien nyligen har påverkat Nordirland. Nordirland har bestraffats orättvist genom att unionen har förbjudit all export av nötkött därifrån. Detta trots den mycket låga förekomsten av BSE i provinsen och vårt utmärkta system för spårning, vilket är bättre än någon annanstans i den Europeiska unionen. Kommissionen har föreslagit att förbudet mot Nordirland skall hävas. Vi välkomnar detta. Men de ständiga veterinärkommittéerna tycks ha gett sig in på en förhalningsstrategi.
Jag kräver att de medlemsländer som av politiska skäl fortsätter att blockera ett hävande av förbudet att börja se till objektiva, vetenskapliga belägg. Förbudet mot nordirländskt nötkött är orättvist och måste hävas omedelbart. Varje fortsatt fördröjning måste betraktas som rent politisk. Eftersom vår nötköttsnäring är värd över 50 miljoner pund är jordbruket vår största näring. Kommissionen har bestämt att tiden är inne för handling och jag stöder denna uppfattning.

Kindermann
Fru ordförande! Jag skulle vilja tacka föredraganden, Keppelhoff-Wiechert, för det avvägda och framför allt innehållsmässigt övertygande betänkandet. Jag är säker på att vi i framtiden kommer att diskutera den här frågan ofta. Debatten om biotekniken är ju mest en kontroversiell sådan, och som många andra ledamöter ser också jag många fördelar och positiva effekter på det här området. Där det är möjligt kommer också flera arbetsplatser att skapas. Men trots allt skall vill inte vara så blåögda och bara se fördelarna. Det finns vissa risker.
Jag kan bara uttryckligen stödja föredraganden, när hon under punkt 2 kräver en optimal kontrollram som omfattar effekterna på miljön, på varje enskilt djur, på människor hälsa och välbefinnande såväl som etiska aspekter. Vet vi då allt redan om gentekniskt förändrade organismers växelverkan i det totala ekologiska systemet? Hur handskas vi med avfall och resprodukter? Var slutar restrisken, respektive, var börjar risken? Hur påverkas materialförändringar och andra naturliga processer i levande organismer på lång sikt?
Den som har läst artikeln om Monsanto-rapporten " Grön genteknik" , 39: e årgången från den 9 februari 1998, nr 6, hör där bara talas om positiva resultat och konsekvenser. Det verkar inte finnas några risker, eller så nämns de inte. Synbara fördelar finns det uppenbarligen. Men just därför måste alla deltagares vara ansvarskännande inför de mycket lönsamma möjligheterna. Därför kan jag bara uttryckligen stödja kommissionens tillkännagivande i sitt förslag om ändring av direktiv 90/220/EEG, om att göra en bred uppskattning av de direkta och indirekta riskerna för den mänskliga hälsan och för miljön.

Schierhuber
Fru ordförande, herr kommissionär, mina damer och herrar! Det är i Europeiska unionens bönders och konsumenters intresse att kritiskt betrakta införandet av genteknik och väga fördelarna mot riskerna. Användandet av genteknik får dock inte uteslutas på förhand, men det behöver klara regler och ett korrekt hanterande. Det är alla bönders angelägenhet att konsumenternas förtroende främjas, och det kan bara säkerställas genom största möjliga öppenhet och en entydig märkning av de livs- och fodermedel, som producerats med hjälp av genteknik.
Det vore fel att förneka denna nya utveckling, eftersom detta förfarande redan används professionellt i många delar av världen. Enligt min åsikt är det dock nödvändigt att i största möjliga mån rätta de rättsliga ramvillkoren efter konsumenternas och böndernas behov. En optimal kontrollram måste skapas för att möjliggöra en ansvarskännande bioteknik i Europa, det betyder, vi behöver en rättslig ram som är effektiv, snabb och öppen och samtidigt uppfyller anspråken på fullständig och omfattande uppklarande av alla säkerhetsfrågor så långt det är möjligt., och viktigt för mig i det här sammanhanget är för mig också situationen med och handhavandet av import från tredje land.
Jag begär därefter att man skall behandla dessa snarast. Ett stegvis förfarande vid frisläppandet av gentekniskt förändrade organismer är ett nödvändigt villkor, och det får inte bli något generellt frisläppande av små- och storskaliga frilandsförsök. Det skall prövas separat från fall till fall, hur besluten skall tas här. I alla fall måste största grad av säkerhet till här, och alla frågor om ett steg i förfarandet måste klaras upp innan nästa fas i utvecklingen inleds. Jag är emot att man generellt förkortar fristerna för prövning.
Jag skulle än en gång vilja betona hur ytterst viktigt det är, att det varken inverkar negativt på eller till och med skadar människors hälsa eller miljön.

Hyland
Fru ordförande! Jag vill tacka Keppelhoff för hennes arbete med att lägga fram ett betänkande som står för en förnuftig balans mellan bioteknikens betydelse och potential i utvecklingen av jordbruket och livsmedelsproduktionen å ena sidan och den begripliga oro som många medborgare hyser om möjliga etiska konsekvenser, vilken delas av alla som vill att tekniken utvecklas till mänsklighetens fromma.
För jordbrukarna, som är förvaltarna av våra marktillgångar och i samhället ansvarar för livsmedlens säkerhet och kvalitet, är det av yttersta vikt att vetenskapens och forskningens landvinningar är tillgängliga och tillämpas i sektorn. Det är till heder för dem som sköter våra marktillgångar att de har befunnit sig i främsta ledet att tillämpa den nya tekniken. Därav de anmärkningsvärda framstegen i jordbruksproduktionen, livsmedlens kvalitet och säkerhet.
Jag är en anhängare av idéerna om hållbarhet och utveckling av förnybara resurser, men jag lever också i den verkliga världen. Jag är realistisk nog att förstå att de som vill att jordbruket skall förbli på stenåldersnivå har få lösningar att komma med till världssvälten, en verklighet som framtida generationer av jordbrukare kommer att bli tvungna att ta itu med. Vi måste hålla i minnet att världens produktiva marktillgångar förblir konstanta och på en stor del av dessa kommer inte etablerade jordbruksmetoder att kunna användas. Det är bara genom den pågående forskningen, tillämpning av ny vetenskap, inklusive säker och testad bioteknik, som marktillgångarnas fulla potential kan tas i anspråk av samhället.
Vi måste, som andra talare redan sagt, inta en balanserad och förnuftig hållning. Jag instämmer helt och hållet med åsikterna hos dem som har uttryckt oro för att genteknik används på människor, vilket jag motsätter mig kraftigt. Det måste också erkännas att biotekniken har gjort avsevärda bidrag till den moderna medicinens utveckling.
Bioteknik är ingen ny upptäckt, som föredraganden sade har den varit i bruk i varierande grad sedan 1970. Det finns i dag en större förståelse för dess potential och nytta för mänskligheten. Det är en av tjugohundratalets nyckeltekniker och vi är skyldiga att använda detta på ett försiktigt och planmässigt sätt. I likhet med vad som bör vara fallet med användandet av all ny teknik så är öppenhet och konsumentinformation viktiga. I så måtto stöder jag det som andra talare sagt i denna debatt, att märkningen av alla genmodifierade produkter är viktig så att konsumenterna kan göra sitt val i slutänden.
Slutligen vill jag säga till alla dem som innehar inflytelserika poster i samhället och som av sina egna goda skäl motsätter sig utvecklingen av bioteknik att de skall vara försiktiga så att de inte överdriver sin ståndpunkt. Framtiden för världens jordbruk, jordbrukaryrket, våra medborgares hälsa och sysselsättningen i livsmedelssektorn är beroende av utvecklingen av ett hållbart jordbruk byggt på fördelarna med den pågående forskningen och användandet av noggrant testad ny teknik.

Van Dam
Fru ordförande! Från den senaste Eurobarometer on Biotechnology finns ett antal intressanta saker att hämta. Det verkar till exempel som om optimismen bland de europeiska medborgarna beträffande biotekniken har avtagit under de senaste åren, medan kunskapen om den moderna biotekniken just har ökat.
De tillfrågade har i allmänhet lågt förtroende för myndigheterna, eftersom dessa begränsar sig till en riskanalys av nya produkter för människors och djurs säkerhet. Myndigheterna skulle ägna mer uppmärksamhet åt de moraliska aspekterna biotekniken, det är den allmänna meningen.
Med detta vill jag inte bagatellisera genteknikens positiva aspekter. På detta sätt vill jag även påminna de nationella myndigheterna och kommissionen om deras ansvar. Myndigheterna har till uppgift att tygla människors obundenhet. Lagstiftaren har till uppgift att tydligt ange vilka gränser som måste iakttas. I det sammanhanget är det viktigt med en grundlig eftertanke om de värden och normer enligt vilka ny teknik måste prövas.
Bibeln lär oss att vi i naturen har att göra med Guds skapelse. Bibelns förvaltarskap är även för mig ett centralt faktum. Det innebär att vi måste bygga och bevara. Bara om använder skapelsen som Gud avser är det till nytta för människan. Växter och djur får inte degraderas till produktionsfaktorer, som man kan manipulera efter hjärtans lust. Om inte en grundlig eftertanke om gränserna för biotekniken kommer i gång, är jag rädd att vi helt lämnar från oss styrningen till forskningsvärlden och till våra handelspartners.
Jag kan inte heller stödja pläderingen i Keppelhoffs betänkande om harmonisering av de europeiska provningsreglerna med Japans och Förenta staternas. Naturligtvis kan man räkna med att teknikföretag etablerar sig i länderna med de lägsta kraven. Det faktum att 27 av de 43 registrerade produkterna står för Förenta staterna säger väl något om den lätthet med vilken man använder dessa tekniker. Men det kan inte vara något skäl att även i Europa välja en mindre omsorgsfull provningsprocedur.

Kronberger
Fru ordförande! Genteknisk manipulation står inte i något som helst samband med bemästrandet av världssvälten. Världssvälten kan vi bara bekämpa genom att erbjuda rättvisa utvecklingsmöjligheter i de länder där den finns. Det är sedan länge sociologiskt bevisat att det finns ett samband mellan befolkningsexplosionen och social nöd. Att använda befolkningstillväxten som argument för behovet av genteknisk manipulerade livsmedel är helt enkelt vilseledande. Detsamma gäller för påståendet att man genom genmanipulation kan reducera användandet av konstgödsel.
Särskilt betänkligt anser jag betänkandets punkt 16, där frilandsförsök över gränserna förklaras vara meningsfulla. Ett främjande av kommunikationen för genteknisk manipulering skulle jag också vilja omfatta, så att man främjar kommunikationen om genmanipulationens potentiella faror.

Hardstaff
Fru ordförande! Jag vill också tacka Keppelhoff-Wiechert för hennes initiativbetänkande om bioteknikens konsekvenser för jordbruket, som på ett mycket balanserat sätt visar på möjligheterna och riskerna med de snabbt expanderande utvecklingen för de biotekniska processerna.
Enorma särintressen är inblandade. Ett antal stora multinationella företag gör stora investeringar i biotekniken och utvecklar produkter som skulle kunna bli till stort värde för mänskligheten, i synnerhet för att hjälpa till med att öka jordbruksproduktionen och på så sätt angripa livsmedelsbristen i de delar av världen där den förekommer. Emellertid är målet alltför ofta att skapa en monopolställning på viktiga sektorer av marknaden för att maximera vinsterna och de fattigaste jordbrukarna i världen blir antingen än mer utblottade eller går i konkurs helt och hållet.
Självklart måste företagen gå med vinst för att överleva och den biotekniska industrin skapar många jobb. Men som tidigare talare påpekat så måste dessa vinster förtjänas inom grundläggande etiska och reglerande strukturer för garantera att de nya biotekniska produkterna är till nytta, snarare än till skada för människan och andra levande varelser och till miljön vidare bemärkelse.
Regeringarna och Kommission har en uppgift att fylla i att uppmuntra ett nyttigt användande av biotekniska produkter genom att stödja forskning, grundforskning som är självständig från kommersiella överväganden och som har som främsta syfte att göra biotekniska upptäckter som är till verklig nytta för världen snarare än för företagens vinster.
Det bekymrar mig i högsta grad att jordbruks- och trädgårdsforskningsinstituten och universitetsinstitutionerna som brukade vara offentligt finansierade nu i allt högre grad är beroende av multinationella företag för sin finansiering, och på så sätt hindras från att genomföra grundläggande bioteknisk forskning som är självständig från behovet av snabb avkastning. Kommersiella överväganden får inte tillåtas att dominera detta fält totalt.

Cunha
Fru ordförande! I dag är världens livsmedelsförsörjning ett mycket mer komplext problem än för tjugo eller trettio år sedan, vilket har att göra med såväl produktionskvantiteten i vissa delar av världen, i fallen Afrika och Asien, som kvaliteten, huvudsakligen i Europeiska unionen.
Biotekniken har visat sig kunna ge svar på dessa olika situationer och skapa arter med högre avkastning och sjukdomsresistenta arter, och på så sätt minska användandet av kemikalier som nästan alltid är aggressiva mot miljön. Liksom föredraganden föreslår, är det nödvändigt att få slut på den diabolisering som på ett demagogiskt sätt har skett av bio- och gentekniken. För denna teknik kan i verkligheten tjäna konsumenterna vad gäller livsmedelsförsörjningen, produktkvaliteten och miljökvaliteten.
Om Europeiska unionen, å andra sidan, inte använder sig av dessa tekniska och vetenskapliga resurser, kommer vi inte att ha någon möjlighet att svara på den ökade livsmedelsefterfrågan i världen, där vi måste möta de stora exportmakterna. Att inte utnyttja denna teknik i mötet med våra främsta konkurrenter, som använder den, är som om det europeiska jordbruket skulle ställa upp i ett tävlingslopp på cykel när konkurrenterna använder bil.
Vi får således inte vara rädda för de biotekniska resurserna och gentekniken. Vi måste emellertid vara realistiska, disciplinerade och försiktiga. Därför är det viktigt att Europeiska unionen skapar en tydlig och funktionell rättslig ram som inbegriper så viktiga frågor som nya produkters effekter på miljön, dess följder för människans hälsa och djurens egen välfärd, samt givetvis på förhand definierade etiska bestämmelser.
Till slut vill jag ytterligare understryka att det är väsentligt att nästa GATT-runda inkluderar klara regler i denna fråga, med risk för oacceptabla handelsstörningar. Jag tackar slutligen Keppelhoff-Wiechert för det utmärkta arbete hon har utfört. Det är ett mycket klokt och balanserat betänkande som kan bli mycket användbart för Europeiska unionen.

Martinez
Fru ordförande! Keppelhoff-Wiecherts problem och betänkande för oss tydligen till myten om Prometheus och Demeter, och visst är det så att biotekniken får en att drömma och ibland drömma mardrömmar.
Keppelhoff-Wiechert har rätt när hon säger att biotekniken ger oss möjlighet att ta fram en hel rad genmodifierade växter (potatis, sojaböna, ris, bomull, tobak, osv.), att 32 miljoner hektar redan är uppodlade, att 6 000 experiment redan har utförts och att det finns positiva inslag. Vi kan bekämpa sockerbetans virussjukdomar, majsens mottfjärilar, potatisens svampangrepp som sänker avkastningen med 20 procent, ja man framställer till och med " växten som kemisk fabrik" . Vi har kommit till den tredje industriella revolutionen med potatisen, där man kan öka amylopektinets klisterförmåga, genteknik som gör det möjligt att öka rapsens fettsyreinnehåll, vi kan framställa tvättmedel, lacker, köldmedia, och till och med transgena popplar som producerar mer virke, större fiskar. Drömmen om det jordiska paradiset tycks till sist kunna förverkligas.
Det råkar vara så att det ändå finns risker. Först och främst är själva ordet förledande. Prefixet " bio" har positiv klang och " techno" påminner om en sorts naturlig musik som man kan förändra. Bara det är biologiskt och technoinspirerat antas ungdomarna vara med på noterna.
Dessutom ligger det en motsägelse mellan trädan och de genmodifierade organismerna. Man kan inte ha träda på grund av den globala överproduktionen och samtidigt genmodifierade organismer på grund av behovet att bekämpa svälten, för om det finns ett svältproblem vore det bättre att odla den mark som ligger i träda!
Det ligger också en motsägelse mellan genmodifierade organismer och de garanterade maximikvoterna, eftersom man inte kan öka avkastningen av majs, för att sedan ha garanterade maximikvoter för majs i GATT-avtalet, om det uppstår brist. Det finns en risk för att multinationella bolag som Novartis, Cargyll och Monsanto lägger beslag på våren, eftersom multinationella jättar har tagit patent på över sex miljoner växter och lagrat dem i Arizonaöknen.
Det har förstås talats om resistensen mot antibiotika. Mina kolleger har inte lagt märke till en mekanisk, för att inte säga kvantmekanisk faktor, en mycket farligare faktor som berör växternas molekylsammansättning. Alla växter och allt liv består av fyra baser: ATCG. Detta är grundalfabetet, och det vibrerar av kvantmekanik. Att ändra en av beståndsdelarna i denna molekylmelodi är att förändra växtens atomvibration, med konsekvenser som inte kan förutses.
Det finns alltså en risk i den stora universella harmonin och i det universella partituret, det finns en risk för en falsk molekylton som passerar obemärkt. Med andra ord verkar galna ko-lektionen ha glömts bort lite grann...
Jag tror att Keppelhoff-Wiechert har rätt - vi skall inte motarbeta utvecklingen. Men så bråttom har vi ändå inte! Vi kunde åtminstone ha ett moratorium när det gäller spridning över stora arealer i det fria! Märkningen är trots allt en illusion. Kära kolleger, vi måste hitta en balans, en urgammal balans från den grekiska mytologin mellan behovet av framsteg och behovet av att respektera den naturliga harmonin, för livet är vackert och inget man leker med!

Wibe
Fru ordförande! Grundprincipen i en dator är egentligen mycket enkel. Det handlar i grunden om att addera ettor och nollor. 1800-talets mekaniska räknemaskiner var egentligen mycket mer komplicerade, men genom att datorn adderar så snabbt, kan den utföra oändligt många fler uppgifter än vad 1800-talets räknemaskiner kunde. Som vi alla vet har datorn öppnat helt nya områden för människan och vetenskapen.
Biotekniken är gammal i så måtto att vi under många hundra år medvetet har ändrat genuppsättningarna hos djur och växter. Den förhåller sig emellertid till de gamla metoderna som datorn till de gamla räknemaskinerna. Biotekniken öppnar helt nya möjligheter, dels genom sin snabbhet att skapa nya arter, dels genom att möjliggöra kombinationer som naturen själv inte kan skapa. På det universitet som jag kommer ifrån arbetar man till exempel med att använda gener från fiskar som man inympar på träd för att få träden att växa snabbare.
Med dessa ord vill jag, förutom att tacka föredraganden för ett alldeles arbete, bara understryka vikten av att alltid sätta försiktighetsprincipen främst. Den moderna biotekniken möjliggör en manipulation av naturen som människan tidigare inte har kunnat utföra. På dessa nya områden måste vi röra oss med stor försiktighet. Naturen kan slå tillbaka!

Rübig
Fru ordförande! Man får betänkanden på bordet som man kan glädjas åt, och Keppelhoff-Wiechert har skrivit ett betänkande som bär på framtiden, som behandlar en ansvarsfull fråga och som är mycket ambitiöst. Jag tror att livsmedelstekniken och i synnerhet biotekniken har enorma effekter på livsmedelsförsäljarna, på restaurangägarna, på konsumenterna. Schierhuber har redan visat på att vi behöver en bra rättslig ram, som gör det möjligt att framställa dessa produkter på ett ofarligt sätt. Märkning är en mycket viktig fråga, och jag tror också att det här råder enighet om att märkning måste följa.
Principiellt måste man säga att det inte finns genfria livsmedel. I varje livsmedel som vi sätter i oss finns det gener och om vi i dag äter olika livsmedel - grönsaker, frukt, mjölk eller kött - då samlas de här generna i våra magar och smälts där. Vi vet också att det kan uppstå många sjukdomar från livsmedel som på sin tid framställdes på rent biologiskt vis. Dr. Flande har i sin senaste bok visat på att livsmedelsallergier kan utlösa problem, som migrän, neurodermitis, svampinfektioner, snuva, astma, kronisk trötthet, övervikt, klåda, svallningar, hjärtsvikt - och detta genom naturligt producerade livsmedel. Vi måste se till att vi finner livsmedel, med vilka vi i framtiden har en chans att hålla oss friska in i hög ålder. Det är en viktig uppgift, vilken jordbruket, livsmedelsproducenterna och til syvende og sisdt också konsumenterna måste samarbeta om, för att kunna behålla hälsan upp i hög ålder.

Iversen
Fru ordförande! Genetiskt modifierad mat står åter på föredragningslistan. Det handlar om mat som förädlas, men inte genom gammaldags teknik utan genom att man ändrar själva arvsmassan i t.ex. en grönsak. Resultatet kan bli äpplen som inte blir röda och spannmål som inte kräver lika mycket bekämpningsmedel. Sett ur en miljömässig synvinkel är det mycket viktigt att det forskas inom t.ex. biotekniken, eftersom det kan bidra till att minska användningen av bekämpningsmedel. Men det finns också anledning att inte tro på att denna teknik löser alla problem. Det finns också anledning att stanna upp och tänka efter om denna teknik inte då och då passerar gränsen för det etiskt korrekta. Har vi fullständig kontroll över konsekvenserna av vad som händer när vi ändrar matvarorna så markant?
Därför är det viktigt att märka livsmedel som innehåller genetiskt modifierade produkter. Det är viktigt att konsumenterna själva kan bestämma om de vill äta de här produkterna. Konsumenterna har rätt att känna till produktionsmetoden, inte bara för fyrkantiga bananer och blå tomater, men också för naturidentiska produkter och för de ingredienser som ingår i produkterna. Jag välkomnar därför detta initiativbetänkande. Det erkänns i betänkandet att genteknik är ett redskap som både kan ha positiva och negativa egenskaper. Därför är det nödvändigt med en bra lagstiftning på området, som kan skydda konsumenterna mot de negativa konsekvenserna av denna nya teknik.
Till sist vill jag understryka att det är viktigt att märka dessa nya produkter, så att konsumenterna själva kan ta ställning till vilka livsmedel de vill äta. Vi har i Europaparlamentet antagit ett förslag om att ekologiska produkter inte får innehålla genetiskt modifierade organismer. Konsumenterna är på så vis garanterade en produkt, som har producerats på ett sunt och miljöriktigt sätt.

Oreja Aguirre
Fru ordförande, ärade ledamöter. Kommissionen applåderar initiativet från utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik att lägga fram detta betänkande om bioteknik, som är utmärkt, inför Europaparlamentet, och jag vill särskilt tacka Keppelhoff-Wiechert som har exponerat de utmaningar denna nya teknologi innebär för jordbruket, på ett så klart sätt.
Vad än dess baktalare säger, är biotekniken i dag en verklighet som vi inte kommer ifrån. Att avstå från den skulle innebära en minskad konkurrenskraft för Europa till förmån för de ekonomiska stormakterna, som det senaste decenniet har förstått de fördelar man kan få ut genom exploateringen av de enorma möjligheter som den nya vetenskapen erbjuder.
Som det ingivna betänkandet mycket träffande visar, måste det europeiska jordbruket bli mindre reserverat och ta till sig fler av fördelarna med den nya teknikens många tillämpningsområden skulle kunna göra det möjligt att svara på det ständiga utarmandet av dess naturresurser, och i förlängningen, på befolkningens fortsatt ökade behov.
Från början av det här decenniet har kommissionen tydligt uttalat sig för biotekniken genom att bygga upp ett rättsligt ramverk för gentekniken. Antagandet av direktiven 90/219 och 90/220 om genetiskt modifierade organismer återspeglar den ständiga angelägenheten hos vår institution att acceptera innovationer, och samtidigt försöka kontrollera dem för att på så sätt bättre skydda miljön och befolkningen.
Jag har med stort intresse noterat att kommissionens inställning till biotekniken delas av föredragandena, vilka förespråkar en jordbruksproduktion som är öppen för denna nya teknik, förutsatt att den tar hänsyn till miljön. Jag delar på samma sätt åsikten att ett betydande informationsarbete måste riktas till konsumenterna om genetiskt modifierade livsmedelsprodukter. Det misstroende som många konsumenter fortfarande känner inför såväl jordbruksprodukter som genetiskt modifierade livsmedel kan bara förändras genom en saklig dialog och en precis information. Enligt min åsikt är det enda sättet att förändra vissa negativa inställningar till gentekniken en total öppenhet i märkningen av de transgena produkterna, vilket ger konsumenten möjligheten att fritt välja.
Angående Keppelhoff-Wiecherts fråga vill jag säga att jag mycket uppmärksamt har läst igenom rekommendationerna till kommissionen, och redan nu kan jag säga er att några är på gång att genomföras. Kommissionen kommer snart att lägga fram nya förslag med avsikter för en mer adekvat reglering av gentekniken och förbättring av förfarandet vid godkännande av genetiska organismer fastslaget i direktiv 90/220.
Kommissionen kommer också, troligen under första halvåret i år, att lägga fram ett förslag angående genetiskt modifierade råvaror till djurfoder, i syfte att förbättra existerande bestämmelser. Jag kan garantera er att kommissionen mycket noggrant kommer att studera alla rekommendationer i detta betänkande och de som i dag, denna förmiddag, har presenterats muntligt, med specifika frågor, vilka vi kommer att försöka ta i beaktande i framtida förslag.

Keppelhoff-Wiechert
Fru ordförande! Jag har ingen fråga, utan i grund och botten skulle jag, sammanfattande, vilja uttala ett tack. Tiden går framåt. De flesta talarna har ju uttalat sig mycket positivt. Jag hoppas att det också kommer till uttryck kl. 12.00 vid omröstningen. Jag skulle ännu en gång vilja opponera mig mot dem som säger att det ju inte hjälper människorna i de underutvecklade länderna. I går eftermiddag hade vi här i kammaren en bred debatt, där vetenskapsmannen dr. Klaus Amann bestred just detta. Så utvecklas till exempel i samarbete med forskningsföretag i Europa och med företag på till exempel Filippinerna rissorter, som lovar människorna där en bättre framtid. Så tillvida måste jag än en gång konsekvent tillbakavisa detta. Jag måste också säga att ekologiskt jordbruk och genteknik för mig inte innebär någon motsägelse. Tack för allt arbete!

Ordföranden
Tack så mycket, fru föredragande!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00.

Förtroende för elektroniska betalningsmedel
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0028/98) av Thors för utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt om kommissionens meddelande till Europaparlamentet, rådet, Europeiska monetära institutet och Ekonomiska och sociala kommittén " Hur konsumenternas förtroende för elektroniska betalningsmedel kan ökas på den inre marknaden" (KOM(97)0353 - C4-0486/97)

Thors
Fru ordförande! Det gläder mig att se att ni, fru ordförande, är en sann vän av finländska smycken.
Detta är ett betänkande i en lång räcka av initiativ som kommissionen har tagit och kommer att ta, för att vi skall ha ett fungerande regelverk när det gäller nya betalningsmedel och betalningssätt som kommer med stormsteg. Vi har också under leverantörsstrejken i Bryssel märkt hur det är att i verkligheten leva i ett sedel- och myntlöst samhälle, dvs. vi har prövat på hur det är i praktiken.
Euron står inför dörren, och vi har dessa nya betalningsmedel som inte heller vi känner gränserna för. Centralbankerna kommer inte längre att reglera penningmängden. Jag tror att det är dags för oss att förbereda oss för att detta ställer många saker och ting på huvudet. Vi behöver beredskap i ett regelverk, men vi skall inte lagstifta i onödan.
Det meddelande som vi nu diskuterar och den rekommendation som ingår däri är ju inte speciellt dramatiska. Det är en smärre modernisering av en tio år gammal rekommendation som egentligen har minimikrav på avtalsvillkor och lagstiftningen i medlemsländerna. Det blir mer spännande i vår, hoppas jag, och vi hoppas att vi snart får ett förslag från kommissionen rörande när, var, hur och om man skall övervaka dem som har rätt att utfärda betalningsmedel.
Trots att jag är en ganska van användare av de nya betalningsmedlen, och trots att jag ganska ofta sköter mina betalningar per Internet, är det för mig fortfarande oklart om denna rekommendation gäller detta. Vi har också märkt att Ekonomiska och sociala kommittén har varit väldigt kritisk mot definitionerna i rekommendationerna. Är rekommendationen som skall öka konsumenternas förtroende oklar, då är det bekymmersamt. Vilken nytta har vi av fikonspråket i detta?
Å andra sidan vill jag uttrycka min uppskattning för att kommissionen i rekommendationen talar om att just avtalsreglerna skall ha ett klarare språk. Tyvärr har rekommendationen ändå inte observerat att flera av medlemsländerna är tvåspråkiga, eftersom man bara talar om " det officiella språket" i medlemsstaterna.
Något som jag dessutom anser vara viktigt, och som vi också framhäver i betänkandet, är att alla kunder har tillgång till de villkor som gäller de betalningsmedel som man kommer att använda. Det är alltför vanligt att man bara har ett ramvillkor, att det finstilta finns någon annanstans, och att det verkligen inte föreläggs konsumenten som skall göra avtalet. Jag hoppas att kommissionen är strikt och följer med på hur rekommendationen fungerar.
Vidare vet vi att brister inom detta område är att det ibland saknas effektiva förfaranden för att gottgöra konsumenterna, att det finns oklarheter vad gäller ansvaret för stöld, att det är oklart vad som gäller för bevisbördan, dvs. vem som skall bevisa vad, och att kundernas ställning vid konkurser kan vara oklar.
Vi skall också vara medvetna om att när nya betalningsmedel kommer, kan det hända att det går en längre tid innan konsumenten blir medveten om de nya problem som då kan uppstå. I stället för att någon stjäl ett kort, kan det hända att någon knäcker din kod, eller spionerar på dig när du använder den. Det tar de facto längre tid innan du upptäcker denna förlust. Detta problem, uppfattar jag, kräver nya överväganden av oss alla.
Jag måste också säga att vi för några veckor sedan fick ett tråkigt exempel på hur det går när det råder oklarheter vad gäller betalningsmedel. Jag vill här hänvisa till betalkortet VISA Electron. Det verkar inte som om utfärdarna av detta kort skulle ha följt de principer som finns i rekommendationen och särskilt inte artikel 8.1 b.
Till den framtida tidtabellen: Kommissionen skall under 1998 följa med i vad som händer. Jag hoppas att man gör det på ett mer levande sätt än man gjorde med den förra rekommendationen, då man gjorde en ganska mekanistisk studie. Jag hoppas att kommissionen inbjuder konsumenter och utfärdare av kort till rundabordssamtal, så att man kan gå igenom problemen och se hur det fungerar i verkligheten, samt att kommissionen också är beredd att hela tiden ha en linje öppen för feedback från konsumenterna. På det sättet får vi snabbare och bättre en verklig uppfattning om hur rekommendationen fungerar.

Martin David W.
Fru ordförande! Jag skulle vilja gratulera föredraganden till hennes betänkande som hon framlagt med sedvanlig noggrannhet och finkänsla. Man förväntar sig, vilket föredraganden visar på, att en betydande del av detaljhandeln kommer att ske på Internet vid slutet på detta århundrade, en utveckling som man räknar med kommer att förstärkas av införandet av den gemensamma valutan. Men om den elektroniska handeln skall kunna utvecklas kräver vi ett sunt, användarvänligt och säkert betalningssystem. Regleringarna på detta område måste därför göra avvägningar mellan att antal olika intressen.
Först och främst måste de garantera att konsumenten skyddas. Om det inte finns några garantier mot bedrägerier eller om konsumenterna inte tror på att det finns klara och rättvisa föreskrifter för att skydda dem i fall av förlust eller stöld, så kommer detta med all säkerhet att visa sig bli ett hinder för utvecklingen av elektroniska betalningsmedel. Om vi undergräver konsumenternas förtroende kommer hela systemet att hotas.
För det andra måste vi garantera rättvis konkurrens på detta område, särskilt genom att garantera samverkansförmågan och, där så är nödvändigt, ett kraftfullt användande av gemenskapens konkurrensregler.
För det tredje får inga lagar vara till nackdel för den europeiska industrin eller förhindra utvecklingen på detta område. Europa måste fortsätta vara konkurrenskraftigt på en världsomfattande skala.
Att väga dessa inte alltid förenliga intressen mot varandra kommer inte att bli lätt och det är därför som jag i likhet med föredraganden i nuläget stöder en rekommendation på detta område hellre än ett direktiv. Emellertid måste det framhållas att rekommendationen i det berörda ämnet om betalningssystemen som antogs 1988 överträds i nästan alla medlemsländer i den Europeiska gemenskapen och detta ger oss ingen anledning att känna tillförsikt.
I rekommendation 97/489/EG, som vi nu diskuterar, möter samma öde så kommer socialistgruppen inte tveka ett ögonblick att yrka på ett direktiv på detta särskilda område. Vi skall se till att kommissionen håller löftet på sidan 5 i sitt meddelande där det står: " om den nya rekommendationen inte genomförts tillfredsställande vid slutet av 1998 kommer kommissionen att föreslå ett direktiv på detta område." Vi hoppas att genom rekommendationen kommer konsumentintressset och industrins intresse att balanseras mot varandra. Vi anser att lättare bestämmelse är vägen framåt, men, jag upprepar, om vi inte ser några framsteg på detta sätt kommer vi kräva ett direktiv och yrka på rättslig inblandning på detta område.

Cassidy
Fru ordförande! Å socialistgruppens vägnar skulle jag vilja stämma in i Martins lovord av föredraganden för ett mycket grundligt och på det hela taget okontroversiellt arbete i ett mycket viktigt ämne. Både föredraganden själv och Martin har påpekat att detta är en fråga om konsumentskydd, ett område vi alla borde sörja för att skydda i våra väljares och medborgares intresse.
Det finns bara ett ändringsförslag till Thors betänkande från min grupp. Det var ett ändringsförslag som jag lade fram i utskottet. Då Thors, som föredragande, inte var nöjd med det - hon ansåg att det inte var relevant i detta särskilda sammanhang - drog jag tillbaka det innan det kom upp till omröstning, mycket beroende på att jag i utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt sitter långt fram och inte kunde se vad som skedde bakom mig. Jag förstår nu att mitt ändringsförslag hade godtagits om jag hade låtit det gå till omröstning.
I detta fall skulle jag vilja be alla andra grupper i kammaren att stödja ändringsförslaget, som har till syfte att garantera att när en part i en finansiell transaktion går i konkurs skall inte konsumenten drabbas av någon förlust som en följd av detta. Jag har förstått från den föredragande att hon är beredd att låta kammaren avgöra vilket beslut som skall fattas. Hon nickar, så jag antar att så är fallet. Jag hoppas att alla de andra grupperna i dag kommer att kunna stödja PPE: s ändringsförslag.
Det är allt jag ville säga så här långt för PPE: s räkning. Vi kommer att stödja detta förslag helhjärtat. Och än en gång vill jag gratulera föredraganden.

Ordföranden
Vi kommer nu att avbryta debatten, så att omröstningen kan börja i tid.
Debatten om denna punkt på föredragningslistan kommer att fortsätta i kväll kl. 18.00.

Välkomsthälsning
Ordföranden
Ärade ledamöter, herr kommissionär! Det är med stor glädje jag välkomnar en delegation på sju ledamöter från det schweiziska parlamentet, ledd av Peter Bieri, vilken tagit plats på åhörarläktaren.
(Applåder) Delegationen har kommit till Strasbourg för att träffa medlemmarna i Europaparlamentets delegation i anledning av det 17: e interparlamentariska mötet mellan Europaparlamentet och det schweiziska parlamentet. Flera möten har hållits, i går och i dag, där bland annat utvidgningen av Europeiska unionen, den Europeiska monetära unionen, de bilaterala förhandlingarna mellan Europeiska unionen och Schweiz, perspektiven på en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik och de framtida relationerna, har diskuterats. Jag hoppas att delegationen har haft givande diskussioner och jag önskar er en angenäm vistelse i Strasbourg.
Kerr begär ordet för en ordningsfråga.

Kerr
Herr ordförande! En ordningsfråga. I början av detta sammanträde i morse tog Alex Smith upp frågan om ett brev som jag och Coates skickat ut beträffande omröstning om dagens debatt. Brevet hade som syfte att uppmärksamma ändringsförslag 12 som Den Gröna gruppen framlagt och uppmanade honom att rösta mot kriget. Men Smith kände sig förorättad av brevet, så jag drar tillbaka brevet i dag och ber Smith om ursäkt.

Omröstning
Falconer
Herr ordförande! Skulle ni kunna anteckna min närvaro i kammaren i enlighet med den korrespondens, de genomförandeåtgärder och de regler vi har fått från presidiet.

Fontaine
Herr ordförande! Vi har precis avslutat ett mycket viktigt förlikningssammanträde om värdepapper. Därför vill jag anhålla om undantag vad gäller närvaro för Cassidy, Wijsenbeek, De Giovanni, Bourlanges, Corbett, Gebhardt och Oddy, om de ännu inte haft tid att infinna sig i plenum.
Efter omröstningen om ändringsförslag nr 33

Crowley
Herr ordförande! I enlighet med de bestämmelser som presidiet infört vill jag att det förs till protokollet att jag är närvarande, men inte deltog i omröstningen.

Ordföranden
Herr Crowley, detta var inte en omröstning med namnupprop, det var en enkel elektronisk kontroll. När vi skall genomföra en omröstning med namnupprop kan ni komma med er anmärkning eller lämna den direkt till presidiet.
Efter omröstning med namnupprop om ändringsförslag nr 22

Falconer
Herr ordförande! Kan jag åter få min närvaro i kammaren antecknad i protokollet?

Ordföranden
Tack, herr Falconer.
(Genom successiv omröstning antog parlamentet de två lagstiftningsresolutionerna.)

Marín
Herr ordförande! I förhållande till ändringsförslag 11 och 12 skulle kommissionen göra följande förklaring: vad gäller foder med näringssyften vill kommissionen precisera att den nuvarande lagstiftningen förutsäger en innehållsdeklaration av alla ingredienser enligt viktordning men utan mängdangivelser. Kommissionen genomför angående denna fråga en enkät för att få reda på om det är möjligt att rent tekniskt inkludera inte enbart viktordning utan också mängdangivelser.

Graefe zu Baringdorf
Herr ordförande! Efter detta uttalande från kommissionen måste vi fråga föredraganden om hon kvarstår vid sin avvisande hållning. För nu är ändringsförslagen vettiga, eftersom det i dem fordras att den procentuella andelen måste anges. Detta har hittills bestridits av kommissionen. Efter detta uttalande står det klart att vi har rätt med våra ändringsförslag.

Ordföranden
Fru Poisson, vill ni tala om för oss om ni godkänner ändringsförslagen?

Poisson
Herr ordförande! Jag ville svara Graefe zu Baringdorf. Jag är inte säker på att de ändringsförslag han lägger fram bidrar till större tydlighet. Jag förhåller mig därför avvaktande till dem.

Ordföranden
Tack så mycket, fru Poisson.
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)

Berend
Herr ordförande! I artikel 11 är följande tekniska ändring nödvändig: Ett nytt tal infogades, vilket gäller. Men det gamla siffran 3, 3 miljarder ecu stod kvar av misstag. Den måste nu strykas, eftersom det där bakom står 2, 5 miljarder. Jag ber vidare om att det efter " i slutet av 1996" skall infogas " inom ramen för EFRE" , så att den här meningen nu heter " kritiserar med eftertryck, att det i slutet av 1996 inom ramen för EFRE fortfarande fanns medel på 2, 5 miljarder ecu att avveckla" osv. Detta är ingen ändring av innehållet, utan en rent teknisk ändring.
(Parlamentet antog resolutionen.)

Falconer
Herr ordförande! Kan min närvaro i kammaren föras till protokollet?

Ordföranden
Jag informerar helt enkelt om att när en ledamot har uttryckt sin avsikt att inte delta i en omröstning men visar sin närvaro i kammaren, kommer ledamoten givetvis i fråga för följande omröstningar med namnupprop.

Falconer
Herr ordförande! Det var ett viktigt uttalande. Enligt tolken sade ni att min närvaro kommer att antecknas i alla framtida omröstningar med namnupprop. Det är inte riktigt. Jag deltog i namnuppropet om Irak och mänskliga rättigheter. Förhoppningsvis kommer ni bara att anteckna min närvaro i kammaren när jag meddelar att jag önskar att så sker. Någon gång kan jag vilja utnyttja min rätt att få min röst protokollförd.
(Applåder)

Ordföranden
Tack, Falconer. De flesta ledamöter föredrar att inte behöva resa sig varje gång. Naturligtvis kommer man i fråga för följande omröstningar. Men om ni önskar resa er, kommer vi att notera varje gång ni reser er.
(Parlamentet antog resolutionen.)

Díez de Rivera Icaza
Vi som ägnar oss åt miljöfrågor vet att deponi inte är något särskilt acceptabelt sätt att eliminera avfall på, i synnerhet om vi vill uppnå en hållbar utveckling. Detta var skälet till parlamentets förkastande 1996, av den gemensamma ståndpunkten.
Det nya förslaget innehåller klarare och mer strikta kriterier, samtidigt som det inför några nya element i avfallselimineringen: minskning, förbehandling, kontroll av metangasutsläppen, återvinning och återställande, etc.
Dessa nya bestämmelser kommer att innebära en stängning av illegala deponianläggningar och en förbättring av de existerande utan att därför ta till förbränning. Detta kommer att tvinga medlemsstaterna att utarbeta en nationell strategi för att reducera det biologiskt nedbrytbara avfallet till 50 procent år 2005 eftersom bara behandlat avfall skall gå till deponi, förutom internt avfall.
Det rådet inga tvivel om att uppfyllandet av dessa krav innebär en kostnad och att man måste införa en skatt på avfall som deponeras. Det logiska hade varit att kommissionen, när detta direktiv presenterades, hade bifogat en ekonomisk uppskattning av dess tillämpningskostnader. I vilket fall som helst är detta ett steg framåt och jag kommer att rösta för.

Ephremidis
Vi måste understryka den stora fördröjning med vilken kommissionen åter lägger fram sitt förslag till utfärdande av gemenskapslagstiftning om en reglering av en sanitär avfallsdeponering, på grund av problemets allvar både vad gäller miljöskyddet, bevarandet av och respekten för ekosystemet samt hälsoskyddet och livskvaliteten för medborgarna.
Likväl rör sig kommissionens nya förslag, efter och utifrån de viktiga ändringar som blev föremål för med Europaparlamentets avgörande ingripande och tillägget av nya fakta, tydligt i en mer positiv riktning än det ursprungliga utkastet. Det begränsar ett överflöd av undantag som ursprungligen förutsågs på tillämpningsområdet och de avvikelsemarginaler som huvudsakligen fastslog det som inaktivt - om inte försvårande - för just de områden som antas ta itu med särskilt akuta problem.
Det är positivt att man i förslaget slutligen inbegriper, att samtidigt med fastställandet av höga normer för sanitär deponering, måste man ge tydliga impulser till ett förebyggande av avfallsproduktionen, för alternativa hanteringsmetoder, såsom återvinning och andra metoder av återanvändning av material, mot bränning, och metoder av återanvändning av energi som äventyrar miljön. Det handlar om en mycket viktig förbättring därför att den klarlägger den tydliga prioriteringen av återvinning och kompostering gentemot bränning eller krackning eller förgasning.
Vi måste dock rikta kommissionens uppmärksamhet på behovet av att alla nödvändiga åtgärder vidtas, så att en förlängning av övergångsperioden ges till en anpassning och en modernisering av existerande förvaringsställen, så att den fungerar på ett konstruktivt sätt, så att förseningar och tomrum inte tillåts på bekostnad av miljöns livskraftighet och medborgarnas hälsa och så att alla förutsättningar för en bättre organisation och ett stöd till programmet garanteras. För att en sådan målsättning skall nå framgång måste man ta så stor hänsyn som möjligt till lokala miljöbehov, geologiska och hydrogeologiska förhållanden och garantera en så stor specialisering och anpassning som möjligt av lösningarna, så att man inom varje område globalt kan lyckas att uppnå de bästa resultaten.

Holm
Avfallsproblemet är en följd av den livsstil, den så kallade slit och släng-mentaliteten, som en majoritet av industrivärldens invånare i dag har. Därför har också avfallsfrågan blivit mer och mer alarmerande. Jag har därför mycket stor sympati för de förslag som miljöutskottet har lagt fram och som kräver rigida åtgärder för att dels minska avfallsberget genom mer återvinning, dels se till att det som deponeras ger en minimal miljöpåverkan.
Jag är dock inte säker på att frågan är lämplig att avgöra på EU-nivå. Eftersom frågan inte rör så kallat miljöfarligt avfall, utan bara avfall, bör det nog vara en fråga för de nationella medlemsstaterna att avgöra. Samtidigt är jag dock medveten om att de regler som redan i dag finns på EU-nivå inte efterlevts i önskad grad, vilket är mycket beklagligt. Därför vore det bäst att ha minimiregler inom avfallsområdet, så att enskilda länder kan införa strängare regler om de så önskar.
Jag anser självklart att EU skall göra allt som står i dess makt för att uppmuntra medlemsstaterna att ta itu med frågan. Förslagen från miljöutskottet bör utan tvekan ligga till grund för genomförande på medlemsstatsnivå. Genom åtgärder som uppmuntrar till återvinning och minimering av tillkomsten av avfall kan avfallsberget minska, vilket är nödvändigt. Givetvis anser jag att frågan om miljöfarligt avfall även fortsättningsvis skall lyda under internationella regler.

Lis Jensen och Krarup
Vi väljer att stödja betänkandet av Jackson, eftersom vi tycker att de grundläggande synpunkterna är väl övervägda och förnuftiga. Men vi vill påpeka att det finns en väsentlig svaghet med Jacksonbetänkandet. Svagheten är att betänkandet i sina ändringsförslag till rådets direktiv (KOM(97)105) inte har utrymme för medlemsländerna att bromsa avfallstransporter över de nationella gränserna. Det kommer fortfarande att vara lagligt att betrakta avfall som en vara, som fritt kan omsättas inom EU: s inre marknad. På så vis blir det i realiteten omöjligt för medlemsländernas parlament att anta strängare nationella bestämmelser för avfallshantering. De som producerar avfall kommer även i fortsättningen att ha möjlighet att välja den billigaste lösningen, om deras nationella parlament beslutar att gå längre än EU: s minimigränser, och skicka sina produkter till ett EU-land, som bara uppfyller EU: s regler. Därför kommer direktivet i realiteten att betraktas som ett maximumdirektiv, trots att det formellt är ett minimidirektiv.

Nicholson
Detta betänkande kommer med konstruktiva förslag om hur deponering av avfall kan regleras. Deponering kan vara ett användbart sätt att göra sig av med avfall, men det måste regleras ordentligt så att inte vattnet, marken och luften förorenas.
I Nordirland har vi nyligen haft erfarenheter av det problemet. Det fanns planer på att lokalisera en station för deponering av avfall nära en sjö som var av vetenskapligt intresse, trots att man ansåg att ämnen som finns upptagna i nuvarande EU-lagstiftning skulle släppas ut i sjön. Lyckligtvis togs frågan upp i en offentlig undersökning som beslutade att planerna inte skulle sättas i verket. En del av problemet föreföll att ligga i att lagarna tillämpas dåligt på nationell nivå. Jag är förvissad om att de nationella regeringarna kommer att göra mer i framtiden för att genomföra EU: s lagar i detta avseende. Jag skulle faktiskt vilja argumentera för att de nationella regeringarna borde ta initiativet.
Vad beträffar deponering av däck borde ett undantag göras för stora däck som traktordäck. Dessa kan faktiskt vara till användning i deponierna och är svåra att bli av med på andra miljövänliga sätt.

Verwaerde
Jag vill gratulera vår kollega Jackson till hennes betänkande om Europeiska kommissionens förslag om deponering av avfall, som har behandlats för första gången.
Jag vill påminna om att det föreliggande förslaget till direktiv är Europeiska kommissionens andra försök. Parlamentet förkastade nämligen förslaget vid andra behandlingen under sammanträdesperioden i maj 1996, efter att ha funnit den gemensamma ståndpunkt som antagits av rådet alldeles för liberal, främst beroende på de många undantagen i den.
Jag gläder mig åt att detta nya förslag innehåller långt mer exakta och strikta krav i fråga om undantagen från direktivets tillämpningsområde samt en del nya inslag, såsom bearbetning av avfallet innan det deponeras, förbud mot att farligt och ofarligt avfall blandas vid deponering och förbränning, osv... Dessa nya inslag kommer säkert att bidra till att höga normer för deponering och förbränning av avfall tillämpas i hela Europeiska unionen.
Det arbete som utförts av föredraganden i miljöutskottet är ändå viktigt. Vissa ändringsförslag tillför nödvändiga preciseringar, främst i fråga om ansvaret under och efter driften av avfallsanläggningarna. Jag stöder därför denna text och hoppas innerligt att Europeiska kommissionen avger ett positivt yttrande om de ändringsförslag som parlamentet har antagit.
Betänkande: Grosch (A4-0018/98)

Ephremidis
Med det förslag till direktiv som ligger under behandling försöker kommissionen att utfärda enhetliga normer för säkerhetskrav och yrkesmässig kompetens för kabinpersonal inom civil luftfart.
Den här frågan utgör dock bara en sida av det mer allmänna problemet med flygsäkerhet, som består av piloternas yrkesmässiga kompetens, tekniska normer och flygplanens underhållskrav, den civila säkerheten och lufttransporternas prioriteringar, de räddningsmöjligheter som man förfogar över, arbetsbestämmelser och den anställningspolitik som tillämpas (och som man inte refererar till varken i förslaget eller i betänkandet) etc. Och utifrån denna synpunkt undergräver Europeiska unionen, med den rådande liberaliseringspolitiken och de dominerande förhållandena av full konkurrens följaktligen även inom lufttransporterna, i kombination med det universella öppnandet av marknaderna efter GATT-avtalet, i praktiken flygsäkerheten, medan en frenetisk tävlan om att maximera vinsterna till vilket pris som helst, och nedskärningar i funktionskostnaderna får höga kostnader i människoliv, som också den oroande ökningen av frekvensen av flygolyckor visar.
En grundläggande förutsättning för säkerheten är anställningen av fast flygpersonal. Deras åliggandes speciella natur måste utesluta användningen av säsongs- eller deltidsanställd personal, som på grund av omständigheterna inte kan förfoga över tillräckliga garantier för utbildning och erfarenhet. Och denna fråga oroar oss, medan vi är vittnen till en omvälvning av kollektivavtalen och ett åläggande av flexibla arbetsförhållanden som även den grekiska regeringens nyligen genomförda ändringsförslag för " Offentliga företag och organisationer" och planerna för en sanering av Olympic Airways visade.
Vi är eniga om inrättandet av en grundutbildning. Vi anser det nödvändigt med en regelbunden utbildning av personalen för olika slags flygplanstyper, (som skall betraktas som arbetstid), och som bekräftas med tester för förnyelse eller utfärdande av intyg. Ansvaret för programmet, utvärderingen och utfärdandet av utbildningsintyg måste tillhöra luftfartsmyndigheterna i varje stat. Vi är emot att utbildningen inom ett område som i första hand är av offentligt intresse överlåts på privata eller " officiella" organisationer, som i verkligheten är svåra att kontrollera och som lätt kan integreras i konkurrenstävlandet. Under dessa villkor kommer principen för ett ömsesidigt godkännande av ett " yrkesintyg" som bekräftar att man har genomgått lämplig utbildning och att man uppfyller nödvändiga krav att vara positiv.
På grund av de höga hälsokraven som kabinpersonalen bör uppfylla är det nödvändigt att de underställs särskilda, regelbundet förekommande, årliga läkarundersökningar, formellt fastställda på EU-nivå, som bekräftas genom utfärdandet av ett läkarintyg, för att garantera att de är i stånd att uppfylla sina åligganden. Vid eventuella hälsoproblem (enhetligt fastställda av EU), måste den anställde kunna övergå till marktjänstgöring.
Man har inte förutsett kontrollen av tillämpningen av direktivet. Vi anser att kontrollen av efterlevnaden av kraven gentemot markpersonalen på alla flygbolag som verkar inom EU utan undantag måste garanteras av en oberoende enhetlig myndighet. Överträdelser skall medföra sanktioner som kan gå ända till avstängning eller indragning av tillståndet. Samma krav måste gälla för flygtransporter från tredje land i förhållande till flygningarna de utför inom EU.
Betänkande: Le Rachinel (A4-0014/98)

Bébéar
De beklagliga tidningsnotiser som möter oss i unionens femton medlemsländer stärker för varje dag vår förvissning att vi måste förstärka direktiv 70/156 om normerna för bortemot 18 miljoner motorfordon och släpvagnar till dessa fordon, som kan tänkas transportera farligt gods.
Det är inte önskvärt att som hittills enbart ha ett nationellt typgodkännande av fordon. När vi harmoniserar inom alla områden blir det nödvändigt att göra samma sak inom denna sektor, som är kopplad till säkerheten för de människor som fraktar farligt gods och de tyvärr talrika trafikoffren. Den rättegång som nyss inletts i Andorra (utanför Europeiska unionen) erinrar på ett sorgligt sätt om att närmare två miljoner människor per år dödas eller skadas i Europeiska unionen.
Stora framsteg har redan nu genomförts, främst när det gäller standardiserade mått och maximal viktlättnad för fordon och släpvagnar till dessa fordon.
I dag kan vi inte längre vara det minsta toleranta när det gäller bromssystem, brandförebyggande åtgärder och hastighetsbegränsningar. Därför är den harmonisering som i dag föreslagits viktig. Det är skälet till att jag stöder Le Rachinels betänkande.
En harmonisering som indelar fordonen i fem klasser är rationell. För att säkerställa en tillfredsställande samordning mellan befintliga vägnät och på sikt möjliggöra ett bättre utnyttjande av viktiga trafikleder måste säkerheten ökas för alla fordon, och börja med dem som transporterar farligt gods.
Betänkande: Le Rachinel (A4-0024/98)

Gahrton, Holm och Lindholm
Vi har avstått från att rösta, eftersom vi är motståndare till centralt påtvingade EU-symboler och uppfattar detta som ett steg i den riktningen. Vi anser att motiveringen, där det hänvisas till en resolution från Europaparlamentet från 1988, i vilken man kräver att den europeiska flaggan finns på registreringsskylten " i syfte att öka medborgarnas medvetenhet om Europa" , dels bekräftar detta, dels är både absurd och löjlig.

Schlechter
Det gläder mig att gemenskapens institutioner för en gångs skull anammar en idé från det minsta landet i Europeiska gemenskapen.
Storhertig Jean framkastade nämligen 1985 för sin dåtida transportminister tanken på en europeisk registreringsskylt för bilar registrerade i Luxemburg. Till följd av detta initiativ överlämnades två förslag till ministerrådet - där det första motsvarar kommissionens förslag och det andra i ett europeiskt intresse inte föreskriver någon särskiljande nationell symbol. Det senare förslaget bifölls av Luxemburgs regering och inrättades som officiell registreringsskylt för luxemburgska fordon, efter en ändring i trafikstadgan.
Eftersom en del av de europeiska länderna inte vill överge en nationell symbol på registreringsskyltarna, ser jag inget hinder för att Luxemburg godtar kommissionens förslag och att även de luxemburgska bilarna relativt snart förses med en registreringsskylt försedd med ett L omgivet av de 12 stjärnorna mot blå bakgrund.
Därefter måste kommissionen hitta sätt att få detta europeiska initiativ godkänt i övriga länder, som än i dag kräver ett särskiljande vitt och ovalt märke för de olika länderna.
Jag tror också att vi nu när den europeiska samhörigheten markeras utåt borde avskaffa övriga registreringsskyltar, såsom de gröna och blå skyltar man ibland ser, och varför inte också de registreringsskyltar som anger att man är tjänsteman vid gemenskapens institutioner.
Betänkande: Poisson (A4-0020/98)

Iversen
Jag har å de danska socialdemokraternas vägnar lagt fram ett ändringsförslag till betänkandet om foder för särskilda näringsbehov. Ändringsförlaget, som har antagits i utskottet, handlar om att denna typ av foder som ges temporärt för att uppfylla speciella behov hos djur, inte under några omständigheter får innehålla antibiotiska tillväxtfrämjande ämnen. Detta ändringsförslag är ett viktigt steg i rätt riktning för att garantera konsumenterna sundare livsmedel. EU bör i sådana här frågor gå i bräschen på det globala planet, så att konsumenterna kan känna sig trygga med de livsmedel de äter.
De upprepade rapporterna om de möjliga konsekvenserna för hälsan är för allvarliga för att ignoreras. Människor riskerar att bli immuna mot viktiga läkemedel om de äter produkter som har behandlats med tillväxtfrämjande ämnen. Ytterligare ett känt faktum är att användningen av tillväxtfrämjande ämnen är helt onödig, om lantbrukaren ser till att hygienen i stallen är god. Det är ett viktigt steg i den rätta riktningen att få till stånd ett förbud mot användningen av antibiotiska tillväxtfrämjande ämnen i samband med foder för särskilda näringsbehov. Det skall inte vara möjligt för producenter att dölja användningen av sådana ämnen i samband med temporära tillskott till djurfoder.
WTO rekommenderar att alla tillväxtfrämjande ämnen förbjuds. Därför vill jag uppmana kommissionen att stödja detta ändringsförslag och samtidigt uppmana kommissionen att genomföra en riskanalys av alla antibiotiska tillväxtfrämjande ämnen. Ett nej till dessa ämnen i detta sammanhang skulle förhoppningsvis bana väg för att vi i sista instansen kan få till stånd ett generellt förbud inom EU mot användning av dessa hälsovådliga ämnen.
Betänkande: Berend (A4-0016/98)

Frischenschlager
Herr ordförande! Jag har röstat för det här betänkandet, trots att de delar som innehåller en analys av stöden, är för få för mig. Trots detta anser jag att betänkandet är berättigat och har röstat för det.

Ahlqvist, Andersson, Lööw, Theorin och Wibe
Betänkandet understryker att underutnyttjandet av strukturfonderna främst beror på bristande planering och den administrativa uppsplittring som de är föremål för. Vi stöder föredraganden när han välkomnar den koncentration, förenkling och reducering av antalet stödformer som kommissionen föreslår i Agenda 2000.
Denna förenkling får dock inte leda till en minskning av det regionala stödet till Sverige (också med tanke på att Sverige är en av de största nettobidragsgivarna till EU: s budget), inte minst till mål 6-området. Däremot kan vi inte ställa upp på innehållet i punkterna 32 och 38 som innebär att man försöker undvika all återbetalning till medlemsländerna.

Caudron
En reform av strukturfonderna debatteras för närvarande inom ramen för en tidsplan som förutser en ny programperiod från och med år 2000.
Med tanke på erfarenheten från programperioderna 89/94 och 94/99 är det naturligt och normalt att på nytt se över kriterier och villkor för tillämpningen av dessa strukturfonder och jag instämmer i kraven på att säkerställa större överblick, samordning, decentralisering och återhållsamhet.
Min oro gäller risken för en reform som i själva verket skulle vara ägnad att bemöta konsekvenserna av unionens utvidgning och medlemsstaternas budgetåtstramning, och alltså hjälpa de nya medlemsstaterna i öst utan att i tillräcklig grad förstärka de europeiska budgetarna.
Jag företräder en region som sedan 1994 tillhör mål 1-området och sedan 1989 mål 2-området och jag kan föreställa mig de dramatiska konsekvenserna om dessa stöd plötsligt skulle dras in. Visst behövs det nya kriterier, men på villkor att de syftar till att förbättra och inte rasera det nya systemet.
Hur som helst kommer det att bli ändringar för vissa områden och det kommer att behövas övergångsåtgärder för att undvika dråpslag och tröskeleffekter.
En sista källa till oro: Europabygget har alltid grundats på solidaritet och jämvikt. Vi får inte låta den härskande liberala ideologin slå sönder vårt system i skydd av uråldriga principer och lagar - som inte är något annat än den starkastes rätt, och dess konsekvenser.

Cushnahan
Jag välkomnar det betänkande Berend lagt fram. Svårigheterna i inledningsskedet som ledde till att bara 75 procent av strukturfonderna spenderades 1994 har uppenbarligen lösts i sådan utsträckning att denna siffra steg till 95 procent 1996. En del av problemen beror på den onödiga byråkrati som finns och jag välkomnar det faktum att reformen av de framtida strukturfonderna lägger stor tonvikt vid att fortsätta reducera dessa.
Jag stöder också Berends uppfattning att en decentralisering till regionerna kommer att leda till fortsatta förbättringar.
Ur irländsk synvinkel har vi alltid varit effektiva i vårt bruk av strukturfonderna. Våra EU-partners generositet i detta avseende har spelat en betydande del i vad som nu brukar kallas " den keltiska tigerekonomin" . Även om vi varken kan eller bör förvänta oss lika mycket strukturfonder i framtiden är det icke desto mindre viktigt att det blir en rimlig övergångsperiod. Om " EU-kranen" stängs av alldeles för tvärt skulle detta äventyra den irländska ekonomin mycket framgångsrika resultat.

Darras
På grund av att vi står inför en ny strukturell programplaneringsperiod, perioden 2000-2006, är detta betänkande så viktigt. Vi måste använda det för att dra lärdom av tidigare misstag.
Jag tackar Berend för hans noggranna arbete, som ger oss en klar och tydlig analys av de missförhållanden som uppstod under perioden 1994-1999, liksom en beskrivning av de förbättringar som gjorts. Dessa missförhållanden har många och varierande orsaker, beroende på den administrativa organisationen i varje medlemsstat. När det gäller min egen landsända, och fast min region Nord-Pas-de-Calais är en av de största mottagarna av gemenskapsstöd, måste det erkännas att Frankrike och kommissionen bär en stor del av skulden till förseningarna - medlemsstaternas presentation av de samlade programplaneringsdokumenten har försenats, medlemsstaternas samfinansiering har försenats, överföringen av anslagen till slutmottagarna har försenats...
Kommissionen står dock inte heller fri från skuld i denna sak! Den kan lastas för de många och svårtolkade reglerna och fonderna, de krångliga förfarandena och svårigheten att förhålla sig till de kriterier som ställts upp.
Så mycket större skäl att använda dessa misstag för att utarbeta en ny förordning som lägger tyngdpunkten på decentralisering, liksom på partnerskap mellan kommissionen och medlemsstaten, men framför allt landets inre partnerskap, med deltagande av arbetsmarknadens parter, marknadsaktörer och aktiva på miljöområdet, för att sprida ansvaret till alla aktörer. Låt oss utnyttja misstagen för att utarbeta en ny förordning med klart angivna regler för samfinansiering, som det blir medlemsstaternas ansvar att tillämpa.
Detta är vad Berendbetänkandet uppmanar oss att göra. Låt oss hoppas att rådet och kommissionen hör oss!

Gallagher
Vi uppskattar alla att förhandlingarna är i gång på ett så framskridet stadium vad beträffar fördelningen av EU: s nästa runda strukturfonder 2000-2006. En del allmänna riktlinjer har slagits fast genom " Agenda 2000" -dokumentet som lanserades av Europeiska kommissionen förra året, men en mer omfattande finjustering återstår med avseende på de exakta anslagen av strukturfonder till varje enskild medlemsstat.
Jag välkomnar till fullo kommissionären för regionala frågor Monika Wulf-Mathies uttalande i vilket hon sade att de länder som för närvarande åtnjuter EU: s strukturfonder kommer att fortsätta att åtnjuta sådana pengar under nästa runda för EU: s strukturfonder.
Från ett irländsk perspektiv förtjänar gränslänen och provinsen Connaught att bli tilldelade mål 1-status för perioden 2000-2006. Detta kommer att göra dessa regioner berättigade till maximal mängd europeiska regionala, sociala, jordbruks- och fiskerimedel. Provinsen Connaught och gränslänsregionen är inte lika rika som Irlands östkust och får inte diskuteras i samma ordalag när det handlar om tilldelning av EU: s strukturfonder.
Jag skulle vidare vilja välkomna Jacques Santers uttalande när han sade att han stöder en förlängning av programmet för utveckling på landsbygden, Leader II, och det gränsöverskridande programmet, Interreg II, under perioden 2000-2006.
Leader II-programmet är ett mycket framgångsrikt program som är värt 100 miljoner pund för Irland för närvarande med avseende på de arbeten de hjälper till att skapa pålandsbygden i Irland. Det gränsöverskridande Interreg II-programmet är på samma sätt ett viktigt initiativ med avseende på de jobb det skapar i gränsregionerna.

Hyland
Den Europeiska kommissionen kommer inom kort att lägga fram sina förslag för strukturfondernas framtida verksamhet.
Det verkar troligt att kommissionen kommer att föreslå en reduktion av tillgängliga medel för några delar av unionen på grund av de framsteg som gjorts de senaste åren med att skapa ekonomisk tillväxt och utveckling, i synnerhet på Irland.
Jag menar att kommissionen måste garantera att dess förslag på övergångsåtgärder i länder som Irland inte undergräver de framsteg som gjorts de senaste åren. Avvecklingen av maximalt bistånd måste ske under längsta tänkbara tidsperiod för att minimera konsekvenserna av dessa nedskärningar på den irländska ekonomin.
För det andra, trots att den irländska ekonomin som helhet har överskridit tröskelnivån för mål 1-status, så är många delar av landet fortfarande långt under tröskelnivån och borde fortfarande vara kvalificerade att erhålla maximala biståndsnivåer. Kommissionen måste ta hänsyn till de olika förhållanden som råder i olika delar av landet när den formulerar sina förslag. Regioner i landet som fortfarande inte har nått tröskelnivån får inte straffas för den starka tillväxt som noterats i andra delar av landet.
Kommissionen måste erkänna vikten av lämpliga övergångsåtgärder och behovet av att skilja på regioner med stark tillväxt och dem med låg tillväxt inom enskilda länder innan den formulerar sina förslag.

Klaß
Högt ärade herr ordförande, högt ärade fru kommissionär, mina damer och herrar! Berends betänkande om strukturmedel kommer i rättan tid. Just nu, när vi diskuterar den fortsatta och framtida utformningen av strukturfonderna, erbjuder hans betänkande en bra bas, på vilken vi kan utforma framtiden.
Europeisk strukturpolitik måste på ett verkningsfullt och effektivt sätt stödja ansträngningarna i medlemsländerna, i regionerna och hos andra berörda, för att bidra till att eftersläpningen i utveckling i de ekonomiskt svagare områdena blir mindre. De är dock bara en komplettering av det egna initiativet vid den nödvändiga innovativa strukturella omvandlingen. Denna kompletterande faktor blir tydlig i den nuvarande samfinansieringen från medlemsstaterna. Vi vet, att just tillhandahållandet av egna medel ofta hämmar sökande av EU-medel. Därför måste man hålla fast vid det här kriteriet även i framtiden. För bara för den som själv bidrar med en del är projektet värt något, och saker som man får gratis är som bekant inget värt.
När vi tittar på tabeller över uttag av medel kan vi konstatera, att 1996 togs medel för mål 5b ut till 100 procent. Mål 5b är ett av de mål som i synnerhet koncentrerar sig på landsbygdsområdet. Landsbygdsområdet har alltså, kan jag konstatera, sitt särskilda värde i medlemsstaterna, i regionerna. Därför måste vi ställa upp en specifik och omfattande ansats för landsbygdsområdenas framtid, för att främja deras positiva utveckling. Det betyder skapa infrastruktur och arbetsplatser.
Jag kommer från ett landsbygdsområde. Vi utbildar våra barn väl, skickar dem till skolor och universitet. Men därmed utbildar vi inte bara dem, vi skickar också i väg dem, eftersom de, när de är välutbildade, inte hittar några arbetsplatser på landsbygden.
Låt oss, när vi använder medlen ge mer beslutskompetens till regionerna och ge de regionala myndigheterna mer att säga till om. Människorna på ort och ställe vet var skon klämmer och hur den kan fås att passa igen.

Lindholm
Betänkandet ger en klar och tydlig bild av hur strukturfondernas medel har förvaltats. Den redogör också för de initialsvårigheter som medlemsländerna har haft, och som har resulterat i ett underutnyttjande av medel. Förslaget att inleda nästa programperiod på ett annat sätt välkomnas därför.
Vad jag saknar är, förutom en kvantitativ analys av ekonomiska medel, en kvalitativ analys över hur pengarna har använts. I en sådan borde också eventuella dynamiska effekter och bieffekter inom olika områden undersökas - såväl negativa som positiva.

McCarthy
Jag har röstat för Berendbetänkandet då det är en uttömmande analys av orsakerna till lågt utnyttjande av medlen. Strukturfonder är det huvudsakliga budgetära verktyget Europa har för att ta itu med arbetslösheten, stödja skapande av arbetstillfällen och förstärka fördragsmålet med ökad ekonomisk och social sammanhållning.
Socialistgruppen stöder punkt 32 som lades fram, för att inte ge kommissionen carte blanche att straffa och sanktionera medlemsstater som har ett lågt utnyttjande av medlen. Vårt främsta mål måste vara att förbättra resursflödet och att stödja de regioner som har störst behov.
En godtycklig indragning av medel utan preciserade kriterier riskerar att undergräva våra åtgärder för att uppnå öka ekonomisk och social sammanhållning och undanröja arbetslösheten. Att stärka kommissionens befogenheter att godtyckligt omlokalisera medel är inte decentraliseringens och subsidiaritetens anda.
Alla finansiella bestraffningar eller sanktioner med följder för programmen i regionerna eller lokala områden behöver övervägas noga av alla parter.
Det gläder mig att föredraganden och PPE-gruppen valde att stödja PSE: s ändringsförslag 8 i omröstningen i plenum.

Nicholson
Detta är ett välskrivet betänkande som tar upp det trängande behovet av ett förbättrat utnyttjande av anslagen av strukturfonder. De av oss som företräder regioner där det finns en stark dimension för strukturfonder för ekonomisk och social utveckling har länge krävt förbättringar i utnyttjandet av hela programmet. Om medlen skall kunna vara till verklig nytta så måste de utnyttjas effektivt och med öppenhet.
Jag stöder idén att besluten i så hög grad som möjligt fattas i regionerna. Ju närmare folket besluten fattas, desto mer effektivt och öppet kommer programmet att vara. Jag vill säga samma sak om strukturfonderna som jag gör i de flesta sociala frågor, vilket expertisen på nationell och lokal nivå borde vara vana vid i så hög grad som möjligt.
Min främsta oro beträffade fonderna är lågt utnyttjande. Genom att inte utnyttja alla tillgängliga medel sviker vi våra regioner. Vi bör dock lägga märke till att kommissionen har bemödat sig att råda bot på detta problem med vissa framgångar.

Des Places
När betänkandet om förvaltningen av strukturfonderna läggs fram ger det vår grupp tillfälle att ta upp ett resonemang kring framtiden för strukturfonderna.
Inom ramen för Agenda 2000 är nämligen Europeiska unionen skyldig att uppta ett antal central- och östeuropeiska länder samt Cypern som medlemmar. Låt mig påminna om att dessa länder alla kommer att få mål 1-status. Samtidigt skall unionen hålla sig inom den obönhörliga finansiella ramen på 0, 46 procent av medlemsstaternas BNI.
De förslag kommissionen för fram i sitt meddelande Agenda 2000 är vilseledande, eftersom de underskattar utvidgningens ekonomiska konsekvenser. Strukturpolitikens framtid tycks alltså oviss och kommer att undergå en genomgripande reform.
För att strukturfonderna skall få den effektivitet de saknar måste de administrativa förfarandena förenklas, strövisa stöd bannlysas och ansträngningarna koncentreras till de enda integrerade politikområdena i gemenskapen - den gemensamma jordbrukspolitiken och den gemensamma fiskepolitiken. Risken är dock stor att jordbruksregionerna blir de största offren för denna svårsmälta reform, även om de påverkas olika av den gemensamma jordbrukspolitiken och den gemensamma fiskepolitiken.
Enligt kommissionen skall det nya mål 2 endast omfatta 18 procent av gemenskapens befolkning. I dag ingår alla Europeiska unionens jordbruksregioner i mål 5-området. I framtiden kommer andelen stödberättigade jordbruksområden att ha krympt till en bråkdel.
Det är nödvändigt att erinra om att strukturstödet till landsbygden utvecklades under 1992/1993 för att kompensera reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken och bemöta globaliseringens och GATT-avtalets förödande effekter. Därför upprepar vi vårt krav att särskilda delmål skall upprättas inom ramen för det framtida mål 2 - ett för landsbygdsområden och ett annat för kustoch kustnära områden.
Det är inte bara jordbruket som står på spel. Vi måste upprätthålla en modell för ekonomisk utveckling i Europa som främjar en balanserad regionalpolitik, för att kunna bevara vårt värdefulla och ömtåliga kultur- och naturarv.

Souchet
Vår kollega Berend ägnar sig i sitt betänkande åt en detaljerad analys av förvaltningen av strukturfondernas anslag. Flera av hans slutsatser och vissa underliggande påståenden kan vi dock inte ställa oss bakom.
Föredraganden försöker exempelvis bringa klarhet i varför vissa anslag ibland underutnyttjas. I själva verket finns det två hinder för ett fullständigt utnyttjande av strukturfondernas anslag. Det första handlar om de administrativa plikter som kommissionen infört. Det administrativa förfarandet kräver i allmänhet mellan ett och två år innan medlen kan tas i anspråk. Åtskilliga projektansvariga avskräcks därför av detta förfarande, som genererar såväl inre administrativa merkostnader som finansiella kostnader i samband med att anslagen frigörs.
Det andra hindret är mycket mer politiskt. För att utnyttja fondmedlen bättre kräver Europeiska kommissionen nämligen samfinansiering från medlemsstaterna och/eller de lokala eller regionala myndigheterna. Dessa medlemsstater skall emellertid bemästra sitt budgetunderskott, med tanke på de konvergenskrav som ställts upp för genomförandet av Europeiska monetära unionen (den gemensamma valutan). Följaktligen föredrar de att inte påbörja något program, för att inte behöva anslå medel till samfinansiering.
Man skall dock komma ihåg att den outnyttjade delen av gemenskapsbudgeten går tillbaka till medlemsstaterna i proportion till deras medlemsavgift, något som ger en del extrainkomster som också de bidrar till en viss kontroll av budgetunderskottet i medlemsstaterna.
Så även om förvaltningen av strukturfonderna inte ligger på en acceptabel nivå, kanske man ändå måste se lite längre än dit näsan räcker och analysera de reella konsekvenser som införandet av den gemensamma valutan får för finansministrarna i de olika medlemsstaterna.
Förslag till gemensam resolution om toppmötet i Kyoto

Ephremidis
Bara några månader efter Kyoto-konferensen uppenbarade sig de första exemplen på otillräckligheten i detta avtal angående bekämpningen av de allvarliga miljöproblem som vår planet och mänskligheten står inför. De förtvivlade ropen om katastrofala konsekvenser på kort tid, dit den ekonomiska politik som man i dag för leder oss med matematisk exakthet, ekar för döva öron.
De multinationella företagen och mer allmänt det multinationella kapitalet tillåter inte vilka förändringar som helst, som skulle kunna begränsa vinsten och kontrollen över marknaderna. På detta sätt bygger de halvmesyrer som beslutas i huvudsak på möjligheterna till en ökning av vinsten som de skapar i dessa företag och på hur de kan befästa sin suveränitet.
Dessa fakta karakteriserar också initiativen att kommersialisera rätten att förorena, som ännu mer kommer att försena åtgärderna för en minskning av miljöföroreningarna i mer utvecklade industriländerna och de kommer direkt att påverka utvecklingsmöjligheterna för de mindre utvecklade länderna.
Inför den fjärde konferensen om klimatförändringar får vi inte glömma att Europeiska unionen med 6 procent av världsbefolkningen producerar mer än 14 procent av utsläppen från koloxid och andra gaser som framkallar växthuseffekten.
Minskningen av utsläppen av gaser med 15 procent från Europeiska unionen kan anses som en lägsta insats, som med en tillämpning av en lämplig politik och teknik skulle kunna få en minskad kostnad. Stödet till programmen som främjar användningen av förnybara energikällor måste utgöra det främsta målet för unionen och medlemsstaterna, liksom en lämplig planering av begränsningen av utsläppen på varje område, t.ex. inom transporter, industri, energi etc.
Europeiska unionen får inte använda möjligheterna i Kyoto-avtalet för att avlägsna sig från de mål som densamma fastställde och inte delta i handelsavtal om rätten till att förorena.
Behovet av en minskning av gasutsläppen som skapar av växthuseffekten visar sig i dag vara nödvändig. De mer utvecklade industriländerna, som huvudsakligen ansvarar för detta fenomen måste ta det ansvar som tillkommer dem och inte använda det för att vidmakthålla sin dominerande ekonomiska ställning. Det krävs i dag, inom ramarna för en annan politik till gagn för mänskligheten, att man stöder utvecklingen i tredje land och att man överför resurser och teknik som skall ge dem möjligheten att kombinera sin utveckling med en insats för en minskning av föroreningarna. Och dessa åtgärder måste utgöra viktiga fakta i inriktningen för ett förberedande av den fjärde konferensen i Buenos Aires.

Kirsten Jensen, Blak, Sindal och Iversen
De danska socialdemokraterna har röstat ja till förslaget till beslut, som sätter press på kommissionen och rådet för att få dem att gå främst och föregå med gott exempel under miljöförhandlingarna. EU: s ursprungliga utspel innehåll en reduktion på 15 procent på växthusgaserna före år 2010, av tre utvalda växthusgaser. I Kyoto beslutades det att reducera sex olika gaser i vår del av världen med 8 procent under perioden 2008-2010. Det anser de danska socialdemokraterna är positivt. Men det är också nödvändigt att understryka två saker.
För det första är det nödvändigt att EU sätter press på Förenta staterna, andra OECD-länder och Ryssland för att undvika förseningar i ratificeringen av Kyotoprotokollet. För det andra är det viktigt att EU går i bräschen - vi har råd med det, och vi har möjligheterna. Det finns många områden där EU kan gå in - transport, energiförsörjningen och liknande inom EU, men även genom EU: s stödprogram i Östeuropa, för att få till stånd en större energieffektivitet och en renare teknologisk utveckling.
Förslag till gemensam resolution om Irak

Martinez
Herr ordförande! Efter de olympiska spelens vapenvila kommer Irak att bombas och det enda som hörs är den bedövande tystnaden från Tony Blair och hans vänners Europa.
Först och främst är det tyst från de mänskliga rättigheternas Europa. Människor mördas, en miljon barn svälter, kvinnor plågas, ett folk slits sönder, och rättvisans nobla tillskyndare, herr Faure och kompani, de tiger. Det upplysta Europa har fått strömavbrott.
Det är tyst från rättssamhället Europa. Efter Briand-Kellog-pakten har kriget förklarats laglöst. Förenta nationernas stadga har bekräftat förbudet mot att tillgripa våld. Med vilken rätt ingriper då Förenta staterna? De ingriper i kraft av Helms-Burton-lagen, lagen om " the big stick" , Franklin Delano Roosevelt-lagen, den starkes lag. Och Europa tiger.
Slutligen är det tyst från civilisationens Europa. Mesopotamien skall bombas, detta land mellan Eufrat och Tigris, som uppfann skriften i Sumer, jordbruket, kulturen, civilisationen i Nineve och Babylon, och man tiger. Kanske skulle de multinationella oljebolagen kunna inrätta ett de mänskliga rättigheternas Judaspris. Tony Blair skulle kunna få det.

Smith
Herr ordförande! Jag kan inte med gott samvete rösta för den resolution vi stödde här i dag, huvudsakligen beroende på punkt 4 och 5 som jag anser vara fullständigt vidriga och motbjudande i sitt sätt att försöka dölja sina avsikter. Dessa krumbukter har till syfte att skyla över rättfärdigandet av militärt våld och bara förvärrar skammen över att inleda ett angrepp, som i stället för att uppnå några militära mål kommer att resultera i att människor, vilka som redan lider under Saddam Hussein ok och de ekonomiska sanktionerna, dödas.
Självklart kräver jag att Irak respekterar FN: s resolutioner, men varför är vi så ensidiga? Hur är det med andra länder som Israel och Förenta staterna som trotsar FN-resolutioner som det passar dem? Vi varför tycker vi att vi har rätten att slå an en moralisk ton? Innehav av och hot att använda kärnvapen och massförstörelsevapen är moraliskt oförsvarbara oavsett vem som är innehavaren eller vem som utgör hotet.
Efter 2000 år av kristendom hemfaller vi fortfarande åt bombningar, lemlästande och mördande. De små barnen kommer sannerligen att lida!

Ahlqvist, Andersson, Hulthén, Lööw, Theorin, Waidelich och Wibe
Vi kan inte stödja ett militärt ingripande mot Irak. FN: s stadga ger emellertid möjlighet att använda militära medel som en sista utväg när freden är hotad. Ett sådant beslut måste dock fattas av FN: s säkerhetsråd. Därför har vi röstat för ändringsförslag 1.

Bébéar
I likhet med mina kolleger önskar jag naturligtvis att man skall hitta en diplomatisk lösning på den irakiska krisen.
Jag är dock rädd att Saddam Husseins nuvarande attityd inte går i denna riktning.
FN: s experter måste kunna utföra sitt arbete helt enligt säkerhetsrådets resolution 687. Så länge Saddam Hussein vägrar acceptera detta kan inga kompromisser beviljas. Först måste han avstå från sina planer på att utveckla kemiska och biologiska vapen.
Den tjänsten måste vi göra det irakiska folket, som lider av en minst sagt kritisk ekonomisk situation, eftersom merparten av statens budget går till upprustning. Deras beklagansvärda levnadsvillkor skall enbart tillskrivas Saddam Husseins attityd och vi skall inte se dem som direkta återverkningar av det internationella embargot.
Om Saddam Hussein framhärdar i sin attityd återstår därför endast obehagliga tvångsåtgärder, som naturligtvis inte är fullt tillfredsställande.
Jag ställer mig därför bakom det helhjärtade stödet för FN: s generalsekreterare i det uppdrag han har påbörjat i Irak.
Om ändå en militär aktion skulle prövas, bär Saddam Hussein ensam det moraliska ansvaret för en sådan aktion.

Berès
Vi gläder oss åt att FN: s generalsekreterare i morgon skall besöka Bagdad och hoppas innerligt att hans besök blir en framgång för den multilaterala diplomatin.
Men, oavsett utgången av denna förhandling kan vi inte acceptera att en aktion inleds mot Irak utan mandat från FN: s säkerhetsråd. Varje sådan lösning skulle vara till men för den folkrättsliga principen och framför allt för trovärdigheten i de argument som västmakterna hävdar gentemot Irak.
Det råder stora tvivel om det effektiva i en militär lösning och en sådan borde enbart övervägas om alla diplomatiska medel har misslyckats. Vi är övertygade om att en ensidig och potentiellt militär aktion varken är effektiv eller berättigad.
Tyvärr kan vi i denna fråga endast beklaga bristen på en verklig gemensam utrikes- och säkerhetspolitik. Europa löper risken att fortsätta vara en ekonomisk jätte, och en politisk dvärg.

Caudron
Efter invasionen i Kuwait vid den första gulfkrisen var jag positiv till ett militärt ingripande mot Irak. Vi hade mandat från FN och ett brett internationellt stöd, även från arabländerna. Europa var aktivt och närvarande.
Vi vann " detta krig" , men insåg dess konsekvenser och begränsningar. Offren blev många på båda sidor och Saddam Hussein satt kvar.
Om vi i dag vill se till att FN: s resolutioner följs måste vi därför till varje pris undvika ett militärt vågspel som skulle sätta regionen i brand.
Vi kräver därför ett tydligt FN-mandat. Det är fortsatt nödvändigt att utforska alla diplomatiska vägar och i alla händelser undvika en konfrontation mellan väst och arabvärlden.
Fram till dess skall vi inte följa Clintons strategi, som har alltför påtaglig hemmaprägel. Europa måste ta sig ton och Tony Blair skaffa sig en position utanför sin djupt rotade NATO-politik och komma ihåg att han är unionens ordförande. Frankrike måste fortsätta att spela sin roll, på samma ansvarsfulla sätt.
Även om man för fredens skull ibland måste kunna kriga, skall detta alltid vara en absolut sista utväg.

Darras
Denna resolution om situationen i Irak får oss bara att beklaga frånvaron av en gemensam säkerhets- och försvarspolitik i Europeiska unionen. Varje gång situationen är allvarlig och dramatisk tycks Europa frånvarande. Vi beklagar detta.
Som fransk socialist kan jag likväl endast förespråka en diplomatisk lösning och stöder helhjärtat FN: s generalsekreterare i hans uppdrag. Vi ställer allt vårt hopp till hans resa.
En militär aktion kan för oss endast utgöra en yttersta utväg, sedan alla andra diplomatiska försök misslyckats. Den kan endast övervägas utifrån ett formellt och skriftligt mandat från Förenta nationerna. Och om valet föll på en militär aktion - vad skulle den då förresten tjäna till? Hur effektiv skulle den vara? Jag tvivlar på att offret skulle heta Saddam Hussein.

Féret
För sju år sedan gjorde sig amerikanerna skyldiga till en fruktansvärd massaker på det irakiska folket, en veritabel slakt signerad president Bush, en slakt som eniga medier för den allmänna opinionen framställde som ett snyggt kirurgiskt krig, vilket är ett praktexempel på anglo-saxisk humor.
I dag är den amerikanska arrogansen orubbad och det irakiska folket, som har genomlevt sju år av lidande, utan läkemedel, elektricitet och livsmedel och som ser sina barn duka under av svält och sjukdomar, står nu på tröskeln till en ny tragedi.
Det finns inget, absolut inget som bekräftar att Irak utgör ett militärt hot för sina grannar eller för världen. Men William Clinton måste till varje pris skyla över sitt ynkliga macho-beteende genom att leka fascist och några månader från presidentvalet tillfredsställa kraven från den israeliska extremhögern och den krigiske Netanyahu.
Vi européer är skyldiga att hejda Israel och Förenta staterna i deras mordiska galenskap. Det är hög tid att vi ger oss den möjligheten.

Lienemann
Resolutionsförslaget om situationen i Irak anger ramarna för en positiv kompromiss i fråga om den attityd som européerna borde förespråka i de internationella organen, i synnerhet tanken att ingen militär insats för att försvara folkrätten skall inledas så länge inte alla diplomatiska vägar har utforskats och prövats. Ett absolut krav skulle man dock ha betonat mer - att den enda behöriga instansen som skall besluta om insatser för att lösa konflikten är FN och FN: s säkerhetsråd.
Därför skulle jag vilja att det ändringsförslag antas som syftar till att ersätta ordet formell " överläggning" i säkerhetsrådet med ordet formellt " beslut" , för att påminna om att det är uteslutet att USA ingriper och beslutar att agera även när säkerhetsrådet skulle ha nöjt sig med ett åsiktsutbyte eller med att uttrycka sina reservationer. Europeiska unionen måste beslutsamt agera för att FN skall erkännas som beslutande organ och säga nej till att ett land - i det här fallet Förenta staterna - ensamt påtar sig det faktiska ledarskapet.
Europeiska unionen borde i den här krisen ha manifesterat en större enighet och det är beklagligt att vissa statschefer skyndsamt har slutit upp kring den amerikanske presidenten för att stödja hans planer på en militär aktion. Vi måste tyvärr konstatera faktum: Europa är lamslaget på den internationella arenan! Detta är den fruktansvärda och förödande konsekvensen av att det inte skett några institutionella framsteg inom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken.
Bortsett från de katastrofala mänskliga följderna av ett militärt ingripande mot Irak kan man med rätta ställa sig frågande till hur effektivt ett sådant beslut verkligen är och om de mål som eftersträvas verkligen är de mål man anger: respekten för internationella bestämmelser och vägran att låta Irak förse sig med en arsenal av kemiska vapen och kärnvapen.
Man kan befara att den irakiska regimen efter ett sådant ingripande förblir antidemokratisk, att kontrollerna blir svårare och att upprustningen fortsätter på irakiskt territorium eller på annat håll. De enda som straffas blir de som inget kan göra - befolkningen. Därför måste den diplomatiska vägen utforskas med beslutsamhet och så långt det är möjligt.
En politik med två viktsystem och två måttstockar kan inte tillämpas inom ramen för folkrätten och iakttagandet av undertecknade avtal.
Europaparlamentet och Europa måste bemöda sig om att fredsprocessen i Mellanöstern avlöper enligt planerna och tillsammans med FN vidta nödvändiga åtgärder för att följa de åtaganden som gjorts.
Vi skall inte duperas av den påstådda brådskan att göra ett massivt motdrag mot Irak. Kort efter FN: s beslut att inleda " olja mot livsmedels-processen" , som skulle fått återverkningar på oljepriset, visade sig USA plötsligt mer alarmerad, i ett skede då inrikespolitiska överväganden tycktes driva president Clinton till ett utrikespolitiskt utspel. Europa måste i alla händelser bevara sin självständiga bedömning och sitt oberoende. Framgång för freden i Irak och i Mellanöstern bygger på en balanserad och tålmodig politik med rättstillämpningen som enda syfte.
Den väg USA har valt är inte den rätta. En militär aktion är oacceptabel.

Macartney
Å mina egna och min kollega Ewings vägnar vill jag meddela att det Skotska nationella partiet fördömer Saddam Husseins förakt mot världssamfundets vilja och oupphörliga försök att trotsa ett genomförande av FN: s vapeninspektioner. Irak måste underordna sig FN: s villkor och SNP accepterar FN: s rätt att använda våld för att säkerställa att dessa godtas som en sista utväg om alla andra medel misslyckas.
SNP ifrågasätter emellertid klarheten i den nuvarande krigsmålen, som de formulerats av både USA: s regering och den brittiska regeringen. SNP stöder FN: s generalsekreterare Kofi Annans i hans uppdrag i Bagdad fullt ut. SNP rekommenderar dessutom att man noga överväger förslagen att skapa körförbudszoner för att förstärka den befintliga flygförbudszonerna och att man i dessa områden upprättar en provisorisk administration som ett första steg att skapa en pluralistisk och demokratisk regering för hela Irak. Dessa förslag skulle också mildra kurderna och träskarabernas belägenhet, som har förföljts av den baathistiska regimen i årtionden.
SNP anser att sådana förslag skulle försvaga Saddam Husseins diktatur snarare än att stärka den, och man skulle undvika de civila offer som kan bli resultatet av till exempel luftanfall mot militära mål nära civila centrum.
Resolutionsförslag om FN: s 54: e församling

Cushnahan
Det är en stor besvikelse att trots att EU kommer att vidta verkliga åtgärder mot Nigeria och Burma och kvinnornas och barnens rättigheter så kommer det inte att ske några liknande initiativ mot kränkningar av de mänskliga rättigheterna i Kina. Det är skrämmande att det inte finns någon enighet i rådet om denna fråga.
Det uppenbara skälet till denna situation är att alldeles för många medlemsstater anser att kommersiella intressen och handelsintressen skall ha företräde över de mänskliga rättigheterna. Hur kan vi tala med moralisk auktoritet i frågan om mänskliga rättigheter på andra ställen i världen när vi väljer att strunta i situationen i Kina? De medlemsstater som säljer sig för trettio silverpenningar borde skämmas. Deras frånvaro av handlande i denna fråga gör nonsens av den Europeiska unionens gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik.

Eriksson, Sjöstedt och Svensson
Vi har röstat för resolutionen i alla dess delar. Vi vill dock göra några kommentarer.
I punkt 1 nämns en hel rad länder där brott sker mot de mänskliga rättigheterna, och som man särskilt vill peka ut. Vi är helt eniga om att alla dessa länder skall kritiseras för dessa brott, men anser samtidigt att ett flertal andra länder kunde ha funnits med i denna uppräkning. Ett exempel är Kuba. Vi håller med om att det sker brott mot mänskliga rättigheter på Kuba, men det finns i Latinamerika också en hel rad andra länder där dessa brott är betydligt grövre än vad fallet är på Kuba. Mexiko, Brasilien och Peru är exempel på stater där värnlösa arbetar- och bondefackliga aktivister och andra civila har mördats av olika paramilitära grupper. Valet av stater som uppräknas blir bl.a. på grund av detta en aning missvisande.
I punkt 2 ges en särskild prioritet för Algeriet. Vi instämmer i att detta är nödvändigt med tanke på den allvarliga situationen i landet. Också här skulle dock ytterligare några stater kunna nämnas, t.ex. Colombia där den statsunderstödda terrorn mot stora delar av landets befolkning blir allt värre.
Till sist vill vi instämma i uttalandets skarpa kritik mot situationen i Kina. Vi anser det vara riktigt att säga att inga framsteg har gjorts i Kina vad gäller frågan om mänskliga rättigheter.
Betänkande: Seal (A4-0015/98)

Cushnahan
Jag vill att mitt stöd till GUE/NGL-gruppens ändringsförslag 3 förs till protokollet. Detta ändringsförslag ger sitt stöd till Ryanairarbetarnas rätt att ansluta sig till ett fackförbund och att detta fackförbund företräder dem i förhandlingar med deras arbetsgivare.
Som en energisk anhängare av den sociala stadgan är jag besviken att det lagstiftande organ i EU som har sitt ursprung i den inte skyddar denna rättighet och detta är något vi borde rätta till omgående.

Ephremidis
Det verkar som om det inte fanns något slut på nedgången på grund av den måttlösa konkurrensen och avregleringen. Innan genomförandet av det tredje liberaliseringspaketet har avslutats tillkännager kommissionen i sin " redogörelse" en hårdare hållning, ignorerar provokativt varje social parameter och varje begrepp om offentliga intressen och tjänster och framträder såsom ett officiellt ombud för rådande multinationella intressen i skyn.
Tusentals uppsägningar av anställda, omvälvningsprocesserna i kollektivavtalen i konkurrenskraftens namn, påminnelsen om företagsnedläggningarnas damoklessvärd, nedläggningen av flygförbindelser eller överlåtande av flygningar på privatkapitalet, accelererade privatiseringar, uppkomsten av företag med tvivelaktiga garantier på bekostnad av kvaliteten på tjänsterna, flygsäkerheten och arbetsförhållandena som utgör landskapet för den liberaliserade marknaden för lufttransporter, innan ärendet ens är avslutat.
För kommissionen utgör naturligtvis inte allt detta några " explosiva" förändringar. Den har bara kännedom om " eventuella konsekvenser" på sysselsättningen och " utarbetar en studie" . I samband med det berömda argumentet att konkurrensen leder till en minskning av priserna, erkänner den att något liknande inte har lyckats och förnekar det faktum att där de nyintroducerade konkurrenterna har lett till en minsta kvantitativ differentiering beror detta på en fenomenal kompression av kostnaden på bekostnad av säkerheten för de anställda, som arbetar under förhållanden som de i tredje världen, och på kvaliteten på de tillhandahållna tjänsterna. I sin redogörelse ignorerar den konsekvenserna för flygplatserna och de anställda, utifrån direktivet om liberaliseringen av " handling" , utifrån förordningen om liberaliseringen av cabotage. Den uppmanar till en acceleration av privatiseringarna och omstruktureringarna av branschen, den kräver en " strängare" tillämpning av konkurrensreglerna, den tillkännager en större begränsning av de statliga stöden, opponerar sig direkt mot principen för allmänna tjänster och håller tal om " den överdrivna användningen av skyldigheterna att tillhandahålla offentliga tjänster" och om behovet av utredning av " hur mycket dessa skyldigheter utgör ett förtäckt medel för en begränsning av tillgången på marknaden" . Naturligtvis är det inte mödan värt att förklara hur man skall få förvaltningskraven att överensstämma i enlighet med principen för privata investerare med de nationella lufttransporternas ökande och särskilda skyldigheter såsom kommunikationsmedel och förbindelser för och för utveckling av avlägsna regioner. Inte heller gör den några problem av sitt konstaterande att dessa budgetposter enligt bestämmelserna inte är vinstbringande och följaktligen utan intresse för den som enbart agerar enligt marknadens villkor.
Föredraganden accepterar fullständigt EU: s politik och hela logik. Han uppmanar till och med kommissionen och rådet att " beslutsamt" påskynda främjandet av de uppskjutna frågor som existerar, han kräver en strängare tillämpning av inriktningarna för statliga stöd och avråder från en " specialbehandling" av inrikestransporterna, han kräver förstärkning av omsättningen för Europas " härskande" företag - uppenbarligen på bekostnad av de minst lönsamma av dem, som riskerar att gå i konkurs på grund av sina skyldigheter gentemot de offentliga intressena - han accepterar liberaliseringen av " cabotage" samtidigt som han erkänner att de flesta inrikesförbindelser utgör icke vinstinbringande verksamheter.
Vi kan inte acceptera motsägelsen mellan ett fullständigt godkännande av den måttlösa konkurrensen och " oron" över att denna tillämpas på bekostnad av säkerheten och sysselsättningen och gynnar den sociala dumpingen.
Vi vägrar att nöja oss med att " konstatera" eller att " uttrycka vår oro" över den återgång som vissa vill tvinga på oss. Vi anser att folkens, arbetskraftens och flygpassagerarnas intressen dominerar de intressen som ligger i en maximering av marknadsandelen för de härskande flygbolagsklubbarna. Därför röstar vi emot betänkandet.

Holm
Liberaliseringen av luftfarten har säkert haft någon bra effekt på marknaden. Samtidigt har den dock, trots att den är s.k. kontrollerad, lett till flera negativa effekter, vilka jag anser att man berör alltför lätt i detta betänkande.
Föredraganden skriver tydligt att liberaliseringen har lett till att den totala flygmarknaden har ökat i storlek och att prognoserna för det kommande årtiondet är en årlig ökning på 6-7 procent (beaktandemening J respektive L). Personligen ser jag detta som oroväckande, dels för att det innebär en ytterligare belastning på miljön då flyg inte är ett särskilt miljövänligt transportmedel, dels för att flygrummet över Europa redan i dag är hårt trafikerat, vilket kan leda till att flygsäkerheten minskar om/när trafiken ökar.
De sociala frågorna berörs inte särskilt mycket, inte heller i kommissionens dokument, vilket är beklagligt. Det är uppenbart att liberaliseringen i vissa fall har lett till minskat inflytande för de fackliga organen och därmed för de anställda.
Betänkande: Keppelhoff-Wiechert (A4-0037/98)

Anttila, Lindqvist och Väyrynen (ELDR), Seppänen, Sjöstedt och Svensson (GUE/NGL), Gahrton, Holm och Lindholm (V), Bonde, Sandbæk, Lis Jensen och Krarup (I-EDN)
Vi känner i dag av konsekvenserna av användningen av genteknik i jordbruket. Utsättning av genmanipulerade växter i öppna naturliga system kan alltså få skadliga efterverkningar, som vi inte har någon möjlighet att värdera i dag. Med detta betänkade uppmanar föredraganden till att denna praxis stryks. Det kan vi inte stödja.
Det har visat sig flera gånger att användning av växter som gjorts resistenta mot sjukdomar eller gjorts giftiga för skadedjur har haft rakt motsatta konsekvenser. T.ex. har användningen av majsplantor som var giftiga för insektslarver faktiskt lett till att dessa insekter har utvecklat ett motstånd mot detta gift. Besprutning har i detta konkreta fall den fördelen, att skadedjuren bara påverkas under en kort period och därför blir de inte resistenta. Utan att på något sätt försvara detta sätt att bekämpa skadedjur, har det alltså visat sig att en genetisk bekämpningsmetod har gjort problemet med skadedjur svår att tackla.
Detta betänkade kommer att främja forskningen inom gentekniken inom jordbruket, och det ligger i betänkandet att man gör det för att främja användningen. Detta är på inget sätt oproblematiskt. Utöver de ovannämnda miljömässiga konsekvenserna och riskerna med genteknik kan vi dessutom inte vara säkra på att genmanipulerade organismer inte har en negativ inverkan på människans hälsa, även om man i dag inte kan bevisa sådana hälsoproblem i samband med genetiskt modiferade organismer. Vad vi vet är att den biologiska mångfalden kan hotas om man använder genteknik, och att användningen kommer att leda till en monopolisering av marknaden för växtlighet. Vi får inte låta denna hänsyn till profit inom jordbruket gå ut över människors hälsa och miljön.
I stället för att använda forskningspengar på metoder som är så pass osäkra som gentekniken, borde vi fokusera på ett område som i stor utsträckning är outforskat. Vi borde nämligen använda mycket fler resurser på att ta reda på hur naturens egna mekanismer bekämpar skadedjur och växter.

des Places
Under det kommande årtusendet ställs jordbruket inför två avgörande utmaningar - att föda en världsbefolkning som kommer att dubblas under de trettio kommande åren och samtidigt respektera människor och miljö.
För att upprätthålla det europeiska jordbrukets konkurrenskraft, men även konkurrenskraften i företag med jordbruksanknytning, är det nödvändigt att jordbruket får tillgång till teknik som är lämpad för den internationella kraftmätningen.
I kommissionens förslag om Agenda 2000 ser vi tydligt en vilja till ökad globalisering av det europeiska jordbruket genom prissänkningar och minskat stöd. Det är nödvändigt att inta en enhetlig ståndpunkt. Samma personer vill nämligen samtidigt minska jordbruksstödet och bromsa utvecklingen av ett högteknologiskt jordbruk.
Personligen tror jag inte att globaliseringen av det europeiska jordbruket är någon bra lösning. Men mot bakgrund av den utveckling kommissionen och en viss del av parlamentets ledamöter önskar kan jag inte förstå hur vi skulle kunna ta risken att blunda för bioteknikens utveckling.
Att låta denna tekniska revolution försiggå utanför Europas gränser och samtidigt slopa principen om gemenskapspreferens skulle innebära att vårt jordbruk fullständigt raserades.
I sin lagstiftning måste Europeiska unionen och medlemsstaterna garantera såväl viss flexibilitet, för att privata och offentliga initiativ skall kunna växa fram, som konsumenternas hälsoskydd. Försiktighetsprincipen måste vara den bärande principen i lagstiftningen och bedömningarna måste vila på strikt vetenskaplig grund.

Spiers
Jag röstade mot Keppelhoff-Wiecherts betänkande. Jag fruktar att det är alltför hoppfullt om möjligheten att kontrollera biotekniken och om den roll biotekniken kan spela i att livnära världens befolkning. Biotekniken stöds av enorma, otillräckligt kontrollerade ekonomiska intressen. Det mest sannolika är för närvarande att en expansion av biotekniken kommer att tjäna dessa intressen, inte miljön och mänskligheten.

Falconer
Herr ordförande! I dag kan vi se i kammaren att det en gång var en mycket viktig sak för de berörda individerna att förklara för resten av kammaren varför de röstade på ett visst sätt. Denna rättighet har nu fråntagits dem. Om ni ser er omkring kommer ni att finna att bara två eller tre ledamöter är närvarande, fyra inklusive mig själv. Är det inte en skandal att ledamöternas rättigheter har tagits ifrån dem på detta sätt? De enda som drabbas är tolkarna, som stannar här lojalt för att höra en röstförklaring. Det sätt på vilket ordföranden och presidiet har handskats med dessa frågor är en skandal. Det är på tiden att ni, som valdes för att bevaka ledamöternas rättigheter, börjar använda era befogenheter i presidiet och ge dem tillbaka deras rättigheter. Annars kommer denna kammare att råka i än värre vanrykte.

Ordföranden
Tack, herr Falconer, jag skall förmedla era ord till presidiet. De kommer dessutom att tas med i det fullständiga förhandlingsreferatet.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.25 och återupptogs kl. 15.00.)

Aktuell och brådskande debatt
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är den aktuella och brådskande debatten om frågor av större vikt.

Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B4-0189/98 av Dell´Alba m.fl. för ARE-gruppen om situationen i Afghanistan, -B4-0191/98 av Roth m.fl. för V-gruppen om Afghanistan, -B4-0211/98 av André-Léonard m.fl. om Afghanistan, -B4-0228/98 av Pasty m.fl. för UPE-gruppen om Afghanistan, -B4-0233/98 av Sornosa Martínez m.fl. för GUE/NGL-gruppen om situationen i Afghanistan, -B4-0253/98 av Hoff för PSE-gruppen om situationen i Afghanistan.
Dell'Alba
Fru ordförande, herr vice ordförande av kommissionen! Jag är mycket nöjd att vår grupp, för en gångs skull, är den första att kunna yttra sig om situationen i Afghanistan.
Framför oss har vi de tragiska och ovanliga bilderna av jordbävningen som har drabbat tusentals personer och av de svårigheter som de humanitära organisationerna stöter på, t.ex. ECHO som för tillfället hjälper till i det jordbävningsdrabbade området för att ge stöd åt dessa befolkningar. Framför oss har vi även de dramatiska och likafullt ovanliga bilderna av vad som händer under den talibanska regimen där man tror sig befinna sig på medeltiden, i synnerhet beträffande kvinnornas situation.
Denna debatt är en vördnadsbetygelse från parlamentet till de afghanska kvinnornas kamp, en kamp som kommissionen på ett beundransvärt sätt har slutit sig till genom att lansera kampanjen " en blomma till kvinnorna i Kabul" . Vi tror att denna kampanj är den viktigaste handlingen, varmed kommissionen kan vilja visa att ondskan som plågar denna värld inte ignoreras eller ses som något oundvikligt: en verklig rassegregering och, enligt vissa, rent ut sagt en sexuell apartheid , som väcker anstöt inte bara i västvärlden, utan även i den islamiska världen.
En omröstning om en resolution som inte bara med bestämdhet fördömer den talibanska regimen och alla som stöder den, däribland till synes oklanderliga västmakter, men även kräver att med kraft att stödja kommissionen och göra allt som är möjligt för att slå ner den talibanska regimen, i motsats till vissa organisationer, exempelvis UNDCP, som i stället försöker förlika sig med denna regim, kan endast gå i rätt riktning.

Van Dijk
Fru ordförande! Talibanregimen i Afghanistan använder religiösa argument för att undertrycka kvinnornas rättigheter, de försöker rent av att göra det omöjligt för kvinnor att ta del i samhällslivet i Afghanistan. Undervisning och hälsovård har på detta sätt blivit tabu för kvinnor och på gatan vågar kvinnor visa sig bara i sällskap med sin bror, make eller far. Än mindre får eller kan kvinnorna göra sina röster hörda i det offentliga livet. Det är en grov kränkning av de mänskliga rättigheterna, och därmed även av kvinnornas, som har blivit vardagspraxis i det område i Afghanistan där talibanerna utgör myndigheterna. Det finns inget annat land i världen där denna form av brott mot de mänskliga rättigheterna är så omfattande som i Afghanistan. Men talibanerna är i verkligheten en samling vanliga skurkar, maktgalna, som är ute efter den fullständiga kontrollen av samhällslivet, och de håller regimen uppe genom en internationell handel med heroin. Det har alltså inte ett endaste dugg med religion att göra.
Vi måste inse att kvinnor i Afghanistan för en kort tid sedan hade mycket mer frihet och att alla kvinnor i alla samhällsskikt drabbades av detta. Hur skulle den internationella gemenskapen reagera om det någonstans i denna värld skulle finnas ett land där kvinnor skulle undertrycka män så som talibanerna gör med kvinnor i Afghanistan? Det är otänkbart att det skulle tolereras på något sätt.
Fru ordförande! Jag vill särskilt ännu en gång peka på artikel 11 i resolutionen, för talibanregimen hålls under armarna av ett antal länder som erkänner den regimen. Med länderna upprätthåller vi, Europeiska unionen, utan alltför stor möda, politiska och ekonomiska förbindelser. Det måste bli ett slut på det. Humanitär hjälp måste ges, särskilt nu när följderna av jordbävningen är så tydliga. Men regimen måste isoleras.

Lulling
Fru ordförande! Som kvinna vet ni att vi sedan århundraden tillbaka har vant oss vid all slags diskriminering.
Den fantasi vissa män, ideologier och regimer under årtusenden har utvecklat för att trakassera kvinnor, som individer eller grupp, skulle platsa i Guinness rekordbok. Men den förhatliga talibanska regimen i Afghanistan, detta land som i årtionden plågats till följd av den sovjetiska ockupationen, behandlar kvinnor på ett sätt som överskrider gränserna för vår fantasi när detta nittonde århundrade går mot sitt slut.
Vi hyser tyvärr små förhoppningar om de direkta konsekvenserna av det initiativ vi har tagit i utskottet för kvinnors rättigheter, i samarbete med kommissionen och inför den internationella kvinnodagen. Vi vill utnyttja kvinnodagen den 8 mars för att göra den allmänna opinionen medveten om den svåra situationen för de afghanska kvinnorna, som den talibanska regimen berövar de mest grundläggande mänskliga rättigheter. Genom att frånta kvinnorna rörelsefrihet, yttrandefrihet, tillgång till utbildning och elementär hälsovård gör talibanerna de afghanska kvinnorna till de mest utblottade, ömkansvärda och olyckliga i världen. Och då skall Gud veta att det i denna värld finns tusentals andra kvinnor som diskrimineras, men inte till denna grad.
Vi får inte tiga inför all denna olycka. Vi måste kritisera denna förhatliga regim och vi måste försöka hitta ett sätt att förmedla humanitär hjälp, främst till kvinnorna i Afghanistan, utan att detta uppfattas som ett erkännande av den talibanska regimen.
Vi vill att dessa kvinnor skall veta att de inte är ensamma i sitt ack så svåra och modiga motstånd. Jag har upplevt barbariet under andra världskrigets naziockupation och vet hur viktigt det är för motståndarna till en sådan regim att få moraliskt stöd. De afghanska kvinnorna skall veta att vi lider och kämpar med dem och att vi tillsammans skall lyckas befria dem från en regim vars styrande inte förtjänar att kallas människor.

André-Léonard
Fru ordförande! Går det att föreställa sig att en kvinna inte får arbeta för att det strider mot lagen att försörja sig? Föreställ er att ni måste säga till er dotter att hon inte längre får gå till skolan. Föreställ er att ni måste leva i ett hus där gardinerna måste vara fördragna och fönstren stängda. Föreställ er att ni inte längre har rätt till sjukvård. Föreställ er att kvinnornas enda uppgift är att föda barn.
Jag vill rikta mig till de afghanska kvinnorna, som är drabbade av en apartheidregim som saknar motstycke i mänsklighetens historia och som i dag är berövade grundläggande mänskliga rättigheter.
Att tala om dessa kvinnor, samtidigt som den internationella samfundet förbereder firandet av den 50: e årsdagen av deklarationen om de mänskliga rättigheterna, är att rikta blicken både på andra och oss själva. Vill vi åstadkomma mer än ett klassiskt biståndssamarbete måste vi lyckas göra kvinnofrågan ofrånkomlig. De frågor denna diskriminering väcker utgör själva kärnan i debatten om synen på rätten och rättsstaten.
Jag vill här uttrycka min solidaritet med de afghanska kvinnorna, som trots det förtryck de utsätts för och talibanernas skändliga hot inte upphör att protestera mot kränkningarna av deras grundläggande rättigheter och hävda sin rätt att helt enkelt finnas till.

Daskalaki
Herr ordförande! Vi har redan hört många saker. Vi vet hur situationen för de kvinnor som har haft oturen att födas och leva i Afghanistan ser ut.
Denna debatt äger rum strax före kvinnodagen. Inom ramen för utskottet för kvinnors rättigheter hade vi beslutat att lägga fram ett initiativ angående kvinnorna i Afghanistan, men jag tror att även det som sker här är mycket korrekt. Kvinnodagen närmar sig och vi vet alla att vi varje år firar kvinnorna, vi går i demonstrationer som är mer eller mindre betydelsefulla, vi säger olika saker av vilka de flesta mycket ofta förblir utan gensvar. Naturligtvis har allt som väcker folkopinionen betydelse och allt som kan föra oss mot en medvetenhet om de enorma problem som existerar är av betydelse. I detta hörn av världen tillåts just nu fruktansvärda saker som vi diskuterar när tillfälle ges, sedan glömmer vi dem, sedan kommer de upp igen och de afghanska kvinnornas öde är kanske de värsta av öden för förtryckta kvinnor i hela världen.
Kommissionens initiativ är mycket anmärkningsvärt och slagordet " en blomma till kvinnorna i Kabul" är i sig ett mycket vackert och lite romantiskt slagord. Men vi bör fråga oss vilket som är vårt eget ansvar - jag menar i begreppets bredaste betydelse - i denna situation. För många gånger talar vi om förtryckande regimer, många gånger talar vi om de människors öden som lever i dessa förtryckande regimer och sällan tänker vi på att många av dessa regimer aldrig skulle ha sett dagens ljus, många av vittnesmålen från människorna som lever i dessa länder inte skulle existera om de s.k. fria och civiliserade länderna inte hade sin del i ansvaret för deras olyckor.
Det är en allmän hemlighet, det har skrivits överallt i pressen, att det inte har utvecklats någon teori som vederlägger frågan om att USA spelar en mycket " bra" och konkret roll i det faktum att talibanerna befinner sig vid makten. Feministerna i USA försökte senast blockera investeringar i detta land. Kanske kommer feministerna att finna en lösning, eftersom vi många gånger talar om de mänskliga rättigheterna och samtidigt gör vi vad vi kan i den fria världen för att de mänskliga rättigheterna inte skall blomstra.

Pailler
Fru ordförande! Afghanistan har blivit en strategisk bricka i det internationella spelet, främst tack vare närheten till oljetillgångarna i Centralasien. Det förklarar den tolerans för att inte säga medbrottslighet Förenta staterna visat, när de med Pakistans stöd har låtit talibanerna ta makten i landet.
I skydd av en upplysningsfientlig och totalt felaktig tolkning av islam påtvingar talibanerna de afghanska kvinnorna all slags diskriminering och förnekar deras rätt till ett normalt liv. De har inte rätt att delta i det civila livet, inte tillgång till utbildning eller läkarvård. De har ingen som helst rörelsefrihet eller yttrandefrihet. Om de skall gå ut måste de bära en slöja som påminner om ett fängelsegaller, och deras klädedräkt är bara en fångdräkt. Det är ett hat utan like som kommer till uttryck.
Denna situation är oacceptabel. Vi måste agera starkare för att lyfta på slöjan av tystnad. Det gläder mig därför att den internationella kvinnodagen den 8 mars skall tillägnas de afghanska kvinnorna, för att visa vår solidaritet och väcka den allmänna opinionen. Kvinnodagen den 8 mars får inte bli en sista pliktskyldig uppvisning, utan i stället startsignalen för en kampanj för att uttrycka vårt stöd för de afghanska kvinnorna som kämpar för sin frihet och värdighet, och som på sitt sätt gestaltar den algeriske poeten Jean Senacs ord: " Det förföljda livet uppfinner ett annat liv" .

Gröner
Jag ber er, mina damer och herrar, att för en kort stund föreställa er - framför allt herrarna -, att ni inte längre får visa ert ansikte offentligt, att pojkar inte längre får delta i undervisningen i skolan, att ni inte får använda offentliga bussar mer, bara får vistas ute i sällskap med närmsta kvinnliga anhörig och inte får gå till läkare längre. Just det händer de afghanska kvinnorna - ett skräckscenario som påtvingas dem från den i Kabul härskande talibanmilisen. Med religiös kantad fanatism undanhålls kvinnorna deras grundläggande mänskliga rättigheter, och talibanerna drar sig inte det minsta för att sopa undan alla internationella konventioner och humanitära överenskommelser med oanad brutalitet, finansierad och stödd av den internationella heroinhandeln. Afghanistans kvinnor har berövats sin röst. De behöver vår solidaritet. Försöker de att utomlands brännmärka kränkningen av sina grundläggande rättigheter, gör de det med fara för sina liv. Afghanistans modiga rosor, så skulle jag vilja kalla dessa fruar, behöver vår solidaritet, och Europaparlamentet, i synnerhet kvinnorna, stöder alla organisationer, alla projekt som kan förbättra situationen för Afghanistans kvinnor.
Europaparlamentet, rådet och kommissionen måste förena sina krafter och fördubblat anslå den humanitära hjälp på 34 miljoner DM man nyss har beslutat om till kvinnorna, som är dubbelt drabbade och behövande. Talibanerna har förbjudit utländsk hjälp till kvinnor. Detta skall vi inte finna oss i!
Det kommer på den internationella kvinnodagen den 8 mars att bli en tyngdpunkt att hänvisa till de slående kränkningarna av kvinnornas rättigheter i Afghanistan och utöva internationellt tryck på regeringen i Kabul. Mulla-diktaturen måste upphöra. Köns-apartheiden måste försvinna som tillfällig mardröm på världsarenan!

Lenz
Fru ordförande! Att leva i ruiner, så hette ett TV-reportage efter jordbävningen i Afghanistan. Att leva under slöjan - det har redan sagts -, så är det för Afghanistans kvinnor. Denna slöja är inte bara ytterst ovanlig även för islamska förhållanden, den är ett vandrande fängelse, de kvinnor som bär den kan bara se omvärlden genom ett dubbelt galler. De får inte gå ut själva, inte besöka några skolor, deras hälsovård är praktiskt taget undertryckt. Bara därför att - och det säger jag ogärna - ett fanatiskt manfolk förslavar sina egna människor, mödrarna till deras egna barn. Ett folk, som kände till utbildning, vars kvinnor hade akademiska yrken, tar död på sitt egenvärde, välbefinnande och uppfostran av sina egna barn till fria människor. Vad skall det bli av dessa barn?
Om den internationella kvinnodagen den 8 mars för en gångs skull har betydelse, så är det för dessa kvinnor som inte kan kämpa mot förtrycket av dem själva. Blommor till Kabul måste betyda: Många röster för Afghanstans kvinnor. Man kan säkert strida om kulturskillnader, men inte om en kultur som kastar halva folket i fängelse på grund av könstillhörighet, bara för att fanatismen ser sig själv, dvs. männen ser sig själva, som bärare av en kultur, som samtidigt tjänar sina pengar på droger och vapen. Vilket förståelse för begreppet heder är detta egentligen? Inte bara alla kvinnor i världen, också alla män, skulle i alla människors egenvärdes namn stå upp mot detta. Vi vädjar till kommissionen att sörja för att den humanitära hjälpen till Afghanistan omedelbart kommer kvinnorna till del. För de mänskliga rättigheterna, som också är kvinnornas rättigheter, som vi vet, förblir tomma ord om inte detta händer, förlorar sin verkan, och detta det år FN: s förklaring om mänskliga rättigheter firar 50 år.

Fassa
Fru ordförande! Det afghanska fallet leder till ytterligare reflexioner förutom de som vi redan har gjort. Många gånger, när vi angriper problem i utvecklingsländer, begår vi omedvetet ett prognosfel: vi har gått från en kritisk övervärdering av västcivilisationen och dess värderingar till ett likafullt kritiskt godkännande av allt som händer utanför Europa, och detta genom en missuppfattad respektkänsla för andra kulturer. Nu finns det värderingar i västvärlden som egentligen tillhör hela mänskligheten: rättsstaten, demokrati, respekten för de mänskliga rättigheterna och, i detta fall, i synnerhet kvinnans rättigheter.
Vi kan således inte godta den bristande respekten för dessa principer från Kabulregimens sida, i synnerhet vad avser respekten för kvinnornas rättigheter. Toleransen och erkännandet av andra är, låt oss inte glömma det, ett gemensamt arv från de tre monoteistiska religionerna och således även från den islamska religionen, vars förvrängda tolkning inte kan godtas för att rättfärdiga politiska handlingar, eller handlingar i strid med dessa principer.

Marín
Fru ordförande, ärade ledamöter! Som ni vet är Europeiska unionen bekymrat över det långa inbördeskriget i Afghanistan, vi har nyligen intagit en gemensam ståndpunkt som reflekterar vår oro över den pågående kampen, det fortsatta instabila läget i regionen, situationen för de mänskliga rättigheterna i landet samt drogerna och terrorismen från Afghanistan.
Som man kan utläsa av den gemensamma ståndpunkten vill Europeiska unionen garantera att könsdiskriminering inte får förekomma, och att beviljandet av stöd sker med hänsyn till den mest sårbara befolkningen. Inför en eventuell diskriminering i nya eller pågående projekt, kommer kommissionen att välja att stoppa dessa projekt.
Beträffande kvinnornas situation är kommissionen en stark anhängare av en gemensam inriktning, tillsammans med övriga givare, för att skapa tillräckligt med incitament. I denna fråga är Europeiska kommissionens ståndpunkt följande; nyligen besökte Angela King, FN: s biträdande generalsekreterare, och speciella rådgivare för kvinnor, Afghanistan och hennes rapport har precis publicerats. Kommissionen föreslår att varje ståndpunkt i denna känsliga fråga följer anvisningarna i denna rapport. Det är inte så att kommissionen avstår från att ha en egen inställning till Afghanistan, och framför allt kvinnornas situation, men vi anser att, med tanke på landets situation, en krigssituation, är det mycket bättre att koncentrera allt på grundval av de anvisningar som FN precis har lagt fram.
Europeiska kommissionen är positiv till den solidaritet parlamentet visar kvinnornas situation i Afghanistan, liksom stödet till 8-marskampanjen " En blomma till Kabuls kvinnor" , vilken organiseras i anledning av internationella kvinnodagen.
Vad gäller drogerna, ett mycket känsligt problem, utgör just nu heroinet och opievallmon ett stort bekymmer för hela samhället. Det är ett faktum att vallmoodlingen breder ut sig enormt i Afghanistan, för just herointillverkningen. Även vi delar dock, tillsammans med parlamentet, tvivlen angående utförbarheten i de ersättningsprogram för odling som UNIDCP (United Nations International Drug Control Programme) har föreslagit i stor skala. Och det handlar inte om att Europeiska kommissionen är emot alternativ utveckling, vi genomför den i andra delar av världen, i Medelhavsområdet med Marocko till exempel, i Latinamerika, i Bolivia, Colombia och Peru. Vi är för en alternativ utveckling men anser inte att situationen i Afghanistan, som den ser ut just nu, med krig, är mottagligt för att tillämpa ett alternativt utvecklingsprogram för att bekämpa vallmoodlingen, annat än om situationen förändras radikalt i detta land.
Vad gäller jordbävningen i provinsen Tajar, sker arbetet via ECHO och genom brådskande insatser med Röda Korset och Läkare utan gränser (Belgien), och när vi har fått litet mer perspektiv och information, kommer inget att hindra kommissionen att ta itu med återuppbyggnadsarbetet.
Beträffande vissa av de frågor som ledamöterna har ställt, uppgår i detta ögonblick den globala planen för humanitär hjälp till Afghanistan för 1998, till 17 miljoner ecu. Detta är den arbetsplan kommissionen kommer att följa, och naturligtvis, för att svara på några av frågorna, är vi medvetna om att situationen i Afghanistan är mycket besvärlig. Slutligen, varför lura oss själva? Det som inträffar i Afghanistan, liksom i andra konflikter, svarar mot en ny geopolitik, en rad intressen som löper samman, som har att göra med droger, terrorism och diskriminering, men också med Afghanistans geopolitiska position, framför allt för eventuella gas- och oljeprojekteringar. Ni förstår säkert precis vad jag menar, det kalla kriget har i denna del av världen ersatts med ett krig om intressen.

Ordföranden
Jag förklarar den gemensamma debatten för avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 17.30.

Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om följande resolutionsförslag:
B4-0184/98 av Bertinotti m.fl. för GUE/NGL-gruppen om tragedin vid Monte Cermis, -B4-0187/98 av Dell´Alba för ARE-gruppen om tragedin vid Monte Cermis, -B4-0209/98 av Bianco m.fl. för PPE-gruppen om olyckan vid Monte Cermis, -B4-0210/98 av Azzolini och Santini för UPE-gruppen om olyckan i Italien orsakad av ett amerikanskt militärflygplan, -B4-0221/98 av Bertens för ELDR-gruppen om katastrofen i Cavalese, -B4-0243/98 av Aglietta m.fl. för V-gruppen om tragedin vid Monte Cermis, -B4-0250/98 av Colajanni m.fl. för PSE-gruppen om 20 personer som dog i en olycka orsakad av ett amerikanskt flygplan i Cavalese (Italien).
Pettinari
Fru ordförande, herr kommissionär! Tragedin vid Monte Cermis förespåddes upprepade gånger av de lokala myndigheterna som påvisade faran med lufttävlingar som utgick från basen i Aviano. Flygplanen passerade Trentinodalen och de amerikanska piloternas skicklighet sattes på prov när de med sina flygplan försökte passera under broar, under kraftledningar och, tyvärr, under linbanekabeln. Förr eller senare skulle en olycka hända, och så hände.
Nu uppkommer ett grundläggande problem: vad är meningen med att en utländsk makt har baser i en stat som är medlem av den Europeiska unionen? Jag anser att vi måste diskutera denna fråga. Dessutom uppträder en annat direkt problem: måste man omedelbart förhindra upprepade militärflygningar på låg höjd, och man måste dessutom se över normerna som reglerar militärflygningar. Dessa flygningar bör utföras inom avskilda områden som är tillräckligt begränsade och som åtminstone är obebodda.
Den sista punkten som jag skulle vilja göra kommissionären uppmärksam på är en punkt rörande vilken det skulle vara lämpligt att få, om inte ett förslag, så åtminstone ett yttrande av kommissionen. Jag tror att det är nödvändigt att få till stånd att USA avstår ifrån sin jurisdiktion avseende processen om olyckan och tillåter att själva processen kan hållas, så snart som möjligt, i Italien.
Jag låter mig minnas att offren i denna tragedi kommer ifrån sex europeiska länder, varav fem från EU. Jag anser nu att det skulle vara verkligen för mycket om man, efter en sådan tragedi, inte, på ett heltäckande sätt, skulle kunna reda ut vem som bär ansvaret: inte för att hämnas eller bestraffa, men för att förhindra att liknande tragedier upprepas i framtiden.

Dell'Alba
Fru ordförande! Jag skulle vilja informera Pettinari om att jag, just för några minuter sedan, läste i en tidningsnotis att det italienska domarämbetet i morse ansökte om att handha dossiern , och framförde på sätt och vis en förfrågan till amerikanerna om att bli frigjorda från Londonkonventionens normer. Om detta skulle ske är det min avsikt att 17.30, i samarbete med de andra resolutionsförfattarna, framlägga ett muntligt ändringsförslag för att ta detta viktiga faktum i beaktande.
I linje med föregående kollega skulle jag vilja säga att - och utifrån detta ställningstagande vet jag inte hur mycket kommissionen kan hjälpa oss - lagregler som 1951, mitt under det kalla kriget, kunde rättfärdigas - en form av extraterritorialrätt, liknande den som kyrkan åtnjöt under medeltiden och under andra epoker - i dag förefaller vara mycket föråldrade och är snarare en förolämpning mot offren och domarämbetet, vilket bär allt ansvar för att undersöka och skipa rättvisa i situationer där det mycket ofta handlar om luftakrobatkonster och inte om verkliga militära behov.

Burtone
Fru ordförande! Även om detta redan har sagts vill jag betona det: tjugo oskyldiga medborgare av tysk, belgisk, italiensk, polsk, österrikisk och nederländsk härkomst, som befann sig vid en italiensk turistort, Cavalese, där de skulle tillbringa några dagar för att vila och roa sig, miste den 3 februari livet på grund av en olycka förorsakad av ett amerikanskt flygplan från Avianobasen, som under en militär övning skar av kablarna till linbanan vid Monte Cermis och på så sätt förorsakade tragedin.
Det framlagda resolutionsförslaget fyller funktionen att, förutom att framföra kondoleanser till offrens familjer, även ställa frågor till Europaparlamentet. Frågorna sträcker sig från fastställandet av orsakerna, sanningen, till efterlevnaden av internationella regler för övningar med civila och militära flygplan. När man betonar faran med militära flygövningar på låg höjd inom det trentinska och altoatesinska dalområdet, något som de lokala myndigheterna i Trentino redan understrukit flera gånger, samt att dessa övningar bör upphöra, kräver man med resolutionsförslaget att civila och militära myndigheter skall samarbeta under undersökningen. Den har till uppgift att fastställa orsakerna och ansvaret med öppen insyn i alla informations- och beviskällor.
Mellan USA och EU-medlemsstater med NATO-intressen krävs det dessutom ett nytt avtal om säkerhetsprocedurer. Det innebär ett helförbud mot militära flygningar på låg höjd inom områden där den civila befolkningens säkerhet utsätts för hög risk.

Florio
Fru ordförande! När en tragedi inträffar där många individer mister livet, förblir världen lamslagen. Den känner sedan medlidande och handlar ofta för att ge hjälp. När sedan tragedin är absurd, som i Cermis, blir de första reaktionerna ilska och vantro. Det finns ingen anledning att rättfärdiga det som inträffade den 3 februari förra året i Cavalese, i Trentino-Alto Adige, där vi fick en ytterligare demonstration av vilka förskräckliga konsekvenser det kan få om dumma människor förses med mycket starka flygplan, vilka har konstruerats för vårt försvar, men som, om de används på fel sätt, kan förvandlas till destruktiva verktyg.
I Cavalese flög ett amerikanskt militärflygplan, förmodligen till följd av att en lek iscensatt av dess piloter, med rasande fart några få meter över marken, inom ett område avsett för sportturism. Det skar av kablarna till en linbana som föll ner till marken och krossades tillsammans med dess olyckliga passagerare. Jag vill inte, må detta vara klart, anklaga Atlantpakten, som i stället bör tillerkännas den historiska äran av att ha försvarat den fria världen när planeten var uppdelad i block samt att den än i dag fortsätter att göra så. Det kan dock inte tolereras att absurda och tragiska olyckor kan hända, som den i Cermis, förorsakad i bästa fall av ett gravt lättsinne, i värsta fall, som jag redan har sagt, av brottslig dumhet.
Av den anledningen ger gruppen Union för Europa sitt egna stöd åt kompromissresolutionen som i dag lagts fram till parlamentet och hoppas att den, om den godkänns, skall ge upphov till konkreta åtgärder som gör det möjligt att verkställa däri uttryckta önskemål.

Fassa
Fru ordförande! En händelse som den vid Monte Cermis måste fördömas med bestämdhet. Inget politiskt hänsynstagande är viktigare än skyddet av människoliv, något som varje politisk handling och således varje militärt ingripande har som specifik uppgift. Därför bör de amerikanska myndigheterna använda alla medel och all expansiv kraft i samarbetet med de italienska myndigheterna för att få klarhet i saken. Jag vill understryka att detta krav är ännu starkare på grund av den stormaktsstatus som Förenta staterna åtnjuter. Verklig storhet mäts inte i militära termer, utan i moraliska. Må Förenta staterna vara de första att visa prov på denna moral, som de så många gånger varit förespråkare för.

Tamino
Fru ordförande! Jag tror att alla känner till, som föregående kolleger betonade, att den bristande respekten för stadgade och godkända regler för militära flygövningar har framkallat en ytterst allvarlig olycka. Emellertid belyser denna olycka även andra aspekter, exempelvis det faktum att dessa flygningar har kunnat fortsätta obehindrat under mycket lång tid, oberoende av de sydtyrolska och trentinska myndigheternas anmälan att flygplanen flög över bebodda områden på mycket låg höjd, på gränsen till självmord och mord - som vi tyvärr har kunnat konstatera till slut. Det förbryllande är det faktum att, trots att övningar av denna typ sedan länge anmälts som farliga, man inte kunnat hitta en lösning. Emellertid finns det lösningar. Träningen kan ske inom områden som är särskilt utvalda för detta ändamål, områden där det inte finns någon risk för varken människor eller saker, och som är avgränsade på samma sätt som säkra flygplatser. Inget av detta har emellertid gjorts.
Det är således klart att det, för att skydda personer och saker, är nödvändigt att man på Europanivå fastställer stränga regler, eller att staterna ombeds göra detta, för användning av flygplan under övningar. Denna olycka belyser även en annan aspekt, dvs. problemet med de europeiska ländernas begränsade suveränitet, i vilka det finns NATO-baser eller amerikanska baser. Det är inte bara dessa baser som undgår att falla under värdländernas jurisdiktion, utan även de brott som eventuellt begås av den amerikanska personalen på dessa baser. Dessa brott faller under amerikansk jurisdiktion. Således kräver vi med bestämdhet att man reviderar artikel 7 av Londonkonventionen, vilken reglerar jurisdiktionernas behörighet.

Imbeni
Fru ordförande! Tragedin med linbanan i Cermis har i första hand drabbat offrens familjer och våra ord kommer inte att lindra deras smärta. Naturligtvis är vår önskan att åtminstone få visa respekt för deras sorg.
Tragedin drabbade Trentino och Alto Adige, provinser där militära övningar sedan länge väckt protester som tyvärr inte uppmärksammats. Medborgare, borgmästare, kommunalråd och även riksdagsmän har varnat för risken, tyvärr utan resultat. Alla är säkert medvetna om att en stor del av dessa övningar är kopplade till fredsuppdraget i Bosnien och att vi under de senaste åren har visat förståelse för piloterna och soldaterna som garanterade att uppdraget lyckades. Protesterna är dock rättfärdigade på grund av de alltför stora riskerna. Det är således nödvändigt att sätta upp nya regler för övningarna. Den som tidigare var döv, har syndat med övermod och fåfänga, beteenden som knappast är förenliga med respekten för medborgarnas liv, medborgarna i Bosnien, piloterna i flygplanen samt för befolkningen och turisterna i Trentino-Adige-dalarna.
Fru ordförande! Denna tragedi har även drabbat befolkningen i min provins, Bologna. För sju år sedan störtade ett havererat militärflygplan, vilket hade övergivits av piloten, ner i en skola. 12 ungdomar dog och sextio skadades. Det var i december 1990, fru Fontaine. Ni kommer inte ihåg det, men vi var båda i Israel. Vi hade just avslutat vårt besök på Yad Vashem-museet när vårt lands ambassadör ringde upp mig för att berätta om nyheten. Endast några dagar innan tragedin i Cermis hade de tre som anklagades för olyckan i Bologna blivit helt frikända. Domarna hade i själva verket fastställt att det inte förelåg något brott. Kära kolleger! Det är generande att behöva möta föräldrarna som har mist sina barn, vilka endast kan anklagas för att ha befunnit sig i skolan, och berätta för dem att rättvisa har skipats.
Förslagen som ingår i resolutionen som vi röstar för, i egenskap av grupp, har även detta syfte: att förhindra att man ånyo förklarar att ingen är skyldig!
(Applåder)

De Coene
Fru ordförande, kommissionär, kolleger! Det är bra att Europaparlamentet tar ställning med anledning av olyckan i Cavalese, för det måste inte bara komma till strängare regler utan man har även brutit mot existerande regler, så verkar det av en undersökning som har gjort ytterligare framsteg i dag. Besättningen får då säga att den känner medlidande med de anhöriga och får därefter förklara, och här citerar jag, att de aldrig skulle göra något som avsiktligt sätter andra människors liv på spel, i dag är det otvetydigt bevisat att flygplanet inte respekterade grundläggande regler. Det flög på knappt 150 meters höjd där den tillåtna maximihöjden eller lägsta flyghöjden uppgår till 300 meter, enligt italienska normer till och med 600 meter.
Dessutom har åskådare förklarat att flygplanet egentligen höll på med ett slags joy riding och befolkningen på orten har i åratal klagat i högan sky på störningarna från sådana överflygningar. Det verkar också som om piloten flög med amerikanska generalstabskartor där skidliften inte var utmärkt i stället för att använda de italienska generalstabskartorna där skidliften är utmärkt. Tala om pretentioner.
Av allt detta kan vi endast dra följande slutsatser. De amerikanska myndigheterna måste från och med nu samverka med den italienska rättsskipningen i en anda av stor öppenhet, på annat sätt kan det inte främja undersökningen. Militära övningsflygningar på låg höjd måste förbjudas, om det innebär en risk för medborgarna. Det måste komma till strängare regler med kontroll och strängare regler för alla flygvapenenheter i hela Europa.
Slutligen måste de lokala italienska rättsliga myndigheterna få befogenhet att göra en fullständig utredning och dessutom att genomföra den nödvändiga juridiska processen. Olyckan är tillräckligt dramatisk i sig. Det skulle bli ännu mer dramatiskt, om vi inte fick dra vederbörande slutsatser av det inträffade.

Amadeo
Fru ordförande! Jag uttrycker Alleanza Nazionales djupa medlidande för offren i tragedin i Cermis. Jag anklagar schakalerna och de intellektuella som gör en stor antimilitaristisk sak av tragedin och utnyttjar varje tillfälle att visa sina känslor och att komma med moraliska invändningar mot de militära styrkorna. Om de inte omformeras och om de inte fortsätter att fungera som de för tillfället fungerar i Italien, är även vi säkra på att de är omoderna och till ingen nytta.
Vi frågar hur det kommer sig att de trentinska och altoatesiska dalarna har blivit en skådeplats för militära överljudsplan som flyger på mycket låg höjd, utan att våra myndigheter ingriper, med godkännande från försvarsdepartementet, oberoende av protester från befolkningen och de lokala myndigheterna.
Vi kräver att de amerikanska myndigheterna samarbetar med den italienska domarämbetet för att fastställa ansvar och straff för bristande efterlevnad av de säkerhetsnormer som kunde ha sett till att tragedin hade undvikits. Vi anser att det är nödvändigt att rådet agerar för att ge mer befogenhet åt medlemsstaternas regeringar för att normerna enligt gällande regleringar efterlevs, så att militärövningar inte utsätter medborgarna för fara.

Marín
Fru ordförande, ärade ledamöter! Jag befinner mig i en besvärlig situation, då Europeiska kommissionen naturligtvis delar ledamöternas smärta över offren och också förstår det irrationella i olyckan, som inte får upprepas. Men, som ni vet, saknar kommissionen behörighet att vidta stora delar av de åtgärder i frågan, som ni kräver i resolutionen. Emellertid, så långt det är möjligt, skall vi förmedla kraven till båda parter, USA: s och Italiens regering, för att man åtminstone skall bevilja rättvis kompensation till offren, och naturligtvis, vad gäller användandet av Avianobasen, som är en NATO-bas och som, därmed också ligger utanför gemenskapens behörighet, för att se över planerna för lågflygningar.
Med detta sagt anser vi att den bästa lösningen är att Italiens domstolsväsende fastställer händelserna, ansvaret för händelserna och avgör vilken typ av agerande som bör vidtas i framtiden.

Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om följande resolutionsförslag:
Iran -B4-0196/98 av Roth och Gahrton för V-gruppen om Iran, -B4-0213/98 av Friedrich och Oomen-Ruijten för PPE-gruppen om upphävandet av dödsdomen mot den tyske medborgaren Helmut Hofer i Iran, -B4-0222/98 av Bertens för ELDR-gruppen om situationen för de mänskliga rättigheterna i Iran, -B4-0229/98 av Pasty och Van Bladel för UPE-gruppen för att rädda livet på den tyske affärsmannenHelmut Hofer, -B4-0234/98 av Pettinari m.fl. för GUE/NGL-gruppen om de mänskliga rättigheterna i Iran, -B4-0242/98 av Hory för ARE-gruppen om brotten mot de mänskliga rättigheterna i Iran, B4-0244/98 av Garcia Arias för Pse-gruppen om situationen för de mänskliga rättigheterna i Iran,
Mauretanien -B4-0188/98 av Pradier m.fl. för ARE-gruppen om fällande domar mot människorättsaktivister i Mauretanien, -B4-0193/98 av Aelvoet och Telkämper för V-gruppen om Mauretanien, -B4-0212/98 av Stasi och Oomen-Ruijten för PPE-gruppen om arresteringarna av människorättsaktivister i Mauretanien, -B4-0224/98 av Fassa m.fl. om arresteringarna av människorättsaktivister i Mauretanien, -B4-0232/98 av Pasty m.fl. för UPE-gruppen om arresteringarna av människorättsaktivister i Mauretanien, -B4-0236/98 av Pettinari och Carnera González för GUE/NGL-gruppen om respekten för mänskliga rättigheter i Mauretanien, -B4-0255/98 av Vecchi för PSE-gruppen om arresteringarna av människorättsaktivister i Mauretanien,
Chile -B4-0194/98 av Kreissl-Dörfler m.fl. för V-gruppen om situationen i Chile före utnämningen av general Pinochet som senator på livstid, -B4-0214/98 av De Esteban Martin och Oomen-Ruijten för PPE-gruppen om den kommande utnämningen av general Pinochet som senator på livstid, 
Vitryssland -B4-0239/98 av Schroedter och Gahrton för V-gruppen om de godtyckliga arresteringarna i Vitryssland, -B4-0256/98 av Dupuis och Dell´Alba för ARE-gruppen om arresteringen av en skolelev, studenter och andra människorättsaktivister i Vitryssland, 
Kongo -B4-0231/98 av Pasty m.fl. för UPE-gruppen om arresteringen av Etienne Tshisekedi i Demokratiska republiken Kongo.
Iran
Ullman
Fru ordförande! Jag ansluter mig till det brittiska ordförandeskapets konstaterande om att fatwan mot Salman Rushdie är ogiltig, eftersom det är en kränkning av den allmänna deklarationen om de mänskliga rättigheterna, och olaglig, eftersom det är ett försök till ingrepp i den nationella suveräniteten. Jag tillfogar: Å min grupps vägnar yrkar jag på att man gör uppehåll i den kritiska dialogen med Iran. En dialog förutsätter en gemensam grundval för de parter som talar med varandra. Mellan dem som erkänner sig till en traditon av mänskliga rättigheter och den religiösa tradition till vars grundsatser budet " Du skall icke dräpa" hör, och dem som uppmanar till mord på författare, eller med dödshot vill tvinga en fånge att anta en religion, kan det inte bli någon dialog, utan bara ett villkorslöst fördömande.

Oostlander
Fru ordförande! Straffrättslig praxis i Iran väcker gång på gång vårt motstånd. Som européer har vi, med rätta tror jag, respekt för islam och för den muslimska kulturen, men den islamska politiken så som den når oss från Iran skadar den muslimska kulturen och skadar enligt min åsikt även muslimernas respekterade position i Europeiska unionen.
Av de skälen skulle jag vilja säga att jag har stor förståelse för att människor blir arga på personer som överskrider gränserna för det som är passande eller som avsiktligt förtalar en annans religion, men den bestraffning som en gång utdömdes av en myndighet slår egentligen allt. Vi tänker naturligtvis på Salman Rushdie, det har redan sagts, som till och med förföljs på allvar i utlandet. Det går över gränserna i bokstavlig mening.
Det straff som hotar att utmätas för Helmut Hofer, som överskrider det passande i Iran, är naturligtvis bortom alla rimliga proportioner. Bestraffningen av en förläggare som publicerar saker som inte faller regeringen på läppen, är åter en sådan där företeelse om vilken man kan säga att ett land som har undertecknat FN-stadgan inte kan utmäta ett sådant straff.
Jag tänker också på de 99 käpprappen för den kvinna som var inblandad i incidenten med Helmut Hofer. Det är ju utom alla rimliga proportioner för en civiliserad stat att handla så. Att Iran för övrigt är mottagligt för civiliserad kritik och för en enträgen vädjan om omprövning av sin hållning framgår av frisläppningen av redaktör Faraj Sarkouhi. Från detta parlament tror jag att vi åter måste rikta en civiliserad vädjan till den iranska regeringen att inte ta den väg som enligt oss bara skadar den muslimska kulturen och dess rykte i Europa.

Bertens
Fru ordförande! Valet av Khatami till president var i princip ett stort löfte i sig. Han uttalade sig åtminstone offentligt om behovet av reformer och demokratisering. Men om man inte har någonting alls, är det ganska svårt att mäta hur långt en sådan reform eller demokratisering går. Från Europeiska unionen fick han inte för inte uppmaningar att omsätta sin tanke i praktiken. Den iranska regimens handlingar verkar för närvarande gå i en annan riktning. Den officiella bekräftelsen, Oostlander sade det med rätta, av fatwan mot Salman Rushdie och förslagen till höjning av priset på hans huvud, observera det, är tydliga fingervisningar. Vaksamhet är på sin plats, och de inhemska politiska förhållandena måste följas noggrant.
Unionen måste naturligtvis med kraft vända sig mot brott mot de mänskliga rättigheterna i Iran, det vet vi, och det är ett stöd för de reformvänliga krafterna i landet. Internationell uppmärksamhet behövs även för de individuella fallen som framgår av vår resolution, så att detta möjligen kan rädda liv på medborgare.

Van Bladel
Fru ordförande! Redaktören för Iran News , en tysk medborgare, en iransk kvinna och en författare hotas till livet i ett land med en uråldrig civilisation, där den religiösa diktaturen föreskriver lagen. Låt mig få göra några kommentarer.
Redaktören för Iran News fick ingen offentlig rättegång. Hur kan man hota en människa, som råkar vara medborgare i ett europeiskt land, med avrättning för att han har blivit kär i en kvinna? Under slutfasen av den förra regeringen i Iran förklarades med avseende på Rushdie att regeringen inte skulle ge någon i uppdrag att avrätta honom. Man försökte länge utmåla detta som ett positivt steg i den så kallade " kritiska dialogen" som aldrig har resulterat i något. Men nu har det sagts mycket tydligt att fatwan mot Rushdie är oåterkallelig och det finns till och med rapporter om att priset på hans huvud har stigit.
När man vet att dagens president Khatami för nio år sedan var kulturminister och därmed delade ansvaret för beslutet om fatwan mot Rushdie, då måste man väl sätta allvarliga frågetecken för den vädjan om dialog och avspänning på det kulturella området som samma man, Khatami, gör.
När officiella regeringsfunktionärer dessutom jämställer Rushdie-affären med de uttalanden som har gjorts av Roger Garaudy, som förnekar folkmordet på sex miljoner judar, då kan vi konstatera att vi är ganska långt från avspänning med och inom den iranska regeringen.
Alla dessa avskyvärda saker utspelar sig i ett land som har gigantiska ekonomiska perspektiv att erbjuda. Befriad från d'Amato-lagen, absolut befriad från den, varigenom EU känner sig särskilt frustrerad och kraftigt hindrad, befriad från den lagen, kan man undra om man ändå skall investera i en sådan diktatur. Man påpekar för oss att det som regeringen säger för inhemsk konsumtion är en helt annan sak än vad den säger för utländsk konsumtion. Men vilket är Irans sanna ansikte? Med så mycket olja, tillverkningen av långdistansraketer, exporten av terrorism och religiös totalitarism, nej verkligen, fru ordförande, Irans sanna ansikte gör mig sannerligen inte lugn. Om Iran verkligen har goda avsikter och det goda tecknet med frisläppningen av förläggaren faktiskt innebär något, då startar man en konkret steg-för-steg-dialog med oss, och dagens resolution, i vilken vi kräver att man inte genomför avrättningen av dessa människor, skulle redan det kunna vara ett bra exempel på detta.

Pettinari
Fru ordförande, herr kommissionär! För femtioelfte gången måste vi ta upp de grava kränkningarna av mänskliga rättigheter i Iran. Alla inbillade vi oss ett tag att vi skulle slippa ta upp frågan i och med att Khatami valts till ny president: det var bara en illusion! Verkligheten är en helt annan. Bara de senaste månaderna har man i Iran dömt tiotals personer till döden genom stening. Stening är mer än en dödsdom, det är en barbarisk metod som inte kan tillåtas i ett civiliserat samhälle. En flicka, vars dödsdom genom stening hade verkställts, andades fortfarande efter en timmas stening. Hon dog senare på sjukhus.
Som sagt dömdes Morteza Firouzi, utgivare av Iran News , till döden under de senaste dagarna. Även medborgaren Helmut Hofer dömdes till döden genom en dom av första graden. En annan barbarisk handling var de 99 piskrappen som utdelades till en ung kvinna efter att hon hade haft sexuellt umgänge med en tysk medborgare.
Slutligen har dödsdomen mot Rushdie upprepats och man har t.o.m. har höjt belöningen för att mörda honom! Jag tror att dessa händelser visar att dagens iranska regim inte erbjuder några som helst garantier, varken på det demokratiska planet eller vad avser minimivärdet av ett människoliv. Jag tror att rådet och kommissionen bör använda alla påtryckningsmedel som står i deras makt, på alla nivåer, för att åtminstone få en garanti om att en miniminivå av civiliserat beteende upprätthålls.
Kommissionär Marín! Anser ni inte att den kritiska dialog, som kommissionen med rätt har inlett och som nu kanske måste ses över, åtminstone bör anpassa sig till denna miniminivå av civiliserat beteende?

Hory
Fru ordförande! Ni är kvinna och jag vänder mig till er i er egenskap av kvinna. Vem skulle ha trott att kärleken skulle bli en politisk fråga som motiverar ett ingripande från parlamentet? En man och en kvinna har en sexuell förbindelse, varpå mannen döms till döden och kvinnan får 99 spöslag. Naturligtvis utspelar sig denna märkliga kärlekshistoria i Iran. Mannen är tysk, kvinnan iransk och även om deras känslor är ömsesidiga verkar däremot inte den eftergivenhet som Tyskland ofta visat gentemot Iran vara besvarad.
Utöver detta exempel erinrar resolutionsförslaget om med vilken ihärdighet och cynism den iranska regimen hånar de mänskliga rättigheterna och fortsätter att utmana det internationella samfundet genom att överträda de grundläggande demokratiska regler som folkrätten bygger på. När man tror sig skönja ett uns liberalisering, ett tecken på god vilja, en antydan till demokratisering, dementerar Teheran genast prognoserna från dem som misstar sig på denna i grunden antihumaitära regim, genom nya arresteringar, nya fatwas, nya avrättningar. Personligen tror jag inte man skall ha någon tilltro till en regim som är så osäker på sig själv att den kan fördöma kärlek som samhällsfarlig.

García Arias
Fru ordförande! Mina kolleger i de olika grupperna har upprepat den oro vi alla hyser. Långt ifrån att ha förbättrats har vi alla intrycket av att situationen för de mänskliga rättigheterna i Iran försämras och att deklarationer från Europeiska unionens länder om en utsträckt hand till och med besvaras, från Irans regim, med provokationer mot de europeiska medborgarna, vilket har nämnts här. Även i fallet med Rushdie hotar man genom att höja belöningen till den som avrättar honom för Irans regims räkning.
Här har individuella fall nämnts, men hur många fall och situationer är det inte som är okända för oss, just på grund av situationen hos en regim som inte tillåter ens minimala regler om demokrati och öppenhet? Till dessa bör vår solidaritet och vår oro gå, och jag ansluter mig också till de tankar som har väckts här. Jag anser att de mänskliga rättigheterna har förvärrats i stället för att förbättras och menar därför, att gemenskapens institutioner seriöst skall överväga och lägga fram de orsaker till varför situationen har förvärrats.
Jag har intrycket, herr kommissionär, herr rådsordförande, att situationen har förvärrats och anser att övervägandena om våra politiska relationer, om man kallar dem kritisk dialog eller någonting annat, också måste ses över.
Jag vill nämna några av van Bladels ord, därför att jag anser att ihopblandningen av mänskliga rättigheter och ekonomiska intressen inte är annat en enorm cynism. Vi har här i parlamentet ett intryck av att detta övervägande, att situationen inte har förbättrats, bör leda till en kritisk reflexion om den politik som rådet och kommissionen bedriver.

Newens
Herr ordförande! Valet av dr. Mohamed Khatami till Irans president förra året förväntades på många håll vara inledningen till ett förbättring av statens attityd till de mänskliga rättigheterna. Dessa förväntningar har tråkigt nog inte infriats och det blir allt tydligare att inflytandet från Ayatolla Ali Khameneis och de mest fanatiska delarna av det revolutionära gardet fortsätter att forma regimens politik i mänskliga rättigheter och att den nya presidenten är fullständigt ense med detta.
Detta visas som tydligast i att fatwan mot Salman Rushdie åter har bekräftats och att den tyske affärsmannen Helmut Hofer dömts till döden genom stening, vilket många ledamöter i denna kammare tidigare har nämnt.
Under de senaste sex månaderna har det tydligen genomförts offentliga avrättningar i vilka individer som dömts av iranska domstolar stenats till döds. Under de senaste tolv månaderna beräknas sammanlagt runt 200 avrättningar ha genomförts, nio av dem offentligt bara förra veckan. Samtidigt har det inte skett någon upplättning av politiken, vilket har lett till andra kränkningar av de mänskliga rättigheterna och kvinnornas rättigheter och faller med Morteza Firouzi tas upp i vår resolution i dag.
Slutsatsen måste därför vara det inte skett någon förbättring av de mänskliga rättigheterna i den iranska republiken. I vissa avseenden har situationen faktiskt förvärrats. Under dessa omständigheter är det viktigt att parlamentet upprepar sin uppmaning till rådet och medlemsstaterna i den europeiska unionen att vidmakthålla och öka trycket på den iranska regimen i människorättsfrågan. Det har krävts från alla olika håll i denna kammare och jag hoppas att kommissionen faktiskt kommer att svara positivt på vår uppmaning i dag.

Cars
Herr ordförande! Det verkligt allvarliga med det som händer i Iran, med de återkommande övergreppen mot mänskliga rättigheter, är att de sker i namn av islam och åberopande Koranen. Därigenom skapar man nämligen ett felaktigt intryck hos människor. Respekten för denna stora världsreligion undergrävs, inte bara bland européer och amerikaner, utan i hela världen.
Självklart är det parlamentets sak att protestera mot det som händer i Iran, och inte bara där, utan också bl.a. i Algeriet. Men det är ännu viktigare att de muslimer som känner på samma sätt som vi, dvs. att detta inte kan vara riktigt och att detta måste ändras, att de nu vågar ta bladet från munnen och förena sig med oss i ett klart avståndstagande från övergreppen mot mänskliga rättigheter i den muslimska världen varhelst de sker.
Mauretanien

Hory
Herr ordförande! Jag vill tacka de olika grupper som har gett sitt stöd åt Europeiska radikala alliansens initiativ om Mauretanien och samtidigt göra några förtydliganden rörande denna resolution.
De mauretanska myndigheterna har upprörts över att vår text enligt dem kritiserar slaveriet i Mauretanien. I texten sägs ingenting sådant. Den fördömer slaveri i allmänhet och noterar tvärtom det förhållande att det enligt den mauretanska regeringen inte existerar något slaveri i landet. Vi hoppas att dessa uttalanden är riktiga. Och vi konstaterar hur som helst att varken den mauretanska opinionen eller de utländska observatörerna är eniga på denna punkt. Och om nu slaveriet har försvunnit, varför då förbjuda de organisationer som vill försäkra sig om att slaveriet verkligen har försvunnit för gott och neka dem yttrandefrihet?
Ty syftet med vår resolution var just att försvara denna yttrandefrihet och rätten till en rättvis rättegång vid eventuellt åtal. I denna fråga är det uppenbart att de mauretanska myndigheterna genom att väcka åtal mot människor som yttrat sig i ett franskt TV-program har velat och lyckats uppnå att rättsväsendet undertrycker politiska motståndare och människorättsaktivister, vilket tydligt framgår av de fastställda brottsrubriceringarna, nämligen medlemskap i förbjudna organisationer och spridande av falska uppgifter utomlands i onämnbara politiska syften. Det är lite för genomskinligt.
Jag anser för egen del att parlamentet genom omröstningen beslutsamt måste visa att alla Lomékonventionens signatärstater skall underkasta sig de demokratiska regler som utgör grunden för vårt partnerskap, att den mauretanska regeringen skulle vinna på att avstå från de åtal den har väckt och de domar den har uppnått, att slaveri i alla dess former och på alla platser skall utrotas fullständigt. Det är nu bara upp till de mauretanska myndigheterna att med hjälp av en liberal attityd bevisa sanningen i sina utfästelser i denna fråga.

Aelvoet
Herr ordförande! Den 12 februari dömdes fyra mauretanska personer. Personer som alla är aktiva i organisationer för mänskliga rättigheter eller i en organisation som bär namnet SOS Esclavage. Men det märkligaste med detta är, och jag vill fästa ledamöternas uppmärksamhet på detta, att dessa två organisationer är välkända och har observatörsstatus vid den afrikanska kommissionen för mänskliga rättigheter och i den afrikanska enhetsorganisationen OAU. När den får erkännande på den nivån, innebär det väl att dessa organisationer står för något.
Det enda som jag vill fästa uppmärksamheten på i denna debatt är det tunga, allvarliga straff som har utdömts, i relation till gärningarna. För endast en av de fyra uttalade sig i den aktuella sändningen. Inte de andra. Ändå döms de till exempel till tretton månaders fängelse ovillkorligt och mycket höga böter. Det väcker faktiskt misstankar.
Jag tror de mauretanska myndigheterna när de säger att de har avskaffat slaveriet med en lag, men då måste de ju vara intresserade av att samarbeta med alla dem som vill se detta avskaffat i praktiken även i de sista avkrokarna.

Habsburg-Lothringen
Högt ärade herr kommissionär! Det var ett tag sedan vi pratade om Mauretanien här i parlamentet, och det beror tyvärr på att detta land ligger så långt bort från oss mentalt sett och att vi tyvärr delvis har förträngt det från vår föreställningsvärld. Det är min fulla övertygelse att vi, också som européer, har stor skuld i den nuvarande situationen i Mauretanien. Naturligtvis skall det som fördöms i de brådskande ärendena naturligtvis fördömas. Men vi borde också fundera på vad som kan förbättras.
När man tittar på läget och tänker på att Mauretanien på 60-talet - på mycket låg nivå - fortfarande var en välfungerande nomadstat och att det egentligen var den stora hungersnöden och vår felaktiga utvecklingshjälp som ledde till det läge som vi delvis ser där, nämligen att alla nomadiserande invånare samlats kring Nouakchott, huvudstaden, och där bara väntar på de flygplan som kommer med hjälpsändningar, vilket har lett till att de inte fortsätter med sitt levnadssätt, sin normala sociala struktur, då borde vi verkligen få något att tänka på, och vi borde fundera på hur vi skulle kunna utforma det bättre i framtiden.
Ett faktum är - och det dokumenterades också nyss i TV - att det där fortfarande finns hemskheter som slaveri. Men också där måste vi tänka efter och säga att det internationella samfundet verkligen är uppmanat att göra allt som står i dess makt, för att få ett slut på den här situationen. Den gamla slavrutten fungerar tyvärr fortfarande. Det finns ju också andra länder, jag tänker till exempel på Mali, som har en liknande situation, som vi också måste befatta oss med, men då i samarbete med arabförbundet. För själva klarar vi det inte, vi måste arbeta med våra partners på ort och ställe. Om ett land som Mauretanien skall få gehör för sina krav om att tillhöra Lomékonventionen och anta de normer som följer därav, då måste det också anta vissa normer som vi fastställer

Bertens
Herr ordförande, herr kommissionär! De skakande bilderna på TV har dragit fram i dagsljuset att slaveri faktiskt existerar i Mauretanien. Det står mot de officiella förklaringarna att slaveriet skulle ha avskaffats 1981. Regeringens reaktion där lämnar inget tvivel. I stället för att angripa missförhållandena grips budbärarna. Dagens reaktion från EU är på sin plats. Ni vet att Mauretanien är en part till Lomékonventionen, alltså borde de mänskliga rättigheterna respekteras och slaveriet självklart drivas ut.
Arresteringen av antislaveriaktivisterna måste omedelbart göras ogjord. Denna kommissionär vet vad jag talar om. Han har ofta medverkat i AVS-frågor. Mauretanien kommer även vid nästa sammanträde i AVS-församlingen att tydligt behöva göras medveten om sina förpliktelser med avseende på vad som står i Lomékonventionen. Snabba förändringar behövs och självklart uppmanar jag rådet men även kommissionen att noggrant följa utvecklingen i Mauretanien och att komma med förslag om problemen i Mauretanien verkar vara strukturella. Jag hoppas verkligen att det inte är så.

Vecchi
Herr ordförande! Mauretanien befinner sig, i likhet med andra afrikanska länder, i en institutionell reformprocess. Sedan några år tillbaka har vissa viktiga steg tagits - även om de var allt annat än fulländade - både vad avser valsystem och organisation av institutionella och politiska system.
Vår resolution vill dock uppmärksamma och fördöma en rad händelser och situationer, vilka har fått stor nyhetstäckning i internationell press under de senaste veckorna, som riskerar att försätta denna process i stor fara och som avslöjar vissa omskakande aspekter av denna process.
Det handlar framför allt om att konstatera att slaveri, trots att den är avskaffad enligt lagen, fortfarande existerar, åtminstone i vissa områden av landet. Det som vi kräver är att, förutom gällande juridiska regler, de mauretanska myndigheterna anstränger sig hårt för att eliminera varje situation där de enskildas värdighet och rättigheter begränsas och försämras, något som slaveri medför.
Därför kan föreningarna och organisationerna i det civiliserade samhället spela en mycket viktig roll, antingen genom att fördöma rådande förhållanden eller genom det konkreta och moraliska stöd som de kan ge offren, tidigare eller nuvarande, för slaveri.
Utifrån denna ståndpunkt anser vi att de mauretanska myndigheternas ställningstagande är förvånande och otillåtligt. De har inlett en kampanj för att förtrycka ledarna för de föreningar som försvarar de mänskliga rättigheterna.
Åtalspunkterna mot de aktiva medlemmarna i dessa föreningar - de som har arresterats och som i vissa fall dömts till långa fängelsestraff - är endast åsiktsbrott. Det faktum att humanitär verksamhet betraktas som ett brott lägger en mörk skugga över den institutionella reformen och viljan hos de mauretanska myndigheterna.
Vi känner väl till att det mauretanska samhället befinner sig i en känslig etnisk balans mellan olika delar av befolkningen. Just av den anledningen kräver vi med bestämdhet att grundprinciperna för varje demokratisk grundlag tillämpas, däribland föreningsfrihet, åsiktsfrihet och naturligtvis fullt avskaffande, även i praktiken, av slaveriet.
Den första handlingen som vi kräver av de mauretanska myndigheterna är dock ett omedelbart och villkorslöst frisläppande av ledarna av de humanitära organisationerna som sitter i fängelse samt att alla processer som de är inblandade i läggs ner.
Chile

Tamino
Herr ordförande! Det är med stor bedrövelse som världen har mottagit nyheten att den chilenska diktatorn Pinochet, i nästa månad, skall bli senator på livstid. Det är sant, i likhet med vad som hävdas i resolutionen från Partito Popolare, att det i Chile fortfarande finns en konstitution som stadgar att alla demokratiskt valda presidenter i republiken skall bli senatorer på livstid. Det är dock förvånande att denna politiska grupp, som finns här i salen, inte har något att invända, varken mot det faktum att Pinochet kan anses vara en demokratiskt vald president, eller mot de blodbad som han utförde. I nuläget är Pinochet anklagad för folkmord, inte bara i sitt eget hemland, men även i ett EU-land, Spanien, eftersom, hävdar en spansk domstol, folkmordet utfördes mot befolkningar av spanskt ursprung.
Av den anledningen kan vi inte godta denna typ av resonemang och vi anser att det nödvändigt att hjälpa befolkningen och de folkvalda i Chile som motsätter sig detta initiativ. Först och främst anser vi det nödvändigt att ändra på den chilenska konstitutionen, inte för att blanda oss i, men för att ge politiskt stöd åt de som har lidit till följd av en kriminell diktatur.

von Habsburg
Herr ordförande! Jag är ledsen över att här tillföra en liten droppe vemod i den nuvarande begeistringen över frågan om våra förbindelser med Chile, och det av en enkel orsak. Vi borde ställa oss frågan: Vad tjänar det hela till? Pinochet är, ser ni, ingen ung människa längre. Jag erkänner att han är yngre än jag, men ändå kommer han att få anstränga sig för att komma i kapp mig, och sedan kommer han inte att vara någon fara på länge.
Dessutom skulle jag vilja understryka ett faktum, och det är att erfarenheten visar oss att hos stolta folk, och chilenarna är ett stolt folk, är inblandning utifrån något som alltid slår tillbaka, eftersom det leder till ett slags enade gentemot den som lägger sig i. Därför skulle jag verkligen be er om att allvarligt fundera på om den här resolutionen verkligen är meningsfull. Det är förståeligt, men jag kan bara säga en sak:
Jag har upplevt mycket i mitt liv, och jag har kunnat dra två lärdomar ur det.
Det första är att när man har vunnit, skall man inte hämnas, för det har alltid verkat negativt. För det andra skall vi inte här blanda oss i saker, som gör oss till fiender hos de andra. Jag kan nämna ett praktiskt exempel. Jag var i början aktiv i djurskyddsgruppen här i parlamentet och gud vet att jag inte är någon anhängare av tjurfäktning, men jag har alltid varit emot att man lägger sig i. Spanjorerna själva skall vara de som sätter stopp för tjurfäktningarna. Det är inte vi som skall övertala dem. Detta skall enligt min åsikt också gälla i det här fallet.

Carnero González
Herr ordförande! Vi är alla medvetna om den komplicerade övergångsprocess som Chile genomgår, och att steget från en förhatlig diktatur till demokrati inte har varit direkt enkel, och har dessutom skapat uppenbara defekter. Jag vill nämna två av dem: några stycken i den gällande konstitutionen och det faktum att general Pinochet har varit i tjänst som chef för de väpnade styrkorna och försöker fortsätta i tjänst som senator på livstid.
Pinochet är i dag det största exemplet på strafflösheten i Latinamerika, jag skulle till och med vilja säga i hela världen. Kan ni von Habsburg, tänka er att ni skulle vara tvungen att sitt på ett livstidsmandat i denna kammare tillsammans med Karadzic? Jag tror att många legitima representanter för chilenarna känner ett äckel, inte enbart personligt utan också politiskt, inför denna tänkbarhet.
Viktiga delar av det civila samhället opponerar sig mot denna situation. Där finns den politiska meningen som drivs av kristdemokratiska ledamöter och stöds av socialister och personer från andra inriktningar. Det finns också en talan om folkmord, inför domstol, som kommunistpartiet har lämnat in mot Pinochet.
Härifrån vill vi inte ha någon inblandning, men vi vill hjälpa demokrater i Chile att fullborda omvandlingen och att placera Pinochet på sin plats, för de mänskliga rättigheterna är okränkbara, odelbara och känner dessutom inga gränser. Varför skulle vi, till exempel, inte hjälpa familjen Carmelo Soria, som kräver rättvisa angående de mördare som går fria efter att man vet att de har utfört detta förhatliga brott mot en internationell tjänsteman med spanskt ursprung? Varför skulle vi inte solidarisera oss med domaren García Castellóns initiativ om att försöka skapa rättvisa för så många mördade och försvunna, också ursprungligen från mitt land? I Europeiska unionen finns det tyvärr de som fortfarande inte förstår, exempelvis allmänne åklagaren Cardenal eller åklagaren i högsta domstolen, Fungairiño, att det i Chile fanns en diktatur och att ansvariga för denna diktatur som fortfarande är i tjänst. Detta är faktiskt ingen inblandning, utan ett stöd till demokrater. Jag hoppas att alla i denna kammare inser det, därför att trovärdigheten får man dag för dag och i varje fall.

Pons Grau
Herr ordförande! Det är uppenbart att detta är ett demokratiskt parlament där demokratin är centrum och målet för vårt agerande, och parlamentet har alltid visat ett enormt intresse och bekymmer för utvecklingen i länder som har lämnat diktaturen bakom sig, konkret i fallet Chile. Samtidigt har vi gett vårt stöd till och applåderat demokratiseringsprocessen och i dag kan vi med glädje slå fast att Chile är en demokrati.
Jag är helt och hållet emot de som menar att denna typ av interventioner utgör en inblandning i ett annat lands inre angelägenheter. Jag anser att i denna lilla by som världen är i universum, har vi alla rätten och plikten att hysa åsikter, framför allt när det gäller störningar av de mänskliga rättigheterna. I denna resolution visar vi vårt stöd till den chilenska regeringen, till de politiska partierna, till institutionerna och medborgare i allmänhet som kräver rättvisa. Vi känner till de många svårigheterna och hur man har varit tvungen att dela upp dessa. Men vi anser att det är felaktigt, obegripligt och ger en dålig bild av landet inför omvärlden, att den högste företrädaren för diktaturen, för angreppet på parlamentet och folket, utan omröstning utnämns till senator på livstid. Framför allt under pågående process, vilket precis har nämnts här.
Vilket än resultatet blir av denna omröstning, och jag hoppas att det blir positivt, kommer inte relationerna mellan Europaparlamentet och befolkningen och den demokratiska regeringen i Chile att grumlas.
Jag anser, som tidigare har sagts, att det är en direkt åtgärd mot strafflösheten, vilken är det bästa vaccinet mot framtida diktaturer.

Howitt
Herr ordförande! Europaparlamentet har ett gott rykte för att det fördömde kränkningarna av de mänskliga rättigheterna i Chile under den tidigare militärdiktaturen och för att ha välkomnat återgången till civilt styre och de verkliga framsteg som har uppnåtts med i efterlevandet av de mänskliga rättigheterna i detta land. Det är därför som vi inte kan tillåta att invalet av Pinochets i Chiles senat, som skall ske den 11 nästa månad och är föremål för protester från alla större politiska partier i Chile, får passera utan internationella protester från oss själva. Vi kan inte glömma att 3 000 människor dödades av militärens despoter. Vi vet att det i dag fortfarande finns 542 olösta fall av försvinnanden och inga bevis är kända. Vi såg när den politiska aktivisten Gladys Marin så sent som i september förra året fängslades i fem veckor bara för att ha talat om Pinochets kränkningar av de mänskliga rättigheterna.
Så varför röstade kristdemokraterna mot när denna kammare hade omröstning om denna fråga i går? Det var bara med en smal marginal på 206 röster mot 200 som vi kunde hålla denna debatt över huvud taget. Det kan inte, som von Habsburg säger, bero på att detta i Chile ses som internationell inblandning när de viktigare politiska partierna och det civila samhället i förväg har meddelat oss att de stöder resolutionens krav. Det kan inte vara för att detta skulle kunna skada den nationella försoningsprocessen i Chile. Vad kan göra mer skada än att den man med en av den mest blodiga bakgrunderna i Latinamerikas blodiga historia fortsätter att inneha offentliga ämbeten? Och det kan inte vara på grund av något vilselett stödd för de konstitutionella principerna i Chile, vilka Pinochet försöker utnyttja, eftersom kritikerna länge har vetat att militären skrev reglerna för övergången just för att skydda Pinochet från att bli avsatt som chef och för att nu låta honom fortsätta tjänstgöra som ovald senator.
I Europa förstår vi alltför väl hur demokratins redskap kan tas över av diktatorer för att undergräva demokratin själv. Vi måste fördöma Pinochet med en enda förenad röst och jag hoppas att de konservativa och kristdemokraterna kommer att rannsaka sina samveten innan de bestämmer sig för att göra annorlunda.

Bertens
Herr ordförande! När man i Nederländerna frågar the man in the street : Vem är president i Chile? Då blir det öronbedövande tyst. Man vet inte vem det är. Om man sedan säger: Är det inte Pinochet? Jo, det verkar välbekant, eftersom Pinochet är lika med det som vi har fått höra, medan chilenarna upplevde den tiden som en av de mörkaste perioderna i sin för övrigt berömda och demokratiska historia. Därför är vi solidariska med aktionerna, förvåningen och protesterna mot utnämningen till president på livstid eller senator på livstid. Det är bra att vi inte har sådant i Nederländerna. Så är det, vi är ju så ödmjuka som ni vet.
Till saken, jag tycker inte att det är rättvist mot det chilenska folket, den chilenska regeringen, som ju sedan flera år är på rätt väg mot demokrati, att denne man som ju var en symbol, den negativa symbolen för den tidens fasa, skall vederfaras denna ära.
Vitryssland

Schroedter
Herr ordförande! Det är verkligen på tiden att den föreliggande resolutionen läggs fram. Det tog lång tid att komma överens om den och den är en kompromiss. Många förslag och ändringar från olika grupper i denna kammare togs med innan det lämnades in. Jag gör alltså inte anspråk på att det skulle vara en grön resolution, utan jag anser att det är en resolution från denna kammare.
Nyheterna om godtyckliga arresteringar och frihetsberövanden, om förtryck av den fria pressen - t.ex. överfölls filmmakaren Saschewatzki i sin egen lägenhet, eftersom han i tysk TV visat en kritisk film - kräver ett svar från Europaparlamentet. Vi har länge utsatts för frågorna, varför tiger Europaparlamentet inför det faktum att det praktiskt taget rådet ett krig gentemot medierna i Vitryssland? Är människornas öden likgiltiga för oss? Finns det kanske en smygande acceptans av Lukasjenkas politik? Jag hoppas att vi ger ett klart svar med den här resolutionen. Lukasjenka har nämligen förstått vilken isolering han har drivit sitt land och sina människor i, och har är mycket intresserad av internationellt erkännande. Men han är inte beredd att ge eftergifter i demokratisk riktning. Därför är varje krav på internationella mänskliga rättigheter en förutsättning för erkännande. Jag hoppas att vi inte sviker den vitryska befolkningens förtroende och att resolutionsförslaget får brett stöd av denna kammare.

Mann, Erika
Herr ordförande! Tack så mycket fru Schroedter. Jag måste dock säga, ni påpekade det, att vi har utarbetat det gemensamt. Ni har rätt. Vi har diskuterat det, men vi har inte fram till nu pratat om det här resolutionsförslaget. Vi skall emellertid inte heller debattera det nu, det är inte viktigt. Det är dock viktigt att nämna att Europaparlamentet inte tiger. Europaparlamentet har yttrat sig ett flertal gånger om Vitryssland. Dessutom är det alltid ni som bland annat med eftertryck påpekat att vi måste göra något, och vi är naturligtvis tacksamma mot er för det.
Låt mig kort gå in på några punkter. Europaparlamentet tiger inte, och något händer också i Vitryssland. Den uppmuntras inte av regeringen, det är väl sant, men vi konstaterar ändå med glädje att vi nu har en opposition, som ombildas, som har mark under fötterna igen och som uppenbarligen också får chansen, med hjälp av det internationella samfundet, med hjälp av Europeiska unionen, att faktiskt bli en politisk kraft. Vi kan konstatera, att vi har lyckats att inrätta OSSE-delegationen, att regeringen har gett efter, det är en steg in i en positiv framtid, och vi skulle vilja och borde tillsammans med kommissionen göra allt för att säkra överlevandet, och hoppas att vi här snabbt kommer att få positiva resultat.
Vi konstaterar att vi trots allt förhoppningsvis - kommissionen kommer säkert att kunna yttra sig om det - än en gång har fått i gång Tacis-programmet. Schroedter har med rätta hänvisat till det i sin resolution: Vi måste sträcka ut det till utbyte av unga studenter, som också kommer till oss för att samla erfarenheter. Programmet som vi nu har är för snävt, men vi är tacksamma för att vi över huvud taget har fått i gång det.
Det händer något, och vi måste göra allt för att för Lukasjenka peka på att demokratiskt stabila och sunda förhållanden måste skapas, så att Vitrysslands integration Europa äntligen kan lyckas. Europaparlamentet har för övrigt alltid sagt. " Dörren är öppen, dörren skall förbli öppen!" , men naturligtvis på villkor av ett erkännande av de allmänna, universella mänskliga rättigheterna, och jag hoppas att vi i Europaparlamentet även i fortsättningen kommer att uttala oss positivt om det.

Habsburg-Lothringen
Herr ordförande! Jag skulle också här vilja tacka Schroedter ännu en gång för att hon här arbetar så hårt för Vitryssland. Jag tror att det, helt enkelt för att det är en av de sista stora diktaturerna på europeisk mark, är nödvändigt att här visa lämpliga vägar, att just vi här i Europaparlamentet in tycker om att ha en sådan regim i vår omedelbara närhet.
Jag skulle emellertid här också vilja hålla med Mann och säga att något har utan tvivel hänt i Vitryssland, något har ändrats i positiv riktning. I dag kan organisationer verka där, om än i begränsad grad, något som inte alls var fallet för inte så länge sedan, och detta borde vi också erkänna här i parlamentet.
Naturligtvis är det klart att dessa steg inte räcker på långt när. Jag tror att vi också måste kasta en blick på de omständigheterna under vilka Vitryssland existerar. Det är ett faktum att beroendeförhållandet till Ryssland är ett mycket nära sådant, att också samarbetet mellan Vitryssland och Ryssland är mycket nära. Jag tog mig friheten att under frågestunden, för två månader sedan - om jag minns rätt - fråga rådets företrädare om det fanns en möjlighet att under kommande förhandlingar med den ryska regeringen insistera på att Ryssland skall utöva sitt inflytande på Lukasjenka för att förändra dessa omständigheter till det bättre. Det mottogs mycket positivt den gången. Jag vore också mycket tacksam om kommissionär Marín ville driva den här idén vidare och sade: Vi får inte bara sätta i gång hävstången i Vitryssland. Vi måste också utan tvivel sätta i gång den i Ryssland, för att här komma till ett bättre resultat.
Trots detta är resolutionen nödvändig, och det är viktigt, att vi visar var vi står. Men vi måste också var på det klara med, att i det ögonblick då det verkligen vänder sig till det bättre, då måste vi också belöna det i motsvarande grad.
Kongo

Girão Pereira
Herr ordförande, herr kommissionär, ärade kolleger! När Mobutus diktatur föll i maj 1997, föddes förväntningar och förhoppningar om att Kongo (f.d. Zaire) skulle gå in i en freds och demokratiseringsfas.
Knappt ett år senare tycks verkligheten vara en helt annan. Som FN: s specielle sändebud i Kongo slog fast i Genève i går, är inte Kabila bättre än sin föregångare Mobutu. Några fakta stöder detta uttalande, av vilka kan betonas de vanligt förekommande offentliga avrättningarna efter summariska rättegångar i militärdomstolen, vilket inträffade nyligen i flera städer som Goma, Kisangani och Kinshasa, förbudet för all politisk verksamhet och politiska partier (enligt inrikesministern kommer detta att bestraffas hårt), misshandel och all slags kroppsbestraffning, förhindrande av FN: s uppdrag att undersöka massakrerna av hutuflyktingar i vilka Kabilas trupper deltog, ett uppdrag som i december fick avbrytas och man tvingades lämna landet mycket brådstörtat, fängslandet och deporteringen av de främsta oppositionspolitikerna. Till dessa fakta kan läggas att fängslandet för några dagar sedan av oppositionsledaren Tshisekede och deporteringen av honom till okänd plats, vilket några nyhetsbyråer har rapporterat om, gör att man kan frukta för hans personliga säkerhet, vilket är ännu ett otvetydigt bevis på den nya regeringens intentioner.
Detta våldsklimat tycks skapa en intern gerillarörelse som kan sprida sig till andra centralafrikanska länder som Rwanda, Burundi eller Uganda, samt ett massivt utbrott av återvändande flyktingar. Å andra sidan, kan den långa och plågsamma angolanska fredsoch demokratiseringsprocessen komma att lida nya motgångar inför grannlandets instabilitet, vilket samtidigt sätter stabiliteten i hela regionen på spel.
Det är därför allt tryck i resolutionsförslaget, som denna grupp lägger fram till rådet och medlemsstaterna, läggs på att Kongo skall återta vägen mot en demokratisering, och till kommissionen att man skall se över termerna och villkoren för Europeiska unionens stöd.

Tindemans
Herr ordförande, herr kommissionär, kolleger! Jag hade hoppats att jag aldrig mer skulle bli tvungen att i Europaparlamentet ta till orda om vad vi nu kallar republiken Kongo. Det land som till för en kort tid sedan kallades Zaire. Med regimskiftet och Mobutus försvinnande fanns en stor chans att det äntligen på ett intelligent, ärligt och kompetent sätt skulle kunna gå att styra det potentiellt så rika landet och att man skulle komma till en bättre ordning och en bättre regim. Därför var det naturligtvis nödvändigt med trovärdiga, pålitliga och kompetenta människor för att hjälpa till att styra landet. Vad som behöver göras är inte svårt att beskriva. Det är uppenbart att man för det första måste tänka på folkhälsan, på livsmedelsförsörjningen, alltså på jordbruket, på kommunikationerna i detta land som befinner sig i kaos, på förbättring av undervisningen, då når man fram till en ekonomisk utveckling. Vid sidan av detta de politiska aspekterna, rättsstaten, de mänskliga rättigheterna och försoning inom befolkningen. Det förutsätter samverkan för att nå fred och samarbete.
Nå, under Mobutu-regimen fanns ett samarbete mellan de mer framstående oppositionspolitikerna. De kallade den sammanslutning inom vilken de arbetade l'Union sacrée : den heliga unionen. Den heliga unionen har frambringat anmärkningsvärda texter, ett förslag till grundlag, en plan för en övergångsregim, osv. Hade man följt den, hade man kunnat uppnå en annan regim utan blodsutgjutelse i f.d. Zaire. Men Mobutu förstod det aldrig det och nu, till vår stora förvåning, kan vi konstatera att inte heller Kabila har förstått det och att han alltså inte tar vara på möjligheterna att samarbeta med de positiva oppositionskrafterna från tidigare. Tshisekedi har förklarat sig beredd att medverka, och det avvisas av Kabila. Värre ändå, det räckte inte med att avvisa det, utan Tshisekedi anhölls, liksom några unga ledare, och de är nu, det fruktansvärda begreppet finns där på nytt, politiska fångar. Nå, detta parlament bör inte låta något sådant på passera och i alla förbindelser måste vi visa att vi engagerar oss för utvecklingen men även för de mänskliga rättigheterna, demokratin och rättsstaten i detta stora land i Afrika.

Fassa
Herr ordförande, ärade kolleger! Kongo har inte uppfyllt världens förhoppningar om inrättandet av en demokratisk republik. Den brutala arresteringen och den illegitima landsförvisningen av Etienne Fishekedi, som utfördes i Kinshasa den 12 februari förra året, är bara den senaste episoden i en medveten plan från de kongolesiska myndigheternas sida att förstöra varje form av verklig opposition.
Att rättsstaten återinförs och att en demokratiseringsprocess verkligen inleds utgör minimivillkor för fortsatta bidrag från den Europeiska unionen. Europeiska unionen och alla medlemsstaterna framför en bestämd erinran om detta till regeringen i Kinshasa innan det är, något som redan har inträffat andra gånger, för sent även för Kongo.

Aelvoet
För något mer än tio år sedan sattes även Tshisekedi i fängelse ett antal gånger. Även han förvisades till det inre av landet, även till födelseorten. Det är alltså ett scenario som upprepas. Jag måste ärligt säga att jag är förvånad över det faktum att de nu handlar om en upprepning av scenariot, för det sätt på vilket Kabila kom till makten, hade lite eller ingenting att göra med ett äkta uppror inifrån, utan mycket mer med olika länder runt f.d. Zaire som hade en räkning att göra upp. I varje fall sitter vi alltså nu med den utgångspunkten att någon har kommit till makten med vapen, som visserligen har ställt val i utsikt någon gång i framtiden, men som under tiden förbjuder politiska aktiviteter, som skapar problem med fria media och som behandlar den politiska oppositionen på ett totalt omöjligt sätt. Jag anser att det nu framför allt gäller att man vidtar åtgärder, att man företar aktioner, inte bara noterar det som sker, utan försöker få inflytande, bland annat via det tryck som kan utövas av Europeiska unionen och medlemsstaterna.

Hory
Herr ordförande! Det säger sig självt att gruppen Europeiska radikala alliansen stöder alla krav och alla åtgärder som syftar till en allmän förbättring av de mänskliga rättigheterna i Kongo och i synnerhet till en snabb frigivning av de politiska motståndare som fängslats.
Vidare föranleder den särskilda situationen i detta land tre andra påpekanden. Först och främst kan man beklaga att parlamentet och vissa av unionens medlemsstater inte i det förflutna har visat sig lika måna om demokratin i förhållande till Mobutu och dennes granne Habyarimana. Åtskilliga tragedier skulle då ha kunnat undvikas. Man bör också notera att ett land som förstörts av trettio års diktatur, härjats av svågerpolitik och korruption och slutligen fallit sönder till följd av flyktingströmmar och inbördeskrig inte omedelbart kan bygga upp den demokrati vi vill se i alla dess delar. Vi kan därför hoppas att Europaparlamentet inte följer dem som föreslår att vi skall kräva att det europeiska biståndet dras in, utan ger myndigheterna i Kinshasa tid att återupprätta alla friheter i sitt pinade land.

Marín
Herr ordförande! Jag skall göra några preciseringar angående de olika punkterna om de mänskliga rättigheterna som har tagits upp av olika talare.
Vad gäller Iran är kommissionen mycket oroad av kränkningarna av de mänskliga rättigheterna, vilka är klart dokumenterade i rapporterna från FN: s speciella rapportör om mänskliga rättigheter i Iran, Garretón. Kommissionen skulle vara beredd att kräva av den iranska regeringen att tillåta den specielle rapportören att resa in i landet så fort som möjligt, för att på så sätt kunna utforma en rapport om situationen för de mänskliga rättigheterna i Iran.
Som unionen ofta har upprepat, fortsätter också kommissionen att djupt beklaga den existerande fatwan mot den engelske författaren Salman Rushdie, som nu är nio år gammal. Denna situation, påstår jag, är emot den internationella rätten och utsätter inte enbart Rushdie för fara utan också de personer som står i förbindelse med honom.
Kommissionen är allvarligt oroad av åtgärderna på senare tid från de iranska myndigheterna mot den tyske medborgaren Helmut Hofer, och den iranske tidningsförläggaren Mortesa Firuzi, mot vilka man orättfärdigt har utfärdat dödsstraff för förmodade brott utförda i Iran. Kommissionen har redan framfört detta till de iranska myndigheterna och litar på att de kommer att ompröva dessa fall.
Vi välkomnar befrielsen av Faraj Sahouhi nyligen och hoppas att hans fall blir ett prejudikat för en mer liberal politik angående de mänskliga rättigheterna från den iranska regeringens sida.
Kommissionen mottog också, på ett positivt sätt, ministerrådets beslut den 26 januari om att omvärdera relationerna mellan Europeiska unionen och Iran under rådande omständigheter och just denna fråga, relationerna med Iran, kommer att vara en av de centrala punkterna i ministerrådets möte kommande måndag.
Vad gäller Mauretanien har kommissionen, via de normala kanalerna, med stor oro följt fängslandet av och domarna mot mauretanier som aktivt arbetat för de mänskliga rättigheterna, och vi har framfört, inte enbart vår oro, till den mauretanske ambassadören i Bryssel, utan också vår önskan att hållas underrättade om situationen. I generella termer har samarbetet mellan Mauretanien och Europeiska kommissionen varit avsedd att befästa demokratin och rättsstaten, liksom respekten för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, och det skall erkännas att det har gjorts mycket positiva ansträngningar, åtminstone i fallet Mauretanien, under senare år, vad gäller den situation som landet befann sig i. En viktig demokratiseringsrörelse har också kommit i gång. Naturligtvis vet vi alla att, enligt lagen och konstitutionen är slaveriet förbjudet, även om vi måste medge att det fortfarande, i vissa områden, existerar ett bruk av, om inte slaveri, så åtminstone en typ av arbetsförhållanden som påminner mycket om slaveriet.
Vi är således i stånd att säga att vi vidtar lämpliga politiska åtgärder för att tydliggöra denna situation för de mauretanska myndigheterna så att vi kan lösa den genom de normala diplomatiska kanalerna. Som ni vet finansierar kommissionen, inom det indikativa programmet för Mauretanien, en lång serie aktiviteter som just syftar till att stärka rättsstaten.
Beträffande Chile är det, själva befästandet av demokratiseringsprocessen, vilket de flesta ledamöterna har påpekat, som är, eller har varit, en angelägenhet för detta parlament, och jag tror att Pons Grau pekade på att det är en av de få budgetposter i gemenskapsbudgeten, under senare år, som konstant har stött politiska partier, fackföreningar och civila organisationer.
Kommissionen måste dock medge att processen är komplex, och då det är en komplex process, innehåller den oundvikligen motsägelser som kanske är svåra att förstå ur ett europeiskt perspektiv. Att det objektivt sett har rått diktatur, vem kan förneka det? Men i Chiles fall fortsätter en intern process som man måste förstå inom dess komplexitet, och med detta ursäktar jag inte på något sätt diktaturens brott eller övergrepp. Faktum är, vet ni, angående just denna resolution, att den chilenska regeringen har framfört att den inte kommer att acceptera den. Det är en fråga som naturligtvis måste handhas med mycket finkänslighet. Jag är här som representant för kommissionens institutionella ståndpunkt. Jag har min egen. Och på samma sätt skulle jag, om Otto hade varit här, eftersom han sade att han var äldre än general Pinochet, inte haft något emot att säga, " må ni leva länge, herr Otto" , jag skulle inte våga säga " må den yngre veteranen leva länge" . Det skulle jag aldrig säga.
Vad gäller Vitryssland är tyvärr kränkningarna av de mänskliga rättigheterna, mot individer och grupper i opposition mot den vitryska regimen, sanna. Emellertid är relationerna mellan Europeiska unionen och Vitryssland beroende av två känsliga saker: jag erkänner det som en talare nämnde, att en anledning att arbeta i Vitryssland är att också agera i samarbete med Ryssland. Jag måste dock även reflektera kommissionens institutionella ståndpunkt. Dessa två frågor, upprättandet av en rådgivande grupp under OSSE: s kontroll i Minsk, om detta område, vilket i princip är utsatt till slutet av februari, och uppfyllandet av dess mandat. Den andra frågan, det möjliga godkännandet från de vitryska myndigheterna av Tacis-programmet för att utveckla det civila samhället, vilket är utsatt till, i princip, början av mars. Om Vitryssland, eller regeringen eller presidenten, samarbetar på ett konstruktivt sätt med OSSE och accepterar Europeiska unionens program, skulle man återigen kunna omvärdera våra relationer med Vitryssland, för det medger rådets resolutioner. Således kommer vi att i februari och i mars ställa dessa två villkor. Om vi i stället för ett positivt svar får ett negativt i denna fråga, om det inte upprättas en grupp i Minsk, om man sätter upp hinder för utvecklingen av stödprogrammet till det civila samhället, kommer Europeiska unionen som följd därav, att tillämpa rådets beslut och vi skulle vara tvungna att konstatera att det är omöjligt att samarbeta med den vitryska regeringen. I konsekvens härmed kommer ni att få svar efter februari, angående OSSE i Minsk, och efter mars angående förhandlingar med regeringen, och kommissionen kommer att göra sin utvärdering inför rådet och parlamentet i april.
Beträffande Kongo måste jag påpeka att vi alla måste uttrycka, framför allt om man känner till den oro för detta land som veteranen för Lomékonventionen som Tindemans känner, att vi alla faktiskt trodde att sakerna skulle förändras med Mobutus fall, och nu sker arresteringar, nu sker godtyckliga fängslanden, nu förs vissa ansvariga i Kongos opposition ut ur staden. Kommissionen är i anledning av detta, tillsammans med medlemsstater, och framför allt vissa medlemsstater, i kontakt med de nya myndigheterna i Kongo, för att göra dem uppmärksamma på vår inställning i denna fråga.

Ordföranden
Tack så mycket, kommissinär Marín.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 17.30.

Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om följande resolutionsförslag:
B4-0185/98 av Bertens för ELDR-gruppen om subkritiska kärnvapenprov, -B4-0195/98 av McKenna och Schroedter för V-gruppen om subkritiska kärnvapenprov, -B4-0237/98 av Manisco och andra för GUE/NGL-gruppen om subkritiska kärnvapenprov, -B4-0245/98 av Theorin för PSE-gruppen om icke-spridning av kärnvapen.
Bertens
Herr ordförande! Det gläder mig att det som vi har tagit upp i underutskottet för säkerhet och nedrustning, en behandling av de s.k. subkritiska kärnvapenproven, nu får sin fortsättning, sin följd i en brådskande debatt. Det är mycket viktigt att Europeiska unionen anstränger sig för att övertyga den amerikanska regeringen om att avstå från de här kärnvapenproven. Dessa subkritiska kärnvapenprov - jag skall förklara det för er, det är prov för att undersöka om det kärnmaterial som man har är fortfarande är i gott skick - är inte i strid med provstoppsavtalets bokstav CTBT, men de bryter i hög grad mot avtalets anda. Avtalets ikraftträdande försvåras genom att en ratificering av länder som Indien och Pakistan krävs för att avtalet skall träda i kraft. Just de här länderna använder återigen sitt motstånd mot de amerikanska proven för att inte ratificera CTBT.
Den här utvecklingen skulle kunna få hela det korthus som internationell nedrustning är att falla. Icke-spridningsavtalet är kopplat till CTBT och kommer sålunda under tryck. Chansen som slutet på det kalla kriget erbjöd att bli av med den stora kategorin massförstörelsevapen går förlorad. Det är väl alltså tråkigt och mycket märkligt att det nu beror på amerikanska handlingar för tillfället, där själva det stora Amerika gör sig så starkt för att slå tillbaka mot irakiska massförstörelsevapen, och det för övrigt med rätta.
Unionens medlemsstater är alldeles tysta, vilket är fel. EU: s medlemsstater måste i stället protestera hos de Förenta staterna och inbjuda dem att göra ett slut på proven. Framför allt måste unionen göra en gemensam ansträngning och övertyga andra länder om att ratificera CTBT-avtalet. Europeiska ansträngningar behövs för att rädda avtalet.

Schroedter
Herr ordförande, ärade kolleger! Det är ett klassiskt fall för EU att bevisa att den menar allvar med en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik, för det omfattande förbudet mot dessa försök har skrivits under av alla medlemsländer i EU. Därmed övertar medlemsländerna ansvaret för att detta avtal verkligen hålls. Faran med en smygande urholkning - det har Bertens redan sagt - är mycket stor, om USA testar igen, och framför allt kommer förtroendet för detta fördrag att massivt urholkas. Därför måste det klargöras: Det här avtalet gäller och det får inte avvecklas i smyg genom USA: s försök, för det finns inget internationellt verifieringssystem med vilket man kan fastställa om testet är subkritiskt eller inte.
Atomvapen är massförstörelsevapen, och USA håller ju just på att demonstrera med vilka medel de vill agera mot massförstörelsevapen. Jag anser i varje fall att det är absurt att agera med militäriska medel och föredrar en diplomatisk lösning. EU måste i det här fallet bevisa hur kvalificerad man är på det diplomatiska området. Jag hoppas att unionen agerar kraftigt för genomförandet av avtalet. Jag anser att Marín är skyldig oss ett svar om hur det konkret skall gå till.

Theorin
Herr ordförande! Efter många års förhandlingar och starkt motstånd från såväl kärnvapenmakter som tröskelstater beslöts det slutligen om ett fullständigt stopp för alla kärnvapenprov. I september 1996 öppnades avtal för undertecknande, och alla EU: s länder har skrivit under detta avtal.
Avsikten med ett fullständigt provstoppsavtal var att stoppa vidare utveckling av kärnvapen. Efter det kalla krigets slut var detta en självklarhet, även om Frankrike, mot en stor världsopinion, först förbehöll sig rätten att genomföra en serie av kärnvapenprov för att förbättra sina kärnvapen. Många medborgare kände sig inte övertygade om kärnvapenmakternas goda vilja och varnade för att en utveckling av nya kärnvapen kunde äga rum via laboratorietester.
I avtalet förbinder sig undertecknarna att avstå från varje aktion som skulle defeat its object and purpose . Tyvärr tvingas vi nu att notera att USA har vidtagit en serie s.k. subcritical nuclear tests , och har för avsikt att genomföra fyra till före september i år. Det har från några av världens främsta kärnvapenforskare starkt ifrågasatts om dessa prov är subcritical , inte minst då de sker under jord och inte verifieras. Att dessa prov måste genomföras för att man skall försäkra sig om säkerheten och tillförlitligheten hos existerande kärnvapenarsenaler är argument som faller på sin egen orimlighet. Visserligen försvagas tritium sakta efter många år, men inte så, att det inte längre finns någon risk för att kärnvapen skall explodera och skapa just den förödelse som de avser.
Många länder och ett stort antal ledamöter i den amerikanska kongressen har uttalat sin oro över dessa tester. Avgörande är dock att dessa tester och en ny kärnvapenutveckling allvarligt riskerar det internationella provstoppsavtalet. Även om de mot förmodan inte skulle bryta mot provstoppsavtalets bokstav, så är det uppenbart att de bryter mot själva avtalet i andan. Det är ett av våra viktigaste internationella avtal, och det är oacceptabelt att USA via dessa tester kraftigt underminerar avtalet. Vår resolution kräver därför följdriktigt att den amerikanska regeringen stoppar dessa tester, att den avger i en officiell deklaration att dessa tester inte är en del av ett nytt vapenutvecklingsprogram och att en utveckling av nya kärnvapen inte är en del av USA: s politik.

Fabra Vallés
Herr ordförande! Alla känner till den inställning Europeiska folkpartiets grupp har haft angående de övriga resolutionerna om icke-spridningsavtalet om kärnvapen. Detta är den första resolution som läggs fram angående kärnvapenproven, de subkritiska kärnvapenproven.
Vi har inte lagt fram någon resolution, vi kommer inte att inge några ändringsförslag, och vad Europeiska folkpartiets grupp kommer att göra är att rösta emot alla dessa resolutioner. Och vi gör det av ett enda skäl. Därför att vi anser att det inte är ett lämpligt tillfälle att lägga fram dem. Just nu när den allvarliga situationen i persiska viken seglar upp, vid ett tillfälle då vi talar om ett vapen vars styrka är den avskräckande effekten, och med hänsyn till att det enda som kan förändra situationen i Persiska viken är det avskräckande, anser vi att det just nu är det sämsta ögonblicket för att diskutera detta. Detta är anledningen till att Europeiska folkpartiets grupp kommer att rösta emot alla resolutioner. Dessutom, skulle det vara bra att ge det tid så att senaten i USA kan ratificera CTBT-avtalet.

Günther
Herr ordförande! Jag kan till punkt och pricka ansluta mig till det som föregående talare har sagt och jag delar också uppskattningen vad gäller valet av tidpunkt, och jag håller med honom om att det inte nödvändigtvis handlar om en fråga som kräver någon höjd beredskap. Jag tvivlar emellanåt på om författarna av den här resolutionen har bemödat sig om att noga undersöka vad subkritiska försök är för något, för det är försök som inte har några kedjereaktioner som följd, och som inte frigör några radioaktiva ämnen ovanför toleransnivåerna. Frågan infinner sig här varför man inte kan följa motiveringen som USA ger, nämligen att det här bland annat skall tjäna som kontroll av säkerheten av de nuvarande tillgångarna.
Vi skulle alla hellre ha en värld där man inte behövde ha sådana här saker, men eftersom vi alltid kommer att ha typer som Saddam Hussein och liknande, har vi, enligt men mening, inte råd att så att säga beröva oss alla försvarsmöjligheter, medan Saddam Hussein å sin sida inte tänker följa efter det goda exempel som efter omständigheterna skulle kunna ges här. Jag har inte läst någonstans att något av de länder som i dag producerar massförstörelsevapen, inklusive truppminor, skulle ansluta sig till provstoppsavtalet och förstöra sina massförstörelsevapen, om bara de här subkritiska försöken fick ett slut. Var snälla och ge bevis på detta.

Theorin
Det kanske är på sin plats att tala om för Günther att anledningen till vår kritik är just att det inte har kunnat kontrolleras att dessa prov verkligen är subkritiska. Det baserar vi på uppgifter från de mest framstående kärnvapenforskarna i världen. Det är det som vi kräver, dvs. att dessa prov skall stoppas fram till dess att det kan bevisas att de är subkritiska. Det finns all anledning i världen att ifrågasätta dessa prov. Kärnvapen har amerikanerna kvar, kärnvapen har alla kärnvapenmakterna kvar, men nya kärnvapen skall vi inte utveckla!

Marín
Herr ordförande! Kommissionen stöder Europeiska unionens arbete, och tar del i detsamma, för att övertyga tredje länder som ännu inte har undertecknat eller ratificerat avtalet om ett totalt provstopp, om att de skall underteckna och ratificera det.
Med anledning av det har alla unionens medlemsstater inlett nationella förfaranden för ett snabbt ratificerande av avtalet.
Ikraftträdeandet av detta avtal kommer utan tvivel att innebära ett vägskäl i nedrustning och icke-spridning av kärnvapen på internationell nivå. Och varje hinder för eller försening av denna ratificering som skulle kunna dyka upp för någon av dem, skulle, som Fabra Vallés sade, vara stor anledning till oro.
Detta är kommissionens syn i denna fråga. Vi vill att all snabbt ratificerar avtalet.

Schroedter
Herr ordförande! Jag bad kommissionären att han konkret skall tala om för oss vad kommissionen har för sig. Kommer kommissionen att lägga fram ett förslag till rådet för allmänna frågor om hur det här test ban - under förutsättning att alla är beredda att ratificera det, också världen över - tillsammans verkligen kan genomföras på ett effektivt sätt? Finns det beträffande detta ett konkret förslag, finns det en plan? Och när kommer kommissionen att lägga fram det för rådet?

Marín
Fru ledamot, jag är lika mycket som ni för att kärnvapenproven skall upphöra. Kommissionen kan dock svårligen göra ett förslag, därför att, som ni vet, har vi inte den befogenheten. Det var därför jag inte svarade, om vi kunde göra det skulle vi det, men som ni vet, har vi inga befogenheter i dessa frågor.

Ordföranden
Tack så mycket, kommissinär Marín.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 17.30.

Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om följande resolutionsförslag:
Översvämningar i Grekland -B4-0216/98 av Trakatellis m.fl. för PPE-gruppen om nyligen inträffade katastroföversvämningar i flera regioner i norra Grekland och på grekiska öar i Egeiska havet, -B4-0226/98 av Daskalaki och Kaklamanis för UPE-gruppen om översvämningar i norra Grekland och på öar i Egeiska havet, -B4-0238/98 av Alavanos för GUE/NGL-gruppen om katastrofen framkallad av översvämningar i Grekland, -B4-0251/98 av Avgerinos m.fl. för PSE-gruppen om översvämningar i norra Grekland och på öar i Egeiska havet.
Storm i Malaga -B4-0257/98 av Galeote Quecedo och Hernández Mollar för PPE-gruppen om stormar i provinsen Malaga.
Översvämningar i Grekland
Trakatellis
Herr ordförande! Den 2 och 5 februari drabbade katastrofala översvämningar av otrolig styrka många områden i östra Makedonien och i Trakien, samt på vissa öar i östra och norra Egeiska havet. De ledde till döden för fyra personer och stora skador för många andra, de vållade enorma skador på hus, bilar, odlingar och även på regionernas infrastrukturer, som vägar och broar. Med resolutionen vill vi uttrycka vår solidaritet och vår djupaste sympati med offrens familjer och med invånarna i de drabbade områdena. Vi kräver också att Europeiska kommissionen och rådet och Europeiska unionen skall bidra till ansträngningarna för att återställa skadorna med ett brådskande ekonomiskt bistånd. Jag tror att de naturkatastrofer som, tyvärr, återkommer varje år i olika regioner i Europeiska unionen ger tillfälle för oss alla, men också till Europeiska unionens organ, att dubbelt visa vår närvaro för dessa medborgare som får utstå skador och prövningar som de som nyligen framkallades av de katastrofala översvämningarna i Grekland.

Daskalaki
Herr ordförande! Som ärende återkommer naturkatastroferna ständigt och många debatter äger rum varje gång en medlemsstat, eller tredje land, drabbas av väderförhållanden, av bränder, av jordbävningar eller något annat. Den här gången är det områden i Grekland som har drabbats och det är naturligt att vi kräver att Europeiska kommissionen och Europaparlamentet skall uttrycka sitt stöd till de som drabbats och här ligger problemet. Varje gång vi enhälligt beslutar att de måste stödja dem som har lidit skada - och angående detta stöd var kommissionen överens med oss - och vi kräver att de skall ersättas för de ofta enorma skador som de har lidit, varje gång som vi genomför en enhällig omröstning stannar nämligen stödet ofta vid ord, eftersom ärendet sedan naturligtvis överlämnas till vederbörande regerings kompetens och stannar där.
Men utöver att anta konkreta resolutioner - och till detta finns det uppenbarligen inga invändningar, därför har vi också den här debatten här - måste vi kanske undersöka om det inför framtiden finns ett annat sätt som är mer effektivt för att inte bara uttrycka vårt stöd utan för att vara mer effektiva angående innebörden. För i detta konkreta fall, i östra Makedonien och Trakien och på öarna i Egeiska havet och på andra ställen där hela områden översvämmats, har inte bara egendom förstörts, utan människor har dött och enorma skador har orsakats och det krävs alltså något utöver en brådskande resolution - det som vi röstade fram och beslutade att genomföra behövs. Kanske är detta ett tillfälle, att utöver det rättsliga kravet att det skall finnas ett stöd och att detta godkänns av kommissionen, fundera igen över hela förfarandet och att se hur vi skall kunna göra våra insatser mer effektiva.

Ephremidis
Herr ordförande! Det som har hänt under dessa översvämningar har påtalats av kollegerna, det står i resolutionen, jag vill inte slösa tid. Jag vill bara rikta parlamentets och den närvarande Maríns uppmärksamhet på typen av stöd, sättet på vilket det ges och tiden för det. Detta måste vara direkt och motsvara en summa som kan återställa skadorna, hjälpa de människor som står utan inkomst, vars produktion är förstörd, är hemlösa, inte har tillgång till dricksvatten, inte har tillgång till kommunikationsnät eller andra infrastrukturer. Detta måste återställas genast.
Men, herr Marín, detta räcker inte. Då och då återkommer dessa katastrofer. Det är fråga om gränsområden som är bland de fattigaste i unionen och de måste bli föremål för en speciell behandling. De vill ha en fördelning av biståndet som ingår i begreppet för unionens strukturpolitik, så att naturkatastroferna framkallar mindre skador. De vill ha ett särskilt beskydd. Men i stället för detta, vad gör ni? Ni undantar öarna i norra och östra Egeiska havet från de strukturpolitiska verksamhetsprogrammen. Energi, transporter och andra liknande program. Och följaktligen lämnar ni dem oskyddade medan de mer än andra är utsatta för naturkatastrofer.
Och eftersom de är gränsområden, där runt Egeiska havet, runt Evros, nära Turkiet, har de också det ofördelaktiga privilegiet att det här inte flyter in några investeringar, därför att man är rädd för stabiliteten i dessa områden på grund av den turkiska ledningens välkända politik. Följaktligen, herr Marín, ber jag er att se dessa två faser av direkt hjälp och en fördelning för ett beskydd av dessa områden, genom strukturprogrammen för att inte naturkatastroferna skall framkalla skador i lika stor omfattning.

Kokkola
Herr ordförande, kära kolleger, herr kommissionär! De våldsamma oväder som den sista tiden har drabbat många länder i Europa och i hela världen är resultatet av människans oöverlagda ingrepp i miljön. Enorma skogsområden har förstörts, sjöar har torkat ut, bäckar har luckrats upp. Naturen förvarnar men hämnas också. Samma sak sker i Grekland. I förra veckan i Grekland skedde fruktansvärda katastrofer på grund av ihållande slagregn. Människoliv gick förlorade, odlingar förstördes och egendom som människor med möda hade skapat gick förlorade. Vi uttrycker vårt stöd till offren och till alla de människor som drabbades och vi kräver, herr ordförande, att Europeiska kommissionen visar sin mottaglighet och verkligen tillhandahåller ekonomisk hjälp så snart som möjligt.
Storm i Malaga

Fabra Vallés
Herr ordförande! Jag antar att ni, som granne till området, även om i ett annat land, är informerad om de kraftiga regnen och orkanvindarna som rådde i Malaga mellan den 31 januari och 5 februari. Det förorsakade enorma skador på jordbruket och djurhållningen, jord- och skogsbrukets infrastruktur och egendomar av alla slag.
Skadorna uppgår till mer än 21 miljarder pesetas. Jag, jag skulle nästan kunna tala för hela den spanska delegationen, vilken grupp det än må vara, vill av kommissionen, genom denna resolution, begära att man frigör ett brådskande stöd för att lindra skadorna i provinsen Malaga. Jag är säker på att vice ordförande Marín kommer att agera med samma intresse för problem i Grekland som i Spanien, men sanningen är, herr Marín, att i detta fall har vi er som vår försvarare.

Marín
Herr ordförande, ärade ledamöter! Kommissionen deltar i sorgen hos offrens familjer, såväl i Grekland som i Malaga, och vi beklagar de materiella skadorna, men jag kan försäkra er att ni har försatt mig i svårigheter, för problemet är att budgetposten angående brådskande stöd till befolkningar i drabbade samhällen har avskaffats ur gemenskapsbudgeten på just initiativ av Europaparlamentet. Därför verkar det litet dramatiskt för kommissionen att behöva påminna er om detta och kanske be er att till nästa år, återinföra det i budgeten.

Ordföranden
Tack så mycket, kommissinär Marín.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 17.30.
(Sammanträdet avbröts i 15 minuter i väntan på omröstningarna.)

Ordföranden
Vi fortsätter nu med omröstningen om aktuella och brådskande frågor av större vikt.
Under omröstningen om olyckan i Italien orsakad av flygplan:

Imbeni
Herr ordförande! Eftersom det i dag blivit känt att den italienska regeringen har framfört en förfrågan till den amerikanska regeringen om godkännande av att processen om olyckan i Cavalese hålls i Italien, tänker vi införa detta nya faktum i resolutionen och, vilket många kolleger är ense om, därför skulle jag vilja lägga fram följande muntliga ändringsförslag: " noterar den formella begäran från den italienska regeringen till Förenta staternas regering att tillåta att rättegången äger rum i Italien" .
Om alla kolleger är ense, kan vi godkänna det.
(Parlamentet godkände det muntliga ändringsförslaget och antog resolutionen.)
Efter omröstningen om översvämningarna i Grekland:

Ephremidis
Herr ordförande! Beträffande de fyra resolutionerna om översvämningar, som parlamentet just röstade om, spelades det för tre kvart sedan komedi på bekostnad av parlamentets värdighet. Sedan dessa resolutioner med möda och besvär hade redigerats, sedan de med möda, besvär och på parlamentets tid hade utvecklats under en halvtimma, reste sig den ansvarige kommissionsledamoten Marín, som utan att vara cynisk dock sade till oss på ett cyniskt sätt att allt detta inte skulle kosta ett öre. Detta eftersom budgetposten för skadestånd har avskaffats och att parlamentet är medansvarigt.
Jag lägger fram ärendet som en fråga. Varför accepterades det, i det här fallet, att man lägger fram resolutioner som inte är ändamålsenliga? Av vilken anledning? För övrigt, när budgetposten ännu inte hade avskaffats var stödet obefintligt, mycket begränsat eller nådde aldrig sitt mål. Nu säger han cyniskt att det inte förutses. Men varför har vi då denna debatt? Varför denna komedi i parlamentet?
Herr ordförande! Jag ställer inte frågan av personliga skäl, eller på grund av etnisk egoism. I dag handlar det om Grekland. I morgon kommer det att handla om andra länder. Skall vi fortsätta att spela denna komedi? Och om man av en händelse har avskaffats denna post, är det omöjligt att tolerera och vi är, såsom parlament med speciella befogenheter vad gäller budgeten, skyldiga att åter lägga fram den, eftersom det är oacceptabelt att dra in våra medmänniskor i elände, att låta dem drabbas av översvämningar, av naturkatastrofer, medan unionen sitter och rullar tummarna.

Green
Herr ordförande! Denna kammare skall veta att Marín har alldeles rätt: vi deltog i avlägsnandet av denna budgetpost. Det är ett av skälen varför Avgerinos, er kollega i presidiet, håller på att undersöka systemet med brådskande ärenden. Så det är ingen nyhet för de flesta av oss. Vad som är löjeväckande är att vi fortsätter att lägga fram resolutioner som kräver att pengar skall spenderas när det inte finns någon budgetpost, och ledamöterna skall veta detta när de lägger fram resolutioner.

Oomen-Ruijten
Herr ordförande! Vår grekiske kollega har delvis rätt. Green har också bara delvis rätt. Vi begär nämligen i resolutionen om Grekland inga pengar ur katastroffonden utan från strukturfonderna och alltså inte de tidigare fem miljonerna ecu. Det var det första.
För det andra, på tisdag eftermiddag, men kanske har det förslag som Green fick inte kommit fram, kom er bänkgranne bakom er, undertecknad och ett antal kolleger överens om att vi skulle be ordförandeskapet att än en gång se om vi kunde behandla dessa resolutioner om katastrofer senare, och att vi i samband med den första översynen av allt som har med brådskande ärendena att göra, även skulle komma tillbaka närmare till den punkten. De grekiska möjligheterna kvarstår.

Marín
Mycket riktigt var jag tvungen att innan omröstningen förklara särskilt för Ephremidis, och jag anser att jag gjorde det på ett mycket lugnt sätt, att jag beklagade att jag var tvungen att meddela, jag var inte cynisk utan sade bara som det var, att vi inte kan sätta i gång stöd till naturkatastrofer därför att budgetpost B4-3400 har avskaffats.
För det andra, vad gäller strukturfonderna, finns ett annat problem och det är att föreskrifterna för strukturfonderna inte tillåter betalningar för naturkatastrofer. Därför finns det ingen rättslig grund för att göra det.

Posselt
Herr ordförande! Jag hade redan begärt ordet. Jag skulle vilja stödja kollega Ephremidis i hans insats för offren för översvämningarna, men inte i hans krav till ordföranden om att förklara sådana resolutioner för otillåtliga. Jag anser att det är bättre att vi diskuterar den verkligt existerande kriminaliteten runt om vår byggnad i Bryssel - begäran om att diskutera detta avslogs -, i stället för att diskutera verkligt icke-existerande budgetposter. Jag anser att det inte är ordföranden som skall ta sådana beslut, utan denna kammare.
(Applåder)

Ephremidis
Herr ordförande! Uppenbarligen har det utifrån översättningen skett ett missförstånd. Jag preciserade, tvärtom, att Marín, utan att vara cynisk... Jag sade inte att han var cynisk, jag sade bara: " utan att vara cynisk" , men på ett cyniskt sätt, dvs. ytterst kyligt, sade han att budgeten inte förutser detta. Jag vill bara säga, herr ordförande, att jag har tjänstgjort i den här kammaren i nästan 20 år och jag har aldrig berört karaktärsdragen hos kolleger och ännu mindre hos höga ämbetsmän i rådet eller i Europeiska kommissionen.

Ordföranden
Med detta förklarar jag omröstningen om aktuella och brådskande frågor av större vikt för avslutad.

Bourlanges
Herr ordförande! Jag vill bara påpeka att det vad jag vet inte hördes någon ringsignal före omröstningarna. Jag kom tio minuter för sent. Eller också ringde det inte överallt. Jag hade ett möte och var mycket noga med att lyssna på ringningen. Jag borde ha tittat på klockan, men jag tycker att det vore bra att se till att ringningen fungerar, med tanke på de många viktiga frågorna under omröstningarna. Tack så mycket.

Ordföranden
Vi kommer att kontrollera detta, men er närvaro kommer att föras till protokollet.
(Sammanträdet avbröts kl. 17.50 och återupptogs kl. 18.00.)

Förtroende för elektroniska betalningsmedel (fortsättning)
Ordföranden
Vi återupptar nu debatten om förtroende för elektroniska betalningsmedel.

Ullman
Herr ordförande! Det är möjligt att behålla konsumenternas intresse för ögonen och ändå öppna sig för möjligheterna med den nya tekniska utvecklingen. Beviset för detta har föredraganden visat på ett övertygande sätt, när hon genom sitt betänkande fört de rättsliga problemen som väckts i och med kommissionens meddelande i ljuset - bland annat frågan, som fram tills nu inte lösts på ett tillfredsställande sätt, om definitionen av betalningsinstrumenten i meddelandet respektive direktivet. Skall bara fysiska eller också rent elektroniska betalningsmöjligheter - bland annat över Internet - inbegripas?
Inte mindre brådskande är, som föredraganden utförligt behandlat, ansvarsproblemen som är viktiga för konsumenterna. Om båda dessa frågor anser jag att ett svar från kommissionen, också med tanke på att ett direktiv eventuellt skall utfärdas, för absolut nödvändig. Utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt har enhälligt röstat för kollega Thors betänkande. Det vore önskvärt, om denna höga kammare kunde göra samma sak - i konsumenternas intresse och i intresse av moderniseringen av vårt betalningssystem.

De Lassus Saint Geniès
Herr ordförande, ärade kolleger! Det utmärkta betänkandet från Thors tar beslutsamt upp ett mycket nytt och komplicerat område där konsumentens traditionella psykologi upptar stor plats. Den nuvarande marknadsekonomin grundar sig fortfarande i hög grad på den fysiska värdering som konsumenten gör av pengarnas materiella beskaffenhet och av handlarens kvalitet. Denna värdering fortsätter att till stor del avgöra konsumentens förtroende, för övrigt med ganska skiftande attityder på olika håll i Europeiska unionen.
I nuläget bevittnar vi en revolution som vänder upp och ner på våra traditionella attityder, en revolution av samma omfattning som den som förr ersatte byteshandeln genom införandet av materiella pengar. I dag är det uppenbart att de materiella pengarna håller på att försvinna till förmån för en simpel elektronisk registrering. Framför allt utvecklas vad som kallas cyberekonomin och handlaren försvinner och lämnar plats åt ett elektroniskt handelsnät som inte längre representeras av miljoner försäljares ansikten utan av några multinationella bolag som är konsumentens motpart och som befinner sig utom räckhåll.
Det är denna förändring som väcker misstro hos konsumenten. Därför är det konsumenten man måste beakta för att skapa nytt förtroende för de moderna tekniska förfarandena. Inom några år kommer hundratals miljarder dollar att utväxlas på detta sätt, precis som president Clinton påpekade i ett meddelande den 1 juli 1997. Därför räcker det inte att vi bekymrar oss om att organisera konsumentskyddet när det gäller elektroniska betalkort. Vi måste först skapa villkor för att främja uppkomsten av ett rättsligt ramverk som tillåter konkurrens inom tillhandahållande av handelsförfaranden, genom att upprätta regler som förhindrar att det bildas monopol för tillhandahållande av programvara och servrar genom diskriminerande förfaranden.
Vissa bolag försöker nämligen redan att kontrollera denna spirande cyberekonomi. Många människor är för övrigt saliga inför exempelvis Bill Gates framgångar. Dessa bolags makt undflyr redan de flesta av våra regeringars kontroll. Förenta staterna tycks vilja fastställa de regler som hädanefter behövs på egen hand för att samtidigt bäst tjäna de amerikanska bolagens intressen.
Europeiska unionen måste leva upp till sin ställning som ekonomisk världsmakt. Vi menar därför att unionen måste fastställa ett direktiv som definierar, klassificerar, normaliserar och rangordnar handelsförfarandena. Detta blir ett första avgörande steg för att upprätta en konkurrensrätt inom detta nya område och upprätta konsumentens förtroende för den nya tekniken. Det är mot den bakgrunden gruppen Europeiska radikala alliansen kommer att stödja Thors betänkande.

Ordförande
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att genomföras i morgon kl. 09.00.

Förenklad lagstiftning (SLIM)
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0033/98) av Crowley för utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt om kommissionens rapport till rådet och Europaparlamentet om resultaten av andra etappen av SLIM och om uppföljningen av genomförandet av rekommendationerna från den första etappen (KOM(97)0618 - C4-0660/97).

Hyland
Herr ordförande! I min kollega Crowleys frånvaro vill jag från första början att hans uppskattning av sekretariatet för utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt förs till protokollet för all dess hjälp och råd i förberedandet av det andra SLIM-betänkandet, och dessutom tacka alla andra föredragande för deras bidrag till texten. Han vill också att jag till protokollet för hans tack till kommissionen för att den tagit till sig några av utskottets synpunkter beträffande konsultation i förhand.
Jag är övertygad om att det är uppenbart för alla ledamöter i kammaren att ju enklare och ju mer tillgängligt vi stiftar lagar ju större möjligheter får riktig affärsverksamhet och handel att expandera, vilket kommer att leda till högre tillväxt och högre sysselsättning. Vi måste ta vårt ansvar under fördragen på allvar så att vi inte lägger onödiga administrativa eller finansiella bördor på de små medelstora företagen som anses vara den största källan till tillväxt i sysselsättningshänseende.
I betänkandet finns det ett antal områden som nämns speciellt: utvidgning av SLIM-åtgärdernas omfång i jordbruket; användandet av ett enklare och lättare språk; det pekar också på att kodifiering är ett användbart instrument för att förbättra situationen - till exempel kan 16 direktiv om gödsel reduceras till ett enda direktiv. Betänkandet rekommenderar också att medlemsländernas regeringar etablerar SLIM-grupper då det finns tecken på att några av hindren för den gemensamma marknaden är ett resultat av EU-lagar inte genomförts eller införlivats.
Det föreslår att SLIM-gruppernas varaktighet skall förlängas till ett minimum på sex månader och att den tredje etappen av SLIM skall ta upp fri rörlighet och social trygghet för migrerande arbetstagare. Det skall också ta upp hälsa och säkerhet på arbetsplatsen, offentlig upphandling och direktiv om saluföring av farliga ämnen.
För den fjärde etappen föreslår den föredragande direktiv om maskiner, hantering av miljöavfall, telekommunikationsutrustning och elektromagnetisk kompatibilitet samt genomförande av föroreningskontroll.
Slutligen, som alla ledamöter vet, använder ofta medlemsstaterna Europeiska unionen som syndabock för impopulära nationella bestämmelser. Detta får inte fortsätta och Europaparlamentet måste reagera kraftfullt genom sina organ i respektive medlemsstat.
Föredraganden önskar att jag rekommenderar detta betänkande till kammaren.

Hendrick
Herr ordförande! Jag vill börja med att be om ursäkt för föredraganden av yttrandet för utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik. I likhet med Hyland har jag blivit ombedd att stiga fram och det ser nästan ut som om jag och Hyland är gudföräldrar till detta betänkande i Europaparlamentet medan de riktiga föräldrarna är på annat håll.
Jag skulle också vilja framhålla med vilken framgång SLIM-programmet verkligen sparkades i gång under Luxemburgs ordförandeskap. Som brittisk ledamot är jag optimistisk beträffande det brittiska ordförandeskapets möjligheter att hålla det tempo som Luxemburg fick upp ursprungligen och som kommer att upprätthållas under de österrikiska och tyska ordförandeskapen då det finns mycket att göra på detta speciella område.
Frågan handlar om att förbättra affärsmiljön. Det är en livsviktig del, som handlingsplanen för den gemensamma marknaden visar, i fullbordandet av programmet. När byråkratin minskas och när sådana bestämmelser förenklas kommer den att göra det hela mycket tydligare för företagen och mycket lättare för företagen att verka inom den gemensamma marknaden. Det kommer att vara till särskild hjälp för de små och medelstora företagen som måste spendera proportionellt mer pengar på att följa EU: s lagar och de nationella lagarna när de har införlivats. I synnerhet måste mer pengar spenderas på att dechiffrera några av de komplicerade texterna när de kommer på sitt språk till respektive medlemsland.
Det kommer också att främja ökad ekonomisk aktivitet vilket bara kan vara till nytta för den gemensamma marknaden eftersom resultatet kommer att vara fler jobb. Några av de främsta exemplen i de områden som täckts är i synnerhet de direktiv som kan kodifieras till ett enda direktiv - i fallet gödsel, till exempel, eller helt klart maskiner, miljöavfall, telekommunikationsutrustning och elektromagnetisk kompatibilitet i elektronisk utrustning och, förstås, föroreningskontroll.
Den andra frågan är införlivandet av lagar som man måste ta itu med på ett effektivt sätt. Mycket av lagstiftningen överförs till mycket tunga lagar när de införlivas på medlemsstatsnivå. Detta beror delvis på ursprungstextens komplexitet, men jag tror att det huvudsakligen beror på byråkratisk inblandning på den nationella nivån när tjänstemännen vill ta med delar av sina egen tolkningar av lagstiftningen såväl som sina egna älsklingsprojekt i den nationella lagstiftningen. SLIM är en plan som har som syfte att minska byråkraternas aptit på lagstiftning och föreslå hälsosam lagstiftning, vilket kommer att ge sunda ramar för genomförandet av den gemensamma marknaden. En sund gemensam marknad är en som kommer att skapa jobb och därför rekommenderar jag Crowleys betänkande till denna kammare.

Berger
Herr ordförande! Å min grupps vägnar vill jag mycket hjärtligt tacka föredraganden i hans frånvaro för hans betänkande och för hans kontinuerliga engagemang för SLIM-initiativet. SLIM-initiativet stöds i utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt av alla grupper, och är med några små undantag nästan oomstritt. Även om arbetet inom ramen för SLIM må förefalla tekniskt och detaljerat, så måste vi dock ha för ögonen att det handlar om ett centralt projekt för medborgarnas acceptans av den Europeiska unionen. Entusiasmen för Europa må vara nog så stor, men när vardagen, särskilt för företagarna, bestäms av obegripliga föreskrifter, oräkneliga statistiska formulär och komplicerade momsförfaranden, kommer även den största entusiasm att svänga om i missmod och förtrytelse.
Bortsett från problemen med acceptans och kostnaderna som är förbundna med verkställandet av vissa lagar - och ofta är det inte gemenskapslagar, utan nationella lagar -, måste det var en angelägenhet för oss att garantera och åter höja rättssäkerheten i Europa. Till rättssäkerheten hör också, och det är centralt, att rättsföreskrifterna är begripliga verkställbara.
De tidigare initiativen från kommissionen är visserligen välkomna, men de går inte långt nog och de går för långsamt. Jag kan därför stödja föredraganden i kravet på att processen med förenkling av lagstiftningen måste skyndas på och utvidgas och att de förslag som utarbetats av SLIM-grupperna kommer att genomföras snabbare. Ett område som skulle passa utmärkt för många framgångar på det här området vore jordbruksområdet.
När vi beklagar oss över alltför komplicerade lagar, får vi heller inte försumma de bakomliggande orsakerna. En av dessa orsaker beror säkert på att i många frågor så krävs fortfarande enhällighet i rådet, och även där det formellt inte krävs eftersträvas mesta möjliga bifall. För att då alla eller så många som möjligt skall bli nöjda, måste undantag från undantagen och mycket spetsfundiga regler förankras.
Jag tror också att vi som Europaparlament och som medlagstiftare i den här frågan måste ta oss i hampan och oftare hålla oss till principen " Mindre är mer."
Jag skulle därefter avslutande vilja föreslå att det här parlamentet skapar ett instrument med vilket vi prövar om vi inte kunde utforma våra lagförslag enklare och begripligare.
(Applåder)

Mosiek-Urbahn
Herr ordförande, mina damer och herrar! Kommissionens aktiviteter inom ramen för det redan 1996 startade SLIM-programmet välkomnar jag synnerligen. Det nu föreliggande betänkandet representerar ytterligare ett steg mot en förbättring och förenkling av gemenskapsrätten, även om det bara handlar om ett litet steg med hänsyn till den väldiga och brådskande nödvändigheten att skapa enklare rättsföreskrifter för den inre marknaden. Naturligtvis önskar även jag att SLIM-programmet mycket snabbare och tydligare resulterar i handfasta resultat som kan alla kan märka. Då spelar för övrigt också ordningsföljden för de projekt som underkastats SLIM-förfarandet en underordnad roll.
Jag skulle önska mig att detta program leder till märkbara förenklingar för medelstora, små och mycket små, men också för de mycket stora företagen och på så vis stärks deras konkurrenskraft och skapas mer sysselsättning. Granskningen av Intrastat och områdena för moms är verkligt lönande objekt.
Jag skulle önska mig att SLIM-programmet verkligen tas som en välsignad inrättning och att det utifrån det skall utgå en nytändning för medlemsstaterna, för att också dessa skall gå igenom sina lagar på samma sätt, frivilligt och eventuellt till och med att man sätter ut en tidsgräns. Våra lagar får inte längre uppfattas som uttryck för blint regleringsraseri från byråkrater i Bryssel eller nationella byråkrater. Lagstiftningen får inte med sina verkningar, som medborgarna och företagen ofta upplever som nödtvunget belastande, överskrida gränsen för vad som är förnuftigt.
Mottagare för dessa önskningar och krav kan dock inte bara vara kommissionen. Lagstiftarna, rådet och Europaparlamentet, var och är också föremål för dessa. Vi, Europaparlamentet, måste självkritiskt fråga oss: Vilket är vårt bidrag till att det målet uppfylls? När jag mäter det resolutionsförslag som vi lagt fram till omröstning med samma måttstock vad klarhet, läsbarhet, stramhet och koncentration beträffar, blir jag besviken. Det är på inget sätt en förebråelse till föredraganden, absolut inte. Det är framför allt resultatet av våra egna parlamentariska omröstningsförfaranden, vid slutet av vilka ofta många punkter radas på varandra utan någon ordning alls. Detta konstaterande gäller rent allmänt.
Oberoende av detta är det inte begripligt för mig vilken mening till exempel punkterna 10 och 11 har i den här resolutionen. Kravet på en europeisk företagsform stöder jag naturligtvis förbehållslöst. Enligt min mening har punkt 10 och 11 mycket lite att göra med SLIM-programmets målsättning om förbättring och förenkling av de existerande rättsliga reglerna. Om parlamentet strävar efter aktivitet med SLIM, så är det också för mig inte helt begripligt varför det i punkt 15 och 16 redan under kommissionens enskilda granskningssteg kommer att tas med inom ramen för SLIM. Som medlagstiftare borde det koncentrera sig på medverkandet vid slutsatserna och inte i förväg dra ut förfarandet på tiden.
SLIM är ett lönande projekt. Jag tackar föredraganden, kommissionen och i synnerhet kommissionär Monti för hans ihärdighet, och jag gläder mig åt att det nuvarande ordförandeskap tillmäter SLIM-programmet en särskilt framskjuten betydelse.

Wijsenbeek
Herr ordförande! Ordet " slim" på nederländska betyder vad man på engelska kallar clever . Slim på engelska betyder " tunn" på nederländska. Inte något av adjektiven passar på det program som kommissionen har förelagt oss. För kommissionen har inte hållit sitt löfte. Jag tycker att det egentligen är synd att kommissionär Monti inte är här i kväll, för jag hade velat ha en något fastare utfästelse av kommissionen att den nu på allvar skall ta itu med såväl avreglering, förenkling som konsolidering av den europeiska lagstiftningen. Vi har ett enda exempel på konsolidering. Det är gemenskapens tullagstiftning. Den som ser de tjocka delar som upptar den konsoliderade lagstiftningen och den som vet att det för det mesta är relativt lågutbildade människor över hela gemenskapen som måste arbeta med den vet att vi har misslyckats med förenklingen i tillämpningen av gemenskapens lagstiftning. När vi ser på de uppgifter som vi ger oss själva i gemenskapens lagstiftning, till exempel återsändning av T-dokument inom 14 dagar, och vi vet att mer än 85 procent av de dokumenten inte är tillbaka i tid, vilken lagstiftning håller vi på med när vi vet att man inte kan uppfylla den? När det till exempel handlar om kontrollen av köroch vilotider, får vi nu i början av 1998 siffrorna för 1993 och 1994, och fyra medlemsstater låter helt sonika bli att skicka några siffror alls och kommissionen den sitter här och säger: ja, vi skall förenkla lagstiftningen, avreglera och förbättra, då vill jag äntligen se riktiga resultat! Det skall väl kommissionen ansvara för.

Hager
Herr ordförande! Herr Wijsenbeek, jag trodde att SLIM betyder smal på tyska. Det ser jag i alla fall att det står i de skjortor som tyvärr inte passar mig längre - smal också i betydelse av lagstiftning och förvaltningsföreskrifter, som om de vore ett måste i hela Europa. Också den österrikiske finansministern har, i samklang med den brittiska rådsföreträdaren, betecknat denna uppgift som en huvudfråga för det österrikiska ordförandeskapet. Vi kommer att noga iaktta, om och hur det österrikiska ordförandeskapet under det andra halvåret 1998, med övervinnandet av Parkinsons lag, kommer att bli färdigt, och ser redan fram emot de positiva effekterna av det initiativ " Bättre lagar tjänar sysselsättningen" som den österrikiske finansministern har tillkännagett.
SLIM är ett av initiativen med vilka man kan fortsätta på den inslagna vägen, som kan driva förenklingen framåt, de ekonomiska kostnaderna på grund av kostnader för byråkrati är särskilt höga för små och medelstora företag, deras inskränkning genom en förenklad lagstiftning är därför nödvändig. Vi är dock av uppfattningen att det allmänna mandat för kommissionen som föreslås i punkt 21 i betänkandet betyder en kompetensöverföring som vi avvisar. Betänkandet, som vi tycker är utmärkt, röstar vi dock för.

Habsburg-Lothringen
Herr ordförande, herr kommissionär! Jag vill naturligtvis också ansluta mig till gratulationerna till Crowley för det verkligt stora arbete som han här har utfört för en förenkling av byråkratin inom ramen för den inre marknaden. När man tittar på vad som inom ramen för konjunkturstatistik delvis också krävs av små och medelstora företag, har man känslan av att de verklighetsfrämmande uppfinnarna av denna statistik uppenbarligen tror att kunder betalar för ifyllande av formulär och inte för produkter. Här krävs det alltså något av ett företag som inte går. Det logiska facit är att arbetsplatser går förlorade. Vore det inte avsevärt bättre, om staten, i stället att för som vanligt hota med straff, om inte företag efterkommer sina statistiska förpliktelser i stället snarare uppmuntrade, genom till exempel vissa premier, och för övrigt ge ut dessa, oberoende om dessa företag utarbetar statistik inom ramen för konjunkturstatistiken eller inte.
Som historiemedveten människa kommer man naturligtvis ofrånkomligt att tänka på medeltidens system med dagsverke, även om man då hade fördelen att man bara måste lämna in tionde, medan avgiften till staten i dag för det mesta betyder avsevärt mer än 10 procent av inkomsten eller arbetets värde. När man då också hör att, som till exempel i Österrike, finansministern tänker högt om en omvänd bevisbörda vid skatteinbetalning, då kan man knappt föreställa sig vad detta skulle betyda i merarbete för små och medelstora företag och i vilka astronomiska tal arbetslösheten skulle komma upp i hos oss i Europa. Just små och medelstora företag är dock de ställen där arbetsplatser skapas och behålls.
I det här avseendet kan SLIM-programmet verkligen vara banbrytande för den enskilde europeiske medborgaren, och jag hoppas verkligen att SLIM-programmets olika föräldrar och faddrar i sina bemödanden kommer att fortsätta driva detta SLIM-program framåt och hålla det vid liv.

Thors
Herr ordförande! Jag undrar hur länge vi kommer att hålla på att tala i uppskattande ordalag om SLIM-programmet. Nu är det år 1998. Programmet lanserades år 1996, men vi har, som min kollega Wijsenbeek sade, ännu inte sett ett enda förslag. Det är den första allvarliga invändingen. Jag skulle vilja utfärda en sista varning: Kom inte en gång till och tala om SLIM-programmet om vi inte har fått konkreta förslag! Jag börjar bli trött på denna " SLIM-liturgi" !
För det andra hoppas jag verkligen att signalerna går fram till hela kommissionen, dvs. att vi vill att dessa principer skall utsträckas till att omfatta all lagstiftning inom kommissionen, eftersom behovet finns där också.
Vidare vill jag betona det som Murphy konstaterade vid juridiska utskottets utfrågning, nämligen att ett av SLIM-förslagen som har lagts fram när det gäller statistikföringen inte är genomförbart. Jag hoppas att kommissionen tar detta på allvar, och att man där reviderar, eftersom detta förslag skulle leda till dubbel byråkrati, dubbla nomenklaturer för företagen och gå i precis motsatt riktning mot det som alla kolleger här har efterlyst.

Rübig
Ärade herr ordförande, mina ärade damer och herrar! SLIM-initiativet är ett mycket viktigt initiativ eftersom det gör Europa sympatiskt. Sympatiskt eftersom man funderar på om man kan förenkla existerande föreskrifter och hur man kan utforma dem på ett mer användbart sätt. När man tänker på att det finns ca 50 000 föreskrifter på den inre marknaden, då vet man vilket arbete som ligger framför en. När man pratar om new public management , då vet man att SLIM här har en avsevärd betydelse. Vid sidan av FICHE-IMPACT, som skall försöka att förenkla nya rättsföreskrifter och att presentera dem klart och tydligt för medborgarna, är SLIM-programmet tänkt att förenkla det bestående rättsliga ramverket. Därtill behöver vi också systemet med bench marking , så att vi ser hur antalet, hur kvaliteten, hur de olika områdena utvecklar sig, alltså så att vi får jämförbara måttstockar på hur effektivt vi arbetar.
Vi behöver det här SLIM-programmet, så att det inre marknaden inte bara finns på papperet, utan också kan upplevas i praktiken. På förenklade och enhetliga föreskrifter för den inre marknaden, tjänar inte bara konsumenterna, nej, i synnerhet konsumenterna, eftersom produkterna därigenom blir billigare. Företagen kan då syssla mer med att producera tjänster och produkter, i stället för att fylla i statistik. Det är nämligen möjligt att hämta underlagen och de nödvändiga uppgifterna för statistiken från andra områden. Vi skickar tillräckligt med uppgifter till skattemyndigheterna, bankerna kan möta omsättningen, socialförsäkringsinstituten får uppgifterna. Jag tror att en del står öppet för oss på det här området. Jag skulle också föreslå att till exempel Ekonomiska och sociala kommittén skulle sysselsätta sig intensivare med de här problemet, för en avlastning av näringslivet leder till flera arbetsplatser.

Lindqvist
Herr ordförande! Man kan väl tycka att detta är ett steg i rätt riktning, men jag tror att man måste se det på ett mycket bredare sätt. Det är bra att man behandlar lagstiftningsområde för lagstiftningsområde och kan utöka det till att omfatta flera områden om det skulle vara av betydelse. Det är också bra att detaljeringsgraden gås igenom ordentligt, så att mer av principer läggs på EU-regler och EU-lag samt mer detaljer läggs på de enskilda medlemsländerna om vad det nu kan röra sig om i jordbruket, t.ex. gurkor, bananer eller jordgubbar, så att man slipper denna debatt.
Jag har en allvarlig invändning, nämligen att man börjar med en sådan regel om SLIM, som i och för sig är bra, men inte tar itu med det stora problemet: de ständigt nya EU-reglerna. År 1992, när subsidiaritetsprincipen infördes, fanns ca 8 050 EU-regler som påverkade medlemsländerna. År 1996 var det 14 000, och antalet ökar för varje år. Det är en mängd nya regler och detaljer som gör att problemet är stort. Det är där man måste börja genom att lägga mer av principer på EU och mer detaljer på nationalstaterna.

Marín
Herr ordförande! Jag skulle vilja ta detta tillfälle i akt att upprepa för parlamentet kommissionens tacksamhet för det stöd detta initiativ har fått och, framför allt, för dess snabbhet att komma med ett yttrande, vilket kommer att göra det möjligt att sätta i gång den nya etappen i SLIM-programmet de närmaste veckorna.
Ni vet att en av kommissionens prioriteringar är just att förenkla lagstiftningen i rapporten som gjordes om handlingsplanen för den inre marknaden under mottot " Lagstifta bättre" . Detta är en känsla vi alla delar.
Initiativet SLIM har, inte utan svårigheter, fungerat i nästan två år Kommissionen medger detta, även om det i allmänhet har genomförts ett ansenligt arbete av vilket man börjar kunna se de första påtagliga resultaten.
Efter att ha fullbordat två räkenskapsår och med ett tredje som just skall börja, finner vi fyra lagstiftningsförslag på bordet. Vad gäller nästa etapp av SLIM och med parlamentets krav som bas, efter att ha lyssnat på medlemsstaternas åsikter och medveten om de nämnda områdena i handlingsplanen för den inre marknaden, har kommissionen valt följande sektorer att undersökas i etapp 3 som inleds nu: direktivet om elektromagnetisk kompatibilitet, försäkringar och några aspekter av gemenskapslagstiftningen om socialförsäkringen. Ännu har inte det slutgiltiga urvalet skett för den fjärde etappen, men för närvarande bedömer vi att man bör inkludera bolagsrätten, en del av miljölagstiftningen och en tredje sektor, troligen om produktlagstiftning. De närmaste dagarna kommer kommissionen att lägga fram ett arbetsdokument i vilket beskrivs omfattningen och målen med arbetena som skall utföras.
Ett av de viktigaste bekymren för kommissionen, ända från början, har varit att inom SLIM-programmet förbättra och öka öppenheten i arbetena för alla intresserade parter, och vi förstår en del av kritiken vi har fått, men man måste tänka på att man måste finna en balans, så att SLIM-grupperna kan nå sitt första mål, vilken är diskussionen mellan de intresserade, i en informell omgivning, om den överdrivna komplexiteten i den nuvarande lagstiftningen, och förberedandet för rekommendationer om förenkling, på kort tid. Detta hindrar att alla berörda parter kan delta direkt, även om vi försöker garantera att rådfrågningarna mellan dem skall vara så bred som möjligt.
Vad gäller begäran om parlamentets deltagande föreslår kommissionen att ordförandena i SLIM-grupperna håller er informerade om de framsteg som sker i arbetet under räkenskapsåret och att den tillgängliga informationen ges på det sätt ni i parlamentet bestämmer.
En annan oro som har uttryckts är behovet av att förenkla den nationella lagstiftningen angående den inre marknaden. Kommissionen skulle gärna vilja att även den nationella lagstiftningen kunde förenklas, för vilket det naturligtvis skulle krävas att medlemsstaterna, för ni har pekat på att man beslutar enhälligt, också var överens om målet att förenkla gemenskapslagstiftningen och den nationella lagstiftningen, men jag döljer inte att detta är en speciell uppgift, och arbetena har inletts, men detta skall naturligtvis ses på lång sikt.
Task force som hänför sig till affärsmiljön analyserar också framstegen som genomförs av medlemsstaterna i förenklingen av den nationella lagstiftningen och jag måste peka på att just i dag är inte kommissionen i stånd, och har inte heller medlen, att utföra förenklingsarbetet av all gemenskapslagstiftning som redan det är tillräckligt, och inte heller, om man förutsätter att medlemsstaterna ger kommissionen i uppdrag att se över all nationell lagstiftning, att utföra denna gigantiska uppgift.
En sista kommentar angående en del av den mottagna kritiken. Jag tror att det är en fråga om balans, för i lagstiftningsförfarandet är självklart kommissionen ansvarig, och självklart är rådet ansvarigt och självklart är också Europaparlamentet ansvarigt. Jag har varit här denna vecka och jag behöver inte berätta att vi under tre dagar har tagit emot tonvis med ändringsförslag.
Därför tror jag att om vi alla tillämpar SLIM-programmet, som i den engelska versionen betyder " smal och elegant" och i den holländska betyder " listig och slug" , på oss, kommer vi att bli smala, listiga och sluga.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 09.00.

Konjunkturstatistik
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0047/98) av Gasòliba i Böhm för utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik om förslag till rådets förordning om konjunkturstatistik (KOM(97)0313 - C4-0417/97-97/0171(CNS)).

Gasòliba i Böhm
Herr ordförande, ärade ledamöter, herr kommissionär! Det ämne vi behandlar, lagstiftningsförslaget till rådets förordning rörande konjunkturstatistik, har en teknisk dimension, men också en dimension i enlighet med genomförandet av den europeiska inre marknaden och den kommande monetära unionen med euron.
Vår ekonomiska verklighet, på Europeiska unionens nivå, överträffar allt mer det som skulle kunna vara en enkel verksamhet i medlemsstaterna därför att det, givetvis, kommer att bli nödvändigt med en politisk inriktning av unionens ekonomiska politik och monetära politik genom den inre marknaden, och framför allt genom den monetära unionen, och därför måste denna inriktning baseras på tillförlitlig statistik.
Detta förslag till förordning strävar efter att garantera tillförlitligheten i denna statistik, det vill säga, att dessa aspekter och ekonomiska storheter med vilka man måste arbeta på en ekonomisk och monetär nivå i unionen, skall vara jämförbara och tillförlitliga. Detta är förslaget och syftet med denna förordning.
Därför är det betydelsefullt att två typer av rådgöranden har genomförts innan denna förordning har tillkommit: en med Europeiska monetära institutet, om vilken typ av statistik Europeiska monetära institutet, embryot till Europeiska centralbanken, behöver för att få en korrekt inriktning på unionens monetära politik, och en annan med kommissionen för att i dess ekonomiska inriktningar ta reda på vilken typ av konjunkturstatistik den behöver, vilken typ av precisioner man måste göra och således vilka typer av krav som måste fastställas.
Detta leder till en rad förslag i motiveringen. Elva olika egenskaper, om månatliga produktionsindikatorer, information om företagens krav, information om företagens order, månatlig information om lagerbestånd, produktion per arbetsgren, sysselsättning och arbetstimmar, och från kommissionens sida, en rad indikatorer som hänvisar till små och medelstora företag och någon typ av specifika sektorer som byggsektorn och tjänstesektorn. Dessa indikatorer fastställs genom en typ av moduler som gör denna jämförelse möjlig.
I vårt utskott har vi diskuterat denna fråga och vi har varit mycket eniga. Jag, som föredragande, har gjort två typer av förslag: det första att man, bland annat, i hög grad skulle beakta indikatorerna på regional nivå, därför att det finns regioner med samma tyngd som eller mer än vissa stater, och om denna regionala dimension överges skulle man förlora en typ av indikator som, dessutom, är mycket nödvändig för inriktningen på en rad politikområden i själva Europeiska kommissionen, exempelvis i det gränsöverskridande samarbetet, i några aspekter i tillämpningen av strukturfonderna, i uppföljningen av den ekonomiska verksamhetens utveckling, i kampen för sysselsättning. Därefter fanns det ett mer tekniskt förslag, som innebar en precisering av några moduler i samband med bokföringen av, exempelvis, antal arbetstimmar per deltidsarbetare, vilket är en av de frågor som nu studeras mer uppmärksamt.
I denna andra punkt fanns en rad iakttagelser av kolleger från PPE, vilka tog upp SLIM-programmet, det vill säga, att inte överlasta företagen för mycket när de skall utföra de statistiska frågeformulären, och då vi eftersträvade enhällighet övergav vi denna andra aspekt. Vi var överens i det övriga och detta låter mig, som föredragande, uttrycka min tillfredsställelse för att de ändringsförslag som jag föreslår till betänkandet, i det jag accepterar kommissionens inledande förslag, förslag eller ändringsförslag som jag anser är förbättringar, fick ett enhälligt stöd i utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik, vilket gör att jag lägger fram ett betänkande utan meningsskiljaktigheter på utskottsnivå.

Lulling
Herr ordförande! En illa informerad man eller kvinna, en illa informerad ledare, ett illa informerat folk reagerar illa och fattar dåliga beslut. Denna enkla sanning gäller i Europeiska unionen framför allt beslutsfattarna, som om de är illa informerade eller om informationen är felaktig och framför allt omöjlig att jämföra, löper risken att fatta dåliga beslut, vilket i slutänden skadar unionens medborgare.
Därför är en förordning om konjunkturstatistik inte en fråga enbart för statistiker och tekniker, utan har stor politisk betydelse. Det är också skälet till att vårt parlament tar upp frågan. Att följa upp företagens utveckling för att korrekt kunna bedöma hur den inre marknaden utvecklas, fastställa den monetära och ekonomiska politiken, social- och industripolitiken, har en avsevärd politisk betydelse, särskilt i den övergångsfas vi befinner oss i för att förbereda den gemensamma valutan.
På universitetet lärde jag mig att man kan ljuga på det mest raffinerade sätt med statistik och att man egentligen bara kan lita på statistik som man själv har förvanskat. Men eftersom vi i Europeiska unionen måste lita till den statistik de femton medlemsstaterna tillhandahåller, vilka är fortsatt ansvariga för insamlandet av data, är det nödvändigt att fastställa normer, regler och definitioner som krävs för att få fram jämförbar statistik.
Vi är därför positiva till förordningens mål och det tillvägagångssätt som kommissionen föreslår. Vi stöder framför allt dess strävan att balansera bördorna för företagen som skall tillhandahålla uppgifterna och den nödvändiga ökningen av informationen, för att samtidigt tillfredsställa exempelvis Europeiska monetära institutet och företagen.
Som föredragande av en del av projektet SLIM, som gäller statistik över varuhandeln på den inre marknaden, vet jag att vi slits mellan å ena sidan en vilja att minska bördorna för i synnerhet de små och medelstora företagen, som skall tillhandahålla uppgifter, och å andra sidan användarnas behov - däribland behoven hos företagen själva, som i vissa fall behöver mycket detaljerad information, för att detta är väsentligt för deras handels- och investeringsstrategi.
Vi har stor förståelse för vissa ändringsförslag till kommissionens text, främst i fråga om jämförbar statistik, inte bara på nationell utan även regional nivå, givetvis med tanke på att konjunkturstatistiken hädanefter skall omfatta inte endast industrisektorn utan även tjänstesektorn.
Vi skall dock inte överdriva och garantera att de insamlade uppgifternas ursprung på regional nivå inte kan identifieras. Vi skall heller inte överdriva åt andra hållet, som De Gröna gör i vissa ändringsförslag när de går längre än nödvändigt i fråga om variablerna.
Låt oss inte glömma att det här är fråga om konjunkturstatistik som inte är avsedd att ersätta socialstatistik och arbetsmarknadsstatistik. Den som gapar över mycket mister ofta hela stycket. Vi måste säkerställa tillgången på jämförbara och kortfristiga indikatorer i Europeiska unionen, varken mer eller mindre.
Överflöd är något mycket nödvändigt, men inte att rekommendera inom detta område, vilket föredraganden - som jag gratulerar - inte heller har gjort. Vi kommer att stödja honom.

Rübig
Herr ordförande! Förfogandet över statistiska data är särskilt viktigt i tider som dessa. Införandet av euron kommer också att ge oss möjligheten att noggrant studera hur den ekonomiska situationen och i synnerhet konjunkturen utvecklar sig. Därför välkomnar jag betänkandet mycket, gratulerar föredraganden - det är ett utmärkt arbete -, och det gläder mig särskilt att han pekar på att det inte skall bli några merkostnader för små och medelstora företag, utan tvärtom, att vi i framtiden strävar efter avlastning. Avlastning betyder inte att vi startar en pappersexercis som på medeltiden - som det redan har sagts i dag -, utan att vi verkligen försöker att samla in data så automatiserat som möjligt. Det borde vara vårt mål att ställa ADB-teknisk mjukvara till förfogande, så att data kan slussas in så aktuell och direkt in i våra system som möjligt. När man är ute bland företagen - och jag själv är smed och mycket ute bland mina kunder, som ofta visar mig statistiska deklarationer på tjugo sidor som de måste fylla i -, då förstår man dessa människors ilska på statistikerna och på detta Europa som bara besvärar dem med pappersarbete, och som de inte kan se någon omedelbar nytta med.
Jag tror att vi verkligen skulle försöka att skapa ett system för att ställa data till förfogande automatiskt, om möjligt via modem, så att det alltså inte skapas något mekaniskt arbete och att inte en mängd papper skickas hit och dit - det är nämligen också en belastning för den statistiska centrala myndigheten när den konfronteras med tonvis med papper. I stället borde vi finna en intelligent, prydlig lösning, som helt enkelt gör det möjligt för våra företag att ställa dessa data till förfogande, om möjligt utan kostnader, samtidigt som vi får exakta och bra data för vår goda framtid i Europa.

Porto
Herr ordförande! Kommissionens initiativ som pekar på förbättring och ojämförbarhet av statistik över företagens konjunkturutveckling kan inte annat än förtjäna största möjliga stöd.
Det handlar om mål av växande betydelse genom antagandet av en gemensam valuta och utvidgningen av marknaden som följd av den aktuella handlingsplanen. Bara så kan man få en korrekt och ständigt aktualiserad uppfattning om den pågående utvecklingen, vilket gör det möjlig att vidta nödvändiga åtstramningsåtgärder.
Det handlar om ett område där vi inte kan begränsa oss till subsidiaritetsprincipen då vi, framför allt genom den monetära unionen, inte kan låta bli att åta oss ansvar i förhållande till hela unionen. Vad gäller Carlos Gasòliba i Böhms betänkande, vilket jag gratulerar till, tycks detta förtjäna allt vårt stöd, speciellt angående förespråkandet av en tydligare distinktion mellan inre och yttre rörelser och i försvaret av regional statistik.
Det handlar alltså om problem som på något sätt hör ihop, vilket gör det viktigt att känna till rörelserna utom unionen, eller utom den Ekonomiska och monetära unionen, mellan medlemsstaterna och även mellan regionerna. Förutom dessa rörelser, kan bara den korrekta och aktualiserade kännedomen om alla kortsiktiga indikatorer på regional nivå, göra det möjligt att ingripa korrekt i förhållande till så olika realiteter, där ibland skillnaderna är större i situationen inom länderna än mellan dem.
För att inte tala om betydelsen av skillnaderna av strukturell art mellan regionerna, vilken inte är föremål för bekymmer i den nuvarande regleringen, men där det också finns mycket att göra angående ansvaret och stödet från unionen, vilka garanterar rigorismen i en politik som bör få en växande betydelse i ett starkare och mer sammanhållet Europa.

Marín
Herr ordförande, ärade ledamöter! Den förordning som vi i dag underställer er behandling, syftar till att underlätta den harmoniserade konjunkturstatistiken för gemenskapens ekonomiska sektorer. De nationella statistiska tillvägagångssätten skiljer sig mellan några medlemsstater och andra, så att den tillgängliga informationen ofta är antingen ofullständig eller ojämförbar. Genom sitt beslut av den 18 juni 1992 antog rådet ett program för utveckling av statistiken för tjänster och särskilt handelstjänster. Definitionen av nya politikområden i förhållande till ekonomin, konkurrens, de sociala frågorna och företagen, kräver initiativ och beslut som baseras på statistik, som Gasòliba sade. Dessutom är det nödvändigt att ha fullständiga och tillförlitliga statistiska källor för att göra en så exakt beräkning som möjligt inom systemet för kvartalsräkenskaper.
Å andra sidan närmar vi oss med stora steg den monetära unionen, och fördraget om Europeiska unionen har skapat en ny mycket viktig användare av konjunkturstatistiken, nämligen den framtida Europeiska centralbanken. För att tillämpa en effektiv och objektiv monetär politik är det viktigt att ECB kan räkna med fullständig konjunkturstatistik helt jämförbar mellan medlemsstaterna och som man dessutom snabbt kan förfoga över.
Förslaget till förordning som vi behandlar, om konjunkturstatistik, syftar till att svara på alla dessa krav. Emellertid tog de tidigare direktiven enbart upp sektorerna inom tillverknings- och byggindustrin, medan förslaget till förordning korrigerar denna situation då den inkluderar tillämpningen av alla sektorer och bland dem, tjänste- och handelssektorerna. Jag måste påpeka att den föreslagna förordningen inte syftar till att tillfredsställa alla kommissionens och det Europeiska monetära institutets behov, eftersom detta skulle innebära en alltför stor belastning för företagen, utan förordningens syfte är att fylla de mest uppenbara tomrummen, som de angående en central fråga, nämligen konsumentprisindex.
Beträffande den större harmoniseringen av resultaten, slår förslaget till förordning för första gången fast nivån på uppdelningen av resultaten och en överföringsfrist för uppgifterna. Framstegen för tekniken för datainsamling har fått oss att tänka att det nu är onödigt att utarbeta kostsamma och uttömmande insamlingar och den föreslagna förordningen gör det möjligt för medlemsstaterna att använda teknik för stickprovtagning och administrativa data, och ger på så sätt en möjlighet att begränsa belastningen på företagen. Kommissionen anser ändringsförslagen nr 1, 2, 3, 4, 5, 6 och 7 godtagbara. Däremot har vi svårt att godta ändringsförslag nr 8, eftersom vi anser att detta är överflödigt på grund av antagandet av rådets förordning nr 322 om gemenskapsstatistik, i vilken redan preciseras bestämmelser för det konfidentiella, tillämpliga på all gemenskapsstatistik, den så kallade statistikhemligheten. Beträffande de övriga ändringsförslagen, från 9 till 26 anser kommissionen att de är strikta tekniska preciseringar och eftersom vi inte vill göra något alltför omständligt, skulle kanske ändringsförslagen innebära att företagen skulle bli lidande i sin normala verksamhet.
Därför accepterar vi de viktiga delarna i de ingivna ändringsförslagen från det parlamentariska utskottet och av föredraganden Gasòliba, med skillnaden att vi anser att statistikhemligheten redan är löst i den tidigare förordningen, och att de andra, framför allt om Eurostat och om unionens statistiktjänster förefaller oss vara överdrivet tekniska precisioner som skulle skapa fler nackdelar än fördelar. Tack, således, herr Gasòliba och övriga medlemmar i det parlamentariska utskottet, för den fördelaktiga syn ni har angående något nödvändigt, att ge säkerhet, harmonisera och öka konjunkturstatistikens tillförlitlighet.

Rübig
Herr kommissionär! Är kommissionen beredd att erbjuda ett mjukvarupaket som erbjuder alla medlemsstater samma uppbördsmöjlighet och som möjliggör en helautomatisk organisering av registreringen?

Marín
De ansvariga för Eurostat säger att det inte föreligger några hinder. Och faktum är att när denna förordning träder i kraft, såsom alla åtgärder inom den inre marknaden, kommer en nästan oundviklig harmonisering att uppnås. Och jag tror inte att det skall vara några svårigheter med de tekniska framstegen, för det kommer att i reell tid vara möjligt att ha tillgång till all typ av konjunkturstatistik som kan registreras inom Eurostat .

Gasòliba i Böhm
Herr ordförande, herr kommissionär! Om ni tillåter en kort kommentar till Maríns framställning av kommissionens ståndpunkt, så vill jag uttrycka min naturliga tillfredsställelse över denna ståndpunkt och över att man accepterar de ändringsförslag som har nämnts. Ändringsförslag nr 8 tog inte hänsyn till förordningen som jag har nämnt, men ändringsförslaget är säkert överflödigt. Beträffande de övriga är jag som föredragande också emot att de antas. Således är min rekommendation att inte rösta för dem i morgon under omröstningen.
Jag skulle vilja nämna en fråga där vi är överens med kommissionären och som jag anser vara viktigt att vara medveten om, vilket är det faktum att det kommer att bedrivas en monetär politik och förvaltning från Europeiska centralbankens sida, och att detta tvingar oss att granska och analysera konjunkturstatistikens precision. Det vill säga, det finns en monetär politik som vi, på ekonomispråk, kallar fine tuning , alltså en nästan omedelbar och mycket precis finjustering, och denna fine tuning kan givetvis inte utföras om man inte har mycket precis statistik. Således tvingar det oss att söka efter en balans mellan att inte belasta företagen alltför mycket vad gäller nödvändiga data, men inte heller glömma att Europeiska centralbanken kommer att kräva större precision och att vi därför kommer att bli tvungna att ta upp frågan igen.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 9.00.
(Sammanträdet avbröts kl. 19.05.)

