Justering av protokoll
Ordföranden
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Macartney
Herr ordförande, rörande protokollet, punkt 2: igår tog jag upp dumpningen av norsk lax. Jag måste meddela parlamentet att de rapporter vi hörde i går, att Norge har ingått ett avtal med Europeiska unionen, som inbegriper en frivillig exportbegränsning, tycks vara sanningsenliga. Det kommer att orsaka mycken ilska inom EU, att det land som röstade nej till medlemskap i klubben förefaller ha bättre kontakt med kommissionen än vi i detta parlament, när vi försökte ta upp frågan igår.

Sichrovsky
Herr ordförande, bästa kollegor! Jag ber er att tillsammans med oss oberoende delegater välkomna en speciell gäst på åhörarläktaren, Lama Gangchen, ordförande i World Peace Foundation, som besöker Europaparlamentet för första gången. Tack så mycket!
(Applåder)

Gallagher
Herr ordförande, jag kommer från en perifer region där vi till stor del är beroende av fiske och fiskodling i det att vi inte har någon alternativ sysselsättningskälla, så jag stöder till fullo min kollega Allan Macartney från Skottland. Vi måste fråga oss, vilka representerar vi? Representerar vi medborgarna, fiskarna och fiskodlarna inom unionen eller de utanför unionen? Kommissionen måste noga granska sig själv och göra klart för sig vilka vi representerar.

Provan
Herr ordförande, jag är glad att herr Macartney har tagit upp denna fråga. Det är en viktig fråga om detta parlaments status och dess förhållande till kommissionen. Fiskeriutskottet och parlamentet har alltid ansett att vi måste hålla ihop och stödja Europeiska unionen i denna dispyt med Norge. Att kommissionen inleder förhandlingar och gör en överenskommelse ute i kulisserna, utan att överväga alla konsekvenserna det får för Europeiska unionen, är inte särskilt smart. Och vi borde be kommissionen att göra ett uttalande vid nästa minisession, så att vi fullt ut kan få reda på vad som har försiggått i bakgrunden.

McMahon
Herr ordförande, vidare i samma fråga, socialistgruppen stöder de andra grupperna i deras krav på ett uttalande från kommissionär Brittan. Under de senaste månaderna har jag försökt få reda på när exakt han hade tänkt sig att avslöja innehållet i den undersökning hans avdelning genomfört. Det har förekommit läckor i pressen, som antytt att han rekommenderat att den norska laximporten beläggs med tull, men att han nu fått kalla fötter. Han tycks föredra den inslagna vägen med minimalt importpris, som inte fungerat tidigare, vilket vi sett i detta parlament. Så, som herr Provan föreslagit, hoppas jag att Sir Leon Brittan på måndag eller tisdag under nästa minisession i Strasbourg kommer att göra ett uttömmande och ärligt uttalande till parlamentet om hur spelet går nu i denna mycket allvarliga fråga, som ju påverkar tusentals jobb i Skottland, Irland och andra delar av unionen.
(Protokollet justerades.)

Social trygghet i samband med flyttning inom gemenskapen
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0118/97) av Oomen-Ruijten för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om förslag till rådets förordning (KOM(96)0452 - C4-0543/96-96/0227(CNS)) om ändring av förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpning av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen, samt förordning (EEG) nr 574/72 om tillämpning av förordning (EEG) nr 1408/71.

Oomen-Ruijten
Herr ordförande, ärade kollegor, mina damer och herrar, det förslag som vi behandlar här idag bedömer parlamentet som mycket positivt, herr kommissionär. Förslaget avser att, för att uttrycka sig folkligt, sätta händer och fötter på de datortjänster som förekommer inom medlemsländerna och som är nödvändiga för samordningen av de sociala säkerhetssystemen. Vi kan mycket väl leva med det här förslaget.
Sedan ytterligare ett förslag, även det förträffligt, som rör prestationerna vid sjukdom och havandeskap för studerande och tillfälligt anställda. Inom Europa råder fri rörlighet. Den vill vi också främja. Vi vill också se till att fler och fler studenter får möjlighet att tillbringa ett provarbetsår eller studieår utomlands. Vad kan då vara lämpligare än att man på grundval av de förmåner som råder i ens medlemsland också får rätt till försäkring inom ramen för akut sjukdom och havandeskap?
Revideringen kan alltså räkna med vårt stöd. Tyvärr måste jag också konstatera att Nederländerna, mitt eget medlemsland, har låtit införa en bestämmelse enligt vilken dessa trevliga regler inte kommer att gälla för studenter från Nederländerna som reser utomlands. Inom socialutskottet anser vi att den undantagsbestämmelse som Nederländerna begärt måste bort. Det får inte bli så att en medlemsstat behandlar sina egna studenter eller tillfälliga anställda på annat sätt än de andra medlemsstaterna.
Sedan har jag ytterligare ett par frågor. Problemet med gränsarbetare känner vi alla till, och detta är inte bara ett problem för Nederländerna - Tyskland - Belgien utan också för Frankrike - Spanien, Spanien - Portugal och Italien. Problemet med gränsarbetarna ökar ständigt eftersom medlemsstaterna, ofta på grund av nedskärningar i de sociala säkerhetssystemen, har börjat införa ändringar i sina system. När man gör sådana ändringar har man ibland inte så bråttom att anmäla till EU-kommissionen att man vidtagit ändringarna och att ändringarna granskats med avseende på eventuella konsekvenser för människor som bor i ett land och arbetar i ett annat. Jag konstaterar att anmälningsförfarandet inte fungerar. Jag vill fråga kommissionären vad han tänker göra åt det.
En annan punkt är det tillfälle då anmälan skall göras - det finns nu ett konkret fall, tyvärr än en gång i Nederländerna, där man igår i andra kammaren vid en allmän debatt beslöt att uppmana statssekreteraren att omedelbart ta upp förhandlingar med EU-kommissionen om det som har gjorts går att genomföra, och där jag konstaterat att samtliga partigrupper i kammaren stödde beslutet. För vad är det egentligen som man har gjort? Man har lämnat in ett förslag om att drastiskt begränsa rättigheterna för personer som arbetar i Nederländerna och bor utomlands respektive planerar att bosätta sig utomlands. Detta innebär inte bara att man om man blir arbetsoförmögen och är belgisk gränsarbetare i Nederländerna bara kan få sjukersättning under en viss tid. Det innebär i förlängningen också att uppbyggnaden av till exempel en folkförsäkring inte längre kan garanteras. Jag vill fråga kommissionen: har ni haft några kontakter med Nederländerna om detta? För regleringen gäller inte bara den närmaste omgivningen, den är också en reglering gentemot tredje land som kan få konsekvenser för hela Europa. Har ni haft några kontakter? Är ni beredda att mycket snabbt ta kontakter? För när den allmänna debatten har hållits kommer kammaren omedelbart att ta beslutet. Är ni beredda att ta kontakt snabbare och även meddela oss vad er inställning är?
Om revideringarna av de sociala säkerhetssystemen, sådana de fortfarande är, har parlamentet uttalat sig i en tidigare rapport från undertecknad. Är det inte nu nödvändigt att än en gång ta upp en diskussion mellan socialministrarna om pendlareffekten eller gränseffekten eller vad man nu vill kalla den, så att vi i alla fall får veta i förväg exakt vad som pågår och inte ständigt måste komma med korrigeringar i efterhand.
Herr ordförande, jag vill än en gång tacka för förslagen från kommissionen och för det goda samarbetet och jag hoppas att ändringsförslagen beviljas.

Lindqvist
Herr ordförande! Detta betänkande reglerar de sociala trygghetssystemen när arbetstagare, egenföretagare och deras familjer flyttar inom gemenskapen. Det är ett viktigt betänkande, eftersom rörligheten ökar, vilket naturligtvis är något som är positivt. De ändringar som kommissionen nu har föreslagit syftar till att införliva ändringar som i hög grad redan har gjorts i den nationella lagstiftningen. Det är dock ändå bra att så sker.
I dag har personer som vistas i en annan medlemsstat för att studera bara rätt till " minimisjukvård" om de blir sjuka, en slags bassjukvård eller akutsjukvård. Enligt kommissionens förslag skall de emellertid ha tillgång till vård varje gång som de är i behov av det, vilket ju egentligen borde vara självklart. Detta är naturligtvis något som skall stödjas, och som vi också stöder. Utskottet är positivt och välkomnar förbättringarna, säkert också för studenter.
Den liberala gruppen stöder ändringsförslag som syftar till att garantera att medborgare också från tredje land som studerar i EU skall ha rätt till akutsjukvård. Detta är, herr ordförande, en förbättring i förhållande till vad som gäller i dag. Jag vill dock påpeka att det fortfarande är skillnad mellan studenter som kommer från länder inom EU och studenter som kommer utifrån. Det är ändå ett steg i rätt riktning som förbättrar förhållandena för studerande som kommer från länder utanför unionen. Den skillnad som finns kvar bör kunna åtgärdas vid nästa reformomgång. Den liberala gruppen kommer att rösta för detta betänkande.

Wolf
Herr ordförande, kära kollegor! Vi har nu redan en tid haft den inre marknaden. Vi har också en långsamt tilltagande, gränsöverskridande rörlighet men arbetstagarnas fria rörlighet ges alltjämt otillräcklig näring i form av social säkerhet samt säkerställande av och tillgång till hälsovårdssystem. Där utgör i själva verket Oomen-Ruijtens betänkande och kommissionens underlag det allra första steget, för att överhuvudtaget som en början åstadkomma ett minimum, som vi behöver för att de grundläggande sociala rättigheterna också ska fungera i samband med den reellt tilltagande gränsöverskridande rörligheten hos arbetstagare.
Det är viktigt, att detta också fungerar för arbetstagare under utbildning och att studenter inkluderas, ty i själva verket handlar det om ett område, där rörligheten med rätta också särskilt utvecklas till ett bidrag till att befästa och utveckla den inre marknaden för det aktuella arbetet. Jag betonar också nödvändigheten av att tillse, att medborgare från tredje land inte fortsatt diskrimineras på nuvarande sätt. Vi måste arbeta vidare i denna riktning. Det finns också ytterligare andra önskemål som förblir öppna. Samtidigt som vi naturligtvis har intresse av, att flyttningen, den gränsöverskridande rörligheten utvecklas inom den europeiska unionen, har vi också intresse av att möjliggöra, att fördelaktiga bestämmelser kan tas med från det egna landet när det rör sig om en tillfällig vistelse i ett annat land inom unionen. Här stannar betänkandet i sin realistiska bedömning av möjligheterna långt bakom vad som vore nödvändigt. Egentligen kan vi totalt sett göra sammanfattningen, att vi inom de områden, där parlamentet har någonting att säga, uppenbarligen har mycket stora svårigheter att få igenom även små framsteg. Endast i de fall vi ingenting har att säga kan vi formulera stora principer. Denna brist måste vi nu till slut övervinna. Vi måste komma fram till en genuint principstyrd, genomgripande politik i vårt lagstiftningsarbete.

Flynn
Herr ordförande, först av allt vill jag tacka fru Oomen-Ruijten, föredraganden, för det fortsatta stöd hon ger till ändringsförslagen till förordning (EEG) nr 1408/71 och förordning (EEG) nr 574/72. Kommissionen välkomnar Europaparlamentets mycket positiva inställning till detta förslag och parlamentet delar kommissionens åsikt att förordning (EEG) nr 1408/71 och (EEG) nr 574/72 om samordning av nationella system för social trygghet måste uppdateras mot bakgrund av förändringar i nationell lagstiftning.
Parlamentet delar också åsikten att det är nödvändigt att i förordningstexten lägga en ordentlig grund för telematiktjänster för samordningen av nationella system för social trygghet. Detta är känt som Testprogrammet och fru Oomen-Ruijten har specifikt visat på vikten av det.
Parlamentet stöder vidare förslaget om att utsträcka rätten till hälsovård till att innefatta även studenter och personer som undergår yrkesutbildning i ett annat medlemsland än det där de är försäkrade. I sitt betänkande föreslår fru Oomen-Ruijten tre ändringsförslag. Det första och det tredje berör det föreslagna undantaget för Nederländerna om metoden för hur medlemsstaterna skall ersätta varandra för hälsovårdskostnader för studenter. Det förefaller som om detta undantag ställer Nederländerna i en fördelaktig position gentemot övriga medlemsstater. Kommissionen är därför beredd att tillstyrka dessa ändringsförslag.
Det andra ändringsförslaget syftar till att utsträcka rätten till hälsovård till att omfatta även medborgare i tredje land när de tillfälligt vistas i ett annat medlemsland än det där de är försäkrade. Herr Wolf hänvisade särskilt till detta. Kommissionen vidarebefordrade denna idé till rådet redan 1995, tyvärr utan framgång. Dock är kommissionen återigen beredd att ta till sig detta ändringsförslag i dess modifierade form.
Slutligen tog föredraganden upp ytterligare en punkt. Den har inget specifikt att göra med dagens betänkande. Däremot rör den ett beslut fattat av den nederländska regeringen och som träder ikraft inom kort. Det berör sjukpensioner. DG V är medvetet om denna fråga och har uppvaktats av handikappade i samband med detta förslag. DG V har bett den juridiska tjänsten om råd i denna fråga och den förefaller vara nog så komplicerad. Dessutom är den politiskt känslig. Även om kommissionen inte är tillfreds med det nya beslutet, kan den inte förhindra att det träder ikraft. Men, skulle det tillämpas, är kommissionen i stånd att inleda ett överträdelseförfarande, om det står i strid mot EU-lag. Jag kan försäkra parlamentsledamoten, att denna fråga kommer att följas med all den iver som hon efterlyste.

Ordföranden
Jag förklarar debatten för avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum idag kl. 11.00.

Registrering av ombordvarande på passagerarfartyg - Utbildning för sjöfolk
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om följande betänkanden:
A4-0152/97 av Watts för utskottet för transport och turism om förslag till rådets direktiv (KOM(96)0574 - C40029/97-96/0281(SYN)) om registrering av ombordvarande på passagerarfartyg; -A4-0174/97 av Parodi för utskottet för transport och turism om förslag till rådets direktiv (KOM(96)0470 - C40550/96-96/0240(SYN)) om ändring av direktiv 94/58/EG om minimikrav på utbildning för sjöfolk.
Watts
Herr ordförande, utskottet för transport och turism anser att detta kommissionens förslag till direktiv om registrering av ombordvarande på passagerarfartyg i Europeiska unionen bör stödjas. Faktum är att utskottet var enhälligt i sitt stöd till denna åtgärd. Vi anser att det är alldeles uppenbart att denna åtgärd är en nödvändig metod för att säkerställa effektiv sökning och räddning.
För att till fullo kunna inse varför denna åtgärd är så viktig, måste man gå tillbaka minst tio år, och då främst till haveriet med Herald of Free Enterprise 1987, något mer än tio år sedan. När det fartyg sjönk, och då över 190 liv gick till spillo, var den officiella rapportens slutsats att en av orsakerna till att fartyget sjönk var bristen på engagemang från rederiets sida, i det här fallet P & O. Ett av sätten som detta bristande engagemang kom till synes, var det faktum att företaget varken visste hur många personer som befann sig ombord på fartyget eller vad passagerarna hette. En av rekommendationerna i Sheens rapport var att passagerarna skulle registreras och att var och en skulle får ett ombordstigningskort.
Tio år senare har mycket litet om något alls gjorts för att tillämpa dessa rekommendationer. Under tiden har vi tragiskt nog sett andra passagerarfartyg inblandade i tillbud, en del allvarliga, andra mindre allvarliga. Ombord på Scandinavian Star omkom många i eldsvådan. Den största olyckan inträffade när 900 personer förlorade livet i samband med att Estonia sjönk. I alla dessa fall försvårades effektiv sökning och räddning av att det saknades passagerarlistor.
En del säger att detta är en belastning och en påtvingad syssla som kommer att medföra stora kostnader. Till viss del kommer det att innebära ökat ansvar, men säkerligen, nu när vi står inför det nya millenniet, är det minsta vi kan förvänta oss av ett färjerederi att det vet hur många personer som befinner sig ombord på deras fartyg och vilka dessa är. Om de kan föra detaljerade register i syfte att kontrollera taxfree-försäljningen - vilket jag håller med om att de bör göra - varför kan de i så fall inte föra register för att underlätta sökning och räddning? Säkerligen är deras passagerarers och besättnings liv lika viktiga som att säkerställa att taxfree-bestämmelserna efterlevs.
Det finns även ett flertal andra punkter som bör hänskjutas till parlamentet. För det första, överbokning. Tyvärr finns det fortfarande färjor i unionens vatten som transporterar fler än tillåtet antal passagerare. Denna åtgärd skulle omedelbart sätta stopp för detta. För det andra, som jag redan förklarat, kommer denna åtgärd att medföra mer effektiv sökning och räddning. Kustbevakningen i mitt medlemsland stödjer denna åtgärd till fullo. Den kommer att vara till stor hjälp i deras verksamhet. I min egen valkrets har Räddningstjänsten i Kent sagt mig att det är just denna typ av information den behöver. Man vill veta varför vi väntat tio år på att genomföra denna åtgärd.
För det tredje kommer det att göra det möjligt för fartyg att kontrollera att den typ av säkerhetsutrustning de har är lämplig för den typ av passagerare de fraktar. Slutligen, och möjligen det viktigaste av allt, kommer det att leda till färjerederierna måste ändra sin inställning. Passagerare är inte längre bara nummer, inte bara en inkomstkälla, utan verkliga människor med verkliga namn, verkliga liv, verkliga familjer och verkligt värde.
Den breda effekt detta förslag får är välkommet. Dock måste informationen bli tillgänglig direkt när fartyget avgår. En halvtimmes fördröjning kan tragiskt nog vara en halvtimme för lång tid. Herald of Free Enterprise sjönk 22 minuter efter det att hon avgått från Zeebrugge. För det andra anser vi att denna åtgärd bör utsträckas till att även omfatta havstunnlar, i synnerhet Eurotunneln. Det vore ologiskt om färjerutter över Engelska kanalen, med all rätt, skulle omfattas av denna åtgärd, medan tunneln inte omfattas av den. Vi vet helt enkelt inte hur många personer som befinner sig i tunneln vid en given tidpunkt. Räddningstjänsterna - och färjerederierna - anser att det för rättvisans och säkerhetens skulle måste ske framsteg på detta område. Jag hoppas att kommissionsledamoten kan kommentera detta vårt förslag. Slutligen önskar vi att inte enbart resor på 20 nautiska mil omfattas av detta, utan alla resor över två timmar, vilket vi hoppas att kommissionsledamoten är välvilligt inställd till.
Avslutningsvis anser vi att verkliga framsteg vad gäller färjesäkerheten slutligen har åstadkommits under de senaste två åren. Det är sant att det krävdes Estoniakatastrofen för att detta skulle ske, men jag skulle också vilja lovorda kommissionsledamot Kinnock för att han alltsedan han blev kommissionsledamot har sett till att frågan om säkerhet över huvudtaget hela tiden legat högst på dagordningen. Säkerhet till sjöss har i synnerhet legat högt på detta parlaments dagordning. Han bör få beröm för det sätt som han så skickligt styrt igenom ett flertal viktiga lagstiftningsförslag, som sett till att passagerares och besättningarnas liv till sjöss blivit mycket säkrare. Detta arbete måste fortsätta och mitt betänkande understryker det faktum att det fortfarande finns mycket att göra. Men vi är övertygade om att denna enkla, men viktiga, åtgärd på ett avgörande sätt kan bidra till säkerheten till sjöss och vi ser fram emot att få samarbeta med andra som delar vår oro och i synnerhet med kommissionsledamot Kinnock. Vi kan försäkra honom om att vi alltid kommer att stödja hans ansträngningar att föra upp säkerheten högst upp på dagordningen.

Parodi
Herr ordförande, mina damer och herrar! Syftet med STCW-konventionen som reviderades 1995, är att bättre anpassa sjöfolkets utbildning till de verkliga förhållandena till sjöss, framför allt den nya teknik som införts ombord och nya metoder för yrkesutbildning. Låt oss inte glömma att närmare 80 procent av alla olyckor till sjöss beror på mänskliga fel eller underlåtenhetssynder.
För att råda bot på denna situation, eller för att åtminstone minska effekten av " den mänskliga faktorn" vid sjöolyckor måste man etablera minimikrav för yrkesutbildning, certifiering och skydd för sjöfolket, garantera en effektiv kontroll av att internationella föreskrifter efterlevs och att undvika, vilket har skett i det förflutna, att trovärdigheten för de certifikat som ställs ut minskar på grund av att konventionens regler inte följs.
Den nya konventionen från 1995, som fjorton medlemsstater inom Europeiska unionen har undertecknat, utgör ett framsteg vad gäller säkerheten till sjöss, eftersom den utvidgar IMO: s befogenheter vad gäller övervakningen av de undertecknande ländernas utbildnings- och kontrollmetoder.
IMO kan också reagera på eventuella brister genom att vägra ge de utställda certifikaten internationellt erkännande.
Förslaget till rådets direktiv om ändring av direktiv 94/58/EG, som mitt betänkande behandlar, innebär att samtliga krav i konventionen skall tillämpas konkret och effektivt inom Europeiska unionen och att de skall ingå i gemenskapsrätten.
Med utgångspunkt i behovet att uppnå en bättre säkerhet till sjöss, vilket är den röda tråden i mitt betänkande, har jag föreslagit ett antal ändringar som, utan att påverka konventionens juridiska status, syftar till att för det första förbättra och befästa förslaget till direktiv, inom det rimligas gränser, genom att förenkla tolkning och tillämpning. För det andra vill jag eliminera eventuell osäkerhet vad gäller den rättsliga grunden eller de juridiska konflikter som gäller medlemsstaternas skyldigheter när de utfärdar och erkänner utbildningscertifikat för sjöfolket.
Med utgångspunkt i dessa resonemang är de viktigaste ändringsförslagen till den ursprungliga texten: nödvändigheten av att man, i enlighet med de nya SOLAS-föreskrifterna som kommer att träda i kraft den 1 juli, bestämmer ett gemensamt arbetsspråk ombord på fartygen så att samtliga medlemmar av besättningen kan kommunicera med varandra; möjligheten att bättre anpassa arbetet ombord till den kompetens som krävs; ett förnuftigare system för att erkänna utbildningsintyg från tredje land, vilket skall vara underordnat en serie kvalitetskriterier för att avskräcka från att man använder dåligt utbildade besättningar. Slutligen föreslår jag en förstärkning av direktivet om " Port State Control" .
Jag anser att utbildning av sjöfolket kan bidra till att förbättra säkerheten och konkurrenskraften för gemenskapens handelsflotta och, i ett globalt perspektiv, minska antalet fartyg som inte håller måttet.
Även om man ännu inte i detalj kan bedöma effekterna av att konventionen omarbetas, så kan man redan förutspå att den kommer att få stor betydelse. Majoriteten av de internationella bedömarna hävdar att tillämpningen av nya standarder kommer att innebära, på global nivå, en minskning av antalet anställda till sjöss med internationellt erkända certifikat. Om resultatet blir en generell höjning av sjöfolkets kompetensnivå, så kommer detta utan tvekan att ha en positiv effekt på den internationella sjöfartsnäringen.
Det skulle även vara positivt, enligt min mening, att utarbeta gemensamma instrument för att främja utbildningen av kvalificerad europeisk arbetskraft, vilken i dag konstant minskar.
Internationell statistik pekar på en brist av 18 tusen officerare som skulle behöva tillföras världens fartygsflotta, vilket motsvarar ungefär 4, 4 procent av hela arbetsstyrkan.
Detta mål skulle medlemsstaterna och regionerna kunna försöka uppnå genom att uppmuntra ungdomar att välja sjömansyrket, genom att skapa ett Europeiskt sjöfartsinstitut - vilket flera gånger har krävts i denna församling - och genom att erbjuda sjöfolket fortbildning.
Under alla omständigheter bör inte ansvaret för att detta mål uppnås enbart ligga på rederierna, eftersom majoriteten av dem redan tyngs av driftkostnader som inte står i proportion till förhållandena på marknaden. Man bör istället vidta positiva skattemässiga och ekonomiska åtgärder för att göra sjöfolkens utbildning och anställningsförhållanden konkurrenskraftiga.
Frågan rör säkerheten till sjöss och människors liv, samt skyddet av den marina miljön, men framför allt bevarandet av ett yrke och det odiskutabla behovet av att skapa nya specialiserade arbetstillfällen i Europa där efterfrågan inom denna sektor för närvarande ökar.
Ännu en gång, genom detta betänkande, har vi slagit in på en väg som kan leda till nya arbetstillfällen för våra ungdomar.

Sindal
Herr ordförande, kollegor, herr kommissionär, det är glädjande att det verkar som om vi under denna sammanträdesperiod i Bryssel kan bli eniga om två saker beträffande säkerheten till sjöss. Senast vi var församlade här i Bryssel för en månad sedan, var vi inte eniga med kommissionen om att ge skeppsvarvsindustrin en rättvis behandling. Men jag vill gärna understryka - liksom också Watts har gjort - att vi i parlamentets transportutskott är glada över samarbetet med kommissionen och särskilt kommissionären Kinnock beträffande säkerheten till sjöss.
Självfallet stöder jag de två framlagda förslagen. Det sker fortfarande många olyckor på sjön, många människor mister fortfarande livet till sjöss. Man kan inte föreställa sig, att ett så stort fartyg som Estonia kan försvinna i havet, men det är nu den tragiska sanningen. Därför är vi tvungna att arbeta för att förbättra säkerheten till sjöss. Säkerheten är med andra ord inte tillräckligt säker. Säkerhet till sjöss är en diskussion som pågår, vi blir aldrig färdiga för nya utmaningar dyker ständigt upp. Men vi kan om vi vill röra oss i en positiv riktning och uppnå fler och fler av goda resultat. Det anser jag att vi gör med de två föreliggande direktiven.
Direktivet om registrering av ombordvarande på passagerarfartyg kommer att medverka till att förbättra räddningsarbetet i en krissituation. Reglerna kan komma att få avgörande inflytande särskilt på räddningen av gamla och handikappade. I allmänhet är rederierna skeptiska inför dylika förslag. Kanske är det ett uttryck för att förbättringar kostar pengar. Rederierna kan trösta sig med att det är ett gott samarbete vi har i gemenskapen i säkerhetsfrågor, och det finns en möjlighet till ändringar i reglerna i fall där särskilda förhållanden gör sig gällande. Men man måste börja någonstans och detta är en god grund.
Direktivet om minimiutbildning för sjöfartsyrket tycker jag först och främst skall betraktas i ljuset av, att 80 % av alla olyckor på sjön hänför sig till den mänskliga faktorn. Vi är tvingade till att arbeta för att de sjöfarandes kunskaper i första hjälp, språkkunskaper och andra kunskaper hela tiden förbättras. Väst förlorar helt riktigt arbetsplatser till andra delar av världen. Det gäller också för de sjöfarande. Vi måste alltså vara på vakt mot social dumpning. Därför är vi tvingade till att föra en offensiv politik på sjöfartsområdet, liksom vi gör inom andra sektorer. En betingelse för hög sysselsättning för europeiska arbetstagare inom vilken sektor som helst är att det satsas på kvalitet. Vad de sjöfarande beträffar innebär detta utbildning och åter utbildning.
Jag vill uppmärksamma kommissionären på ändringsförslag 10 i Parodis betänkande, som vi i den socialistiska gruppen stödjer. Jag har förstått att PPE-gruppen inte gör det, men jag skulle gärna vilja att kommissionären kommenterade hur långt kommissionen tänker stödja detta förslag.

Stenmarck
Herr ordförande! Låt mig få inleda med att rikta ett stort tack till föredraganden, Watts, för det mycket ambitiösa arbete som han har lagt ned på detta betänkande, som nu leder fram till obligatoriska regler för passagerarlistor i färjetrafik inom hela Europeiska unionen. Jag tycker också att det är på sin plats att en dag som denna rikta ett tack till kommissionär Kinnock för det engagemang som han har visat när det gäller att föreslå åtgärder i säkerhetshöjande syfte.
När jag själv hade förmånen att bli ledamot av detta parlament för några år sedan, handlade den första fråga som jag ställde till kommissionär Kinnock just om obligatoriska passagerarlistor. Han lovade på ett transportutskottssammanträde att återkomma med åtgärder i detta syfte. Jag är därför tacksam för att vi i dag kommer att kunna ta beslut i denna fråga.
En mörk natt i september 1994 inträffade den fruktansvärda olyckan när färjan Estonia förliste i trafik mellan Tallinn och Stockholm. Närmare 900 människor omkom. Detta är en av de absolut största katastroferna i modern sjöfart, men samtidigt bara en i en följd av allvarliga olyckor i europeiska farvatten under de senaste decennierna. Ett stort problem efter samtliga dessa olyckor har varit att det inte med säkerhet har kunnat fastslås vem som egentligen fanns ombord. Det har inte i något fall funnits några passagerarlistor. Det är lätt att i efterhand säga att detta var omdömeslöst, att det borde ha varit en självklarhet och ett krav att den som transporterar kanske upp till tusen människor på en färja måste veta inte bara hur många, utan också vem som finns ombord. Så har ändå inte varit fallet. Det är detta som vi i dag skall ändra på.
Alla som ägnar sig åt att gå igenom handlingar om vad som hände i Europaparlamentet dagarna och veckorna efter Estoniaolyckan ser att detta parlament reste sig som en man och krävde åtgärder för att så långt som möjligt förhindra ytterligare katastrofer, och när olyckor ändå inträffar, minimera deras verkningar. Jag anser att det visar på detta parlaments verkliga styrka som ett effektivt organ för att bilda opinion för nödvändiga förändringar. En konsekvens av parlamentets kraftfulla agerande har lett fram till en rad olika förslag i syfte att förbättra säkerheten i färjetrafiken.
Det är naturligtvis, herr ordförande, ett beklagligt faktum att olyckor aldrig med säkerhet går att undvika, men det går att minska riskerna för att de skall inträffa och göra räddningsarbetet effektivare. Uppgifter om passagerare ombord är i det sammanhanget en grundläggande förutsättning för att sjöräddningstjänstens arbete skall bli effektivare. Det gäller att känna till bland annat hur många barn och äldre som har funnits ombord.
Med det förslag som nu är framlagt finns det egentligen bara en enda begränsning, nämligen resans längd. Den är begränsad till 20 nautiska mil mellan två hamnar. I detta avseende gör transportutskottet en mindre komplettering som jag hoppas att kommissionären skall kunna acceptera.
Det är positivt att en sammanhängande ram för EU: s politik när det gäller säkerhet till havs nu håller på att utvecklas. Europaparlamentets återkommande påtryckningar under tio år har i detta sammanhang spelat en avgörande roll. Det är viktigt att vi inte slår oss till ro i detta arbete, utan att vi är beredda att fortsätta det.
Låt mig få avsluta med att be kommissionären nämna något i sitt anförande om vilka ytterligare åtgärder som han är beredd att föreslå i syfte att ytterligare höja säkerheten i färjetrafiken.

Wijsenbeek
Herr ordförande, båda rapporterna har verkligen med sjösäkerheten att göra. Detta är också nödvändigt, inte bara för att det regelbundet inträffar olyckor. Så har det alltid varit och så kommer det tyvärr också att förbli, men framför allt bör man begränsa följderna av de oundvikliga olyckorna till ett minimum. Därför är det också nödvändigt att vi som europeisk union anpassar oss till de normer som den internationella sjöfartsorganisationen har ställt upp. Tråkigt nog är det så att vi inte har något eget europeiskt register, och euron har ännu inte kommit till stånd, beklagansvärt men bra.
Om vi vill anpassa oss finns det två problem som framkommer av båda rapporterna. Det första problemet togs upp av föredraganden Parodi, punkten om ett enda språk.
Kanske kommissionsledamoten kan vara litet uppmärksam. Förra året, i samband med Sea Empresskatastrofen, som sjönk strax utanför hans vackra walesiska kust - jag ser att han faktiskt lyssnar - framkom det att det enda sättet att kommunicera med besättningen på Sea Empress var via den lokala kinesrestaurangen, eftersom hela besättningen var kinesisk. I herr Parodis betänkande kräver vi ett gemensamt språk. Med all tillbörlig respekt för övriga europeiska språk, måste det vara engelska, så som är fallet inom luftfarten. Det är det ena.
För det andra, vad gäller herr Watts betänkande, trots alla dess goda intentioner, hur mycket kommer den att kunna kontrollera och hur många fartygsbesättningar kommer att leva upp till de ställda kraven?

Alavanos
Herr ordförande, jag vill ärligt gratulera föredragande Watts och ledamoten av kommissionen Kinnock för detta initiativ, ett initiativ som naturligtvis har försenats på ett oberättigat sätt fram till idag och som kanske kan sätta upp villkoren för en mer säker och human drift av passagerarfärjetrafiken, och med respekt för passagerna.
Jag tycker att de ståndpunkter som de olika talarna refererar till upprepas och detta visar just det enhälliga stödet till detta förslag. Jag vill också understryka, med den erfarenhet vi har av de grekiska hamnarna och av resorna inom Grekland, att detta var nödvändigt, för det första för att i fortsättningen undvika det stora problemet med passagerarfartygens okontrollerade övervikt, för det andra, för att det skall finnas en kontroll av att de korrekta medlen är tillräckliga i förhållande till antalet passagerare, för det tredje, för att alla nödvändiga uppgifter skall finnas i händelse av en olycka och för det fjärde, liksom Watts mycket riktigt underströk, för att vi äntligen skall kunna kräva av rederierna att de ändrar inställning gentemot allmänheten som åker med båtarna och inte ser den enbart som en inkomstkälla, utan som medborgare gentemot vilka de är skyldiga att erbjuda vissa högkvalitativa och högeffektiva tjänster.
För att avsluta vill jag betona att, enligt min åsikt, med utvecklingen av datasystemen verkar varken kostnaden eller funktionsrubbningarna vara betydande och utifrån denna synpunkt är det viktigt att allt detta tillämpas så snart som möjligt.

McMahon
Herr ordförande, jag skulle vilja instämma i lyckönskningarna till kommissionsledamot Kinnock för detta förslag till direktiv. Visst beröm bör även riktas till den förre ledamoten från Merseyside, den hädangångne Ken Stewart, som i sin egenskap av tidigare sjöman oförtröttligt arbetade i utskottet för transport och turism med att försöka att förbättra säkerheten till sjöss.
Jag blev särskilt illa berörd av att det i samband med Estoniakatastrofen visade sig att en mycket nära vän till parlamentet, Lennart Pettersson, förre ordföranden i utrikesutskottet i riksdagen, som varit aktivt involverad med detta parlament under anslutningsförhandlingarna med Sverige, var ett av offren. Omfattningen av den katastrofen visar på behovet av en allmän uppstramning genom att passagerarlistor förs, så att antalet ombordvarande är känt.
Jag berörs också ur skotsk synvinkel. Kommissionsledamot Kinnock känner ju till Caledonian McBrayne and Western Ferries. Faktum är att jag tror att han till och med stod till rors en gång när han for till Dunoon. De är intresserade av detta, eftersom de har ett flertal rutter. Lyckligtvis har de en mycket fin säkerhetshistoria. De använder sig av sunt förnuft, så när vindarna friskar i ordentligt på Firth of Clyde eller Minch, går de inte ut. De sätter inte passagerarnas liv på spel.
Icke desto mindre är de oroade av bestämmelserna om resans längd, i synnerhet vad gäller rutten till Barra, som kommer att omfattas av direktivet. Men jag tror att vi kan övertyga dem om att det ligger i deras eget intresse. Den information som kommissionsledamoten har begärt är inte särskilt omfattande och med datorstöd bör det vara genomförbart.
Vad gäller kanaltunneln, är det beklagligt att Eurotunnel ställde in sitt besök i förra veckan. Utskottet för transport och turism kunde ha diskuterat herr Watts betänkande och dess konsekvenser med dem. Men av någon anledning bestämde sig Eurotunnel att feghet var den högsta dygd och beslöt att inte inbjuda oss till diskussion genom att ställa in mötet med mycket kort varsel. Det var synd, för vi skulle ha kunnat skapa en värdefull dialog om konsekvenserna av Watts betänkande för Eurotunnel.
I det stora hela är direktivet bra och herr Watts förslag stärker det i många avseenden.

Sarlis
Herr ordförande, jag refererar till betänkandet av kollegan Parodi beträffande minimikrav på utbildning för sjöfolk. Jag måste säga att frågan har en förhistoria. Det finns ett internationellt avtal som kallas STCW om minimikrav på utbildning. Detta avtal skrevs under inom ramarna för IMO. 1994, i ett mycket riktigt initiativ skapade kommissionen och sedan rådet och Europaparlamentet direktiv 94/94 och med grund i detta reglerades frågorna om minimikrav på utbildning för sjöfolk, särskilt i tredje land , och detta vill jag understryka. Vi talar om minimikrav på utbildning för sjöfolk från tredje land som tjänstgör på fartyg som går under europeisk flagg. Fortsättningsvis, ändrade IMO, Internationella sjöfartsorganisationen, STCW-avtalet 1995 och sedan gjorde kommissionen ett nytt direktiv, ett nytt förslag till direktiv för att ta hänsyn till mycket av det som ingick i överenskommelsen 1995.
Jag måste säga att Europeiska folkpartiets grupp i princip anser att kommissionens förslag är mycket bra och jag understryker detta. Den är emellertid inte överens med sättet på vilket detta kommissionens förslag ändrades av Europaparlamentet. Konkret röstade vi emot vissa klausuler i betänkandet och tyvärr var vi tvungna att rösta ned betänkandet, i synnerhet p.g.a. frågor som avser ändringsförslag 10, ändringsförslag 32 och ändringsförslag 33.
Vad säger ändringsförslag nummer 10? Det säger att förordning A i det internationella avtalet STCW kommer att gälla såsom gemenskapsrätt och att detta internationella avtal kommer att gälla som regel för direktivet. Ändringsförslag nummer 10 säger att direktivet kommer att träda i kraft samtidigt som det internationella avtalet STCW automatiskt kommer tillämpas. Detta är ett ändringsförslag som vi inte kan acceptera eftersom det automatiskt binder medlemsstaterna, varav många ännu inte har godtagit STCW-avtalet. Vi underströk denna fråga som är en ren procedurfråga och sa att vi, med tanke på förfarandet för utfärdandet av ett direktiv, inte kan försätta oss i en situation där det internationella avtalet STCW gäller såsom förpliktande rätt och för medlemsstater som inte har godkänt det. Dock fattade majoriteten i utskottet för transport, i sin vishet, ett beslut som var det motsatta.
Vi accepterade inte heller att det system som skapades med direktiv 94 måste upphävas. Liksom jag sa till er så har kommissionen gjort ett korrekt arbete och vi är överens med dess ändringsförslag, såsom det har lagts fram. Det betyder att vi vill ändra väldigt lite i de förslag som presenterats av kommissionen.
En annan fråga till vilken jag skulle vilja referera är att det råder stor förvirring och den skapades av tillägget av en ny bilaga och på grund av detta, och vi refererade till transportutskottets ändringsförslag nummer 32 och 33, är vi emot dessa ändringsförslag från parlamentets utskott för transport, om inte annat så på grund av att de kommer att skapa en enorm förvirring.
Jag avslutar genom att uttrycka det som jag sa i början, att vi kommer att rösta emot betänkandet.

Thors
Herr ordförande! När vi diskuterar denna fråga i dag, kommer jag som finländare ofelbart att tänka på den septembermorgon år 1994 då jag hörde om Estoniakatastrofen. Det är en händelse som åtminstone sjöfarande finländare aldrig kommer att glömma. Jag är glad över att olyckan med passagerarfartyget Herald of Free Enterprise lyfts fram i betänkandet, men det är lika viktigt att vi kommer ihåg Estonias offer.
Vi skall dra lärdom av detta, vilket vi gör i de båda betänkandena. Jag tror dock att det fortfarande finns ganska mycket att göra när det gäller stränga krav för besättningen. Jag ser också på den sjöfartssituation som vi har upplevt i Östersjön i de finländska farvattnen att vi har sjöfarare som allt sämre behärskar trafiken där. Jag ser det inte som omöjligt att vi till och med skulle ha strängare krav för vissa farvatten som är särskilt sårbara, exempelvis Östersjön.
Det är beklagligt att vi i dag har diskuterat ett förslag som är ganska långt ifrån den gemensamma hållning som man har i rådet. Jag hoppas att vi också i parlamentet kan återkomma till bättre personskydd och vissa undantag för trafik med passagerare som stiger av och på (motsvarande stadsbornas spårvagnstrafik), t.ex. den trafik som vi har i vår skärgård utanför Finland. Jag har förstått att det finns en beredskap i medlemsländerna att se över de förhållanden som krävs för ett praktiskt system, en registrering. Jag hoppas dessutom att vi i parlamentet i fortsättningen skall fästa mer uppmärksamhet på just personskyddet och att passagerarlistor inte förvaras för länge, vilket jag hoppas att vi kan återkomma till. Jag hoppas också att kommissionen på ett positivt sätt kan se behovet av att ha undantag i farvatten, där vågorna verkligen är låga, där man gör kortare resor och stiger av och på; detta har ju också diskuterats i samarbete med kommissionen under den senaste tiden.

Van der Waal
Herr ordförande, med anledning av de allvarliga olyckorna har ämnesområdet " Säkerhet till sjöss" tagits upp upprepade gånger under de senaste åren. Bland annat genom parlamentets aktiviteter har man arbetat i riktning mot en sammanhängande europeisk politik på detta område. De föreliggande rapporterna om registrering av passagerare på båtar och om utbildningskrav för sjöfolk utgör här en viktig del.
Med tanke på sjöfartens globala karaktär måste åtgärder på detta område i första hand vidtas på internationell nivå.
Ett av de största problemen är också här tillämpningen av nu gällande bestämmelser. Detta gäller också STCWfördraget från 1978 beträffande utbildningskrav för sjöfolk. På grund av bristfällig efterlevnad har fördraget råkat i vanrykte. Därför välkomnar vi den reviderade versionen av STCW-fördraget från 1995 och kommissionens förslag att omsätta fördraget i europeisk lagstiftning. Förutom de innehållsmässiga ändringarna ligger styrkan hos det reviderade fördraget i en förbättrad tillsyn och kontroll från IMO.
Vi känner oss däremot inte tillfreds med att kommissionen tycker att det räcker med det gamla direktivet och med att bara revidera en del av STCW-fördraget. Det finns behov av ett enda direktiv i vilket texten till STCW-fördraget ingår. Vi stöder därför ändringsförslagen till Parodirapporten där texten till det nya STCW-fördraget i sin helhet intas i det nya direktivet. Detta kommer att inverka positivt på direktivets klarhet och genomförbarhet.
Jag kommer också att stödja de ändringsförslag där man i enlighet med STCW-fördraget slopar kravet på ömsesidighet i kommissionens förslag. Däremot vill vi gärna ge vårt stöd åt de ändringsförslag där man ställer säkerhetskrav som går utöver STCW-fördraget. I dagens klimat av hård konkurrens på världsmarknaden kan vi inte tillåta oss att ge den europeiska flottan en eftersatt position.
Till slut ännu några påpekanden om direktivet för registrering av passagerare på fartyg. Efter olyckorna med vissa färjor har en rad åtgärder vidtagits som väsentligt förbättrat säkerheten hos dessa fartyg. Watts-rapporten syftar framför allt till att förbättra effektiviteten hos eventuella räddningsoperationer. Införandet av registreringssystem för passagerare torde medföra en hel del administrativt krångel, men med nya tekniska metoder borde registreringen av passagerarna kunna utföras snabbt och effektivt. I övrigt har kollegan Watts enligt vår mening framlagt ett välbalanserat förslag när det gäller tillämpningsområdet. Med undantag för ändringsförslaget rörande tunnlarna kommer vi därför att stödja Watts-rapporten.

Baldarelli
Herr ordförande, herr kommissionär! Även jag anser att föredragandena har gjort ett gott arbete och jag tror att de två betänkandena är en viktig reaktion på den svåra situation som den internationella sjöfarten befinner sig i. Jag är emellertid fullständigt medveten om att detta inte räcker, att man måste fortsätta övervaka denna sektor och att man framför allt måste vidareutveckla säkerheten och utbildningen.
Jag syftar naturligtvis på de områden som jag skulle vilja kalla delikata eller känsliga, där antalet passagerare är mycket högt och där även den konkurrens som utgör en drivkraft för den inre marknaden eller, om man så vill, den avreglering som håller på att ingripa mycket kraftfullt inom sjöfartssektorn, skapar verkliga problem, till en punkt där till och med de krav som bestämts i lagen många gånger inte respekteras. Detta är med andra ord en mycket delikat och svår situation: jag syftar på vissa känsliga områden, framför allt ett område som jag känner väl till, Adriatiska havet.
Utan tvekan finns det viktiga behov när det gäller utbildning, men jag anser att vi också måste tänka på andra aspekter, herr kommissionär, som rör den juridiska situationen. Naturligtvis måste vi fortfarande arbeta mycket när det gäller dessa frågor. Det finns till exempel fortfarande ett slags kinesiska askar, låt oss kalla dem så, företag som är registrerade i medlemsstaterna och som kanske sedan inte fullt ut uppfyller kraven på pålitlighet och säkerhet vid olyckor.
Detta är en extremt känslig punkt: det är inte första gången som det inträffar olyckor där man inte lyckas hitta den skyldige, eller ens vem som äger ett visst rederi. Här måste medlemsstaterna ta sitt ansvar, men även gemenskapens institutioner, genom att övervaka och påverka medlemsstaterna att sträva i den riktningen.
Jag har inget mer att tillägga, utom att jag instämmer i ändringsförslag nr 10, som presenterats av Parodi. Jag anser att det är ett viktigt tillägg även därför att fartyget är en komplex maskin och att man därför måste ha ett gemensamt språk. Under senare tid har man framför allt strävat efter att utbilda personalen, dvs att uppnå ett större antal utbildad personal, medan de personer som står längre ner inte har någon utbildning alls. Detta beror naturligtvis i första hand på konkurrensen och behovet av arbetskraft, vilket öppnar dörrarna för en verklig social dumpning vad gäller arbetskraften till sjöss. Och även detta är en fråga vi måste ta hänsyn till.

Evans
Herr ordförande, mina lyckönskningar till herr Watts och kommissionsledamoten för att de lagt fram detta. Alla vi här reser mycket. Det finns många diskrepanser i transportsystemen. Om man t.ex. flyger från London till Bryssel tar det bara 40 minuter. Trots det blir man incheckad på flygplanet, man måste ha ombordstigningskort med ens namn på och flygbolaget ansvarar för att det namn som står på kortet är ditt. De har en lista med alla passagerarnamn.
Om man reser genom tunneln med Eurostar - med alla dess väldokumenterade problem och faror under de senaste månaderna - får man ett ombordstigningskort med ens namn på, men det förekommer ingen kontroll av huruvida man verkligen är den person, vars namn står på kortet. Det finns ingen passagerarlista på Eurostar. På passagerarfärjorna över kanalen mellan England och Frankrike eller England och Belgien förekommer inte någon kontroll av passagerarna. Det finns ingen passagerarlista. Myndigheterna vet inte hur många personer som befinner sig ombord.
Och detta beror inte på att det inte förekommit några problem. Herr Watts talade om problemen för tio år sedan på Herald of Free Enterprise. Han sade att det endast skett mycket små framsteg från ägarnas sida, ja överhuvud på passagerarfartyg vad gäller Sheen-rekommendationerna som följde på denna katastrof. Men detta var Herald of Free Enterprise, som seglade under Townsend Thorensen Companys flagg. Det företaget bytte mycket snabbt namn till P & O, så att folk inte skulle veta att de reste med samma fartyg. De ändrade mycket snabbt namnet på systerfartyget till Herald of Free Enterprise från Spirit of Free Enterprise till Pride of Burges, så att det kunde fortsätta segla och så att folk inte skulle veta. Allt i det fria företagandets anda. Aldrig har ett fartyg blivit mer fantasifullt namngivet och aldrig har farorna med fritt företagande varit mer uppenbara.
En del personer som tagit till orda har sökt ursäkter. Herr Stenmarck sade att rederierna måste veta vilka barn och äldre som finns ombord. De måste vet alla som är ombord! Fru Thors bad undantag för mycket korta resor. Vi ber inte om undantag på mycket korta flygresor. Herr van der Waal sade att det kunde bli alltför betungande administrativt sett och att det kunde bli konkurrensproblem. Jag tror inte att offren på Estonia och Herald of Free Enterprise skulle ha tyckt att det varit för administrativt betungande. Vi vill inte upptäcka att vi någon gång i framtiden står inför samma problem igen. Vi behöver ordentlig registrering och vi behöver det nu. Vissa rederier är inte motvilliga till det. Sea Containers som driver SeaCat och Hovercraft motsätter sig det inte och jag är absolut övertygad om att kommissionsledamoten till 100 % kommer att arbeta för att sätta passagerarnas säkerhet framför vinstintressets och den fria företagsamhetens frihet.

Harrison
Herr ordförande, precis som herr Evans är jag oroad över passagerarnas säkerhet, men jag vill tala om betänkandet från herr Parodi. Fyra av fem olyckor till sjöss orsakas av " den mänskliga faktorn" . Som ni känner till håller säkerheten till sjöss definitivt inte på förbättras, utan försämras. Därför finns det än större anledning för Europaparlamentet att befatta sig med att fastställa minimikrav för utbildning, certifiering och vakthållning för sjöfolk.
STCW-konventionen från 1978, som godkänts av Internationella sjöfartsorganisationen (IMO) reviderades 1995 för att bättre motsvara den tekniska utvecklingen ombord på fartygen och moderna utbildningsmetoder. Den stora frågan för Europeiska kommissionen var huruvida man skulle överta den reviderade STCW-konventionen med hull och hår eller om man bit för bit skulle plocka ut de bästa reviderade elementen. Man valde det senare och har därför misslyckats med lägga fram en sammanhållen eller heltäckande uppsättning nya bestämmelser. Detta kan bara beklagas, trots min sympati för kommissionen som ivrigt vill ändra direktiv 94/58. Den stupade på att inte belamra direktivet med alla detaljer som finns i STCW-konventionen.
När väl detta principbeslut fattats, hade parlamentet för avsikt att göra det bästa av vad som, utan fog, kan beskrivas som en riktig soppa. Mot bakgrund av sjötransporternas vikt som ekonomisk drivkraft och den avgörande betydelse dess goda förvaltning har för att bibehålla högsta säkerhet till sjöss, kommer socialistgruppen att stänga alla säkerhetsventiler.
Mina egna ändringsförslag fokuserar på säkerhetsaspekterna. Vad gäller principerna för kustnära sjöfart, till exempel, föreföll det som om kommissionen gav medlemsstaterna möjlighet att kringgå internationellt överenskomna krav på utbildning och certifiering. Men passagerarfärjor, olje- och kemikalietankers har alla råkat ut för fruktansvärda olyckor orsakade av " den mänskliga faktorn" i Storbritanniens och kontinentens kustnära vatten under de senaste åren. Artikel 5(1) som berör sjöfolks duglighet förefaller slapp i fråga om ny besättning, befälhavare, befäl och manskap som mönstrar på precis efter att de rest en längre tid innan de anländer ombord.
Den ihoplappade texten är uppenbart motsägelsefull vad gäller huruvida befälhavare såväl som vanligt manskap omfattas av vakthållningsbestämmelserna. För att ta ett annat exempel, hamnstatskontrollerna. Vi måste kontrollera de sjöfarande fartygens sjöduglighet. Men - och jag skulle vilja be kommissionsledamot Kinnock att ta föra upp detta på sin dagordning - bör vi inte också kontrollera besättningarnas kompetens och kvalifikationer som seglar på dessa fartyg?
Sammanfattningsvis, godtar jag föredragandens intressanta förslag att skapa ett EU-omspännande handlingsprogram som syftar till locka unga att gå till sjöss. Över hela världen råder brist på kvalificerat och dugligt sjöfolk. Varför skulle inte unga välutbildade européer kunna bidra till att bekämpa arbetslösheten i Europa och samtidigt till att öka säkerheten till sjöss jorden runt?

Cornelissen
Herr ordförande, låt mig börja med att komplimentera kollegorna Parodi och Watts. De har lagt ett par rapporter på bordet som på ett utmärkt sätt passar in i kommissionens konsekventa linje att ge prioritet åt säkerheten inom transportväsendet. Jag tackar dem hjärtligt för detta.
Jag tycker det är mycket viktigt, även med tanke på att vi just nu har en kommissionär som också vill lägga och lägger prioriteten inom transportväsendet vid säkerhetsfrågorna. Om det någonsin funnits ett tillfälle för oss att som europeisk institution ta ett viktigt steg framåt så är det nu. Problemet kvarstår dock i form av vad jag skulle vilja kalla spänningen mellan å ena sidan Bryssel-skolan och å andra sidan vardagens realiteter.
I förra veckan publicerade den tyska motororganisationen ADAC en rapport om resultaten från en undersökning i april av säkerheten hos fjorton färjelinjer i Medelhavsområdet. Resultaten är avslöjande. Fem färjeförbindelser i Frankrike, Grekland, Italien, Kroatien, Spanien och Marocko fick klart underkänt betyg, alltså fem av fjorton. Tre linjer bedömdes som godtagbara, två som bra och två som utmärkta. I centrum för undersökningen stod stabilitet, vattentäthet, säkerhetsutrustning för nödsituationer och säkerhetsanordningar mot brand. Min konkreta fråga till kommissionären är om han avser att studera undersökningen i tjänsten och om ha sedan vill ge en kommentar med motiveringar beträffande denna ADAC-undersökning.
Jag anser än en gång att det är av största vikt att vi inte bara ser till att lagstiftningen blir bra, utan ännu viktigare är naturligtvis att lagstiftningen också omsätts i vardagens praktik. Därav min eftertryckliga fråga till kommissionären om han kommer att göra egna undersökningar och ge oss ett detaljerat svar på de resultat som publicerats av ADAC i Tyskland.

Kinnock, Neil
Herr ordförande, inte kvalitativt, men väl vad gäller temperament, så är det en stor lättnad att få tala till detta parlament förhållandevis tidigt på morgonen, istället för vid midnatt. Jag är säker på att vi alla kommer att vara betjänta av denna annorlunda tid. Jag skulle vilja genmäla både på Watts betänkande och på Parodis betänkande. Jag vill lovorda bägge ledamöterna för kvaliteten i det utförda arbetet.
Vad gäller Watts betänkande skulle jag vilja tacka parlamentet för det noggranna, men ända skyndsamma överläggningen om detta nya förslag rörande registrering av ombordvarande på passagerarfartyg. Den hastigheten och noggrannheten gör det möjligt för ministrarna att anta en gemensam ståndpunkt vid nästa transportministerråd, vilket kommer att äga rum om tre veckor. Jag är mycket tacksam gentemot föredragande Watts och gentemot utskottet för det stöd de givit uttryck för och jag gratulerar dem till deras enhälliga inställning till detta förslag. vars huvudsakliga och nödvändiga syfte är, som vi hörde här i morse, att säkerställa att sökning och räddning och andra konsekvenser av olyckor med passagerarfartyg kan hanteras mer effektivt än vad som varit fallet hittills.
Det är uppenbart att de två huvudfrågor som inställt sig till följd av utskottets ändringsförslag hänför sig till behovet av att mer flexibelt hantera specifika situationer och den speciella säkerhetsaspekten vad gäller kanaltunneln. Målet större flexibilitet återfinns i den första delen av utskottets ändringsförslag 8 och i ändringsförslag 9 och 12. Jag har glädjen att kunna meddela parlamentet att kommissionen är beredd att tillmötesgå dessa ändringsförslag genom att ändra artikel 9 i samband med vissa definitioner. Detta möjliggör explicita undantag som kommissionen kan göra under väl definierade förhållanden efter att ha samrått med den kommitté som skall bildas för att stöda kommissionen.
Jag är säker på att parlamentets ledamöter förstår att sådan flexibilitet inte skulle påverka tillämpningen av registreringen av ombordvarande på fartyg som trafikerar områden med tät sjötrafik och områden med övervägande dåliga väder- och sjöförhållanden. Faktum är att jag är övertygad om att varken utskottets eller parlamentets ledamöter önskar att den skäliga flexibilitet som de förespråkar på något sätt skulle försvaga de grundläggande nödvändiga bestämmelserna i detta förslag.
Förslaget om att införa ett registreringssystem för motorfordon ombord på järnvägsskyttlarna, som framförs i ändringsförslag 5, 7 och 10, faller inte inom ramen för detta sjöfartsdirektiv och följaktligen kan dessa ändringsförslag inte godtas. Däremot är kommissionen beredd att undersöka fördelarna med ett dylikt förslag under beaktande av sådana faktorer som t.ex. framförts av Räddningstjänsten i Kent och som herr Watts klargjort för parlamentet, och kommer, i laga ordning, att rapportera till parlamentet om denna fråga.
Jag inser syftet med ändringsförslag 1-4 och jag samtycker starkt till den åsikt som har framförts nu denna morgon av flera ledamöter att det alltid finns utrymme för att förbättra säkerheten till sjöss. Dock vore det inte annat än rättvist att säga att de framsteg som gjorts genom Internationella sjöfartsorganisationen och inom Europeiska unionen vad gäller säkerhetshantering och säkerhetsbestämmelser och -krav, vid sidan av Stockholmsöverenskommelsen förra året om passagerarfartygs konstruktion och stabilitet, är bevis för fortgående och betydande framsteg. Samtidigt som jag tagit kännedom om och förstår de hänvisningar herr Watts gjorde i sitt förklarande uttalande, måste jag säga att de anmärkningarna hänför sig till en specifik regering och att vissa av dem faller utanför ramen för direktivet. Vi kommer definitivt att återkomma till dessa frågor, men kommissionen kan inte godkänna de berörda ändringsförslagen vid denna tidpunkt.
Eftersom detta förslag inte syftar till att automatiskt undanta passagerarfartyg som trafikerar skyddade vatten från dessa bestämmelser, kan inte ändringsförslag 6 godtas. Tredje delen av ändringsförslag 8, som lägger hela bördan av att tillhandahålla informationen på fartygets befälhavare snarare än på rederiet är oacceptabel och det kan hända att denna konsekvens av ändringsförslaget är oavsiktlig. Å andra sidan, kan jag acceptera en bättre ordalydelse av andra stycket av artikel 8, liknande ändringsförslag 11. Jag accepterar vidare referensen till passagerarnas exakta ålder i artikel 6 så som föreslagits i den andra delen av ändringsförslag 8. Däremot är den sista delen av ändringsförslag 8, som kräver att hela förnamnet skrivs ut istället för att initialer används, onödigt stelbent.
Jag skulle avslutningsvis vilja tacka alla som bidragit till detta utmärkta betänkande, i synnerhet herr Watts, vars intresse är djupt och välkänt, vilket framgick även av hans verkningsfulla tal i morse. Frågor ställdes av herr Watts och andra ledamöter. Jag skulle vilja ta dem i slutet av det jag har att säga. Under tiden är jag övertygad om att parlamentets godkännande av detta betänkande kommer att göra det lättare att nå en gemensam ståndpunkt i denna fråga, vilket kommer att få en positiv effekt på säkerhetshantering och även i stor grad hjälpa myndigheter och anhöriga vid tragiska olyckor till sjöss och att kunna göra det utan omfattande byråkrati, utan betydande dröjsmål och utan betydande ökningar av driftskostnaderna.
Jag går nu vidare med herr Parodis betänkande om minimikrav på utbildning för sjöfolk. Kommissionen är tacksam gentemot parlamentet inte enbart för kvaliteten i detta betänkande, utan även för säkerställandet att detta betänkande står på föredragningslistan för denna session, som en följd av omröstningen i utskottet för transport och turism i förra veckan. Som parlamentet känner till, syftar det nya förslaget till skapa samstämmighet mellan utbildnings- och certifieringsbestämmelserna i direktiv 94/58 och de nya kraven i Internationella sjöfartsorganisationens konvention om krav på certifiering av utbildning och vakthållning för sjöfolk. Det definierar även generella kriterier för hur sjöfolkscertifikat utfärdade i tredje land skall kunna erkännas inom Europeiska unionen.
För att kunna uppnå dessa målsättningar berör ändringarna i det nuvarande direktivet för det första hela den reviderade STCW-konventionen, inklusive såväl den obligatoriska delen, del A, som rekommendationerna i del - i STCW-koden. För det andra korrigerar ändringarna vissa utelämningar, vilka skulle kunna leda till inkonsekvenser mellan det föreslagna direktivet och STCW 95. För det tredje tar ändringarna hänsyn till nyligen genomförda revideringar i IMO: s SOLAS-konvention, i synnerhet de som berör kommunikation ombord passagerarfartyg.
Jag är glad att kunna meddela parlamentet att kommissionen välkomnar ändringsförslag 10. 14, 21, och 32 i det att de hjälper till att säkerställa att referenserna till STCW 95-konventionen inte är motsägelsefulla i direktivet. Kommissionen kan även stödja ändringsförslag 3, 4, 8, 9, 12, 13, 17, 26, 27, 31, 34, 35 och första delen av ändringsförslag 7, eftersom dessa förbättrar ett antal specifika bestämmelser i direktivet. Vi kan även acceptera ändringsförslag 23, 24 och 25 som refererar till den nyligen genomförda revideringen av IMO: s SOLAS-konvention vad gäller införande av ett gemensamt arbetsspråk ombord passagerarfartyg.
Däremot finns det ett antal ändringsförslag som kommissionen inte kan acceptera. För det första det som herr Harrison nyss kallade för den stora frågan. Kommissionen anser inte att det är nödvändigt att byta ut det befintliga direktiv 94/58 mot ett helt nytt direktiv. Förslaget till ändrat direktiv som lagts fram för detta parlament kan uppnå det satta målet att erhålla en samlad text genom att gå vidare med en kodifiering efter det att rådet antagit det nuvarande förslaget till direktiv. Jag betonar därför att de mål som ledamöter av detta parlament - med all rätta - eftersträvat, kan uppnås utan en rättslig komplexitet och utan de möjliga fördröjningar som skulle kunna bli resultatet om man valde alternativet att byta ut allting. Därför kan inte ändringsförslag 1 och 2 accepteras av kommissionen.
Ändringsförslag 5 och 6 följer inte direktivets syfte, vilket är att fastlägga minimikrav på utbildning och inte att inrätta ett harmoniserat system. Förslaget i andra delen av ändringsförslag 7 är välment, men det är av yttersta vikt att prioritet ges åt att förbättra kvaliteten hos de befintliga nationella instituten för utbildning av sjöfolk. Att skapa en symbolisk EU-skola är varken nödvändigt eller särskilt relevant för huvudmålet. Kommissionen kan inte stödja ändringsförslag 28 och 29 helt enkelt för att de upprepar bestämmelser som redan ingår i andra artiklar i förslaget till direktiv.
Ändringsförslag 15, 16, 19, 20 och 30 kan inte accepteras eftersom de syftar till att ändra ordalydelsen i bestämmelserna i STCW-konventionen eller hänför sig både till artiklar i direktivet och till berörda STCWbestämmelser, som överförs till direktivet. I vissa avseenden skulle det innebära kopiering och det skulle skapa osäkerhet och jag är säker på att om parlamentet tänker efter, så vill ni inte det. Ändringsförslag 11 rörande undantag från vissa utbildningskrav för kustnära trafik kan inte accepteras i det att den föreslagna ordalydelsen inte överensstämmer med den berörda texten i förordning 1.3 av STCW om samma ämne. Slutligen, ändringsförslag 18, 22 och 33 kan inte godkännas helt enkelt för att deras innehåll inte faller inom ramen för den reviderade STCW-konventionen, på vilket det föreliggande förslaget är baserat.
Även om jag nu koncentrerat mig på att förklara varför kommissionen inte kan stödja vissa ändringsförslag, skulle jag vilja betona att det finns många vi skulle stödja och jag hoppas att parlamentet uppskattar detta och tar emot det från mig på samma sätt som vi välkomnar den konstruktiva anda som utskottet och parlamentet har behandlat förslaget i.
Jag avslutar med att tacka alla som bidragit till detta ypperliga betänkande, i synnerhet herr Parodi, och jag kommer att svara på några av de frågor som har ställts under denna debatt. Jag kommer inte att svara på alla helt enkelt på grund av tidsbegränsningen. Jag kommer att skriva till herr Cornelissen om de åsikter han hade om ADAC-undersökningen. Som han kan förvänta sig, deltog kommissionen aktivt i dessa förfaranden, men jag kommer att ge ett detaljerat skriftligt svar.
På frågorna från herr Watts, herr Sindal, herr Stockmann och herr Harrison rörande ytterligare framsteg i samband med säkerhet till sjöss, så, även om detta inte är en uttömmande uppräkning, kommer dessa att innebära bl.a. ett förslag till direktiv om licensiering av passagerarfärjor som vi kommer att ta fram i oktober och efter det kommer jag att lägga fram förslag om ändring av hamnstatskontrolldirektivet, så att IMO: s internationella säkerhetshanteringskod kan få lagstatus. Syftet med denna ändring är att försöka säkerställa att fartyg som inte har ISM-certifikat inte bara kan beläggas med kvarstad enligt hamnstatskontrolldirektivet tills de gjorts sjödugliga, utan även kan bannlysas från alla EU-hamnar tills de fått ISM-certifikat. Parlamentsledamöterna kommer att vilja studera detta förslag i detalj, men det torde redan nu vara uppenbart att det fortsatta utvecklandet av en effektiv tillämpning av hamnstatskontrollen kommer att vara ett välkommet tillägg till strävandena att kontinuerligt höja standarderna för säkerhet till sjöss samt skydd av kryssningspassagerare och miljö.
Jag är full av tillförsikt att parlamentet genom att anta dessa betänkanden kommer att göra det möjligt att inom en snar framtid kunna nå en gemensam ståndpunkt om två viktiga instrument, som, både vad det gäller utbildning och drift av passagerarfartyg, ytterligare kommer att höja säkerhetsstandarderna. Jag är tacksam gentemot parlamentet för dess tålamod med vad som oundvikligen har varit ett långt svar på dessa betänkanden.

Watts
Herr ordförande, mycket kort skulle jag vilja tacka kommissionsledamoten för hans mycket omfattande och uttömmande svart på det stora flertalet av de frågor som ställts av mig som föredragande och av andra ledamöter. Även om vi är överens om att vi inte är överens om direktivets omfattning, så välkomnar jag hans uttalande om att han är beredd att studera vårt förslag om registrering ombord Le Shuttle i kanaltunneln och jag är förtjust över att han lovat rapportera till parlamentet.
Vad gäller ändringsförslagen har herr Kinnock gjort ett bra jobb av gå igenom en del mycket komplicerade förslag - och jag ber om ursäkt om jag har missförstått - men skulle han kunna klargöra sin inställning till ändringsförslag 8 och då i synnerhet vårt argument att passagerarlistan bör finnas tillgänglig före avgång. Han förstår vilken vikt vi lägger vid detta ändringsförslag mot bakgrund av de olyckor till sjöss där en halv timme kan vara en halv timme för sent. I fallet med Herald of Free Enterprise sjönk fartyget inom 22 minuter. Jag skulle vara tacksam om herr Kinnock kunde kommentera huruvida han stöder eller inte stöder vårt förslag. Informationen måste finnas tillgänglig före avgång, inte en halv timme efter avgång.

Kinnock, Neil
Herr ordförande, jag är tacksam över herr Watts fortsatta fråga. Jag kan försäkra honom att den information som samlats in på land kommer att vara tillgängliga omedelbart. Överföringen av namnen kan ske mycket snabbt, men det är viktigt att vi inte bygger in någon tidsgräns, bara för att det skulle kunna innebära en onödig inflexibilitet. Det är helt uppenbart att det är tekniskt möjligt att idag säkerställa snabb överföring och i praktiken skulle det troligen gå till så, vilket skulle övervinna de problem som herr Watts, av uppenbara och förståeliga skäl, tror skulle kunna uppstå under andra omständigheter. Jag hoppas att han med denna ytterligare förklaring inser att kommissionens ståndpunkt på intet sätt är antagonistisk, utan tvärtom helt samtyckande till principen som han argumenterar kring och att dess enda reservationer bygger på direkta praktiska omständigheter.
(Sammanträdet avbröts kl. 10.35 och återupptogs kl. 11.00.)

Omröstning
Christodoulou
Herr ordförande, dessa två ändringsförslag nummer 20 och 21, som lades fram av Peijs och Blockland avser en teknisk reglering som förbiser kompensationen av sättet att behandla beräkningen av staternas BNP för att undvika de olika sätten att behandla detta som inte är särskilt lagliga.
Jag uppmanar parlamentet att godkänna dem. Varken kommissionen eller rådet accepterade dem, men jag tror att det är ändamålsenligt att vi får detta godkännande, så att vi kan ge en signal i denna riktning.
Ändringsförslag 19

Cunha
Herr ordförande! Jag vill bara säga att jag misstog mig vid röstningen. Jag ville rösta emot. Jag vore tacksam om ni kan korrigera.

Ordföranden
Detta är inte en omröstning genom namnupprop, herr Cunha, det är resultatet som räknas.

von Wogau
Herr ordförande, jag ber om att omröstningsresultatet nyss ändå kontrolleras än en gång. Om jag räknat rätt, fick vi med denna röst en oavgjord omröstning och därmed vore förslaget avvisat.

Ordföranden
Herr Wogau, jag vill inte gå in på en sådan analys. Ni känner mycket väl till de regler som råder här. Det är dessa vi tillämpar.

Azzolini
Herr ordförande! Jag instämmer i min kollegas begäran, eftersom inte heller min röst, som var emot, har registrerats.

Ordföranden
Som ni vet, herr Azzolini, godtas inga misstag efter omröstningen.

Wolf
Herr ordförande, jag skulle bara vilja konstatera, att vi här alltid följer samma spelregler, vilka ni mycket korrekt upprepat. Jag beklagar, att mina konservativa kollegor gjort ett försök, att ändra reglerna när resultatet inte passar dem!

Ordföranden
Presidiet gör sin tolkning, herr Wolf.

Provan
Herr ordförande, det går väl an för er att säga att ni inte tänker ta någon notis om det, men när någon verkligen hanterar det elektroniska röstningssystemet fel och direkt korrigerar det, bör det ju räknas.

Ordföranden
Herr Provan, jag kommer inte att acceptera ert påpekande. Som ni vet kan detta gälla enbart om det har delgivits presidiet före det att röstresultatet tillkännagivits.
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)

von Wogau
Herr ordförande! Tillåt mig att gratulera vår föredragande, Christodoulou, eftersom han i denna extremt svåra fråga uppnått, att parlamentet till sist avgivit ett alldeles klart yttrande.
(Applåder) Den linje vi slagit in på i förhandlingarna med rådet, med det nuvarande rådsordförandeskapet, med minister Zalm, bekräftades och jag är övertygad om, att rådet kan gå med på åtminstone två av de tre väsentliga ändringsförslagen från Europaparlamentet. Jag tycker, att det är en gemensam framgång för detta parlament.

Schulz
Herr ordförande, jag skulle inte vilja göra några kommentarer utan blott påpeka följande: till stycket 17 finns två ändringsförslag, nr 9 från Europeiska folkpartiets grupp och nr 1 från Europeiska socialdemokratiska partiets grupp. Såväl dessa båda ändringsförslag som stycket 17 i sig är överflödiga, eftersom under mellantiden objektet för dessa klarats av. Det finns nämligen en överenskommelse om att Europadomstolen ska få en orienteringskompetens i samband med rättstvister. Därför skulle jag för Chanteries räkning för Europeiska folkpartiets grupp vilja dra tillbaka ändringsförslag 9 och vårt ändringsförslag 1 och ber er i anslutning härtill att rösta mot stycket 17, eftersom det är helt överflödigt i texten. Det är bara så vi kan få bort det ur texten.
(Parlamentet antog resolutionen.)

Randzio-Plath
Herr ordförande, under punkt 6 har ett fel insmugit sig genom att en del av en mening saknades i utskottets återgivning. Jag har också checkat av med ordföranden för ekonomiutskottet och föredragande, att det föreligger ett missförstånd i återgivningen av ekonomiutskottets omröstningsresultatet. Under punkt 6 ska en bisats läggas till: " ... och kräver i synnerhet, att på sådan inkomst en minimiskatt tas ut inom EU." Detta behöver bara läggas till. Det var fullständigt ostridigt och beslutades praktiskt taget enhälligt i utskottet.
(Parlamentet antog resolutionen.)

Lannoye
Herr ordförande, ärade kolleger, Aparicio S<nchez ändringsförslag passar mig inte, eftersom han stryker slutet i originaltexten. Om Aparicio S<nchez går med på att betrakta ändringsförslaget som ett tillägg och att behålla originaltextens slut, som innebär att metodiken måste anpassas för bedömningen av varje disciplin, då går jag med på att ta med den som ett tillägg.

Aparicio Sánchez
Herr ordförande, jag uppskattar Lannoyes ansträngningar, men jag kan inte ge mitt godkännande eftersom avsikten med mitt ändringsförslag i så fall skulle omintetgöras.
Före den slutliga omröstningen

Lannoye
Herr ordförande, jag skulle vilja göra ett inlägg innan omröstningen. Efter att vi röstat om ändringsförslag 6, anser jag att omröstningens resultat angående stycke 2 helt och hållet förstör betänkandet. Jag kan alltså inte låta mitt namn stå kvar på det här betänkandet. Jag ber er att dra tillbaka det och jag uppmanar kollegerna att rösta mot det, eftersom parlamentets ståndpunkt begränsar sig till att begära vad som redan har uppnåtts, det vill säga undersökningar.

Collins, Kenneth
Herr ordförande, jag beklagar herr Lannoyes beslut att låta sitt namn strykas från betänkandet. Detta betänkande lades fram för parlamentet före år 1994. Den gången tog tiden slut. Vi har nu jobbat i fyra år med det. Jag förstår att han blivit av med ändringsförslag som han hade velat behålla, men fyra års arbete kan bara inte avfärdas såhär. Det är brukligt att, när en föredragande vägrar att låta sitt namn förknippas med betänkandet, utskottets ordförande tar över det. Jag förslår därför att jag tar över det och att det omedelbart läggs fram för omröstning.
(Parlamentet antog resolutionen.)

Baldarelli
Herr ordförande! I och med att ändringsförslag nr 13 har blivit antaget, så faller väl nr. 10 bort?

Ordföranden
Herr Azzolini, denna synpunkt fanns, men varken ordföranden för det ansvariga utskottet eller föredraganden var överens. Följaktligen var jag tvungen att lägga fram båda till omröstning.
Ändringsförslag 12

Ojala
Herr ordförande, mitt inlägg gäller punkt 12. Får jag ordet nu? Jag skulle vilja framföra, att det i den finska versionen av betänkandet finns ett fel i punkt 12. Där fattas de ord, som på engelska lyder: in particular the implementation of the proper land use policy. Detta saknas i det finskspråkiga betänkandet och därför konstaterar man också beträffande ändringsförslaget till denna punkt, att ändringsförslaget inte föranleder ändringar i den finskspråkiga versionen. Nej det gör det inte, eftersom den finskspråkiga versionen är felaktig, men ändringsförslaget beträffande punkt 12 föranleder verkligen förändringar av innehållet och detta ville jag ha framfört.

Ordföranden
Tack, fru Ojala, för er anmärkning, vi kommer att kontrollera denna ofullkomlighet som ni refererade till.
(Parlamentet antog resolutionen.)

Ahlqvist, Theorin och Wibe
Vi har redan tidigare deklarerat att vi anser att Europeiska unionen skall grunda sig på ett samarbete mellan självständiga stater. Vi kan därför inte rösta för en resolution som generellt uttalar sig för rådsbeslut med kvalificerad majoritet, avskaffande av vetot inom GUSP, att Europaparlamentet skall ha medbeslutande över alla budgetposter, gemensamma stadgar för samtliga ledamöter av Europaparlamentet etc.
Detta är oerhört viktiga frågor som det är olämpligt att parlamentet utan vidare stöder i en resolution av denna art. Därför röstar vi mot resolutionen.

Dury
Europeiska fackliga samorganisationen valde den 28 maj som aktionsdag för sysselsättningen. Eftersom vi närmar oss toppmötet i Amsterdam som i mitten av juni skall avsluta regeringskonferensens arbeten, var det nödvändigt att påminna om att sysselsättningen är ett stort bekymmer för medborgarna, liksom demokratiproblemet.
européerna anser med all rätt att Europeiska unionen är en struktur som undflyr all demokratisk kontroll. Vad motsvaras demokratin av på EU-nivå? Europaparlamentet har upprepade gånger uttalat sig för öppna förfaranden, de styrandes ansvar och erkännande av grundläggande rättigheter till förmån för alla medborgare.
Komplexiteten i de europeiska förfarandena slår ned modet hos varje välvillig medborgare som strävar efter att förstå någonting. Alltefter ämne rådfrågas Europaparlamentet, som är legitimt valt, för ett enkelt yttrande eller inom ramen för ett medbeslutandeförfarande med förlikning (efter två eller tre eventuella " behandlingar" ), ett samtyckesförfarande, ett budgetförfarande, etc... Med varje form av förfarande varierar kraven på hur ett majoritetsbeslut i rådet skall se ut: enkel majoritet, kvalificerad eller väl kvalificerad majoritet alternativt enhällighet. Dessa krav på majoritetsbesluten varierar i sin tur beroende på om kommissionen godkänner Europaparlamentets yttranden eller inte. I fråga om utrikespolitik, ekonomiska och monetära unionen eller polis- och rättssamarbete skiljer sig förfarandena ytterligare åt. demokratin tillgodoses inte av det, eftersom de europeiska medborgarnas intryck är att beslutsprocessen är utom räckhåll.
Men de invecklade förfarandena är inte det enda hindret för öppenhet. När rådet utövar sina lagstiftande befogenheter är det den enda parlamentariska institution som fattar beslut i hemlighet, för att undvika att stå till svars inför medborgarna, de nationella parlamenten eller Europaparlamentet. För att fylla det tomrummet måste Europaparlamentet inta en beslutsam hållning gentemot rådet, det måste påminna regeringarna om att det är onödigt att kämpa för sociala miniminormer om man inte förser Europa med instrument för att skapa substantiella och enhetliga socialpolitiska åtgärder. De tusentals personer som på onsdag befinner sig på Bryssels gator vill att Europa gör sysselsättningen till dess främsta prioritet. Kommer man att lyssna till dem?
demokratin begränsar sig inte till ett val som äger rum vart femte år. Den innebär att folkrepresentationen dagligen kontrollerar den verkställande makten. Inte heller här har vi hunnit särskilt långt. Den lagstiftande makten utövas av ministerrådet på kommissionens initiativ. Europaparlamentet kan inte ta initiativ till lagar, och i de flesta fallen intervenerar det bara för att göra ett yttrande. När det gäller verkställande åtgärder är de " komitologins" privilegium, för att använda ett uttryck i EU-jargongen, dvs. de nationella tjänstemän som endast står till svars inför deras respektive nationella förvaltningar. Denna svaga kontroll är faktiskt ännu svagare. Det blev vi varse under galna ko-affären. Alltså, det erkänner jag, det blir allt svårare för mig att förklara för medborgarna att man måste fortsätta att slåss för Europa, och detta trots mitt europeiska engagemang.
demokratin går inte att skilja från mänskliga rättigheter och Europa är stolt över att vara deras hemort. Även här står verkligheten i strid med intentionerna. Europeiska unionen har ännu inte anslutit sig till Europakonventionen om mänskliga rättigheter. Den tillämpar inte ens de blygsamma bestämmelser som har antagits i den frågan: rösträtt vid lokala val för medborgare i Frankrike och i Belgien, stängning av Renaultfabriken i Vilvoorde och avskedande av tre tusen belgiska arbetare - en uppenbar kränkning av det europeiska direktivet om information till och samråd med arbetstagare i ett multinationellt företag.
Om vi inte gör politiska och sociala framsteg då fördraget skall revideras, riskerar vi mycket för Europas framtid. Jag har träffat de som demonstrerar för sysselsättning. De pratade med mig om deras rädsla, men också om deras förhoppningar. Det skulle vara rena självmordet att vilja skapa ett Europa utan att ha medborgarna med sig, risken är att man ger näring åt sådana som Le Pen, Goldsmith, Pasqua och Haider i Österrike. John Major har förlorat makten, men hans idéer kommer att vinna terräng i Europa - om stats- och regeringscheferna inte gör en sista kraftansträngning för att skapa ett Europa tillsammans med sina medborgare, istället för att göra det mot demokratin.
Den önskan som uttrycks av arbetsmarknadens parter under sysselsättningsmarschen har angett tonen. Det är regeringarnas sak att ta sitt ansvar vid rådets möte i Amsterdam nästa månad. Med resultaten i hand kommer vi att kunna säga om Europa har återupplivat demokratin.

Kirsten Jensen, Blak, Sindal och Iversen
De danska socialdemokraterna i Europaparlamentet hoppas att regeringskonferensen kan avslutas under det kommande toppmötet i Amsterdam. Vi är mycket nöjda med att det införs ett egentligt sysselsättningskapitel i fördraget, så att unionen får en förpliktelse i förhållande till den katastrofalt höga arbetslösheten i de 15 EU-länderna. Vi stöder också alla krav som kan skärpa miljöpolitiken, konsumentskyddet och kampen mot bedrägerier.
De danska socialdemokraterna kan på grund av det danska förbehållet inte stödja, att frågor under tredje pelaren förs in i gemenskapssamarbetet, och måste vidare också ta avstånd från, att Schengenavtalet inarbetas i fördraget. Vi är starka anhängare av ett intensivt samarbete i fråga om bekämpning av kriminalitet och en gemensam asylpolitik, men vi anser, att detta kan uppnås genom de beslutsformer, som gäller under tredje pelaren.
De danska socialdemokraterna kan på grund av det danska förbehållet inte stödja att det införs majoritetsbeslut i fråga om den gemensamma säkerhets- och utrikespolitiken, men anser det vara positivt att det finns enighet om att upprätta en gemensam analys- och planeringsenhet. Vi anser också att det är utmärkt att man söker efter andra beslutsformer än enhällighet. Allt för ofta har gemensamma åtgärder blockerats av ett enskilt land. Enligt de danska socialdemokraterna måste det finnas en metod, där ett enskilt land inte kan blockera en gemensam aktion, medan det i övrigt måste anses vara viktigt att nästan alla EU-länder deltar.

Thors
Jag röstade för parlamentets resolution, även om jag inte till alla delar kan godkänna majoritetens ståndpunkt. Majoriteten godkände en alltför allmän skrivning om upphävandet av skillnaden mellan obligatoriska och icke-obligatoriska uppgifter. Jag tror inte att de olika politiska områdena och organiseringen av dem är mogna för detta.
Det är viktigt att unionens möjligheter att gemensamt hantera utrikespolitiska funktioner stärks. Ett enskilt land bör inte kunna stoppa åtgärder och därmed utöva utpressning på hela unionen. Men ett enskilt land bör ej heller kunna tvingas till aktiva åtgärder.
Betänkande (A4 0181/97) av Christodoulou
Ahlqvist, Theorin och Wibe
Flera av de ändringar som föreslås i betänkandet är bra, speciellt nr 8, där det föreslås att även investeringarnas storlek skall beaktas när man bestämmer om budgetunderskottet överstiger den tillåtna gränsen eller ej. Vi kan ändå inte rösta för betänkandet, eftersom det innehåller ett accepterande av den så kallade stabilitetspakten, en pakt som vi anser vara skadlig för samhällsekonomin och som kommer att medföra att arbetslösheten inom EU permanentas på en hög nivå.

Eriksson, Sjöstedt och Svensson
Undertecknade har röstat mot betänkandet av följande huvudskäl:
1.Förslagen inskränker nationernas och deras medborgares rätt att bestämma en med respektive lands situation överensstämmande ekonomiska politik och är därmed i strid med demokratin.2.Förslagen är ägnade att förlama statsinstitutionernas möjligheter att på ett ändamålsenligt sätt bekämpa lågkonjunkturer, arbetslöshet och för lågt kapacitetsutnyttjande i ekonomin.3.Förslagen grundar sig på föråldrade ekonomiska teorier, vilka saknar giltighet i nutida ekonomier.
Lindqvist
EMU och stabilitetspakten är alltför ensidigt inriktade på kamerala ekonomiska åtgärder. Risken för allvarliga kriser med ökad arbetslöshet, ökade regionala obalanser och en permanent " sparkultur" med ständigt svag efterfrågan ökar. Att använda straffåtgärder som de böter som föreslås i stabilitetspakten är fel form av samarbete som i förlängningen kan skada också det goda EU-samarbetet. Jag har därför röstat nej till betänkandet.
Betänkande (A4-0184/97) av Randzio-Plath
Berès
De två regeringskonferenserna som förberedde Maastrichtfördraget hade var och en ett precist mål, för den ena: den ekonomiska och monetära unionen, för den andra: den politiska unionen. Båda dessa mål gick hand i hand. Och var står vi idag?
Den politiska unionen går framåt, men mycket långsamt. Den ekonomiska delen av EMU har övergått i den andra fasen, och det är valutan som dominerar den politiska och ekonomiska debatten. Är den det bästa medlet för att garantera socialt framsteg och för att förstärka den europeiska idén? Jag tror inte det. Valutaunionen är nödvändig men inte tillräcklig.
Jag stöder alltså Christa Randzio-Plaths betänkande fullt ut, och jag håller med om kritiken av Europeiska kommissionens " Allmänna riktlinjer..." . Det är idag brådskande att prioritera en samordning och en intensifiering av den europeiska verksamheten inom följande områden:
Unionens framtida valutapolitik måste kunna kontrolleras av en politisk myndighet, som representant för den allmänna opinionen och det allmänna intresset. Jag ställer mig positiv till upprättandet av en europeisk ekonomisk regering.
På en marknad som snart är helt enad blir det nödvändigt att anpassa medlemsstaternas sociala lagstiftning, för att undvika social dumping, och att på ett samordnat sätt öka välståndsnivån i det europeiska samhället, såväl som att skydda dess mest sårbara grupper. Vi behöver mer av det " sociala" .
Skattesystemet bör också bli ett prioriterat arbetsområde. Vi måste samordna våra lagstiftningar i det här området för att bromsa omlokaliseringarna inom unionen. P.g.a. detta bör beslut gällande skatteharmoniseringen fattas med kvalificerad majoritet.
Något som är ännu viktigare är att en nära samordning av medlemsländernas budgetpolitik bör inrättas. Det är endast inom ramen för en samordnad stimulering av efterfrågan och offentliga investeringar som en efterfrågevänlig politik, så nödvändig just nu, kommer att kunna föras.
Sysselsättningen till sist, vårt huvudsakliga bekymmer, bör integreras i alla europeiska politikområden. Vare sig det handlar om utbildning, arbetstidsförkortning eller skydd av allmännyttiga tjänster ägnar jag sedan länge sysselsättningen den största uppmärksamhet, och jag önskar att man tar större hänsyn till den i definitionen av gemenskapsåtgärder.
Valutan är inte ett mål i sig. Politikens verkliga mål är den sociala sammanhållningen. Den kan endast uppnås med hjälp av en verklig samordning av ländernas ekonomiska politik. Artikel 103 erbjuder betydande möjligheter för det syftet. Uppenbarligen har medlemsstaterna och kommissionen inte vetat hur eller velat använda sig av dem.
Är det nödvändigt att påminna om en färsk studie som har utvärderat kostnaden för den icke-kooperativa förvaltningen av ländernas valutapolitik? Under de tre senaste åren har den kostnaden ökat med 1, 8 % i förhållandet budgetunderskott-BNP. Ett genomsnittligt underskott på 3, 4 % istället för faktiska 5, 2 % under 1995 skulle ha gjort det möjligt att undvika de två senaste årens restriktiva budgetpolitik, vilket i sin tur skulle ha möjliggjort både fullföljandet av den återhämtning som påbörjades 1994 och en snabbare konvergens av ekonomierna.

Gahrton, Holm och Schörling
Vi delar betänkandets övergripande kritik mot kommissionens minimalistiska hållning och rigida fasthållning vid de så kallade konvergenskriterierna. Vi instämmer också i betänkandets förslag till mer aktiv sysselsättningsskapande politik, inte minst genom aktiva satsningar på miljöåtgärder. Vi har ingenting emot ett ökat mellanstatligt samarbetet mellan EU: s medlemsstater eller med andra relevanta stater för att minska arbetslösheten och integrera miljöhänsyn i den ekonomiska politiken. Vi motsätter oss dock varje försök att inskränka medlemsstaternas handlingsfrihet beträffande den ekonomiska politiken. Därför har vi lagt ned våra röster.
Andrabehandlingsrekommendation (A4-0172/97) av González Triviño
Bernardini
Vid omröstningen i samband med första behandlingen antog parlamentet 19 ändringsförslag för att bättra på kommissionens förslag till text. Den gemensamma ståndpunkten, som vi skall uttala oss om, innehåller 15 av våra ändringsförslag. Vi har alltså all rätt att glädja oss över det utmärkta samarbetet, och likaså att lyckönska vår kollega föredraganden.
Denna text, som flygbolagen och deras kunder väntat innerligt på, bringar områdets rättsaspekter i dagen. Fram till idag lydde försäkringsskyddet för flygplanspassagerare under Warszawakonventionen från 1929 och under ändringsprotokollen från 1961. Det var alltså hög tid att aktualisera detta ämne, särskilt genom att införa en gräns för ersättningsansvar. Den föreslagna texten motsvarar det målet och bör av det skälet få våra röster.
Betänkande (A4-0152/97) av Watts
Bernardini
I slutet av november 1994 begärde parlamentet, att Europeiska kommissionen skulle upprätta ett program med syfte att stärka färjornas säkerhet. Parlamentet var då upptaget och chockerat av fartyget Estonias haveri som krävde 900 offer.
Texten som vi skall uttala oss om är en del av detta program. Den åsyftar obligatorisk registrering av alla resande som går ombord på ett ro-ro-passagerarfartyg. Den skyldigheten bidrar till en större effektivitet i eftersökningar och undsättning. Vi beklagar likväl att denna skyldighet kommer till stånd såpass sent. Jag vågar ändå hoppas på att kammaren kommer att följa föredragandens riktlinjer och stödja hans ändringsförslag.
Europeiska unionen bör anpassa sig efter internationella regler - jag tänker på SOLAS-konventionen för säkerhet ombord - och får inte acceptera förseelser som kan få katastrofala följder.
Som avslutning skulle jag också vilja ge mitt stöd till Parodis betänkande som var föremål för förmiddagens gemensamma diskussion, mer specifikt till idén om att skapa ett utbildningsinstitut för sjöfolk, finansierat av EU. Det är en idé som har förts fram upprepade gånger här i kammaren, men som alltid har stannat på papperet. Kommissionen och rådet bör ovillkorligen seriöst studera denna möjlighet. Det gäller kundernas säkerhet och sakkunskapen inom yrkeskåren.

Wolf
Här rör det sig om en stor skandal inom unionen: i en situation, där ständigt stora och farliga olyckor drabbar ro-ro-färjor (och där också den stora undervattenstunneln redan måste uppvisa spektakulära olyckor) håller unionen alltjämt på med att " stegvis skapa en sammanhållen ram för en EU-politik inom sjöfartssäkerhetens område" (se KOM(93)0066 av den 24.2.93 och Stewarts betänkande av den 28.3.94). Med tanke på problemens brådskande art är detta för lite och för sent!
En bindande europeisk reglering av sjöfarten i EU-vatten, både vad gäller färjesjöfart och nyttjande av undervattenstunnlar, har behövts sedan länge. Den skulle ha genomdrivits för länge sedan med statlig hamnkontroll, inte minst med hänsyn till passagerarnas säkerhet!
EU får inte längre gömma sig bakom IMO också när det gäller principfrågan om ro-ro-fartygens säkerhet! Ändå är betänkandet ett litet steg i rätt riktning. Vi kommer därför att rösta för den med ilska och raseri i våra hjärtan - och tänka på de många offer som varje ytterligare fördröjning kan förutses kosta.
Betänkande (A4-0174/97) av Parodi
Wolf
Jag skulle här till att börja med åberopa punkten med konsekvenserna av utflaggning och andraregister för utbildningskraven på sjöfolk. Lika viktigt som det är att EU slutar upp med det för den omfattande säkerheten till sjöss skadliga attityden att vänta på IMO, lika litet kan det tjäna till, att införa bestämmelser, vilka i huvudsak inskränker sig till fartyg som seglar under medlemsstaternas flaggor. Alla fartyg, som färdas på europeiskt vatten, måste omfattas av motsvarande minimikrav.
Genomdrivandet av STCW-koden kan bara utgöra ett allra första steg i sammanhanget. Här måste det precis handla om att definiera egna europeiska minimikrav, vilka i sig själva garanterar ett tillräckligt skydd för passagerare, sjöfolk och miljö. Detta och inte något mindre är vi skyldiga våra medborgare.
Vi kommer också att stödja detta betänkande, eftersom det - även om det går alltför sakta - ändå går åt rätt håll för att övervinna den nuvarande rätts- och faktiska osäkerheten i alla EU-vatten. Vad gäller ändringsförslag 1 kommer vi att rösta mot det - det förefaller oss oklokt att genom skapandet av en ny riktlinje ge medlemsstaterna tillfälle till invändningar, istället för att kunna agera skyndsammare genom en ändring.
Betänkande av Terrón i CusíLindqvist (ELDR), Eriksson, Seppänen, Sjöstedt och Svensson (GUE/NGL), Gahrton, Holm och Schörling (V), Sandbæk (I-EDN), skriftlig. Vi har röstat mot betänkandet om utarbetande av konventionen om europeiska informationssystemet.
Det finns många anledningar till detta, och vi skall här ge några exempel på varför vi inte kan acceptera detta betänkande.
EIS-konventionen tar inte tillräcklig hänsyn till rättssäkerhet och personlig integritet.-Parlamentet vill öka överstatligheten på detta område, vilket vi motsätter oss.-Vi motsätter oss och fördömer starkt den restriktiva och brutaliserade flyktingpolitik som förstärks av Schengen och EIS.-Vi anser att ett effektivt polissamarbete kan och bör utvecklas inom ramen för Interpol.
Kirsten Jensen, Blak, Sindal och Iversen
De danska socialdemokraterna har i dag röstat mot Terrón i Cusís betänkande om förslag till rådets beslut om utarbetande av konventionen om ett europeiskt informationssystem. De danska socialdemokraterna anser att betänkandet är ytterst problematiskt, eftersom det föreslår omarbetning av rådets rättsakt till en rådsförordning och därmed lyfta in EIS under gemenskapslagstiftningen på grundval av artikel 235 i fördraget. Detta skulle betyda, att kommissionen skulle överta medlemsstaternas kontrollkompetens i förhållande till EIS. De danska socialdemokraterna anser att EIS skall förbli ett mellanstatligt samarbete under tredje pelaren, där de enskilda medlemsstaterna har den avgörande kompetensen.

Miranda
Vi stöder inte rådets förslag och med skälig majoritet avslår vi det föreliggande betänkandet av Terron i Cusi.
Med förslaget ämnar man ta ett steg in i ett polisiärt Europa.
I betänkandet, som ställer sig helt okänsligt inför de nuvarande gemenskapsbefogenheterna och gör en tabula rasa av de meningsskiljaktigheter som existerar på IGC-nivå, vill man gå mycket längre genom att göra gemenskapslagstiftning och transformera konventionen till en förordning, med omedelbar och tvingande transponering över de nationella lagarna..
På detta sätt skulle medlemsstaternas roll bli mindre. Och på ett så känsligt område, med tanke på att det nuvarande nationella systemen som i allmänhet är kända för sin otydlighet, skulle detta ge upphov till ett system utan någon insyn alls och utan den nödvändiga demokratiska kontrollen. Dessa är tydliga faktorer bland annat genom förslaget om att upprätta en gemensam kontrollmyndighet, sammansatt av två representanter från varje nationell myndighet och kommisssionen, i vilken den parlamentariska kontrollen är anmärkningsvärt frånvarande.
Vi ifrågasätter inte nödvändigheten av ett samarbete på detta område mellan medlemsstaterna. Men vi avslår naturligtvis förslag som detta, som sätter en polisiär filosofi framför medbogarnas garantier och deras fri- och rättigheter.
Ihåligheten, avsaknaden av fasthet och dubbeltydigheten vad gäller beskrivningen av innehåll och möjligheter till insyn och kontroll i sådana här system är något som inte får tolereras.

Rovsing
Informationssystem där medlemsstaterna kan utbyta upplysningar kan vara synnerligen nyttiga redskap, särskilt i samband med efterspaning och förebyggande av allvarliga lagöverträdelser. Exempel på det är Schengen-informationssystemet, Europol och tullinformationssystemet. Men när det införs system av denna typ, är hänsynen till privatlivets helgd av avgörande betydelse.
Det är således rätt, när utskottet anser att systemen effektivt bör garanteras mot ovidkommande tillträde. Det måste också anses välkommet att den enskilde medborgaren får möjlighet att resa talan inför domstol för att få prövat lagenligheten av de upplysningar, som står om honom/henne i informationssystemen.
Betänkande (A4-0060/97) av Schulz
Chanterie
" Kunskap är makt" , så lyder ett filosofiskt talesätt, och med rätta.
Detta gäller också inom EU: s tredje pelare. Samarbetet på justitie- och inrikesområdena är otänkbart utan ett minimum av datainsamling och dataöverföring. Information och informationssystem är en nödvändighet när det gäller åtgärder inom områdena immigration och asyl, bedrägeri och korruption, kriminalitet, droger, terrorism och civilt eller straffrättsligt justitiesamarbete.
Av dessa skäl har EU: s medlemsstater inrättat en rad informationssystem. Europol och EIS på mellanstatlig nivå. SIS för Schengen på multilateral nivå.
Mångfalden innehåller en fara för överlappningar. Men först och främst har de olika systemen olika ändamål. Och för det andra innebär överlappningar mellan system i sig inga svårigheter om det samtidigt råder samordning och kontroll. Vi vill inte ha några konkurrerande eller rivaliserande informationssystem. Men vi vill inte heller ha något enda, allt övergripande informationssystem.
Därför måste man ägna full uppmärksamhet år demokratisk kontroll, juridisk kontroll, respekt för privatlivet och omsorg om driftsäkerhet och kompatibilitet. För att tillgodose dessa önskemål kräver PPE-fraktionen av EU-rådet och av medlemsstaterna politisk tillsyn av EU-parlamentet, prejudikatsbefogenheter för EU-domstolen, respekt för Europarådets bestämmelser rörande privatlivet och framför allt också samarbete mellan berörda instanser och mellan ansvariga myndigheter. Det här är inga sekundära frågor. Det är väsentliga förutsättningar för uppläggningen och tillämpningen för vederbörande informationssystem. Ett informationssystem som inte uppfyller dessa förutsättningar utgör i själva verket inget hjälpmedel utan ett hot.
I denna rapport handlar det om tullinformationssystemet inom DIS. Liksom SIS till hälften befinner sig inom den tredje pelaren och till hälften utanför EU befinner sig DIS till hälften inom den tredje pelaren och till hälften inom den första pelaren, eftersom tullföreskrifterna enligt fördraget hör till den fria rörligheten och därför faller inom EU: s ram. Trots detta får inte detta bli till ett skäl att sätta EU-parlamentet och EU-domstolen ur spel, så som skett vid undertecknandet av konventionen, alltså innan EU-parlamentet fått tillfälle att uttala sig om den godkända texten. Konventionen undertecknades den 26 juli 1995. Därefter har också ett protokoll undertecknats den 29 november 1996.
Förutom procedurfrågan har uppmärksamheten inom utskottet för medborgerliga friheter och inrikesfrågor i första hand riktats mot rättsskyddet för medborgarna. Det gäller också anspråken på både demokratisk tillsyn och prejudikatsbefogenheter. Konventionen och protokollet tillmötesgår delvis dessa viktiga krav. Men i sista hand är det medlemsstaterna som beslutar om ratificering av konventionen och tillämpning av protokollet. och det återstår ännu att se vem som skall ratificera och tillämpa, och när. PPE har redan talat för ratificering, och detta så snart som möjligt för att överenskommelsen skall kunna träda i kraft utan dröjsmål.
Behöver det upprepas att beslutsfattande och verkställighet går trögt inom den tredje pelaren och att till och med fakta och inträffade händelser kommer på efterkälken? Till leda får man uppleva att man, till och med när det gäller icke-kontroversiella frågor, arbetar med konventioner, protokoll, överenskommelser och förklaringar eftersom dessa är oundvikliga på mellanstatlig nivå, med föregående utdragna förhandlingar mellan regeringarna och efterföljande tidsödande ratificeringar av medlemsstaterna. Tänk bara på Schengen, Europol, bedrägeribekämpningen och i det här fallet ett tullinformationssystem. Det har med tiden blivit överflödigt och störande att hänvisa till regeringskonferensen. Men faktum kvarstår att den europeisering av den tredje pelaren som fortskrider långsamt och delvis, vilket också framgår av rapporten, inte tycks gå att stå emot.
I dagens värld, och framför allt i de utvecklade länderna som kännetecknas av differentiering och komplexitet, är informationsteknik och informatisering ett " måste" , både för makthavare och ämbetsmän. Också medborgarna, inklusive kriminella och illegala, har tillgång till informationsbärare och informationsnät. Bland annat som följd av tillgången till " databaser" , " kataloger" , " filer" och andra publika eller privata " infotek" medför maktutövningen i kunskapssamhället ett allt mer ökande behov av databanker och databaser. " Europa" får inte hamna på efterkälken när det gäller denna i alla avseenden gränsöverskridande utveckling, om medborgarnas säkerhet fortfarande skall kunna garanteras. Men samtidigt måste " Europa" handskas varsamt med rättssäkerheten, likheten inför lagen och rättsskyddet för medborgarna.

Ullmann
Rådets akt om inrättandet av tullinformationssystemet bryter mot unionslagen. Här har inte Europaparlamentets åsikt inhämtas på i artikel K6, stycket 2, föreskrivet, rimligt sätt. Därigenom är akten redan med avseende på sin tillkomst behäftad med en tungt vägande brist.
Till detta kommer, att giltighetsområdet för denna akt inte förklarats i och med att konventionen om tullinformationssystemet åtföljs av ett avtal mellan några medlemsstater om provisorisk tillämpning. Går det att tänka sig en symbol för den under tredje pelaren rådande och ständigt tilltagande rättsosäkerheten?
Gruppen De gröna i Europaparlamentet instämmer utan inskränkningar i den av föredraganden anförda kritiken med avseende på de dataskyddsrättsliga bristerna och avsaknaden av parlamentarisk och rättslig kontroll, liksom i kravet gentemot kommissionen, att pröva, om inte akten måste ersättas av en riktlinje som tjänar de syften som gäller för ett tullinformationssystem.
Betänkande (A4-0169/97) av Secchi
Ahlqvist, Lööw, Theorin och Wibe
Vi anser att medlemsstaterna av demokratiska skäl skall äga rätt att sig själv beskatta och att rådet också i fortsättningen skall behandla frågorna enligt principen om enhällighetsbeslut. Vi tror att medlemsstaterna själva bäst kan avgöra skattepolitiken, och vi tror att EU: s finansministrar kan koordinera den mellan medlemsstaterna utan att enhällighetsprincipen frångås.
Av precis samma demokratiska skäl kan vi inte ställa oss bakom en rekommendation (punkt 9 i betänkandet) där det skrivs: " ...att den totala beskattningen inte får ökas ytterligare" .
Även om vi instämmer i en del av betänkandet, bland annat om uppförandekodex på skatteområdet, det vill säga avtal med medlemsstaterna om frivillig självreglering, kan vi inte ställa upp på betänkandets grundidé: att enhällighetsprincipen i rådet på skattepolitikens område skall överges. Därför kan vi inte rösta för detta betänkande.

Andersson och Waidelich
Vi menar att medlemsstaterna i princip skall äga rätt att sig själv beskatta och att rådet också i fortsättningen huvudsakligen skall behandla skattefrågorna enligt principen om enhällighetsbeslut. Vi menar dock att gemensamma miniminormer vad avser kapital-, bolags- och miljöskatter bör utformas samt att beslut om dessa områden i rådet bör fattas enligt principen om kvalificerad majoritet.
Vi kan inte ställa oss bakom punkt 9 i betänkandet, eftersom en sådan rekommendation om att den totala beskattningen inte får ökas är alltför långtgående.
Vi instämmer i föredragandens skrivningar som handlar om uppförandekodex på skatteområdet, det vill säga avtal med medlemsstaterna om frivillig självreglering. Detta ställningstagande innebär emellertid inte att vi kan ställa oss bakom betänkandets idé om att enhällighetsprincipen på hela det skattepolitiska området skall överges.

Eriksson, Sjöstedt och Svensson
Undertecknade har röstat mot betänkandet på följande grunder:
1.Ländernas ekonomier och budgetpolitiska förhållanden är starkt olika. Försök att uniformera skattepolitiken kan skapa kaos.2.Beskattningsrätten är i alla demokratier ett prerogativ för folket och deras valda parlament. Att inskränka denna rätt är ett angrepp på demokratin.3.Att överföra beslut i skattefrågor till unionens organ innebär att besluten undandras medborgarnas kontroll och insyn. Unionens styrelseskick saknar grundläggande principer som parlamentarism, öppenhet och konstitutionell ansvarighet. Att skattebeslut skall fattas med majoritet kränker den folkliga självbestämmanderätten.
Kirsten Jensen, Blak, Sindal och Iversen
De danska socialdemokraterna i Europaparlamentet har i dag röstat ja till Secchis betänkande som helhet, men nej till punkt 4 och ändringsförslag 7, eftersom vi är emot majoritetsomröstningar rörande skattefrågor i rådet.

Lindqvist
En inriktning mot en harmonisering av medlemsländernas skatter mot en gemensam skatte- och finanspolitik skulle få väldiga följder för EU-samarbetet. Det skulle leda till ett federalt EU, där medlemsstaternas viktigaste styrinstrument för den nationella ekonomiska politiken överförs till EU-nivå.
Medlemsstaternas skattepolitik, beskattningsområden och skattenivåer är också mycket skiftande på grund av olika syn på välfärdspolitiken och den offentliga sektorns storlek. Skattepolitiken bör också i framtiden vara nationell. Mot denna bakgrund har jag röstat nej till betänkandet.
Betänkande (A4-0160/97) av Harrison
Striby
Herr ordförande, förslaget till resolution lyfter med all rätt fram ett antal berättigade bekymmer, som alla och envar kan skriva under på.
För att den inre marknaden skall fungera effektivt krävs det utan tvivel att man planerar för åtgärder som medför större insyn i kommittéernas arbete, i syfte att garantera ett oberoende gentemot påtryckningsgrupperna under förberedelsen av lagstiftande förfaranden, och för ett bättre skydd av hälsa och miljö. Att vara angelägen om att få de små och medelstora företagen att delta i och dra fördel av den inre marknaden, liksom att vilja skydda barnen mot den inre marknadens konsekvenser, det är självklara saker.
Inte desto mindre skulle en god tolkning av subsidiaritetsprincipen inbjuda till att ta itu med mängder av de problem som tas upp av betänkandet på ett mer flexibelt, bättre anpassat och därmed ett sätt som är mer effektivt än den systematiska, och ibland orimliga, överföringen av frågor till gemenskapspelaren. Det gäller särskilt de frågor som hänför sig till de rättsliga systemen, och dessutom skattemässiga frågor, vilka är föremål för ett annat betänkande som granskas idag.
För övrigt bekräftar förslagen till en gemenskapsförordning i fråga om ägande av medier viljan hos EUinstitutionerna att förse sig med en kontrollmakt över informationsmedlen. Vi har redan kritiserat den typen av knep då Europaparlamentet, apropå utvidgningen till de Central- och Östeuropeiska länderna, föreslog att pressorganen inte skall subventioneras, om de inte i gengäld överger sin integrationsortodoxi.
Det är å andra sidan märkvärdigt att parlamentet och kommissionen är så snara med att rätteligen konstatera de byråkratiska risker som kan bli följden av överdrivna regleringar, men att de samtidigt uteslutande skyller på de nationella förvaltningarna, utan att fundera över EU-institutionernas tendenser.
Om vi slutligen instämmer i den uttryckliga föresatsen att kämpa för sysselsättningen, är det inte en gemensam sysselsättningspolitik vi önskar. Den skulle lida brist på nödvändig flexibilitet och pragmatism. Regeringskonferensens förhandlingar kommer inte att bidra till en lösning av den brännande arbetslöshetsfrågan. Bidraget till denna svåra strid på EU-nivå står faktiskt att finna i en vilja att återknyta till principen om gemenskapspreferensen som skrevs in i Romfördraget 1957, men som, i samband med handelsförhandlingar, systematiskt offras på frihandelns altare...
(Ordföranden kopplade bort talaren.)

Ahlqvist, Theorin och Wibe
På många punkter uttrycker föredraganden en entusiasm för den inre marknaden, den fortsatta integreringen och den regelmässiga harmoniseringen som går väl långt. Vi betvivlar starkt t.ex. att den inre marknaden ökat unionens BNP med 130 miljarder dollar som det sägs i betänkandets punkt 3. Alla sådana siffror är och förblir gissningar, och vi kan med lika stor rätt säga att BNP minskat med samma summa eller att den inre marknaden ökat arbetslösheten med 5 miljoner människor.
Allvarligare än denna entusiasm är dock att föredraganden på flera ställen rekommenderar att unionslagstiftning ersätter nationell lagstiftning. I punkt 14 rekommenderas t.ex. att miljöpolitiken grundas på " EU-standarder och riktlinjer" , medan Sveriges position är att ett land alltid skall ha rätt till strängare miljölagstiftning. I punkt 16 menar föredraganden att den inre marknaden förutsätter ett " skattesystem på EU-nivå" . I punkt 25 pläderar han för ett " övervakningssystem på gemenskapsnivå" osv.
Vi har således många invändningar mot olika avsnitt i betänkandet, men erkänner samtidigt att det har många förtjänster.

Kirsten Jensen, Blak, Sindal och Iversen
De danska socialdemokraterna i Europaparlamentet har i dag röstat ja till Harrisons betänkande som helhet, men nej till punkt 11, eftersom vi anser att de sociala trygghetssystemen bör förbli ett nationellt kompetensområde, och nej till ändringsförslag 3, eftersom vi inte anser att ett skattesystem på EU-nivå skall omfatta alla inkomstkällor.

Rovsing
Tillväxt, sysselsättningsskapande och välfärd i Europa är avhängiga av om den inre marknaden fungerar helt utan hinder. Kommissionens information om att endast hälften av åtgärderna i vitboken från 1985 om den inre marknaden helt är genomförda i medlemsstaterna, är därför mycket oroande. Tendensen i medlemsstaterna att införa nya tekniska regler bidrar dessvärre bara till att ytterligare äventyra den inre marknadens funktion. Det måste ses som välkommet att ekonomi- och valutautskottet i sitt betänkande lagt fram så många konstruktiva förslag till möjligheter att avhjälpa bristerna. I synnerhet bör man framhäva utskottets förslag om enklare regler för medborgarna möjlighet att klaga, när de konstaterar fel och ineffektivitet i den inre marknadens funktion.
Betänkande (A4-0075/97) av Lannoye
Chichester
Brittiska konservativa inser vikten av det stora intresse tusentals väljare i våra valkretsar har för de frågar som tas upp i Lannoye-betänkandet. Oberoende av om det är i deras egenskap av konsumenter av kompletterande medicin, som användare av alternativa behandlingar eller som utövare av s.k. icke-konventionell medicin, vill de se att detta betänkande går igenom. På europeisk nivå är den viktigaste frågan den fria etableringsrätten och det fria valet. Vi skulle vilja se det vore möjligt att tillämpa den brittiska inställningen till kompletterande medicin även i andra medlemsstater, i synnerhet i sådana där det för närvarande råder stränga restriktioner för utövande av icke-konventionell medicin.
Det är av yttersta vikt att konsumentintressena skyddas genom att det inrättas normer och kvalifikationer som kan få ömsesidigt erkännande över hela Europa. Hur detta skulle kunna uppnås utan en uppsjö av lagstiftning på både europeisk och nationell nivå återstår att se.
Dessa mål är tillräckligt stora även utan den önskan som framförs i betänkandet om att avgifterna skulle kunna återföras genom socialförsäkringssystemet, d.v.s. att skattebetalaren får stå för kalaset, i en tid när de offentliga medlen redan är hårt anstränga.
Vi konservativa stöder de breda målen i detta betänkande, men anser att större vikt skulle kunna läggas på ytterligare undersökningar om hur dessa skulle kunna uppnås och vid behovet av forskning kring de olika behandlingssättens effektivitet, innan man inför lagstiftning på europeisk nivå.
Vi motsätter oss krav på omedelbar lagstiftning på grund av att det vore att föregå forskningsresultat och skulle kunna utgöra en oacceptabel och begränsande börda på utövare av icke-konventionell medicin.

Díez de Rivera Icaza
Betänkandet om den icke-konventionella medicinens status har, trots kollektiv intolerans från vissa av våra läkarkollegor väckt ett berättigat intresse hos många av unionens medborgare. Det finns många orsaker till detta intresse, inte minst det faktum att många har tagit hjälp av denna gren av medicinen någon gång.
Nyligen utförda åsiktsundersökningar visar att mellan 20 och 50 % av medborgarna använder dessa så kallade icke-konventionella medicinska metoder.
Den resolution som vi i dag debatterar kommer därför, såsom föredragande konstaterade, fram med tanken om att finna de behövliga lösningarna i fråga om ett läge som är ett faktum, både för professionella och läkare som utövar dessa medicinska grenar och för patienterna.
Detta läge kräver ett adekvat svar från gemenskapen för att man skall kunna undvika att det uppstår några som helst slag av störningar eller missbruk vid utövandet.
Jag vill understryka att vi inte talar om att försvara kvacksalveri, men inte heller gäller det att försvara förlegade kollektiva privilegier, tvärtom. Det vi strävar efter med detta initiativsbetänkande är etablerandet av en gemensam status som ger högsta möjliga hälsomässiga och rättsliga säkerhet för utövandet av dessa alternativa medicinska grenar som så många av oss använder.
Därför är det brådskande att i fråga om den icke-konventionella medicinen reglera utbildningen och bemyndigandet av yrkesutövandet för att garantera maximal trygghet och kvalitet för patienten.
Det är precis detta, och inte de andra frågorna utanför denna debatt, som Lannoyes betänkande handlar om. Vi gratulerar Lannoye till hans arbete, som säkerligen inte har varit lätt med tanke på den inskränkta inställningen på en del håll.
Jag avslutar med att uttrycka mitt stöd för detta betänkande.

Ephremidis
Frågan om den icke-konventionella medicinens status har varit föremål för mångåriga och ofta intensiva diskussioner och konfrontationer inom läkarkåren. Men samtidigt, och detta kanske är det viktigaste, utnyttjar en stor del av befolkningen i de flesta medlemsstaterna tjänsterna och metoderna som vissa grenar av den s.k. icke-konventionella medicinens erbjuder, ett faktum som kräver en förändring i bemötandet av ett problem som inte har " laboratoriemässiga" utan verkliga och sociala dimensioner.
En fråga som angår ett stort antal medborgare och berör ett så viktigt och känsligt område som hälsan utgör kan inte bemötas med aforismer, " häxjakter och bål" . Utifrån denna synpunkt anser vi det vara av yttersta vikt att öppna vägen för en ansvarsfull dialog och att inleda en seriös och detaljerad undersökning och studie angående innehållet, möjligheterna, specificiteten och omfattningen av den icke-konventionella medicinen.
Det är nödvändigt att diskutera syftet med kunskapen inom varje gren av den icke-konventionella medicinen, metoderna och kapaciteten för diagnostik och behandling, på ett sådant sätt att medborgaren, och ännu mer patienten, får den största möjliga procentdelen av en riktig och detaljerad information angående kompetens, kvalitet, effektivitet och potentiella risker med den s.k. icke-konventionella medicinen och inte utsätts för allvarlig skada p.g.a. okunnighet och desinformation.
Allt detta förutsätter emellertid existensen av en öppen och kreativ dialog, med vetenskapliga kriterier och garantier gällande säkerhetsnivåerna för medborgarnas hälsa. Utifrån denna synpunkt anser vi att Lannoyes betänkande verkligen ger positiva motiveringar med tanke på det seriösa bemötandet av en så viktig fråga som avser miljoner medborgares hälsa, och även tillvaron för ett betydande antal människor som specialiserar sig, sysselsätter sig och erbjuder detta slags terapeutiska tjänster och som, om inte annat, är berättigade till att känna till vad som gäller för deras tillvaro och deras yrkesutövande.
Jag uppskattar alltså den i princip positiva inriktningen, liksom även vissa punkter i betänkandet, med vissa reservationer eller t.o.m. motsättningar från vår sida på andra punkter, kommer vi att rösta för det, därför att vi tror att ett antagande av det kommer att utgöra ett steg mot ett officiellt och ansvarsfullt bemötande av frågan.

Hautala
Det brokiga utbudet av icke-konventionell och kompletterande medicin behöver en gemensam lagstiftning inom EU. I förslaget från Paul Lannoye och miljöutskottet fanns ett klart budskap till kommissionen att börja förbättra och förenhetliga de alternativa vårdformernas ställning i unionen genom förslag till direktiv.
Gemensamma ramar för yrkesutövning, legitimering av alternativa vårdformer samt en läkemedelsförteckning, som också upptar icke-konventionell läkemedel, skulle behövas. Kommissionen borde inte längre ha förslösat tid med att genomföra en jämförande studie. Av sådant finns det redan tillräckligt i medlemsländerna. Nu behöver vi åtgärder. Tyvärr omkullkastade parlamentet miljöutskottets krav genom att nöja sig med att kräva ytterligare studier.
Den brokiga praxis som råder i olika medlemsländer är inte till gagn för patienten. För närvarande finns inga enhetliga krav på utbildning för dem som yrkesmässigt bedriver alternativ vård. En klar och tydlig förteckning på farmaceutiska preparat saknas.
Det vore också förnuftigt att medlemsstaterna skulle undersöka möjligheten att ge ersättning för vård och läkemedel genom sjukförsäkringssystemet, om och när man har garantier för vårdens effektivitet. Genom dessa vårdformer har man uppnått goda resultat, och det är inte förvånande att medborgarna uppskattar dem.

Jackson
Jag röstade för denna resolution i dess ändrade form. Området icke-konventionell medicin och eventuell reglering, via EU-lagstiftning, av den fria etableringsrätten för utövare av sådan medicin är ett område där Europa bör gå fram med stor försiktighet. Detta inte enbart på grund av nationella regleringssystem varierar stort, utan av till följd av det är mycket möjligt att de kompromisser som en europeisk inställning skulle kräva, skulle kunna skapa problem för just de grupper och personer som eftersträvar en sådan europeisk inställning.
Av denna anledning stöder jag starkt de delar av Lannoye-betänkandet som uppmanar kommissionen att utföra en studie i frågan, så som det uttrycks i den första delen av andra stycket samt en studie av de forskningsresultat som redan föreligger under budgetpost - 7142 om homeopatins och annan icke-konventionell medicins effektivitet.
Jag gläds åt att parlamentet har förkastat den del av andra stycket som ursprungligen krävde omedelbar lagstiftning, utan att avvakta undersökningsresultaten.
Eftersom EU står inför ett verkligt problem vad gäller den fria etableringsrätten för utövare av icke-konventionell medicin, hoppas jag att vi nu kan använda denna resolution som ett medel för att uppmana kommissionen att utföra den nödvändiga studien och att möjligen lägga fram lagstiftning.

Kirsten Jensen, Blak, Sindal och Iversen
De danska socialdemokraterna hyser starka tvivel om relevansen av att Europaparlamentet uttalar sig om den icke-konventionella medicinens status. Dels därför att vi inte har blivit ombedda att uttala oss, och dels därför att den bakomliggande planen kan vara att olika behandlare med hjälp av en EU-legitimering kan komma att dra nytta av de offentliga sjukförsäkringskassorna, och här anser vi att EU varken har eller skall ha kompetens att blanda sig i saken.
Å andra sidan vill vi inte ge intrycket av, att vi är blinda för nödvändigheten av att de olika behandlingssystemen inte låser om sig själva, utan tvärtom blir mera lyhörda för varandra. I några länder integreras helt enkelt konventionell och icke-konventionell medicin. I andra länder för de krig mot varandra. I detta fall tror vi på den gyllene medelvägen. Var och en vet att många människor känner att de inte får tillräcklig hjälp av den konventionella medicinen eller konventionell behandling. Men vi vill å andra sidan inte bidra till det allmänna sjukdomsskapande, som många alternativa behandlares verksamhet medverkar till - det tycks finnas ett piller eller en terapi för allt.

Lindqvist
Det är viktigt att den alternativa medicinen (icke-konventionell medicin), t.ex. antroposofi, homeopati och kiropraktik, ges samma arbets- och utvecklingsmöjligheter som skolmedicinen. En studie bör i första hand genomföras som redovisar medlemsländernas regler för etableringsrätt osv. Denna studie får utvisa om en gemensam EU-harmonisering verkligen behövs. Denna kan i så fall förslagsvis utformas som minimiregler för hälsa och säkerhet för patienterna. Mot denna bakgrund och med denna reservation har jag röstat ja till betänkandet.

Mendonça
Jag röstade emot Lannoye-betänkandet om den icke-konventionella medicinens status, bland annat för att jag har förstått att de flesta av förslagen som presenterats under beaktandemeningar i resolutionsförslaget är översållade av en stark känsla av opportunism, brist på omdöme och framför allt för att det i oprecisa påståenden och halvsanningar döljer ekonomiska intressen som inte är förenliga med intresset för hälsofrågor och medborgarnas livskvalitet.
Vi är av uppfattningen att man för att erkänna diagnos- och behandlingsmetoderna för sjuka och för olika sjukdomar alltid måste kräva vetenskaplig bedömning och att all teknik som används inom läkarvården skall vara vetenskapligt beprövad och spridas vidare på forskningsmässig grund..
Det är bland annat av kulturella orsaker som är knutna till traditioner och medborgarnas känslighet som gör att det i medlemsstaterna är tillåtet att så olika begrepp samexisterar inom hälsovården.
Vi anser att det inte är önskvärt att Europeiska unionen skall utarbeta lagstiftning om sådan kontroversiell materia, särskilt när man skall låta den s.k. " icke-konventionella medicinen" omfattas av socialförsäkringssystemet till oberäkneliga kostnader.
På detta område, och på grund av vad som nämnts, anser vi att subsidiaritetsprincipen bör tillämpas till sin yttersta konsekvens i denna fråga.

Pimenta
Jag stödde Lannoye-betänkandet så som det röstades fram i Miljöutskottet med vissa förändringar som jag undertecknade, trots vissa punktmässiga meningsskiljaktligheter i vissa stycken
De var olika skäl som fick mig att rösta positivt för ett erkännande, legitimerande och lagstiftande av sektorn för den hälsovård som kallats " alternativ medicin" eller " icke-konventionell medicin" .
Faktum är att en fortsättning av den situation där dessa terapiformer tolereras, men inte erkänns, är ytterligt allvarligt för de yrkesmän som utövar dem, eftersom detta hindrar framväxten av ett system för certifiering och ömsesidigt erkännande av yrkeskunskaper, genom att skilja agnarna från vetet, och upprättandet av en erkänd deontologisk kod.
Likaledes förfogar de sjuka idag inte över möjligheter att värdera yrkeskompetens och yrkeserfarenhet hos dessa.
Avsaknaden av finansieringmöjligheter för denna vård via socialförsäkringssystemet, vilket är den mest förekommande situationen, måste förändras så att behovet av kontroll säkerställs och överdrivna kostnader hålls tillbaka, eftersom det inte är tillrådligt att en diskriminering får förekomma när det gäller tillgången på vårdformer i förhållande till den sjukes ekonomiska möjligheter.

Sandbæk
Jag är glad över, att Lannoyes betänkande äntligen kommit upp till omröstning. Det är viktigt att man gör det möjligt för en gemensam lagstiftning för hälsoyrken, som ännu inte omfattas av direktiv rörande utbildning och verksamhet.. I miljöutskottet har debatten i hög grad fokuserats på deltagarnas principiella inställning till alternativ medicin - i synnerhet för de medlemmars vidkommande, som är motståndare till varje form för alternativ medicinsk behandling. Och det är en skam, eftersom betänkandet handlar om att skapa förnuftiga villkor för de icke-konventionella hälsoyrkena. Det borde vara självklart, att en klar och transparent ramlagstiftning är i både de olika utövande yrkesgruppernas och - inte minst - i patienternas intresse, eftersom den alternativa behandlingssektorn kan ha karaktären av en djungel, som det är mycket svårt att orientera sig i.
Det är ett faktum att alternativ medicin används av cirka en tredjedel av medlemsländernas invånare. Det är därför önskvärt att EU inför en gemensam lagstiftning på området för att garantera denna stora grupp människor en ordentlig och likartad behandling (av korrekt utbildade utövare). Jag vill emellertid gärna slå fast att EU inte på något sätt bör blanda sig i de enskilda medlemsländernas sjukförsäkringsersättningar av utgifter för behandling och medicin, så som det föreslogs i ändringsförslag 15. Jag kan däremot personligen gärna sympatisera med tanken att sjukförsäkringen bör ersätta utgifter för alternativ behandling, så att patienterna står fria att välja behandling. Icke desto mindre bör det vara en rent nationell angelägenhet, vad man önskar ersätta genom en skattefinansierad sjukförsäkring.
Slutligen vill jag absolut understödja att man borde utvidga den europeiska läkemdelsförteckningen under Europarådet till att också omfatta de icke-konventionella medicinska behandlingsformerna.

Sornosa Martínez
Jag stödjer betänkandet eftersom jag gör anspråk på rätten att ha tillgång till medicinska tjänster som har hög kvalitet och garantier, som är erkända och lagstadgade även om de inte nödvändigtvis ges av den typ av läkare vi är vana vid. Vi lider i dag av att man har mist den personliga dimensionen mellan patient och läkare. Behovet att effektivt och snabbt få ett slut på symptomen har ersatt sensibiliteten och en genuin undersökning av patienten.
I medicinens historia känner vi till exempel där remarkabel intolerans har efterföljts av att man godkänt tekniker som först uppfattades som djävulska eller mirakulösa. Låt oss inte, på tröskeln till det tjugoförsta seklet, upprepa historiens misstag, utan låt oss i stället öppna dörren för en dialog mellan den officiella och den icke-konventionella medicinen.
Jag tror inte på mirakel, men jag upprätthåller hoppet om att de kollektiva medicinska eller farmaceutiska intressena inte hindrar att man skapar föreskrifter och lagstiftning för förfaranden som redan länge har visat sig vara effektiva och accepterade, både i en del medlemsstater och i andra länder. I många länder, t.ex. Spanien, finns det ett totalt lagstiftningstomrum i denna fråga, vilket hjälper svindlare göra intrång på detta område och därmed försätta konsumenternas hälsa i fara.
Patientens frihet att välja behandlingsform och förvissningen om att valet är behäftat med garantier är en rätt som måste respekteras, tillhandahållas och garanteras av staterna och unionen.

Vaz da Silva
Den polemik som uppkommit kring Lannoye-betänkandet vilar på en falsk premiss: den att man genom att lagstifta om utövandet av de icke-konventionella vårdmetoder tillåter personer utan yrkeskompetens att utöva vårdyrken.
Målet med detta betänkande är precis det motsatta. När kommissionen beslutar om fördjupade studier om vårdmetodernas pro och contra å ena sidan, och att harmonisera reglerna för erkännandet av betyg och för utövandet av yrket å den andra, försöker man just förbjuda att kvacksalvare skall använda sig av bristen på information till medborgarna och de luckor som existerar i lagen.
Att idag vägra att erkänna praktik som till exempel homeopati, kiropraktik, osteopati, akupunktur och shiatsu är så väl ovanligt som lönlöst. Ovanligt för att det strider mot de rådande tankarna om att ta hänsyn till hela individen, lönlöst för att antalet utövare kommer att öka, som hittills - fast utan någon som helst form av skydd.
Det är unionens ansvar att skapa villkor för medborgarnas jämnställdhet - i detta fall beträffande utövandet av yrket och yrkesutövarnas etablering, samt det fria valet hos de som utnyttjar vårdformen.
Men denna frihet hos ett fåtal måste grunda sig på en säkerhet som endast ett strikt system för legitimering, som hamoniserats på Europanivå, kan säkerställa. Detta är den mest grundläggande komponenten och den är inte tillräckligt uttalad i Lannoyes resolutionsförslag.
Om vi nu skulle fördöma dessa vårdformer - så som man tidigare gjorde med psykoanalysen, - Herregud! I vilket bildningsfientligt landskap har vi då hamnat?
Betänkande (A4-0088/97) av Crowley
Lis Jensen, Sandbæk, Krarup och Bonde
Vi kan inte stödja Crowleys betänkande om bostadspolitikens sociala aspekter, för det första mot bakgrunden av ett övervägande om att bostadspolitiken är och förblir ett nationellt kompetensområde. Vi anser det vara absurt att föreställa sig en EU-bostadspolitik, eftersom de olika överväganden, som ligger bakom en nationell bostadspolitik, inte bara kan överföras till Europeiska unionen, eftersom diversiteten bland medlemsländerna är mycket större än den som finns nationellt.
Mot ovanstående bakgrund anser vi därför, att upprättandet av ett europeiskt bostadsforum och utvecklingen av pilotprogrammet Igloo, som skall finansiera integrerade bostadsrelaterade projekt, är fullständigt överflödigt. Vi kan heller inte stödja att det införs en bestämmelse i det nya fördraget om rätten för alla till en lämplig och prismässigt överkomlig bostad. Påpekandena om att några av anslagen skall användas till Save-programmet i syfte att stödja energieffektiva bostäder och att alla åtgärder skall vara bärkraftiga och ta hänsyn till skydd av miljön, besparingar på energiområdet och de mest ändamålsenliga byggmetoderna, kan vi helt och fullt ansluta oss till: de ligger helt i linje med inställningen hos den absolut största delen av den danska befolkningen.

Gahrton, Holm och Schörling
Vi är helt eniga med de grundläggande kraven i Crowleys betänkande att det är varje människas rätt att ha tillgång till en anständig bostad och att de ca 18 miljoner inom EU som är hemlösa eller bor i undermåliga bostäder har rätt till ett anständigt och inte alltför kostnadskrävande boende.
Liksom det föreslås i betänkandet vill vi motverka att fastighetsspekulation och brist på finansiella medel med rimliga lånevillkor gör bostadssektorn till en " högkostnadssektor" som endast de välbeställda har tillträde till.
Samtliga medlemsländer har ratificerat FN: s konvention om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter som erkänner rätten till tillfredsställande bostäder för alla, vilket borde uppmärksammas mer.
Vi är också positiva till att medlemsländerna på eget initiativ eller genom unionen genomför pilotprojekt med boende, sysselsättning, hälsovård, sociala tjänster etc. i enlighet med förslaget i betänkandet.
Vi anser också att byggandet av bostäder måste utgå från kretsloppet, ett hållbart användande av naturresurser, miljö- och hälsoskydd och energibesparing.
Däremot anser vi att det är alltför långtgående och oacceptabelt att kräva en europeisk bostadspolitik som Crowley gör i betänkandet. Bostadspolitik är och bör förbli medlemsstaternas angelägenhet. Å andra sidan kan ett samarbete och ett erfarenhetsutbyte ske på internationell nivå inom olika områden för att lösa problemen med att garantera bra bostäder till rimliga kostnader för alla. Påtryckningar bör göras för att få länderna att uppfylla de FNkonventioner som de skrivit på.
Trots att betänkandet innehåller många bra förslag, kan vi av skäl vi ovan anfört inte rösta för det.

Lindqvist
Jag ställer mig bakom allt i betänkandet som i sak föreslås för en förbättrad bostadspolitik. Någon gemensam bostadspolitik på EU-nivå med EU-bostadslån och en integrerad bostadslagstiftning behövs dock ej. Det är fel väg. Det mycket allvarliga problem som tas upp i betänkandet skall lösas på nationell nivå och genom mellanstatligt samarbete när sådant bedöms vara erforderligt. Jag har mot denna bakgrund röstat nej till betänkandet.

Ordföranden
Jag förklarar omröstningen för avslutad.

Avbrytande av sessionen
Ordföranden
Jag förklarar Europaparlamentets session för avbruten.

