Effekterna av den globala finansiella och ekonomiska krisen på utvecklingsländerna och utvecklingssamarbetet (kortfattad redogörelse)
Talmannen
Nästa punkt är en kortfattad redogörelse av ett betänkande av Enrique Guerrero Salom, för utskottet för utveckling, om effekterna av den globala finansiella och ekonomiska krisen på utvecklingsländerna och utvecklingssamarbetet -.
Enrique Guerrero Salom
Herr talman, herr kommissionsledamot! Den finansiella och ekonomiska krisen får svåra, allvarliga effekter på tillväxt- och utvecklingsländerna, särskilt dem med lägst inkomster. Krisen har dämpat den stadiga tillväxt som många av dessa länder har haft under det senaste årtiondet: en ekonomisk tillväxt som skapade arbetstillfällen, som hjälpte till att förbättra deras offentliga finanser, som innebar att de kunde minska sin utlandsskuld, som främjade expansionen i näringslivet, och som dessutom hjälpte dem att få mer offentligt utvecklingsbistånd.
Dessa länder hade dock redan drabbats under åren före krisen. Först kom livsmedelskrisen som riskerade livet på hundratals miljoner människor. Därefter kom energikrisen som förbrukade en stor del av resurserna för dem som inte producerade olja eller gas. Slutligen hade vi klimatkrisen vars effekter på skördar och infrastruktur drabbar de fattigaste länderna hårdast.
Den finansiella krisen förvärrade ländernas redan bräckliga situation. Efter att ha drabbat utvecklingsländerna och tillväxtländerna drabbade finanskrisens tredje våg, som kommissionen själv påpekar, de fattigaste länderna och förvandlade krisen, som i teorin var en ekonomisk kris, till en utvecklingskris, en social kris och en humanitär kris.
Faktum är att alla sektorer i dessa länder har skadats. Den ekonomiska tillväxten har skadats och kommer att vara mycket lägre 2009 än under tidigare år. Handeln har minskat, vilket kommer att försvaga ländernas bytesbalans. De utländska investeringarna har minskat och länderna har endast i mindre utsträckning tillgång till internationella medel. Vi ser också en ökande protektionistisk reaktion från de utvecklade länderna.
Samtidigt har penningförsändelserna från utvandrare minskat och det offentliga utvecklingsbiståndet har också minskat. Hundratals miljoner människor har därför lagts till på listan över de fattigaste och hundratusentals barn kommer att dö i förtid i till exempel Afrika.
Mot bakgrund av detta måste Europa göra sin röst hörd genom att kräva att vi ska stå fast vid våra åtaganden om offentligt utvecklingsbistånd, genom att kräva nya extra resurser för att hjälpa dessa länder, genom att kräva sänkta avgifter och skatter på utvandrare, genom att kräva motstånd mot försök till protektionistiska åtgärder och stöd till att anordna en Doharunda, genom att kräva insatser mot skatteparadis och skatteflykt, och genom att arbeta för att ge de fattigaste länderna anstånd med sina lån eller skriva av deras skulder.
Som föredragande för det här betänkandet ville jag skapa så stor enighet som möjligt och jag godtog under förhandlingarna ändringsförslag från alla grupperna i parlamentet. Jag är dock fortfarande beredd att lämna in ett muntligt ändringsförslag till avsnitt 34 i betänkandet i morgon i syfte att kunna få ytterligare röster. Det skulle ge större tyngd åt någonting som jag tycker är viktigt: nämligen att EU har en enad och stark röst i fråga om biståndet till utvecklingsländerna.
John Dalli
Herr talman! Jag vill börja med att gratulera föredraganden till detta mycket heltäckande betänkande.
Som man med all rätt betonar i betänkandet har utvecklingsländerna drabbats mycket hårdare av krisen än man från början hade trott. De har faktiskt drabbats på flera olika plan, till exempel i form av instabila råvarupriser, minskade export- och turismintäkter, samt minskade kapitalflöden och remitteringar. En gemensam nämnare är det ökade finansieringsbehovet i många länder.
Många utvecklingsländer tvingades ofta skära ned de sociala utgifterna (framför allt inom livsmedelsförsörjning, hälso- och sjukvård och utbildning), vilket ofta fick allvarliga sociala och politiska följder. Man riskerade också att inte nå millennieutvecklingsmålen till 2015 och undergrävde tidigare framsteg som gjorts de senaste åren. Trots några första tecken på global återhämtning kommer utvecklingsländerna, framför allt i Afrika söder om Sahara, säkert att hamna på efterkälken.
EU har uppvisat ledarskap och enighet genom en gemensam krisinsats inom ramen för den globala insatsen, nämligen inom FN, G20 och G8. Vi har agerat snabbt och effektivt för att förvandla löften till konkreta åtaganden för att hjälpa utvecklingsländerna att klara krisen.
Förra våren antog EU en rad omfattande, lägliga, målinriktade och samordnade åtgärder för att dämpa krisens konsekvenser för människor, främja den ekonomiska tillväxten i utvecklingsländerna och skydda de mest utsatta.
EU:s insats består inte bara av gemenskapsinsatser utan även av medlemsstaternas insatser (deras respektive bilaterala åtgärder samt deras bidrag till de internationella finansinstitutens resurser på begäran av G20). Vidare har vi genom ett nära samarbete med Världsbanken och Internationella valutafonden kunnat se till att våra respektive analyser är konsekventa och att våra stöd kompletterar varandra.
Som betonas i betänkandet har kommissionen inrättat och håller för närvarande på att genomföra en mycket konkret och kortsiktig tillfällig mekanism, den så kallade sårbarhets-FLEX-mekanismen. Den ska stödja de länder som är mest utsatta och har sämst återhämtningsförmåga i syfte att kunna fortsätta att spendera på prioriterade områden, framför allt i sociala sektorer.
Andra åtgärder är bland annat omfördelningar efter särskilda landsöversikter och den pågående avancerade halvtidsöversynen av den tionde Europeiska utvecklingsfonden, stöd inom det traditionella FLEX-instrumentet, förhandstilldelning av stödet där detta är möjligt osv.
Offentligt utvecklingsbistånd har och kommer att spela en viktig roll när det gäller att stödja våra partnerländers insatser för att klara krisen. Här välkomnar kommissionen ert stöd när det gäller att uppmana medlemsstaterna att stå fast vid åtagandet att nå målet att öka det offentliga utvecklingsbiståndet med 0,7 procent av BNI. Andra givare bör fastställa liknande ambitiösa mål för att öka det offentliga utvecklingsstödet och vi måste uppmana hela givarsamfundet att leva upp till sina åtaganden i fråga om stödvolymer och effektivitet.
Den 21 april kommer kommissionen att för medlemsstaterna offentliggöra sitt årliga utvecklingspaket för våren. I år betonas åtgärder som fortfarande behöver vidtas för att nå millennieutvecklingsmålen. Paketet kommer att innebära att det antas en heltäckande strategi och en handlingsplan för snabbare framsteg mot millennieutvecklingsmålen. Det kommer också att innebära en möjlighet för EU att bidra till den kommande översynen av millennieutvecklingsmålen vid FN:s högnivåmöte i september. På så sätt kommer EU att bevara sin trovärdighet om sina åtaganden och fortsätta att spela en ledande roll inom internationell utveckling.
Elena Băsescu
(RO) Den ekonomiska och finansiella krisen har också drabbat utvecklingslandet Moldavien mycket hårt. Landets ekonomi försämrades med 9 procent förra året enligt Internationella valutafondens beräkningar och arbetslösheten har passerat 6 procent. Direktinvesteringar måste främjas.
Jag vill påpeka att Moldavien på ett års tid har anställt nio europeiska rådgivare som kommer att bistå de största ministerierna i Chisinau.
Med tanke på att vi talar samma språk kan våra grannar på andra sidan floden Prut dra nytta av Rumäniens expertis på samtliga områden.
Kostnaderna för de penningöverföringar som utvandrare gör från de länder de arbetar i måste minska. Åtagandet från G8-ländernas ledare om att minska kostnaderna från 10 till 5 procent under de kommande fem åren är ett första steg i den riktningen.
Jag vill idag välkomna det rekordstora finansiella stöd på 2,6 miljarder US-dollar som Moldavien har beviljats för perioden 2011-2013. Överenskommelsen nåddes i dag av premiärminister Vlad Filat under givarkonferensen.
Antolín Sánchez Presedo
(ES) Herr talman! Även om krisens epicentrum inte ligger i utvecklingsländerna är det de som har drabbats hårt och svårt av dess hårda slag.
Kreditåtstramningen, osäkerheten till följd av lågkonjunkturen och minskningen i internationell handel, investeringsflöden och penningförsändelser från utvandrade arbetstagare har varit de främsta skälen till spridningen av en kris som föregicks av en hel del prisinstabilitet på basprodukter och livsmedel och som uppstått i en situation med stora globala obalanser.
Vi måste i våra gemensamma åtgärder för att ta itu med krisen ta hänsyn till utvecklingsländerna och deras agenda måste vara en viktig del i ett globalt ekonomiskt samarbete.
Vi har via utskottet för ekonomi och valutafrågor uppmanat Internationella valutafonden att i sin rapport inför det kommande G20-mötet beakta den börda som krisen har inneburit för utvecklingsländernas offentliga finanser. Vi har även uppmanat kommissionen att lägga fram ett meddelande om hur en skatt på finansiella transaktioner kan bidra till att millennieutvecklingsmålen uppfylls, att de globala obalanserna korrigeras och att hållbar utveckling i världen främjas.
Jag är glad över att Enrique Guerrero Salom har tagit upp de här förslagen och jag gratulerar honom till ett förträffligt betänkande.
Olle Schmidt
Herr talman! Tack till föredraganden för ett viktigt betänkande.
Det är min övertygelse att krisen bäst motverkas med mer frihandel och globalisering, inte med protektionism. Europa måste därför hålla sina marknader öppna för att bekämpa lågkonjunktur, stimulera tillväxt både i Europa och globalt och på så sätt bekämpa fattigdomen.
Om några dagar möts den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen på Teneriffa. Mina kolleger från AVS-länderna brukar alltid påpeka de problem som EU:s subventionerade jordbruksprodukter skapar på deras marknad. De behöver handel. Vår politik motverkar upprättandet av sunda marknader för jordbruksvaror i utvecklingsländerna.
EU har visat ledarskap, säger kommissionsledamoten, men vi kan göra betydligt bättre. Det är en fråga om rättvis handel, herr kommissionsledamot.
João Ferreira
(PT) Livsmedelskrisen, energikrisen, klimatkrisen, den finansiella, den ekonomiska och den sociala krisen som det talas om i betänkandet är inget annat än förkroppsligandet av samma strukturella kris som har pågått i årtionden. I vissa regioner, till exempel i Afrika söder om Sahara, har välståndet per capita i årtionden skiljt sig från andra regioner i världen. Trots de skillnader som finns för närvarande tenderar utvecklingsländerna att ha vissa gemensamma drag: beroendet av export av ett fåtal råmaterial, brist på ekonomisk diversifiering, en stark inriktning på jordbruk, energi- och utvinningsindustri eller turism, och mycket utländskt kapital.
En progressiv export- och liberaliseringsmodell för handel har tvingats på dessa länder, vid behov genom att ta till utpressning. Som förhandlingarna om de ekonomiska partnerskapsavtalen har visat leder detta till ökat beroende för dessa länder och förhindrar all eventuell egen utveckling. Trots det är det utlandsskulden som fortfarande slukar mest resurser i utvecklingsländerna. Den har betalats många gånger om. Trots det växer den hela tiden. Skulden har blivit en ofantlig summa och vidmakthåller överexploateringen av dessa länder och upprätthåller maktförhållandet till länderna på norra halvklotet. Att skriva av skulden är helt enkelt bara en fråga om rättvisa.
Talmannen
Att hålla sig till talartiden är också en fråga om rättvisa.
Andreas Mölzer
(DE) Den största finansiella och ekonomiska krisen sedan 1930-talet har som vi vet inte bara drabbat Europa hårt. Utvecklingsländerna har drabbats särskilt hårt av krisens effekter och de är sämst rustade att göra någonting åt det. Oansvarig spekulation, girighet efter snabba vinster som är helt frikopplade från realekonomin, särskilt i de anglosaxiska länderna, och ett finansiellt system som håller på att haverera har fört världen fram till den finansiella ruinens brant.
En annan orsak till krisen är ett globaliseringskoncept som har gjort fullständig avreglering till sin högsta prioritet. De europeiska länderna sätter sig i allt djupare skuld för att kunna få fart på sina ekonomier. I många fall kan utvecklingsländerna dock inte göra detta på grund av sin dåliga finansiella situation. De måste därför få möjlighet att mer effektivt skydda sina egna nationella ekonomier mot importerade varor som säljs till dumpade priser och förstör de lokala marknaderna och lokalbefolkningens levebröd.
Vi måste ge utvecklingsländerna en chans att ta sig ur krisen av egen kraft. Traditionellt utvecklingsbistånd kan förmodligen anses ha misslyckats med detta i stor utsträckning. I slutändan måste vi ta itu med roten av problemet och införa stränga regler på finansmarknaderna, förbjuda spekulativa metoder och snabbt införa en skatt på finansiella transaktioner.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum torsdagen den 25 mars 2010.
Skriftliga förklaringar (artikel 149 i arbetsordningen)
Vilija Blinkevičiūt 
EU har en skyldighet att hjälpa utvecklingsländerna att övervinna svårigheterna i samband med den globala ekonomiska kris och den fattigdom som de hamnat i utan egen förskyllan.
Det är mycket viktigt att kommissionen målmedvetet strävar efter att genomföra reformen av det internationella utvecklingssamarbetet och att den tillsammans med rådet förbättrar samordningen av det bilaterala och multilaterala utvecklingssamarbetet. Brister på det här området är nämligen det största skälet till varför utvecklingsbiståndet inte är effektivt.
Utvecklingsländerna behöver stöd för att minska fattigdomen och utanförskapet, åtgärder som bidrar till utvecklingen och som är nödvändiga för att ta sig ur krisen, särskilt under denna svåra period.
Vi kommer att kunna genomföra de breda åtaganden som antagits genom en generellt sett bättre samordning och insatser som administreras mer effektivt och öppet och där man strävar efter en bred överenskommelse mellan de största stödgivarna, partnerländer, finansinstitut och det civila samhället.
EU måste inta en ledarroll och agera mer bestämt genom att genomföra dessa insatser. Alla EU:s institutioner måste därför göra större åtaganden och i den frågan har parlamentet tveklöst klargjort sin ståndpunkt mycket tydligt.
Sebastian Valentin Bodu  
Utvecklingsländerna har blivit de största offren för den finansiella krisen, trots att de första prognoserna visade att de utvecklade länderna skulle drabbas hårdast. Verkligheten har vederlagt teorin om att utvecklingsländerna inte är tillräckligt starkt knutna till den globala ekonomin för att drabbas allvarligt av krisen på finansmarknaderna. Vi ser att krisen fördjupas i många utvecklingsländer, med rekordhög arbetslöshet och exponentiell tillväxt i statsskuld och budgetunderskott. Samtidigt som allt det här pågår har utvecklade länder, som inte har drabbats särskilt hårt av krisens effekter eller har haft tillgång till effektiva verktyg för att lindra dess effekter, haft ekonomisk tillväxt, om än försiktig. Den ekonomiska krisen drabbar redan befolkningen direkt, samtidigt som arbetslösheten ökar i utvecklingsländerna. De insatser som görs av de stater som fortfarande känner av krisens effekter för att få till stånd en ekonomisk återhämtning skulle kunna påverka hela socialgrupper, eftersom återhämtningsåtgärderna bara kan ha smärtsamma effekter. EU:s finansieringsprogram är de mest heltäckande och omfattande av alla finansiella stödordningar i världen. De drabbade medlemsstaterna måste på lämpligaste sätt dra nytta av de pengar som anslagits för att ta itu med situationer som begränsar den ekonomiska verksamheten och som har sociala följder.
Proinsias De Rossa  
Den globala finansiella och ekonomiska krisen har drabbat de utvecklade länderna så hårt att vi nu kämpar med en social kris och en arbetslöshetskris. I de minst utvecklade länderna försvåras dessa problem, som de inte har någon skuld till, av konsekvenserna av livsmedels- och klimatkriserna, med dramatiska följder för en sjättedel av världens befolkning som lider av svält. EU:s medlemsstater måste som största kombinerade stödgivare leva upp till sina åtaganden om offentligt utvecklingsbistånd, effektivisera biståndet och samordningen och öka sina insatser för att nå millennieutvecklingsmålen till 2015. De stora skador som orsakats av spekulationerna i finanssektorn visar hur viktigt det är med förebyggande åtgärder, till exempel beskattning av finansiella transaktioner, och ger skäl för att överväga ersättning från sektorn för krisens kostnader. Passivitet är oacceptabelt, eftersom skatteparadis och offshoring berövar utvecklingsländerna på summor som är många gånger större än de belopp som samlas in genom offentligt utvecklingsbistånd.
Siiri Oviir  
skriftlig. - (ET) Även om vi i dag redan kan tala om en ljusning i den ekonomiska och finansiella krisen i vissa EU-medlemsstater bör vi vara medvetna om att krisen, med alla sina oförsonliga effekter, fortfarande pågår för fullt i utvecklingsländerna. Vi bör utan tvekan se den ekonomiska utvecklingen som nyckeln för att lösa den rådande globala krisen. Samtidigt som vi arbetar med att blåsa nytt liv i vår egen ekonomi bör vi inte glömma bort att den fortsatta krisen i utvecklingsländerna också till stor del hindrar den globala ekonomiska tillväxten och därför också hindrar vår egen utveckling. Jag anser att EU:s medlemsstater måste fortsätta att ge bistånd för att minska fattigdomen och utanförskapet i utvecklingsländerna och hela tiden anpassa detta till nya omständigheter och villkor. Med tanke på den globala krisens allvarliga effekter på framför allt utvecklingsländerna stöder jag dem som säger att alla EU:s medlemsstater, trots krisen, skulle kunna öka sitt kollektiva utvecklingsbistånd med 0,7 procent av sin BNI till 2015. Det är viktigt att vidta åtgärder för att främja utvecklingen och ta oss ur krisen i dag - 2010. Därför stöder jag dem som säger att väl utvecklade länder, både inom och utanför EU, i den rådande situationen bör vidta åtgärder för att reformera det internationella utvecklingssamarbetet. Vi får inte låta bristen på åtgärder från vår sida upphäva tidigare framsteg som gjorts för att bekämpa fattigdom och utanförskap. Vi får inte heller hamna i en situation där vi i stället för de hundra miljoner människor som i dag lever i extrem fattigdom har en miljard människor i samma situation.
