Europarådets medlemsstaters medverkan vid hemlig internering och illegal transport av fångar (betänkande av Fava och rapport av Marty) (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är rådets och kommissionens yttranden om Europarådets medlemsstaters medverkan vid hemlig internering och illegal transport av fångar (betänkande av Fava och rapport av Marty).
Manuel Lobo Antunes
rådets ordförande. - (PT) Herr talman, ärade kommissionsledamöter, mina damer och herrar! I december 2005 bekräftades på nytt i Europaparlamentets resolution med krav på inrättande av ett tillfälligt utskott för CIA:s påstådda användning av europeiska länder för transport och illegal internering av fångar, och jag citerar: att ”Europaparlamentet är fast beslutet att bekämpa terrorism, men betonar att kampen inte kan vinnas genom att man offrar just de principer som terrorismen försöker förstöra. I synnerhet får skyddet av grundläggande rättigheter aldrig äventyras.”
Tidigare ordförandeskap har haft möjlighet här i kammaren att ställa sig bakom denna uppfattning. Innan jag inleder mitt anförande vill jag understryka att det nuvarande ordförandeskapet delar denna beslutsamhet och resolution. Jag vill upprepa att kampen mot terrorism inte får leda till att vi gör avkall på våra värderingar och principer i fråga om skydd av grundläggande rättigheter. Detta är enligt vår uppfattning en fråga av avgörande betydelse. Vi kommer bara att gå segrande ur kampen mot terrorism om vi fortsätter att vara fria: fria från rädsla och från missförhållanden och manipulation i rädslans namn. Vårt mäktigaste vapen och vårt mest effektiva skydd är våra värderingar och principer om skydd av grundläggande rättigheter.
Även om rådet som sådant inte är behörigt att uttrycka en åsikt så finns det inte en enda medlemsstat i Europeiska unionen som inte erkänner betydelsen av de ansträngningar som gjorts och de initiativ som tagits för att få veta sanningen. Vi får inte glömma att vi talar om grundläggande principer som vår europeiska demokrati vilar på. Genom att upptäcka sanningen kan vi avlägsna det misstroendeklimat som råder. Därför måste de utredningar som görs på detta område kasta ljus över frågan och inte skapa ännu större förvirring. De ordförandeskap som tidigare har haft möjlighet att tala till parlamentet, generalsekreteraren och den höge representanten och EU:s samordnare för kampen mot terrorism har samarbetat väl med Europaparlamentets tillfälliga utskott i detta avseende.
Därför anser jag att det skulle vara mycket orättvist att antyda att det förekommit en brist på engagemang från rådets och utrikesministrarnas sida. Jag vill i själva verket belysa det stora antalet initiativ, såväl parlamentariska som rättsliga, som olika europeiska länder har tagit efter denna rapport och detta betänkande.
Det har följaktligen varit fullständigt riktigt att agera i subsidiaritetsprincipens anda. Som ni vet har Europeiska unionen själv inte befogenhet att agera på många av de områden som utreds av utskottet. I detta sammanhang tänker jag i synnerhet på kontrollen av underrättelsetjänster. Detta är ett faktum som de tidigare ordförandeskapen för rådet och den höge representanten, Javier Solana, har påpekat för parlamentet och utskottet. Detta kan naturligtvis vara beklagligt, men faktum är att de befintliga fördragen begränsar räckvidden för rådets åtgärder på dessa områden.
Jag kan dock försäkra er om att det portugisiska ordförandeskapet för sin del kommer att samarbeta aktivt och konstruktivt. Jag vill påminna er om det fullständiga och öppna samarbete som den portugisiska regeringen erbjudit, både under de utredningar som gjorts av Europaparlamentets tillfälliga utskott, som slutförde sitt arbete i februari i år, och i förhållande till initiativen från generalsekreteraren för Europarådet inom ramen för artikel 52 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna i förhållande till de påstådda CIA-flygningarna och olagliga fängelser i Europa.
Att rådet inte formellt har tagit ställning till betänkandet av Fava och rapporten av Marty, under beskydd av parlamentet respektive Europarådet, innebär som ni vet inte att vi bortser från dem. Rådet har i själva verket aktivt och direkt försvarat mänskliga rättigheter och internationell rätt i Europeiska unionens utrikespolitik.
Vi har genomgående hävdat att skyddet av grundläggande värderingar inom internationell rätt kräver en seriös och djupgående dialog om mänskliga rättigheter i samband med kampen mot terrorism. I detta avseende har EU betonat att mänskliga rättigheter, flyktingars rättigheter och internationell humanitär rätt måste respekteras och upprätthållas. Rådet kommer att fortsätta att noggrant övervaka den utveckling som sker i fråga om mänskliga rättigheter i kampen mot terrorism, och vi kommer att vidta lämpliga åtgärder för att se till att de skyddas. EU är också fortfarande starkt engagerat i totalförbudet mot tortyr och grym, omänsklig och förnedrande behandling och bestraffning.
Våra handlingar styrs av detta mål, och vi kommer alltid att ta upp den oro som detta problem orsakar med tredjeländer. EU och dess medlemsstater har tydligt angett att hemliga fängelser, där fångar hålls i ett rättsligt tomrum, strider mot internationell humanitär rätt. I EU:s riktlinjer mot tortyr framgår det tydligt att medlemsstaterna måste förbjuda hemliga fängelser och se till att alla frihetsberövade personer interneras i officiellt erkända fängelser och att deras vistelseort är känd. I EU:s riktlinjer mot tortyr anges det också att ingen ska tvångsutvisas till ett land där han eller hon riskerar att utsättas för tortyr eller dålig behandling.
Det är allmänt känt att de aktuella frågorna, som omfattar behörighet för flygplatskontroll, inspektion och underrättelsetjänster, i huvudsak faller inom ramen för medlemsstaternas ansvars- och kontrollområde. Det stämmer att den gemensamma lägescentralen utför periodiska analyser med användning av information som medlemsstaterna tillhandahåller, men den har ingen operativ jurisdiktion när det gäller så kallad ”underrättelseverksamhet”. Det bör noteras att EU:s medlemsstater också ställdes inför den komplikation som i detta sammanhang symboliserar systemet för sortering och behandling av begäran om överflygning, landning och befogenhet att genomföra undersökningar på plats. Detta är en ny utmaning för alla. Det portugisiska ordförandeskapet har för egen del inte bara utfört den stundtals svåra och mycket tidskrävande processen för insamling av uppgifter utan också inrättat en arbetsgrupp som ska bedöma det stora antalet förfaranden och föreslå förbättringar, och vars betydelse fick rättfärdigat erkännande i och med det slutbetänkande som antogs av parlamentet i februari.
Jag vill påpeka att vi betraktade det arbete som utförts av generalsekreteraren för Europarådet som särskilt betydelsefullt, och vi noterade de rapporter som Dick Marty har utarbetat. Enligt det frågeformulär och de rekommendationer som utarbetats av generalsekreteraren för Europarådet inom ramen för artikel 52 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna ges möjlighet, både i Portugal och i andra medlemsstater, tror jag, till en ny sorts bedömning av de nationella rättsliga ramarna, garantierna och kontrollmekanismerna som helhet, inklusive en analys av förfarandena för sortering, kontroll och inspektion av begäran om tillstånd till överflygning och landning med flygplan på nationellt territorium.
I fråga om Portugal har dessa verkligen lett till institutionella, tekniska och operativa förbättringar. Vad gäller de rekommendationer som gjorts av generalsekreteraren för Europarådet om kontrollgarantier var den övervägande uppfattningen bland dess medlemmar att de föreliggande initiativen inte borde resultera i onödig rättslig överlappning eller i tilldelning av nya befogenheter till Europarådet.
Å andra sidan verkar man ha enats om att det finns utrymme för en mer effektiv tillämpning och en mer noggrann övervakning av de befintliga mekanismerna. Jag tror att resultaten av dessa undersökningar skulle vara mer effektiva om de utfördes med större stränghet och sinneslugn. Trots att stränghet alltid rekommenderas och utan att förväxla fakta med anklagelser, men genom att försöka visa viss återhållsamhet i det språk som används för betydelsen av värdena i fråga och av de europeiska demokratiernas goda namn, är sanningen den att alla dessa initiativ har vidd och mening. Därför måste de drivas vidare, i synnerhet i en tid då det har blivit nödvändigt att analysera de nya dilemman som terroristhoten utgör på ett seriöst och direkt sätt, exempelvis dilemmat säkerhet kontra frihet. Det finns dessutom ett allt större behov av ett svar från den internationella rätten på de svåra frågor som uppstått genom kampen mot ett hot som saknar motstycke.
Att befästa områdena frihet, säkerhet och rättvisa, utifrån Haagprogrammet och respektive handlingsplan, är en av de främsta prioriteringarna i det 18 månader långa gemensamma programmet för de tyska, portugisiska och slovenska ordförandeskapen. På detta område är kampen mot terrorism i detta avseende en av de huvudsakliga utmaningar inom vilka de tre ordförandeskapen har fastställt målet att intensifiera samarbetet, genom ett fortsatt genomförande av EU:s strategi för kampen mot terrorism. Gilles de Kerchove har, som ni vet, nyligen utnämnts till EU:s nya samordnare för kampen mot terrorism, och han kommer, liksom sina företrädare, att finnas tillgänglig för att ge parlamentet all den information som man behöver.
Jag vill också passa på att betona att frågan om respekt för mänskliga rättigheter i kampen mot terrorism uttryckligen har tagits upp i den transatlantiska dialogen, framför allt vid det senaste toppmötet mellan Europeiska unionen och Förenta staterna i april, när slutsatserna från Europeiska rådet den 11 december 2006 behandlades.
Portugal har gjort ett tydligt åtagande i fråga om att driva vidare och utveckla denna dialog, som man betraktar som central för båda parter, under sitt ordförandeskap för rådet.
Franco Frattini
kommissionens vice ordförande. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Också jag vill tacka rådets företrädare. Kommissionen - och jag själv - har ända från början följt och stöttat det arbete som utförts av Europaparlamentets tillfälliga utskott när det gäller detta välkända ämne och de allvarliga anklagelser och allvarliga händelser som det rör sig om.
Allvaret i dessa händelser som sådant, och bara det faktum att föreställa sig att de kan ha ägt rum, gör naturligtvis att samtliga tre institutioner, kommissionen, parlamentet och rådet, måste samarbeta. Vi bör naturligtvis upprepa än en gång - och det gör jag gärna - att kriget mot terrorism måste föras med fullständig respekt för grundläggande rättigheter och rättsstatsprincipen. Dessa två villkor är nödvändiga för att demokratin ska fungera.
Jag anser, i denna anda, att en olaglig förflyttning av fångar och hypotesen att det finns mer eller mindre hemliga fängelser - om detta skulle påvisas på lämpligt sätt - utan tvekan skulle utgöra ett allvarligt brott mot internationell rätt och grundläggande mänskliga rättigheter. Vi vet alla att samtliga Europeiska unionens medlemsstater är skyldiga att efterleva de betydelsefulla principerna i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna, framför allt artiklarna 5 och 6.
Vi hoppas förstås att dessa händelser kommer att utredas noggrant i medlemsstaterna. Dessa utredningar måste naturligtvis utföras av de behöriga rättsinstanserna. En sak måste vara klar, men den har angetts klart och tydligt vid flera tillfällen, både i betänkandet av Giovanni Fava och i rapporten från Europarådet: parlamentet kan ange fakta i ett betänkande, men man har naturligtvis varken befogenhet eller skyldighet att utföra en rättslig undersökning.
När bevis från obekanta källor åberopas föreskrivs det naturligtvis i rättsstatsprincipen - som vi måste respektera - att utredningarna ska utföras av fria, oberoende domstolar. Det är de som har skyldighet att avslöja de källor som står bakom en anklagelse. Att framföra anklagelser mot en medlemsstat eller enskild individ utan att avslöja källan för denna anklagelse är naturligtvis en princip som är tillåten i ett betänkande av parlamentet, men inte i en rättslig undersökning. Därför hoppas jag att de rättsliga undersökningarna kommer att fortsätta, vilket är fallet i några medlemsstater, inklusive mitt eget land. Betänkandet måste bevisligen följas upp, så jag ska räkna upp de initiativ som jag tror kan bidra till en sådan uppföljning.
Den 23 juli skrev jag till den polska och den rumänska regeringen och påminde om deras skyldighet att utföra en heltäckande, djupgående undersökning och bad dem tillhandahålla detaljerad information om huruvida undersökningarna hade inletts och resultaten av dessa. Jag hoppas få svar från båda regeringarna, och jag ska naturligtvis underrätta er om svaren, i synnerhet som jag anser att öppenhet och sanning kräver att man, om man anklagas för något, måste få tillgång till alla rättsliga medel för att förklara och visa att anklagelsen är felaktig, eller att överlåta utredningen till en oberoende domstol. Enligt min uppfattning ligger det i en anklagad parts intresse att producera ett mycket tydligt svar.
Min andra punkt är följande: jag har utarbetat ett frågeformulär om terrorism för alla medlemsstater, vilket jag nämnde under den senaste sammanträdesperioden. I frågeformuläret ska varje medlemsstat ange vilka åtgärder man har vidtagit för att bekämpa terrorism, vilka resultat man uppnått i fråga om de nationella lagarnas effektivitet och, framför allt, vilken skyddsnivå för grundläggande rättigheter som ges i och med den nationella lagstiftningen. Min avsikt är att analysera svaren och därefter utarbeta en rapport för rådet och parlamentet om effektiviteten hos medlemsstaternas åtgärder för att bekämpa terrorism och deras lämplighet och förenlighet med principen om respekt för grundläggande rättigheter.
Min tredje punkt handlar om flygtrafik. Jag lovade utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter att undersöka en oerhört viktig rättslig aspekt som inte täcks för närvarande: var ligger gränsen mellan definitionen av ett civilt flygplan och ett regeringsflygplan, med andra ord ett flygplan som inte är föremål för sådana kontroller som genomförs på civila flygplan? Detta arbete har inletts, som utlovat, och Europeiska kommissionen ska utarbeta ett meddelande om allmän flygtrafik. Kommissionen kommer att anta meddelandet före årsslutet, alltså mycket snart, och vi ska naturligtvis lägga fram ett förslag till en bättre definition av begreppet regeringsflygplan, som uppenbarligen ofta tolkas på ett sätt som gör att de nödvändiga kontrollerna kringgås.
Det finns emellertid ett annat initiativ i fråga om flygtrafik. Det utgör en del av en allmän lösning med införande av gemensamma bestämmelser för alla medlemsstater om alla typer av flygplan som flyger in i det gemensamma europeiska luftrummet utan färdplan. Ni vet säkert att bestämmelserna om genomförande av det så kallade europeiska gemensamma luftrummet kommer att medföra en gemensam begäran till alla medlemsstater om färdplaner från och med den 1 januari 2009, så att bestämmelserna om färdplaner harmoniseras för alla flygplan i detta sammanhang, vare sig de flyger igenom eller flyger in i det europeiska luftrummet. Detta kommer att vara en enorm fördel, eftersom det kommer att göra slut på den differentierade behandling som varit märkbar i medlemsstaterna i fråga om överflygning och landning.
Det andra ämnet är ratificering av utlämningsavtalet mellan Europa och Förenta staterna. Om det redan hade funnits, vilket borde ha varit fallet, ett europeiskt avtal - som vi har undertecknat men ännu inte ratificerat - skulle bestämmelserna om utlämning av fångar från och till Förenta staterna ha varit mycket tydligare. Det rör sig om fångar som är föremål för en utredning om, eller misstänkta för, terrorism. Detta avtal har ännu inte ratificerats av vissa medlemsstater, men som tur är gäller det bara ett fåtal. Jag har återigen formellt uppmanat alla justitieministrar att ratificera detta utlämningsavtal mellan Europa och Förenta staterna så snart som möjligt.
Så har vi frågan om övervakning av underrättelsetjänsten. Denna fråga tas upp i både betänkandet och rapporten, men det är ett känsligt ämne. Enligt min uppfattning är det allra viktigaste i detta sammanhang det nationella svaret, även om vissa gemensamma krav kan belysas. Det första kravet är att stärka den parlamentariska kontrollen i medlemsstaterna. Vissa länder har antagit, eller håller på att anta, nationella lagar för att avsevärt stärka sina nationella parlaments kontrollbefogenheter i fråga om underrättelsetjänstens verksamhet. Detta är den väg vi bör gå enligt min uppfattning, för jag kan, som ni kan förstå, inte föreställa mig en framtida gemensam lagstiftning som styr underrättelsetjänsten, men jag anser att det är mycket lämpligt att diskutera ämnet.
Avslutningsvis anser jag att detta är ett ämne som vi måste fortsätta diskutera, med rättsstatsprincipen och naturligtvis respekt för grundläggande rättigheter i åtanke. Men grundläggande rättigheter omfattar också rätten att inte anklagas om det inte sker utifrån bevis som samlats in enligt korrekta förfaranden.
Jas Gawronski
för PPE-DE-gruppen. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Min grupp har uttryckt välgrundad kritik mot rapporten av Dick Marty och med stor majoritet röstat mot Favabetänkandet. Det är synd, för parlamentet borde kunna övervinna sina inre splittringar och upprätta en gemensam ståndpunkt åtminstone i fråga om ämnen som terrorism och mänskliga rättigheter. Om vi inte har lyckats med det så beror det på att Favabetänkandet olyckligtvis utgår ifrån en förutfattad mening: Förenta staterna är skyldiga! Vi har alltså slösat bort ett år på att inte söka sanningen, utan bevis på denna skuld, och på att underlåta att ta upp, och till och med dölja, alla uppgifter som går emot denna mening.
Jag ska bara ge ett exempel, ett skandalöst sådant. En anledning till att vi reste till Polen var att vi skulle intervjua en journalist som hörde till en av de första att, ett år tidigare, ha rapporterat om förekomsten av CIA-fängelser i Polen. När vi träffade henne hade hon olyckligtvis ändrat sig. Jag är ironisk när jag säger ”olyckligtvis”. Hon var inte längre säker. Hon sa att hon inte skulle ha skrivit artikeln i dag. Men det syns inte ett spår i betänkandet av att hon skulle ha ändrat sig, medan det är fullt av vittnesmål av journalister som delar föredragandens teori. Vi har slösat bort ett år på ingenting, spenderat skattebetalarnas pengar utan att upptäcka någonting mer än det pressen och officiella och icke officiella amerikanska källor redan rapporterat, och om president Bush själv inte hade avslöjat förekomsten av CIA-fängelser så skulle vi inte ens ha varit säkra på detta.
Ni sa, kommissionsledamot Frattini, att ni har skrivit brev till Polen och Rumänien och bett om en förklaring, men att ni inte har fått något svar. Det passar sig aldrig att underlåta att svara, men jag är inte förvånad, för anklagelserna är ogrundade. Ni hänvisar själv i ert brev till förmodad information, inte till konkreta uppgifter, och båda dessa länder har redan hävdat på högsta nivå att de har genomfört en utredning och att det, enligt deras uppfattning, inte förekommer några CIA-fängelser. Det kan vara sant eller inte, och alla kan tro vad de vill om det, men som ni själv sa, herr Frattini, kan vi inte komma med anklagelser förrän det finns bevis.
Faktum är att Favabetänkandet och rapporten av Marty innehåller alldeles för många fraser som ”det är högst troligt” och ”man kan inte utesluta”, varpå det sedan dras bestämda slutsatser. Ingen kan komma och säga, för att försvara bristen på bevis, att vi inte är en domstol och att vårt dokument är politiskt. Det är inte längre politiskt när vi ombes överväga huruvida omständigheterna är tillräckligt extrema för att artikel 7 i EU-fördraget ska åberopas.
Nu vill jag framföra en rekommendation, eftersom jag anar en önskan i parlamentet att utarbeta ett nytt betänkande om CIA. Vi borde sluta utarbeta tendentiösa tolkningar av det förgångna. Vi borde sluta undersöka denna fråga, som vi inte har upptäckt någonting om. Låt oss lämna det till domstolarna - som kommissionsledamoten sa - och till journalister som har resurser att undersöka, och som kan göra det bättre än vi. Låt oss koncentrera oss på framtiden, på politiken och på ”rekommendationsdelen” av Favabetänkandet, som är den enda godtagbara delen.
Förenta staterna har utan tvekan begått misstag. I vissa fall har man kränkt mänskliga rättigheter, men det är mycket lätt att inte begå misstag när man inte gör något för att bekämpa terrorismen. Terrorismen är ett nytt fenomen som inte understöds i våra lagar, och nu måste lagstiftningen anpassas. Låt oss försöka anta lagar om uppförande för att förebygga ytterligare brott mot mänskliga rättigheter, så att vi kan undvika en upprepning av tidigare begångna misstag och anpassa våra bestämmelser och förordningar till ett nytt slags globalt hot.
Det är rimligt att kommissionen försöker genomföra en övergripande bedömning av åtgärder som vidtagits av medlemsstaterna. De andra initiativen som tillkännagivits och inletts av Franco Frattini är också godtagbara. Men det finns ändå mycket kvar att göra om problemet med terrorismen ska hanteras på ett globalt, kraftfullt och samordnat sätt. Jag tänker på Internet och åtgärder för att förhindra och åtala brott för att undvika den paradoxala situationen där regeringarna verkar enskilt på nationell nivå medan terroristerna för sin del verkar på global nivå via Internet och celler över hela världen.
Vår framtid är beroende av vår förmåga att bekämpa terrorismen. Låt oss enas för att vinna denna strid.
Claudio Fava
för PSE-gruppen. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Mitt betänkande antogs för sju månader sedan, och de enda tecknen på att något nytt har skett sedan dess har kommit från Förenta staterna. Ett sådant tecken togs upp av Jas Gawronski: president Bush bestämde den 20 juli att hans administration skulle fortsätta tillämpa CIA:s olagliga verksamhet i form av utomrättsligt gripande och internering av misstänkta terrorister i tredjeländer som beviljar detta.
Det andra betydelsefulla tecknet är att den amerikanska kongressen har inlett en egen oberoende utredning av extraordinära överlämnanden. Detta innebär att vi inte sysselsätter oss med ett historiskt kapitel utan med befintliga förhållanden.
Det pågår rättsliga undersökningar i fyra europeiska länder: Spanien, Portugal, Tyskland och Italien. Hittills har trettionio preliminära frihetsberövande åtgärder utfärdats gentemot lika många tjänstemän och agenter inom den amerikanska underrättelsetjänsten. Parlamentets undersökning har dokumenterat fakta, inte åsikter. Det är till exempel ett faktum att några av våra regeringar och underrättelsetjänster samarbetat med CIA vid utförande av extraordinära överlämnanden. Jag vill påminna kommissionsledamot Franco Frattini om att källorna inte var anonyma i detta fall. Våra källor var, vilket anges i betänkandet, yttranden från Storbritanniens och Tysklands regering.
Vi framförde 48 rekommendationer, framför allt till rådet, och vi skulle vilja att rådet meddelar oss huruvida ens en av dessa rekommendationer har följts upp under dessa sju månader. Vi framförde framför allt två krav: vi uppmanade EU:s institutioner - inklusive rådet - att axla sina respektive ansvar inom ramen för artiklarna 6 och 7 i fördraget, och vi förväntade oss att rådet skulle utöva påtryckningar på alla de berörda regeringarna att tillhandahålla fullständig och uttömmande information, med möjligheten att arrangera utfrågningar där så behövs. Detta har inte skett. Det är inte sant att rådet inte har några befogenheter, herr Lobo Antunes. Rådet har de befogenheter som tilldelats det enligt artiklarna 6 och 7 i fördraget.
Vår begäran hade kunnat följas upp av det tyska ordförandeskapet, och nu av det portugisiska. Vi värdesätter Frattinis initiativ, men vi är inte nöjda med dessa två ordförandeskap på sex månader, som i själva verket har låtit ett års arbete av vår undersökningskommitté falla i glömska. Med tanke på att den allmänna opinionen i våra länder kräver att få veta sanningen utgör tystnaden från rådets - och från många av våra regeringars - sida ett tillfälle som gått förlorat för Europa.
Parlamentet har emellertid inte för avsikt att ge upp. Beklagligt nog för Jas Gawronski kommer vi att återkomma till detta ämne. Ett initiativbetänkande i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor kommer att bli vårt bidrag till en kamp mot terrorism som bekämpas på ett sätt som alltid, överallt och gentemot alla respekterar mänskliga rättigheter. Och den främsta mänskliga rättigheten är, som Cesare Beccaria lärde oss för flera århundranden sedan, antagandet att en person är oskyldig till motsatsen har bevisats.
Ignasi Guardans Cambó
för ALDE-gruppen. - (ES) Herr talman! Parlamentet antog en resolution i denna fråga, Europarådet antog en annan text om samma fråga, tydlig och uttrycklig på samtliga områden, men de av oss som har någon rättskunskap är medvetna om, och det kommer inte som någon överraskning för oss - detta säger jag med viss ironi - att det finns en rättsstatsprincip, framför allt en straffrätt, enligt vilken ingen är skyldig att lämna upplysningar som kan användas mot dem. Vad som förvånar oss är att rådet och alla regeringar tillämpar den på sig själva.
I detta fall har de, i stället för att vidta åtgärder, bestämt sig för att hålla tyst, liksom mannen i förhörsbåset som inte talar till sitt eget försvar, men som vägrar att acceptera anklagelserna och bara sitter passiv och tyst.
Det är skamligt att se rådet som institution och alla dess medlemmar agera kollektivt och kollektivt utnyttja den lag som används av svarande i domstolen. En institutionell tystnad beträffande ansvar, vare sig den är aktiv eller passiv och utövas genom åtgärder eller genom försummelser, av övertygelse eller rädsla för att orsaka problem till följd av påtryckningar från en allierad nation: denna tystnad är en av de stora skamligheterna i den demokratiska miljö som vi lever i i dag, och den påverkar alla parter.
Det är också svårt att tillämpa ansvarsmekanismer i Europeiska unionen, för dessa mekanismer är inte menade att tillämpas mot alla medlemsstater som agerar för att skydda sig själva ömsesidigt.
Det var verkligen ingen som kunde tänka sig, när fördraget utarbetades, när artiklarna 6 och 7 förbereddes, att vi skulle hamna i en situation där vi inte skulle diskutera överträdelser av grundläggande rättigheter, eller passivitet beträffande försvaret av grundläggande rättigheter, av en regering, utan av en EU-institution: att rådet som sådant skulle förbli en passiv medbrottsling, med medverkan av alla medlemsstater. Denna situation hade vi inte räknat med, och detta gynnar verkligen rådet.
Vi har inte några rättsliga mekanismer för att vidta åtgärder mot detta, men jag vill säga till rådets företrädare att saker och ting kommer att klargöras av historien, för historien kommer alltid att bringa skamligheterna från denna tid i dagen, när alla de principer som Europeiska unionen grundades på äventyrats med vår frihet som förevändning.
Konrad Szymański
för UEN-gruppen. - (PL) Favabetänkandet baseras på indicier, och i stället för bestämda slutsatser skapas helt enkelt en känsla av misstroende mot medlemsstater.
Dick Martys rapport utarbetades på ett ännu mindre ansvarsfullt sätt. Alla resultat baseras på anonyma källor och är därför omöjliga att bestyrka. I och med detta kan vi inte vara säkra på att Martys arbete inte varit föremål för manipulation av tjänsteenheter och organisationer som är ovilliga att ingå ett transatlantiskt samarbete för att bekämpa terrorism. Jag är mycket tacksam mot Manuel Lobo Antunes för att han påpekar att det inte finns några bestämmelser för de problem som är knutna till terrorism i den internationella rätten. Varken rapporten eller betänkandet har bidragit till något i detta avseende. De officiella undersökningar och förklaringar som tillhandahållits av Polen efterlever våra principer om civil kontroll av underrättelsetjänster. Våra principer efterlever också de relevanta europeiska normerna i detta avseende. Jag ser därför ingen anledning till en ytterligare debatt om denna fråga.
Cem Özdemir
för Verts/ALE-gruppen. - (DE) Herr talman, mina damer och herrar! Favabetänkandet antogs av parlamentet i februari 2007, och det innehåller en lång lista över rekommendationer som både rör de rättsliga och de politiska aspekterna. Jag hade önskat att rådet skulle hänvisa till dessa rekommendationer och ge detaljerade uppgifter om vad som har skett sedan dess. Om rådet inte har tillgång till Favabetänkandet överlämnar vi med glädje en ny kopia. Sedan vill vi mycket gärna höra vad som har uträttats med avseende på de rekommendationer som görs i betänkandet, framför allt vad gäller samarbetet med medlemsstaterna, men också i fråga om rådets egen roll som uppmärksammas i detta betänkande.
Dick Marty, föredragande för Europarådet, lade fram en andra rapport i juli i år. Jag ska begränsa mig till två punkter. I denna rapport anger han att vissa europeiska regeringar inte bara har satt hinder i vägen för sökandet efter sanning, utan också fortsätter att göra det genom att åberopa begreppet ”statshemligheter”. Detta är ingenting annat än ett missbruk av sekretessen för att skydda dem som har brutit mot lagen. Jag beklagar att behöva säga att han särskilt kritiserar mitt eget land, Förbundsrepubliken Tyskland, och Italien i detta avseende. Å andra sidan åberopar han de positiva exemplen Bosnien och Hercegovina och Kanada, som har observatörsstatus i Europarådets parlamentariska församling. Men i en andra punkt nämner han uttryckligen Polen och Rumänien och hänvisar till dessa länder i förhållande till de hemliga fängelserna. Det är också en punkt på vilken jag vill att rådet redogör för oss om vad som har skett.
Att åberopa subsidiaritetsprincipen i medlemsstaterna är inte tillräckligt i detta fall, för vad det handlar om här är gemensamma europeiska värderingar. Jag vill fästa er uppmärksamhet på artiklarna 6 och 7 i fördragen. De gäller i alla medlemsstater, oaktat subsidiaritet.
Sylvia-Yvonne Kaufmann
för GUE/NGL-gruppen. - (DE) Herr talman! Jag skulle beskriva det som vi har upplevt under det så kallade ”kriget mot terrorismen” som ett sätt att ”lägga ut brott mot mänskliga rättigheter på entreprenad”.
Människor hålls fängslade i Guantánamo, där de berövas sina mest grundläggande rättigheter. Människor har överlämnats till regimer där man använder tortyr, för att andra uppenbarligen inte vill smutsa ned händerna. Det har förekommit hemliga fängelser, vilket president Bush själv har erkänt, och Europas regeringar har helt enkelt tittat åt ett annat håll när CIA begått systematiska brott mot de mänskliga rättigheterna på deras suveräna territorium.
Europarådet och parlamentet har inte förblivit tysta gentemot dessa monstruösa händelser. I stället har man samlat uppgifter, undersökt brotten och kritiserat dem klart och entydigt. Dick Marty har arbetat med mycket stort engagemang, och jag vill tacka honom för det. I betänkandet av vår kollega Giovanni Fava, som stöddes av min grupp, krävs ett omedelbart upphörande av de rutiner som nu har uppdagats, men vad är det som sker?
I fallet Khaled el-Masri till exempel bugade sig min egen regering för USA för bara några dagar sedan. Man vägrar att framföra begäran från åklagaren i München till Förenta staterna om utlämning av de 13 CIA-agenter som anklagas för att ha fört bort Khaled el-Masri. Varför? Helt enkelt för att bara ett framläggande av denna begäran skulle reta Washington.
Jag motsätter mig inte att mitt eget land och EU går samman med USA för att bekämpa det hot som terrorismen utgör, men innebär detta att kidnappning och tortyr inte längre är brott? CIA-agenterna kan väl ändå inte få oinskränkt fullmakt att göra som de vill? Är detta verkligen det slags transatlantiska säkerhetszon som den tyska inrikesministern just har talat om?
Våra grundläggande värderingar - och framför allt det heltäckande skyddet av mänskliga rättigheter - kan inte offras i detta så kallade krig mot terrorismen. Europaparlamentet och Europarådet har med rätta understrukit detta, och jag förväntar mig att också rådet och kommissionen ska upprätthålla denna princip utan begränsningar, och framför allt låta sig ledas av den i sina handlingar. Jag vill bara säga att det som jag har hört från rådet i dag är långt ifrån tillfredsställande. Jag förväntar mig verkligen att rådet ska agera i enlighet med de principer som man själv har utformat och följa upp de rekommendationer som Europaparlamentet har angett.
Johannes Blokland
för IND/DEM-gruppen. - (NL) Herr talman! Det är nästan två år sedan parlamentet beslutade att inrätta en tillfällig undersökningskommitté, ett beslut som drevs igenom trots starkt motstånd och underbyggda invändningar. Nu, två år senare, tas dessa invändningar upp igen. I dag debatterar vi två dokument: rapporten av Dick Marty och betänkandet av Giovanni Fava. Det senare tillför inget nytt till den rapport av Marty som vi redan var bekanta med när betänkandet lades fram.
Europarådets rapport var balanserad och försiktig i fråga om att rikta anklagelser mot medlemsstater. Detsamma kan olyckligtvis inte sägas om parlamentets betänkande. Det faktum att vi debatterar båda dessa dokument i dag kan betraktas som ett framsteg. Ett sådant framsteg på området för samarbete håller lyckligtvis också på att utformas i byrån för grundläggande rättigheter.
Gruppordförandekonferensen har med rätta krävt ett gott samarbete mellan parlamentet och Europarådet. När det gäller grundläggande rättigheter är ett samarbete nödvändigt, eftersom skyddet av grundläggande rättigheter är oerhört viktigt. Om detta är syftet med undersökningar av den amerikanska underrättelsetjänstens agerande på europeiskt territorium så måste rådet också anstränga sig i detta syfte. Kan överenskommelser nås i de transatlantiska förbindelserna i fråga om kampen mot terrorism, eller kommer det att stanna på en nivå av ensidigt vidtagna åtgärder?
Med alla åtgärder mot terrorismen är den uppmärksamhet som tillägnas rättigheter ofta otillräckliga. Efter två utredningar är det dags att se framåt och att arbeta med att återställa de jämbördiga förbindelserna med Förenta staterna. Jag skulle väldigt gärna vilja att rådet talade om vilka konkreta planer man har för att återställa dessa förbindelser. Ska vi fortsätta att utöva påtryckningar på Förenta staterna för att reda ut frågan om huruvida det har funnits hemliga fängelser på EU:s territorium, eller ska vi försöka förhindra att det händer igen?
Slutligen har jag en fråga till talmannen. I debatten den 14 februari frågade jag om vi kunde få ett tillkännagivande av kostnaderna för de utredningar som genomförts av det tillfälliga utskottet. Hittills har det inte framkommit någon information om detta. Herr talman! Kan ni se till att det utöver undersökningsrapporten också utarbetas en ekonomisk rapport, och skulle det vara möjligt för Europarådet att tillhandahålla information om kostnaderna för Dick Martys undersökning? Jas Gawronski har rätt: det är skattebetalarnas pengar som spenderas.
Jan Marinus Wiersma
- (NL) Herr talman! Jag vill framföra några kommentarer på min grupps vägnar. Det är verkligen synd att behöva dra slutsatsen i dag att rådet inte riktigt har svarat på de frågor som togs upp i Giovanni Claudio Favas betänkande, delvis på parlamentets vägnar. Vad har rådet egentligen gjort med resultaten, dvs. resultatet från parlamentets undersökning och resultatet från Europarådets undersökning? Har det inte förekommit något verkligt samråd för att förhindra att de händelser som beskrivs i dessa dokument upprepas?
Vi ställer oss mer positiva till kommissionens svar. Kommissionen har inlett en utvärdering av åtgärder för kampen mot terrorism och hur de genomförs. Jag är mycket nöjd med kommissionens tillkännagivande här om vad som kan göras för att förhindra att flygplan med personer som på olagligt sätt transporteras någon annanstans landar på europeiska flygplatser i framtiden. Vi måste ha ett kontrollsystem för dessa så kallade ”statsluftfartyg”.
Nästa punkt är att vi, naturligtvis, är nöjda med att en ny samordnare för kampen mot terrorism har utnämnts, och vi önskar honom stort lycka till. Vi blev lite förvånade över Gijs de Vries' något hastiga avgång, som aldrig riktigt gav intrycket av att han tyckte särskilt mycket om sitt arbete. Det kommer förhoppningsvis den nya samordnaren att göra. Hans ställning som samordnare kommer att stärkas, och i framtiden kommer den nya samordnaren att kunna svara på frågor från parlamentet om det skulle behövas.
Nu ska jag övergå till Dick Martys rapport om de eventuella hemliga fängelserna i Polen och Rumänien. Jag instämmer i de påpekanden som redan gjorts i fråga om att den senaste rapporten baserades på anonyma vittnens uttalanden. Marty har ännu inte förklarat vilka kriterier som råder i Europarådet, eftersom man kan citera anonyma källor, och därför är vi inte helt nöjda med hur han har gått till väga. En rad personer har förhörts, och inga nya uppgifter har framkommit. Jag anser att det är dags att Marty talar om huruvida listan över namn kan strykas, i synnerhet eftersom två av våra kolleger finns med på listan. Jag har sagt detta en gång tidigare, när vi talade med Marty i utskottet.
Jag vill ta upp en sista punkt. Det är naturligtvis viktigt att klargöra för medborgarna att de händelser som ägt rum i vissa medlemsstater, som t.ex. bortförande av personer av en underrättelsetjänst utanför Europeiska unionen, inte får upprepas, och att CIA inte kommer att tillåtas verka i Europa utan övervakning av nationella myndigheter. Amerikanerna verkar uppenbarligen efter andra bestämmelser än vi. De färska exemplen på amerikanernas vägran att utlämna personer och att gå med på utvisningskrav från Italien och Tyskland är ytterligare ett tecken på att vi uppenbarligen verkar efter olika normer. Dessa två exempel är en tankeställare i fråga om samarbetet mellan Europeiska unionen och Förenta staterna när det gäller kampen mot terrorism. Är amerikanerna villiga att iaktta samma balans i fråga om säkerhet och mänskliga rättigheter?
Sarah Ludford
(EN) Herr talman! Rådets ordförande urskuldade sig och sa att EU inte hade någon befogenhet för att agera och att tortyrflygningar och hemliga fängelser minsann inte har något med oss att göra. Sedan sa han att rådet aktivt har främjat de mänskliga rättigheterna utanför EU. Jag är så trött på att lyssna till dessa ordförande som likt papegojor upprepar de europeiska värdena i all oändlighet, men som avsäger sig allt ansvar för människorättskränkningar som sker inom EU.
Det finns två saker som ni kan göra. Varför har bara tolv medlemsstater undertecknat FN:s konvention om skydd för alla människor mot påtvingat försvinnande? Anmärkningsvärda exempel på stater som inte har undertecknat konventionen är Storbritannien, Tyskland, Spanien, Polen och Rumänien - en ganska udda samling - samt givetvis USA. För det andra kan ni uppmana EU:s medlemsstater att frivilligt ta emot Guantanamofångar som har fått klartecken att friges. Det krävdes ett domstolsbeslut för att få Storbritannien att ta emot fem av sina egna medborgare. Om EU kräver att Guantanamo ska stängas, vilket vi mer eller mindre har gjort, måste EU-medlemsstaterna också ta ansvar för sina egna problem.
Jag håller med kommissionsledamot Franco Frattini om att en parlamentarisk utredning är otillräckligt. Vi hade varken befogenheter eller de utredningsmetoder som polis och rättsväsende förfogar över, men jag vill börja med att säga att de vittnesmål från offer och andra personer som vi har tagit emot och offentliggjort var tungt vägande, konsekventa och övertygande. För det andra är det väl magstarkt att kritisera parlamentets betänkande när medlemsstaterna vägrade att inleda polis- och rättsutredningar.
Brittiska ISC (Intelligence and Security Committee), som tillsätts av och rapporterar till premiärministern - inte till parlamentet, kritiserade den brittiska underrättelsetjänsten för att inte ha förstått att de uppgifter som de lämnade till CIA skulle missbrukas för bortföranden, försvinnanden och tortyr. Om den brittiska underrättelsetjänsten är så naiv känner jag mig inte vidare trygg.
Det är verkligen skönt att höra att kommissionsledamot Franco Frattini sent omsider har stoppat missbruket av europeiskt luftrum, med privata flygplan som undslipper de kontroller som sker av statliga flygplan och som struntar i att lämna in färdplaner. Detta kan dock inte uppväga ansvaret för tidigare godkännanden eller accepteranden av tortyrflygningar över, eller hemliga fängelser på, europeiskt territorium.
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL) Favabetänkandet och Martys rapport för Europarådet har ett gemensamt drag: de innehåller inga som helst bevis. De består av en rad vaga, irrelevanta betraktelser av föredragandena om överlämnande av misstänkta terrorister och hemliga CIA-fängelser som påstås finnas i Europa.
Favabetänkandet har diskuterats vid ett flertal tillfällen, så det vore synd att slösa tid på vidare debatt. Jag vill dock framföra mina uppriktiga gratulationer till Dick Marty. Han har från allra första början föresatt sig att skapa sig ett namn, och han har verkligen lyckats i detta avseende. Båda hans rapporter är av bedrövlig kvalitet, och de har gjort honom till åtlöje som advokat. Marty har uppenbarligen kommit fram till att det är ett pris värt att betala för att skapa sig ett namn i politiska kretsar. Han tillät till exempel inte personer som trätt fram frivilligt att komma till tals, däribland ledamöter av Europaparlamentet som han förtalade i rapporten men inte hade tid för.
Marty underlät att svara på upprepade anmodanden från de polska myndigheterna. Han kunde inte ge någon förklaring på sitt uppförande när han talade inför parlamentets utskott för utrikesfrågor. Marty har mycket svårt att skilja mellan fakta och spekulation. Jag förstår att det skulle utgöra en risk för den taktiska strategi och det strategiska mål som han satt upp från början, nämligen politisk självupphöjning, om han gjorde det. Det är beklagligt att han utnyttjade Europarådets goda namn för att uppnå sitt mål.
Hélène Flautre
(FR) Herr talman! Amnesty International har angett tonen i vår debatt i ett uttalande som publicerades i dag. Där står det faktiskt att Tyskland vägrar att kräva utlämnande av vissa amerikanska medborgare, CIA-anställda, som är misstänkta för att ha organiserat bortförandet och interneringen av Khaled el-Masri, och för att sedan ha torterat honom.
Rättssystemet begränsas av ett politiskt beslut, och det finns därför inga möjligheter att skipa rättvisa i fall som rör de påstådda kränkningar av de mänskliga rättigheterna som har begåtts i terrorismbekämpningens namn. Det är just denna situation som står i centrum för denna debatt.
Herr rådsordförande, ni berättar saker för oss och kommer med hypotetiska uttalanden som att ”kampen mot terrorismen måste föras med respekt för de grundläggande mänskliga rättigheterna”. Vi håller med er. Den debatt som vi håller i dag visar emellertid att de verkliga omständigheterna nu har bekräftats. EU-medlemsstater har varit delaktiga i programmet för hemliga interneringar och återsändanden som CIA har byggt upp på EU:s territorium, och genom att göra detta har de brutit mot lagen. Detta har nu bevisats.
Vi ställer oss nu följande frågor: Vilka initiativ kommer ni att ta nu? Vilka lärdomar kommer ni att dra av denna situation? När kommer ni att fördöma dessa olagliga aktiviteter i tydliga ordalag och i rådets namn? När kommer ni att börja utöva påtryckningar på medlemsstaterna för att de ska lämna fullständiga och exakta uppgifter om vad som har pågått till de nationella parlamenten och Europaparlamentets ledamöter? När ska ni få medlemsstaterna att avstå från att lämna diplomatiska försäkringar?
Jag välkomnar kommissionsledamot Franco Frattinis tillkännagivande om att en rapport om terrorismbekämpningsåtgärdernas effektivitet och om respekten för de mänskliga rättigheterna kommer att utarbetas. Parlamentet kommer att vara mycket intresserat av att få se denna rapport, och jag ser verkligen fram emot att diskutera den med er. Jag inbjuder er här och nu till att delta i en sådan debatt.
Giusto Catania
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag anser att parlamentet gjorde mycket bra i att anta Claudio Favas betänkande. Jag anser även att Europarådets generalförsamling bidrog avsevärt till att ta reda på sanningen, en sanning som nu har bevisats: det har skett tusentals flygningar, det har genomförts dussintals kidnappningar och europeiska regeringar och underrättelsetjänster har varit direkt inblandade.
Vi har hört uttalanden, och vi har även protokollet från Europaparlamentets särskilda utskott, där det intygas att europeiska regeringar verkligen har diskuterat extraordinära utlämnanden med den amerikanska administrationen. Detta är ett dokumenterat faktum och allmänt känt, och det måste vi respektera, även de kolleger som röstade mot betänkandet.
Det finns bara ett svart hål i denna historia, nämligen rådets tystnad. Det är verkligen pinsamt med tanke på att alla andra har talat klarspråk om detta. Det finns emellertid ett undantag. Medan rådet förblir tyst agerar regeringarna. Det är inte sant att regeringarna bara sticker huvudet i sanden; de gör i själva verket allt de kan för att förhindra att sanningen kommer ut. Den italienska regeringen undviker till exempel för närvarande att begära att CIA-agenter som har varit inblandade i de rättsliga åtgärderna utlämnas och har till och med åberopat officiell sekretess för att fördröja det rättsliga förfarandet i fallet Abu Omar. Regeringarna agerar alltså, medan rådet vidhåller sin tystnad. Jag anser att detta är fel! Parlamentets utmärkta arbete i den här frågan förtjänar respekt, och det är helt klart rådet som först och främst bör visa ett tecken på respekt.
Wolfgang Kreissl-Dörfler
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Vi i utskottet har gjort vårt arbete. Det är ett bevisat faktum att CIA har kidnappat och fört bort personer i Europa. De allmänna åklagarna i Milano och München har fastställt och bevisat detta utom allt tvivel.
Men vilket slags politik är det som förs när ansvariga i Berlin och Rom nu vägrar att godkänna en häktningsorder - det är den korrekta termen - som är riktad till USA:s regering? Kidnapparna - och det är exakt vad de CIA-agenter som förde bort Khaled el-Masri i Skopje är - ska inte utlämnas. I en stat som styrs av rättsstatsprincipen - och det är väl det vi har - kan ingen undantas från lagen. Detta är sant även om förbindelserna med den amerikanska regeringen har försämrats på grund av det arbete som utförts av Münchens allmänna åklagare, som vissa högt uppsatta tjänstemän i Berlin hävdar, trots att den allmänna åklagaren bara utför sitt arbete enligt reglerna. Det säger en hel del om dessa personers mentalitet och inställning till rättsstatsprincipen.
Ja, den internationella terrorismen måste bekämpas med alla medel, men låt oss göra detta med de medel som finns tillgängliga enligt rättsstatsprincipen, inte med vilda västern-metoder enligt ursprungslandsprincipen, vilket är vad CIA har sysslat med. Det är gott och väl att förbundskansler Angela Merkel uppmanar Kina att respektera de mänskliga rättigheterna och att hon tar emot Dalai Lama, men det räcker inte. Vi har brister som måste rättas till även i Europa. Vi kan inte ha en stark rättsordning à la carte, som endast får vara stark när den passar in i systemet.
När jag hör att en del frågar vad utskottets verksamhet har kostat, vad demokratin faktiskt kostar, vill jag bara säga till dem, snälla ni, en diktatur är mycket billigare, men tala om för mig vilket pris den har! Det är ett pris som vi inte vill betala!
Sophia in 't Veld
- (NL) Herr talman! Jag håller med de föregående talarna. Medlemsstaterna agerade gemensamt, både i rådet och i Nato, och därför måste vi också ta ansvar för vårt agerande, gemensamt i rådet. Ni kan inte gömma er bakom argument om befogenheter och subsidiaritet; det handlar inte om att göra två särskilda medlemstater till syndabockar. Man fortsätter att påstå att det inte finns några bindande rättsliga bevis. Men det behövs inga bevis, för det första för eftersom vi har ett vittne, George Bush själv, som sa, ja, det har skett överlämnanden, ja det finns ”svarta hål”. Jag vill gå längre än så; vi anser att det är en utmärkt idé. Dessutom har fakta bevisats i rättegångar i både Tyskland och Italien, förutom alla andra sakuppgifter som har lagts fram.
Dessutom är parlamentet ingen domstol - Franco Frattini har rätt i det - men medlemsstaterna har inte bara en rättslig, utan även en politisk och moralisk skyldighet att redogöra för sitt agerande, inte bara inför domstolen, utan även för sina medborgare. Kan rådet och ministrarna verkligen se sina medborgare rakt i ögonen och uppriktigt säga att kränkningar av de mänskliga rättigheterna kommer att passera ostraffade även i framtiden? För det är vad det handlar om. Påståendena är ytterst allvarliga, och om det absolut inte ligger någon sanning i dem enligt rådet så måste rådet motbevisa dem. Om det finns ett enda korn av sanning i påståendena är uppgifterna tillräckligt allvarliga för att motivera en utredning.
Avslutningsvis håller jag även med dem som säger ja till utlämningar mellan Förenta staterna och EU, men det ska inte bara gälla för de personer som Förenta staterna anser vara misstänkta, utan även när EU-länder begär att CIA-agenter ska utlämnas.
Ryszard Czarnecki
(PL) Herr talman! Den föregående talaren nämnde president George Bush. Jag vill påpeka att han inte nämnde EU och att vi därför inte bör nämna honom i det här sammanhanget. Jag kommer inte att ta upp Favabetänkandet eftersom det redan har talats mycket om det, utan vill i stället inrikta mig på Martyrapporten.
Vi skulle lika gärna ha kunnat diskutera abstrakt konst i dag. Jag säger detta eftersom abstrakt konst finns, även om den ibland kan vara obegriplig. Det finns inget sätt att bevisa om påståendena om CIA:s operationer och att det har funnits internerade personer i Polen har någon grund, precis som berättelserna om snömannen i Himalaya och Loch Ness-odjuret i Skottland inte ger någon grund för att tro att dessa två varelser existerar.
I parlamentets betänkande nämns CIA-fängelser som kan ha varit förlagda på amerikanska militärbaser i Europa. Hela skvadroner av ufon kan ha landat på parlamentets gårdsplan i kväll. De skulle ha kunnat landa, men har inte gjort det. Om vi skulle inrätta en undersökningskommitté skulle det naturligtvis mycket väl kunna komma fram till en annan slutsats.
Raül Romeva i Rueda
- (ES) Herr talman! När jag lyssnar till rådet och några av våra kolleger får jag intrycket av att vi fortfarande befinner oss i januari 2006, som om inget har hänt sedan dess, och trots det har vi sedan dess inrättat en undersökningskommitté, utarbetat ett antal betänkanden och, viktigast av allt, USA:s president har erkänt att dessa metoder faktiskt tillämpades.
Vad mer behöver regeringarna och rådet göra för att ge ett förtroendeingivande svar till EU-medborgarna och få lite prestige och trovärdighet i denna fråga? Det står klart att det finns en mycket stor lucka mellan teori och praktik.
Denna fråga måste behandlas ytterst strikt, det håller jag med om, men jag måste påpeka att det finns fakta och bevis, fakta som har bekräftats gång på gång, och vi vill inte bara veta vem som bär ansvaret, utan även exakt hur långt detta ansvar sträcker sig.
Jag vill därför ställa en mycket direkt fråga till Manuel Lobo Antunes. Vad väntar ni på för att kräva att de europeiska regeringarna och den amerikanska regeringen sätter stopp för dessa metoder som vi har fördömt så många gånger? Vad väntar ni på för att återvinna den prestige och trovärdighet som rådet och hela EU förlorar dag för dag?
Jens Holm
Herr talman! Som vi alla vet har vi i vårt betänkande dokumenterat 1 245 fall av illegala CIA-flygningar, 21 olagliga bortföranden samt mängder av fall av tortyr och övergrepp. Vi krävde att fångläger som Guantánamo skulle stängas och att EU skulle garantera att dessa övergrepp aldrig skulle upprepas. Vad har vi då fått? Tyvärr väldigt lite. USA fortsätter med sina övergrepp i det s.k. kriget mot terrorismen. Det var deprimerande att höra rådets svar på våra viktiga krav.
Jag vill höra ett europeiskt råd som säger att vi ska sätta press på USA, att deras kidnappningar ska upphöra, och att alla fångläger ska stängas. Jag vill ha ett EU - och inte bara vi i Europaparlamentet - som säger att man står upp för de mänskliga rättigheterna. Jag vill att EU ska säga att kampen mot terrorismen aldrig kan föras med illegitima medel. Det är uppenbart att de mänskliga rättigheterna måste återerövras varje dag. Låt oss fortsätta att agera som vakthundar och garantera att inte en enda oskyldig människa till ska drabbas i den s.k. kampen mot terrorismen.
Ana Maria Gomes
(PT) Före den dag i september 2006 när president George Bush bekräftade existensen av hemliga fängelser i tredjeländer ansåg den portugisiska regeringen att de garantier som Washington gett om att suveräniteten och legaliteten när det gällde USA:s europeiska allierade inte hade överträtts var att betrakta som tillförlitliga.
Efter detta datum, när det väl hade styrkts att ett antal utlämnanden hade ägt rum i Europa, blev det emellertid nödvändigt att undersöka om Portugal eller portugisiska underrättelsetjänstemän hade varit inblandade och i synnerhet att förhindra deras fortsatta inblandning i detta. Till min sorg och skam röstade det socialistiska partiet, mitt parti, det styrande partiet, den 10 januari 2007 emot att inrätta en parlamentariskt undersökningskommitté. Nu har det emellertid visat sig att över 100 mellanlandningar gjordes på portugisiska flygplatser av flygplan som ingick i utlämningsprogrammet. Passagerar- och besättningslistorna för de mest misstänkta flygningarna som SEF (portugisiska tjänsten för utländska medborgare och gränskontroll) hade lyckats identifiera har aldrig lämnats ut av den portugisiska regeringen till det portugisiska parlamentet eller till Europaparlamentet, trots upprepade påstötningar.
Den portugisiska regeringen tillät inte heller att Europaparlamentets delegation, som reste till Lissabon i december 2006, fick höra chefen för underrättelsetjänsten eller hans företrädare från 2002. Den portugisiska regeringen lämnade inte ut förteckningen över civila eller militära flygningar till och från Guantánamo som passerade över portugisiskt territorium till den nationella regeringen eller Europaparlamentet, trots upprepade förfrågningar. Fram till december 2006 förnekade regeringen att sådana flygningar hade förekommit. De registrerades emellertid, och den sammanställda förteckningen innehöll 94 överflygningar och 17 mellanlandningar som uttryckligen gjorts av amerikanska civil- och militärflyg mellan januari 2002 och slutet av juni 2006.
Det finns bevis för att fångar från Incirlik-basen i Turkiet transporterades till Guantánamo med flera av dessa flygplan, däribland ”de sex bosnierna”. När förteckningen väl nådde Europaparlamentet förnekade inte den portugisiska regeringen dess äkthet, utan påstod i stället att Guantánamos interneringsanläggning inte var detsamma som militärbasen Guantánamo och att flygningarna till denna militärbas skulle ha varit ”normala” och skedde under överinseende av FN eller Nato. Natos generalsekreterare förnekade därefter detta skriftligen.
I januari 2006 fick jag bevis för att personer med handbojor hade setts vid Lajes-basen på Azorerna när de flyttades över till amerikanska flygplan. Detta bevis bekräftades av journalister och i rapporter som offentliggjordes och innehöll foton av byggnaderna.
En rättslig utredning genomförs för närvarande i Portugal. Den inleddes tyvärr inte av den portugisiska regeringen, utan på mitt eget initiativ. Sanningen måste dock komma fram med tanke på de oroande uppgifter som parlamentet har fått och som härrör från tiden för José Manuel Durão Barrosos regering fram till den nuvarande regeringen.
Janusz Onyszkiewicz
(PL) Herr talman! Även jag vill i mitt inlägg inrikta mig på Martyrapporten som har nämnts ofta i parlamentet. Detta beror på att rapporten är ytterst förvirrad och att man blandar ihop objektiva sanningar med subjektiva uppskattningar.
Jag företräder ett parti som är i opposition mot den sittande regeringen och även var i opposition mot den föregående regeringen. Anhängarna till mitt parti röstade varken för den nuvarande presidenten eller hans företrädare. Vårt parti är en stark förkämpe för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Det skulle vara ytterst användbart för oss att ha tillgång till ammunition av det här slaget eftersom vi strävar efter att besegra våra politiska motståndare i Polen. Vi har emellertid ingen sådan ammunition till vårt förfogande, eftersom den helt enkelt inte finns. Ett ständigt utskott, där oppositionen är företrädd, genomförde även en utredning under den polska regeringens överinseende. Utredningen avslöjade ingenting, och det gjorde inte heller ombudsmannens undersökning. Vi får därför inte blanda ihop subjektiva uppskattningar med fakta. Det finns inga sådana fakta.
Giulietto Chiesa
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Många månader har gått sedan parlamentets väldokumenterade fördömande av de allvarliga olagliga handlingar som begåtts eller tolererats av flera europeiska regeringar i samverkan med den amerikanska underrättelsetjänsten. Vi konstaterade vid det tillfället att samma europeiska regeringar har gjort lite eller ingenting för att samarbeta med parlamentets tillfälliga utskott för att få fram sanningen och ta reda på vilka som var ansvariga för dessa handlingar.
Mot bakgrund av kommissionens och rådets uttalanden kan vi säga att det knappt har hänt någonting sedan dess. Lite eller ingenting har gjorts för att få medlemsstaterna att lämna tillräcklig information om underrättelsetjänsternas verksamhet, förutom de lovvärda skrivelser som kommissionsledamot Franco Frattini nämnde. Man har inte gjort någonting för att omdefiniera rollen och oberoendet för några länders underrättelsetjänster med tanke på att den amerikanska underrättelsetjänsten uppenbart har styrt och bestämt allt.
Med tanke på att vi nu känner till vad som till exempel har skett i Italien, Polen, Storbritannien och Tyskland måste det sägas att några av de europeiska säkerhetstjänsternas centrala nervcentrum är underordnade Förenta staterna. Vi får aldrig förlora den europeiska suveräniteten, inte ens om vår främsta allierade skulle respektera europeiska lagar och principer!
Detta blir emellertid oacceptabelt när vi upptäcker att vår främsta allierade uppför sig på ett imperialistiskt sätt mot oss och nonchalerar eller struntar i våra lagar på vårt territorium. Jag vill därför uttrycka mitt missnöje med rådets och kommissionens uttalanden. Jag anser att parlamentet måste fortsätta sitt goda arbete.
Proinsias De Rossa
(EN) Herr talman! En stat kan inte bekämpa terrorismen genom att slå dövörat till för tortyr och kränkningar av de mänskliga rättigheterna. Detta skapar bara missnöje och nya rekryter till terroristverksamhet. Det är den bittra lärdomen från trettio års stridigheter på Nordirland. En demokratisk stat får helt enkelt inte slå dövörat till för kränkningar av de mänskliga rättigheterna och tortyr. För att kunna stoppa terrorismen är det tvärtom ytterst viktigt att vi demonstrerar vårt starka engagemang för rättvisa.
Bristen på respons från medlemsstaterna på parlamentets rekommendationer är skrämmande. Jag finner det även sorgligt att vissa av parlamentets högerledamöter fortsätter att sticka huvudet i sanden och förneka det uppenbara. USA har erkänt att man haft hemliga fängelser och att man har flyttat och torterat misstänkta, och detta kan faktiskt pågå fortfarande. Det vet vi inte.
Vissa av EU:s medlemsstater ser mellan fingrarna med sådana överträdelser av de mänskliga rättigheterna. Jag kan tyvärr konstatera att Irland bidrog till att 147 flygplan, som stod under CIA:s överinseende, kunde landa på Irland. Vissa av dessa plan hade anknytning till överlämnanden av fångar. Någon parlamentarisk utredning har inte skett på Irland. Parlamentet har heller inte granskat Irlands underrättelsetjänst och någon kontroll av CIA-flygplanen har inte genomförts. Irlands kommission för de mänskliga rättigheterna har uppgett att den ser över sina kontakter med den irländska regeringen i denna fråga och kommer att lägga fram förslag vid årsslutet om hur man tänker ta itu med detta.
Låt mig avslutningsvis svara Johannes Blokland, som krävde att få veta kostnaden för Europaparlamentets utredning. Det är en berättigad fråga, men jag skulle vilja fråga honom vilket pris han sätter på mänskliga rättigheter? Vilket pris sätter han på förhindrande av tortyr? Jag anser inte att vi kan sätta pris på sådana saker. Vi måste betala vad det kostar för att avslöja vad som sker och vidta åtgärder för att stoppa det.
Manuel Lobo Antunes
rådets ordförande. - (PT) Jag kommer att fatta mig så kort som möjligt, men det har varit många inlägg i debatten och ett antal frågor har ställts. Som ni säkert förstår, herr talman, är det viktigt att särskilt uppmärksamma och besvara några av frågorna. Under debatten har parlamentsledamöterna naturligtvis uttryckt många olika synpunkter, och alla är inte eniga. Samtliga synpunkter förtjänar självklart min fulla respekt, även om jag inte kan hålla med om alla. Jag kan i synnerhet inte hålla med om inlägget från en ledamot från mitt land, som enbart rörde situationen i Portugal. Jag kan absolut inte samtycka till hennes inlägg i något avseende. Trots dessa meningsskiljaktigheter är jag emellertid övertygad om att vi alla är eniga om en grundläggande punkt, nämligen att vi är engagerade i ett krig mot terrorismen i frihetens namn och att vi endast kan vinna detta krig i frihet.
Som jag sa i början av mitt inlägg kan kampen mot terrorismen endast vinnas genom gemensamma insatser och med respekt för de värden och grundläggande principer som EU och Förenta staterna delar.
Det är sant att rådet uppmanades att agera, men som jag och även de föregående ordförandeskapen har förklarat har rådet i sig inga befogenheter på detta område. Man kan beklaga detta, men så ligger det till. Artiklarna 6 och 7 i fördraget har åberopats i dag. Som ni vet handlar dessa artiklar om principer och värden, men inga befogenheter tilldelas. I enlighet med den så kallade principen om tilldelning av befogenheter kan institutionerna endast utöva de befogenheter som faktiskt, tydligt och uttryckligen har tilldelats dem genom fördragen. Så fungerar unionens institutioner. I dag har kommissionen emellertid lagt fram en rad förslag och initiativ, av vilka en del redan har genomförts och andra kommer att genomföras, vilket givetvis förtjänar rådets fulla uppmärksamhet och insatser. Kommissionens förslag kommer självklart att välkomnas av rådet.
Dessutom vill jag även påpeka att många initiativ har tagits av medlemsstaterna, främst genom deras parlament, och utredningar genomförs enligt de rekommendationer som lämnas i Europaparlamentets betänkande. I detta avseende, och med särskild hänvisning till det som händer i Portugal, företräder jag den portugisiska regeringen här i dag, en regering som har formats av socialistpartiet, ett parti som i Portugal är känt för och uppträdde exemplariskt i kampen för demokrati och frihet i vårt land. Naturligtvis har varken regeringen eller socialistparitet samtyckt till, samtycker eller kommer att samtycka till kränkningar av de mänskliga rättigheterna. Som jag har sagt till er är insatserna och initiativen för att ta reda på sanningen välkomna. Det är därför viktigt att vara noggrann, och grunden för en noggrann analys är att man inte tillåter någon förvirring eller godtar rena antaganden som fakta.
När det gäller de transatlantiska förbindelserna som har nämnts i debatten upprepar rådet att allmänna interna säkerhetsåtgärder som inte begränsas till en EU-medlemsstat endast kan tillämpas inom ramen för mycket strikt samarbete med USA i kampen mot terrorismen. Detta samarbete måste naturligtvis utvecklas, som det har påpekats, med utgångspunkt i det uttalande som gjordes vid det senaste transatlantiska toppmötet som hölls under det tyska ordförandeskapet.
Franco Frattini
kommissionens vice ordförande. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag tror inte att någon här i kammaren tvivlar på att dessa aktioner är olagliga. Det mervärde jag ser i Claudio Favas betänkande är att alla, samtliga tre institutioner, uppmanas att se till att dessa händelser aldrig upprepas igen. Det är det eftertryckliga budskap som jag uppfattar i slutsatserna i Favabetänkandet och den politiska punkt som jag anser att vi måste betona.
Jag anser att det finns två aspekter av detta. En strategisk aspekt, med andra ord att se mot framtiden och försäkra oss om att dessa händelser aldrig upprepas igen på europeiskt territorium, och sedan förlita oss till våra domstolar för att undersöka det som har skett tidigare. Som andra har påpekat är det ingen som anser att vi kan ersätta våra domstolar som i enlighet med rättsstatsprincipen måste utreda saken med alla bevis till hands och med vederbörlig respekt för oskyldighetspresumptionen, som Claudio Fava påminde oss om. Dåtiden och framtiden, det är de två nivåerna som kräver uppmärksamhet.
EU och Förenta staterna har obestridligen en gemensam tradition och konstitutionell bakgrund med garanterade grundläggande rättigheter. Jag anser därför att tortyr, olaglig internering och gripande av individer - även om de är terroristmisstänkta - strider mot vår gemensamma transatlantiska bakgrund av demokrati och rättigheter. Den politiska slutsats som jag drar är därför att vi behöver möjligheter för att stärka våra euroatlantiska band i syfte att öka säkerheten och rättigheterna.
Det är helt fel att kritisera Förenta staterna; vi bör tvärtom söka möjligheter att föra ett gemensamt krig mot terrorn som grundas på respekt för rättsstatsprincipen och de grundläggande rättigheterna. Det är den lärdom som jag personligen drar från många av dessa rekommendationer.
Sedan har vi frågan om hur vi ska stärka vår suveränitet. Detta är en allvarlig fråga. Hur kan EU stärka sitt eget suveräna område för att bli en starkare allierad i stället för en svag i det euroatlantiska samarbetet? Ett exempel är det gemensamma europeiska luftrummet som jag nämnde tidigare. Från och med januari 2009, när vi har gemensamma bestämmelser som gäller för samtliga 27 medlemsstater om överflygningsrättigheter, definitionen av flygplan och kontrollbefogenheter över detta gemensamma europeiska luftrum, kommer EU att ha stärkt sin suveränitet. Vid det laget kommer kommissionen dessutom utan tvivel att ha samordnings- och tillsynsbefogenheter, eftersom bestämmelserna då inte längre kommer att vara nationella utan europeiska.
Denna debatt ger oss avslutningsvis ännu ett skäl till att infoga stadgan om de grundläggande rättigheterna i det framtida konstitutionsfördraget eller det institutionella fördraget eller vad det nu kommer att kallas. Det är ytterligare ett skäl eftersom infogandet av stadgan, denna institutionella hänvisning till stadgan om de grundläggande rättigheterna, kommer att ge EU-institutionerna befogenheter - däribland tillsyn och rätt att väcka talan vid EG-domstolen - inom sektorer som är absolut livsviktiga för oss alla i vår vardag.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Claudio Fava
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag skulle vilja veta om det är möjligt att bifoga artiklarna 6 och 7 i fördraget till protokollet från vår debatt. Vi har just hört från rådet att artiklarna 6 och 7 begränsas till ett principuttalande. Som ni vet anges principerna i artikel 6, medan åtgärderna för att garantera dessa principer fastställs i artikel 7. Jag anser att det skulle vara värt att påminna rådet och även mina ledamotskolleger om detta.
Talmannen
Vi kommer att undersöka om detta är möjligt enligt förfarandena.
