Pidulik istung - Costa Rica
President
Bienvenido al Parlamento Europeo, Presidente Arias! Costa Rica Vabariigi president, daamid ja härrad, soovin Euroopa Parlamendi nimel teid, president Arias, väga soojalt tervitada.
Teie visiit on tähis Euroopa Parlamendi, Euroopa Liidu, Costa Rica ja Lõuna-Ameerika vahelistes suhetes.
Dr Óscar Arias, olete olnud Costa Rica president aastatel 1986-1990 ning aastal 2006 valiti teid uuesti nelja-aastaseks ametiajaks. Teid teatakse kõige paremini Nobeli rahupreemia võitjana, millega tunnustati 1987. aastal teie jõupingutusi Kesk-Ameerika rahuteede otsimise alal.
President Ariase jõupingutused rahvusvahelise vahendajana kandsid vilja kui 7. augustil 1987. sõlmisid kõikide Kesk-Ameerika riikide presidendid Esquipulas rahulepingu. Euroopa Liit toetas neid pingutusi täielikult.
Seetõttu on Costa Rica president eeskujuks kõigile inimestele maailmas. Ta ütles kunagi, et on ülioluline omada väärtusi, põhimõtteid ja ideaale ning nende eest võidelda. President Arias, te olete end paljude aastate jooksul sellele tegevusele pühendanud ning Costa Rica kodanikud austasid töö tulemusi valides teid kahe aasta eest teiseks ametiajaks presidendiks.
Kõnes, mille ma pidasin viiendal ELi ja Lõuna-Ameerika/Kariibi mere riikide (LAC) tippkohtumisel Peruus, Limas käesoleva aasta mais, rõhutasin piirkondliku lõimumise põhjapanevat olulisust 21. sajandil. Nagu Jean Monnet, üks Euroopa Liidu asutajaid, nii tabavalt on väljendanud, seisneb küsimus "ühenduse loomises inimeste vahel, mitte koostöö loomises riikide vahel”. President Arias, ka teie olete seda ideaali toetanud ning selle saavutamiseks aktiivselt tegutsenud.
Euroopa Parlamendi vaatepunktist on soovitav sõlmida Kesk-Ameerika ja Euroopa Liidu vahel liiduleping lähimas tulevikus - ma ütlesin seda ka Limas - ning ma soovin lisada nagu me just koosolekul üksikasjalikult arutasime: kui kuskil puhkeb sõda, leitakse tohutu hulk raha dollarites, eurodes või mis tahes valuutas, kuid kui vajatakse toetust rahumeelsete suhete loomiseks, siis vaidlevad riigid palju väiksemate summade üle. Me peame rahule võimaluse andma!
(Aplaus)
See on meie tänane sõnum teistele Euroopa institutsioonidele.
President Arias, lubage mul lõpetuseks öelda, et me usume, et teie ja teie riik mängivad nende läbirääkimiste õnneliku lõpplahenduseni viimisel jätkuvalt olulist rolli.
Euroopa Parlamendi liikmete nimel tervitan teid veel kord. Loodan, et teie visiit annab meile võimaluse tugevdada Euroopa, Costa Rica ja Lõuna-Ameerika vahelisi sõprussidemeid.
Daamid ja härrad, lubage mul lisada midagi plaanivälist: see on suurepärane, et Costa Rica president on täna meiega ning on väga meeldiv kokkusattumus - täna võin ma erandjuhul kellegi vanust märkida -, et Euroopa Komisjoni välispoliitika volinik Benita Ferrero-Waldner tähistab täna oma 60. sünnipäeva. See on teine tore sündmus ning ma õnnitlen teda sünnipäeva puhul.
(Aplaus)
Óscar Rafael Arias Sánchez
Costa Rica Vabariigi president. - (ES) Härra president, tervitan teid väikese Ameerika vabariigi nimel, mille pisut üle 4,5 miljonit inimest julgevad iga päev elada ja unistada; kus ideaal ühiskonnast ilma sõjaväeta on olnud võimalik ning kus me varsti tähistame demokraatia 110. aastapäeva. Tervitan teid väikese Ameerika vabariigi nimel, keda ümbritsesid 20. sajandi teisel poolel kõige õõvastavamad diktatuurid, kuid kes samal ajal ise rõhumist ei kogenud; kes keeldus olemast ettur külmas sõjas ning kes on hoidunud relvade kasutamisest rahu saavutamiseks. Tervitan teid Costa Rica Vabariigi nimel.
Härra president, daamid ja härrad:
Tänasele on eelnenud kaks sündmust, mida lahutavad sajandid ja aastakümned, kuid mis on tänasega seotud nagu selle hommiku koidik. Täna 225 aastat tagasi lõppes Pariisi lepingu sõlmimisega Ameerika Iseseisvussõda, mis oli esimene iseseisvusliikumine praktiliselt kogu Ameerika kontinendil. Samuti täna 69 aastat tagasi algas Prantsusmaa ja Ühendkuningriigi poolt Saksamaa vastu sõja kuulutamise ning liitlaste kujunemisega, mis hõlmas suurt osa Ameerikast - Teine maailmasõda. Mainin neid sündmusi kuna olen tulnud kõnelema poodiumile, mis sümboliseerib eri rahvaste ühtekuuluvust, olles teadlik oma õlgadel kantavast ajaloolisest taagast mida kannate ka teie nende rahvaste minevikus toimunu tõttu, keda esindate. Me ei ole tulnud selleks, et kahe kontinendi vahel suhteid luua, vaid tunnistada, et need suhted on juba kaua eksisteerinud ning et iga katse neid parandada peaks algama nende mõistmisest tervikuna.
Otsekohesusega, mis peaks sõprade vahel valitsema, peame tunnistama, et meie ühine ajalugu algab ühe tsivilisatsiooni domineerimisega teise üle. Ameerika tutvus Euroopaga kõigepealt tema võimu, mitte tema ideede kaudu. Hirm iseloomustas vallutust ja viha koloniseerimist. Siiski peame seda vana kultuuri imetlema. Vaatamata peetud lahingutele on võimatu eitada fakti, et Euroopa süütas meie maal vaimuvalguse ning istutas meisse armastuse inimlikkuse parimate põhimõtete vastu, põhimõtete, mida me iseseisvuse saavutanutena ei hüljanud.
Need olid põhjused, mis tõid mind 21 aastat tagasi esimesel ametiajal Costa Rica presidendina Euroopasse. Tookord tulin paluma kontinendilt abi, et aidata taastada rahu Kesk-Ameerikas, kus viis riiki pidasid kodusõjas elu eest lahinguid. Veresaun eraldas meie rahvaid ning sundis venda venna vastu võitlema. Tolle aja võimud korraldasid meiega julma eksperimendi, et näidata oma jõudu: nemad tõid sisse relvad ja meie kandsime kaotusi. Hukkunute arv tõusis mõnede hinnangute kohaselt 350 000 inimeseni. Proportsionaalselt vaadatuna võrdub see peaaegu 4 miljoni Ameerika kodaniku surmaga Iraagi sõjas. Ainult rahu saavutamise abil saime tagada oma piirkonnale tuleviku.
Sel ajal oli Euroopa vastus meie palvetele. Selle kontinendi moraalne toetus õigustas meie jõupingutusi leida konfliktile diplomaatiline lahendus, Kesk-Ameerika probleemile Kesk-Ameerika lahendus. Rahvusvaheline abi, mida te meile sel ajal andsite, oli helde ja ulatuslik ning see oli märk Euroopa tõelisest soovist Kesk-Ameerika rahvaste edule kaasa aidata.
Nüüd, 21 aastat hiljem Euroopasse tagasi tulles olen sunnitud lausuma nagu Fray Luis de León kui ta pärast 4-aastast vangistust vabanes - "Nagu me eile rääkisime...” - sest nii mõneski mõttes peame alustama sealt, kus pooleli jäi. Euroopa ja Kesk-Ameerika vahelised suhted, mis sõja ajal nii lähedased olid, on rahu ajal kaugemaks muutunud. Euroopa abi Kesk-Ameerikale, mis oli rõhumise ajal nii laiaulatuslik, on vabaduse ajal muutunud palju tagasihoidlikumaks. Me ei kujutlenud kunagi, et ületades rahu lävepaku astume unustuse kuningriiki. Mulle meeldiks mõelda, et nüüd on aeg näidata, et sõbrad, kes toetasid meid halbadel päevadel, teevad seda ka helgematel päevadel, just seetõttu, et meil on praegu helgemad päevad käes.
Soovin täna esitada kolm tegevuse jätkamise teed, mille abil saame sidemeid tihendada ning võidelda õlg õla kõrval, et ehitada üles utoopiad, mida te ise käskisite meil omandada: ELi ja Kesk-Ameerika riikide vahelise assotsiatsioonilepingu allkirjastamine, Costa Rica konsensus ja "Rahu loodusega”.
Ma tean hästi, et selles täiskogus esineb vabakaubanduse suhtes mitmesuguseid vaateid. Siiski tean ka, et kõrgelennulisest vaatepunktist esitatud vaated pärinevad neilt, kellel on õnn elada arenenud riigis. Täna sooviksin esitada maise vaatepunkti. Minu riigil, mis on üks väiksemaid maailmas, ei ole võimalik kõike tarbitavat ise toota. Me oleme määratud olema tänapäeva foiniiklased. Üleilmastumise ajastul on arenguriikide ees seisev dilemma lihtne ja karm: kui me ei suuda eksportida üha rohkem kaupu ja teenuseid, siis lõpetame üha enam inimesi eksportides.
On selge, et Euroopa peab silmas pidama eurooplaste huve. Kuid on ka selge, et eurooplaste ja iga maailma rassi huvid on üha enam määratletud inimlikkuse ühise saatusega. Ükski riik ei saa elada hoolimata samal ajal piiri taga sagenevast näljast, ignorantsusest, vägivallast ja haigustest. Samal ajal kui erinevused meie riikide vahel on nii suured, viib ülemaailmne diasporaa jätkuvalt tuhandeid inimesi üle ookeanide, jõgede ja linnamüüride otsima võimalusi, mida nad oma riigis ei leidnud.
Assotsiatsioonileping Kesk-Ameerika riikide ja Euroopa Liidu vahel, mis võib olla esimene piirkondadevaheline leping, mille Euroopa Liit sõlmib, on kõige lähem, selgem ja otsesem võimalus Euroopa jaoks taaselustada oma kohalolu Lõuna-Ameerikas. Alates Kesk-Ameerika ühisturu loomisest on vähesed algatused omanud suuremat potentsiaali, et tõsta majanduskasvu Kesk-Ameerika maakitsuses, moderniseerida institutsioone ja luua võimalusi siiani vaesuses elavate keskameeriklaste jaoks. Euroopa jaoks tähendaks kokkuleppele jõudmine liidripositsiooni tagasivõtmist ning eesliini koha haaramist võitluses Lõuna-Ameerika arengu eest. Eile olime rahuliitlased, täna võime olla arengupartnerid.
Siiski on Kesk-Ameerika ja Euroopa vahel ikka veel väga suured erinevused, mida tuleb arvestada. Esimene erinevus peitub lõimumise mudelis: Euroopa peab tunnustama seda, et Kesk-Ameerika lõimumine on toimunud viisil, mida meie institutsioonide areng on lubanud. Me oleme praegu arenevas maailmas kõige enam lõimunud piirkond ning arvame seetõttu, et ei ole õiglane asetada meie ette lõimumisega seotud tingimusi selleks, et edendada läbirääkimisi; tingimusi, mida Kesk-Ameerikal on keeruline järgida ning veelgi enam, mille järgimist ei nõuta teistelt maailma piirkondadelt.
Teine ja võib olla veelgi olulisem erinevus meie piirkondade vahel on arengutase: on ülioluline, et lepingu äriline komponent võimaldaks Kesk-Ameerika riike soosivat asümmeetrilist kohtlemist ning et leping hoiduks kohutavast tõkestamise tegevusest valdkondades, kus just Kesk-Ameerika riikidel on suhtelised eelised. Kui me jõuame nende eelduste alusel kokkuleppele, teeb Euroopa suure hüppe Kesk-Ameerika riikides elavate inimeste hüvangu suunas, kuid samuti ka enda hüvangu suunas, sest rahvusvahelise kriisi ajal saaks Euroopa suuresti kasu majandusest, mille kasv on viimase viie aasta jooksul Euroopa omast umbes kaks korda suurem olnud.
Euroopa võib hakata mängima arenevas maailmas uut juhtivat rolli, kuid esmalt peab ta kindlustama, et juhtroll tõesti arengule kaasa aitab. Goethe on öelnud, et miski ei ole uuele tõele hävitavam kui vana viga. Me ei saa siseneda rahvusvahelise koostöö uude faasi kandes samal ajal mineviku taaka, eriti sõjaliste kulutuste koormat, mis on peaaegu 200 miljoni vaesuse käes nõrkeva Lõuna-Ameerika inimese suhtes iseenesest tõesti solvav. Kätte on jõudnud aeg, kus rahvusvaheline finantsüldsus peab õppima terasid sõkaldest eraldama ning enda ees olevate tõendite alusel ära tundma, millised kulutused tõstavad inimeste elatustaset ning millised mitte.
Pole auasi, et 2007. aastal ulatusid Lõuna-Ameerika sõjalised kulutused 36 miljardi dollarini, seda piirkonnas, kui Colombia ainsana välja arvata, kus ei toimu praegu ühtegi relvakonflikti. Rahaga, mida kulutatakse üheainsa lennuki Sukhoi Su-30k ostmiseks, saaks muretseda meie tudengitele umbes 200 000 sülearvutit MIT Media Lab XO. Ühele helikopterile Black Hawk kulutatava summa eest võiks maksta igakuist 100-dollarilist toetust 5 000 Lõuna-Ameerika noorele. Maailma arenenud riigid ei tohi abi ja vahenditega toetada neid, kes on otsustanud varustada oma sõdureid selle asemel, et harida oma lapsi. Seetõttu, daamid ja härrad, on minu riigi valitsus kuulutanud välja algatuse, Costa Rica konsensuse, selleks et luua mehhanisme nende arenguriikide võlgade kustutamiseks ja rahaliste vahenditega toetamiseks, kes investeerivad rohkem keskonnakaitsesse, haridusse, tervishoidu ja elanike eluasemetesse ning vähem relvadesse ja sõduritesse. Ma loodan endiselt, et Costa Rica konsensus muutub koos teie abiga ühel päeval reaalsuseks.
Loodan samuti, et meil õnnestub vastu võtta veel üks kava, mis on konsensusega tihedalt seotud: relvaveo lepe, mille Costa Rica on ÜROs esitanud ja mis keelab piirkondadesse, rühmadele või isikutele relvade vedamise, kui on piisav põhjus arvata, et neid kasutatakse inimõiguste või rahvusvahelise õiguse rikkumiseks. Ma ei tea, kui kaua meil on võimalik vastu pidada mõistmata, et tappa palju inimesi vähehaaval iga päev on sama laiduväärne kui tappa suur hulk inimesi ühe päevaga. Maailma 640 miljoni laskur- ja kergrelva, millest 74% on tsiviilisikute omanduses, hävitav jõud on kujunenud veel tapvamaks kui tuumapommidel, ning see moodustab ühe peamise avaliku ebakindluse taga oleva liikumapaneva jõu nii riiklikul kui rahvusvahelisel tasandil. Surmahirm ei tohi olla võti, milles meie rahvaste tulevik on kirjutatud. Täna on meil võimalik tegutseda kindlustamaks, et küsimus sellles ei seisneks.
On veel midagi, mida tahaksin mainida, mis on samuti seotud mitte ainult inimeste vaid kõikide eluvormide vastu suunatud vägivalla ja hävitamisega. Iga mets, mille me langetame, iga tonn süsinikdioksiidi, mida me õhku paiskame, iga jõgi, mille me reostame, viib meid sammu võrra edasi liikide väljasuremise värava suunas, avause suunas, mille ees peame nagu Dante põrguvärava juures igasuguse lootuse maha jätma. Ma keeldun tunnistamast, et inimlikkus läheb läbi selle värava.
Kuuskümmend aastat tagasi oli endisel Costa Rica presidendil, José Figueresel, kujutlus riigisõjaväe kaotamisest, et kuulutada sellega maailmale rahu. Nüüd oleme otsustanud kuulutada "Rahu loodusega”. Me oleme endale eesmärgiks seadnud saada 2021. aastaks, mil tähistame 200 aasta möödumist iseseisvuse saavutamisest, süsinikdioksiidi emissiooni kompenseerivaks riigiks. Olles istutanud 5 miljonit puud, olime eelmisel aastal riik, kus on kõige rohkem puid inimese kohta ja ruutkilomeetril maailmas. Aastal 2008 istutame veel 7 miljonit puud. Me juhime rahvusvahelist ristisõda ülemaailmse soojenemise vastu ning täna palun teid alandlikult meiega selles ühineda.
Ülemaailmse soojenemise tõttu kasvavad Inglismaa rannikul oliivipuud, mis on teadusüldsuse jaoks tõeliselt muret tekitav märk. Erinevalt piibliloost, milles tuvi tõi oliivioksa rahu märgina, on praegune oliivioks ohu märk. Täna palun saata see tuvi maailma kaugeimatesse nurkadesse, et ta naaseks kõikide maailma rahvaste tahtega olukorda muuta. Ainult koos saame luua uue liidu, seekord mitte jumala ja inimese, vaid inimese ja jumala loodu vahel.
Härra president
Suur Argentiina kirjanik Jorge Luis Borges tavatses öelda, et ta on väljasaadetud eurooplane, viidates suure osa Ameerika kontinendi populatsiooni euroopalikule päritolule. Pärast sajandeid kestnud segunemisi ja rassimuutusi on siin ilmselt palju väljasaadetud ameeriklasi. Meid saatis välja ookeani tekitatud geograafiline juhus ja ajaloopendli tekitatud juhus, mis sõltuvalt asjaoludest toob meid kokku ja viib üksteisest lahku. Ma usun, et on aeg jätta pendel liidu peale, ning valida taaskord tee, mida eelistasid tuuled 180 miljonit aastat tagasi enne seda kui maasse tekkis esimene lõhe, kui Euroopa oli Ameerikaga ühendatud ning oleks olnud võimalik Pariisist New Yorki kõndida.
Me oleme kõik ühe liigi esindajad, kes on siiani suutelised noppima eluaia kõige kaunimaid õisi. Meie unistused on ühine pärand ja meie otsuses mõjutavad teiste elusid, meeldigu see meile või mitte. Ma leian, et see on kaugel ähvardusest, kuid see on kahtlemata suurepärane võimalus. Ma usun nagu suurim Costa Rica luuletaja on öelnud: "kõige suurepärasem on teada, et meil on jõud elustada kõige elutumaid asju, mida puudutame, avardada oma horisonti nägemata piire, sest kõik, mida näeme, muutub koos meiega lõputuks”. Ma ei kahtle, et suudame seda lõputut jõudu rakendada kõigi, nii eurooplaste kui ameeriklaste, hüvanguks ning et järgime suurema õigluse ja vabaduse homset tähte külg külje kõrval liikudes.
(Aplodeeriti püsti seistes)
President
President Arias, Euroopa Parlamendi nimel soovin teid suurepärase ja esilekerkiva kõne eest kõige siiramalt tänada. Teie sõnad väljendasid seda, et teie ja teie riik esindate demokraatiat ja vabadust; te töötate vägivalla, terrori ja diktatuuri vastu. Kui ütlete, et Costa Rica on väike riik, siis soovin esile tuua, et rahvaarv või geograafiline paiknemine ei ole kõige olulisemad. Oluline on riigi ja presidendi vaimsus. Igaüks, kes on teie kõnet kuulnud, teab et president Arias ja Costa Rica esindavad vabadust ja demokraatiat. See muudab Costa Rica maailmas suureks riigiks.
(Aplaus)
Te olete rahumees, seepärast anti teile 1987. aastal Nobeli rahupreemia. Te ei jäänud siiski pärast seda puhkama; 21 aastat on möödunud ning nüüd propageerite te rahu inimeste vahel ja rahu loodusega. Euroopa Parlament seisab nende põhimõtete ülevalhoidmises teie kõrval.
Soovin koos paljude Brüsselis ja Belgias elavate Costa Rica kodanikega samuti südamlikult tervitada teie riigi valitsuse ministeid, kes teid saadavad ja praegu siin viibivad: välissuhete ministrit, Stagno Ugartet ja väliskaubanduse ministrit, Ruiz Gutiérrezt. Olge oma riigi üle uhked! Mitte rahvuslikus mõttes, sest siis võiksid diktatuuri ja vägivalla abil juhitud riigid samuti enda üle uhked olla, kuid olge uhked oma riigi, Costa Rica, üle, sest te kaitsete õigeid väärtusi: demokraatiat, vabadust ja rahu.
Tänan teid veelkord. Muchas gracias, president Arias!
(Aplaus)
