Afstemning
Howitt
Hr. formand, i overensstemmelse med det, vi netop har stemt om i forbindelse med disse punkter, støtter vi ordlyden »overvågningsmekanismer« i både punkt 13 og 14 snarere end ordene »europæisk overvågningsplatform«. Jeg vil gerne, med Parlamentets støtte, fremsætte en mundtlig ændring til ændringsforslag 6 fra PPE-gruppen. Vi accepterer det i sin helhed, men ordet »international« tages ud efter aftale med deres gruppe.
Punkt 24

Howitt
Hr. formand, som svar på mishagsytringerne var det ikke mit ønske at fremsætte et mundtlig ændringsforslag, men vi er nået frem til et kompromis, og det ser ud til at holde, for så vidt angår afstemningen her til morgen.
Punkt 24 har været årsag til megen diskussion blandt de politiske grupper. Det er lykkedes os at nå frem til et kompromis om kun en lille del af dette punkt. Jeg vil gerne omhyggeligt læse den en smule ændrede ordlyd op, for så vidt angår den første linje. Den er meget kort. Den lyder: »anmoder Det Europæiske Råd om at afklare omfanget af Bruxelles-konventionen af 1968«.

Formanden
Hr. Wolf får ordet for at gøre indsigelse mod det mundtlige ændringsforslag.

Wolf
Hr. formand, jeg gør indsigelse, da dette ændrer dette punkts betydning, og jeg mener ikke, at vi bør gøre det mundtligt.

Formanden
Hr. Wolf, De har fuldt ud ret til at gøre indsigelse, men for at den kan gøres gældende, er det nødvendigt, at 12 parlamentsmedlemmer støtter Dem. Det vil med andre ord sige, at hvis der er 12 parlamentsmedlemmer, som støtter Dem, vil ændringsforslaget blive forkastet. Ellers vedtages det.
Det mundtlige ændringsforslag forkastedes, da det konstateredes, at flere end 12 parlamentsmedlemmer støttede hr. Wolfs forslag
Ændringsforslag 23

Howitt
Hr. formand, der er to elementer i dette ændringsforslag fra UPE-gruppen. Det første er at slette fem ord, og jeg er som ordfører imod en sådan slettelse. Det andet ændringsforslag er at indsætte ordene »OECD's komité for internationale investeringer og multinationale selskaber« senere. Det er den anden del, som jeg råder Parlamentet at stemme for. Det er ikke hele første afsnit, kun slettelsen af de fem ord, som jeg er imod.

Formanden
Jeg forstår, at de fem ord på engelsk er 11 ord i den spanske udgave. Det er under alle omstændigheder et rent sprogligt problem.
Munterhed
Mine damer og herrer, i dette tilfælde sejrer spanierne med 11 mod 5.
Forslaget til beslutning vedtoges

Formanden
Tillad mig, at jeg lykønsker hr. Howitt, og jeg vil endnu en gang takke Dem alle for Deres samarbejde i denne komplicerede afstemning.

Delcroix
Alle er klar over, at udviklingslandene er fattige. De 15 rigeste mennesker i verden ejer tilsammen en formue, der er større end Afrikas fattige landes samlede BNP. Imidlertid er der stor fare for, at underudviklingen i den tredje verden vil vare ved, og endda at den vil forværres. Priserne på råstoffer falder uafbrudt, og der er ingen udsigt til, at de vil stige igen, eftersom man i stadig højere grad kan fremstille kunstige stoffer, der kan erstatte råstofferne. Men udviklingslandenes økonomi er hovedsageligt baseret på salg af disse råstoffer. Samtidig sakker disse lande mere og mere bag ud med hensyn til undervisning og teknologisk fremskridt.
Som en kontrast til disse nedslående udsigter ser man store multinationale selskaber fusionere, hvoraf nogle har et budget, der er større end f.eks. Danmarks og Østrigs budgetter. Sammen kontrollerer de 70 % af verdenshandlen. Partierne, fagforeningerne og de uafhængige medier, der fungerer som en modstandsstyrke, forholder sig i stadig højere grad passive, og dette medfører en udbredt følelse i offentligheden af magtesløshed.
Over for den tilstand verden befinder sig i og over for koncentrationen af økonomien er nogle fristet til at give op, fordi de ikke kan foreslå et realistisk alternativ. Men verden kan altid ændres, og det værste, man kan gøre, er at fortvivle og give op. Mennesket har for første gang i historien nået et udviklingsstadium, hvor der er mad nok til alle, og hvor alle kan få tag over hovedet, lægehjælp og undervisning. Det ville være nok, hvis man blot anvendte nogle få procent af verdensbudgettet til dette formål.
Hele denne elendighed er altså ikke skæbnebestemt, og det glæder mig at se betænkninger, der viser dette, som Richard Howitts betænkning, der vil regulere markedslovene. I det første punkt i forslaget til beslutning understreges det, at »EU ... og europæiske virksomheder ... kan spille en afgørende rolle i den bæredygtige sociale og økonomiske udvikling på verdensplan«.
Efter erfaringen med de europæiske virksomhedsudvalg, der blev oprettet uden fastsættelse af sanktioner i tilfælde af overtrædelse af reglerne, hvilket førte til, at visse multinationale europæiske selskaber ikke tog reglerne alvorligt, er jeg tilhænger af den tresidede aktion, der er foreslået her. For det første at fastsætte en europæisk ramme, der skal styre virksomhedsoperationerne på verdensplan samt en adfærdkodeks, der fastsætter internationale minimumsnormer, som skal sikre overholdelsen af menneskerettighederne, minoriteters og naturfolks rettigheder, arbejdsbetingelser, respekten for miljøet samt bekæmpelse af korruption. For det andet en uafhængig »europæisk overvågningsplatform«, der skal sørge for gennemførelsen af denne adfærdskodeks og kontrollere, at de aktiviteter, der anvendes i modtagerlandene er socialt og miljømæssigt bæredygtige. For det tredje retsforfølgelse af de virksomheder, der ikke overholder forpligtelserne.
Denne diskussion forekommer mig fuldt ud berettiget. Det er stadig nødvendigt, at Unionen handler med henblik på at iværksætte en sådan adfærdskodeks og med henblik på at iværksætte effektive overvågningsmekanismer gennem aftaler i Den Internationale Arbejdsorganisation (ILO) og Organisationen for Økonomisk Samarbejde og Udvikling (OECD), og at der træder sanktioner i kraft i tilfælde af overtrædelse. Det er den politiske verden og den offentlige mening, der, navnlig med hjælp fra ngo'erne, skal vinde denne kamp.

Deprez
Den Europæiske Union er den største donor af udviklingsstøtte. De europæiske virksomheder er de største direkte investorer i udviklingslandene. Som ordføreren siger, kan den europæiske holdning altså vise sig afgørende med hensyn til en økonomisk og socialt bæredygtig udvikling på verdensplan.
Jeg er personligt overbevist om, at en ordentlig socialpolitik nødvendigvis må baseres på velfærd, som kun er mulig gennem en økonomisk støttet udvikling. Jeg er ligeledes overbevist om, at et økonomisk opsving baseret på social uretfærdighed ikke kan vare ved.
Set i dette perspektiv skal Europa-Parlamentet godkende og støtte de frivillige initiativer, der er taget som supplement til internationale regler og til de forpligtelser, de nationale myndigheder har indgået, med henblik på at fremme adfærdkodekser - for så vidt som disse er udarbejdet af alle berørte parter, og at de overvåges og kontrolleres på en effektiv og uafhængig måde.
Idéen om udarbejdelsen af en adfærdkodeks, der skal tjene som forbillede, og som genoptager de eksisterende nationale minimumsnormer og iværksættelsen af et europæisk observatorium, der har til opgave at kontrollere om disse overholdes, bør støttes på betingelse af, at dette observatorium handler i tæt samarbejde med alle parter, og at det ikke på et senere tidspunkt bliver et instrument, der bruges som en veludviklet form for protektionisme mod de varer og tjenesteydelser, der produceres i udviklingslandene.
Endelig er en retsforfølgelse af virksomheder, der ikke opfylder deres forpligtelser i et udviklingsland, i det medlemsland, hvor virksomheden har sit hovedsæde, samt udarbejdelsen af en lovgivning, der gør det muligt at retsforfølge de multinationale virksomheder ved de europæiske domstole, to tiltalende idéer.
Dog skal de overvejes nøje, for de kan også, hvis man ikke passer på, fordrejes fra den oprindelige målsætning til protektionistiske formål.

Souchet
Jeg har stemt mod Howitt-betænkningen, selvom intentionerne i betænkningen er glimrende: at fastsætte minimumsnormer for arbejde, der er gældende i forbindelse med handlen med udviklingslandene. Men den metode, der nævnes, er ulogisk og farlig, idet den begrænser et spørgsmål, der i virkeligheden vedrører hele verden, til Europa.
Disse adfærdskodekser skal forhandles på verdensplan og skal føre til en obligatorisk bestemmelse, der skal gælde i lige høj grad for alle virksomheder, både i tredjelande og i Unionen. Ellers vil vi uundgåeligt ende med delvise og valgfrie foranstaltninger. Men det er dels op til os at sørge omhyggeligt for, at de allerede eksisterende internationale regler, navnlig inden for rammerne af ILO, gennemføres effektivt af alle, og dels at udvikle WTO's regler på en sådan måde, at der i reglerne også tages hensyn til det vigtige spørgsmål om social dumping samt i øvrigt spørgsmålet om miljømæssig dumping.
Dette er medlemsstaternes og Kommissionens direkte ansvar. Europa-Parlamentet fremmer ikke debatten, nærmest tværtimod, når det nøjes med at stræbe efter en dydighed, der kan give bagslag for de europæiske virksomheder.

Demokrati, retsstat og menneskerettigheder i EU/AVS
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0411/98) af Fernández Martín for Udvalget om Udvikling og Samarbejde om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om udfordringer i partnerskabet mellem Den Europæiske Union og AVS-landene: demokratiets og retsstatens principper, menneskerettigheder og god regeringsførelse (KOM(98)0146 - C4-0390/98).
Jeg giver ordet til stedfortræderen for ordføreren, hr. Pomés Ruiz.

Pomés Ruiz
Hr. formand, det er mig en stor ære at fremlægge den glimrende betænkning, som Fernando Fernández Martín har udarbejdet, og som stræber efter at give forholdet mellem EU og AVS-staterne en ny impuls.
Indholdet i betænkningen er uden tvivl en politisk udfordring for vores fremtidige forhold til AVS-staterne, således som det klogt fremgår af titlen på det dokument, som Kommissionen har sendt til Parlamentet med henblik på forhandling og godkendelse.
Lomé IV-konventionen indebar allerede en fornyelse ved i selve konventionsteksten at henvise til overholdelse og fremme af menneskerettigheder. Under revisionen af Lomé IV i 1995 indarbejdedes der en eksplicit henvisning til anerkendelse og overholdelse af de demokratiske principper i artikel 5, retsstatens konsolidering og god regeringsførelse i artikel 366, stk. 2, og i artikel 224 udvides og uddybes dette i samme retning. Nu drejer det sig om, at vi ud over at føre en teoretisk debat om koncepter, der er fulde af gode hensigter, gør fremskridt i udarbejdelsen af konkrete foranstaltninger, som letter overgangen fra teori til praksis.
Vi må gøre vores venner i AVS-landene klar over, at disse retningslinjer på en måde skal opfattes som et forsøg på indgriben i anliggender, som hører ind under deres kompetence, ansvar og suverænitet. Jeg er nødt til at sige, at en stor del af de retningslinjer og foranstaltninger, som vi taler for i denne betænkning, ikke vil være effektive, og deres virkninger vil være lig nul, hvis de forskellige AVS-aktører ikke selv påtager sig dem, hvilket især gælder AVS-landenes civile samfund, som er den endelige modtager af disse fordelagtige foranstaltninger.
Jeg må straks tilføje, at i nogle af de problematiske sager, som vi er nødt til at tage fat på som f.eks. korruption, bør Unionen føre tilsyn og vedtage sanktionsforanstaltninger som eksempler, hvis overtrædelserne involverer fysiske eller juridiske personer eller europæiske virksomheder. Som en af de mest fremtrædende europæiske tænkere i den sidste del af dette århundrede har sagt, er korruptionen den kræftsvulst, som underminerer demokratierne. Ligegyldig hvordan korruptionen tager sig ud, munder den altid ud i et økonomisk system, som favoriserer det øjeblikkelige udbytte, egenmægtigheden og personlige interesser, og den er det modsatte billede af enhver idé om gennemsigtighed, lighed og retsstat.
Siden betænkningerne af Martens og Rocard har Europa-Parlamentet krævet en ny politisk dimension i forbindelserne mellem Den Europæiske Union og AVS-landene baseret på fremme af de demokratiske værdier og respekten for menneskerettighederne. I den forbindelse er uddannelse det væsentligste område for en politisk aktion, der sigter på at fremme styrkelsen af et stærkt og sundt civilsamfund. Det må kunne kræves, at disse aktioner tager særligt hensyn til kvindens specifikke rolle og beskyttelsen af de mindreåriges rettigheder. Disse grupper er nogle gange underkastet nye former for indfødt slaveri, som er en ydmygelse og fornærmelse for den menneskelige værdighed. Styrkelsen af retsstaten og demokratiet bør omfatte udviklingen af arbejdsbetingelserne for domstolene, politiet og militæret og fremme hjælp til de kommunikationsmedier, som tjener målet om en sand og uafhængig information fra statsmagten, samt styrke samfundet gennem foreningsdannelser og virksomheds- og fagorganisationer.
Vi er klar over, at disse målsætninger, som er ambitiøse uden dog af den grund at være mindre hastende eller utopiske, ikke kan nås uden en dialog såvel mellem EU og AVS-landene som mellem AVS-landene indbyrdes. Denne dialog bør være så bred og intens som muligt og bør omfatte alle de berørte emner og områder. Den bør i øvrigt ikke kun omfatte repræsentanter for hver stat, men også især medlemmer og organisationer fra den politiske opposition, repræsentanter for den lovgivende og den dømmende magt samt repræsentanter for det civile samfund og ikkestatslige organisationer. I denne sammenhæng støtter vi en styrkelse af rollen som privilegeret forum for udviklingen af en sådan dialog for Den Paritetiske Forsamling for Konventionen (AVS/EU).

Maij-Weggen
Hr. formand, den forelagte meddelelse fra Kommissionen om støtten fra EU til fremme af demokratiet, opbygning og opretholdelse af retsstaten og respekt for menneskerettighederne og god regeringsførelse i AVS-landene, er en god ting. Det er et godt initiativ fra Kommissionen. Det er Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggenders mening, som jeg har fået lov til at fremsætte en udtalelse om i Udvalget om Udviklingssamarbejde.
Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender har dog nogle bemærkninger, som er udarbejdet i ændringsforslagene. Det er iøjnefaldende, at der i meddelelsen ikke tages tilstrækkeligt hensyn til den eksisterende og også enestående EU-AVS-struktur, som gennem EU-AVS-rådet og EU-AVS-forsamlingen kan bruges fuldt ud til at påtale spørgsmål om menneskerettigheder, demokrati og god regeringsførelse over for hinanden. I stedet for at oprette for mange nye strukturer er det bedre at bruge især de eksisterende strukturer så godt som muligt.
En anden bemærkning er, at hvis der i et bestemt AVS-land er tale om krænkelse af menneskerettighederne eller en skadelig mangel på god regeringsførelse og demokrati, har EU-AVS-forsamlingen mulighed for at sende delegationer, lave rapporter og drøfte disse rapporter i forsamlingen og træffe foranstaltninger. I stedet for at lave for mange embedsmandsrapporter er det bedre altid først at gøre brug af forsamlingen og så også intensivere denne fremgangsmåde. Derved undgås dobbelt arbejde, og det understreger med det samme den politiske henvendelse i stedet for den embedsmæssige, hvilket generelt er mere effektivt.
En tredje bemærkning er, at de fleste AVS-lande har underskrevet internationale aftaler om menneskerettigheder og demokrati. Det betyder, at de har pligt til regelmæssigt at rapportere og evaluere disse rapporter i deres parlament. Hvis Unionen vil foretage sig noget, mener vi, at der skal tages hensyn til deres eget ansvar.
Hr. formand, vi har fastlagt disse punkter i ændringsforslagene. De er overtaget af hr. Fernández Martín. Vi er tilfredse med hans betænkning, og vi håber, at Kommissionen giver et godt svar på betænkningen og vores ændringsforslag.

Virrankoski
Hr. formand, rodfæstelsen af demokratiets og retsstatens fremherskende principper i udviklingslandene er blandt de store udfordringer i vores tidsalder. Den materielle og menneskelige udvikling er kun mulig under forhold, hvor der hersker almen retssikkerhed og ligeværdige samfundsrettigheder.
Økonomisk foretagsomhed kræver en klar lovgivning som sikkerhed. Den Europæiske Unions store opgave er at fremme demokratiseringen, respekten for menneskerettighederne og tilegnelsen af retsstatens principper. Den har allerede tidligere fremmet dette arbejde og gør det fremover - der er også afsat penge til det i budgettet.
Rodfæstelsen af demokratiet skal starte fra bunden. Man må fremme fødsel og udvikling af politiske partier. Man må støtte åbenhed, hæderlighed og legalitet inden for forvaltningen. Lokale principper og skikke er ofte en hæmsko for udviklingen. Korruption og favorisering af slægtninge er ganske udbredt og, hvad værre er, i vid udstrækning både accepteret og forstået. Under disse forhold er det vanskeligt at anvende Den Europæiske Unions midler, for også her kan der let opstå misbrug. Derfor er demokratiseringsprogrammernes realisering vanskelig og kræver stor ansvarsfølelse fra de pågældende embedsmænd.
Allerede under udarbejdelsen af sidste års budget besluttede Parlamentet, at der burde oprettes en egen interinstitutionel arbejdsgruppe, hvori også Europa-Parlamentet skulle have en repræsentant, til at forvalte de midler, der var afsat til at få fremmet demokratiet, respekten for menneskerettighederne og udviklingen af retsstaten. Denne arbejdsgruppes formål skulle være at bistå ved realiseringen af og opfølgningen på programmerne. Det ville da også være ønskeligt, om dette koordineringsarbejde snarest tog sin begyndelse.

Vecchi
Hr. formand, først vil jeg gerne lykønske hr. Fernández Martín for det kloge og fornuftige stykke arbejde, han har udført i forbindelse med denne betænkning.
Hvad er det centrale punkt i Kommissionens meddelelse og i den parlamentariske betænkning, vi har til behandling?
Det er blot konstateringen af, at demokratiet, stadfæstelsen af en retsstat, overholdelsen og styrkelsen af menneskerettighederne, bekæmpelsen af korruption og indførelsen af god regeringsførelse ikke bare er almengyldige principper og målsætninger, der naturligvis skal fremmes overalt, men at de også - og ikke mindst - er væsentlige betingelser for at kunne føre nogle sunde, fornuftige og reelle udviklingspolitikker.
Man ønsker kort sagt ikke at »eksportere« nogle modeller til vores partnere i den tredje verden, navnlig AVS-landene, og det drejer sig ikke om at diktere de principper og praksiser, der er karakteristiske for de mest udviklede lande i verden. Man ønsker derimod at stadfæste det, som efterhånden er blevet en objektiv konstatering, nemlig at demokrati og menneskerettigheder er det grundlag, som et moderne samfund kan udvikle sig ud fra, og ikke det endelige resultat af udviklingen.
Vi ved naturligvis godt, at der en tæt sammenhæng mellem demokrati og udvikling, men dette må aldrig bruges som en undskyldning for at retfærdiggøre udemokratiske regimer og overtrædelser af de mest elementære menneskerettigheder, for at nægte retten til deltagelse i beslutningstagningen, eller for at tolerere almindeligt udbredt korruption osv.
Vi har i de seneste år været vidner til, at der i mange AVS-lande er opstået uroligheder blandt civilbefolkningen, selvom disse uroligheder undertiden har været modsætningsfyldte. Civilbefolkningen kræver områder, garantier og regler; den forlanger en omorganisering af magten, og den kræver, at statsmagten retter sin indsats mod almenvellet og borgernes velfærd.
Det er på dette grundlag, at man også på det afrikanske kontinent er begyndt at iværksætte nogle hidtil ukendte demokratiseringsprocesser.
Unionens indfaldsvinkel har udviklet sig meget gennem årene, og fra begyndelsen af 90'erne fik det demokratiske spørgsmål med rette en central plads blandt målsætningerne for det samlede udviklingssamarbejde. Det er naturligvis altid hensigtsmæssigt at afpasse instrumenterne på de to vigtige typer af mulige foranstaltninger. Det drejer sig først og fremmest om den »negative diskrimination«, der gør det muligt at anvende sanktioner over for de lande, som krænker menneskerettighederne. Denne diskrimination giver mulighed for at gribe aktivt ind, og den får en sådan negativ adfærd til at blive dyr og til ikke at kunne betale sig. Problemet er, at selvom denne foranstaltning er nødvendig, er det ofte ikke alle deltagerne i det internationale samarbejde med et land, der er enige om at deltage i denne, hvilket ofte gør en sådan foranstaltning forgæves.
Efterhånden fremhæver man dog med rette det nødvendige i »positive foranstaltninger«, det vil sige de foranstaltninger, som via et direkte samarbejde gør det muligt at skabe nogle betingelser, så de forpligtelser, der er omtalt i artikel 5 i Lomé-konventionen, reelt bliver overholdt.
Da jeg er enig med hele indholdet i såvel Kommissionens meddelelse som i betænkningen af hr. Fernández Martín, vil jeg ikke komme ind på de forskellige initiativer, der foreslås. Jeg vil blot nøjes med at understrege det, som næsten uundgåeligt risikerer at være en udeladelse. Vi skal nemlig spørge os selv, om de bestemmelser og procedurer, der foreskrives i den nuværende Lomé-konvention om entreprise, om tildelingen og forvaltningen af finansielle midler samt om overholdelsen af de oprindelige handelsregler ikke i visse tilfælde risikerer at blive genstand for dårlig administration og sågar korruption i nogle AVS-lande.
Lad mig sige det på en tydeligere måde: Problemet er, at mangelen på gennemsigtighed og kendskab til instrumenterne i konventionen, der giver en enorm magt til den nationale organisator i AVS-landene, uden tvivl kan give anledning til problemer med dårlig administration eller misbrug af midlerne.
Jeg tror, at der er tale om et aspekt, som bør tages omhyggeligt op, når vi genforhandler om bestemmelserne for den kommende konvention.

Corrie
Hr. formand, jeg vil gerne starte med at lykønske ordføreren med hans enestående betænkning og med at være tapper nok til at fremhæve spørgsmål som korruption og mangel på pluralisme i visse stater. Vi er alle klar over, at mange udviklingslande er i alvorlige økonomiske vanskeligheder, fordi korruptionen øger gældsproblemet.
Trist nok går demokrati - eller mangelen på samme - hånd i hånd med korruption. Efter at have brugt demokrati til at få magt ønsker nogle ikke at opgive denne magt. Derfor har vi brug for god regeringsførelse såvel som demokrati, hvis vi skal bekæmpe korruptionen. Hele strukturen i Lomé-konventionen er baseret på demokrati, menneskerettigheder og god regeringsførelse. Jeg ønsker at fortælle kommissæren, at pæne ord ikke er nok. Vi kan ikke tvinge nationer til at efterleve disse principper, men vi kan tilskynde dem til det.
Udfaldet af en ny aftale efter år 2000 vil have langt større politisk dimension, og vi er nødt til at insistere på politisk pluralisme i lande, der modtager bistand. Det er op til de enkelte nationer at udvikle dette. Som vores ordfører siger, bør der træffes foranstaltninger med henblik på at hjælpe de AVS-lande, der kæmper for at opnå demokrati. Dette bør hjælpes af regionalt samarbejde.
Det støtter jeg fuldstændigt, men vi skal finde den rette balance. Et stigende antal ansøgerlande ændrer deres forfatning på en sådan måde, at politisk pluralisme er umuligt, og oppositionspartier aldrig får en chance for at komme til magten. Det bør vi ikke tolerere. Hvilken tilskyndelse er der for ansvarlige nationer, der kæmper for at holde sig inden for reglerne, hvis andre nationer, der lader hånt om reglerne om demokrati, fortsat modtager støtte?

Fassa
Hr. formand, ærede kolleger, jeg vil også gerne på min gruppes vegne tilslutte mig de rosende ord, der er blevet sagt om ordføreren Fernández Martín, som jeg må sige har arbejdet usædvanligt hurtigt. Det er faktisk en af de betænkninger, der er blevet udarbejdet på den korteste tid i løbet af Udvalget om Udvikling og Samarbejdes virke.
Det er et meget interessant billede, han tegner af forbindelserne mellem landene i Afrika, Vestindien og Stillehavsområdet og landene i Den Europæiske Union. Han fremhæver med rette kraftigt overgangen fra en rent økonomisk opfattelse til en opfattelse af samarbejdet, hvor der i stedet lægges stor vægt på menneskerettighederne, udviklingen i retning af et demokrati og hjælpen fra landene i Den Europæiske Union til at skabe en retsstat i udviklingslandene, ud fra en betragtning, som ikke bare er formel, men som også og ikke mindst er væsentlig. Vi må nemlig ikke glemme, at det at stadfæste reglerne og principperne for de moderne vestlige forfatninger ikke er tilstrækkeligt til, at der automatisk bliver indført et demokrati, og at det at indføre et demokrati heller ikke er tiltrækkeligt til, at der automatisk bliver skabt nogle reelle udviklingsbetingelser.
I betænkningen af Fernández Martín lægger man derfor også meget klogt vægt på de lokale særpræg. Vi må ikke tro, at vores institutionsmodeller er almengyldige, evige og indiskutable, og vi må heller ikke tro, at de ukritisk kan anvendes i nogle lande, hvis historie er meget forskellig fra vores. Én ting er dog sikker, nemlig at bekæmpelsen af korruption, bedrageri og dårlig regeringsførelse skal være stærk, både i Europa og i udviklingslandene.

Girão Pereira
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil også gerne på vegne af min gruppes hilse både Kommissionens initiativ og hr. Fernández Martíns betænkning velkommen. Jeg nævner Kommissionens initiativ, fordi jeg betragter det som særdeles betimeligt. På et tidspunkt, hvor fornyelsen af konventionen nærmer sig, tror jeg, at øjeblikket er kommet til at tydeliggøre, hvordan Den Europæiske Union fortolker denne konventions indhold med hensyn til menneskerettigheder, demokrati, retsstat og god regeringsførelse.
Kommissær Deus Pinheiro stillede for nogle måneder siden Parlamentet det provokerende spørgsmål, om der ikke var behov for at overveje formen for det samarbejde, som EU har med AVS-landene, med udviklingslandene, særlig de lande, der har undertrykkende regimer, og hvor de grundlæggende rettigheder ikke overholdes, med de lande, hvor korruption er en del af den kollektive dagligdag, og ikke mindst med dem, hvor konflikter kan betyde, at samarbejdsmidler ender med i stedet at blive brugt på krigsførelse.
Det er imidlertid betryggende at konstatere, at mange AVS-lande i de seneste år har gennemført afgørende institutionelle reformer, undertiden under meget vanskelige samfundsøkonomiske og politiske betingelser, hvor de grundlæggende værdier i retsstaten, borgernes deltagelse, god regeringsførelse og beskyttelse af menneskerettighederne er regeringernes strukturelle mål. Den, der deltager i AVS-landenes møder, kan konstatere denne bestræbelse i disse lande.
Den nye partnerskab AVS-EU må derfor indeholde en stærk politisk dimension baseret på fremme af demokratiets værdier, fordi kun et demokratisk samfund kan sikre den fulde udøvelse af menneskerettighederne. På den anden side er det bydende nødvendigt, at konventionen faktisk kommer til at indeholde detaljerede og meget klare bestemmelser om korruptionsbekæmpelse med meget konkrete sanktionsmuligheder både over for AVS-landene, medlemsstaterne og de økonomiske agenter.
Det er endelig også vores opfattelse, at den rette institutionelle ramme både for diskussionen om konventionens nye indhold og gennemførelsen af denne politik er Den Paritetiske Forsamling AVS-EØF i ændret skikkelse og med en ny struktur.

Telkämper
Hr. formand, også vores gruppe vil støtte betænkningen af hr. Fernández Martín. Det er en god betænkning. Vi har i årevis diskuteret demokrati, retsregler, menneskerettigheder og god regeringsførelse i udviklingslandene, i AVS-landene. Et vigtigt bidrag var Lomé IV-konventionen, og denne betænkning er næste trin.
Det er vigtigt, at der skabes en infrastruktur for en deling af statsmagten. Men her har mange lande brug for hjælp, og den hjælp bør vi yde inden for udviklingspolitikken og AVS-partnerskabet. Det er meget vigtigt, at Den Paritetiske Forsamling selv er pluralistisk, og at der her sidder repræsentanter fra de forskellige partier og ikke kun repræsentanter for autoritære regimer. Det bør vi i fællesskab være opmærksomme på.
Det samme gælder for uddelingen af penge. Hvis vi vil bekæmpe korruptionen i Den Europæiske Union - hvilket var emnet for gårsdagens debat - gælder dette naturligvis også for samarbejdet med AVS-landene.
Vi bør imidlertid også se på, hvor menneskerettighederne bliver krænket på grund af det nuværende internationale, økonomiske system - som hr. Fernández Martín siger i forbindelse med pkt. 7 - nemlig som følge af gældsætningsproblematikken, strukturtilpasningerne, eller fordi europæiske koncerner tvinger den indfødte befolkning til at underkaste sig de strukturelle tilpasninger, hvilket ofte forhindrer retsstatslige foranstaltninger og en deling af statsmagten.

Blokland
Hr. formand, i kommissionsdokumentet om forbindelserne mellem EU og AVS-landene fandt jeg en meget fin beskrivelse af god regeringsførelse: "God regeringsførelse er gennemskuelig og troværdig forvaltning af et lands fælles midler«. Jeg er tilbøjelig til at udskifte ordet land med Den Europæiske Union. Og så bliver det klart, at det ikke passer til os at have en formynderisk holdning over for AVS-landene. Jeg har på fornemmelsen, at vi bruger udtrykket politisk dialog for at skjule, at vi vil pålægge AVS-landene et vestligt politisk system.
De dårlige resultater fra Lomé-konventionen, som kom frem i lyset i Kommissionens grønbog i 1997, har ført til stor diskussion om konventionens fortsættelse. Hvis der kommer en ny konvention i 2000, skal den have et helt nyt indhold. Det indhold ser vi ud til at have fundet, nemlig et politisk indhold. Fortidens fejl tilskrives helt, at statsapparatet ikke fungerer, korruption og anden praksis. Man søger politiske løsninger på økonomiske problemer.
Jeg spørger mig selv, om det virker. Endvidere synes jeg ikke, at EU er det rette sted til sådanne politiske dialoger. Vi kan bedre gøre en indsats for udviklingslandenes deltagelse i verdensøkonomien, også hvis det af og til er i strid med vores egne øknomiske interesser.

Lukas
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske ordføreren med hans gode arbejde og også selv påpege, hvor vigtigt det er, at fremme af menneskerettighederne fremover bliver et fremtrædende element i Den Europæiske Unions udviklingspolitik. Jeg mener, det er vigtigt specielt at fremhæve bekæmpelsen af korruption, der i nogle AVS-lande er et allestedsnærværende problem. Uden at polemisere vil jeg dog gerne sige, at det er en vigtig opgave for Den Europæiske Union fremover at foregå med et godt eksempel i denne sag. Man kan ikke stå og prædike vand og så selv drikke whisky.
Det er af stor betydning, at børnenes situation og beskyttelsen af børns rettigheder bliver behandlet med særlig stor opmærksomhed i AVS-EU-dialogen. Den eneste effektive metode til virkelig at forbedre de socialt og seksuelt misbrugte børns skæbne i de pågældende lande, er, at man inden for rammerne af udviklingspolitikken taler klart og tydeligt og samtidig stiller betingelser. Hvis dimensionen »demokrati og menneskerettigheder« virkelig påberåber sig at være en væsentlig del af Fællesskabets udenrigs- og udviklingspolitik, må barnet stå i centrum. Vi må ikke tillade det stigende omfang af børnearbejde og det massive seksuelle misbrug af børn i nogen af vores partnerlande.
Selvom miljøsektoren ikke nødvendigvis udvikler sig i en uheldig retning på vores egne breddegrader, er vi af hensyn til de vigtige globale sammenhænge nødt til også at inddrage de miljømæssige aspekter i vores relationer til AVS-landene.

Habsburg-Lothringen
Hr. formand, jeg vil naturligvis også tilslutte mig lykønskningerne til hr. Fernández Martín. Jeg tillægger denne betænkning og naturligvis også Kommissionens rapport stor betydning, fordi de tilbagevendende konflikter mellem USA og Europa ikke mindst skyldes, at vi har et helt specielt tæt økonomisk forhold til 70 lande i verden, og at der findes en stor gensidig støtte. Jeg tror derfor, at det er en selvfølge, at vi som europæere i disse 70 lande, som vi samarbejder med, forsøger at gennemføre og fremme visse principper, som vi selv mener er rigtige, og at vi faktisk anser det for en grundlæggende forudsætning på dette område.
Tillad mig imidlertid at komme med en enkelt kritisk bemærkning til denne betænkning, som jeg synes er meget vigtig. Den vedrører den kendsgerning, at vi nu, hvor landenes rettigheder og de nationale rettigheder ligger fast, naturligvis lægger meget stor vægt på menneskerettighederne, og hermed mener vi naturligvis det enkelte menneske. Men den kendsgerning, at der naturligvis findes visse grupper, der også har rettigheder, er desværre blevet fuldstændig overset. Jeg tænker først og fremmest på de minoriteter og forskellige nationale mindretal, der lever i disse lande, og som desværre ikke optræder i denne betænkning.
Vi oplever alt for ofte, at det netop er minoriteterne i disse lande, der bliver forfærdeligt dårligt behandlet, og at de slet ingen rettigheder har. Jeg tænker her på visse afrikanske lande som f.eks. området omkring De Store Søer. Hvis man ser på, hvad der foregår i Rwanda og Burundi, tror jeg, at det er særdeles vigtigt, at vi som Europa-Parlament, som altid kæmper for menneskerettighederne, men også for de nationale mindretals rettigheder, også kæmper for, at disse grupper, i modsætning til hidtil, opnår bestemte rettigheder inden for internationale rammer.

Bertens
Hr. formand, jeg har stor respekt for Unionens skridtvise udbygning af menneskerettighedspolitikken. For at opnå den største effekt skal menneskerettighedspolitikken være entydig, gennemskuelig, ærlig, altså konsekvent. Det foreliggende forslag indeholder gode, men også mindre gode forslag. På det punkt tilslutter jeg mig delvis min forgænger hr. Habsburg-Lothringen. Kommissionen foreslår i meddelelsen med rette at udvide dialogen med AVS-landene, for det er jo meningen at fremme demokratiet og menneskerettighederne i de lande. Desuden skal der med rette indsættes en kombination af positive og negative instrumenter til fremme heraf. Denne balance er efter min mening meget vigtig for at opnå succes. Ordfører Fernández Martín minder derfor med rette om, at Parlamentet skal have medbestemmelse ved en eventuel beslutning om udsættelse af AVS-samarbejdet.
Til sidst, hr. formand, anmoder jeg Kommissionen om at lave en lignende meddelelse om virkningen af demokrati og menneskerettigheder i andre regioner. Overalt i verden skal denne politik baseres på klare kriterier. De kender disse kriterier, for jeg har lige nævnt dem. Ærlige, entydige, gennemskuelige, konsekvente og tage hensyn til, at ikke alle mennesker i verden er kommet så langt, som vi er. Selvom vi, og her er jeg enig med min kollega, ven og landsmand, hr. Blokland i, at vi af og til godt må se os selv i spejlet.

Cushnahan
Hr. formand, i september 1998 blev der indledt forhandlinger mellem EU og AVS-landene for at opnå enighed om efterfølgeren til Lomé-konventionen. Jeg bifalder den kendsgerning, at et fundamentalt grundlag for denne forhandling er en styrkelse og uddybning af den politiske dialog, et element der i høj grad har manglet ved de tidligere diskussioner. Et af de store elementer i den politiske dialog er emnet for denne betænkning, nemlig demokratisering, beskyttelse af menneskerettigheder og retsstatsforhold.
Disse spørgsmål overvejes grundigt i denne betænkning, og jeg støtter dens anbefalinger om at inkludere stærkere bestemmelser på menneskerettighedsfronten og om at tackle korruption samt, og det er især vigtigt, dens anbefalinger om brugen af sanktioner. Jeg støtter den strategi, der er skitseret i betænkningen, jeg lykønsker ordføreren, og jeg håber, at Parlamentet i overvældende grad støtter den.

Oreja
Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg takke Parlamentet for forslaget til beslutning om meddelelsen fra Kommissionen »demokratiets og retsstatens principper, menneskerettigheder og god regeringsførelse: Udfordringer i partnerskabet mellem Den Europæiske Union og AVS-staterne«. Jeg vil også gerne sende en særlig lykønskning til ordføreren for betænkningen, hr. Fernández Martín, og til hr. Pomés, som i dag har talt på vegne af denne, for kvaliteten af deres arbejde og takke alle talerne for deres deltagelse i denne forhandling.
I løbet af det sidste årti har medtagelsen af menneskerettigheder og demokratiets og retsstatens principper i Den Europæiske Unions politik i almindelighed og i dens eksterne forbindelser i særdeleshed antaget en stigende betydning, hvilket i bund og grund skyldes overbevisningen om, at der ikke kan finde en holdbar, menneskelig udvikling sted uden et institutionelt og politisk miljø, der respekterer disse principper.
Ikke desto mindre tilkommer det hvert enkelt land at bestemme den politiske og økonomiske model, hvorpå det vil bygge det fælles liv, under hensyntagen til respekten for de generelle principper inden for menneskerettigheder og de internationale og regionale juridiske aftaler og instrumenter på disse områder.
Meddelelsen er på linje med de tidligere meddelelser fra Kommissionen vedrørende disse spørgsmål, især den fra maj 1995 om medtagelse af og respekt for de demokratiske principper i aftalerne mellem EU og tredjelandene, den fra november 1995 om EU og de eksterne aspekter af menneskerettighedspolitikken, »Fra Rom til Maastricht og videre endnu«, samt den fra marts 1996 om EU og de afrikanske konflikter, »Genoprettelse af freden, forebyggelse af konflikter og andre problemer«.
Meddelelsen er et svar på et tredobbelt krav: Den forklarer AVS-parterne, hvorledes Kommissionen fortolker disse principper, den bidrager til at intensivere debatten i AVS-landene, og den forbereder og letter debatten om de fremtidige forbindelser mellem AVS-landene og Den Europæiske Union.
I kraft af ovenstående betragtninger finder Kommissionen det nødvendigt at udarbejde en specifik meddelelse om AVS-landene med det formål at afklare de koncepter, som står i artikel 5 i den reviderede Lomé IV-konvention, og udarbejde en handlingsplan med henblik på at sætte dialogen med AVS-landene i system, styrke debatten om disse spørgsmål i landene og understrege det med en række konkrete foranstaltninger og prioriterede aktioner.
Hvad angår principperne og formålene, glæder Kommissionen sig over Parlamentets godkendelse deraf og over, at den har fulgt retningslinjerne i betænkningerne af Rocard og Martens. Kommissionen gentager princippet om, at fremme af menneskerettighederne, retsstatens og demokratiets principper er en integreret del af EU's udviklingspolitik og et afgørende element i Lomé-konventionen, og den overtager Parlamentets anmodning om at tilføje god regeringsførelse med eksplicit hentydning til bekæmpelsen af korruption, således som det er bestemt i AVS-landenes og EU's forhandlingsmandat.
Med hensyn til handlingsplanen glæder Kommissionen sig over Parlamentets aftale om den positive fokus i disse spørgsmål, forslaget til AVS-landene om at foreslå kriterier for fremme af menneskerettighederne, anerkendelsen af sociale, økonomiske, politiske og kulturelle kendetegn for hvert AVS-land og dermed kunne definere målsætningerne, de prioriterede aktioner, udviklingsrytmen og evalueringen af de gjorte fremskridt.
Sluttelig ønsker jeg at understrege overbevisningen om, at dialogen mellem EU og AVS-landene om disse spørgsmål kun gennem en dialog kan udvikle et politisk og institutionelt samarbejde og samtidig respektere hvert enkelt af de pågældende landes suverænitet og konkrete karakteristika. Derfor billiger vi forslagene til den nærværende beslutning om muligheden for i anledning af forhandlingen om AVS-EU-konventionen at gøre fremskridt på disse områder, behovet for at definere og institutionalisere dialogens proces og retningslinjer i den næste AVS-EU-konvention som fastlagt i forhandlingsmandatet, betydningen af at udvikle og udvide dialogen og integrere det civile samfunds forskellige aktører deri, interessen for at udvikle dialogen med henblik på forhandling om nationale og regionale orienteringsprogrammer og behovet for at udnytte og styrke de paritetiske institutioner, herunder Den Paritetiske Forsamling, for at fremme og udvikle dialogen.
Hvad angår udarbejdelsen af konkrete foranstaltninger og prioriterede aktioner, som bør gennemføres, er vi selvfølgelig enige i forslagene til beslutning om betydningen af at støtte aktionerne til fordel for de sårbare grupper, især rettighederne for børn og for ansatte i militæret og politiet, således som det er sket i de senere år gennem finansieringen af projekter i disse sektorer med budgetposterne i kapitel B-7, Initiativer til fordel for demokratiet.
Tillad mig endelig - jeg gentager det - sammen med Dem at dele anerkendelsen i hr. Fernández Martíns beslutningsforslag af den prisværdige indsats og fremskridtene i adskillige AVS-lande i de senere år på trods af de vanskelige økonomiske betingelser, som de lever med.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemning.
Forslaget til beslutning vedtoges

Deprez
Den fremtrædende plads, der gives i europæisk ulandspolitik til fremme af menneskerettighederne, retsstaten og de demokratiske principper, fortjener endnu en gang at blive hyldet.
I denne sammenhæng kan det heller ikke understreges nok, at man både bør lykønske udviklingslandene for deres indsats på dette område, men også i endnu højere grad opmuntre og støtte dem, eftersom denne indsats ofte udføres under vanskelige socioøkonomiske forhold.
Derfor må man i den næste aftale mellem AVS-landene og EU tilføje en anden prioritet om, at en sund forvaltning af offentlige sager og bekæmpelsen af korruption skal fremmes samt konkrete instrumenter og foranstaltninger til at gennemføre dette.
Vi opnår således ikke en økonomisk udvikling, der er socialt afbalanceret, så længe størstedelen af staternes ressourcer vendes til fordel for nogle få.
Desuden forekommer det mig uundværligt for enhver form for bæredygtig udvikling, at den nye aftale lægger særlig vægt på overholdelsen og iværksættelsen af ILO's internationale minimumsnormer hos vores partnere. Denne aftale skal også sørge for en styrkelse af økonomiske og sociale partnerskaber i AVS-landene samt oprette en vedvarende og konstruktiv dialog mellem dem. Mere generelt er det vigtigt, at man igen støtter og øger det civile samfunds rolle i udviklingen, iværksættelsen af udviklingsprogrammer samt demokratiseringen hos vores partnere.
Som afslutning vil jeg igen understrege den væsentlige rolle, som kvinderne spiller i alle udviklingsprocesserne, og jeg understreger, i lighed med ordføreren, det nødvendige i, at man i højere grad tager hensyn til deres sociale og juridiske rettigheder samt til deres voksende deltagelse i det politiske liv.

Eksport af teknologi for vedvarende energi
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0477/98) af Elchlepp for Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser om Den Europæiske Unions nye muligheder i forbindelse med eksport af teknologi og tjenesteydelser inden for anvendelse af vedvarende energi.
Jeg giver ordet til ordføreren, hr. Elchlepp.

Elchlepp
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, denne betænkning gør opmærksom på en ny og yderst fremtidsorienteret, men desværre ikke særlig udnyttet eksport- og samarbejdsmulighed for Europa med tredjelande inden for vedvarende energi, og den indeholder også et konkret handlingsforslag. Det er nemlig så heldigt, at Europa netop på dette område ideelt set kan kombinere sine eksport- og arbejdsmarkedsinteresser med udviklingslandenes interesse i billige, tilpassede energiforsyningssystemer.
Det er forhåbentligt velkendt, at vedvarende energi er et uundværligt bidrag til den ansvarsbevidste energi- og miljøpolitik, der skal føres for at opfylde klimabeskyttelsesmålene fra Kyoto. Men vindenergi, solenergi og udnyttelse af biomasse og lignende inden for vedvarende energi fortjener, som prognoserne viser, alene ud fra økonomiske og eksterne økonomiske aspekter at få større opbakning i EU's industri- og beskæftigelsespolitik. Jeg forventer derfor, at det tyske EU-formandskab vil sætte en ny dagsorden for dette område.
Allerede i hvidbogen om energi fra 1995 foreligger der en klar udtalelse om vedvarende energikilder også set ud fra eksterne økonomiske politiske aspekter, og i hvidbogen »Vedvarende energi« fra 1997 nævnes programmet for opførelse af 1 million solfangertage til fotovoltaisk elproduktion, hvoraf halvdelen skal benyttes til energiforsyning i tredjelande, hvilket dermed kunne være et stort eksportfremmepotentiale for de hjemlige industrier i Europa. Jeg spørger blot mig selv: Hvor er handlingerne? Jeg spørger Kommissionen: Hvor er implementeringsforslagene? Jeg spørger Rådet: Hvor er den fornødne finansiering, der jo hovedsageligt må komme fra medlemslandene?
Derudover må vi gøre to ting: For det første har vi for den vedvarende energis vedkommende brug for en langsigtet europæisk eksportstøttestrategi, der omfatter hele eksportkæden på tværs af sektorerne og specielt hjælper vores små og mellemstore virksomheder med at komme ind på verdensmarkederne. Disse mangler ofte pålidelige informationer om eksportmarkederne, hvilket jeg så sent som i går aftes fik lejlighed til at konstatere ved et besøg på en virksomhed inden for mit arbejdsområde, der eksporterer solarbootsystemer til tredjelande. Som det fremgår af en rapport, er der ikke en eneste ud af 17 potentielt relevante EU-støtteprogrammer, der specielt er rettet mod eksportfremme af vedvarende energikilder. Mange af disse programmer egner sig ikke til små og mellemstore virksomheder, da de kun støtter store projekter fra EUR 1 million og opefter. Manglende informationer om markederne og problemer i forbindelse med formidling af samarbejdspartnere hører også med til hindringerne, hvilket jeg fik lejlighed til at konstatere.
For at samle og væsentligt styrke de relevante europæiske eksterne handelsaktiviteter anmoder jeg om, at der oprettes et europæisk eksportråd for vedvarende energikilder, der specielt skal hjælpe små og mellemstore virksomheder med rådgivning og gøre deres adgang til de store fremtidsmarkeder lettere. Dette eksportråd kunne f.eks. finansieres af EU og industriorganisationerne i fællesskab. Det bør først og fremmest være et koordineringssted, fremme oprettelse af eksportsammenslutninger, bringe disse i kontakt med stærke partnere i modtagerlandene og støtte premarketingaktiviteter.
Det haster. Konkurrenterne i USA og Japan ligger ikke på den lade side. I USA findes jo allerede US Export Council for Renewable Energies med repræsentationskontorer i de fremtidige afsætningslande og omfattende finansieringsmuligheder. Hvor betydningsfuld hele branchen er, kan kort illustreres med nogle tal. Det samlede verdensmarked for vedvarende energikilder anslås i årene fra 1990 til 2010 at beløbe sig til næsten EUR 1.800 milliarder. Det anslåede anlægsinvesteringsvolumen ligger årligt på EUR 86 milliarder. Fotovoltaikken, der ikke engang er det største område, udviser allerede nu en årlig markedsvækst på 15 %. Inden for vindenergi forudser man i de nyindustrialiserede lande og udviklingslandene for årene 1998 til 2002 endda en gennemsnitlig markedsvækst på 26 %.
Også beskæftigelsespotentialet er stort. Kommissionen har selv talt om 500.000 til 900.000 nye arbejdspladser frem til 2010, og som følge af eksporten på dette område kan der skabes det samme tal oveni. Intet andet industriområde, bortset fra telekommunikation, viser så store vækstrater i beskæftigelsen som f.eks. vindenergi - se blot Danmark. Det foreslåede eksportinitiativ har kun en chance, hvis vi i Europa selv hjælper vedvarende energikilder frem til det endelige gennembrud, for der skabes først og fremmest tillid til europæisk teknologi hos vores partnere i verden, når vi selv udnytter den og skaber et bæredygtigt hjemmemarked. Det vil sige, såfremt vi støtter den meget målrettet og i et betydeligt større omfang end hidtil.

Myller
Hr. formand, dette emne er yderst vigtigt, og vi må granske det særlig med hensyn til, hvorledes vi kan skabe efterspørgsel efter de vedvarende energikilder. Vi lever i en markedsøkonomi og udvikler sjældent handelsaftaler, hvori der ikke er tale om efterspørgsel. I Den Europæiske Union er vi i den situation, at vi har naturlig efterspørgsel. Vi har naturlig efterspørgsel i Den Europæiske Unions medlemslande, men der er endnu større efterspørgsel i ansøgerlandene. Den Europæiske Union udvides jo, og de lande, som i øjeblikket søger om medlemskab i Den Europæiske Union, har meget store problemer inden for energisektoren. Der er forældede produktionsanlæg, som udgør en stor miljørisiko og forældede atomkraftværker, som også udgør en sikkerheds- og sundhedsrisiko. Atomsikkerhedsniveauet i de lande må hæves, så det svarer til de internationale bestemmelser, og de nedslidte atomkraftværker må tages ud af brug. Dette er jo sagt mange gange.
Men hvad skal erstatte dem? Efter min mening skal de erstattes med vedvarende energiressourcer og fabrikker, der udnytter den mest mulig avancerede teknologi. Dette er også en fordel for ansøgerlandene på Den Europæiske Unions indre marked. Således kan de i denne yderst vanskelige situation få en direkte konkurrencefordel i forhold til de nuværende medlemslande i Den Europæiske Union. Dette betyder for de nuværende medlemslande, at vi kan være eksportører af knowhow. Men selve problemerne må naturligvis løses i hvert enkelt land selv.
Kyoto-aftalen forpligter os for så vidt til at finde løsninger. Når f.eks. Den Europæiske Unions internationale finansieringsinstitutioner støtter energiprogrammer i ansøgerlandene, burde man specielt sørge for, at man gik over til den bedst mulige teknik og vedvarende energikilder. På denne måde kan vi medvirke til, at man kan overholde de internationale aftaler på klimaområdet.
Ordføreren fremhævede særlig kraftigt beskæftigelsen. Den er vigtig både for Den Europæiske Union og for ansøgerlandene. Hvis man anskuer sagen fra ansøgerlandenes synsvinkel, kan man også, ved at insistere på den decentrale produktion og de vedvarende energikilder, mindske de modsætninger, der eksisterer mellem miljøkravene og beskæftigelseskravene. Dette problem kan mindskes, da energiproduktionen skaffer nye arbejdspladser.

Schwaiger
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, betænkningen af Elchlepp er en særdeles konkret betænkning med mange krav, der gør det muligt for os at beskæftige os umiddelbart med De Europæiske Fællesskabers aktionsområder og gennemføre denne betænkning.
Jeg tror - og hr. Elchlepp har allerede nævnt det - at dette kan være et væsentligt bidrag til tredjelandene med hensyn til at få opfyldt de miljøkrav, der blev vedtaget i fællesskab i Kyoto.
Men for os er det en enestående chance i det konkrete økonomiske samarbejde inden for de forskellige udviklingsscenarier og aftaler til at fremskynde tingene og ikke blot i et indbyrdes samarbejde at eksportere, men også inden for rammerne af joint ventures med partnerne i udviklingslandene at udvikle nye teknologier.
Disse nye teknologier kan først og fremmest hjælpe de afrikanske lande med at begrænse den endog meget dyre brug af fossile energikilder og gøre væsentlige fremskridt især i landområderne ikke kun i forbindelse med produktion af energi til strøm, belysning og varmt vand, men også til energiforbruget i små og mellemstore virksomheder samt i håndværksvirksomheder.
Alt i alt er dette altså en udmærket betænkning, der opfordrer os til handling. Jeg vil endvidere nævne, at Den Europæiske Union lige som amerikanerne bør opbygge en støttestruktur. Men vi går ikke ind for en støttestruktur, der f.eks. indfører eksportstøtte som på landbrugsområdet, vi går derimod ind for en støttestruktur, der dækker et ganske bredt spektrum, hvilket hr. Elchlepp allerede delvis har nævnt.
Først og fremmest er der brug for information. Informationer til vores små og mellemstore virksomheder, der er førende på området, om mulighederne for aktiviteter i den tredje verden. Men samtidig også informationer til tredjelandene, først og fremmest AVS-landene, om disse muligheder og frem for alt om mulighederne i landområderne, hvor f.eks. kooperative selskaber og producentsammenslutninger kan anvende disse forholdsvis ukomplicerede teknologier.
Dernæst er der brug for uddannelse og efteruddannelse ligeledes i forbindelse med de nye markeder, der kan opstå som et resultat heraf for vores virksomheder. De relevante bestemmelser findes allerede, ja endda budgetposter, der gør dette muligt for os. Disse er imidlertid alt for beskedne, og hvert år kæmper vi i Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser for, at Budgetudvalget omsider ser disse muligheders bæredygtighed og tilsvarende omsætter dem til et par millioner mere. Det er faktisk ingenting i forhold til de store budgetblokke.
Endelig er der pilotprojekter, der viser de små og mellemstore virksomheder, hvad der er muligt i landområderne i den tredje verden.
Lad mig afslutningsvis sige noget om den konkrete gennemførelse. Jeg taler nu som næstformand for AVS-forsamlingen for konkret gennemførelse i disse lande. Afrika har overflod af sol. Den skal vi udnytte, og vi skal give vores afrikanske venner mulighed for at anvende denne energiform rigtigt.
For det andet skal vi også rent organisatorisk træffe de nødvendige afgørelser. Jeg er glad for, at vores ordfører for Lomé-konventionens fremtid, vores formand for PPE-gruppen, Wilfried Martens, stadig er til stede og måske hører mit indlæg. Vi har for det første mulighed for inden for rammerne af den nye konvention eventuelt at tilføje et energikapitel og så inden for rammerne af dette energikapitel at give vedvarende energikilder en fremtrædende plads.
For det tredje skal vi også informere centeret for industriel udvikling i henhold til Lomé-konventionen om denne betænkning og på vores næste medlemsmøde med AVS-landene gøre dette center opmærksom på, at der her er nye handlingsmuligheder, der meget hurtigt kan føres ud i livet.
For det fjerde vil jeg sige, at vi i AVS-forsamlingen i de kommende måneder må have en meget indgående og resultatorienteret og målrettet diskussion herom.

Ryynänen
Hr. formand, ordfører Elchlepp har udarbejdet en meget interessant og god betænkning om et vigtigt emne. Den vedvarende energi, den teknologiske udvikling til anvendelse af denne og markederne er globale spørgsmål, som kræver kraftressourcer af EU. Ved hjælp af de nye muligheder kan vi, som det fremføres i denne betænkning, til dels afhjælpe de problemer, som affødes af ukontrolleret migration såvel i udviklingslandene som i landdistrikter og andre steder. Som en af de store muligheder i udviklingsstrategien for disse områder ser jeg den teknologiske udvikling inden for bioenergi og energi fra træ samt hele den logistik, der hører til denne sektor.
Jeg vil også gerne fremhæve en ting, som er vigtig for os nordboer, men som man ikke altid kender nok til i Sydeuropa. Nemlig at hos os er den betydeligste vedvarende energiressource biomassen, som forekommer naturligt i skoven: grene, trækroner og småt tømmer fra udtyndingsskove. Viden om indsamling af og logistik i forbindelse med transport af disse kunne også være efterspurgt andre steder i verden, især også i Den Europæiske Unions partnerskabslande, ansøgerlandene. Allerede nu har vi udviklet verdens højeste vidensniveau inden for de små varme- og elkraftværkers teknologi. Det er også taget i brug i stort omfang, for ifølge adskillige nyere statistikker er biobrændstof den største energikilde i Finland. Den vedvarende energi kan således bruges i den forenede varme- og elektricitetsproduktion. Også i Centraleuropas små ildsteder og varmekedler kunne man mindske brugen af de traditionelle energikilder og erstatte dem med vedvarende. Denne type teknologi og dens effektive varmekedler eksisterer allerede nu.
En fælles politik for Den Europæiske Union kræver, at vi koncentrerer os om de mest væsentlige aspekter, da vi har begrænsede energiressourcer til rådighed. Jeg vil i denne forbindelse gerne understrege betydningen af forsøg som udvikler og udbreder af den vedvarende teknologi. Derfor skal Den Europæiske Unions funktion først og fremmest bestå i bestræbelserne på at styrke eksporten af forsøg, bl.a via markedsføringsstøtte, såvel som i aktiviteter, der støtter investeringer i Den Europæiske Unions mindre udviklede områder. Også i partnerskabslandene, bl.a. inden for rammerne af Tacis- og Phare-programmerne, bør der være flere muligheder for alternative kilder.
Da teknologien stadig søger nye former, bør grundtanken i den aktivitet, som træder i de alt for planlagte programmers sted, være decentralt fremskridt, hvor man lader sig inspirere af alle muligheder, og af de vedvarende energiformer skaber nogle, som prismæssigt er konkurrencedygtige sammenlignet med andre energikilder. I begyndelsesfasen har vi dog stadig brug for økonomiske drivkræfter.

Seppänen
Hr. formand, prognoserne spår verdens energiproduktion en vækst på 1, 6 % om året. Det betyder, at frem til år 2020 vil verdens energiproduktion øges med 50 %. Udviklingslandenes andel heraf er væsentlig, og deres andel af olieforbrugets tilvækst er måske tre fjerdedele. Kloden kan dog ikke holde til en sådan demokratisering af energiforbruget, hvis vi fortsætter i det nuværende tempo.
Demokratiseringen af energiforbruget kræver nytænkning og ny teknologi. Den kræver, at vi gør plads i de højtudviklede kapitalistiske lande også til andre landes energiforbrug. Markedsmekanismerne på sin side besværliggør demokratiets adgang til energiforbruget. Prisen på de traditionelle energiformer er i øjeblikket for lav sammenlignet med den nye teknologi, og derfor må vi anspore til ibrugtagning af ny teknologi.
På kloden har vi nogle fælles ressourser, og ordfører Elchlepp fremhæver ganske rigtigt, at partnerskabs- og udviklingslandene er på et vigtigt stade set i forhold til energiforbrugets fremtid og den teknologiske udvikling. Det er også meget vigtigt, at vi fremhæver sol- og biomasseenergiens betydning. Målsætningen om at fordoble brugen af de vedvarende energiressourcer frem til år 2010 og Kyoto-aftalen opfyldes ikke, hvis ikke vi gør plads til ny teknologi inden for energiproduktionen.

Kreissl-Dörfler
Hr. formand, ærede kolleger, jeg er meget glad for denne meget udførlige og klare betænkning af vores kollega Elchlepp. Det glæder mig, at det så småt er ved at gå op for Parlamentet, at vedvarende energikilder vil være en altafgørende faktor fremover. Vi har overset denne sektor alt for længe og satset på utroligt dyre energikilder, der ikke kan bortskaffes. Lad mig som eksempel nævne atomkraft. Med denne betænkning er der nu skabt mulighed for i fremtiden sammen med landene sydpå og med de nye stater østpå at satse på nye energiformer. Det er også en særlig udfordring for Rådets nye tyske formand, Joschka Fischer. Til det formål skal vi nemlig bruge penge, og dem må vi tage fra andre energiformer for at vende udviklingen. Selvom der hele tiden findes nye oliereserver, er det vel efterhånden klart for alle, at denne råstofkilde ikke er uudtømmelig. Derfor må vi af hensyn til de kommende generationer slå ind på denne nye vej.

Escolá Hernando
Hr. formand, Europa indtager i øjeblikket en fordelagtig position med hensyn til forskning og udvikling inden for vedvarende energi til trods for, at opbakningen til den europæiske industri på dette område er sparsom i forhold til dens direkte konkurrenter, nemlig USA og Japan.
For fortsat at kunne fastholde denne position er det bydende nødvendigt, at vi fra de europæiske institutioners side viser vores politiske og økonomiske støtte til denne vigtige industrisektor, som er i stand til at forene jobskabelse med beskyttelse af miljøet. En fællesskabspolitik til fordel for vedvarende energi og de små og mellemstore virksomheder i sektoren ledsaget af flere midler til det specifikke budget for denne type energi og af midlerne til eksport deraf ville være et stort bidrag til jobskabelsen, som er EU's største uafklarede problem.
Man regner med, at op mod en million direkte og indirekte arbejdspladser ville kunne skabes fra nu af og til år 2010, hvis man fordoblede brugen af vedvarende energi. Jobskabelsen er i øvrigt kompatibel med beskyttelsen af miljøet, for ved brugen og fremme af denne energi anvendes der ikke fossilt brændsel, hvorfor CO2 -emissionerne i atmosfæren undgås. Dette punkt er særlig interessant, når man tænker på, at vi med denne reduktion af miljøforureningen samtidig vil opfylde de forpligtelser, der blev indgået på klimakonferencen i Kyoto.
Lad os på den anden side tænke et øjeblik over, at en tredjedel af verdens befolkning mangler elektricitet, hovedsagelig i tredjeverdenslandene. Brugen af vedvarende energikilder ville være et hurtigt og effektivt middel til at afhjælpe dette problem uden at skade miljøet.
Derfor, mine damer og herrer, billiger vi idéen om at oprette et råd til regulering af den europæiske eksport af vedvarende energi, for at Unionen kan råde over et organ, der kan koordinere en europæisk strategi gennem hele eksportkæden. Dermed kan vi bidrage til jobskabelsen, miljøbeskyttelsen og udviklingen af tredjeverdenslandene.

van Dam
Fru formand, eksporten af vedvarende energi er i en varig økonomis interesse. Der er derfor mange grunde til at fremme den. Jeg har respekt for den kreative måde, hvorpå hr. Elchlepp har forsøgt at finde måder for at gøre dette muligt.
Der skal overvindes mange hindringer for at få eksporten sat godt i gang. Ifølge ordføreren er eksportmulighederne for vedvarende energi gode på langt sigt. Det har man endnu ikke helt overblik over. Europæiske virksomheder har hidtil ikke været så interesserede i eksport af teknologi.
Der er imidlertid nødvendigt, at den vedvarende energis del stiger drastisk. Europæiske virksomheder skal bruge deres forspring på dette område til at fremme eksporten. Vedvarende energi formindsker forureningen og forebygger, at de naturlige rigdomme udtømmes. Grunde nok til at gøre en indsats for at fremme denne form for energi. Det nuværende, ensidige økonomiske system med lave priser på fossile brændstoffer er imidlertid ikke indrettet herpå.
Der skal altså penge til at sætte denne eksport i gang. Til det formål fremsætter ordføreren forskellige idéer. Han slår til lyd for ekstra midler til et aktivt europæisk eksportråd for dette produkt. Endvidere går han ind for integration af vedvarende energiprojekter i udviklingspolitikken. Alternativ anvendelse af udviklingspenge er en udmærket idé. Jeg understeger dog, at disse penge først og fremmest skal komme udviklingslandene til gode. Det er en virkeliggørelse af forslagene om dept for solar swaps . Udviklingslandene belønnes på den måde med en lettelse af deres gæld, hvis de bruger varig energi.

Karamanou
Fru formand, jeg vil ikke påstå, at jeg er ekspert på området, men jeg vil alligevel gerne fremhæve nogle af de meget positive sider af hr. Elchlepps fremragende betænkning og desuden tilslutte mig de millioner af mennesker, der kæmper for planetens fremtid, som trues af de voldsomme ødelæggelser af miljøet, af den tankeløse udnyttelse af jordens ressourcer og af det voksende skel mellem rige og fattige lande.
Hvis vi ser på den tøven, verdens ledere udviser, når der skal træffes hurtige foranstaltninger, og det gælder især den største forurener - USA - der udleder en fjerdedel af den samlede forurening på verdensplan, er EU det eneste håb og den eneste mulighed for at skride effektivt til handling. Sammen med Europa-Parlamentets holdninger, som de kommer til udtryk i nærværende betænkning, er hvidbogen en udmærket ramme for en intensivering af bestræbelserne på at udvikle teknologien yderligere, specielt med en styrkelse af de små og mellemstore virksomheder og med en overførsel af denne knowhow, så de store energibehov kan blive dækket af vedvarende energikilder. Det er skræmmende at tænke på, at der i dag stadig er to milliarder mennesker her på jorden, der må leve uden elektricitet.
Vedvarende energi er et stort fremtidigt marked, fordi mulighederne er ubegrænsede i forhold til de begrænsede energikilder med lav entropi fra jordens undergrund. Under alle omstændigheder bør Den Europæiske Union arbejde snævert sammen med udviklingslandene inden for rammerne af den nye Lomé-konvention om at fremme bæredygtige former for vækst og om regulering af deres gæld - som betænkningen også foreslår - ved at lade vedvarende energikilder dække deres energibehov.
Man må også indse, at de mineralske energireserver er forgængelige, hvorimod sol- og vindenergi sikrer en vedvarende, ubegrænset tilførsel, og anvendelsen af dem giver slet ingen forurening. I mit land, Grækenland, har vi i hvert fald overflod af begge disse energikilder.
Jorden stærke lande forsikrede os i Buenos Aires om, at de vil træffe foranstaltninger i det kommende århundrede for at realisere Kyoto-beslutningerne, men i løbet af de få måneder, der er tilbage i dette årtusind, vil økosystemerne - som ikke kan vente på forhandlinger - lide endnu alvorligere skade. Derfor må Unionen øjeblikkelig gribe til handling og inkorporere bestræbelserne på at fremme vedvarende energikilder i sin handelspolitik, sine eksterne økonomiske forbindelser og i arbejdet omkring udvidelsen som det vigtigste middel til at sikre en bæredygtig udvikling, beskyttelse af miljøet og en styrkelse af Unionens konkurrenceevne og jobskabelse.

von Habsburg
Fru formand, jeg vil først og fremmest lykønske hr. Elchlepp. Jeg har nu været i Parlamentet i 20 år, og det er ikke ofte, at der foreligger så gode betænkninger som den, han har skrevet. Det vil jeg gerne takke for.
Bifald
Jeg vil imidlertid gerne udvide dette emne til et område, der ligger mig særligt nær. Vi har jo et kæmpestort marked for vedvarende energi lige uden for vores dør, nemlig i de central- og østeuropæiske lande. Jeg vil som eksempel godt nævne de lande, hvor jeg ofte opholder mig: Ungarn, Kroatien, Tjekkiet og Litauen. I alle disse områder mangler der stadig at blive gjort utrolig meget. Hr. Elchlepp, her vil jeg gerne tilføje et punkt til Deres udmærkede betænkning. Befolkningerne i disse lande ved endnu ikke nok om vedvarende energi. De skal informeres, og regeringerne skal informeres, for i disse lande findes der visse betydelige økonomiske interesser, der ikke har nogen interesse i at udnytte vedvarende energikilder, og som derfor gør alt for at kvæle det. Jeg beder Dem sørge for, at disse lande bliver informeret sammen med regeringerne, der heller ikke ved nok om det.
Det gælder f.eks. to punkter. Man må ikke glemme, at der allerede under det russiske regime blev begået uhyrlige miljøsynder på alle områder, og at miljøet i disse lande nu er stærkt belastet af brunkul. Den massive brug af brunkul, hvilket jeg bl.a. ser i Ungarn i området omkring Obosar, skal erstattes af energikilder, der ikke anretter så store miljøskader. Det er en opgave, der påhviler os, for vi kan udrette meget på dette område. Vi kan give disse lande en hel del, og det bør vi, for her kan man starte helt forfra og så gå i den rigtige retning.
Bifald

Virrankoski
Fru formand, hr. Elchlepps betænkning er virkelig god, mange tak for den. Af de vedvarende energikilder anvender man i Finland mest træ i dets forskellige former og tørv, hvis andel er anseelig. I moserne vokser der nogenlunde lige så meget tørvemasse, som der vokser træmasse i skoven. Træ og tørv binder kuldioxid, når det dannes, hvorfor brugen af det ikke forskyder klodens kuldioxidbalance, som brugen af de fossile brændstoffer gør. Pasning og bearbejdning af træmasse og tørv kræver arbejde. Således fremmer brugen af dem beskæftigelsen. At befordre brugen af træ og tørv er også fornuftigt ud fra det synspunkt, at energien kan skaffes i husholdningen på en meget simpel facon. I modsætning hertil kræver masseproduktion vidtrækkende teknologi. Den omfattende udnyttelse af de vedvarende energiformer i EU-regi og også i vores land hører til i verdenseliten, og dette åbner store muligheder også for eksport.

Telkämper
Fru formand, vores gruppe støtter fuldt og helt den konkrete og udførlige betænkning af hr. Elchlepp, der ikke kun er vigtig, fordi der fremover er et stort eksportmarked for vedvarende energi, og fordi det er nødvendigt at mindske mange udviklingslandes importafhængighed på dette område.
Det haster også med at få gennemført støtte- og samarbejdsforanstaltninger inden for vedvarende energi af hensyn til en forbedring af de sociale og miljømæssige levevilkår, specielt i den tredje verdens lande og i Østeuropa, og af hensyn til den begrænsede forekomst af fossile ressourcer samt erfaringerne fra risikoen ved atomkraft. Derfor anser vi denne betænkning for at være et vigtigt grundlag. På området for den tredje verden har vi fået fem budgetposter. Dette kan være udgangspunktet for at gå videre med denne betænkning. Opbygningen af sagkundskab i den tredje verdens lande skal fremmes, f.eks. via Den Europæiske Udviklingsfond. Det er vigtigt med uddannelse og efteruddannelse, støtte til små og mellemstore virksomheder, programmet for opførelse af 1 million solfangertage, debt for solar swaps , og også det, som hr. Habsburg sagde.
Jeg mener, at Phare-programmet er et vigtigt grundlag for ikke at fremme atomkraftværker i Østeuropa, men derimod området for vedvarende energikilder. Vi har inden for rammerne af den nye Lomé-konvention ikke kun brug for et energikapitel, men også, som hr. Schwaiger sagde, for at Kommissionen handler beslutsomt med henblik på at få gennemført de nødvendige foranstaltninger. Jeg mener, at Kommissionen skal oprette sin egen afdeling, der her hos os skal fremme marketing og samarbejde, ikkestatslige projekter i den tredje verden og via Phare, Tacis eller Meda endvidere projekter i Middelhavsområdet og Østeuropa. Da vi ikke har budgetkompetence i Den Europæiske Udviklingsfond, er det igen op til regeringerne, og opfordringen skal komme fra Kommissionen. De skal udnytte vores fælles potentiale med disse lande til at hjælpe befolkningen og for at bevare grundlaget for vores liv og vores eksistens. Ellers kan vi ikke overleve, fordi vi mangler energikilder.

Oreja
Fru formand, mine damer og herrer, jeg er virkelig glad for at få lov til at tale til Europa-Parlamentet om emnet i denne meget relevante betænkning og forslaget til beslutning i den. Det giver mig mulighed for i hvert fald for en stund at vende tilbage til det gamle ansvarsområde, som jeg havde for flere år siden som kommissær med ansvar for energisektoren.
Betænkningen og dens begrundelse er et vigtigt bidrag til den igangværende indsats for fremme af vedvarende energi og vil gøre det muligt at få et større kendskab til de muligheder, som den vedvarende energi indeholder. Den omfatter også på en klar og fuldstændig måde de muligheder for at handle, som vi må overveje for at sikre, at vores ambitiøse mål bliver til virkelighed. Derfor vil jeg gerne indlede mit indlæg med at udtrykke min dybeste taknemmelighed til hr. Elchlepp for denne betænkning.
Unionens strategi, der er fastlagt i hvidbogen om vedvarende energi fra november 1997, støttes allerede af såvel Parlamentet som Rådet, og den første målsætning er en ekspansion af den vedvarende energi i Unionen, hvilket vil gøre det muligt at oprette et internt grundlag og den nødvendige platform for at øge eksporten til hele verden.
Kommissionen bestræbte sig under det arbejde, der mundede ud i vedtagelsen af hvidbogen i slutningen af 1997, på at tage hensyn til Europa-Parlamentets bidrag, som udgjordes af beslutninger om selve hvidbogen og om den vedvarende energis adgang til elektricitetsmarkedet og Altener II-programmet, der blev vedtaget i 1998.
Hvidbogen afspejler allerede Parlamentets holdninger i 1997 om væsentlige spørgsmål i forbindelse med den vedvarende energi, som er interessante for udarbejdelsen af en fællesskabspolitik på dette område, og den brede vifte af reaktioner og anmodninger fra industrien, eksperterne, interessegrupperne og i almindelighed den berørte befolkning i hele Unionen. Et altafgørende aspekt i vores fælles prioriteter er naturligvis eksportmarkedet for vedvarende energi.
Nu vil jeg kort informere Parlamentet om de fremskridt, vi har opnået i løbet af det første år efter vedtagelsen af hvidbogen.
Arbejdet med den nødvendige forundersøgelse af de aktuelle programmer og bestræbelser inden for vedvarende energi i medlemsstaterne og i Unionen er næsten færdiggjort. Jeg kan på Kommissionens vegne udtrykke tilfredshed med de opnåede fremskridt og mangfoldigheden af nationale handlingsplaner og programmer om udvikling af vedvarende energi efter vedtagelsen af hvidbogen. Det er tydeligt, at en stor del af den indsats, som vi opfordrede medlemsstaterne til at gennemføre i løbet af det næste årti, allerede er påbegyndt eller i hvert fald planlagt.
Selvfølgelig er der endnu meget, der skal gøres, og der er ikke grund til at være selvtilfreds, især ikke hvis man tænker på de forpligtelser, der blev indgået i Kyoto, som det så rigtigt bemærkes i betænkningen. Jeg glæder mig ikke desto mindre over, at størstedelen af medlemsstaterne allerede har annonceret nationale politikker og planer, hvis ambitioner og rækkevidde i hovedtræk er sammenlignelige med forslagene til en fællesskabsstrategi og -handlingsplan, der derfor vil blive lettere at anvende. Den offentlige debat i Rådet (energi) i november 1998 bekræftede denne opfattelse, og Kommissionen vil snarest muligt udarbejde en detaljeret undersøgelse, der skal tjene som udgangspunkt for den efterfølgende planlægning og koordinering.
Nøglehandlingerne bør finde sted inden for Unionens grænser, men såvel værdien af den nuværende erfaring med eksportfremme som den troværdighed, som det succesfulde salg til tredjelande har medført, synes tydelige. Det er også klart, at dette vil kræve en stor indsats med hensyn til planlægning og præsentation, og Kommissionen deler fuldt ud Parlamentets ønske om et snævert samarbejde mellem industrien og den offentlige sektor, både i Unionen og i hver enkelt medlemsstat.
I overensstemmelse med Parlamentets ønske er den vedvarende energi, og i stadigt større omfang, genstand for fremme i de europæiske hjælpeprogrammer såsom Phare, Tacis, Meda, Den Europæiske Udviklingsfond og andre instrumenter i Lomé-konventionen. Alle aftaler vedrørende samarbejde og andre forhold med tredjelande, både udviklingslande og industrialiserede lande, vil blive gennemgået på ny, og vores partnere vil blive opfordret til at følge denne linje, uden at vi dog af den grund vil glemme hvert enkelt lands specifikke prioriteter og begrænsninger.
Som man kan læse i forslaget til beslutning, vil der ske en aktiv overvejelse med hensyn til eksport og samarbejde til fordel for den vedvarende energi, især gennem EU-programmerne vedrørende energi, f.eks. Synergy, samt komponenterne i den videnskabelige og teknologiske forskning i det femte rammeprogram for forskning.
Der er allerede iværksat mange aktiviteter inden for rammerne af Thermie-programmet. Flere end 190 projekter er i løbet af de fem år, som programmet har eksisteret, blevet samfinansieret af Fællesskabet med mere end EUR 20 millioner, og de har ledsaget foranstaltninger rettet mod lande, som ikke er medlem af Den Europæiske Union. Deriblandt sigter nogle projekter på at opdage og evaluere eksportmarkeder for EU's teknologier samt tilrettelægge og anvende optimale strategier for at fremme de således udvalgte markeders tilegnelse af teknologierne. Hjælpen til Den Europæiske Unions eksportører af vedvarende energi vil fortsat være højt prioriteret og især tage form af lånegarantier, forsikringer og organisering af de nødvendige kontrakter samt udbredelse af viden og oprettelse af netværk.
En anden prioritet er samarbejdet med hensyn til energiplanlægning og integreret planlægning af ressourcer, især med de økonomier, hvis vækst skyldes energipolitik, som det ligeledes hedder i beslutningen.
Et andet aspekt, som efter Kommissionens opfattelse er meget vigtig, er adgangen til de nyskabende finansieringsinstrumenter, som i særlig grad er tilpasset til behovene på markedet for vedvarende energi. Samarbejdet med finansieringsinstitutioner såsom Verdensbanken, Den Europæiske Investeringsbank og Den Globale Miljøfacilitet vil fortsætte. Jeg kan nævne mange eksempler på samarbejde, som for tiden strækker sig langt ud over EU's grænser, f.eks. verdenssolenergiprogrammet 1996-2005, som har til formål at gennemføre regionale og nationale højtprioriterede projekter i hele verden, især i udviklingslandene. Og i den forbindelse vil jeg gerne minde om, at hvidbogen understregede behovet for at gøre en særlig indsats for landene i Afrika, Caribien og Stillehavet. Der gennemførtes initiativer til fremme af solenergien og søgningen mod alternative vedvarende energikilder.
Hvad angår de associerede lande, er én af vores prioriteter at bakke op om deres tilnærmelse til den europæiske lovgivning inden for vedvarende energi og udvide anvendelsesområdet for EU-programmer til disse lande, f.eks. Altener, og om deres deltagelse i aktiviteter inden for det femte rammeprogram for forskning.
Flere af talerne denne morgen har spurgt, om der på europæisk niveau er blevet oprettet en eller anden organisation med samme slags kompetence som det amerikanske råd om eksport af vedvarende energi, der modtager støtte fra staten. I den sammenhæng vil jeg gerne fortælle Dem, at kommissær Papoutsis allerede i 1996 åbnede Det Europæiske Råd om Eksport af Vedvarende Energi i overværelse af adskillige højtplacerede tjenestemænd fra Kommissionen og andre organisationer, og for øjeblikket består medlemmerne af dette råd af fem europæiske organisationer for vedvarende energi.
Fru formand, jeg har forsøgt at give en kort redegørelse for det, vi er i gang med, og det, som vi har planlagt at gøre i tråd med indholdet i den betænkning og beslutning, som vi drøfter. Europa-Parlamentet har endnu en gang vist sig konstruktiv i sine initiativer til fordel for fremme af de vedvarende energikilder. Jeg kan over for Dem bekræfte, at markedet for eksport af vedvarende energikilder også efter Kommissionens opfattelse er en af de væsentligste prioriteter for den nære fremtid.
Jeg vil gerne slutte mit indlæg af med på ny at sige tak til ordføreren, hr. Elchlepp, og til alle de parlamentsmedlemmer, som har taget ordet i denne forhandling.

Formanden
Mange tak, hr. kommisær Oreja.
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemning.
Forslaget til beslutning vedtoges

Deprez
Det er sandt, at de teknologier, der anvender vedvarende og miljøvenlig energi, muliggør en decentraliseret og billig energiforsyning. For udviklingslandene er dette, i højere grad end en intensiv anvendelse af nye teknologier, en egentlig mulighed for at reducere energiregningen og samtidig øge den energimængde, der stilles til rådighed for befolkningen.
En øget anvendelse af disse rene og billige teknologier er også til fordel for de industrialiserede lande, eftersom dette rent faktisk betyder nye arbejdspladser i sektorer med et stort overskud og i øvrigt giver adgang til nye kæmpestore markeder på den sydlige halvkugle.
Jeg vil samtidig gerne understrege, i lighed med vores ordfører, at en øget anvendelse af disse teknologier inden for Unionens egne grænser vil gøre det muligt at nå de målsætninger, vi har sat os med hensyn til beskyttelse af klimaet, og som vil nedsætte vores energiafhængighed og have en positiv indflydelse på energibalancen.
I det store hele støtter jeg det fremsatte forslag om oprettelse af et europæisk eksportråd for vedvarende energikilder, som bl.a. skal fremme og strukturere SMV's aktiviteter på området.
I lighed med ordføreren mener jeg, at den europæiske tilnærmelse bør være tværgående, og at vi i forbindelse med vores internationale samarbejde og indgåede partnerskabsaftaler må opmuntre vores partnere til at lægge særlig vægt på vedvarende energi i planlægningen af deres energi-, miljø- og udviklingspolitik. Og i den udstrækning, hvor de ønsker en billig udvikling, falder dette naturligvis sammen med vores søgning efter eksterne markeder.

Lindqvist (ELDR)
Denne udmærkede betænkning om eksport af teknologi for vedvarende energi, som jeg har stemt ja til, ville vinde i troværdighed, hvis der var samme indstilling med hensyn til EU's hjemlige energipolitik. I så fald skulle man standse støtten til atomkraft og afvikle atomkraften. Afhængigheden af olie og gas skulle reduceres, og man skulle øge forbruget af vedvarende energikilder.

Følger af finanskrisen for den europæiske industri
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om beslutningsforslagene (B4-1162/98, B4-1163/98, B4-1164/98, B4-0005/99, B4-0008/99 og B4-0010/99) om den globale finanskrise og industrien.

Miranda de Lage
Fru formand, denne forhandling kunne ikke være mere relevant og aktuel.
For en måned siden spurgte vi, hvad konsekvenserne ville blive af den økonomiske uro, som krisen på de asiatiske og latinamerikanske markeder har forårsaget. Og endnu inden man har det, der ligner evaluering af konsekvenserne af krisen, der udløstes i august, finder der i denne uge en ny episode sted med devalueringen af den brasilianske real, som måske tvinger andre lande i Mercosur til at justere deres valuta.
Selvom denne situation midlertidigt kunne være en fordel for den brasilianske økonomi, har den allerede afstedkommet en spektakulær kapitalflugt. Vi går denne krise i møde med vores nye valuta, euroen, som ganske vist blev modtaget med store klapsalver af det japanske marked.
Imidlertid ved vi ikke, hvordan økonomien vil opføre sig, ej heller hvordan den på mellemlangt sigt vil klare en forværring af krisen, øget import eller illoyal konkurrence med vores industri og eksport. For dét, vi ved, er, at den illoyale konkurrence og den øgede import allerede skader to særligt følsomme industrisektorer: jern- og stålindustrien og værfterne.
Disse to sektorer er er blevet voldsomt åreladet gennem de sidste to årtier, og antallet af ansatte er blevet reduceret dramatisk. Hvis reduktionerne fortsætter, vil det betyde et farvel til disse sektorer, som på 40 år fra at være af strategisk betydning ville blive industrielle ruiner.
Vi er bekymrede for, hvad der vil ske med beskæftigelsen, som er den store ubekendte. Sydkoreas og Japans fremgangsmåde, der sigter på at kapre markeder, deres statsstøtte og, især, deres illoyalitet og foragt for de regler, der regulerer sektoren på internationalt plan, bør få os til at tænke os om.
Hvis denne adfærd fortsætter, vil OECD's eller endog Verdenshandelsorganisationens rolle som lovgiver og deres prestige blive alvorligt berørt. Værftssektoren, f.eks., kan ikke yde flere ofre. Hvis statsstøtten forsvinder inden år 2000, og med den nuværende konkurrence, det vil sige den asiatiske dumping, vil størstedelen af værfterne tvinges til at lukke, og alle anstrengelser for at modernisere og tilpasse dem for de europæiske borgeres penge vil være spildte. Hvis importen af statsstøttet stål fortsætter, er jeg bekymret for, om vores europæiske virksomheder kan overleve i en sådan uacceptabel og ufordelagtig situation.
Derfor tillader jeg mig at erindre Kommissionen om, at forslaget til forordning om værftsindustrien omfattede et ændringsforslag, der indeholdt en opfordring til at udarbejde en undersøgelse af de beskrevne problemer. Kan Kommissionen oplyse om denne undersøgelses resultater og de relevante forslag samt om dens holdning til udvidelsen af statsstøtten indtil år 2000?
Kan Kommissionen med hensyn til stålindustrien oplyse, hvad den vil foreslå for at støtte de berørte sektorer, og hvornår den kan fremlægge forslag i den retning? Hvilke handelspolitiske foranstaltninger kan den foreslå for at bekæmpe udbredelsen af illoyal konkurrence?

Kittelmann
Fru formand, kære kolleger. Først nu når følgerne af den finanskrise, som i de sidste måneder har skabt stort røre, os. Krisen i Sydøstasien har, som vi har forudset, globale følger. Det økonomiske systems sammenbrud i Fjernøsten har dér medført svagere efterspørgsel på markederne. Forespørgselen i dag kan kun være indledningen til en meget principiel debat også her i Parlamentet om dette problem. Det europæiske erhvervsliv har, for så vidt det påvirkes, krav på hjælp i berettigede tilfælde. Derfor vores forespørgsel.
Den Europæiske Union har hidtil i væsentlig grad afbødet en del af de handelsændringer, der er opstået som følge af krisen, og også båret de tilsvarende belastninger. Intet andet marked, heller ikke det amerikanske, har måttet klare en sådan stigning i importen, hverken i absolutte tal eller i procent. Det europæiske marked oversvømmes nu af varer, som normalt ville blive eksporteret til markederne i Fjernøsten. Efter alt at dømme vil denne udvikling ikke blot fortsætte, men endda accelerere. Skaden for f.eks. det europæiske stålmarked skærpes yderligere af visse landes illoyale handelsmetoder.
I den forbindelse udgør den amerikanske stålindustris hensigt om at ville løse problemet ved massive handelspolitiske forholdsregler eller beskyttelsesforanstaltninger en alvorlig trussel mod EU-markedet. Jeg appellerer til Kommissionen om at sørge for, at det bliver klart for den amerikanske regering, at hvis den ikke viser solidaritet i sådanne spørgsmål, men griber til illoyale foranstaltninger, må den regne med skarpe modforholdsregler fra Den Europæiske Union. Hvis Den Europæiske Union nemlig ikke indtager et klart og tydeligt standpunkt, vil USA også fortsat forsøge at føre sin egen globale handelspolitik.
I betragtning af den kendsgerning, at den europæiske industri entydigt er uden skyld i den aktuelle kritiske situation på det amerikanske marked, hvor den i lang tid har arbejdet særdeles godt, skal USA på højeste politiske plan opfordres til at sørge for, at der foregår en fair handel. USA og Europa spiller en ledende rolle i Verdenshandelsorganisationen. Hvis vi ikke opfører os eksemplarisk, vil det skade begge parter.

Ribeiro
Fru formand, på dette årets første plenarmøde har beslutningerne den 17. september og den 3. december 1998 om verdensfinanskriserne ikke gjort de mundtlige forespørgsler og beslutningsforslagene overflødige eller til rene gentagelser. For emnet har ikke mistet aktualitet, og samtidig viser konjunkturerne heller ikke tendens til at falde til ro.
Hvis der til denne omtale af de seneste beslutninger føjes endnu én, også fra december, om de asymmetriske chokvirkninger, og som var særdeles relevant i relation til finanskrisen og dens konsekvenser for landenes realøkonomier, bliver man endnu mere overbevist om det betimelige i at diskutere, hvilken modgift der skal findes i den aktuelle europæiske industri og den internationale finansudvikling for at forebygge økonomiske og sociale følger. Situationen forandrer og udvikler sig nemlig undertiden med svimlende hast, og tegnene er ikke beroligende. Hvis Brasilien blev set som det svage punkt i krisen i oktober, og der blev mobiliseret betragtelige midler for at undgå det, som man anså for en katastrofe, er de sidste dages nyheder bekymrende.
Derfor underskriver vi det fælles beslutningsforslag, selvom vi mener, at det undlader at placere det grundlæggende ansvar, nemlig det finansielles og det nominelles forrang over realøkonomien, og vi mener bestemt, at der grund til yderligere foruroligelse og til, at henstillingerne får hastekarakter.
Den omtale af skibsværfts- og stålindustrien, som ændringsforslag 2 ønsker, gør det rimeligt, selvom den er meget relevant, at udvide den til andre sektorer, navnlig tekstilindustrien, der optrådte sammen med disse sektorer i en henvisning i vores beslutningsforslag, og som blev droppet til fordel for det fælles beslutningsforslag. Derfor mener vi, at den, hvis ændringsforslaget bliver vedtaget, skal tage tekstilsektoren med.
Vi har talt om valutauro, børskrak og finanskriser. Og ud af det, som vi har talt om, er der kommet disse mundtlige forespørgsler og beslutningsforslag. Sagens kerne er imidlertid, at det begynder at blive tydeligt, at det mere drejer sig om de monetære og børs- og finansmæssige aspekter af en latent og eksplosiv økonomisk krise - se blot på Brasilien! - på grund af finans- og spekulationsinstrumenternes og -mekanismernes utilstrækkelighed i forhold til realøkonomiens udviklingsniveau og funktionsmåde.

Hudghton
Fru formand, med tre store økonomiske omvæltninger i Asien, Rusland og nu Latinamerika inden for få år kunne vi måske tage ved lære af dette og lære af vores fejl.
Der synes at være en bemærkelsesværdig lighed mellem udviklingen op til krisen i Asien og den nylige krise i Brasilien, da der i begge tilfælde blev givet store lånemuligheder på grundlag af overoptimistiske forudsigelser om vækst og industrialisering. Investorer kan naturligvis tage afsted lige så hurtigt, de ankommer, og tage deres penge med. Og når bunden falder ud af en økonomi, kan det have en fantastisk dominoeffekt.
I Skotland, som andre steder, lider vi stadig under virkningerne af krisen i Asien med investeringer stillet i udsigt, der ikke bliver til noget, og forsinkelser i forbindelse med sænkningen af renten og det stærke pund, der fortsat rammer vores erhvervsliv og eksport hårdt. Mens krisen i Brasilien måske ikke er lige så alvorlig, kan den dog stadig give bagslag.
Større økonomisk stabilitet i Europa bør øge vores evne til at beskytte velfærden hos de af vores borgere, der berøres mest direkte.

Oreja
Fru formand, mine damer og herrer, i betragtning af, at der er flere spørgsmål vedrørende følgerne af finanskrisen på EU's industrisektor, vil jeg med Deres tilladelse give et samlet svar, idet jeg begynder med spørgsmålene vedrørende de generelle følger af krisen for derefter at gå over til dét, der specifikt vedrører stålsektoren.
Forværringen af det globale økonomiske klima sidste år havde uden tvivl negative følger for Den Europæiske Union. Imidlertid kompenserede de interne betingelser i 1998 rigeligt de eksterne negative følger. Væksten i EU i 1998 lå 0, 1 % over forudsigelserne fra marts 1998, og i 1999 vil den økonomiske krise medføre tab for EU's økonomi, men dens følger burde principielt set være begrænsede takket være indførelsen af euroen, hvilket hr. Miranda nævnte for et øjeblik siden, og takket være bibeholdelsen af solide økonomiske betingelser. Kommissionen stoler på, at Den Europæiske Unions økonomi vil blive rask i år 2000, hvor vi forventer, at væksten vil være 2, 8 %.
I denne overordnede sammenhæng står nogle af Den Europæiske Unions industrisektorer over for hård konkurrence fra importerhvervenes side. Importen fra Sydøstasien og andre regioner er steget, mens det er lykkedes at øge eksporten i alle sektorer på trods af den nedgang, man har oplevet i eksporten til Sydøstasien. I de 12 måneder op til september 1998 havde EU et handelsoverskud på ECU 22 milliarder på industrielle produkter, det vil sige ECU 16 milliarder under overskuddet for den samme periode i 1997. De betydelige devalueringer af valutaerne i Sydøstasien skadede konkurrenceevnen for Den Europæiske Unions priser på kort sigt. Ikke desto mindre er dette blevet delvist kompenseret af den høje inflationsrate i disse lande. Det er vanskeligt at forudsige, hvad den endelige konsekvens af den sydøstasiatiske krise vil være for EU's relative konkurrencedygtighed, især hvis man ser på, at udsvingene i valutakurserne i landene i Sydøstasien kan få indflydelse på deres handelsudbytte og konkurrencedygtighed, hvilket gør det vanskeligt at lave forudsigelser i øjeblikket.
Kommissionen er naturligvis bekymret for følgerne af den øgede konkurrence for den europæiske industri. Denne større konkurrence vil sandsynligvis fortsætte i 1999, selvom den måske ikke vil være på samme niveau som i 1998. EU's handelsbalance bør for de industrielle produkters vedkommende forbedre sig i forhold til i 1998. Skønt vi endnu ikke råder over data for hele 1998, regner Kommissionen med, at de direkte følger med hensyn til den samlede industriproduktion for dette år er marginal, men de kan blive en smule større i 1999. Da Kommissionen gav sin forudsigelse for efteråret, påpegede vi, at vi håbede på, at væksten i beskæftigelsen ville nå op 1, 2 % i 1998, hvilket er højere end de 0, 8 %, der blev registreret i foråret. Imidlertid vil den langsommere stigning i bruttonationalproduktet i 1999 blive fulgt af en langsommere vækst i beskæftigelsen på ca. 0, 9 %. Ikke desto mindre håber man på, at arbejdsløsheden vil reduceres og nå ned på 10 % i 1998 og 9, 5 % i 1999 i forhold til rekorden på 11, 2 % i 1994.
Hvad angår den øgede konkurrence, som EU's industri oplever, betyder det ikke nødvendigvis, at Unionens handelspartnere udøver illoyal konkurrence? Kommissionen er parat til at anvende EU's handelspolitiske instrumenter, hvis de nødvendige betingelser er opfyldt, og såfremt det er i overensstemmelse med Verdenshandelsorganisationens aftaler på området. Som illustration på dette ekstreme tilfælde har Kommissionen allerede i sidste uge indledt to procedurer på grund af klager fra EU's stålindustri, hvor den ene handler om dumping i forbindelse med varmvalsede stålbånd fra Bulgarien, Iran, Jugoslavien, Indien, Taiwan og Sydafrika, og den anden om statsstøtte til de samme produkter i Indien, Taiwan og Sydafrika. Ingen af de lande fra Sydøstasien, der er nævnt i klagerne over dumping og statsstøtte, har iværksat IMF's stabiliseringsprogrammer. Kommissionen er ikke bekendt med illoyal konkurrence, som skulle gå ud over EU's import af jern- og stålprodukter, bortset fra den, man allerede har taget fat på.
I de første otte måneder af 1998 udgjorde importen af halvfabrikata og færdigvarer med hensyn til jern- og stålprodukter 18, 5 millioner t, hvilket er 6, 6 millioner t over mængden for samme periode i 1997. I samme periode var eksporten faldet 2, 7 millioner t til 18, 3 millioner t. Derfor havde EU et handelsunderskud på 0, 2 millioner t sammenlignet med overskuddet på 9, 2 millioner t for det foregående år. Den usædvanlige stigning i importen af jern- og stålprodukter til EU medførte et prisfald i andet halvår af 1998.
Det forventes, at efterspørgselen i håndværksfagene reduceres i første halvdel af 1999, men at den derefter vil tiltage for at slutte på et niveau for året som helhed, som er sammenligneligt med de foregående år. Importen ventes at være fortsat høj i 1999.
Det er vanskeligt for Kommissionen at vurdere, hvor stor en indflydelse jern- og stålindustrien i Sydøstasien har for den økonomiske genoprettelse af regionen i betragtning af, at dette varierer fra land til land. Ikke desto mindre står det klart, at adskillige lande i regionen havde en betydelig stigning i indtjeningen fra jern- og stålprodukter i 1998. Dette gjaldt bl.a. Sydkorea, Taiwan, Japan, Kina og Indonesien.
På topmødet mellem EU og USA i Washington den 18. december 1998 drøftede vi forskellige spørgsmål, heriblandt spørgsmålet om importen af jern- og stålprodukter. Kommissionen fremhævede behovet for at bevare markederne åbne og undgå at lægge hindringer i vejen for genoprettelsen af de kriseramte lande, som var ved at gennemføre Den Internationale Valutafonds stabiliseringsprogrammer. Det er altafgørende, at alle de involverede parter handler på en forsvarlig måde og i overensstemmelse med de internationale regler for at kunne bevare fordelene i liberaliseringen af handlen og undgå en optrapning af handelskonflikter.
Den amerikanske regering er klar over, at pålæggelsen af handelshindringer skader de lande, som er alvorligt ramt af økonomiske problemer, men den er samtidig under hårdt internt pres fra kræfter, som opfordrer den til at reagere over for de nylige udsving i stålimporten. Det er muligt, at USA vedtager handelsmæssige modforanstaltninger over for stålimporten i de kommende måneder. Kommissionen vil følge udviklingen på tæt hold for at sikre sig, at USA handler i overensstemmelse med de internationale handelsregler.
Nu vil jeg gerne kort kommentere to spørgsmål, som er blevet stillet. Det ene blev stillet af hr. Miranda de Lage og drejede sig om følgerne af den asiatiske krise for værftsindustrien.
Efter devalueringen af forskellige valutaer i Sydøstasien har især sydkoreanerne nydt godt af favorable salgsbetingelser i denne sektor. Ikke desto mindre er det i 1998 lykkedes for EU's industri at fastholde en god position på verdensmarkedet. Industrien har opnået 29 % af de nye ordrer mod Sydkoreas 22 % fra januar til september 1998. Kommissionen er meget opmærksom på, at disse kriseramte lande som tidligere sagt overholder Den Internationale Valutafonds betingelser, herunder konkret med hensyn til strukturreformerne og inden for rammerne af forbindelserne mellem industrien og den sydkoreanske regering.
Lad mig sige to ord om følgerne for den europæiske industri af de seneste begivenheder, som finder sted i Brasilien.
Jeg tror, at det i dette øjeblik stadig er vanskeligt og forhastet at give en korrekt diagnose. Meget afhænger af, hvordan de finansielle markeder vil reagere på begivenhederne i Brasilien. Vi har hér - De vil også få dem - de nyeste oplysninger, som vi har modtaget i dag, om følgerne af den pakke med hasteforanstaltninger, som den brasilianske kongres har vedtaget som en del af den økonomiske tilpasning, Den Internationale Valutafond kræver som gengæld for en bistand på USD 42 milliarder. Foranstaltningerne indgår i præsident Fernando Cardosos plan for tilpasning. Den Internationale Valutafonds direktør, Michel Camdessus, erklærede i går, at han var tilfreds med, at Brasilien har vedtaget en aftale om iværksættelse af det budgetsaneringsprogram, som landet havde indgået med Den Internationale Valutafond. Samtidig har den brasilianske præsident fortsat udsendt tillidsvækkende meddelelser til investorerne.
Jeg kan under alle omstændigheder sige, at Den Europæiske Union og Brasilien har betydelige handelsmæssige forbindelser, og de europæiske virksomheder har ydet en væsentlig investering i udviklingen af den brasilianske industri, f.eks. i automobilsektoren. EU importerer store mængder råvarer fra Brasilien, og derfor kan devalueringen af realen naturligvis medføre et prisfald på disse varer, hvilket kan få positive følger for den europæiske industri. Ikke desto mindre er det også rigtigt, at devalueringen kan øge de brasilianske eksporterhvervs konkurrenceevne over for Den Europæiske Union og forringe de europæiske eksporterhvervs konkurrenceevne over for Brasilien.
Dette var de kommentarer, jeg gerne ville knytte til situationen, som den ser ud i øjeblikket, selvom vi stadig må være forsigtige, idet vi endnu ikke ved, hvordan de finansielle markeder vil reagere i løbet af de kommende dage og uger.

Katiforis
Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, succesen med indførelsen af den fælles valuta giver uden tvivl Europa grund til at føle selvtillid, og der er ingen, der har trang til at være pessimist på et tidspunkt som dette.
Jeg tror dog også, alle er klar over, at den europæiske økonomiske succes ikke så meget skal vurderes ud fra den valutamæssige side, men snarere på grundlag af den reelle økonomi. Og her er situationen alt andet end opmuntrende.
Arbejdsløsheden, som angiveligt er det største økonomiske problem, og som vi - er jeg meget bange for - gør absolut intet for at imødegå, har på trods af Deres fornemmelser - for det er kun fornemmelser, det, De har sagt, hr. kommissær - stabiliseret sig omkring 10, 5 %. Og hvis den skulle falde med 0, 5 %, gør det ikke den store forskel.
Man har for længst glemt de optimistiske ord, som hr. Delors udtalte her i forsamlingen i begyndelsen af vores valgperiode, om oprettelse af 15 millioner nye arbejdspladser, der skulle sænke arbejdsløsheden til 6-7 %. Prognosen vedrørende den europæiske økonomis vækstrate for 1999 er netop faldet til 1, 4 %. Krisen på den tredje verdens kapitalmarkeder, som også har udviklet sig til en reel økonomisk krise i området, betød kolossale tab af arbejdspladser, indkomsttab og tab af eksport. Vi kommer ikke uden om, at al vækst stammer fra servicesektoren hos os og i USA. Hvorimod vi i industrien har et klart overskud af produktionskapacitet. Og under disse omstændigheder er det ikke så mærkeligt, at man er begyndt at høre røster, der taler for protektionisme. Det, De sagde om stålindustrien, er måske et sammendrag af en protektionistisk propaganda, ikke fra Dem, men den, som høres oftere og oftere i de store parlamenter, i den amerikanske Kongres og i andre af verdens beslutningscentre. Der er tale om en meget farlig udvikling, fordi der ikke findes noget farligere end genoplivelsen af restriktionerne for verdenshandlen, som naturligvis vil ramme de økonomisk svage.
Uden at gøre det alt for simpelt siger den almindelige sunde fornuft, at vi ikke må gøre en så vanskelig situation endnu sværere ved at gøre kravet til vores egen økonomi mere kompakt med de restriktioner, vi har pålagt finanspolitikken, nemlig den famøse grænse på 3 % af underskuddet i henhold til stabilitetspagten. Ifølge forudsigelserne vil det imidlertid være svært for Tyskland, Italien og Frankrig, det vil sige de store europæiske lande, at nå de 3 % i 1999. Skal vi helt op på en arbejdsløshed på 25 %, inden vi begynder at ændre en restriktiv politik, som måske nok har afskaffet inflationen, men som nu er på vej til at afskaffe beskæftigelsen?

Herman
Hr. kommissær, De svarer overfladisk på det spørgsmål, der er stillet Dem, og vi kan læse Deres svar samt de kommentarer, De er fremkommet med, i avisen.
Jeg vil gerne komme med en bemærkning: Hvor var vi dog ubetænksomme, da vi gav afkald på de instrumenter, som ESKF-traktaten gav os! Dengang opfordrede jeg til større betænksomhed. Vi vidste, at der med regelmæssige mellemrum opstår kriser i stålindustrien, og i dag står vi temmelig magtesløse.
Når De fortæller os, at Kommissionen vil undersøge, om USA bryder WTO's internationale aftaler og forpligtelser, er De lidt for sent ude. Som hr. Katiforis netop har nævnt, har USA allerede truffet forholdsregler. Og ved første øjekast tyder det i hvert fald ikke på, at disse er i overensstemmelse med WTO's forpligtelser.
Det vil med andre ord sige, at Kommissionen virker lige så rådvild, når den fortæller os, at man må være forsigtig, at situationen er vanskelig, og det er faktisk det hele. Vi må gøre gældende i WTO, at kurssvingninger i nogle henseender ligner afgifter eller toldafgifter. Hvilken forskel er der på at lægge toldafgifter på indførte varer og devaluere på en måde, der får betydning for konkurrencen? Der er noget, der ikke stemmer, eller også må man yderligere understrege stabiliseringen af kurserne og indgå tætte forpligtelser i den retning, som Japan og nogle blandt os allerede har gjort. Det forekommer mig, at vi må sørge for at forbedre kursernes stabilitet eller sikre os, at vi fortsat besidder midlerne til at forsvare os, i lighed med de andre lande.

Seppänen
Fru formand, tre store vulkaner har allerede været i udbrud: en i Asien, en i Rusland og en i Latinamerika. Den næste vulkan lader sig allerede mærke. Det er Kina.
Problemet er, at kapitalismen via kapitalmarkederne bringer vaklen og ubalance i verden. Kapitalmarkederne er præget af inflation. På kapitalmarkederne hersker der i dag hyperinflation. Inflationsbegrebet får et forkert indhold, hvis man ikke tager i betragtning, at på kapitalmarkederne betyder det kapitalgodernes grænseløse værdistigning. De internationale institutioner giver forkerte råd i denne situation. De giver landene, som alle er forskellige, de samme råd, og generelt er deres råd enten deflation, eller i de højtudviklede lande, en nedskæring inden for den sociale sikring. Disse institutioner med IMF i spidsen forebygger ikke skovbrandes opståen, de forsøger at lave brandbælter, men det er ikke nok. Vi burde helt forhindre ildens opståen, i dette tilfælde også vulkanens udbrud.
Her har venstrefløjen chancen. Realkapitalismen bringer os problemer. Lad os foretage en bedømmelse af situationen sammen og handle i overensstemmelse med denne. En tredje vej vil være en omvej. Nu må vi fra venstrefløjen og De Grønne sammen finde den anden vej.

Wolf
Fru formand, kære kolleger. Det drejer sig om ikke igen og igen at forsikre, at det hele jo slet ikke er så slemt, hvilket så altid går hånd i hånd med en kortsigtet krisestyring, men tværtimod om at udvikle strategier, hvis centrale element ikke skal være moralske råd, men rigtigt opfattet egeninteresse. Den konkrete fare for en deflationær proces, som ikke mere kan kontrolleres, rykker virkelig nærmere og nærmere. Forsikringer om, at det altsammen ikke er noget problem, klinger mere og mere hult. Vi må gøre os klart, at der ikke kan være nogen varig stabilisering af den globale finansarkitektur uden en stabilisering af anvendelsen af de økonomiske midler i global målestok, og at dette ikke vil ske uden en stabilisering af verdenssamfundet. Det vil sige, at spørgsmålet ikke lyder - i forkortet form - hvordan vi kommer frem til et andet globalt økonomisk og samfundsmæssigt system, hvilket ville være en illusion, men Keynes' gamle spørgsmål - ikke hans svar - har igen akut betydning.
Hvordan kommer vi frem til et globalt betalingssystem, som fungerer, og som er stabilt i forhold til kortfristede irritationer, volatiliteter? Hvordan kommer vi frem til en global pengepolitik? Hvordan kommer vi frem til en international handelsorganisation, som er i stand til at stabilisere varepriserne? Hvordan kommer vi for det fjerde frem til hjælpeprogrammer med lavtforrentede lån og tilskud til lande under udvikling, hvor man i dag hertil må sige, at i betragtning af globaliseringen drejer det sig ikke mere om lande under udvikling, men også om sektorer, projekter og brancher.
For øjeblikket diskuteres der også her alt for snævert om antidumping og antisubventionering, hvilket betyder, at man faktisk vil nægte visse lande de chancer for udvikling, som er mulige for dem. Man er nødt til at stille spørgsmålet på en anden måde, nemlig hvordan kan man rent faktisk i penge gøre det muligt at løse den aktuelle ikke dækkede reale efterspørgsel? Lad os som eksempel tage den globale skibsfart. Vi har en global skibsfartsflåde, som er fuldkommen forældet, uøkologisk og usikker, og hvis fornyelse virkelig ville give varig beskæftigelse og føre til fremskridt med hensyn til effektiv udnyttelse af ressourcerne. I stedet for hele tiden at stille det forkerte spørgsmål om et lokomotiv for de globale konjunkturer skal vi altså stille os selv spørgsmålet om et fælles globalt investeringstog, og det skal vi som europæere yde vores bidrag til, dér har vi et ansvar, og det lever vi for øjeblikket ikke op til.

Rübig
Fru formand, mine damer og herrer. For øjeblikket er der en delegation fra den amerikanske Kongres i Parlamentet. Man ser, at vores diskussion er højaktuel, og det er nødvendigt, at problemer, som opstår globalt, også bekæmpes globalt. Selvom Europa-Parlamentet kritiseres for, at vi i visse spørgsmål måske optræder for forsigtigt og med for mange overvejelser, mener jeg, at det alligevel er det væsentlige kriterium for Europa-Parlamentet at skabe reelle fremskridt og gøre nytte.
Vi har allerede flere gange her i Parlamentet beskæftiget os med turbulenserne i den internationale finansverden. For få dage siden indførte vi euroen i Europa, den giver ny stabilitet i det mindste i de 11's euroområde og derfor også i Den Europæiske Union. Med det indre marked er vi kommet videre med hensyn til toldproblemerne, og også ved subsidierne er vi på den rette vej. Derfor er jeg Dem også taknemmelig for, kære kolleger, at vi i dag på ny beskæftiger os med dette emne, især med følgerne i Europa.
Hele industrigrene står i mellemtiden over for nye udfordringer. Hertil hører medicinalområdet ligesom værftsindustrien og først og fremmest også stålsektoren. Netop her er der sket en betydelig begrænsning af vores eksportmuligheder. I Asien udgør det f.eks. 56 %. På den anden side står det indre marked over for en stærkt stigende import fra denne region. Man taler for tiden om stigningstakter på indtil 700 %. For første gang er Den Europæiske Union nettoimportør af stål. Disse tendenser er vi nødt til at modarbejde, både af hensyn til den berørte industri og de beskæftigede.
I betragtning af disse udviklinger er jeg derfor taknemmelig for, at vi i dag også kan hilse en delegation fra USA's Kongres velkommen i Strasbourg. USA står foran lignende, omend ikke så omfattende udfordringer. Vi kan kun få kontrol med disse udviklinger ved samarbejde, ved fælles strategier og fælles løsningsmodeller. Hver part skal her påtage sig sin andel, dog altid i relation til de faktiske belastninger og muligheder.
Her spiller endelig også den frie adgang til markederne en afgørende rolle. Handelspolitiske instrumenter omfatter bestemt også antidumpingforanstaltninger og WTO-procedurer, hvor som helst statslige indgreb trykker prisen på eksportvarer. Men sådanne skridt kan kun være den yderste konsekvens. På langt sigt har vi tværtimod brug for en konstruktiv transatlantisk dialog, for kun hvis vi opretholder den frie varehandel og på begge sider respekterer reglerne for fair konkurrence, kan vi sikre et stabilt globalt handelsmiljø.

González Álvarez
Fru formand, allerførst vil jeg takke kommissæren for hans information, som i en vis udstrækning var en smule optimistisk, men på den anden side viser den samme bekymring, som vi føler, når vi stiller forespørgslerne. Og vi er bekymrede, os, der bor i en region som f.eks. Asturias, der allerede har haft et direkte tab på flere end 6.000 arbejdspladser i jern- og stålindustrien ud over det indirekte tab, som kan føjes dertil.
Det er meget vigtigt for os at undgå, at der fortsat tabes arbejdspladser. Dette er Den Europæiske Unions vigtigste bekymring lige nu. Vi er ikke alene nødt til at skabe arbejdspladser, vi er også nødt til at sørge for, at de eksisterende ikke forsvinder. I modsat fald vil beskæftigelsesplanerne i alle landene tjene til ingen verdens nytte.
Det, der foreslås i den beslutning, som vi har underskrevet, er, at man på ny bør tale om en skat på den kapital, der flyttes mellem økonomierne i disse lande, hvilket jeg ved ikke er særligt populært. Vi ved ikke, hvad der kan ske i Brasilien. Det har De selv sagt. Vi har modtaget disse nyheder, men vi ved ikke, hvad følgerne af dem vil være for EU's økonomi. Vi ved heller ikke, om EU trods europaraplyen i fremtiden kan imødegå de problemer, som vil berøre disse sektorer, som er så vigtige, f.eks. jern-, stål-, værfts- og tekstilindustrien. Sidstnævnte er ikke omtalt i hr. Kittelmanns ændringsforslag, men vi foreslår, at den medtages, for det er også en meget vigtig sektor.

Oreja
Fru formand, jeg vil bare bede om ordet i et lille minuts tid for at takke for de indlæg, der har været denne morgen. Jeg vil ganske kort sige til hr. Katiforis, som jeg ikke kan se lige nu, at jeg rent faktisk tror, at det med den nuværende internationale økonomiske skrøbelighed ville være en alvorlig fejl, hvis Den Europæiske Union indførte handelshindringer, som kunne medføre lignende svar overalt og en global recession, der kunne forlænges langt ud i tiden.
Til hr. Herman, som jeg heller ikke kan få øje på, vil jeg sige, at det er Kommissionens opfattelse, at den nordamerikanske stålindustris plan ikke er det sidste ord om den politik, som USA vil føre for at tage fat på konkurrencen i stålhandlen, men at planen derimod er starten på en forhandlingsproces med Kongressen og stålindustrien, som kan munde ud i konkrete foranstaltninger om nogle måneder.
Jeg ville også gerne sige til hr. Herman, at traktaten om Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab fortsat vil finde anvendelse. Vores jern- og stålindustri opfører sig pænt, og med hensyn til de foranstaltninger, som USA indfører for øjeblikket, er det de samme, som EF er ved at indføre, det vil sige foranstaltninger til anvendelse af de handelspolitiske instrumenter.
Jeg vil også gerne som svar på nogle af indlæggene, især hr. Wolfs, sige, at vi i øjeblikket er interesserede i, at de lande, der er i krise, kan komme ud af den hurtigst muligt, for det vil ikke kun være en fordel for dem, men derimod også sætte dem i stand til at importere europæiske produkter. Følgelig tror jeg, at vi er nødt til på den ene side at finde ud af, hvordan vi kan beskytte os mod denne situation, og på den anden side hjælpe disse lande med at forbedre deres situation, for det vil bidrage til, at vi kan eksportere til disse lande.
Verdenshandelsorganisationen tillader som bekendt ikke foranstaltninger mod devalueringer, og indtil videre har hverken USA eller EU anvendt sådanne midler.
Sidst vil jeg gerne sige til hr. Rübig, at vi er nødt til at bekæmpe den illoyale import med handelspolitiske instrumenter, det vil sige de instrumenter mod dumping og statsstøtte, som jeg omtalte før. Under alle omstændigheder vil jeg sige Dem, at jeg har bemærket mig alle indlæggene denne formiddag, og jeg vil viderebringe dem til mine kolleger i Kommissærkollegiet.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Oreja.
Forhandlingen er afsluttet.
Jeg har i henhold til forretningsordenens artikel 40, stk. 5, modtaget seks beslutningsforslag .
Vi går nu over til afstemning.
Fælles beslutningsforslag om den globale finanskrises økonomiske og sociale følger for den europæiske industri
Inden afstemningen om ændringsforslag 2

González Álvarez
Fru formand, i de oprindelige beslutningsforslag var de tre mest bekymrende sektorer omtalt: jern-, stål-, værfts- og tekstilindustrien. I det fælles beslutningsforslag er disse tre sektorer ikke nævnt, hvilket efter min opfattelse må skyldes en slåfejl, men i hr. Kittelmanns ændringsforslag omtales jern-, stål- og værftsindustrien. Vi har talt med ham og nogle kolleger for at få tilføjet tekstilindustrien, som er vigtig for såvel vores land som andre lande. Hvis ingen gør indsigelse, vil vi stemme for hr. Kittelmanns ændringsforslag, hvis tekstilindustrien medtages deri. Jeg tror, at alle er enige med os.
Forslaget til beslutning vedtoges

Berthu
Kommissionen har netop fremlagt en forsigtig optimistisk prognose om de økonomiske og sociale konsekvenser, den verdensomspændende finansielle krise får for Europa. Jeg kan ikke tale for resten af Europa, men for Frankrigs vedkommende er jeg mere skeptisk.
Således kan en selv modereret bremsning af væksten få meget negative følger, når den rammer et land, der ikke er handledygtigt. For dette er tilfældet for Frankrig. Frankrig har allerede rekordhøje arbejdsgiverafgifter, landet har ikke længere nogen selvstændig mønt efter euroens indførelse, og det kan under ingen omstændigheder tillade sig den luksus at øge sit budgetunderskud, der allerede er det største i Den Europæiske Union målt i BNP. Disse vanskeligheder forværres som følge af en række ekstra slag, f.eks. 35-timers arbejdsugen og den massive lovliggørelse af illegale indvandrere, der er resultatet af den politik, socialisterne fører. For slet ikke at tale om euroen og oprettelsen af den europæiske offentlige magt, der er nødvendig, hvis euroen skal fungere.
Jeg vil ikke vende tilbage til spørgsmålet om den fælles mønt, som alle kender min holdning til, men jeg understreger, at Den Europæiske Union kun kan være nyttig, når vi står over for en krise, hvis den fører en stram fælles handelspolitik med henblik på at bekæmpe dumping, f.eks. i stålindustrien eller i skibsbyggeriet og med henblik på at overholde fællesskabspræferencerne i f.eks. landbruget. Unionen kan også hjælpe os til at føre internationale forhandlinger, der sigter mod en relativ stabilisering af kurserne - en aktion, der i øvrigt må siges at være en fortsættelse af en fælles handelspolitik.
Men vi må ikke lade os narre. Europa er kun en støtte. Den sande løsning ligger hos franskmændene selv. De kan vælge at fortsætte den nuværende skødesløshed, der, hvis den fortsætter, en dag vil betyde, at vi kommer under europæisk værgemål, eller gøre en indsats for at øge selvdisciplinen, der er det eneste, der kan hjælpe os til at bevare vores selvstændighed.

Gennemførelsen af den fælles fiskeripolitik
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0462/98) af Novo for Fiskeriudvalget om Kommissionens arbejdsdokument om forbedring af gennemførelsen af den fælles fiskeripolitik - Handlingsplan (SEK(98)0949 - C4-0378/98).

Novo
Fru formand, hr. kommissær, ærede medlemmer, ud over at se på de konkrete forslag i Kommissionens aktionsplan har hensigten med denne betænkning været at behandle - og ofte også at bekræfte - politiske spørgsmål i forbindelse med den samlede fælles fiskeripolitik. Det er således min opfattelse, at fiskerikontrollen hverken kan eller bør betragtes som en isoleret politisk målsætning, men snarere bør indgå i en række mere omfattende foranstaltninger, der kan sikre økonomisk og social bæredygtighed for denne sektor og for de fiskersamfund, der er afhængige af den.
Kontrol er givetvis afgørende for fiskeripolitikken i en situation med svindende ressourcer, som berører et stadigt stigende antal arter. Men for at kontrollen kan blive accepteret og effektiv, må den være korrekt og generel, gennemsigtig og retfærdig, hvad der forudsætter en forenkling af reglerne og en udvidet og reel deltagelse af alle arbejdsmarkedets parter på såvel nationalt som EU-niveau i udfærdigelsen af disse regler.
På den anden side må tilpasningen af fiskeriindsatsen baseres på en multilateral og systematisk forskning med tilstrækkelige økonomiske og menneskelige ressourcer, der kan fastslå fiskeriressourcernes reelle tilstand og på en uafhængig og pålidelig måde vurdere konsekvenserne af de forskellige forureningskilder for havenes tilstand.
Der må skabes stabilitet for sektoren, særlig med hensyn til adgangen til ressourcerne, hvorfor det er af central betydning at sikre fortsat eksklusiv national anvendelse af 12-milezonen - og også overveje behovet for at udvide denne - og en videreførelse af de internationale fiskeriaftaler.
Den sociale udvikling af sektoren kræver også, at der fastsættes rettigheder og social sikring, som er ens for alle fiskerne i EU, og en overordnet juridisk ramme, der garanterer en passende levestandard.
En udbredt indførelse af ny teknologi er utvivlsomt et gode, ikke kun med henblik på at forbedre kontrollens pålidelighed og gennemsigtighed, men også for en generel infrastrukturmodernisering, der kan give bedre sundhed og sikkerhed for arbejdstagerne og fiskeprodukter af højere kvalitet. Man må imidlertid samtidig være opmærksom på dens konsekvenser i form af produktivitetsforbedringer, hvor det skal undgås, at der sker overudnyttelse af ressourcerne, og at der opstår virksomhedssammenslutninger med monopolstilling, som slet ikke er i overensstemmelse med situationen i sektoren.
For at disse foranstaltninger alle skal kunne gennemføres fuldt ud, og kontrollen derved få succes, er det afgørende, at fiskeripolitikken på såvel nationalt som EU-niveau får det nødvendige finansielle grundlag og ikke mere bliver behandlet som den fattige slægtning ved de forskellige budgetters bord. I denne sammenhæng varsler den måde, som denne sektor bliver behandlet på i Agenda 2000, ikke godt, og det er meget vigtigt, at dette forhold ændres radikalt.
Hvad angår handlingsplanens forslag, skal det med det samme understreges, at beføjelserne med kontrollen i al væsentlighed ligger og fortsat vil ligge hos medlemsstaterne. Dette betyder dog ikke, at der ikke skal stræbes efter reel udveksling af oplysninger, idet oplysningernes fortrolighed dog skal sikres, effektivt samordnede og pålidelige vurderingsprocedurer, med større anvendelse af informationsteknologi, og en fælles definition af de vigtigste bestemmelser og overtrædelser samt ensartede sanktioner.
Der må derudover skabes enighed om inspektionsprocedurer, i hvilken forbindelse der foreslås en adfærdskodeks, samarbejdet mellem de nationale forvaltninger må øges, men samtidig må efteruddannelsen fremmes, og der må på alle niveauer ske en forøgelse af de menneskelige ressourcer, der har med kontrollen at gøre.
Ligeledes er det af central betydning at få afsluttet udarbejdelsen af de procedurer, der muliggør en reel sammenligning af fiskerflåderne, således at de aftaler, som nogle lande har truffet under handlingplanerne, kan blive opfyldt. Samtidig må det accepteres, at reduktionen af fiskeriindsatsen ikke udelukkende skal bestå i en ophugning af fartøjer, men også i en frivillig begrænsning af fangsttiden, foranstaltninger, der i alle tilfælde altid bør ledsages af generel og passende økonomisk kompensation og af uddannelsesprogrammer og omstillingsstøtte.
Betænkningen går ind for en forstærket kontrol med fartøjer fra tredjelande og under såkaldt bekvemmelighedsflag, såvel i forbindelse med adgang til ressourcerne som ved landinger. Til det formål kræves satellitovervågning i Fællesskabets farvande og lige forhold mellem kontrolforanstaltningerne i henholdsvis EU's farvande og internationale farvande.
Endelig anses det afslutningsvis for afgørende, at der bliver en bedre certificering af de varer, der landes og afsættes på EU's område, hvor en forstærket kontrol af deres oprindelse er nødvendig - med vægt på deres fremstillingsforhold ud fra et socialt og miljømæssigt synspunkt, mindstestørrelser for arterne og Fællesskabets sundheds- og hygiejnebestemmelser - ligesom en forstærket kontrol af transporten fra landing til det endelige salgssted, der kan sikre et pålideligt kendskab til varernes oprindelse og lovlighed.
Ordføreren og Parlamentet forventer nu, at Kommissionen og Rådet tager passende hensyn til de politiske retningslinjer, som vi i dag vedtager, og at disse, såfremt de bliver fulgt, på en positiv måde vil kunne bidrage til en bedre gennemførelse af den fælles fiskeripolitik.
Til sidst vil jeg gerne takke alle de kolleger, der har bidraget til udarbejdelsen af denne betænkning, og jeg vil gerne rette en særlig tak til alle medarbejderne i Fiskeriudvalgets sekretariat for deres indsats i forbindelse med denne betænkning.

McMahon
Fru formand, hr. Novo har udarbejdet en meget interessant betænkning. Det er rammende i en uge, hvor vi har talt om kontrol med økonomien og aktiviteterne i Den Europæiske Union, at vi her i slutningen af sessionen diskuterer kontrol med en af de vigtigste politikker, og en af de få fælles politikker vi har, nemlig den fælles fiskeripolitik.
Kommissionen har udarbejdet en femårsplan for den fælles fiskeripolitik over de næste fem år. Da min gruppe sidste år havde formandskabet for Rådet under Jack Cunningham og Elliot Morleys forsæde, blev kontrol og overvågning med kontrol prioriteret højt. Det er meget vigtigt, fordi der ikke er noget, der sætter Unionen i en sådan miskredit - og det har vi set i denne uge - som uoverensstemmelser og beskyldninger om bestikkelse og snyd. Fiskeriet er et område, hvor der foregår meget af den slags. I min valgkreds blev en spansk trawler sidste år arresteret og beslaglagt i Greenock for illegalt fiskeri ud for den irske kyst. Skotske og irske fartøjer er uden tvivl blevet beslaglagt andre steder.
Alle fiskere er, uanset nationalitet, mestre i at omgås reglerne til egen fordel og give udlændinge, ireren, danskeren eller spanierne skylden. Det sker i hele Unionen, og det er vigtigt, at Kommissionen og medlemsstaterne sætter sig sammen og udarbejder fælles regler og ansvarsområder. Medlemsstaterne skal leve op til deres ansvar, og vi i Parlamentet skal gøre vores til at sikre, at der stemmes for tilstrækkelige ressourcer til inspektion og overvågning.
Det er også rammende, at hr. Novo er ordføreren, fordi Portugal har den bedste satellitovervågningsordning, som Fiskeriudvalget besøgte så sent som sidste år. Jeg var meget imponeret, da jeg så, hvordan de kan udføre overvågning via satellit og derefter sende observationsfly ud. De kan tage billeder af skibe, og hvis de befinder sig i det forkerte område, kan de komme ud for at skulle stå skoleret, og fiskerne kan idømmes bøder i retten. Det er en meget vellykket metode.
Min egen regering har indført en ordning med bestemte havne, der skal stoppe den ulovlige landsætning af fisk. Det har været et alvorligt problem i Det Forenede Kongerige. Sammenslutningen af fiskehandlere i Aberdeen har søgt at påvirke mig vedrørende dette. Man er bekymret over den virkning, de illegale fisk har på priserne i det nordlige Skotland. Disse er nogle af de områder, der er nævnt i betænkningen. Det er en udmærket betænkning. Kommissionen har udarbejdet et fornuftigt arbejdsdokument, og forhåbentlig kan Parlamentets Fiskeriudvalg, Kommissionen og Rådet - der skal leve op til deres ansvar vedrørende dette - foranstalte ordentlig kontrol med den fælles fiskeripolitik.

Cushnahan
Fru formand, den fælles fiskeripolitiks succes afhænger af effektiv overvågning og streng håndhævelse. Det gælder både fartøjer, der ikke hører under EU, og flåden i medlemsstaterne. Visse fiskeriressourcer er stærkt opbrugt som følge af overfiskeri, der truer levebrødet for fiskerne og fiskerisamfund, der ofte er i de fattigste randområder af EU. Lige så vigtigt, det truer deres fremtid på langt sigt.
Jeg bifalder denne betænkning. Jeg mener, at ordføreren har ret i at kritisere visse medlemsstater for ikke at levere tilstrækkelige oplysninger. Det er fuldstændigt uacceptabelt, at fartøjer i Middelhavet er fritaget forpligtelsen til at føre logbog og registrere fangster i modsætning til fiskerfartøjerne i de øvrige fællesskabsfarvande. Det forventes at være en fælles fiskeripolitik, hvorfor fælles regler og forpligtelser børe gælde alle på lige fod.
Vi er nødt til at forbedre overvågningsmetoderne og pålægge strengere straffe for overtrædelser. Det er nødvendigt med yderligere samarbejde mellem Kommissionen og medlemsstaterne for at opnå en effektiv gennemførelse af kontrollen med EU-fiskeripolitikken, selv hvis ansvaret for kontrollen ligger hos medlemsstaterne. Dette samarbejde vil ikke være fuldendt, hvis vi udelukker de hovedaktører, der berøres af fiskeripolitikken, nemlig fiskere, producentorganisationer og ejere af fartøjer.
Eftersom kontrolforanstaltningerne kan skade branchen, er vi også nødt til at støtte ordførerens bøn om at træffe nye foranstaltninger til kompensation for omskoling og omstilling. Det er ligeledes af afgørende betydning, at medlemsstaterne giver fællesskabsinspektører adgang til farvandene for derved at muliggøre et fuldstændigt og mere effektivt samarbejde mellem de nationale og europæiske myndigheder.
En effektiv kontrol med den fælles fiskeripolitik ville desuden være ufuldstændig, hvis der ikke træffes foranstaltninger med hensyn til markedsføringen af havprodukter. Kontrol med størrelsen bør også være et must, når vi overvejer udformningen af en effektiv kontrolpolitik.
Afslutningsvis vil jeg gerne fremhæve en ting i relation til mit eget land. Den irske flåde har ansvaret for kontrollen med ca. 20 % af kystfarvandene i EU. Til trods for de sparsomme ressourcer, den har til rådighed, gør den et fremragende stykke arbejde. Mens EU har været behjælpelig med yderligere ressourcer, er det altid nødvendigt med mere. Årsagen til, at jeg understreger dette, er, at den irske flådes rolle ikke er irsk - den påtager sig en europæisk opgave. Kommissionen bør yde flere ressourcer, da den opgave, de udfører, så absolut vil gavne samtlige fiskere i EU.

Hudghton
Fru formand, Kommissionens handlingsplan om overvågning, hvis dens mål bliver ført ud i livet, er et positivt skridt henimod en forbedring af gennemførelsen af den fælles fiskeripolitik. Jeg har dog en formodning om, at håndhævelsen af den fælles fiskeripolitik, til trods for gentagne bestræbelser, forbliver ineffektiv. Jeg er sikker på, at vi alle kan komme med eksempler på dette. Det er derfor vigtigt at understrege behovet for, at overvågningen er effektiv i hele Fællesskabet og ikke kun i nogle medlemsstater.
Ensartet anvendelse af overvågningsmetoder og standarder for gennemførelse skal fastholdes i hele Det Europæiske Fællesskab, og der bør gøres en ende på eksisterende forskelle.
I den henseende bifalder jeg den nylige vedtagelse af en forordning, hvori man søger at oprette et kontrolsystem, der gælder for den fælles fiskeripolitik og understreger brugen af inspektører i Fællesskabet foruden nationale inspektører. Brugen af ny teknologi for så vidt angår en forbedring af gennemførelsen, er et skridt fremad, men sådanne metoder skal naturligvis være ordentligt og ligeligt finansieret i alle medlemsstater. Det kan f.eks. ikke undre, at skotske fiskere bliver irriteret, når de hindres i at få adgang til støtte, der er tilgængelig for fiskere i andre medlemsstater. Efter min mening undergraver sådanne uligheder målene med den fælles fiskeripolitik.
Jeg støtter absolut betænkningen, hvor den angiver, at standardsanktioner for de samme overtrædelser bør være normen i hele Fællesskabet. Den retfærdige og konsekvente anvendelse af kontrol er vigtig, men, og her støtter jeg igen betænkningen, kontrolsystemet skal være en integreret del af alle foranstaltningerne til gennemførelsen af den fælles fiskeripolitik. Der skal være en bredere fremgangsmåde over for fiskeriet, der inkluderer gennemsigtighed, samarbejde og harmonisering af oplysninger og administrative dokumenter. En grundlæggende forudsætning for en vellykket gennemførelse er, at fiskerisektoren i højere grad inddrages i hele processen fra beslutningstagning til gennemførelse. Det må vi stræbe efter at opnå.
Man har muligvis haft gode hensigter med Det Forenede Kongeriges ordning med bestemte havne, men den har ikke hjulpet de havne, der ikke er blevet bestemt, men som rent faktisk har aktiviteter i forbindelse med forarbejdning af fisk, hvilket er vigtigt for disse samfund.

Berthu
Fru formand, jeg tager ordet på vegne af hr. Souchet, næstformanden for Fiskeriudvalget, og efter dennes anvisninger.
Vores kollega Novos og Fiskeriudvalgets overvejelse om behovet for en bedre anvendelse af den fælles fiskeripolitik understreger fire vigtige retningslinjer, som vi fuldt ud går ind for.
For det første er der spørgsmålet om kontrol. Kontrollen skal være retfærdig, og der skal anvendes nye teknologier hertil. Men dette spørgsmål skal ikke behandles isoleret eller uden at tage et omfattende hensyn til fiskerne.
For det andet er der behovet for en meget aktiv international aktion, for at de foranstaltninger, der muliggør et ansvarligt fiskeri, både gælder for fiskere fra tredjelande og Den Europæiske Union, således at foranstaltningerne ikke skader fiskerne i Den Europæiske Union.
For det tredje skal man fremme forskningsaktioner, så man undgår at træffe anfægtelige beslutninger, der er blottet for videnskabelig begrundelse som de, der for nylig blev truffet i forbindelse med drivgarn.
For det fjerde en stærk politisk vilje til, at fiskerisektoren ophører med at være fællesskabsbudgettets syndebuk og endelig anerkendes som en specifik fordel for landene i Den Europæiske Union. Vi mener altså, at disse retningslinjer er glimrende, og vi stemmer for betænkningen.

Oreja
Fru formand, mine damer og herrer, allerførst vil jeg på Kommissionens vegne takke Dem for udarbejdelsen af denne betænkning, som viser, at der er en bred overensstemmelse mellem Kommissionens og Parlamentets synspunkter.
Jeg vil begrænse mig til to konkrete spørgsmål i betænkningen. Kommissionen deler Deres opfattelse af behovet for en overordnet sammenhæng i den fælles fiskeripolitik og mener, at kontrolindsatsen bør gøres i alle aktiviteter i fiskerisektoren, og at den bør ske på retfærdig vis. Vi er også enige i den betydning, som De tillægger gennemsigtighed og samarbejde såvel mellem medlemsstaterne indbyrdes som med Kommissionen. Dette afspejles desuden i selve planen såvel som i vores forslag til ændring af kontrolforordningen.
Andre af betænkningens elementer er allerede medtaget i ændringerne af kontrolforordningen, som Rådet vedtog i december. Vi har haft lejlighed til at drøfte det i forbindelse med hr. Teversons betænkning, som De har godkendt. Det drejer sig om at styrke kontrollen ved losning, om samarbejdet mellem medlemsstaterne og Kommissionen, kontrollen af skibe fra tredjelande og endog om anvendelsen af nye kontrolteknologier, f.eks. satelitter, samt om det endnu fjerne spørgsmål om harmonisering af sanktioner og overtrædelser, som også blev drøftet ved den lejlighed.
Nogle af de spørgsmål, der berøres i betænkningen, vedrører beslutninger, som hører til i en anden kontekst, på grund af deres forbindelse til fiskerikontrollen. Jeg tænker på spørgsmål såsom hjælpen fra Socialfonden til uddannelse i fiskerisektoren eller hjælpen til kontrol af internationale farvande, som i princippet bliver behandlet i de kompetente regionale fiskeriorganisationer.
Det samme gør sig gældende i forbindelse med EU's finansielle deltagelse i de kontroludgifter, der er godkendt af medlemsstaterne i henhold til Rådets beslutning nr. 95/527. Deres betænkning nævner også en kontrol før kontrollen af fangsterne, som vi er enige i, med henblik på videnskabelig forskning i bestandenes tilstand. Kommissionen deler Deres opfattelse, selvom vi ser på dette spørgsmål på en anden måde.
Hvad resten angår, mine damer og herrer, har vi lagt særlig vægt på fiskerisektorens deltagelse i disse initiativer for at styrke dens samarbejde og fremme en bedre information. Vi har iværksat mekanismerne med henblik på vedtagelsen af fælles parametre, der er nyttige ved målingen af fællesskabsflådernes styrke og størrelse, og vi har i en rådgivende debat med medlemsstaterne forpligtet os med hensyn til visse spørgsmål, hvor der er enighed om en fælles definition af inspektionen. Kommissionen bemærker sig Parlamentets kommentarer om indholdet af listen over pilotprojekter, som Parlamentet finder uligevægtig, fordi den fokuserer for meget på visse områder, og vil omhyggeligt og med åbent sind undersøge muligheden for at styrke Middelhavsområdet.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Oreja.
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemning.
Forslaget til beslutning vedtoges

Overbordkastning af fisk
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0403/98) af Hardstaff for Fiskeriudvalget om problemet med overbordkastning af fisk.

Hardstaff
Fru formand, før jeg starter, vil jeg gerne anmode om, at afstemningen finder sted i begyndelsen af næste mødeperiode i Bruxelles. Vi er nu nede på 38 tilstedeværende medlemmer, og jeg er sikker på, at nogle af disse vil være nødt til at tage afsted inden for den næste halve time, i løbet af forhandlingen. Jeg vil gerne kunne føle, at et fornuftigt antal medlemmer har haft mulighed for at stemme.

Formanden
Fru Hardstaff beder om, at afstemningen først finder sted i næste mødeperiode i Bruxelles.
Forslaget vedtoges

Hardstaff
Mange tak, fru formand. Fisk er den eneste fødevare i den europæiske kost, der stadig jages fremfor dyrkes. Dette århundrede har været vidne til store teknologiske fremskridt inden for jagtmetoder, hvilket har ført til en massiv fangststigning, der har resulteret i en tilsvarende stor nedgang i de globale fiskebestande. Man har verden over truffet mange forholdsregler, særligt i form af den fælles fiskeripolitik, i et forsøg på at standse og vende denne nedgang.
Desværre har indførelsen af kvoter og samlede fangstmængder til behandling af dette problem medført yderligere et problem: overbordkastning af fisk ud over kvoten og fisk uden for kvoten, hvilket i sig selv dræber store mængder fisk. Mange af disse fisk kastes overbord, fordi de ikke er den rigtige art, ligger under den tilladte størrelse og/eller er umodne og derfor slås ihjel, før de har gydet. Det vurderes, at 20-40 % af alle fangster kastes overbord. Ikke alle overbordkastninger skader økosystemet. Nogle er arter, der ikke er pressede, eller de udgør føde for andre arter. Ikke desto mindre er der ingen tvivl om, at overbordkastning, særligt af umodne fisk og arter, der allerede er pressede, bidrager betydeligt til udryddelsen af fiskebestande. Fiskerne selv er store modstandere af at skulle kaste en del af deres fangst ud igen, der, hvis reglerne ikke eksisterede, kunne sælges.
Vi kan ikke undgå behovet for at fortsætte med at reducere det generelle fiskeri på kort sigt. Man kan opnå meget med tekniske foranstaltninger, men de skal ligge inden for et strengt kontrolleret samlet fiskeri. Større maskestørrelse og en udvidet indførelse af fangstposer med kvadratiske masker samt andre selektive redskaber, der gør det muligt for undermålsfisk og ikkemålfisk at undslippe, spiller tydeligvis en central rolle.
Det er dog også nødvendigt med omhyggelig overvågning af gydepladser, som bør føre til en kortvarig lukning af visse områder. Hvis antallet af umodne fisk overstiger 15 % af fangsten, burde fartøjerne være juridisk forpligtet til at forlade området.
Det er nødvendigt med yderligere forskning i Europa for at kortlægge, hvilke arter der løber størst risiko for overbordkastning i vores farvande samt forskning i fisks adfærd for at udvikle de mest passende og mest effektive selektive redskaber.
I min betænkning opfordres der særligt til et pilotprojekt og tilhørende forskning for at undersøge, om det norske system med forbud mod al overbordkastning kunne hjælpe med til at bevare bestande af en eller flere arter i risikogruppen. Et sådant pilotprojekt bør involvere en del fleksibilitet, således at 10 % af de kvalitetsfisk, der fanges ud over kvoten, kunne sælges på markedet og fratrækkes det følgende års kvote. Der bør naturligvis ikke foregå forsætligt overfiskeri, men dette ville opfordre fiskerne til at overholde forbuddet mod overbordkastning.
Målarter bør kun landes i bestemte havne med ordentlig inspektion for at skære ned på mængden af illegale fisk over kvoten, der smugles ind på markedet. Fisk, der landes, men som ikke kan bruges til konsum, bør så vidt det er økonomisk muligt, bruges til produktion af fiskemel og fiskeolie for at skære ned på afhængigheden af industrifiskeriet.
Regeringerne i medlemsstaterne bør spille deres rolle ved fuldt ud at samarbejde med Kommissionen for at sikre, at pressede fiskepladser inden for deres retsområde om nødvendigt lukkes, og at de udfører den kontrol og inspektion, de er ansvarlig for, grundigt og effektivt. Fiskerne føler sig stærkt krænket over at være underlagt streng kontrol, mens andre fra andre medlemsstater ustraffet kan lade hånt om reglerne.
Akvakultur er blevet foreslået som et middel til at øge fiskebestanden, særligt til forarbejdning, for derved at reducere presset på de mest populære arter samt arter i risikogruppen. Dette kunne også bidrage til beskæftigelsen i områder, der er berørt af reduktionen i det traditionelle fiskeri.
Der er ikke nogen enkelt løsning på problemet med overbordkastning. Det er nødvendigt med mange forskellige foranstaltninger, for at det virkelig skal have en virkning. Fiskerne skal fremfor alt inddrages fuldt ud, da det er dem, der skal få de vedtagne strategier til at fungere.
Det er vigtigt, at vi forbedrer undervisningen, så undervisningen i fiskeri er lige så velorganiseret som undervisningen i landbrug. Hvis alle de, der fanger fisk, forstår grundene til, at man træffer de mange foranstaltninger til bevaring af fisk lige så godt, som de forstår teknikken ved at fange dem, ville de være villige til at samarbejde i deres branches langsigtede interesse.
Afslutningsvis skal det generelle fiskeri reduceres, færre dage skal bruges på havet, og færre mennesker skal fange fisk. EU skal sikre midler til hjælp til de områder, der er meget afhængige af fiskeri med henblik på at tilpasse og udvikle alternative beskæftigelsesmuligheder.
Jeg mener, at en kombination af disse strategier kan føre til en betydelig reduktion i den ødsle overbordkastning af spiselig fisk af god kvalitet.

Cushnahan
Fru formand, PPE-gruppen bifalder dette initiativ, især fordi det er det første initiativ om overbordkastning, der er fremsat af Den Europæiske Union. Det viser, at Unionen på nuværende tidspunkt samarbejder med andre internationale organisationer med henblik på at løse problemet med overbordkastning. Ikke desto mindre handler overbordkastning ikke kun om fangst af fiskeyngel, men også om den skade, fiskebestande lider. I betænkningen fokuseres hele opmærksomheden på problemet med fiskeyngel, men disse overbordkastninger har større konsekvenser. Faktisk indvirker de negativt på fiskebestande, markedsføringen af arter, der ikke skal bruges til konsum, tekniske foranstaltninger osv.
Derfor, til trods for vores støtte til denne betænkning, er det vigtig at forblive vagtsom over for alle Kommissionens initiativer med henblik på at klare problemet effektivt og mere bredt.
De primære aktører i forbindelse med løsningen af problemet med overbordkastning er medlemsstaterne, da de skal støtte kommissæren, hvis hun beslutter at lukke fiskepladser i medlemsstaternes farvande eller retskredse, når der er et klart bevaringsmål med at gøre dette.
Betænkningen fremhæver behovet for yderligere undersøgelser af overbordkastning samt de biologiske, marine og økonomiske konsekvenser. Dette bør dog kun være første skridt i behandlingen, både på europæisk og internationalt niveau. Andre foranstaltninger nævnes i betænkningen, f.eks. gennemførelse af nye tekniske foranstaltninger, obligatorisk landing af fangster i særlige havne og en fastsat referencepris for arter, der ikke skal bruges til konsum.
PPE-gruppen forbliver opmærksom på yderligere forslag fra Kommissionen, og selvom vi ikke i udpræget grad deler ordførerens begrænsede tilgang, giver vi dette vigtige spørgsmål vores støtte.

Oreja
Fru formand, Kommissionen er taknemmelig for at få lov til at give sin mening om denne initiativbetænkning fra Fiskeriudvalget til kende, og jeg vil gerne begynde med at lykønske Fiskeriudvalget og især fru Hardstaff for udarbejdelsen af denne betænkning. Kommissionen støtter i hovedtræk størstedelen af beslutningsforslagets konklusioner og henstillinger, og vi konstaterer med tilfredshed, at betænkningen understreger den altafgørende betydning af at være mere selektive i valget af fiskeredskaber.
Betænkningen refererer også til indførelsen af et forbud mod overbordkastning af fangster. Som medlemmerne af Fiskeriudvalget allerede ved, er Kommissionen ikke helt enig i idéen om et globalt forbud mod overbordkastning af fisk af flere årsager, men den nye forordning om tekniske foranstaltninger til beskyttelse af yngel, som træder i kraft den 1. januar 2000, indeholder en række bestemmelser, som bør medføre en øget bevidsthed omkring valget af fiskeredskaber og dermed en reduktion af den obligatoriske overbordkastning af fangster.
Kommissionen har bemærket betænkningens forslag om at undersøge muligheden for at forbyde overbordkastning af en eller to arter som et pilotprojekt.
Fru formand, Kommissionen ønsker nok en gang at takke for udarbejdelsen af denne betænkning.

Rübig
Fru formand, jeg vil gerne til sidst endnu sige, at vi har haft en meget anstrengende uge, og at der har været et virkeligt vigtigt punkt: Vi har fra en repræsentant for Rådet fået tilsagn om, at Rådet nu også vil beskæftige sig med sikkerheden i Bruxelles.

Formanden
Det er en vigtig information. Mange tak, hr. Rübig.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen om betænkningen af Hardstaff finder sted den 28. januar 1999 i Bruxelles.

Afbrydelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
Mødet hævet kl.12.20

