Åbning af den årlige session
Formanden.
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session 2002-2003 for åbnet.

Formanden.
 Jeg har modtaget en anmodning om uopsættelighed vedrørende forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 218/92 om administrativt samarbejde inden for området indirekte skatter (moms) (C5-0103/2002 - 2000/0147 (COD)).

García-Margallo y Marfil (PPE-DE).
Hr. formand, for to år siden stillede Kommissionen to ændringsforslag, et til det 6. direktiv og et til forordningen om administrativt samarbejde. Formålet med disse var at få bugt med den forskelsbehandling, som de europæiske virksomheder lider under i forhold til virksomheder i tredjelande, især de amerikanske, i forbindelse med tjenesteydelser. Denne forskelsbehandling skyldes, at virksomheder uden for EU ikke betaler moms, når de yder elektroniske tjenester, mens de europæiske virksomheder på den anden side er forpligtet til at gøre det.
Da spørgsmålet er presserende, gennemførte Parlamentet på meget kort tid de to betænkninger. Nu beder Rådet os om en ændring af retsgrundlaget alene for forordningen om administrativt samarbejde. Jeg vil ikke udbrede mig om spørgsmålet, men jeg vil gerne sige, at det er to forskellige ting.
Kommissionen mener ikke, at retsgrundlaget skal ændres, men at spørgsmålet skal hastebehandles for at gøre en ende på denne forskelsbehandling og desuden for, som Parlamentet har bedt om, at fremme brugen af elektroniske medier til identifikation af kunderne for at komme af med de omkostninger, som især de små og mellemstore virksomheder bærer.
Derfor, hr. formand, vil jeg gerne råde Parlamentet til at imødekomme Rådets anmodning, for så vidt angår hastebehandlingen, og til, at det ikke, når dette spørgsmål behandles, går med til ændringen af retsgrundlaget. En ting er at afvise den materielle anmodning, og noget andet er at afvise den med karakter af hastesag, så disse to forslag meget snart kan se dagens lys.

Ilgenfritz (NI).
Hr. formand, jeg har ikke fået informationerne om afstemningen om forslaget om aktuel og uopsættelig debat stillet til rådighed i rette tid, eller til dels slet ikke fået dem, og jeg kan derfor ikke stemme for det.

Formanden.
 Jeg forstår Deres indsigelse, hr. Ilgenfritz. Jeg kan imidlertid oplyse Dem, at Parlamentets tjenestegrene har arbejdet på oversættelsen siden i går aftes. Hvis De insisterer, skal vi udsætte afstemningen til et andet tidspunkt, så teksten kan omdeles på alle sprog.

Blokland (EDD).
Jeg var i går aftes til stede på koordinatormødet i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål. Desværre er formanden, fru Randzio-Plath, her ikke. Ellers ville fru Randzio-Plath utvivlsomt have fortalt, at koordinatormødet i går aftes besluttede at fraråde uopsættelig forhandling. Grunden hertil er, at Rådet gerne vil træffe beslutning herom inden den 1. juli, og der er stadig rigelig tid, også hvis vi ikke i dag træffer afgørelse om uopsættelig forhandling. Det kan behandles temmelig hurtigt, men der er ikke nogen som helst anledning til uopsættelig forhandling. Det er faktisk rigtigt, at retsgrundlaget stadig udgør et problem, men det kan vi tale om senere. Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål fraråder således en uopsættelig forhandling.

Stevenson (PPE-DE).
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen angående en meget alvorlig sag om skotsk whisky. For et år siden udvalgte Parlamentet to whiskyer, der skulle sælges til Parlamentets medlemmer, til besøgende og til kunder i vores butikker i Bruxelles og Strasbourg med Parlamentets egen etiket og eget mærke på flaskerne. Kvæstorkollegiet har aftalt alle de nødvendige betingelser for, at disse whiskyer skulle kunne sælges i vores butikker, men alligevel blokerer administrationen stadig for salget. Det er en alvorlig sag, fordi det rejser spørgsmålet om, hvem der styrer Parlamentet - medlemmerne eller administrationen. Jeg vil bede Dem, hr. formand, gribe ind i denne sag for at sikre, at den anmodning, som Kvæstorkollegiet har fremsat på medlemmernes vegne, bliver gennemført og at disse whiskyer sættes til salg i vores butikker.
Formanden.
Mange tak, hr. Stevenson. Jeg kan forsikre Dem om, at kvæstorerne vil behandle det spørgsmål, De omtaler, i morgen.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Hr. formand, i går dræbte Ariel Sharons styrker 22 personer i en af flygtningelejrene i Palæstina. Jeg ved ikke, om jeg skal forfærdes eller skamme mig på grund af den behandling, som Israels regering giver palæstinenserne, som minder mig om den, som jøderne selv var genstand for i Europa for 60 år siden.
Jeg synes, at dette skal høre op, og at Parlamentets formand skal sende en protest og en fordømmelse af sådanne handlinger.

Formanden.
Mange tak for Deres indlæg, hr. Nogueira Román. Deres bemærkninger er taget til efterretning og vil blive behandlet af Parlamentets ansvarlige udvalg.

Menéndez del Valle (PSE).
Hr. formand, i tråd med, hvad hr. Nogueira netop har sagt, vil jeg gerne komme ind på et spørgsmål, som endnu mere direkte berører Parlamentet. Som bekendt blev den særlige repræsentant for EU - den institution, som Europa-Parlamentet tilhører - hr. Moratinos, mod sin vilje tilbageholdt nogle minutter i formand Arafats bolig på grund af de israelske styrkers bombardement af nævnte bolig.
Hr. formand, jeg anmoder Dem om, at De viderebringer Parlamentets indignation til det spanske formandskab for Rådet på grund af det utilstedelige angreb mod en diplomatisk repræsentant for EU. Angrebet fandt sted, mens hr. Moratinos i embeds medfør befandt sig i Palæstina sammen med formanden for Den Palæstinensiske Myndighed, og De, hr. formand, og De, mine damer og herrer, ved, at det skete med de israelske myndigheders vidende.

Formanden.
Mange tak. Jeg kan forsikre Dem om, at Deres bemærkninger vil blive forelagt de ansvarlige organer.

Dell'Alba (NI).
Hr. formand, i går anmodede Den Socialdemokratiske Gruppe om, at et forslag til uopsættelig debat om Tjetjenien, som var stillet under henvisning til, at der er tale om et uopsætteligt spørgsmål af væsentlig betydning, blev trukket tilbage og henlagt til senere drøftelse. Jeg håber ikke, det går i glemmebogen. I dag ønsker man med et indlæg til forretningsordenen at få Europa-Parlamentet til at vedtage en politisk holdning i en situation, som er særdeles alvorlig og af væsentlig betydning, og som savner en løsning. Alle beklager selvsagt, at hr. Moratinos var til stede, da de omhandlede begivenheder indtraf. Alle er bekendt med situationen i Mellemøsten. Den bør gøres til genstand for en grundig drøftelse og ikke et indlæg til forretningsordenen og en henvisning til formandskabet. Hr. formand, jeg opfordrer Dem således til eventuelt at anmode om en forhandling om dette emne. Europa-Parlamentet bør ikke under disse vilkår - som man i andre situationer ville afvise - vedtage en holdning med anmodning om initiativer fra formandskabets side.

Korakas (GUE/NGL).
Hr. formand, efter at have hørt mine to kollegers indlæg om den forbrydelse, der begås i Mellemøsten mod den palæstinensiske befolkning, vil jeg sige, at jeg er helt enig.
Problemet for mit vedkommende er, at vi på et tidspunkt - og jeg vil foreslå, at det sker med det samme - er nødt til at forlade erklæringerne og de verbale fordømmelser og gå over til handling, og den første handling, der bør udføres, er at afbryde enhver økonomisk støtte fra EU til Israel samt alle våbenrelaterede forbindelser mellem Israel og EU's lande og våbenindustrier, da meget tyder på, at der findes temmelig omfattende forbindelser.
Så slut med hykleriet! Lad os skride til handling og sætte en stopper for denne afskyelige forbrydelse!

Formanden.
Som De vil forstå, kan vi ikke på nuværende tidspunkt drøfte selve Mellemøsten-problemet til bunds. Jeg takker for Deres bemærkning, som er taget til efterretning.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0068/2002 af Färm for Budgetudvalget om retningslinjerne for 2003-budgetproceduren, sektion III - Kommissionen;
A5-0064/2002 af Stenmarck for Budgetudvalget om retningslinjerne for Sektion II, IV, V, VI, VII, VIII (A) og VIII (B) og foreløbigt forslag til Europa-Parlamentets budgetoverslag (Sektion I) med henblik på 2003-budgetproceduren.

Färm (PSE)
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, i år ser budgetproceduren lidt anderledes ud end tidligere. Vi håber naturligvis på, at det på længere sigt vil føre til forenklinger og større tydelighed, selv om vi netop i år får parallelle procedurer med den gamle og nye metode.
En anden nyhed er, at alle tre institutioner fremlægger politiske retningslinjer for budgettet på stort set samme tidspunkt. Kommissionen udarbejder endvidere en annual policy statement, og Rådet vedtager en afgørelse om retningslinjer. Efter min mening bør dette medføre, at vi får en bedre politisk dialog om prioriteringerne, og at Kommissionens foreløbige budgetforslag kan baseres på overvejelser fra alle tre institutioner, altså ikke bare fra Kommissionen selv. Dette burde naturligvis føre til en bedre budgetprocedure og til forenklinger.
Den største forskel for Europa-Parlamentets vedkommende er måske, at der nu lægges større vægt på opfølgning og gennemførelse. Vi kan nemlig ikke bare nøjes med at træffe beslutning om en masse tal i budgettet, som derefter bare står på papiret. Som Parlament må vi også sikre os, at vores ambitioner og prioriteringer gennemføres i praksis.
De retningslinjer, som udvalget nu forelægger for Europa-Parlamentet, indeholder en række skarpere formuleringer end tidligere. Der er tale om passager om betydningen af at følge budgettet, også med hensyn til Europa-Parlamentets eller budgetmyndighedernes beslutninger. Det gælder både selve beløbene og anmærkninger til budgettet osv. Fra Budgetudvalgets side har vi i en række tilfælde måttet påpege, at en række anmærkninger, som Europa-Parlamentet har indsat i forskellige sammenhænge, alligevel ikke har medført, at Kommissionen faktisk har handlet i henhold til de vedtagne beslutninger.
I en række tilfælde har vi også peget på betydningen af, at midlerne på budgettet rent faktisk også har gennemslagskraft. Det bliver naturligvis først virkelig bekymrende, når budgettet år efter år udviser store overskud, der skal tilbagebetales til medlemsstaterne, fordi vigtige aktiviteter ikke gennemføres. Dette er særligt alvorligt, når det drejer sig om politisk prioriterede områder som f.eks. den regionalpolitiske støtte inden for strukturfondene eller bistanden til prioriterede modtagere i andre dele af verden. Vi har allerede fået en advarsel om, at der kommer et forslag, der vil medføre, at medlemsstaterne ønsker en fremrykket tilbagebetaling på 10 milliarder euro af overskuddet i 2001. Det drejer sig altså om en tiendedel af budgettet. Dette overskud er frem for alt opstået, fordi programmerne under strukturfondene ikke har kunnet gennemføres. Vi mener, at dette må føre til et kraftigt forøget pres, både på Kommissionen og medlemsstaterne, for at de tager gennemførelsesproblemet alvorligt. Det drejer sig faktisk om tilliden til EU som institution. Det har medført, at vi forsøger at gennemføre en noget anderledes budgetprocedure. Vi forsøger at få udvalgene med på en helt anden måde end tidligere. Det sker f.eks. i form af høringer af kommissærer, og ved at de enkelte udvalg nøje gennemgår deres del af budgettet og kigger på, hvordan det gennemføres. Derved inddrages hele Europa-Parlamentet mere aktivt i budgetproceduren end tidligere.
Budgetdebatten vil også blive lidt anderledes. Ved mødeperioden i juli får vi en forhandling, som i vid udstrækning vil dreje sig om gennemførelsen, men den vil finde sted samtidig med forhandlingen om mandatet til forligsforhandlingerne om Rådets førstebehandling.
I Budgetudvalget havde vi en hel del ændringsforslag, nærmere bestemt 129. Her i plenarforsamlingen er der betydeligt færre, og grunden er naturligvis, at det er lykkedes os at indgå kompromiser og nå frem til en koncensuslinje for de væsentligste prioriteringer.
Vi er helt enige om, at den vigtigste politiske prioritering gælder EU's udvidelse. For os gælder det mere konkret de forbedringer, som vi nu må gennemføre for at kunne klare denne historiske opgave. Selve udvidelsen giver i sig selv ingen problemer for 2003-budgettet, men vi bliver alligevel påvirket på forskellige andre måder. Vi må også indlede diskussionen om udvidelsens virkninger på længere sigt, og her vil Europa-Parlamentet være med. De aftaler, der nu indgås i forhandlingerne med medlemsstaterne, vil påvirke budgettet i meget lang tid fremover. Det er derfor i højeste grad også en sag for Europa-Parlamentet. Vi må ligeledes sørge for, at der kommer en principdebat om, hvordan tiltrædelsen skal forberedes. Det gælder bl.a. tiltrædelsesstøtten i kategori 7 og vores egne administrationsudgifter til forberedelserne til tolkning, oversættelse, bygninger og lokaler, der er nødvendige for udvidelsen.
Det største akutte problem er naturligvis administrationsudgifterne i kategori 5. Hvis der ikke gøres noget radikalt, risikerer vi at ramme budgetloftet allerede i 2003, og der er desuden en betydelig risiko for, at vi reelt overskrider loftet i 2004. Vi forsøger derfor at lægge pres på generalsekretærerne for vores institutioner, så de virkelig kommer med konkrete forslag til samarbejde og besparelser. Lykkes det ikke, får vi enten en diskussion om smertelige omprioriteringer eller tilførsel af helt nye midler. Jeg er overbevist om, at ingen i Parlamentet vil risikere at bringe tidsplanen for udvidelsen i fare af sådanne årsager. Ændringer som øget samarbejde og rationaliseringer er i øvrigt helt i tråd med de tanker, som vi selv har med hensyn til at reformere Unionens institutioner, reformere Kommissionen osv.
Der vil også blive lagt stor vægt på Unionens rolle inden for udenrigs- og bistandspolitik. I den henseende risikerer vi i år yderligere at forværre det problem, som dominerede debatten i fjor, nemlig at vi hele tiden lægger nye opgaver som Balkan, Afghanistan, Global Health Fund og den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik oven i vores traditionelle prioriteringer. Til sidst bliver det urimeligt konstant at presse nye opgaver ind under et uændret budgetloft, navnlig fordi de gamle udgifter ofte er knyttet til konkrete foranstaltninger rettet mod modtagere i andre dele af verden.
Selv om vi endnu ikke har taget stilling til Kommissionens forslag til et nyt fleksibilitetsinstrument, er det klart, at vi hilser debatten om dette instrument velkommen eller alternativt en debat om en mere planlagt anvendelse af den såkaldte emergency reserve.
Jeg vil også gerne nævne et par forskellige områder, hvor vi indtager en meget offensiv holdning. Med hensyn til kategori 3, de interne udgifter, er det nu efter Barcelona-processen muligt betydeligt mere aktivt at anvende midler til transeuropæiske net, til udvikling af mindre virksomheder osv. Det finder jeg utrolig vigtigt. Vi forsøger også at presse på for at sikre, at revisionen af landbrugspolitikken, den såkaldte midterm review, også skal føre til reelle ændringer.
Til sidst vil jeg takke min medordfører hr. Stenmarck. Der er usædvanligt mange nordiske ordførere i år, og desuden skal budgettet forhandles færdig under det danske formandskab. I den ånd skal jeg blot minde om, hvad Revisionsrettens daværende formand Jan O. Karlsson sagde i sin sidste tale her, før han gik af som formand. Han sagde, at det vigtigste, De kan gøre med EU's budget, er at gøre det enklere, mere regulært og tydeligere for borgerne. Disse ord håber jeg, at vi kan tage til os.

Stenmarck (PPE-DE)
Hr. formand, jeg vil også indlede med at takke for det hidtidige gode samarbejde med min medordfører Göran Färm.
I de retningslinjer for administrationsbudgettet, som vi nu skal tage stilling til, er der tre prioriteringer. Det drejer sig for det første om udvidelsen. Det er den vigtigste prioritering og den største udfordring for hele EU, og derfor er det også det vigtigste, som Europa-Parlamentet og de øvrige institutioner skal forberede sig på. For det andet drejer det sig om institutionelle reformer, der bliver helt nødvendige i et udvidet EU, som på kort tid går fra 15 til 25 medlemsstater. For det tredje drejer det sig om at gennemføre udvidelsen og de institutionelle reformer inden for de budgetrammer, der blev fastlagt i de finansielle overslag i Berlin i 1999. Vi må respektere disse grænser og håndtere EU's budget inden for dem.
Eftersom vi indtil videre har et underskud i størrelsesordenen 130-140 millioner euro, er der behov for en strategi for, hvordan vi håndterer dette. På kort sigt er det afgjort muligt at klare det. Det drejer sig om nedskæringer hos samtlige institutioner. Det er også det vigtigste budskab, som jeg får lejlighed til at fremføre ved alle mine møder og kontakter med de forskellige EU-institutioner. Det giver dem mulighed for selv at fastlægge deres prioriteringer, da de selv bedst ved, hvad der kan gøres på deres respektive områder. Hvis de ikke er indstillet på at gøre det, er vi nødt til at fastlægge prioriteringerne, men så bliver de måske ikke lige så gode.
På længere sigt er der behov for flere systemændringer i budgettet, så vi kan få afviklet det stadig større underskud. Vi havde en uformel trilog i Madrid for en god uges tid siden. Der er nok ingen tvivl om, at der i det mindste er udbredt forståelse for problemets omfang hos både Kommissionen og Rådet. Trods dette er Kommissionen åbenbart parat til at søge den enklest mulige løsning, nemlig at bruge fleksibilitetsinstrumentet til at skyde flere penge i kategori 5. Der er grund til at understrege, at dette er en løsning med utroligt mange fejl. For alle os, som ikke arbejder i en anonym Kommission, men som i stedet dagligt skal stå ansigt til ansigt med vores vælgere, burde det faktisk være umuligt at se disse vælgere i øjnene og samtidig forklare, at EU har brug for flere penge, fordi der skal ansættes flere bureaukrater i Bruxelles. Det går bare ikke!
Netop på denne baggrund er det utroligt vigtigt, at Europa-Parlamentet står fast og er konsekvent i sin stillingtagen, og at vi opfordrer alle institutioner til at medvirke til budgetnedskæringer.
Lad mig knytte nogle bemærkninger til de vigtigste prioriteringer i betænkningen. Med hensyn til udvidelsen er en række spørgsmål af særlig betydning. Det drejer sig for det første om sprog, om den ret, som alle Parlamentets medlemmer har til at blive behandlet på samme måde som alle andre. Der er faktisk kun to muligheder. Enten skal vi alle tale et fælles sprog, eller også skal alle kunne tale deres eget sprog. Hvis jeg som svensker har ret til at tale svensk og en portugiser har ret til at tale portugisisk, skal en ungarer kunne tale ungarsk og en litauer kunne tale litauisk. Budgetudvalget har valgt at støtte det, som den såkaldte Podestà-gruppe kalder for kontrolleret flersprogethed. Samtidig opfordrer vi arbejdsgruppen til at revidere sit forslag og fremsætte konklusioner i tilpas god tid, før budgettet for 2003 skal vedtages.
Udvidelsen vil også medføre nødvendige investeringer i bygninger, kontorer og tolkekabiner. Alt dette er særdeles vanskeligt, idet vi ikke kender udvidelsens omfang. Det kan vi ikke gøre før i forbindelse med topmødet i København til december. Hvis udvidelsen skal gennemføres med 10 lande i januar 2004, betyder det, at vi skal nå utroligt meget på kun 21 måneder. Egentlig har vi endnu kortere tid, fordi de nye medlemsstater skal have mulighed for at sende observatører, allerede når aftalerne er underskrevet. Derfor har vi måske kun godt et år. På den tid skal der nås utroligt meget. Derfor skal det, der skal gøres, også have allerhøjeste prioritet.

Schreyer
Hr. formand, ærede medlemmer, 2003 bliver, hvis vi vil overholde tidsplanen for udvidelsen, og det vil vi jo alle, i høj grad blive præget af, at forberedelserne til udvidelsen skal føres ud i livet. Det er allerede blevet understreget. I ansøgerlandene vil man jo i 2003, når forhandlingerne er afsluttet, gennemføre folkeafstemningerne, i medlemsstaterne vil ratificeringsprocesserne for tiltrædelsesaftalerne være i gang, konventet vil fremlægge sine anbefalinger for Europas fremtid i en udvidet Union, og de europæiske institutioner vil helt konkret personalemæssigt og organisatorisk skulle forberede sig på, at de fra 2004 skal udøve deres kompetencer for mange flere mennesker og flere medlemsstater.
Det er derfor berettiget, at de foreliggende tre betænkninger om prioriteringerne for 2003 alle tager udgangspunkt i denne vigtige opgave. Jeg vil gerne takke ordførerne, hr. Färm og hr. Stenmarck, for de stringente betænkninger, som også klart understreger dette. Kommissionen vedtog den 27. februar sine prioriteringer og sin årlige strategiplanlægning for 2003. Her blev vi enige om tre prioriteringer, nemlig for det første forberedelse af udvidelsen, for det andet initiativer til at styrke stabilitet og sikkerhed i EU og også uden for EU og som tredje prioritet at støtte en bæredygtig økonomisk udvikling. Kommissionsformanden har allerede haft lejlighed til at fremlægge denne strategiplanlægning for Parlamentet, og i den kommende uge skal den drøftes i Europa-Parlamentet, så vi også i fællesskab kan drøfte konsekvenserne for det lovgivningsmæssige program. I dag koncentrerer vi os om budgetspørgsmålene og om konsekvenserne af disse prioriteringer for budgettet.
For 2003 er der i den finansielle planlægning afsat 102 milliarder euro som maksimal finansiel ramme. Nøjagtig en tredjedel er afsat til strukturstøtten, til vores centrale støtteinstrument til at nå de vigtige mål, nemlig regional tilnærmelse af levevilkårene, forbedring af beskæftigelsessituationen, forbedring af miljøbeskyttelsen og fremme af ligestillingen mellem kønnene.
De fleste midler kommer igen til at gå til landbrugspolitikken, på grund af de tilsvarende retsgrundlag. Vi vil naturligvis i 2002 fremlægge en midtvejsevaluering om landbrugspolitikken, og denne evaluering vil være forbundet med yderligere reformforslag, men jeg tror, det er lidt for optimistisk at gå ud fra, at disse reformforslag vil sætte sig spor allerede i budgettet for 2003, det er ganske enkelt ikke det tempo, landbrugsministrene plejer at beslutte landbrugsreformer i.
Nye initiativer inden for prioriteringen for 2003 er derfor koncentreret især om de interne politikker og det udenrigspolitiske område. Kommissionen foreslår, at der næste år, altså 2003, afsættes ca. 270 millioner euro ekstra til disse centrale punkter. Inden for de interne politikker vil jeg som eksempler nævne følgende forslag. For det første intensiverede aktioner for en integreret strategi for fælles katastrofeberedskab. Den 11. september illustrerede for os alle, hvor vigtigt dette er, også som en opgave for EU. Dernæst nye aktioner med ekstra midler inden for flygtningefonden og et program inden for bæredygtig udvikling, et program om intelligente energier, som skal bruges til at fortsætte eksisterende støtteprogrammer inden for energisektoren med øgede midler.
Inden for udenrigspolitikken vil vi, som vi har set det igen og igen siden starten af denne lovgivningsperiode, igen blive konfronteret med voksende krav. Vi vil skulle fortsætte vores engagement på Balkan, også for ikke at bringe de hidtil opnåede succeser i fare, og her vil EU påtage sig nye opgaver. Jeg taler her konkret om politiindsatsen i Bosnien-Hercegovina. Efter Kommissionens opfattelse bør den internationale politi-task force, for så vidt det drejer sig om de operative udgifter til den fælles indsats, i det mindste delvist finansieres af EU's budget. Det er naturligvis et nyt skridt. Hr. Färm har peget på, at det er endnu et nyt initiativ, men det bør efter Kommissionens mening også være synligt, at der er tale om et fælles initiativ. Rådet har givet spørgsmålet om finansieringen af denne indsats højeste prioritet for 2003, og jeg tror, at alle tre institutioner i princippet er enige, men vi skal naturligvis også blive enige om konditionerne, altså om hvordan midlerne fra den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik skal stilles til rådighed. Men det kan selvfølgelig sagtens ske i forbindelse med yderligere initiativer for 2003 inden for udenrigs- og sikkerhedspolitikken, at midlerne i udgiftsområde 4, altså på budgettet for udenrigspolitikken, ikke er tilstrækkeligt store til at påtage sig yderligere opgaver inden for den civile krisestyring, og derfor anmoder jeg indtrængende budgetmyndigheden om hurtigt at behandle Kommissionens forslag om at oprette et nyt finansieringsinstrument. Jeg tror, at vi især bør bruge de kommende måneder til at diskutere, hvilke forestillinger budgetmyndigheden har med hensyn til videreudvikling af budgetposten for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik.
Inden for udenrigspolitikken vil jeg gerne nævne, at vi har givet Afghanistan tilsagn om at give støtte til genopbygning af landet. I år, i 2003 og i de kommende år har befolkningen, som har lidt under 20 års krig og under Taleban-styrets undertrykkelse, ubetinget brug for hjælp. Det vil også være en prioritering for de kommende år.
Inden for udenrigspolitikken vil jeg også gerne nævne, at vi - det håber jeg i hvert fald - i 2003 vil stå over for en ny opgave, når det gælder Cypern. Hvis det skulle lykkes at finde en politisk løsning her, skal den selvfølgelig også støttes med økonomiske midler. Jeg vil gerne minde om, at der i budgettet som støtte til forberedelsen til udvidelsen hidtil kun har været afsat midler til den sydlige del af Cypern, men ikke til den nordlige del. Her vil vi også komme til at stå over for et nyt krav.
Inden for den eksterne hjælp foreslår Kommissionen også, at der foretages endnu en overførsel til Global Health Fund. Som støtte til Barcelona-processen for Middelhavsområdet bør engagementet efter Kommissionens mening især styrkes ved, at der bliver stillet flere finansieringstilbud til rådighed for udviklingen af den private sektor. Derfor har Kommissionen som en vigtig mulighed foreslået Rådet at oprette et datterselskab til Den Europæiske Investeringsbank og allerede afsat 25 millioner euro i budgettet som kapitalandel.
Tilbage til forberedelserne til udvidelsen. Forberedelserne til udvidelsen betyder for EU's institutioner konkret ekstra personaleressourcer, konkret administrationsmidler. Kommissionenen skal eksempelvis, for blot at nævne en af opgaverne, fra udvidelsens første dag kontrollere statsstøtten i udvidelsesstaterne. Vi ønsker naturligvis også, at deltagelsen i strukturfondene eller landbrugsfondene fungerer stort set fra dag et, så der ikke opstår et alt for stort time lack. Det betyder helt konkret, at den administrative opbygning skal ske allerede forud for udvidelsen.
Derfor foreslår Kommissionen, at der inden for Kommissionens område oprettes 500 tidsbegrænsede stillinger. Hvorfor midlertidigt personale? Vi ville hilse det velkommen, hvis der var mulighed for allerede i løbet af 2003 at ansætte personale fra udvidelsesstaterne i Kommissionen. Naturligvis skal vi være bevidste om den knappe situation i udgiftsområde 5, altså inden for de administrative udgifter. Her tilslutter Kommissionen sig fuldt ud hr. Stenmarcks betænkning. Derfor har vi i vores forslag også foreslået, at personalet til de nye politiske prioriteringer skaffes ved omrokeringer, og derfor er det absolut nødvendigt - det er vi også helt enige med hr. Stenmarck i - at generalsekretærernes rapport, som ligger på bordet, bliver nøje studeret med henblik på at finde frem til besparelsesmuligheder.
Kommissionen har fremlagt en første sådan screening og kommer alligevel til den konklusion, at der efter al sandsynlighed i 2003 bliver behov for ekstra midler ud over budgettet for udgiftsområde 5 for at kunne finansiere forberedelserne til udvidelsen. Forslaget om at bruge fleksibilitetsreserven til dette formål er efter min mening helt i overensstemmelse med ordlyden i den interinstitutionelle aftale, for der er jo tale om en midlertidig situation, det vil sige, der var ikke afsat midler i den finansielle planlægning til, at de europæiske institutioner kunne forberede sig til udvidelsen. Det går naturlivis ikke at bruge de midler, der er afsat til udvidelsen, til dette formål i 2003. Det tillader den finansielle planlægning ikke. Jeg mener imidlertid, at vi på grund af den særlige situation i 2003 intensivt bør undersøge, om fleksibilitetsinstrumentet kan bruges til dette formål.
Et sidste ord om fleksibilitetsreserven. Der vil blive brug for den under alle omstændigheder, for sidste år blev vi for budgettet 2002 enige om, at den sidste portion fra det specifikke program til omstrukturering af fiskerflåden i Spanien og Portugal skulle stilles til rådighed i 2003.
Jeg tror, vi alle er klar over, at vi, som det har været tilfældet i de sidste år, i 2003 atter vil blive konfronteret med nye krav til EU's budget. Jeg kan imidlertid konstatere, og det vil jeg gerne understrege, at de prioriteringer, som er formuleret i Parlamentets betænkninger, i høj grad stemmer overens med Kommissionens prioriteringer. Derfor går jeg ud fra, at vi atter i fællesskab kan finde den nødvendige fleksibilitet og vilje til kompromis i budgetproceduren, så vi kan leve op til disse krav for 2003.

Titley (PSE)
Hr. formand, først vil jeg gerne takke Parlamentets ordfører, hr. Färm, for hans utroligt samarbejdsvillige og hjælpsomme indstilling til dette års budget. For første gang i min parlamentskarriere kan jeg ærligt sige, at jeg ser frem til at samarbejde med Budgetudvalget om dette års budget.
Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik støtter fuldt ud Kommissionens reformer, der har øget dens effektivitet og givet bedre resultater på det udenrigspolitiske område. Vi er imidlertid en smule bekymrede med hensyn til 2003-budgettet. For det første ser det ud til, at mens vi påtager os mere ansvar, og Rådet rejser rundt i verden og lover støtte her, der og allevegne, tænker man ikke nok over, hvor vi skal få pengene fra. Hvis vi fastholder lofterne på deres nuværende niveau, kan vi kun betale for det øgede ansvar ved enten at øge brugen af fleksibilitetsinstrumenter - og det er vi forbeholdne over for - eller helt enkelt ved at beskære andre budgetposter. Hvordan kan vi opretholde langsigtede programmer til støtte for verdens fattigste områder, hvis vi hele tiden giver med den ene hånd og tager med den anden? Vi må forsøge at løse det problem eller i det mindste få Rådet til at beskæftige sig med det.
For det andet må vi sikre større åbenhed i budgettet, og det skal begynde med dette års FBF. Der bruges alt for meget tid på at lege gætteleg, hvor vi forsøger at finde ud af, hvad det i virkeligheden er, Kommissionen foreslår, og hvorfor den foreslår det. Det er måske forståeligt for budgetnarkomanerne i Budgetudvalget, men for os almindelige mennesker er det meste uforståeligt. Det er ikke muligt med et samarbejde mellem Parlamentet og Kommissionen, medmindre vi får større åbenhed.
For det tredje må vi arbejde endnu hårdere for at sikre, at vi bruger pengene og ikke bare bevilger dem, og at vi bruger dem i henhold til de prioriteringer, som Parlamentet opstiller under budgetproceduren.
For det fjerde må vi have større klarhed i finansieringen af FUSP - navnlig forskellen mellem administrationsudgifter og driftsudgifter. Jeg støtter Kommissionens forslag om civil krisestyring og modsætter mig Rådets tydelige hensigt om at holde Parlamentet og Kommissionen udenfor.
Endelig må vi handle mere effektivt med hensyn til håndvåben og lette våben. Og hvis vi vil opnå det, mener jeg, at det skal flyttes til første søjle.

Rübig (PPE-DE)
Hr. formand, mine damer og herrer, i 2004 skal vi have valg til Europa-Parlamentet igen. De europæiske borgere, hver enkelt af dem, vil spørge sig selv, hvilket stykke af kagen har jeg fået? Blev kagen fordelt retfærdigt?
Som repræsentant for PPE-DE-Gruppen mener jeg, at det er vigtigt, at den kage, der skal deles, er stor, for jo større kagen er, jo mere retfærdigt kan man dele den. Derfor skal vi i forbindelse med fordelingsteorien også altid huske at støtte og fremme dem, som bager kagen. Her er det naturligvis sådan, at de fleste kagebagere i Europa er de små og mellemstore virksomheder, som fremstiller kagen i deres ansigts sved. Jeg tror, at vi i fremtiden især skal bekymre os om de mennesker, der arbejder i disse virksomheder. Og jeg vil gerne understrege, at to tredjedele af de beskæftigede arbejder i disse virksomheder med under 250 ansatte. Noget, som er meget vigtigt for os politikere, er, at 80% af skatteindtægterne kommer derfra. Jeg mener altså, at vi bør tage fat dér, hvor vi har de bedste chancer for succes i fremtiden. Vi har jo alle sammen sat os det mål, at vi om otte år vil være den mest effektive og konkurrencedygtige region i verden. Her kan jeg kun sige, at vi kommer til at sætte tempoet op, hvis vi virkelig vil nå dette mål for vores borgere.
Vi har haft nogle kriser i de seneste år, f.eks. støtten til det tidligere Jugoslavien, BSE-krisen, Afghanistan. Nu kommer der en pakke, som også giver mig anledning til svære overvejelser, nemlig Basel II-bestemmelserne. Kernen i Basel II-bestemmelserne er helt rigtig. Vi skal sørge for, at virksomhederne har nok egenkapital og risikovillig kapital. Man kan ikke sætte bestemmelser i kraft, hvis disse betingelser ikke kan opfyldes. Hvis vi ønsker, at disse bestemmelser skal kunne opfyldes - og det ønsker vi alle - så har vi i god tid brug for en grønbog og en handlingsplan, så vores små og mellemstore virksomheder i 2005 igen vil have mulighed for at betale deres lønninger. Hvis Basel II skulle træde i kraft, uden at vi har fået en grønbog eller en handlingsplan, så kommer vi i 2005 ved ikrafttrædelsen til at se massefyringer og massekonkurser. Vi har ikke ret lang tid at gøre med. Der er akut behov for handling.
Det gælder især for virksomhederne i ansøgerlandene. Når vi taler om egenkapital, så er det noget, som slet ikke findes i de fleste virksomheder i disse lande. Der er der tale om ren fremmedkapital, der handler det om banklån. Hvis de små og mellemstore banker ikke kan stille denne likviditet til rådighed på grund af likviditetsbegrænsningerne, så får vi store problemer.
Den 11. september viste os, at vi stadig har et par vigtige punkter foran os, når det gælder fremtidssikring. Vi må sørge for, at vi driver energiforsyningssikkerheden fremad med Synergy, Energy, Altener. Inden for forskningen må vi sørge for, at midlerne er til rådighed fra 2003. Inden for uddannelse og videreuddannelse må vi gøre os enorme anstrengelser med eLearning og e-handel. Også de transeuropæiske net venter med længsel på at blive til virkelighed.
Vi må også sørge for, at EU bliver mere aktiv i WTO. Vi må sørge for, at den parlamentariske forsamling kommer i gang så hurtigt som muligt, og vi har brug for midler til de parlamentsmedlemmer fra de mindst udviklede lande, fra udviklingslandene, som i dag ikke engang har råd til at komme til disse møder. Her må vi sørge for uddannelse og videreuddannelse, vi må integrere disse mennesker. Vi må vise dem, hvordan de også kan gøre kagen så stor som muligt.
Jensen (ELDR)
. Hr. formand, på vegne af Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender vil jeg også meget gerne takke hr. Färm og hr. Stenmarck for deres arbejde og samarbejdsvilje. Vi er især meget glade for, at hr. Färm har givet opbakning til udvalgets konklusioner.
Vi er noget bekymrede i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender over at se, at budgettet for 2002 blev reduceret med 10% i forhold til 2001 på vores område, og vi finder, at de beslutninger, der blev taget i Lissabon om at skabe den mest konkurrencedygtige og dynamiske økonomi i 2010, og de ting, der kommer til at ske i Barcelona her i slutningen af ugen, viser, at dette er et højt prioriteret område, og det må afspejles i budgettet for 2003. Vi har noteret os, at Kommissionen i år har lagt vægt på at forbedre sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen, og også hér ser vi meget gerne, at dette bliver afspejlet i budgettet for 2003.
Med hensyn til udvidelsen er det vigtigt, at vi også skaffer midler til at udbygge samarbejdet mellem arbejdsmarkedets parter, den sociale dialog i ansøgerlandene. Også det er et højt prioriteret område for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender.
Jeg vil især gerne sige noget om agenturerne. Vi har fire agenturer, som vi følger tæt i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, og vi synes, at det er vigtigt at huske på, at agenturerne er forskellige og bør behandles forskelligt. De har forskellige budgetbehov. Udvidelsen får også betydning for, hvordan de skal udvikle sig, og der vil ske ændringer i agenturernes opgaver. Dét bør overvejes nøje, når vi ser på budgettet for 2003. Det er vigtigt, at agenturerne behandles individuelt, at de ikke skæres over én kam. Og vi vil opfordre andre udvalg til et tættere samarbejde om, hvordan vi ser på budgettet for agenturerne. Endelig er det vores holdning, at vi skal lægge vægt på udnyttelsen af de enkelte budgetposter, og der er nogle områder, hvor Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender nøje vil følge, om Kommissionen får ført tingene ud i livet.

Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE)
Hr. formand, fru kommissær Schreyer, det vigtigste punkt for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter inden for budgettet er spørgsmålet om medbestemmelse. I konventet har vi brug for en beslutning om, at landbrugspolitikken fuldt ud bliver inddraget i den fælles beslutningsprocedure, så opdelingen i obligatoriske og ikke-obligatoriske midler kan blive overvundet. Vi må nå frem til fuld budgetmyndighed, også på landbrugsområdet. Vi kunne så også få mulighed for en fleksibilisering på de poster, hvor midlerne ikke bliver udnyttet fuldt ud. Det forventer vi også allerede for budgettet 2003. Men vi ved naturligvis godt, at der må forventes modstand mod de principielle beslutninger.
Vi mener, at budgetdisciplinloven allerede beskærer de obligatoriske midler med hensyn til genanvendelse eller anvendelse til andre formål, det vil sige, at når vi får større udgifter, må vi tilbage til lovgivningen, mens de midler, der bliver tilovers, går retur til landenes finansministre. Jeg kan tænke mig, at de er tilfredse med den ordning, men det kan ikke være i Parlamentets interesse.
For det andet tales der hele tiden om, at der bliver brugt for mange penge. Jeg går ind for et sparsommeligt budget, også på landbrugsområdet, men vi må endnu en gang pege på, at vi med 20 milliarder euro ligger under 1,27-grænsen. Det er ikke tilrådeligt for et parlament at beskære sig selv økonomisk på denne måde. Politik handler også altid om penge - det mener jeg positivt - og derfor ville det være fornuftigt, at vi fra Parlamentets side, også i Kommissionens interesse, ikke overdrev sparepolitikken mod landene.
For det tredje, fru Schreyer, vil jeg gerne pege på et punkt. De siger, at forberedelserne til udvidelsen skal intensiveres. Hidtil er der imidlertid næsten ikke blevet udbetalt noget inden for Sapard-programmet, 30 millioner euro. Her har der ikke fundet nogen forberedelser sted, og det er meget beklageligt. Jeg vil gerne endnu en gang nævne forslaget fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, som imidlertid blev overtaget af Budgetudvalget, og som betyder, at vi i år sætter gang i et Inpard-program, et Leader-program - det kunne være sket allerede sidste år. Dermed vil vi give landene mulighed for at øve sig i dette bottom up-program, så de, når de er blevet optaget, også kan trække de nødvendige midler af de foregående programmer.

Ceyhun (PSE)
Hr. formand, fru kommissær, jeg udtaler mig på vegne af Udvalget om Indre Anliggender - det er ganske vist os, der har de færreste udgifter, når det drejer sig om de samlede EU-udgifter, men på den anden side opererer vi netop efter 11. september i et område, som bør spille en meget vigtig rolle. Derfor glæder det mig allerførst meget, at ordførerne begge var meget åbne, og at hr. Färm til sidst accepterede og overtog vores forslag. Det viser også, at vi netop efter den 11. september behandler begreber som bekæmpelse af terror eller forebyggelse på den måde, at vi tager denne sag meget alvorligt og gør det klart, at vi er parat til at styrke vores egne europæiske myndigheder på dette område, som Europol og Eurojust, at vi vil lykkes med vores egne myndigheder på dette område.
Det andet vigtige punkt for mit udvalg var naturligvis problematikken om udvidelsen og det vigtige spørgsmål: Hvad gør vi overhovedet med grænserne? Ikke kun fordi vi vil sikre grænserne. Vi vil naturligvis også opnå, at mennesker ikke skal dø der, det vil sige, at netop når det gælder bekæmpelse af menneskesmugling, er Udvalget om Indre Anliggender meget følsomt og holder nøje øje med, hvad der virkelig bliver gjort på dette område, og hvor effektivt initiativerne bliver udformet. Her har vi naturligvis nogle forventninger netop til 2003.
Men trods terrorbekæmpelse og politimæssige foranstaltninger på den ene side og foranstaltninger fra grænsemyndighederne på den anden side er der en ting, vi under ingen omstændigheder vil glemme. I et demokrati med 15 stater, snart sågar 25 stater, i EU har vi også en forpligtelse over for de mennesker, som rejser ind i EU og lever sammen med os. Det har vi stillet nogle forslag om, hvad integrationspolitikken angår. Jeg er meget taknemmelig for, at mine kolleger i Budgetudvalget var villige til at acceptere disse forslag.

Ferber (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg vil kun i stikordsform nævne tre emner, når vi i dag taler om principperne for budgetplanlægningen for 2003.
Det første emne er udvidelsen. Naturligvis kommer udvidelsen til at spille en større rolle i budgetproceduren i 2003 end i de forløbne år. Men hvis vi ser lidt nøjere på, hvad der kan udbetales inden for førtiltrædelsesstøtten i dag - vi har jo allerede hørt lidt fra landbrugsområdet - skal der stadig ydes noget mere fra vores side og også fra ansøgerlandenes side. At der her virkelig bliver skabt mulighed for en glidende integration i programmerne og også i forvaltningsstrukturerne, og der så kun kræves 3.500 nye stillinger frem til år 2008, hvilket så omtales som udgifter til udvidelsen, det er naturligvis ikke ret meget.
Jeg vil imidlertid også gerne appellere til kollegerne. Jeg advarer imod, at vi nu med budgettricks forsøger at flytte penge, som er afsat til udvidelsen i udgiftsområde 8 over i udgiftsområde 7 og bruger dem til at finansiere førtiltrædelsesstøtte med. Det er ikke Kommissionens forslag, det er et ændringsforslag fra kollegernes kreds. Så må man hellere være ærlig og gå hjem og sige til sine egne finansministre, at vi har brug for en revision af det finansielle overslag, udvidelsen er underfinansieret. Men jeg kan kun advare imod, at man forsøger at finansiere udvidelsen med den slags tricks. Jeg vil gerne udtrykkeligt takke Kommissionen for dens udtalelse om dette emne, som også giver udtryk for PPE-DE-Gruppens opfattelse.
Det andet emne er udenrigspolitikken. Jeg vil gøre det ganske kort. Jeg vil sige meget klart, at jeg så småt er ved at blive ophidset over, at det i gennemsnit koster os 100 millioner euro, hver gang EU's udenrigsministre spiser middag sammen. Det går ikke i længden. Nu fortsætter det. Vi skal nu pludselig påtage os ekstra aktiviteter, som medlemsstaterne for flere måneder siden har sagt, at de selv ville finansiere. Jeg nævner stikordet Amber Fox. Det skal nu pludselig finansieres via EU's budget. Det sprænger fuldstændigt rammen. Så må Rådet også være så venligt at fortælle os, hvor det vil afstå fra aktiviteter fra EU's side, så det kan finansieres seriøst.
Det tredje emne er landbrugspolitikken. Jeg tror ikke, vi skal opfinde landbrugspolitikken forfra via budgetproceduren. Men jeg forventer naturligvis af Kommissionen, at den i forbindelse med midtvejsevalueringen stiller forslagene i god tid, så vi kan tage højde for de ting, som har betydning for budgettet, i forbindelse med budgetproceduren for 2003. Her vil jeg gerne pege på, at vi især i forbindelse med programmerne til udvikling af landdistrikterne som budgetmyndighed har en anden medbestemmelsesret, end når det gælder den klassiske indkomststøtte, og at Kommissionen nok vil være så venlig at huske på dette, så det kan ske i god tid.
Til slut vil jeg gerne takke kollegerne Färm og Stenmarck hjerteligt for det gode samarbejde. Jeg er sikker på, at vi kan fremlægge et ordinært budget inden årets udgang. Det skal ikke komme an på Parlamentet. Jeg håber heller ikke, det kommer til at komme an på Rådet.
Walter (PSE).
Hr. formand, fru kommissær Schreyer, først vil jeg naturligvis gerne takke de to ordførere for det arbejde, de har udført. Det er et fremragende arbejde. Jeg vil gerne benytte dagens debat om principperne til endnu en gang at foretage en slags midtvejsevaluering. Vi har tilbagelagt halvdelen af vores valgperiode, og hvis vi tænker tilbage på, hvilke opgaver vi stod over for ved begyndelsen af vores valgperiode, hvad der skulle finansieres af budgettet, og hvad vi afsatte til det, så har verden naturligvis forandret sig meget.
Vi må håndtere de problemer, som findes i verden, og som naturligvis ikke lader os upåvirkede. Europa er rykket sammen, og vi rykker sammen med verden. Vi har måttet påtage os opgaver, som man ikke kunne have forestillet sig tidligere. Udenrigspolitikken er allerede blevet nævnt. Den omfangsrige støtte til genopbygningen på Balkan, støtten til Afghanistan og de forfulgte og forpinte mennesker der, bekæmpelsen af aids, verdens sundhedsmæssige svøbe, nedrustningsinitiativer, som vi har brug for, ikke kun for at reducere landminer, men også kemiske og biologiske våben, men f.eks. også for på Balkan at stille med en politistyrke for at sørge for, at freden kan holde sit indtog. Inden for indenrigs- og retspolitikken er vi naturligvis også efter begivenhederne den 11. september blevet enige om at styrke Europol og Eurojust og fremskynde arbejdet i disse organer. At udvide katastrofeberedskabet er nu et nyt forslag fra Kommissionen.
I konventet taler vi om fælles strukturer, om den fremtidige udvikling. Vi taler om tilvandring og om at styre tilvandringen inden for det indenrigspolitiske og retslige område. Udvidelsen er blevet beskrevet som et problemområde. Her har vi internt og eksternt nogle opgaver, der skal løses, og når hr. Ferber siger, at man må overveje forholdet mellem udgiftsområde 7 og 8, så må man også her konstatere følgende: I forhold til de oprindelige forudsætninger, hvor man gik ud fra, at de første seks stater ville komme til i 2002, er grundlaget naturligvis ændret, og det må det være tilladt at tale om. Vi kan naturligvis også godt se, at midlerne ikke er blevet udnyttet, og når der bliver udnyttet så lidt, behøver man ikke lægge mere oven i. At lave budgetter betyder ikke at kræve mere ind, det betyder at forvalte de foreliggende skatteydermidler ordentligt.
Man må imidlertid også tage kendsgerningerne til efterretning, alle har beskrevet - også Deres kolleger, som sågar vil bage større kager - at der visse steder er ting, som vi må tale med hinanden om, hvis vi ikke vil gennemføre udvidelsen som en lynforestilling, hvor der kommer en dramatisk forandring fra den ene dag til den anden. Vi skal tværtimod forberede os. Vi må forberede landene, og dertil hører naturligvis, at vi ruster os til det og taler om det. At tale om tingene er en grundlæggende forudsætning for, at man kan træffe gode beslutninger. Hvis man nu stiller sig op og ud fra nogle programmatiske overvejelser siger: "Det må man slet ikke tænke over", så er det efter min mening uansvarligt.
I de seneste år har vi måttet drive Kommissionens reform fremad. Vi har imidlertid også interne problemer, som fortsat må drøftes. Bekæmpelsen af arbejdsløsheden må ikke glemmes. Det er en af de centrale opgaver, og her har vi naturligvis også allerede gjort fremskridt gennem samarbejdsproceduren. Vi vil forhindre den sociale udstødning. Vi vil fremme den teknologiske udvikling og derfor stille støttemidler til rådighed inden for eLearning og inden for de nye teknologier.
Vi er ikke bange for disse store udfordringer, som er opstået i de seneste år. Vi ser selvbevidst denne udfordring i øjnene. Vi vil udforme det. Det er godt, at EU samarbejder, at vi i stigende grad forsøger at stå samlet over for verden og samarbejde med hinanden. Vi sidder ikke bare her, vi stiller os ikke bare op og siger flere penge! Vi må nøje se på, hvilke muligheder vi har inden for rammerne af dette budget. Det hører naturligvis også med til en seriøs kassemester, men vi må også pege på, at vi skal yde noget ekstra. Hvis det skal gå godt, hvis ikke de fattige skal være dem, der betaler prisen, hvis man vil hjælpe andre forfulgte, så må man gøre sig tanker om, hvordan vi behandler hinanden her. Det er ikke automatisk et krav om flere penge, men pengene skal anvendes målrettet. Vi må nøje se på, hvor vi bruger vores penge. Bliver de anvendt optimalt? Hvis ikke, må vi omfordele dem, og i øvrigt bør ingen udstede tænkeforbud. Vi vil ikke have flere penge, vi vil have en målrettet anvendelse, og vi vil have de penge, man har brug for for at videreudvikle Europa, som også PPE-DE-Gruppens medlemmer til stadighed kræver i alle vores beslutninger, og helt med rette.

Virrankoski (ELDR).
Hr. formand, jeg vil også først takke mine svenske kolleger, Göran Färm og Per Stenmarck, for to fortrinlige betænkninger. En bekræftelse af budgetretningslinjerne er første skridt i forberedelsen af næste års budget. Min gruppe går ind for en stram budgetdisciplin. Det betyder, at man ikke tilfører budgettet overflødige bevillinger, og at man fører en rentabel økonomiforvaltning. En rigtig budgettering mindsker betalingsrestancerne og letter gennemførelsen af de budgetterede programmer.
De sidste års opgørelser har i denne forstand været deprimerende. Af bevillingerne for år 2000 forblev 8,5 milliarder euro uudnyttede, og sidste år hele 12 milliarder euro. Situationen er således alarmerende. Dette afspejler slet ikke nogen stram økonomiforvaltning, men en svag forvaltning. Kommissionen formår ikke at realisere de politiske områder, som Parlamentet har anset for væsentlige, og som det har tildelt bevillinger. Som følge heraf er de politiske områder i ringe grad blevet realiseret, og samtidig er antallet af restancer, ubetalte forpligtelser, vokset.
Der er ikke i noget medlemslands økonomiforvaltning et så massivt underforbrug. Derfor støtter vores gruppe ud over budgetdisciplinen også fuldt ud Kommissionens reformprogram. Det understreges også af de senere tiders såkaldte nye afsløringer inden for Kommissionens administration. Det personlige ansvar må afklares og kompetence flyttes nedad i organisationen. Resultatansvar og resultatorienterethed er nøgleord.
Visse krav rammer udvidelsen. Budgettet for 2003 er formentlig det sidste, som udarbejdes for en Union bestående af 15 medlemslande. Derfor mener vores gruppe også, at bevillingerne til udvidelsen er centrale. Lad os ønske held og lykke til budgetordførerne under det fortsatte arbejde.

Hudghton (Verts/ALE).
Hr. formand, vores gruppe kan støtte retningslinjerne på nuværende tidspunkt, men vil foretage en vurdering af det samlede budget senere på året afhængig af resultatet af forskellige politiske drøftelser, som vi lægger meget stor vægt på.
For det første skal EU kunne optage nye medlemsstater under optimale omstændigheder, hvilket betyder, at de skal kunne drage fuld nytte af de midler, der oprindelig blev øremærket til dem i Berlin, ved om nødvendigt at flytte ubrugte midler fra tiltrædelse til førtiltrædelse afhængig af tempoet for de enkelte landes vedkommende.
En anden ting vedrørende udvidelsen er reformen af den fælles landbrugspolitik. I stedet for at havne i en ophedet diskussion om, hvorvidt de nye medlemsstater skal have direkte betalinger eller ej, ville det så ikke være bedre, at vi koncentrerede os om at reformere den fælles landbrugspolitik ved at tilskynde til integrerede udviklingsprogrammer for landdistrikterne og forsvarlig miljøpraksis ikke kun i medlemsstaterne, men også i ansøgerlandene?
Det tredje problemområde er midlerne i udgiftsområde 4 (eksterne foranstaltninger). Hvert år står vi over for nye internationale kriser, og vi ønsker at bidrage til at løse dem. Vi har pligt til at bidrage til at løse dem, men hvis dette skal gøres år efter år uden flere penge, vil vi selvfølgelig løbe tør for penge, og vi bliver nødt til at træffe vanskelige beslutninger som f.eks. at skære i bistanden til ét fattigt område for at hjælpe et andet eller sprede bistanden så meget, at den ikke får den ønskede virkning nogen af stederne. Det kan helt klart ikke være vores mål. I denne henseende vil vi gerne vide, i hvilken udstrækning de lande, der modtager bistand, vil blive tilskyndet til og sat i stand til selv at byde på kontrakter for offentlige arbejder og tjenester med henblik på at sikre langsigtede gevinster for deres økonomier.

Seppänen (GUE/NGL).
Hr. formand, det vigtigste prioriteringsområde i budgetretningslinjerne for 2003 er udvidelsen. Vores gruppe støtter den holdning, at besparelserne på de budgetterede udgifter til udvidelsen i 2002 og 2003 skal kunne anvendes til finansiering af udvidelsen senere hen.
Efter ordførernes mening er Kommissionens administrative reform en vigtig prioritering. Man er parate til at sende eurokrater, som heller ikke ved omskoling bliver arbejdsduelige, på førtidspension. Man må holde sig anstændigheden for øje, når man definerer deres pensionsgodtgørelse. Jeg har også bemærket, hvordan Kommissionen har formået at sno sig uden om personalelofterne ved at ansætte tjenestemænd, som medlemslandene betaler løn til. Dem er der 800 af.
Vores gruppe mener ikke, at ordførerne i tilstrækkelig grad kræver eliminering af de ophobede ubetalte forpligtelser, eller den såkaldte RAL-ophobning. År for år tillader man vækst i forskellen mellem betalingsforpligtelser og bevillinger. Det betyder, at Kommissionen kan forsømme at gennemføre prioriteringer, som er defineret af Parlamentet. Vores gruppe så gerne, at Kommissionen i sit foreløbige forslag prioriterede RAL-spørgsmålet højt og i højere grad end nu sikrede gennemførelsen af de forskellige programmer, herunder gennemførelsen af strukturfondsprogrammerne.
Vores gruppe ser store problemer i margenerne under budgettets sektion 4. De eksisterer ikke. Derfor må Kommissionen i budgetforslaget for næste år foreslå foranstaltninger, som kan sikre gennemførelsen af de politiske prioriteringer under sektion 4. Når man i visse ændringsforslag kræver en betragtelig økonomisk støtte til Afghanistans nabolande, må man huske på, at alle de tidligere sovjetrepublikker, Usbekistan, Kasakhstan, Tadsjikistan, Turkmenistan og Kirgisistan, er deres præsidenters diktaturer, hvorunder man ikke respekterer menneskerettighederne. Man må kræve demokrati også i de såkaldte forbundsstater. Vores gruppe anser også genopbygningsarbejdet i de palæstinensiske områder efter de israelske ødelæggelser for vigtigt.

Turchi (UEN).
Hr. formand, kære kolleger, først vil jeg gerne lykønske ordførerne, hr. Färm og hr. Stenmarck, med det arbejde, de har udført indtil nu. Der er efter min mening tale om to gode betænkninger, hvor man nøjagtigt fastlægger budgetprioriteringerne for det kommende regnskabsår. Man har opstillet fem politiske prioriteringer, nemlig udvidelsen og førtiltrædelsesstrategien, eksterne aktioner, intern sikkerhed, en institutionsreform og en reform af Kommissionen. Jeg tror, at det er punkter, som vi alle kan være enige om, navnlig hvis det kraftigt understreges, at det er nødvendigt at sikre EU nogle tilstrækkelige finansielle instrumenter, så det kan gennemføre sine prioriteringer.
Hvis vi skal være ærlige, drejer den uenighed, der i stadig større grad opstår med Rådet og Kommissionen, sig nemlig ikke om de aktioner, som vi skal lægge større vægt på, det vil sige bekæmpelsen af terrorismen og reformen af institutionerne - som ingen kan bestride er en af vores prioriteringer - men problemet opstår til gengæld, når Parlamentet og Rådet ikke har samme opfattelse af, hvordan disse aktioner skal finansieres, når Rådet ikke engang vil høre tale om en revidering af de finansielle overslag, og når man bliver ved med at betragte fleksibilitetsinstrumentet som et instrument, hvis anvendelse kan planlægges fra år til år. Det er klart, at der er noget galt! Dette er efter min mening den vigtigste kamp, som Parlamentet skal kæmpe i de kommende måneder, og det er en kamp, som vi skal tage op, og som vi skal stå sammen om.
På horisontalt niveau - for nu at sige det med et teknisk udtryk - er man desuden nået frem til tre specifikke ting, som er nødvendige, nemlig en yderligere kontrol af budgettet på teknisk og politisk plan, f.eks. ved hjælp af budgethøringer, en kraftig forbedring af Kommissionens udgiftskapacitet og hermed af gennemførelsen, så Kommissionen forsøger at forhindre fra starten, at der opstår nye uindfriede forpligtelser, og endelig - hvilket ordføreren gerne ville minde Kommissionen og Rådet om - at de har pligt til at høre Europa-Parlamentet om alle initiativer, der har en betydelig indvirkning på budgettet, ikke mindst når det gælder ikke-obligatoriske udgifter. Ordførerne bør efter min mening kunne regne med vores alle sammens støtte til alle tre spørgsmål.

Van Dam (EDD).
Hr. formand, med tilfredshed konstaterer jeg, at udvidelsen nu står øverst på listen over prioriteringer. Det var også på tide. Hvis forhandlingerne forløber således, som Kommissionen sigter mod, vil 10 lande jo tiltræde EU i 2004. Navnlig hr. Stenmarcks betænkning udmærker sig ved tydelighed og effektivitet, og den kan regne med vores støtte. Også hos hr. Färm får udvidelsen med rette en prominent plads. Med hensyn til hans betænkning vil jeg gerne komme ind på henstillingerne vedrørende udgiftsområde 4. Denne del er præget af en overdreven trang til politisk indflydelse på verdensplan. Angiveligt for at garantere EU's troværdighed i verden. Er den nu foreslåede hjælp til Afghanistan mere end en lille kompensation for den halvhjertede støtte til USA, som sammen med Storbritannien har måttet rage kastanjerne ud af ilden? Politisk og finansielt risikabelt, for med den økonomiske bistand giver Färm politisk støtte til Mellemøsten. EU synes først og fremmest at bekymre sig om palæstinenserne og ikke om Israels borgere. Hvad der er foruroligende, er først og fremmest de nederdrægtige metoder, hvormed palæstinensiske terrorister forårsager død og fordærv. Sharon-regeringens modaktioner er, hvor pinefulde de end er, en følge deraf. Endvidere er der grund til stor bekymring over Kommissionens politik. Hvordan er det muligt, at Kommissionen hvert år udbetaler 180 millioner euro til Den Palæstinensiske Myndighed, selv om korruption hærger? De palæstinensiske skoler underviser med racistisk og antisemitisk had i stedet for forsoning. Hvor længe kan Kommissionen vaske sine hænder?

Dell'Alba (NI).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, også jeg vil gerne komplimentere ordførerne, hr. Färm og hr. Stenmarck, for deres indsats. Der er også efter min opfattelse tale om to udmærkede dokumenter, som vil sikre god afvikling af budgetproceduren, og som udgør et godt grundlag for Europa-Parlamentets, Kommissionens og Rådets videre arbejde.
Jeg vil gerne knytte enkelte kommentarer især til Stenmarck-betænkningen. Først og fremmest glæder jeg mig over, at ordføreren har taget mit forslag om at fremme brugen af internettet til sig. Jeg glæder mig således over ordførerens forslag om at gøre reel åbenhed til et af Europa-Parlamentets kendetegn ved på sigt at tilbyde direkte formidling af Europa-Parlamentets forhandlinger, herunder udvalgsforhandlinger, via internettet. Generalsekretæren er til stede i dag og er bekendt med den foreliggende betænkning. Det er efter min opfattelse en udvikling, vi bør tilstræbe. Europa-Parlamentet er en, om jeg så må sige, symbolsk institution. Vi bliver nemt meget lidt synlige, især fordi der af sikkerhedshensyn - et hensyn, vi er os bevidste - er visse hindringer for adgangen til vores arbejde, uagtet at vi fastholder princippet om offentlige møder. Jeg mener derfor, at det er væsentligt at udnytte internettet.
Til gengæld må jeg erkende, at jeg er lidt overrasket over at se et ændringsforslag, som jeg mener er stillet af PPE-Gruppen, optræde som et nyt punkt 15 i betænkningen. Det anføres heri, at Parlamentets administration ville nyde større respekt, hvis den var effektiv, konsekvent og politisk afbalanceret. Begrebet politisk afbalanceret finder jeg særdeles interessant, da det overordnet vil indebære, at der skal ansættes medarbejdere for at sikre ligevægt grupperne imellem. Mig bekendt er der i de sidste 20 år kun overført personale mellem de to store politiske grupper, hvilket mindst en tredjedel af parlamentsmedlemmerne derfor ikke har nydt godt af. Administrationen er efter min opfattelse udmærket i dens nuværende form, og der er ikke behov for en afbalancering ved at indføre et system i lighed med det italienske Cencelli-system - et system, som i øvrigt har været bragt i anvendelse ved de seneste udnævnelser.
Kære venner i PPE-Gruppen, jeg finder, dette er fuldt tilstrækkeligt, og at der er tale om tilstrækkelig afbalancering, som situationen er.

Puerta (GUE/NGL)
Hr. formand, fru kommissær, Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme mener, at Parlamentet som budgetmyndighed skal informeres regelmæssigt om den løbende gennemførelse af de strukturelle aktioner for at kunne råbe vagt i gevær over for anvendelsen af den såkaldte "sunset clause".
For så vidt angår anvendelsen af additionalitetsprincippet, som er et yderst vigtigt spørgsmål, er det nødvendigt, at Kommissionen fastsætter midlerne til løbende efterprøvning og kontrol heraf. Halvvejs igennem den periode, der er fastsat til anvendelse af midlerne, bør Kommissionen informere Parlamentet om evalueringen af opfyldelsen heraf med udgangspunkt i objektive kriterier. På den anden side anmoder vi Kommissionen om, at den ved hjælp af passende løsninger bakker op om tanken om, at strukturbevillingen bør betragtes som et udgiftsmål.
Med hensyn til budgetposten for det transeuropæiske transportnet konstaterer vi, at udnyttelsesgraden for budgettet i løbet af de seneste år er tilfredsstillende, og vi anbefaler, at de projekter, der har en tydelig europæisk merværdi, prioriteres, idet vi gerne vil understrege betydningen af finansiering af projekter, der sigter mod at genskabe balancen mellem de forskellige transportformer.
Fra Europa-Parlamentets side opfordrer vi også medlemsstaterne til at anvende strukturmidlerne og lægge mere vægt på transportinfrastrukturerne og i særdeleshed den intermodale transport og alle de mindst forurenende transportformer. I tilfælde af landtransport skal man naturligvis fra et miljømæssigt perspektiv være særlig opmærksom på jernbanen.
Fru kommissær, på dette så afgørende tidspunkt for EU, som går forud for udvidelsen, skal medlemsstaterne med Kommissionens støtte opnå en større effektivitet i anvendelsen af strukturmidlerne i samarbejde med regionerne og de lokale myndigheder, som de er rettet mod. Kun på denne måde kan vi nærme os den økonomiske og sociale samhørighed, der sammen med den politiske union er det store mål for institutionerne og de europæiske borgere.

Howitt (PSE)
Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Färm, der er en sand ven af udvikling. Jeg ser frem til at arbejde tæt sammen med ham i årets løb.
I mit indlæg vil jeg gerne henvise til punkt 26 i betænkningen, hvor det udtrykkeligt siges til Kommissionen, at Parlamentet ikke er overbevist om, at udviklingsbistanden i tilstrækkelig grad er fokuseret på fattigdomsbekæmpelse, og at vi er nødt til at arbejde på grundlag af det aftalte benchmarkingsystem.
Det vil jeg gerne forklare for alle. For to år siden vedtog Parlamentet en række inputmål for udviklingsbistanden for at sikre, at den store andel af udgifterne, der afholdes over de regionale budgetkonti, udbetales i overensstemmelse med retningslinjerne, og man insisterer på, at der skal fokuseres mere på social infrastruktur, navnlig på grundlæggende sundheds- og uddannelsespolitikker. Der kan stilles spørgsmålstegn ved omfanget af Kommissionens indsats i dette spørgsmål, navnlig fordi fru Schreyer selv fremsatte et såkaldt forbehold, noget, som Parlamentet ikke anerkender. I forbindelse med de samme drøftelser sidste år havde vi flere og mere intense forhandlinger med begge kommissærer for eksterne anliggender, hr. Patten og hr. Nielson, og vi aftalte, at mindst 35% af EU's eksterne bistand skal være fokuseret på den sociale infrastruktur, navnlig på grundlæggende sundhedsvæsen og uddannelse. I dag siger jeg til kommissæren og Parlamentet, at vi stoler på, at dette bliver gennemført i år inden for budgettet, og, som vi siger i beslutningen, vi regner med at bygge videre på det næste år.
I forbindelse med punkt 33 vil jeg også gerne sige, at det ikke kun er et spørgsmål om udviklingsbistand til landene i Afrika, Vestindien og Stillehavsområdet, men ligeledes om midlerne til Asien, Latinamerika, Middelhavsområdet og andre regioner. Det hele skal være fattigdomsfokuseret. Kommissionen har fremsat en udviklingspolitisk erklæring, og tiden er nu inde til, at den via budgettet sætter handling bag sine ord.

Elles (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne tilslutte mig de kolleger, der allerede har takket de to ordførere, hr. Färm og hr. Stenmarck, for deres meget nyttige bidrag til formiddagens forhandling. Først vedrørende Kommissionen, hvor jeg gerne vil have, at vi foretager en løbende overvågning af budgettet for at følge op på vores kollega hr. Costa Neves' arbejde i forbindelse med sidste års budget. Jeg mener, at dette er særlig relevant, fordi vi nu har ændret udformningen af Kommissionens arbejdsprogram med henblik på at få flere bidrag fra vores fagudvalg. Jeg støtter dette punkt fuldt ud.
For det andet vil jeg gerne tilslutte mig det, som kollegerne og navnlig hr. Titley hidtil har sagt om udgifterne til eksterne anliggender. Jeg går ud fra, at det er folkene med spenderbukserne fra Udvalget om Udenrigsanliggender, der sørger for alle disse forpligtelser, mens vi i Budgetudvalget spørger os selv, hvor pengene skal komme fra. Så vidt jeg kan se, er der behov for prioriteringer, en fremsynet tankegang, og det er derfor, vi går ind for tanken om en undersøgelse, således at vi i Budgetudvalget kan få en idé om, hvor pengene skal komme fra.
Til sidst vil vi gerne vide, om reformen af institutionerne går videre. Jeg vil gerne spørge kommissæren, hvornår vi kan forvente en endelig beslutning om efterlønsordningen.
Hvad angår Parlamentets budget støtter vi de kolleger, der har kritiseret administrationen for at prøve at undertrykke EP-rom-undersøgelsen. Vi har brug for en reel diskussion om ressourceforvaltning her i Parlamentet, og især ønsker vi en konsekvent, effektiv og politisk afbalanceret administration. Baggrunden for den bemærkning, hr. Dell'Alba, er netop, at der har været tilfælde af parachutages. Der er skævheder i administrationen, og jeg vil gerne være sikker på, at omverdenen betragter administrationen som effektiv og politisk afbalanceret.
For det andet ønsker vi en styrkelse af de politiske grupper for at sikre en effektiv kontrol af administrationen. Med hensyn til udvidelsen ønsker vi at sikre, at der bliver tale om kontrolleret flersprogethed i tolketjenesten, at man undersøger aspekterne vedrørende distancearbejde inden for oversættelse, og frem for alt at vi ikke forpligter os til at bygge nye bygninger, før vi ved, at de er absolut nødvendige.

Wynn (PSE).
Hr. formand, jeg vil også lykønske ordførerne med deres arbejde, men jeg har et kritikpunkt vedrørende retningslinjerne generelt, hvilket ikke nødvendigvis er ordførernes fejl, men snarere skyldes udvalget og de øvrige udvalg. Retningslinjer skal ikke være andet og mere end retningslinjer, og de skal være konkrete. De skal ikke have samme omfang som Krig og Fred, hvilket er det, der uvægerligt sker. Der er 41 punkter i hr. Färms betænkning, 34 punkter i hr. Stenmarcks betænkning og yderligere 38 ændringsforslag, som vi skal stemme om senere. Det er min indvending.
Jeg vil gerne sige et par ting om de enkelte betænkninger. Først Färm-betænkningen. Der henvises til problemer i udgiftsområde 4 og 5, og jeg vil gerne gøre medlemmerne og Parlamentet opmærksom på, at disse spørgsmål blev taget op på trilogmødet under det spanske formandskab, hvor man forsøgte at finde en eller anden form for løsning. Inden for udgiftsområde 4 har Kommissionen fremsat forslag til et nyt fleksibilitetsinstrument for humanitær bistand. Dengang sagde jeg, og jeg siger det samme nu, at Rådet først vil acceptere et nyt fleksibilitetsinstrument, når der er to torsdage i en uge. Vores forslag - som vi kan forhandle om med Rådet - gik ud på at anvende reserverne af humanitær bistand og finde frem til en formulering, uden at ændre lovgivningen, for at sikre, at vi kan bruge dem på de problemer, som vi står over for i udgiftsområde 4.
Vedrørende udgiftsområde 5: Hvordan får vi det hele passet ind under de eksisterende lofter? Med stort besvær, medmindre vi foretager nogle radikale ændringer. Det eneste, vi har bedt Rådet om at gøre, er at forsøge at nå frem til en aftale om disse to punkter ved forligsproceduren i juli. I stedet for at trække det ud til forligsproceduren i november eller vores andenbehandling i december vil det være en fordel for alle, hvis vi kan finde en løsning på disse to spørgsmål, i princippet i juli.
Jeg går videre med hr. Stenmarcks betænkning. Et af afsnittene drejer sig om udgiftsområde 5, hvor Budgetudvalget har nedsat en arbejdsgruppe, der skal se på administrationsudgifter i alle institutionerne. Det er sket for at få Rådet til at påtage sig en politisk forpligtelse til at gøre præcis det samme eller gøre det sammen med os. Det er ikke sket endnu, men vi lever i håbet. Til de medlemmer, der har set bemærkningerne i vores arbejdsdokumenter, vil jeg sige, at de ikke skal være bange for dem. Vi forsøger at se på sager, som folk normalt ikke vil røre, men for i det mindste at skabe lidt debat.
Endelig kommer man i Stenmarck-betænkningen ind på det, som hr. Elles netop nævnte, nemlig henvisningen i punkt 15 til en politisk afbalanceret administration i Parlamentet. Nogle gange vedtager vi ting, som vi fortryder ved nærmere eftertanke. At indsætte en bemærkning om, at vores administration skal være politisk afbalanceret, vil sende et forkert signal til omverdenen. Udtrykket "politisk neutral" ville være langt mere acceptabelt. Jeg hører til dem, der mener, at embedsmænd bør være politisk neutrale. De skal ikke bære politiske farver. Jeg mener også, at embedsmænd skal forfremmes på grund af deres evner, ikke på grund af deres politiske loyalitet. Der er anmodet om opdelt afstemning i denne sag, og jeg vil bede alle grupper nøje overveje, hvordan de vil stemme.

Mulder (ELDR).
Hr. formand, også jeg vil give de to ordførere en kompliment. Jeg ønsker dem held og lykke. Kommissionens prioriteringer kan jeg ikke tilslutte mig. Jeg er enig med andre, navnlig hr. Wynn, som netop sagde, at de store vanskeligheder vil ligge i udgiftsområde 4 og 5. Efter min opfattelse må udgiftsområde 4 ikke indeholde nogen hellige køer. Penge, som er opført på budgettet, skal kunne anvendes, og vi må ikke komme i en situation, hvor vi i årets løb hele tiden får forslag om at bruge penge, som var opført på budgettet til andre ting, fordi de ikke kunne bruges til et bestemt formål. Derfor vil jeg gerne opfordre Kommissionen til nøje at undersøge, hvad der er nødvendigt. For udgiftsområde 5 gælder nøjagtigt det samme. Af den seneste trilog har jeg forstået, at der kun er et underskud på 48 millioner. I betragtning af den samlede mængde er det et meget ringe beløb. Også hvad dette angår, har jeg set et udkast til et brev. Kommissionen bør i alle institutioner undersøge, om det stadig er muligt at finde et beløb på omkring 48 millioner, som kan spares. Hvis det er tilfældet, holder vi os inden for de finansielle overslag. Så er fleksibilitetsinstrumentet foreløbig slet ikke nødvendigt, og så kan vi bruge det til andre ting.

Ilgenfritz (NI).
Hr. formand, jeg kan selvfølgelig også generelt støtte principperne, med følgende bemærkninger. Efter min mening er det positivt, at EU forbereder den planlagte udvidelse godt. Det må imidlertid ikke overses, at udgifterne ikke må eksplodere, for en udgiftseksplosion ville true Europas og euroens stabilitet. Det ville f.eks. være tilfældet, hvis medlemsstaternes budgetbelastninger stiger yderligere som følge af udvidelsen.
Støttes skal naturligvis også landbrugsreformer, som flytter midler fra støtte til markedet hen til udviklingen af landdistrikterne. En sag, som forsat ligger mig på sinde, er styrkelsen af de små og mellemstore virksomheder. Jeg håber derfor også, at ændringsforslag 5 herom opnår et klart flertal, så vi kan forhindre negative konsekvenser for de små og mellemstore virksomheder som følge af gennemførelsen af Basel II.

Garriga Polledo (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, fru kommissær, min gruppe vil gerne lykønske de to ordførere og stemme for deres betænkninger.
Vores gruppe ønsker også som nævnt af formanden for Budgetudvalget, Terry Wynn, nogle meget konkrete budgetretningslinjer og ikke en indkøbsliste. Retningslinjerne er et politisk budskab, som vi sender til Kommissionen og Rådet om det, vi ønsker, skal være budgettet. Jo mere konkret budskabet er, jo bedre muligheder er der for, at det bliver forstået.
Til næste år er situationen for udgiftsområde 3, 4 og 5 meget bekymrende. Vi har allerede nævnt det: Vi er meget tæt på loftet, og inden for udgiftsområde 5 ligger vi faktisk over. Min gruppe forsvarer stadig de finansielle overslag fra Berlin, men vi vedgår budgetknapheden, især hvad angår udvidelsen. Derfor foreslog vi allerede i Costa Neves' betænkning om budgettet for 2002 nogle reelle alternativer, først og fremmest en forbedring af budgetgennemførelsen i såvel Kommissionen som i medlemsstaterne, og vi ønsker at se resultater allerede i år.
På den anden side skal det understreges, at der mangler en ægte interinstitutionel samarbejdsånd på budgetområdet. Budgetproceduren skal ikke være et spil, som nogle institutioner forsøger at vinde på andres bekostning. På den måde opnår vi ingenting. Finansforordningen eller svaret på Parlamentets krav om at tilpasse lovgivnings- og budgetprocedurerne er to klare eksempler på, at det interinstitutionelle samarbejde stadig ikke er tilfredsstillende. Vi forventer et mere positivt svar fra Kommissionen, og især fra Rådet, på disse to så vigtige områder for vores gruppe og hele Parlamentet.
Jeg vil gerne afslutte med at nævne et eksempel på det modsatte: Et godt eksempel på interinstitutionelt samarbejde er finansieringen af konventets budget, hvor de tre institutioner er blevet enige om at løse det uden konflikter.

Colom i Naval (PSE).
Hr. formand, jeg formoder, at Rådets totale fravær skal tages som et tegn på respekt, så vi kan føles os bedre tilpas under vores egne forhandlinger.
Hr. formand, jeg vil koncentrere mig om de aspekter, der har med de finansielle overslag at gøre. Budgettet for 2002 er knap nok kommet på skinner, før vi er i gang med at forberede søsætningen af budgettet for 2003, og vi ser, at mange af problemerne fra de sidste tre regnskabsår dukker op igen, endda i forværret udgave.
Den manglende tilpasning af de finansielle overslag til behovene vokser. Der ønskes en eksponentiel vækst af aktiviteterne inden for en finansiel ramme, som knap nok vokser aritmetisk.
Mine damer og herrer, i denne sag er den store nyhed for 2003-proceduren, at udgiftsområde 5 - administrative omkostninger - også sprænger rammerne. Allerede i 1999, da vi forhandlede om den gældende interinstitutionelle aftale, lykkedes det os at ændre tallene for udgiftsområde 5, men med nogle overslag, der, fordi de var så kortsigtede, nu er utilstrækkelige.
De generelle overslag, inklusive Rådets, overstiger loftet for de finansielle overslag med 125 millioner euro, med tildelingen af en vækst på 9% af Rådets eget budget, og Rådet vil nu anmode om nedskæringer, samtidig med at det vil kritisere den dårlige gennemførelse af nogle politikker.
Jeg vil her gerne undgå billigkøbt demagogi, bl.a. fordi der ikke findes en stab af tjenestemænd i Bruxelles, hvor antallet af bureaukrater er lavere end i Berlins, Stockholms eller Madrids rådhuse.
Udgiftsområde 4 - udenrigspolitik - fortsætter sin ubønhørlige kurs mod fiaskoen. Vi har hvert eneste år brugt vold mod fleksibilitetsinstrumentet for at kunne fastlægge udenrigspolitikken. Nu tillægger vi bekæmpelsen af fattigdommen større og større betydning, hvilket er godt, men i bund og grund er det i den aktuelle kontekst en afspejling af de rige europæeres dårlige samvittighed, men vi fører ikke udenrigspolitik. Og det er et spørgsmål, der bekymrer mig særdeles meget.
Endelig, min damer og herrer, udgør udgiftsområde 7 et alvorligt problem, som det er meget nemt at forstå. Udgiftsområde 7 - førtiltrædelsen - skulle fra 2002 kun omfatte de fem lande, som på det tidspunkt ikke var medlemmer. Nu står vi, hr. formand, over for 10 ansøgerlande, som er i gang med at fordele de penge, der var tiltænkt fem, mellem sig, uden at tage hensyn til, at Malta og Cypern, som på grund af et indfald fra Rådets side, står under udgiftsområde 4.
Alt dette bør revideres, hr. formand.

Jeggle (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, når jeg i dag har lejlighed til at tale om sektion III i budgettet for 2003, skyldes det, at jeg har fulgt betænkningen for min gruppe, PPE-DE-Gruppen, i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter. Jeg vil derfor også først og fremmest forklare, hvad det drejer sig om for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter med ændringerne til hr. Färms betænkning, som jeg her gerne vil takke hjerteligt for.
I dag diskuterer vi ikke budgettet for 2003, men de budgetprincipper, hvor vi giver udtryk for vores grundlæggende idéer, og jeg vil her fremlægge min gruppes grundlæggende idéer i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter.
For det første ønsker vi, at midler fra kapitlerne B1-1 til B1-4 skal kunne overføres til det efterfølgende år, hver for sig. På længere sigt, men dette forudsætter efter vores mening fælles beslutningsprocedure for Parlamentet på landbrugsområdet, ønsker vi også, at obligatoriske og ikke-obligatoriske midler skal kunne overføres.
For det andet kræver vi en forhøjelse af fleksibilitetsreserverne med henblik på eventuelle kriser og nødsituationer.
For det tredje er vi imod at indføre Inpard-programmet, selv om flertallet i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har stemt anderledes. Dette program vil kun føre til en yderligere opsplitning af midlerne, som i forvejen kun langsomt bliver brugt af ansøgerlandene. Desuden fører et sådant ekstra program kun ekstra bureaukrati med sig.
For det fjerde, og det er det vigtigste for os, skal budgettet 2003 ikke udnyttes til at foregribe mid-term review for Agenda 2000. Vi ønsker ikke nogen landbrugsreform her og nu i denne betænkning. Det, vi har brug for, er en videreudvikling af EU's landbrugspolitik. Beslutningerne om Agenda 2000 er for os det bindende grundlag. Landbrugsbudgettet skal ikke agere selvbetjeningsbutik for alle mulige forskellige ønsker, det skal være en pålidelig landbrugspolitisk option.

Gill (PSE).
Hr. formand, 2003 bliver et centralt år i forberedelserne til udvidelsen. Derfor er det skuffende, at betænkningen om de øvrige institutioner ikke rigtig tager denne udfordring op, og efter min mening forspilder man muligheden for at bygge videre på den reformdagsorden, som Parlamentet slog ind på for et par år siden.
Jeg har tre generelle spørgsmål, som jeg gerne kort vil komme ind på. For det første er jeg bekymret over det manglende perspektiv og den snævre fokusering. Man koncentrerer sig alt for meget om Parlamentet, og de øvrige institutioner ser ikke ud til at fortjene særlig mange kommentarer. Jeg forstår, at ordføreren ikke havde mulighed for at besøge Luxembourg før afstemningen i Budgetudvalget. Det kan være forklaringen på den snævre fokusering. Jeg håber ikke, at de opfatter dette som et negativt budskab.
For det andet er det nødvendigt, at vi får fjernet nogle af modsigelserne og inkonsekvensen i betænkningen. Med hensyn til personalet opfordres der i betænkningen til en politisk afbalanceret administration. Det er en latterlig udtalelse, og jeg er helt uenig i det, hr. Elles sagde tidligere. Min opfattelse af administrationen i dette og i mange andre parlamenter verden over er, at de generelt er neutrale. Jeg har store betænkeligheder med hensyn til det foreslåede og antydningerne om, at administrationen ikke er neutral, eller at den ikke bør være det, og jeg skælver, når jeg tænker på konsekvenserne af dette. Skal vi virkelig bede personalet sætte kryds i et felt med politisk tilhørsforhold, før de udnævnes til en ny stilling? Endnu mere grundlæggende er det, at det er i direkte modstrid med det forhold, at Budgetudvalget her i betænkningen lægger vægt på, at udnævnelse eller forfremmelse af medarbejdere altid sker på grundlag af evner og fortjeneste. Det er et princip, som jeg går helhjertet ind for. Derfor vil jeg opfordre ordføreren til at tage afstand fra sådanne negative erklæringer. Hvis disse formuleringer vedtages, vil sådanne følelser være skadelige for Parlamentets anseelse.
For det tredje med hensyn til freelancetolke og -oversættere. Jeg har intet imod, at man forbedrer effektiviteten og undersøger, hvordan dette kan gennemføres, men den nuværende erklæring er en ideologisk udmelding, og der savnes bevis for påstanden om, at freelanceoversættelse vil være mere omkostningseffektivt og have en kvalitet, der opfylder medlemmernes behov. Det er ligeledes i direkte modstrid med tilkendegivelserne i betænkningen om, at Podestà-betænkningen skal udvikles yderligere, hvad angår sprogordningen med henblik på udvidelsen.
På Den Socialdemokratiske Gruppes vegne kan jeg sige, at vi er interesseret i at arbejde sammen med ordføreren om næste etape, når vi kommer frem til prognoser for at styrke betænkningen og nå til enighed på dette centrale område af budgettet. Men der kan kun blive tale om et samarbejde, hvis det bliver en tovejsproces.

Maat (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil give ordføreren, hr. Färm, en kompliment for hans første skitse. Som PPE-DE-Gruppens skyggeordfører for fiskeri beklager jeg imidlertid, at Den Socialdemokratiske Gruppe ikke har valgt allerede i denne fase at forelægge en betænkning om fiskeribudgettet. Alligevel vil jeg nævne en række hovedtræk, som er vigtige for den fremtidige diskussion.
2002 blev præget af, at fiskeriaftalerne med Marokko ikke blev til noget. Derved blev næsten 200 millioner euro afsat til regionerne i Spanien og Portugal. På grundlag deraf er det aftalt, at 243 fartøjer skulle tages ud af drift. For budgettet for 2003 er det vigtigt at vide, hvorvidt dette også sker, om overvågningen finder sted, og hvordan Kommissionen underretter Parlamentet herom. Hvorfor? Fordi budgettet for fiskeri i 2003 vil afhænge af den grønbog, som udkommer i år, og fordi diskussionen om den fremtidige fiskeripolitik også vil blive afsluttet i år. Grønbogen vil højst sandsynligt være pinlig, når jeg ser på situationen for torskefiskeriet i Skotland med de vidtgående følger. Heller ikke der vil vi komme uden om en delvis sanering. Så er det vigtigt at vide, hvordan programmet i Spanien og Portugal vil blive gennemført i 2003.
Dertil kommer, når jeg ser på biodiversiteten, det andet punkt, nemlig problemerne inden for akvakultur. Også på dette punkt vil det være nødvendigt at se meget strengt på budgettet og vurdere, hvorvidt budgetmidlerne kan benyttes dertil. Jeg foregriber hermed diskussionen om grønbogen og gennemførelsen af de eksisterende programmer. På grundlag deraf er det vigtigt, at Kommissionen tager den slags ting i betragtning, at den forbinder budgettet for 2003 med grønbogen og navnlig også der foretager politiske valg, også med hensyn til budgettet. Og det vil også være PPE-DE-Gruppens indsats og holdning.

Podestà (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil også gerne takke de to ordførere for den indsats, de har lagt i deres arbejde.
Hvad hr. Färm angår, vil jeg først og fremmest gerne lykønske ham med den del, der vedrører de interne politikker, hvor man udtrykkeligt medtager en klar henvisning til politikkerne for de ældre, som kommer til at udgøre en stadig større procentdel af vores samfund. I betænkningen forener man med rette den vægt, der skal lægges på den sociale integration, med vigtigheden af at sikre en dynamisk økonomisk vækst.
Der er dog et andet emne, som jeg gerne vil henlede Deres opmærksomhed på og tale om. Her tænker jeg på Argentina, der er et land, som i dag ikke har samme økonomiske vækst som os, men som fortjener, at vi gør en særlig indsats. Den situation, som Argentina befinder sig i i øjeblikket, rejser nogle foruroligende spørgsmål om fremtiden for dette land, som er et indvandringsland, der tidligere har taget imod tusindvis af borgere fra hele Europa. Også for at undgå risikoen for, at denne krise skal brede sig til nabolandene, bør EU efter min mening sende et tydeligt signal om, at det vil gøre en indsats. Derfor har jeg sammen med hr. Naranjo Escobar stillet et ændringsforslag, som jeg håber, at Parlamentet vedtager.
Hvad hr. Stenmarcks betænkning angår, vil jeg gerne takke ordføreren for hans klare forståelse for den kontrollerede flersprogethed, det vil sige for nødvendigheden af at finde en balance mellem det enkelte parlamentsmedlems behov for at kunne udtrykke sig på sit eget sprog og de ubestridelige budgetkrav.
Til sidst vil jeg gerne sige, at der er en passage, som måske burde ændres. Her tænker jeg på den passage, hvor der står, at administrationen skal være "politisk afbalanceret". Udtrykket "politisk neutral" havde efter min opfattelse utvivlsomt været bedre.

Naranjo Escobar (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, da Rådets og Kommissionens indledende holdninger er kendt, er udfordringen i denne budgetprocedure at være i stand til at bidrage til den historiske opgave med udvidelsen og at finansiere reformen af arbejdsmetoderne i vores institutioner. Hr. Färms og hr. Stenmarcks betænkninger behandler Parlamentets bekymringer og prioriteringer i disse spørgsmål, og derfor tilslutter jeg mig lykønskningerne for deres fremragende indsats.
Budgetretningslinjerne skal tage udgangspunkt i de forhold, der interesserer borgerne, nemlig målet om fuld beskæftigelse og EU's solidaritetspolitikker. Og inden jeg kommer ind på andre aspekter, vil jeg takke kommissæren for det udtrykkelige løfte om i 2003 at finansiere den sidste del af omstillingsprogrammet for fiskerflåderne. Budgettet for 2003 støder ind i vanskeligheder, som er magen til de foregående års, og som er betydeligt forværret på området administrative omkostninger.
På den anden side skal EU's forpligtelser i forbindelse med politikkerne om bistand til tredjelande og de fortsatte sikkerheds- og forsvarspolitiske krav søges imødekommet i et budget, som er foreneligt med Parlamentets rettigheder og den gældende finansielle ramme. I denne henseende bør Kommissionens forslag om oprettelse af en ny budgetmekanisme for at klare eventuelle kriser undersøges nøje.
Inden for forvaltningsområdet kan vi få vanskeligheder med betalingerne, til trods for at vi år efter år har haft overskud. Det er derfor nødvendigt med et nøje kendskab til det endelige beløb for den manglende gennemførelse af omkostningsforpligtelserne og ligeledes til de nøjagtige vurderinger på mellemlang sigt af de flerårige forpligtelser for de politikker, der finansieres under udgiftsområde 3. Det kan give os en fleksibel margen til mere effektivt at kunne tilpasse de politiske prioriteringer til de disponible ressourcer.
Afslutningsvis vil jeg understrege, at borgerne har givet en historisk tillidserklæring ved uden tøven at satse på euroen, og de har vist os vejen. EU's budget skal modsvare denne tillid og bidrage til at styrke staternes politikker til fremme af fuld beskæftigelse, solidaritet og økonomisk vækst.

Schreyer
Hr. formand, jeg vil gerne kommentere et par af bemærkningerne i den meget interessante diskussion om prioriteringerne i regnskabsåret 2003.
For det første var der spørgsmålet om den ringe udnyttelse af midlerne i de sidste to år på det strukturpolitiske område. Hr. Puerta krævede, at Kommissionen til stadighed skulle informere om implementeringen af strukturfondsmidlerne. Jeg vil gerne endnu en gang pege på, at Kommissionen hver uge informerer Budgetudvalget og Budgetkontroludvalget om dette. I henhold til strukturfondene skal de midler, som medlemsstaterne udbetaler, refunderes, men hvis gennemførelsen af strukturfondene i medlemsstaterne trækker ud, kan vi naturligvis ikke foretage nogen refusion. Her må vi desværre konstatere, at implementeringen af de nye strukturfondsprogrammer har taget længere tid, end det var forudset i det finansielle overslag. For mig betyder det, at Parlamentets og Rådets beslutninger i forbindelse med det næste finansielle overslag skal foreligge tidligere for at garantere en bedre implementering.
Hvad angår spørgsmålet om flaskehalse i de enkelte udgiftsområder, vil jeg gerne endnu en gang gøre opmærksom på, at vi naturligvis alt i alt har en usædvanlig situation for EU's budget for 2002, som sikkert ikke vil fortsætte i de kommende år. For i år ligger vi jo langt, langt under det beløb, der var afsat i den finansielle planlægning. 4,6 milliarder under det budgetterede! Det kan ingen medlemsstat gøre os efter, en sådan budgetdisciplin.
Til næste år får vi så brug for flere penge til strukturfondene, fordi medlemsstaterne nu forlanger længere løbetider for alle de programmer, som egentlig skulle have været afsluttet for længst. Derfor vil situationen se noget anderledes ud. Alligevel kan man allerede nu sige, at man formentlig ikke vil få brug for alle de afsatte midler inden for landbrugspolitikken. Det vil sige, at der kan forventes besparelser. Desværre er det budgetteknisk ikke muligt at anvende besparelserne i en sektor til at finansiere nye krav inden for udenrigspolitikken eller til at forberede institutionerne til udvidelsen. Denne omfordeling er ikke mulig, til det brug har vi kun fleksibilitetsinstrumentet.
Jeg vil gerne med henblik på udvidelsen endnu en gang præcisere, at det, der var afsat i den finansielle planlægning til finansiering af nye medlemsstater i 2003, udelukkende var afsat til dette formål. Det kan vi ikke flytte rundt på, og det afviser jeg også, men vi har jo fleksibilitetsinstrumentet. Jeg vil gerne endnu en gang gøre opmærksom på, at så snart udvidelsen er gennemført, er der også afsat nye midler til forvaltningen. Men de er bare ikke afsat til forberedelse. Men forberedelsen er naturligvis af central betydning for, at udvidelsen kan blive håndteret godt. Her må alle institutioner, Parlamentet, Rådet, EF-Domstolen, Revisionsretten og også Kommissionen træffe de nødvendige forberedelser i 2003. Her taler vi ikke om alt for store beløb, vi taler om beløb, som stadig lader plads tilbage i fleksibilitetsreserven til andre initiativer. Derfor bør vi nøje undersøge dette instrument. Netop borgerne i de nye medlemslande har jo krav på, at de europæiske institutioner er velforberedte, så de kan gennemføre udvidelsen med succes.

Formanden.
Mange tak, fru kommissær Schreyer.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0077/2002 af Turmes og Rapkay for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 96/92/EF og 98/30/EF om fælles regler for det indre marked for henholdsvis elektricitet og naturgas (KOM(2001) 125 - C5-0184/2001 - 2001/0077(COD));
A5-0074/2002 af Mombaur for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om betingelserne for netadgang i forbindelse med grænseoverskridende elektricitetsudveksling (KOM(2001) 125 - C5-0185/2001 - 2001/0078(COD)).

Turmes (Verts/ALE)
Hr. formand, jeg går ud fra, at den ansvarlige kommissær er til stede. Skulle vi ikke vente et halvt minut mere, til fru de Palacio er kommet, så hun kan høre, hvad vi siger?

Formanden.
 Hr. ordfører, i øjeblikket er hun, som De kan se, endnu ikke kommet. Jeg vil derfor gerne bede fru kommissær Schreyer om at blive her og repræsentere Kommissionen, indtil den ansvarlige kommissær kommer. Men vi kan ikke afbryde mødet, for så kommer vi bagud i forhold til vores tidsplan.

Turmes (Verts/ALE)
Hr. formand, ønsker vi et egentligt europæisk elmarked med reel konkurrence og tjenester af høj kvalitet til det europæiske erhvervsliv og de europæiske borgere? Hvis vi ønsker mere af Barcelona end et dårligt kompromis sammenflikket af 15 nationale synspunkter, er vi i Europa-Parlamentet nødt til at være mere ambitiøse.
For det første skal vi udvikle markedsområder, der kan støtte vores borgere og virksomheder. Vi må sikre, at elprisen er rimelig og gennemsigtig og ikke påvirkes af status quo og de eksisterende selskabers indflydelse. Desværre deler ikke alle mine kolleger denne vision. Det er vigtigt at nævne, at nogle ønsker at genindføre forhandlet adgang. Denne mulighed blev afskaffet af Kommissionen for at øge gennemsigtigheden på markedet. Den blev beskyldt for at blokere for nye udbydere på det tyske marked. Dette er en prøvesag, som skal bruges til at finde den retning, som vi ønsker at trække det nye marked i - fremad imod større åbenhed eller bagud til den periode, hvor de nationale monopoler dominerede markedet. Et grundlæggende aspekt af et virkelig åbent marked i Europa er, at transmissionssystemet gøres selvstændigt. Transmissionen skal adskilles fuldstændigt fra andre dele af energinettet. Hvis ikke dette sker, vil tilskud på tværs af sektorer og illoyal konkurrence altid eksistere. Dette er en vigtig del af reformpakken.
Der kan ikke blive åben konkurrence uden stærke og uafhængige reguleringsorganer. Disses rolle og beføjelser må styrkes, og deres dækningsområde udvides, så de kan stå mål med de store forsyningsvirksomheders voksende økonomiske magt. I Spanien og Tyskland er markedet domineret af duopoler, mens det franske EDF fortsat er enerådende på hjemmemarkedet. Denne dominerende stilling kan ikke kun medføre en uforholdsmæssig indflydelse på regeringens politik, men ligeledes hindre nye virksomheder i at få adgang til markedet. Forpligtelser til frigivelse af elmarkedet er et stærkt og nødvendigt instrument, som lovgiverne bør anvende til at bringe situationen til ophør.
Endvidere udvides nogle af de store europæiske virksomheders økonomiske magt gennem illoyal konkurrence. E.ON, RWE og EDF opkøber i andre lande med penge fra afviklingsstøtte i deres egne lande. London Electricity, PowerGen, Innogy og andre er blevet opkøbt for sådanne midler. Hvis vi ikke bringer den situation til ophør nu i stedet for om to eller tre år, vil der ikke være flere konkurrenter tilbage på et marked, hvor vi ønsker en højere grad af konkurrence.
Vi må også give forbrugerne mulighed for at vælge på grundlag af relevante oplysninger. Der er brug for mærkning. EU må ikke sakke agterud i forhold til USA, Australien og New Zealand, der alle har åbnet deres markeder og kædet dem sammen med fuld offentliggørelse af oplysninger. Åbningen af markederne skal omfatte foranstaltninger, der kan styrke småforbrugernes stilling. Det britiske Energywatch har været meget effektivt med hensyn til at få priserne ned for både små og store forbrugere.
Jeg vil slutte med nogle bemærkninger til mine franske kolleger.

Rapkay (PSE)
Hr. formand, De har lige indskærpet, at vi skal holde os nøje til taletiden! Det foranlediger mig nu alligevel til at komme med en principiel bemærkning og bede Dem alle i Præsidiet om at overveje Parlamentets arbejdsgang. Det, vi laver her, er en lov, som vil betyde en helt ny strukturering af et af nøglemarkederne i Europa, nemlig energimarkedet. Det er et marked i milliardstørrelsen, og vi tillader os at lade hver ordfører tale i præcis fem minutter - fem minutter, hvor vi virkelig ikke kan komme med en fornuftig fremstilling af sagen. Det må vi så endda dele mellem de to ordførere, fordi vi formelt kun har et direktiv, men på grund af de to papirer to ordførere. Kommissæren, som netop kommer ind nu, har derefter lejlighed til at sige noget om det så længe, hun lyster! Det under jeg hende jo gerne, det er ikke det, men at vi skal begrænse os i den politiske debat, det opfatter jeg som en katastrofe.
Jeg sagde netop, at vi vil ændre markedsstrukturerne. Det, vi har i dag, er nemlig ikke noget indre marked. Vi har 15 delmarkeder i EU. 15 delmarkeder, som er mere eller mindre åbne i sig selv, men hvor især graden af åbenhed er meget forskellig. Det gælder i langt højere grad for gasmarkedet end for elektricitetsmarkedet. Hvis vi vil udnytte effektivitetsgevinsterne ved det indre marked, er det imidlertid ikke en addition af 15 delmarkeder, vi har brug for, vi har brug for et integreret, fælles indre marked. Effektivitetsgevinster for erhvervslivet for at forbedre konkurrenceevnen, især for de små og mellemstore virksomheder, effektivitetsgevinster for forbrugerne, hvad gunstige priser angår, og effektivitetsgevinster for miljøet som følge af en sparsommelig omgang med ressourcerne. Et åbent marked, som vi ønsker, er imidlertid ikke ensbetydende med laissez faire, eller at enhver kan gøre, hvad han vil. Det, vi har brug for, er regler for alle markedsdeltagere på dette integrerede marked, regler, som er til at forstå, regler, som kan anvendes af alle. Vi har altså brug for en adgang til nettene og de øvrige systemanlæg, som er absolut gennemsigtig og ikke-diskriminerende for alle markedsdeltagere, fordi der ellers vil opstå konkurrenceforvridninger.
Derfor har vi brug for en fælles reguleringsramme, som vi ikke har i dag, hvilket fører til, at vi har et opsplittet marked, og at systemet i praksis ikke fungerer nogen steder, måske med undtagelse af en medlemsstat med en insulær beliggenhed, alle andre steder fungerer det simpelthen ikke endnu. Vi har brug for en reguleringsramme, som fastsætter mål, som opstiller bindende krav, som fastsætter mekanismer og fælles anvendelighed. Nu har vi det problem, at vi naturligvis har 15 forskellige medlemsstater, og disse 15 medlemsstater har meget forskellige strukturer. Et land med 700 eller flere netoperatører har helt andre rammebetingelser end en medlemsstat med kun et net. Det gælder imidlertid om, at reguleringsrammen fungerer bindende, at det bliver kontrolleret, at den bliver anvendt, og at der falder sanktioner, hvis den bliver tilsidesat.
Det er det, det handler om, og derfor må vi rette lidt på det, som Kommissionen oprindeligt havde foreslået med sit ændringsdirektiv, så systemerne i de forskellige medlemslande på den ene side får fælles målsætninger, men på den anden side også fortsat er lidt kompatible med deres traditionelle strukturer. Og hvordan institutioner og myndigheder i et medlemsland så vil garantere dette, det er op til medlemslandet selv. Det skal bare være klart og pålideligt for alle markedsdeltagere.
Så meget om det, som vi egentlig kan regulere som lovgivere. Jeg vil bruge de sidste sekunder til at bede Kommissionen om noget. Vi har nu engang forskellige betingelser for elektricitet og gas. Elektriciteten producerer vi for størstepartens vedkommende selv i medlemslandene, i det indre marked. Når det gælder gas, er vi i stigende grad henvist til import fra tredjelande. Her tror jeg, at det set ud fra et konkurrencemæssigt og konkurrenceevnemæssigt synspunkt vil være en vigtig opgave også at få indført konkurrence hos producenterne. Jeg ved, at det er en vanskelig sag, fordi der hovedsageligt er tale om udbydere uden for EU, men det er en opgave, som vi generelt må arbejde på, fordi vi uden denne konkurrence på producentsiden også altid kun vil få en begrænset konkurrence her på det europæiske marked.

Formanden.
Hr. Rapkay, jeg deler Deres ubehag ved, hvor meget tid vi bruger på så vigtig en sag. Jeg føler mig imidlertid foranlediget til at pege på, at det er gruppeformændene, der laver dagsordenen, ikke Præsidiet. De mægtige i riget bruger efter min erfaring langt mere tid på de såkaldt politiske ting end på de ting, som har med det virkelige liv at gøre.

Mombaur (PPE-DE)
Hr. formand, fru næstformand, kære kolleger, lad mig først komme med en bemærkning om den grænseoverskridende handel med elektricitet. Som ordfører for udvalget må jeg sige, at udvalget støtter Kommissionens forordningsforslag. Den grænseoverskridende handel skal langt om længe i gang, så producenterne kan levere til andre medlemsstater, så eksisterende leverandører altså kan gennemføre konkurrencen i hele EU. Det kræver, at fem forudsætninger opfyldt.
For det første skal de net, som afvikler transitten, have deres udgifter refunderet af en fond. For det andet kan det kun lade sig gøre fælles for hele Europa, altså med en forordning. For det tredje skal producenter og forbrugere betale til fonden. For det fjerde skal disse betalinger fra producenterne harmoniseres i medlemsstaterne, så der ikke opstår ensidige konkurrencefordele. For det femte må der ikke forekomme indre toldgrænser, altså ingen betalinger fra såkaldte eksportører og importører, det er i forvejen et malplaceret begreb i det indre marked, og ingen tariffer baseret på afstanden mellem de kontraherende parter. Her er det fysik, der tæller, ikke jura.
Tre afsluttende bemærkninger om dette emne. Det er et vigtigt spørgsmål, hvor elektriciteten bliver produceret. Det afhænger af mange faktorer. Udvalget vil sikkert vise sig åbent, også selv om der inden for de betingelser, jeg nævnte, også bliver fundet og anvendt såkaldte allokationssignaler. Det tænker regulatorerne, nettene og Kommissionen jo over i Firenze.
Udvalget foreslår ikke, at der ændres på kompetencen i udvalgsproceduren og i udvalgene. Men da der er tale om fælles beslutningsprocedure, foreslår vi, at man efter fire år undersøger, om den metode, der tilstræbes her, lever op til ånden i den fælles beslutningsprocedure. Endelig bør regulatorerne i medlemsstaterne og fagfolk, f.eks. netoperatørerne, involveres i en reguleret proces.
Denne forordning må ikke træde i kraft tidligere end de direktiver, som også er afgørende for ændringerne på elektricitets- og gasmarkedet.
Dermed er jeg nået frem til det andet emne. Det vil jeg gerne komme med et par bemærkninger om, ikke som ordfører, men som medlem af udvalget, allerførst, fru næstformand, et par bemærkninger til Deres bagage til Barcelona.
For det første er det sådan, at de, som i Rådet kun vil være med til en delvis åbning af markederne - og vi ved præcis, hvem det er - de overtræder EU's traktater. Det vil jeg gerne konstatere helt klart her, og det står også i udvalgets beslutningsforslag. Disse traktater garanterer alle EU-borgere etableringsfrihed og fri bevægelighed for tjenesteydelser og varer i hele EU. Disse friheder er først gennemført, når alle elektricitets- og gasforbrugere kan vælge deres leverandører i hele EU. Først da er traktaternes retstilstand gennemført.
For det andet er det sådan, at hvis man som medlemsstat vil behandle alle husholdninger i sin medlemsstat ens, altså f.eks. mellem Lille og Pyrenæerne, kan man gøre det, det kan man beslutte. Det betyder ikke, at man ikke kan sende denne ydelse i licitation og spørge, hvilken konkurrent der er bedst egnet og kvalificeret til det. Leverandørmonopol kan ikke retfærdiggøres ad den vej. Også det er i modstrid med gældende ret. Det giver styrke til mistanken om sorte kasser.
Hvad angår betænkningerne vil jeg gerne kommentere følgende vigtige punkter. Vi støtter det frie valg for alle forbrugere i hele EU. Vi støtter, at alle udbydere skal have adgang til de tekniske net, som må drives i særskilte selskaber, så der ikke kan ske nogen diskriminering ud fra udbyderarten og dermed heller ikke noget misbrug af en markedsdominerende stilling. Vi går ind for reguleringssystemer i medlemsstaterne, som kan sikre dette. Det er, det er jeg helt enig med hr. Rapkay i, endnu ikke løst på en tilfredsstillende måde i nogen medlemsstat. Ligesom Rådet går jeg ind for en løsning, som tager højde for de meget forskellige nationale netstrukturer.

Marinos (PPE-DE)
Hr. formand, vi mener, at Kommissionens forslag om fuld liberalisering af det indre marked for elektricitet og naturgas i EU's medlemslande går i den rigtige retning, og det er derfor også i store træk blevet vurderet positivt af ordførerne Turmes, Rapkay og Mombaur. Denne holdning har Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål også indtaget med en enstemmig vedtagelse af både min udtalelse og mine ændringsforslag, og ordførerne har inddraget næsten alle ændringsforslagene i deres betænkninger, hvilket jeg gerne vil takke dem for.
Generelt tror jeg, man kan konstatere, at åbningen af det indre marked for elektricitet og naturgas for det første forsinkes alvorligt og hindres af store monopolinteresser, private interesser, fagforeningsinteresser og statslige interesser, og det er ikke kun noget, der sker i Frankrig. For det andet ses enorme forskelle fra land til land, f.eks. har Storbritannien gennemført en fuld liberalisering, mens Frankrig gør nøjagtigt det modsatte, og desværre gælder noget tilsvarende for Grækenland, mit eget land. For det tredje resulterer ovenstående forhold i alvorlige forstyrrelser af funktionen af det indre marked, og konkurrencen hindres, så det heller ikke er muligt at sænke priserne til gavn for såvel energiproduktionssektorens konkurrenceevne som de europæiske virksomheder og forbrugerne. For det fjerde hindrer denne forsinkelse også markedernes grænseoverskridende funktion. Der eksisterer ikke noget indre marked, og jeg forudser ikke, at der vil komme et sådant i den nærmeste fremtid.
For at Lissabon-målene om et dynamisk EU med en høj konkurrenceevne og fuld beskæftigelse kan gennemføres, er det af afgørende betydning, at det indre marked for elektricitet og naturgas fungerer med en høj konkurrenceevne. Hertil vil de foreslåede uafhængige myndigheder bidrage og ligeledes den kendsgerning, at man undgår de statslige interventioner, der undertiden anvender prispolitikken som et socialpolitisk redskab. I stedet for at støtte priser, som ikke afspejler de reelle produktionsomkostninger og hindrer konkurrencen, må socialpolitikken hellere føres med andre midler, f.eks. en skattenedsættelse. Endelig vil enhver forsinkelse af åbningen af markederne afskrække de private virksomheder og udenlandske investeringer i energisektoren og i EU i det hele taget. Derfor sker der ingen vækst i beskæftigelsen, hvad der må formodes at være det væsentligste formål.

Beysen (ELDR)
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, Retsudvalget har i første instans beskæftiget sig med komitologiproceduren. Retsudvalget var af den opfattelse, at det var at foretrække, at bilagene optages i forordningen og i direktivet for at skabe tydelighed og for at garantere borgernes adgang til de lovgivende tekster. Dette forekommer rimeligt ikke mindst i betragtning af, at bilagene indeholder en række forskrifter til beskyttelse af den endelige bruger.
Med hensyn til gasdirektivet bør det kraftigt understreges, at det er overordentlig vigtigt at sikre alle europæiske energiproducenter en effektiv, ikke-diskriminerende adgang til producentlandenes naturgasmarkeder. En udvidelse af principperne for det indre marked for energi til også at gælde for lande med ressourcer af primærenergi er med til at fremme udviklingen i producentlandene og støtter også målene for det indre marked. Den gradvise indbyrdes tilpasning af lovgivningen er af fundamental betydning for gennemførelsen af det indre marked for energi. Der må findes fælles minimumsrammer i form af standarder, hvormed energimarkedernes regeludstedende myndigheder får beføjelser og pålægges ansvar.
Endvidere ønsker jeg at fremhæve, at indsamling af oplysninger om virksomheder, hvad enten denne varetages af medlemsstaterne eller af Kommissionen, kun tjener til at udføre de opgaver, som følger af dette direktiv. I betragtning af, at det til dels drejer sig om fortrolige oplysninger, er det tvingende nødvendigt at begrænse videregivelsen af de indsamlede oplysninger.
Til sidst vil jeg lige gøre opmærksom på, at dette direktiv ændrer en hel serie forskrifter, og det forekommer mig nyttigt, at man benytter sig af den gennemgribende ændring af det eksisterende direktiv til at offentliggøre en konsolideret version.

Kronberger (NI)
Hr. formand, gennemførelsen af det indre marked for elektricitet og naturgas er en storartet chance for økonomisk og økologisk, men også social videreudvikling af EU. Det er for længst blevet klart, at energispørgsmålet spiller en central rolle, som rækker langt ud over forsyningssikkerheden. Det er uadskilleligt forbundet med vores og de kommende generationers skæbne. Det har ordførerne erkendt, og derfor har de udvidet Kommissionens forslag med fremtidsorienterede perspektiver.
Langsomt, men sikkert, går det op for folk, at fremtiden ligger i de vedvarende energiformer. De er den eneste kilde, som på sigt kan sikre en ren og sikker forsyning. Derfor har vi brug for rammebetingelser for disse vedvarende energiformer.
De vigtigste punkter i denne forbindelse er de faktiske omkostninger i den samlede energiforsyning. Her skal de eksterne omkostninger til forsikringer i forbindelse med den traditionelle nukleare og fossile energiforsyning indregnes tillige med følgeudgifterne i forbindelse med udledning af skadelige stoffer. Vi har brug for en ikke-diskriminerende netadgang for elektricitet og biogas. Det er en ny tanke, som for første gang er kommet med her. Vi har brug for fair transmissionstariffer for alle energiformer, og på et frit marked har vi også brug for en mærkning af de primære energikilder. Det skylder vi vores forbrugere. Jeg vil gå så vidt som til at mene, at vi ikke skal begrænse denne mærkning til regningerne, den bør også skulle nævnes i energiforsyningsselskabernes reklame for energiformen.

Van Velzen (PPE-DE).
Fru kommissær, kære kolleger, først og fremmest vil jeg give en kompliment til vores tre kolleger, hr. Turmes, hr. Rapkay og hr. Mombaur, for deres fortræffelige arbejde.
Hvad drejer det sig om i dag? Vi taler i dag om, at Parlamentet udtrykkeligt tager et nyt skridt i processen mod fuldstændig liberalisering. Og efter den første vellykkede åbning, som vi har haft, er det vigtigt at tage det næste skridt. Vi appellerer derfor indtrængende til kommissæren og medlemsstaterne om at sørge for, at dette bliver en succes i Barcelona, og at vi således ikke igen som sædvanligt forsøger at bremse processen - og De ved, hvilken medlemsstat jeg sigter til. De principielle argumenter for, hvorfor det skal ske, har hr. Mombaur allerede givet, så dem kommer jeg ikke ind på.
Hvilke udgangspunkter er nu vigtige? For det første skal vi sørge for, at der kommer lige vilkår, det vil sige, at vi skal fjerne forhindringer og sørge for, at alle har lige chancer. For det andet skal vi sørge for, at de tilsynsførendes rolle udformes således, at vi i sidste instans arbejder i retning af et fælles europæisk marked. Derfor er ændringsforslag 53 og 130 til direktivets artikel 6a, stk. 1, af overordentlig stor betydning. Min gruppe tillægger det derfor stor betydning, at disse ændringsforslag vedtages, fordi det på denne måde garanteres, at vi arbejder i retning af det fælles europæiske marked. Det tredje udgangspunkt, hr. formand, er, at der virkelig er konkurrence, at der er gennemsigtighed, og at der ikke diskrimineres. Vi har jo også set, at gensidighedsinstrumentet ikke fungerer. Forbrugerne skal have frit valg. Strategisk, hr. formand - og det er mit sidste punkt herom - er det meget vigtigt, at vi begynder med en sammenlægning. Det ændringsforslag, som nu foreligger, af bl.a. hr. Westendorp, vil vi gerne støtte. Vi har ikke nogen indvendinger imod Mombaur-betænkningen, men mange indvendinger imod hr. Turmes' betænkning. Lad mig allerede nu sige, at PPE-DE-Gruppen vil anmode om delt afstemning om ændringsforslag 69 og trække ændringsforslag 181 tilbage, således at der ikke længere er tale om forhandlet adgang for tredjepart.
Hvad det øvrige angår, har vi væsentlige indvendinger imod Turmes-betænkningen. Vi synes, at der er for mange regler, for mange administrative byrder, og at der er for lidt respekt for markedsøkonomien. Endvidere synes vi, det er forkert, at ansvaret ligger hos industrien og ikke hos de tilsynsførende eller de nationale stater. Jeg vil gøre opmærksom på, at liberaliseringen ikke fremmes på denne måde, men at der skabes nye forhindringer, således at liberaliseringen i sidste instans ikke rigtig kan komme i gang. Og det kan aldrig være meningen.
Naturligvis skal vi undersøge miljøaspekterne nøje. Men vi må regne med, at vi med hensyn til kraftvarmeproduktionen og kommunikationen også i andre direktiver kan træffe bestemmelser om mange af de punkter, som vedrører dette. Vi appellerer altså indtrængende til hr. Turmes om at trække den slags ændringsforslag tilbage.

Linkohr (PSE).
Hr. formand, også jeg vil gerne takke ordførerne hjerteligt for deres forarbejde. Jeg tror, at diskussionen om disse direktiver og forordninger har været et godt eksempel på, hvordan man i fællesskab i hvert fald kan sortere et kompliceret emne så langt, at man ved, hvad der holder os sammen, og hvad der skiller os.
I øvrigt vil jeg gerne minde om, at i slutningen af 1980'erne, da Kommissionen kom med sin hvidbog om det indre marked, var energien overhovedet ikke på tale, hvilket viser, at der er tale om en overordentlig kompliceret sag. Den gang var der mange, der mente, at man skulle holde fingrene fra det, det var alt for kompliceret, det har vi elektricitets- og gasfolk meget bedre forstand på, lad os gøre det. Vi har valgt en anden vej, og jeg tror, at vi med konkurrencen går den rigtige vej. Jeg går også ind for, at vi får tilvejebragt ubegrænset konkurrence. I øvrigt, hvis vi ikke gjorde det, ville EF-Domstolen sandsynligvis i sidste ende tvinge os til at lave om på et eller andet, f.eks. at anerkende husholdningskunderne som kunder og ikke kun en kunde, som vi definerer. Traktaten har nemlig stadig større vægt end en eller anden beslutning fra Parlamentet.
Jeg vil imidlertid også gerne støtte, at vi ikke kun deregulerer, men også regulerer. Det vi gør her, er egentlig en reguleret deregulering, hvis man kunne sige sådan. Men det er faktisk lige, hvad det er. Vi giver ikke kun markedet frit for gas og elektricitet, vi fastsætter også betingelserne, økologiske betingelser, sociale betingelser, eller vi overlader det til medlemsstaterne at udstede bestemmelser om det. Jeg tror, de to ting hører sammen. Det skiller os nok, hr. van Velzen, i vores vurdering af disse direktiver. Jeg betragter det heller ikke som noget, der komplicerer processen, men som noget, der hører med. Vi har brug for et marked, vi har brug for en reguleret konkurrence, men energi er også noget, som borgerne har krav på. Forsyningssikkerheden skal fastsættes, og de økologiske betingelser skal fastsættes. Det hører med til dette direktiv.
Åbningen af energimarkederne er også den grundlæggende forudsætning for, at Kyoto-protokollen kan fungere. Uden konkurrence, uden et åbent marked, vil der ikke kunne ske nogen handel med emissioner i Europa. Det er en del af Kyoto-protokollen, som vi jo næsten enstemmigt vil ratificere.

Herzog (GUE/NGL).
Hr. formand, kære kolleger, alle medlemsstaterne er enige om, at der skal etableres et indre marked for elektricitet og gas. Det er en udmærket beslutning, men problemet er, hvordan et sådant marked opbygges.
Kommissionen tilsigter med sit nye direktiv reguleret konkurrence. Er der balance mellem konkurrence og regulering, altså hensynet til grundlæggende rettigheder i tilknytning til offentlige tjenester, hensynet til miljøet og energisikkerheden? Det er det centrale kriterium, når vores indsats vurderes.
I Industriudvalget har en række af mine kolleger indtaget en holdning, som ligger inden for de af Kommissionen stillede forslag. Målet er udelukkende at fremme liberaliseringen og opbygge a level playing field. Andre kolleger har ønsket at styrke reguleringen i almenvellets interesse. Claude Turmes og Bernhard Rapkay har ydet en reel indsats i så henseende.
Når alt kommer til alt, er der imidlertid tale om en ubalance mellem effektiv konkurrence og samfundsmæssige krav. Vi kan ikke acceptere denne ubalance. Det er baggrunden for ændringsforslag 177, som er et strategisk ændringsforslag, som vi har stillet med det sigte at pålægge staterne at respektere både deres forpligtelse til at sikre konkurrencen og deres forpligtelser til at sikre almene interesser. Forpligtelser som er væsentlige og reelle. Vi billiger ikke den franske stats holdning. Frankrig ønsker ikke at åbne hjemmemarkedet, samtidig med at landets offentlige operatør erhverver markedsandele andetsteds. Det kompromis, der søges i dag, er imidlertid positivt. Et kompromis mellem på den ene side at sikre fri adgang til erhvervelse af ydelser for erhvervskunder og på den anden side at bevare en sektor, som er forbeholdt privatkunder. Kompromiset findes positivt, især hvis det drejer sig om at sikre ensartede priser overalt i landet. Fortalerne for den frie konkurrence har ikke leveret økonomiske argumenter for et generelt krav om åbning af markedet i forhold til mindre kunder. Resultatet heraf kan meget vel være meromkostninger og besvær og ikke frihed. På dette område ville det være fornuftigt at håndhæve et princip om diversitet. Når det gælder kravet om konkurrence, lægges der betydeligt pres på lande som Frankrig eller Tyskland, hvor de traditionelle operatører er magtfulde og kendetegnet ved høj grad af koncentration. Kravet om gennemsigtighed er berettiget. Det samme gælder kravet om etablering af en uafhængig regulerende myndighed. Men ownership unbundling eller adskillelse af bl.a. transport og distribution vil udgøre en trussel mod effektive koncerner og kan indebære disses opløsning. Det er hensigtsmæssigt, at der gives plads for nye aktører med henblik på udvikling af vedvarende energikilder. Til gengæld er det ikke hensigtsmæssigt at angribe den nukleare sektor eller nabolandes nationale klenodier.
Jeg finder det i øvrigt uantageligt, at visse fortalere for den frie konkurrence modsætter sig fællesskabsretlig regulering af adgangen til markedet. Tredjepartsadgang beroende på forhandling er i virkeligheden ensbetydende med, at det tyske marked lukkes. Andre kræver gensidighed med hensyn til markedsadgang, hvilket er i modstrid med det indre marked som begreb og en kilde til splid. Vi mener tværtimod, at EU, altså Kommissionen, Rådet, Europa-Parlamentet og civilsamfundets organer bør varetage hensynet til almenvellet og påtage sig en regulerende opgave. I modsat fald vil uhæmmet konkurrence være en kilde til alvorlig forværring af nationale konflikter.

Gallagher (UEN).
Hr. formand, først vil jeg gerne lykønske begge ordførere med deres fantastiske arbejde med denne meget vigtige lovgivning. Gennemførelsen af det indre marked for el og gas vil påvirke hver og en af de 370 millioner forbrugere i hele EU. Som deltagere i lovgivningsprocessen på dette område har vi et stort ansvar for at gøre det rigtigt og sikre, at slutresultatet er en ordning, der er retfærdig for alle.
Fra et irsk synspunkt kan jeg fortælle kollegerne, at arbejdet med at gennemføre dette mål er godt på vej. I den formelle åbning af det irske elmarked er man gået videre end kravene i direktiv 96/62/EF. Rent faktisk er de irske myndigheder allerede i færd med at gennemføre et skoleeksempel på åbningen af markedet, der rummer mange positive aspekter, idet driften adskilles fra ejerskabet til aktiverne. I denne model foretages der en effektiv adskillelse af ejerinteresser og planlægningsbeslutninger, hvilket fremmer den overordnede effektivitet. Det er måske ikke en model, der passer til alle medlemsstater, men den rummer klare fordele i et lille land, hvor der er behov for stordriftsfordele for at sikre de laveste udgifter og den mest effektive produktion til slutbrugerne.
Sammenfattende mener jeg, at effektiv, billig og bæredygtig energiproduktion er af central betydning for gennemførelsen af vores mål. Ordførerne i udvalget har gjort os stolte, fordi de har behandlet dette komplicerede og tekniske spørgsmål på en tilbundsgående og afbalanceret måde, og endvidere har de arbejdet inden for en meget krævende tidsplan for at få afsluttet denne vigtige sag.

Della Vedova (NI).
Hr. formand, hr. kommissær, ordførerne har udført et godt stykke arbejde, og Parlamentet kan således kun være positivt indstillet over for det ivrige forsøg på at opnå en fuldstændig liberalisering af det europæiske energimarked i virksomhedernes og forbrugernes interesse.
På den meget korte tid, jeg har til rådighed, vil jeg gerne slå fast, at vi også støtter de strenge foranstaltninger, som Kommissionen har foreslået - traktatens artikel 86 - og jeg opfordrer til, at vi når frem til en flertalsafgørelse. Nogle lande har en reel interessekonflikt på dette område, og det gælder f.eks. Frankrig. Den franske regering ejer EDF, og derfor har den al mulig interesse i at bevare de skævheder på markedet, som giver EDF mulighed for at sætte sig på markedssegmenter andre steder og udnytte sin monopolstilling og det indre markeds lukkethed. Derfor bør vi efter min mening tage skridtet fuldt ud, også ved at opfordre til en flertalsafgørelse på mødet i Barcelona.

Chichester (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, først vil jeg gerne beklage forsinkelserne i behandlingen af denne sag sidste år, fordi Kommissionen ikke fulgte vores råd om at opdele forslaget i to selvstændige forslag om gas og el. Jeg beklager ligeledes, at fristen nu er indskrænket fra maj til marts på grund af Rådets ønske om at behandle forslaget i Barcelona. Jeg håber ikke, at dette bliver et tilfælde af "lovgiv forhastet og fortryd i ro og mag".
Vi er afgjort tilhængere af målene for direktivet og forordningen. Den nuværende situation er et marked præget af fejl og ulighed. Franske og tyske forsyningsselskaber er i stand til at opkøbe britiske elvirksomheder, men alligevel er det umuligt at få tilsvarende muligheder for at købe andele i EDF eller købe hele virksomheder. Det tyske marked er næsten lige så svært at komme ind på, trods såkaldt fuld konkurrence. Det må ændres.
Jeg erkender, at den trinvise metode er mest realistisk: Først alle erhvervskunder og derefter privatkunderne som en gradvis åbning, det er den korrekte fremgangsmåde. Jeg må beklage, at en af ordførerne har forsøgt at overdrive nogle af foranstaltningerne, f.eks. spørgsmålet om detaljeringsgraden på energiregningerne. Det er en unødvendig høj detaljeringsgrad.
Endelig vil jeg gerne anbefale de ændringsforslag vedrørende oprettelsen af en komité af europæiske lovgivere på energiområdet med henblik på at forbedre samarbejdet og koordineringen ved gennemførelsen af forordningen om grænseoverskridende handel.

Paasilinna (PSE).
Hr. formand, tak til ordførerne for betænkningen, De har gjort et stort arbejde. Selv om Unionen har fået indført det fælles marked, fungerer dette marked kun til dels. Mange medlemslande har faktisk specialiseret sig i at forsvare deres markeder, monopoler og karteller. De nordiske lande har liberaliseret såvel elektricitets- som teleområdet, og det er kommet forbrugeren til gode i form af lave priser. Ofte bryder især de store medlemslande sig ikke meget om de fælles vedtagne regler, og i beslutningen om at kræve enstemmighed er der et beskyttelsesskjold, som de gemmer sig bag. Når Kommissionen ikke har magt eller mod til at gribe ind over for forkerte procedurer, fungerer markedet ikke. Situationen er usolidarisk, og den spænder ben for udviklingen. Nogle liberaliserer nemlig, mens andre dækker op.
Man kan spørge, om markedsliberalismen er relevant for f.eks. de offentlige serviceforpligtelser, det er sandt. Men vi har behov for fælles regler, som også kontrolleres. Den samme mangel på solidaritet har jo hersket på teleområdet. Prissætning for levering af strøm over grænserne og for kontrol med overbelastning er vigtig. Man bør kun opkræve de faktiske omkostninger ved adgang til et net, så er der mulighed for konkurrence, og så høster forbrugeren fordele.
Min gruppe er tilfreds med grundlinjen i hr. Mombaurs betænkning. Imidlertid fremstår Kommissionens kontrolmulighed ikke tilstrækkelig klart, og denne manglende koordinering og uretfærdighed fortsætter måske. I rammelovgivningen inden for teleområdet har vi endelig fået dette klart frem, og det kommer forbrugerne i Europa til gode. Unionen må altså reformere reglerne således, at medlemslandene ikke på samme tid kan forhindre konkurrence og trænge ind i andre lande for at købe kommunale energiselskaber.

Beysen (ELDR).
Jeg vil gerne henlede Deres opmærksomhed på tre punkter, fru kommissær.
For det første er elektricitet og gas to forskellige produkter. Ved at behandle dem i samme betænkning stræbes der i for høj grad kunstigt efter en analog behandling. De specifikke forskelle mellem disse produkter fremhæves derved for lidt.
For det andet er det af væsentlig betydning, at langfristede kontrakter for gastransport garanteres i betragtning af den stigende efterspørgsel efter gas, bl.a. som følge af den planlagte nedlukning af atomkraftværker, og i betragtning af, at vigtige investeringer, f.eks. i rørledninger, som er uundværlige for EU's gaslagre, er nødvendige. Gaslagrene står i bogstaveligste forstand på spil her.
For det tredje er den lovgivning, vi skal stemme om, i modstrid med ønsket om at bebyrde virksomheder mindre med administrativt arbejde. Der pålægges for mange nye forpligtelser. Måske giver andenbehandlingen en mulighed for at afhjælpe dette.

Figueiredo (GUE/NGL).
Hr. formand, til grund for denne betænkning ligger beslutningen om at liberalisere det indre marked for energi gennem privatisering af de offentlige elektricitets- og gasselskaber, der endnu er tilbage i EU. Man glemmer negative erfaringer fra tilsvarende tiltag, f.eks. i Californien, og insisterer på åbning, liberalisering og konkurrence i disse strategiske sektorer til fordel for de økonomiske grupper, selv om man udmærket ved, at man på den måde bringer den almene forsyningspligt i fare: retten til ordentlig energiforsyning til rimelige priser og udvikling af alternative og vedvarende energikilder.
Selv om disse betænkninger skam taler om netadgang, miljømæssige minimumskrav, oplysning og garanti for forbrugervalg og garanti for forsyningspligt i alle lande, er sandheden imidlertid den, at liberalisering og total åbning af markedet jo vil virke i den modsatte retning. Vi stemmer derfor selvfølgelig imod.

Raschhofer (NI).
Hr. formand, kære kolleger, allerede i marts 2000 pressede Rådet i Lissabon på for at få en liberalisering af gas- og elektricitetsområderne. Kommissionen har fremlagt et omfattende forslag til, hvordan dette ønske kunne realiseres. Dette forslag har Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi suppleret med yderligere aspekter. Man understreger således nødvendigheden af at lægge større vægt på de vedvarende energier og alle leverandørers ret til uhindret netadgang. Desuden ønsker udvalget at styrke de uafhængige reguleringsmyndigheders rolle og imødegå eventuelle konkurrenceforvridninger med bestemmelser om ejendomsudredning. Det er jeg enig i.
Jeg vil især gerne fremhæve ændringsforslag 43 til betænkningen. Her forpligtes elektricitetsudbyderne til at give slutforbrugeren oplysninger om sammensætningen af det leverede energimiks på regningen og i reklamemateriale. Disse minimumsoplysninger er et vigtigt bidrag til gennemsigtigheden og danner grundlaget for den beslutningsfrihed for forbrugeren, som er nødvendig i det gennemførte indre marked.

Plooij-van Gorsel (ELDR).
Hr. formand, kære kolleger, vi har nu i omkring 15 år i Europa forsøgt at få liberaliseringen af energimarkedet til at blive en kendsgerning. Allerede i 1994 og i 1995 blev der vedtaget direktiver herom, men der er stadig medlemsstater, som holder deres marked hermetisk tillukket for nye udbydere, og Frankrig overgår selvfølgelig alle andre, selv om Solkongen i århundreder har hørt fortiden til.
Gennemsigtig og ikke-diskriminerende adgang til netværkene er nødvendig for at bryde monopoler. For at udvirke dette må der sommetider træffes foranstaltninger, som ikke ser liberale ud, såsom faste transmissionstariffer for alle brugere og producenter, for dette er absolut nødvendigt for at skaffe nye leverandører adgang til markedet.
Jeg håber derfor, at Rådet i Barcelona endelig bliver handlekraftigt og gør alvor af denne liberalisering, for det har jo allerede i Lissabon aftalt, at Europa skal blive verdens mest dynamiske, mest konkurrerende og mest videnbaserede økonomi. Dertil er energiliberalisering nødvendig.

Vachetta (GUE/NGL).
Hr. formand, vi skal i dag tage stilling til spørgsmålet om øget liberalisering af energisektoren.
Først var det lufttransporten, derpå telekommunikationsområdet, jernbanetransporten og postvæsenet, og nu er det altså energisektoren, som underkastes markedets diktatur og den frie konkurrence, for elektricitetsområdets vedkommende i 2003 og for gassektoren i 2004.
Generelt kan man dog ikke sige, at erfaringerne med at åbne mulighed for private aktørers erhvervelse af kapitalinteresser i offentlige virksomheder har været overbevisende. Den ventede produktivitetsgevinst er udeblevet. For brugerne har denne afvikling af de offentlige tjenester resulteret i tjenester af ringere kvalitet, ligesom også sikkerheden er forringet. Priserne er steget med 30%, når det gælder gas, og 5%, når det gælder elektricitet. Arbejdstagerne har mærket følgerne i form af en væsentlig forringelse af beskæftigelsen. 300.000 stillinger er allerede skåret bort i Europa inden for denne sektor. For befolkningen har konsekvensen været stigende uligheder. Dereguleringen kommer kun en håndfuld aktionærer og spekulanter til gode.
Vi bør imidlertid i den aktuelle situation fremme en ny energipolitik. Der er mere end nogensinde tidligere behov for samordning af de offentlige tjenester på europæisk plan.

Rübig (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær de Palacio, mine damer og herrer, liberalisering skal bringe fordele med sig. Det har ordførerne pointeret meget fint. For os handler det om, at fordelene ikke bliver udlignet af nye skatter, men at vi skaber et system, som økologisk og driftsøkonomisk sikrer en bæredygtig energiforsyningssikkerhed. På samme måde, som jeg i dag til middag vil beslutte, om jeg skal spise en schnitzel eller salat og dermed bestemmer energitilførslen til min personlige energihusholdning, på samme måde vil jeg gerne fremover også kunne nyde godt af den frie varehandel og kunne beslutte mig for sol- eller vindenergi. Men måske ikke kun enten-eller, det ville være dejligt, hvis jeg kunne sige, at jeg fremover ville anvende 50% sol- og 50% vandenergi i min private husholdning eller i mit firma. Her lægger jeg allerstørste vægt på, at der ikke kommer nogen krydssubsidier. Vi vil f.eks. især undgå, at slutdeponering af atomaffald bliver krydssubsidieret via andre områder.
Vi ønsker også en basisforsyning, forsyningspligt og opfyldelse af samfundsmæssige og økologiske forpligtelser, men via offentlig licitation, så ydelserne er sikret, så effektiviteten står i centrum.
Kvantificeringen af kvalitet i forbindelse med elektricitet bør sikres gennem en ekstern certificeret instans. Vi ønsker nemlig, at det fremover skal være vedvarende energi, energieffektivitet og energibesparelser, der står i centrum. Fremover må der heller ikke ske diskriminering i forbindelse med netprisen på grundlag af elektricitetsmængde eller fremstillingsart. Enhver form for krydssubsidier skal være forbudt i fremtiden.

Westendorp y Cabeza (PSE)
Hr. formand, fru kommissær, vi skal stemme om tre betænkninger fra Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi, som er afgørende for det kommende topmøde i Barcelona. De er fundamentale for opfyldelsen af målene fra Lissabon, hvis vi virkelig ønsker at opbygge den mest konkurrencedygtige økonomi i verden, og de er også fundamentale for liberaliseringen af det indre markedet. De vil kort sagt gavne forbrugerne.
Det har været et vanskeligt spørgsmål, det har været nødvendigt at opdele to direktiver - det om gas og det om elektricitet - og det har været nødvendigt at arbejde meget og hurtigt. Jeg vil gerne lykønske ordførerne, de herrer Turmes, Rapkay og Mombaur, fordi de har arbejdet meget og særdeles godt, og ydermere på rekordtid.
På grund af spørgsmålets kompleksitet har der været forsøg på at udsætte den afstemning, som vi skal have i morgen. Som formand har jeg gjort alt, hvad der var i min magt for at få afstemningen igennem før Barcelona. Europa-Parlamentets troværdighed stod på spil, vi ønskede ikke, at Europa-Parlamentet blev en letkøbt undskyldning for en eventuel fiasko. Det er en afgørende test for Barcelona, og Europa-Parlamentet har været på højde med omstændighederne.
Vi er naturligvis enige med vores kolleger - især de franske - i ønsket om at kombinere liberaliseringen med behovet for at fastholde en effektiv offentlig service, og jeg mener, at det skal være kursen for alt, hvad vi gør.
Mine damer og herrer, det er ikke nok at privatisere eller liberalisere, hvis vi ikke undgår dominerende stillinger, som ændrer konkurrencen væsentligt. Hvis de offentlige monopoler bliver til private oligopoler, har vi ikke opnået meget. Det er derfor fundamentalt ikke kun at adskille generationen fra transmissionen og transporten juridisk, men også at foranledige, at de bliver helt uafhængige. Det er meningen med mit ændringsforslag.

Alyssandrakis (GUE/NGL).
Hr. formand, formålet med de ændringer, vi behandler, er at gennemføre en generel liberalisering af markedet, som også omfatter distributionen og den endelige kunde. Det ønskede resultat er en yderligere udvikling af erhvervsaktiviteterne inden for en sektor, som indtil for nylig var underlagt det offentlige og således var utilgængelig for kapitalen.
Et typisk eksempel på den gunst, som kapitalen nyder, er transportsystemerne, der i realiteten administreres af offentlige instanser, som kun skal dække udgifterne, mens de private, der anvender dem, udformer priserne, så de får det størst mulige udbytte. Jeg kan også nævne, at det statslige elektricitetsselskab i mit land er nødt til at købe el af private til ufordelagtige priser, ene og alene for at de førstnævnte kan komme ind på markedet. Liberaliseringen tilsidesætter de sociale behov, f.eks. elektricitetsforsyningen til øer og andre vanskeligt tilgængelige områder, ligesom den tydeligvis vanskeliggør den langsigtede planlægning. Argumentet om, at priserne bliver lavere, holder ikke, idet de fuldt liberaliserede markeder i Tyskland og Det Forenede Kongerige har væsentligt højere priser end det delvist liberaliserede græske marked.
Det er også meget alvorligt, at ændringerne øger Europa-Kommissionens intervention. Alt i alt er de eneste, som har fordel af de nye bestemmelser, de store monopoler, som vil få endnu større adgang til markederne, hvilket også forordningen om grænseoverskridende elektricitetsudveksling vil bidrage til.

Costa, Raffaele (PPE-DE).
Hr. formand, kære kolleger, vi bør efter min mening notere os, at man har gjort et godt stykke arbejde for at forberede denne forhandling og ikke mindst med henblik på de beslutninger, som Rådet og Kommissionen skal træffe senere, og på Parlamentets kommende retningslinjer.
Vi har mistet en illusion, eftersom staten, der af sociale årsager skulle regulere de vigtige tjenesteydelser på en fornuftig måde, stort set ikke har levet op til sin forpligtelse på nogen områder. Visionerne om retfærdighed, neutralitet og ingen indtjening blev opgivet og stødte sammen med et marked, der var blevet livløst, hvilket førte til misbrug, spild, privilegier, bureaukrati, uretfærdighed og også et fald i indtjeningen. Resultatet heraf er, at man forhåbentlig hurtigt går tilbage til konkurrencen, markedet, forbrugerens dominerende interesse og de private virksomheders indtjening, der ikke længere betragtes som noget negativt.
Der er selvfølgelig stadig nogle hellige køer, nemlig monopolisterne, oligopolisterne og de dominerende stillinger, hvilket taleren før mig var inde på. Markedet er også i høj grad blevet kontrolleret af karteller ved mange lejligheder, og dette er stadig tilfældet. Det har vi nogle eksempler på i Italien, nemlig to store virksomheder, der på en overdreven og uretmæssig måde er hellige køer, nemlig ENEL og ENI, som har spillet en stærkt egoistisk og i nogle tilfælde også snylteragtig rolle.
Det er nødvendigt at gribe tilstrækkeligt ind, også når det gælder det direkte forhold, som ikke bare vedrører leveringen, men også administrationen af denne, og at kontrollere det solgte, målekriterierne og det solgte produkts effektivitet. Dette bør efter min mening være genstand for de næste indgreb fra EU's side.

Désir (PSE).
Fru kommissær, kære kolleger, energisektoren adskiller sig fra andre sektorer, og drøftelserne kan derfor heller ikke begrænses til spørgsmålet om liberalisering og tidsplanen for dennes gennemførelse. Forsyningssikkerheden, den territoriale samhørighed, udvikling og sammenkobling af nettene, fornyelse af centraler og offentlige serviceforpligtelser er afgørende aspekter, som kræver langsigtede investeringer. Disse er ikke umiddelbart rentable, men de må sikres, hvis vi vil undgå "californiske" tilstande. Der er behov for klare lovgivningsmæssige rammer, når det gælder denne sektor, og balancen bør opretholdes mellem markedskræfterne og aspekter, som er bestemt af andre krav og andre hensyn.
Nogle af Europa-Parlamentets medlemmer gør sig til fortalere for liberalisering. Men ser man på situationen i de forskellige lande, kan det konstateres, at et er den lovgivningsmæssige ramme, noget andet er den reelle liberalisering. I Tyskland er der eksempelvis teoretisk set gennemført 100% liberalisering, men mindre end 3% af elektriciteten importeres fra udlandet. Det er måske mere hensigtsmæssigt at gennemføre liberaliseringen i knap så hastigt tempo og så kunne overholde sine forpligtelser. Set i dette perspektiv er Kommissionens forslag om liberalisering af markedet for samtlige erhvervskunder pr. 1. januar 2003 ikke realistisk, ligesom denne tidsfrist ikke åbner mulighed for, at de lande, der har behov herfor, kan vedtage en lov til gennemførelse af bestemmelserne.
Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi har derfor foreslået en frist på 24 måneder fra direktivets vedtagelse. Endvidere har vi, som allerede påpeget af Philippe Herzog, med ændringsforslag 177 stillet krav om, at liberaliseringen går hånd i hånd med andre elementer, som er bestemmende for denne sektor, såsom offentlige serviceforpligtelser, forsyningssikkerheden, hensynet til vedvarende energikilder, sikkerheden i forbindelse med de pågældende installationer og hensynet til beskyttelsen af miljøet.
Endelig bør der for så vidt angår privatkunderne, husholdningerne, tages hensyn til, at ensartede priser i visse lande er en integreret del af den offentlige tjeneste. Man betaler samme pris pr. kWh, uanset om man bor på landet, i et afsides dalstrøg eller i byen. Det betragtes som en del af princippet om lige adgang til den pågældende offentlige tjeneste.
Vi foreslår derfor, at de lande, der måtte ønske det, kan bevare en ikke-liberaliseret sektor, således at disse udligninger fortsat er mulige, og således at lige adgang til den offentlige energitjeneste fortsat er en realitet i vores lande. Jeg håber, Rådet tager hensyn hertil.

Adam (PSE).
Hr. formand, en franskejet virksomhed kan sælge elektricitet til den britiske premierminister. Jeg vil gerne spørge kommissæren, hvornår vi får en situation, hvor en engelskejet virksomhed kan sælge elektricitet til den franske premierminister. Indtil vi når den situation, er tanken om det indre energimarked en politisk luftspejling.
Der er blevet sagt en masse om det pres, denne forhandling er blevet gennemført under. Da Kommissionens forslag først kom frem, var det den britiske regerings holdning, at den kunne acceptere forslagene i den foreliggende form. Det er lykkedes os at få indført hundredvis af ændringsforslag, hvilket siger en del om Parlamentets frodige fantasi. Engang imellem spænder vi ben for os selv. Ved at inddrage emner som energieffektivitet, vedvarende energi og sociale aspekter komplicerer vi sagen yderligere, disse emner kan med fordel omfattes af andre former for lovgivning.
Jeg vil gerne fremhæve to ting. Vi mener, at uafhængig lovgivning er af afgørende betydning, hvis det indre marked skal kunne udvikle sig, fordi der derved skabes den forudsigelighed og stabilitet, som forbrugerne og de nye markedsdeltagere har brug for; men det skal være op til de enkelte medlemsstater at vælge de strukturer, der afspejler de forskellige strukturer på de nationale markeder. Med hensyn til spørgsmålet om tredjepartsadgang til infrastrukturen skal de nye markedsdeltagere være sikre på, at de kan få adgang til infrastrukturen på samme betingelser som de etablerede selskaber. Og de skal godkendes af det nationale myndighedsorgan og ikke være underkastet ensidige forhandlinger mellem en monopolistisk infrastrukturoperatør og en potentiel bruger.

Clegg (ELDR).
Hr. formand, når man læser aviserne, skulle man tro, at Det Europæiske Råd i Barcelona skal fastlægge alle detaljer i denne lovgivning. I pressen antydes det, at man i Barcelona vil afgøre, om der skal ske en liberalisering af energimarkedet, og alligevel kan jeg ikke se hr. Blair, hr. Aznar eller andre premierministre her. Dette er et vigtigt punkt: Liberaliseringen af energisektoren - en af de sidste, der endnu ikke er underlagt det indre marked - er en lovgivningsproces.
Vi må påtage os vores grundlæggende rolle i lovgivningsprocessen. Denne lovgivning vil gå videre til andenbehandlingen, når det politiske fyrværkeri i Barcelona for længst er glemt. Derfor er det vigtigt, at vi ved førstebehandlingen fastlægger principperne for lovgivningen, således at vi ved andenbehandlingen kan få en reel liberaliseringspakke igennem på energiområdet.
Hr. Chichester henviste tidligere til behovet for at få detaljerne på plads. Han har helt ret. I den forbindelse har jeg to specifikke forslag til PPE-DE-Gruppen, der ivrigt har forsøgt at slå sig igennem som den liberale stemme i denne sag, og alligevel er jeg bange for, at de vil stemme helt anderledes i morgen. For det første: Vil PPE-DE-Gruppen støtte ændringsforslaget, der blev vedtaget i udvalget, som skal sikre, at midler til afvikling af atomkraftværker ikke kan bruges som tilskud i andre sektorer af virksomhederne i elsektoren? Hvis ikke, må de forklare hvorfor på grund af risikoen for at skabe ulige betingelser.
For det andet: Vil den trække sine egne ændringsforslag, som blev vedtaget i udvalget, tilbage? Heri insisterer man på forhandlet adgang. Hvis disse ændringsforslag forbliver i pakken, vil den i høj grad blive undergravet. Jeg ser frem til at samarbejde med Dem ved afstemningen i morgen. Der har været tale om en fremragende indsats på tværs af partierne, og på ELDR-Gruppens vegne vil jeg gerne udtrykke min helhjertede støtte til resultatet.

McNally (PSE).
Hr. formand, som sædvanlig yderst velmente lykønskninger til de tre ordførere, der arbejder med denne pakke. Liberaliseringen af gas- og elmarkedet er helt klart et led i Lissabon-processen, men det betyder ikke frit slag på el- og gasmarkederne. Vi skal være opmærksomme på dem, vi repræsenterer: kunderne, både virksomheder og - de fleste af os - husholdningerne. Vi ønsker de lavest mulige priser for dem samtidig med valgmuligheder, og for at kunne vælge har man brug for oplysninger, herunder også mærkning vedrørende energikilden. Man har brug for driftsikkerhed og ingen forskelsbehandling; man har brug for hjælp, især husholdningerne, til foranstaltninger, der skal sikre energieffektivitet; og man har brug for et stærkt fokus på forpligtelsen til offentlig tjeneste. Og jeg vil gerne understrege, at forskning og udvikling skal være en offentlig forpligtelse, for på et frit marked er forskning et af de mest udsatte områder.
Vi har ændringsforslag til emner som vedvarende energikilder, energieffektivitet og kraftvarme. Det er relevant. Vi er nødt til at tænke kombinatorisk, og direktivet skal indeholde referencer til de områder, der kan være dækket af andre direktiver, men som ligeledes skal nævnes her. Vi ønsker kombinatorisk tænkning, og vi forventer bekræftelse fra Kommissionens side af, at disse foranstaltninger, der er lige så vigtige som direktiverne, bliver en del af programmet i den nærmeste fremtid. Derfor håber vi, at en begrænset succes i Barcelona kan føre til en ansvarsbevidst gennemførelse ikke af et helt frigivet marked, men et marked med kontrolleret konkurrence.

De Palacio
Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg gerne sige, at den fuldstændige gennemførelse af det indre marked for energi efter min mening er den vigtigste økonomiske foranstaltning, som netop vil blive behandlet på Det Europæiske Råd i Barcelona. Parlamentets afstemning om disse betænkninger forekommer mig derfor at være særdeles belejlig, og jeg vil gerne takke formanden for Industriudvalget, hr. Westendorp, for hans store indsats for at gøre dette muligt.
For det andet vil jeg gerne præcisere, hvad det er for mål, vi ønsker at opnå med disse forslag. Som hr. Linkohr så udmærket har defineret det, drejer det sig om noget, som kan lyde lidt selvmodsigende, nemlig en reguleret deregulering, en reguleret liberalisering, som i stort omfang er det, der er den europæiske liberaliseringsmodel.
Dette mål går ud på at udstyre den europæiske økonomi med alle de til markedet hørende elementer, samtidig med at den sikrer vores borgere en række rettigheder, som vi synes er grundlæggende for den samfundsmodel med de ligevægte og den solidaritet og samhørighed, vi ønsker at opbygge. Det drejer sig derfor om at tilbyde valgfrihed for industri- og erhvervskunderne til nogle konkrete datoer, det vil sige henholdsvis i 2003 og 2004, for elektricitet og gas, og for de private brugere efter 2005.
Forbrugerne og producenterne skal uden forskelsbehandling kunne få adgang til transport- og distributionsnettene, og for at sikre dette indeholder forslaget nogle systemer til distribution og transport, der fra et juridisk synspunkt er adskilt fra produktion og levering af gas og elektricitet.
Nogle faste afgifter for netadgang, som er offentliggjort og godkendt af den nationale kompetente regeludstedende myndighed. Alle stater i EU skal oprette en uafhængig regeludstedende myndighed med et fælles minimumskompetenceniveau.
Forslaget til forordningen om betingelserne for netadgang i forbindelse med grænseoverskridende elektricitetsudveksling har til formål at fremme den grænseoverskridende udveksling og få bugt med den utilstedelige kendsgerning, som flere af talerne og ordføreren hr. Mombaur har påpeget, nemlig at der er 15 forskellige elektricitetsmarkeder. Det drejer sig derfor om at nå det virkelige mål med dette forslag, der som påpeget af hr. Rapkay simpelthen er et europæisk gas- og elektricitetsmarked.
Der er en række andre nødvendige foranstaltninger, som nærmere bestemt er udarbejdet som svar på anmodningerne fra Det Europæiske Råd i Stockholm. Blandt disse kan nævnes den første beretning om anvendelsen af det indre marked for gas og elektricitet, som klart påpegede de forvridninger, der er en følge af de forskellige grader af åbenhed og forskellene mellem de strukturelle foranstaltninger, der er blevet truffet.
I december 2001 offentliggjorde Kommissionen også en meddelelse om energiinfrastrukturerne, som identificerer de prioriterede forslag og stræber efter, at medlemsstaterne inden 2005 når op på en samkøring af elektricitet, der svarer til mindst 10% af den installerede produktionskapacitet.
For at sikre en bedre miljøbeskyttelse vil Kommissionen i løbet af i år forelægge to tillægsdirektiver - og i denne forbindelse henviser jeg til fru McNally - som jeg håber, jeg kan forelægge på vegne af Kommissionen inden udgangen af året. For det første et direktiv, der skal fremme kraftvarmeproduktionen, og som samtidig hindrer de forskellige former for svigagtig anvendelse, vi alle kender, og som i sidste instans betyder større omkostninger og energispild. Som sagt vil dette direktiv fremme en passende kraftvarmeproduktion inden for EU.
Og for det andet vil jeg også gerne forelægge et rammedirektiv om energiudnyttelse for udstyr og apparater, der er installeret i alle former for bygninger, og som supplerer direktivet om manglende energiudnyttelse i bygninger.
Hr. formand, jeg synes, at vi med direktivet om fremme af elektricitet fra vedvarende energikilder, forslaget om energiudnyttelse i bygninger, den politiske forpligtelse til at sikre miljøaspekterne ved vores energiforbrug og forslaget om biobrændstoffer gør en reel indsats for at kunne kombinere reglerne for gennemførelsen af de indre markeder for elektricitet og for en forbedret funktion heraf med forbedringen af energiudnyttelsen og de energimæssige miljøaspekter i Europa.
Med hensyn til det direktiv og den forordning, vi har forelagt, vil jeg gerne begynde med at lykønske hr. Turmes og hr. Rapkay for deres indsats som ordførere, som har været stringent og seriøs, selv om der er nogle konkrete aspekter i nogle af ændringsforslagne, vi ikke er enige i. Men som helhed har vi samme holdning og mål, når vi foreslår disse ændringer til de nuværende direktiver.
Jeg bemærker med tilfredshed, at Parlamentet - og nærmere bestemt de to ordførere - følger retningslinjerne i Kommissionens forslag, især hvad angår datoerne for åbningen, adskillelsen af netoperatørerne og de regeludstedende myndigheders kompetencer, der er afgørende for, at systemet fungerer ordentligt.
Som helhed er Kommissionen velvilligt indstillet over for de stillede ændringsforslag, der for størstedelens vedkommende er acceptable, enten helt (med enkelte redaktionelle ændringer) eller delvist. Jeg tænker ikke kun på ændringsforslag, som styrker forbrugernes stilling, og på ændringsforslag om en bedre definition af aspekterne ved offentlig service (idet der naturligvis altid skal tages hensyn til subsidiaritetsaspekterne), men også på de ændringsforslag, som formaliserer samarbejdet mellem de regulerende organer, og forslagene om de regeludstedende myndigheders kompetencer.
Kommissionen har dog visse forbehold, hvad angår de ændringsforslag, der drejer sig om ikke-diskriminerende netadgang, som er absolut nødvendigt for at sikre en loyal konkurrence inden for gas- og elektricitetssektorerne. Derfor foreslår vi nogle foranstaltninger i så henseende, nemlig at tage skridt til en juridisk adskillelse af netoperatørerne - hvilket støttes af Parlamentet - og fastsætte adgang til nettet på grundlag af forlods offentliggjorte afgifter, idet adgang på basis af forhandling derfor afskaffes.
Jeg vil gerne takke hr. van Velzen, som vil trække ændringsforslagene om forhandlet netadgang tilbage, for jeg mener, at dette vil gøre forhandlingen meget mere gennemskuelig og befordre den endelige aftale.
Kommissionen kan heller ikke acceptere det ændringsforslag, der deler forslaget i to forskellige tekster for elektricitet og gas, idet man skal være opmærksom på den stigende indbyrdes afhængighed mellem de to markeder og den kendsgerning, at størstedelen af den nye elektricitetsproduktion netop vil blive baseret på en produktion, der anvender gas som brændstof.
Kommissionen synes, at ændringsforslaget om midler til afvikling af atomkraftsektoren er yderst vigtigt. Kommissionen er klar over, hvor vigtigt det er at sikre, at der til enhver tid er midler til rådighed for fremtidige afviklingsaktiviteter, ikke kun med hensyn til det indre marked for energi, men også for at sikre, at sådanne midler specifikt afsættes til sådanne aktiviteter. Disse midler har et specifikt og fuldstændigt afgrænset formål, som i alle tilfælde skal respekteres. Derfor og for at behandle dette spørgsmål ordentligt forpligter Kommissionen sig til at forelægge et forslag i de kommende måneder, før den planlagte behandling af dette direktiv og denne forordning er færdig i Parlamentet. Dette spørgsmål hænger perfekt sammen med garanti- og sikkerhedsordningen for anvendelse og håndtering af atomenergi. Det skal sikres meget nøje, at disse midler er til rådighed inden for den pågældende ramme, og vi er i gang med en juridisk undersøgelse af den bedste måde at lave et sådant forslag på.
Hvad angår forordningen, vil jeg ligeledes lykønske hr. Mombaur for hans storartede indsats. Kommissionen kan støtte størstedelen af de stillede ændringsforslag, nogle med enkelte ændringer. Det er f.eks. tilfældet med de ændringsforslag, som foreslår, at der oprettes en rådgivende gruppe af nationale regeludstedende myndigheder, eller dem, der foreslår, at der fastsættes særlige regler for de såkaldte nationale samkøringslinjer.
Jeg vil nu nævne de ændringsforslag, vi har svært ved at acceptere. F.eks. ændringsforslag 19, som foreslår, at proceduren for det tilsynsudvalg, der er fastsat i forordningen, kun skal gælde i fire år, og at Parlamentet og Rådet efter udløbet af denne periode skal undersøge spørgsmålet på ny på grundlag af et forslag fra Kommissionen. Jeg ved, at Parlamentet har overvejet denne særlige bestemmelse inden for konteksten af lovgivningen om finansielle serviceydelser og Lamfalussys betænkning, men hr. Prodi gav den 5. februar i sin erklæring i Europa-Parlamentet tydeligt udtryk for, at dette tilfælde ikke måtte danne præcedens. Jeg kan dog forsikre Dem om, at Kommissionen i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Kommissionens aftale om de forskellige måder at anvende komitologien på vil gøre alt, hvad der er i dens magt, for at sikre den størst mulige gennemsigtighed i dens forbindelser med Parlamentet inden for rammerne af den procedure, der er fastsat i forordningen om netadgang for den grænseoverskridende elektricitetsudveksling.
Ændringsforslag 5, 6, 7, 16, 20, 22, 23, 24 og 25 går ud på at fjerne alle de henvisninger, der er i forordningen til medlemsstaternes regeludstedende myndigheder, og foreslår et mere neutralt udtryk som f.eks. kompetent myndighed. Jeg synes ikke, at disse ændringsforslag er på sin plads, eftersom Kommissionens politik på dette område baserer sig på princippet om, at alle staterne skal udpege en eller flere regeludstedende myndigheder, som skal udøve en væsentlig funktion i forbindelse med denne forordnings anvendelse. På den anden side kan man sige, at hvis man accepterer disse ændringsforslag, er det i modstrid med den oprettelse af et rådgivende organ bestående af de nationale regeludstedende myndigheder, som er foreslået i en række ændringsforslag fra Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi, og som støttes af Kommissionen. Den model, der er foreslået af Kommission, giver dog en behørig grad af subsidiaritet, så den enkelte stat kan finde den mest passende model.
De ændringsforslag, der drejer sig om den behandling, der skal gives den integrerede produktion i de nationale tariferingssystemer, kan heller ikke accepteres. Denne slags produktion skal gives en ordentlig behandling i de nationale tariferingssystemer, idet der skal tages hensyn til principperne om ikke-forskelsbehandling og en afspejling af de omkostninger, der står i forordningen, og hvad angår det vigtigste tilfælde i praksis, elektricitet fra vedvarende energi, til selve direktivet herom. Det er derfor ikke fornuftigt generelt at fritage de integrerede producenter for betaling af visse afgifter, og ad hoc-behandling er udelukket.
Der er tre ændringsforslag, som foreslår, at det bliver præciseret i forordningens tekst, at harmoniseringen af afgifterne for adgang til de nationale net skal begrænses til de afgifter, der gælder for producenterne, og at nævnte afgifter skal nedsættes. Det drejer sig imidlertid om en for restriktiv bestemmelse. De nationale afgifter skal harmoniseres på grundlag af den samlede tariferingsstruktur, idet der skal tages hensyn til de nationale nets særlige karakteristika. Vi kan derfor heller ikke acceptere dette ændringsforslag.
Vi synes ikke, at det er fornuftigt at knytte forordningens og direktivets ikrafttræden for meget sammen som foreslået i ændringsforslag 35. Det er under alle omstændigheder nødvendigt at fremme den grænseoverskridende handel uanset vedtagelsen af de ændringsforslag, der er stillet til det gældende direktivet om elektricitet og om gas.
Jeg slutter, hr. formand, med at nævne, at afstemningen om disse tekster er yderst vigtig. Takket været støtten til hovedlinjerne og den brede overensstemmelse mellem Parlamentet og Kommissionen, hvad angår de samlede foranstaltninger, håber jeg, at forhandlingerne i Barcelona giver os et fornyet skub, og at forhandlingerne mellem Parlamentet, Rådet og Kommissionen som tidligere påpeget af hr. Adam bakker fuldt og helt op om den regulerede liberalisering inden for elektricitets- og gassektoren, som er nøgleelementer i gennemførelsen af det indre marked og dermed for den europæiske økonomis konkurrenceevne.

Turmes (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Som en af ordførerne i den forhandling, vi netop har haft, vil jeg gerne sige, at betingelserne for afholdelsen af forhandlingen er latterlige. Da jeg begyndte at tale, var der kun tre medlemmer i salen, og kommissæren havde ikke tid til at komme, fordi Parlamentet er ude af stand til at fastsætte et tidspunkt for forhandlingens begyndelse. Som ordfører havde jeg kun to et halvt minut, og min kollega, hr. Rapkay, havde også to et halvt minut til at forklare et direktiv om det europæiske el- og gasmarked. Når vi så lytter til kommissærens svar, er der så meget støj, at det er næsten umuligt at høre hende. Hr. formand, vær venlig at tilrettelægge mødet på en sådan måde, at vi kan drøfte disse ting på en værdig måde.
Formanden.
Vedrørende Deres spørgsmål om tilrettelæggelsen af forhandlingen har vi haft en omfattende og uformel diskussion på Formandskonferencen, hvor vi forsøgte at skaffe mere tid til forhandlingen. Det har noget at gøre med vores afstemningsprocedurer og så videre. Senere får vi også hr. Corbetts betænkning, som vil være en hjælp i den henseende. Vi prioriterer det højt at skaffe mere tid til forhandlingerne i en ikke alt for fjern fremtid, håber jeg.
Jeg kan kun sige, at jeg er helt enig i det, De sagde om Parlamentets værdighed. Når jeg har siddet i forsædet, har jeg efter bedste evne forsøgt at insistere på, at Parlamentet lytter til talerne på en værdig måde, der sømmer sig for Parlamentet.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er afstemningen.
Procedure uden betænkning: 
Forslag fra Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om forslag til Rådets forordning om fastlæggelse af en generel ramme for Fællesskabets aktiviteter med henblik på at fremme gennemførelsen af et europæisk civilretligt område (15532/2001 - C5-0021/0109 (CNS))
(Kommissionens ændrede forslag godkendtes)

Betænkning (A5-0034/2002) af Redondo Jiménez for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om 
f orslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 3528/86 om beskyttelse af skovene i Fællesskabet mod luftforurening (KOM(2001) 634 - C5-0551/2001 - 2001/0267(COD)) 
og 
f orslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 2158/92 om beskyttelse af skovene i Fællesskabet mod brande (KOM(2001) 634 - C5-0552/2001 - 2001/0268(COD))
(Ved successive afstemninger vedtoges de to forslag til lovgivningsmæssig beslutning)
Indstilling ved andenbehandling (A5-0052/2002) fra Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 2027/97 om luftfartsselskabers erstatningsansvar i tilfælde af ulykker (10794/1/2001 - C5-0641/2001 - 2000/0145(COD)) (Ordfører: Sanders-ten Holte)
(Formanden erklærede den fælles holdning for godkendt)
Betænkning (A5-0070/2002) af Inglewood for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om anvendelse af internationale regnskabsstandarder (KOM(2001) 80 - C5-0061/2001 - 2001/0044(COD)) 
Inden afstemningen

Inglewood (PPE-DE).
Hr. formand, hvis Parlamentet følger min anbefaling - hvad jeg håber, det vil - vil vi få et resultat, der blev aftalt i Udvalget om Retlige Anliggender, og som kan accepteres af Kommissionen og Rådet. Mønstret på afstemningslisten er en smule snørklet, fordi teksten er kompliceret, og det foreslåede drejer sig om selve det formuleringsmæssige. Jeg har bestræbt mig på at være åben i denne sag, og jeg ved, at Den Socialdemokratiske Gruppe har været bekymret. Her til formiddag talte jeg med skyggeordføreren hr. Berenguer, og jeg tror, at han nu kan bekræfte, at han er tilfreds med det, jeg foreslår, det vil sige at vi stemmer imod anden halvdel af ændringsforslag 3 og imod ændringsforslag 6. Hvis man følger mit forslag, vil det betyde, at denne vigtige tekst vedtages efter en enkelt behandling.

Berenguer Fuster (PSE).
Hr. formand, jeg bekræfter lord Inglewoods ord: De Europæiske Socialdemokraters Gruppe vil stemme imod anden del af ændringsforslag 3 og ændringsforslag 6. Jeg tror, at det vil styrke sammenhængen i teksten. Jeg benytter lejligheden til at lykønske lord Inglewood for hans storartede indsats.

Paciotti (PSE)
Hr. formand, jeg vil stille et mundtligt ændringsforslag. Der, hvor der står, at Den Europæiske Tilsynsførende er bundet af forordning nr. 1049/2001, foreslår jeg, at vi skriver "bundet af fællesskabsretten og særlig forordning (EF) nr. 1049/2001", og der, hvor der står, at Den Europæiske Tilsynsførende er bundet af traktatens bestemmelser om, at beslutningstagningen i Unionen skal være så åben som muligt, foreslår jeg, at vi skriver "og af traktatens bestemmelser om beskyttelse af de grundlæggende rettigheder og friheder, som betyder, at beslutningstagningen i Unionen skal være så åben som muligt." Det håber jeg ikke, at der er nogen, som gør indsigelse imod.

Paciotti (PSE).
Hr. formand, jeg vil foreslå, at vi udsætter afstemningen om forslaget til lovgivningsmæssig beslutning. Der er tale om en afgørelse, som er genstand for en interinstitutionel aftale, og det betyder, at Parlamentet, Kommissionen og Rådet skal være enige. Den tekst, vi har vedtaget i dag, afviger dog fra den, som Kommissionen foreslog, og som Rådet var enigt i, så vidt jeg ved, og derfor anmoder jeg om en udsættelse af afstemningen om forslaget til lovgivningsmæssig beslutning for at se, om de andre institutioner deler vores synspunkt, eller for under alle omstændigheder at nå frem til en fælles holdning.

Bonde, Krarup, Okking og Sandbæk (EDD)
Vi har stemt imod betænkningen med den begrundelse, at der er tale om en forordning og ikke et direktiv. På grund af nationale forhold og forskelle er der brug for fleksibilitet, hvilket i højere grad kunne have været tilvejebragt ved et direktiv.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, i går morges under en tv-udsendelse fra Milano, som hedder "Telelombardia", ringede fru Lucia, som er pensionist, til mig og fortalte mig, at hun var blevet frarøvet sine penge, da hun havde været henne at hæve sin pension, sådan som hun gør hver måned, og nu vidste hun ikke, hvordan hun skulle klare sig resten af måneden. De vil sikkert spørge mig, hvad det har at gøre med fru Paciottis betænkning om databeskyttelse. Men da jeg tænkte på denne historie, spurgte jeg mig selv om følgende: Vi stemmer for fru Paciottis betænkning om databeskyttelse, for databeskyttelse er meget vigtigt, men hvornår får vi endelig en pensionistbeskyttelse og ikke mindst en beskyttelse af de fattige pensionister, som hæver deres pension og bliver udsat for kriminalitet og vold, som går meget, meget hårdt ud over dem? Jeg håber, at fru Paciotti foruden databeskyttelsen også snart sørger for en pensionistbeskyttelse.

Formanden.
Tak, hr. Fatuzzo, for en opfindsom introduktion af Deres favoritemne.
Betænkning af Färm (A5-0068/2002)

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, der er altid meget at sige om Kommissionens budget, og det gælder i øvrigt også for Parlamentets og alle de andre EU-institutioners budget. Jeg vil dog nøjes med at sige, at selv om jeg stemte for betænkningen, hr. formand, håber jeg, at Kommissionen meget snart vil bruge penge på at informere alle arbejdstagerne i EU og i ansøgerlandene om deres pensionsrettigheder. Der er nemlig utroligt mange borgere, som ikke kender statens regler og love, og som ikke ved, hvordan de skal gøre alle deres rettigheder gældende. Desuden håber jeg, at vi snart får en europæisk tv-kanal, som viser Parlamentets arbejde og heriblandt også det, der sker her i salen, når vi afgiver stemmeforklaring, sådan som vi gør nu. Det ville efter min mening være meget lærerigt og meget interessant.

Figueiredo (GUE/NGL)
Hvis man følger retningslinjerne, som de fremlægges i Göran Färms betænkning, vil budgettet for 2003 ikke tage sig meget anderledes ud end de foregående, hvilket betyder, at vi igen vil få et tilbageholdende budget i stabilitetspagtens navn. Skønt nye prioriteringer år efter år har medført nye behov, har den førte politik bestået i at omfordele Fællesskabets penge fra gamle til nye prioriteringer og vice versa. Man vil således udvide EU med 10 lande mere for de samme penge og - hvis muligt - samtidig også spare, hvilket ikke er acceptabelt.
De finansielle overslag må ændres som nødvendig forudsætning for at sikre princippet om økonomisk og social samhørighed, et reelt omfordelende budget og en rimelig finansiering af udviklings- og samarbejdspolitikken. I år prioriterer ordføreren udvidelsen, men fortaber sig i administrative spørgsmål uden at forholde sig kritisk til den utilstrækkelige finansiering heraf, som Kommissionen foreslår, hvor der ikke er sørget for overførsler af bevillinger til førtiltrædelsen i 2002 og 2003. I stedet prioriterer han finansieringen af EU-tiltag under den tredje søjle - retlige og indre anliggender - og støtter flere midler til Europol og Eurojust og til kontrol ved de eksterne grænser, men glemmer de fundamentale sociale områder, herunder beskæftigelsen og bedre levevilkår. Ordføreren bekymrer sig om budgetgennemførelsen bl.a. for strukturfondenes vedkommende, men fremlægger ikke nogen løsning, herunder en klar forpligtelse til at øge betalingerne til niveauer, der kan sikre en ordentlig udnyttelsesgrad. Han nævner ikke reformen af den fælles fiskeripolitik, skønt 2003 er første år, hvor den skal gælde (derfor det forslag, som vi har stillet), men åbner døren for medfinansiering af den fælles landbrugspolitik. Han er vag med hensyn til de finansielle behov under udgiftsområde 4, foranstaltninger over for tredjelande, selv om prioriteringerne hober sig op (Palæstina, Timor, Afghanistan, Argentina, Balkan, Middelhavsområdet og den humanitære bistand) uden yderligere ressourcer.
Ordføreren vakler mellem omfordeling og øgning af midlerne uden nogensinde at tage klar stilling. Derfor stemmer vi imod.

Meijer (GUE/NGL)
Europa-Parlamentet må tale om alt, men et rigtigt parlament har initiativret og det sidste ord om koalitionsdannelse, lovgivning og budget. I EU skelnes der mellem obligatoriske og ikke-obligatoriske udgifter, og det omfangsrige landbrugsbudget falder uden for Parlamentets kontrol. Desuden pumpes der ved hjælp af strukturfondene penge, der stammer fra de rige medlemsstater, gennem bureaukratiet i Bruxelles tilbage til de samme rige lande. Budgettets omfang nedbringes hele tiden kunstigt af Rådet. Penge til militære vovestykker uden for EU's område og genopretning af skade, der er forvoldt på grund af disse krige i Serbien, Kosovo og Afghanistan, bliver trukket tilbage fra tidligere fastlagte formål. Med rette har medlemmer af forskellige grupper i Parlamentet kritiseret denne uigennemsigtige fremgangsmåde, som vælgerne ikke har nogen indflydelse på. Men det er deres partifæller i Rådet og i Kommissionen, som er ansvarlige for, at dette vanvid er opstået, og som hele tiden nægter at ændre det. Budgetudvalget søger nu efter midler til at råde bod på følgerne af den forventede fordobling af antallet af officielle sprog til den lavest mulige pris, bl.a. ved at placere tolke på afstand, som desuden skal tolke til andre sprog end deres modersmål. Kvalitativt dårlige tolkninger og overbelastning af arbejdstagere kan ikke løse dette problem.

Lulling (PPE-DE)
 I sit punkt 15 beklager Parlamentet ifølge Stenmarck-betænkningen, at opsplitningen af Parlamentets ansatte på tre arbejdssteder fortsat udgør en stor hindring for en bedre anvendelse af de menneskelige ressourcer, og peger især på, at nødvendigheden af at opretholde et antal stillinger i Luxembourg fører til en overflødig fordobling i en række tjenestegrene. Desuden håber Parlamentet ifølge betænkningen, at den forestående udvidelse vil give lejlighed til at forbedre opdelingen af stillingerne mellem Bruxelles og Luxembourg.
Hvad skal det til for? Dette afsnit sigter helt klart på at undergrave Edinburgh-aftalen om fordelingen af de enkelte EU-institutioners hjemsteder, som bestemte, at Europa-Parlamentets generalsekretariat skulle have sæde i Luxembourg. Det er ikke op til Parlamentet, og da slet ikke gennem en paragraf, som er gemt i en budgetbetænkning, at sætte spørgsmålstegn ved denne beslutning, hverken direkte eller indirekte. Den eneste autoritet på dette punkt er og bliver Det Europæiske Råd, og så vidt jeg ved, holder det stadig fast i sin beslutning fra 1992.

Poos (PSE)
Da punkt 15 delvis fastholdes, har jeg set mig nødsaget til at stemme for Stenmarck-betænkningen om Europa-Parlamentets budgetoverslag for 2003.
Dette punkt, som blev indføjet under udvalgsbehandlingen på forslag af et af de britiske konservative medlemmer, er en provokation i forhold til de EU-ansattes integritet og upartiskhed og et angreb på Europa-Parlamentets arbejdssted i Luxembourg.
De, der ikke lægger skjul på deres aversion mod den europæiske integration, burde i det mindste respektere de historiske kendsgerninger og de traktatfæstede rettigheder.

Formanden.
Afstemningen er afsluttet.
(Mødet udsat kl. 12.54 og genoptaget kl. 15.00)

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0053/2002) af Jarzembowski for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om bestemmelser og procedurer med henblik på indførelse af støjrelaterede driftsrestriktioner i Fællesskabets lufthavne (KOM(2001) 695 - C5-0667/2001 - 2001/0282(COD)).

Jarzembowski (PPE-DE)
Hr. formand, fru næstformand, kære kolleger, kære gæster på tilhørerpladserne. Vi behandler nu et forslag fra Kommissionen om yderligere reduktion af støj i og omkring lufthavne. Vi overtager dermed en aftale, som blev vedtaget på ICAO-konferencen i efteråret sidste år, og som gælder på verdensplan. Naturligvis har jeg personligt visse betænkeligheder, fordi man på ICAO-konferencen foretog et systemskifte. Man er gået bort fra helt at udrangere visse flytyper eller indefryse benyttelsen af dem og er gået over til en såkaldt afbalanceret strategi, det vil sige, man ser ikke på flyene, men individuelt på støjsituationen pr. lufthavn, og alt efter støjsituationen i lufthavnen indføres der så begrænsninger.
Uafhængigt af dette generelle forbehold - denne ordning skal vurderes efter fem år - mener vi i udvalget, at vi skal gennemføre de globale aftaler fra Montreal med denne fremgangsmåde, at vi skal finde en afbalanceret løsning for hver lufthavn. Denne form for støjreduktion, som er forskellig fra lufthavn til lufthavn, giver os samtidig mulighed for at ophæve hushkit-forordningen. På grund af denne hushkit-forordning kommer vi sammen med USA og andre tredjelande lidt i vanskeligheder, fordi disse flys indflyvningsrettigheder automatisk ville være blevet indefrosset fra den 1. april i år.
Da vi efter Montreal har den nye afbalancerede fremgangsmåde, kan vi undvære hushkit-forordningen og dermed afslutte konflikten med USA, men jeg vil gerne sige helt tydeligt, at amerikanerne ikke skal glemme, at de også skal trække deres klage i henhold til artikel 84 tilbage, når vi trækker vores hushkit-forordning tilbage.
På grund af den tidsmæssige sammenhæng med den 1. april har vi været nødt til at behandle loven hurtigt, og jeg må sige, at det er lykkedes udmærket. Selv om der i starten var visse kompetencestridigheder med Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, er vi blevet enige om, at Miljøudvalget kommer med en udtalelse. Den har vi optaget, og vi har gennemført en uofficiel trilog med den rådgivende ordfører fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, så der her i Parlamentet ikke har været nogen strid mellem miljø- og trafikområdet. Jeg vil gerne takke næstformanden og Rådets repræsentanter for, at den uformelle trilog kunne få en vellykket afslutning.
Jeg vil gerne gøre Parlamentet opmærksom på, at vi har to tekniske ændringer, som jeg vil foreslå i morgen, fordi der i den hurtige procedure er kommet to redaktionelle fejl med. Der er diskrepanser mellem det, vi har aftalt med Rådet, og det, der står i forslagene. Men det retter vi.
Hvad selve sagen angår, vil jeg pege på, at vi som Parlament har sat os igennem på to centrale punkter. Vi har fået gennemført, at definitionen af bylufthavne bliver ændret. Hidtil har bylufthavne kun været lufthavne, som der også var knyttet en aflastningslufthavn til. Det betød, at der faktisk ikke fandtes nogen bylufthavne. Vi har udvidet denne definition, idet vi har udeladt den alternative lufthavn som et krav. Vi har dog ikke villet lade det gå for vidt for ikke at få konflikter med amerikanerne, og vi har sagt, at bylufthavne er lufthavne som defineret i bilag I. Det kan ændres af medlemsstaterne sammen med Kommissionen i udvalgsproceduren. Det giver os mulighed for at indføre skærpede støjkrav for særligt belastede områder, særligt belastede bylufthavne. Men, og her henvender jeg mig til de socialdemokratiske venner her i salen, det generelle krav om en skærpelse fra minus 5 EPNdB til minus 8 EPNdB ville føre til en konflikt med USA. Det ville imidlertid også bringe os i vanskeligheder internt, fordi medlemsstaterne slet ikke er indstillet på at acceptere en sådan skærpelse, og lufthavnene vil heller ikke have det i øjeblikket. Det betyder, at vi bør holde fast ved minus 5. De steder, hvor situationen er vanskelig, kan man benytte definitionen af bylufthavnen som middel. Derfor beder jeg indtrængende Parlamentet om ikke at støtte forslag 21 og 22 for ikke at bringe kompromiset med Rådet i fare.
For det andet har vi - og det siger jeg også til alle vores miljøvenner i Parlamentet - fået Rådets tilslutning til allerede nu at fastsætte, at vi i forbindelse med evalueringen om fem år vil stræbe efter en strengere ordning end minus 5. Det betyder, at vi har sendt tydelige signaler om, at vi vil tage hensyn til borgerne, deres følsomhed, deres sundhed. Men de samme borgere vil gerne rejse på ferie, de samme borgere vil flyve til Europa-Parlamentet. Man må altså finde et kompromis mellem interesserne for de mennesker, som vil flyve, og de mennesker, som bor ved lufthavnen. Jeg tror, vi har fundet det kompromis.
Jeg beder indtrængende om, at hele Parlamentet i morgen på overbevisende vis beslutter det, som vi har forhandlet os frem til med Rådet med hjælp fra Kommissionens formidlingsinstanser, for så kan vi afslutte dette vanskelige og udenrigspolitisk så vigtige papir allerede i førstebehandlingen.

Blokland (EDD)
Hr. formand, emnet flystøj synes temmelig ofte at give anledning til konflikter, konflikter mellem EU og USA og konflikter mellem udvalg i Europa-Parlamentet.
Konflikten med USA er meget tæt på at finde sin løsning. I morgen kan plenarforsamlingen nemt bringe konflikten til ophør ved at godkende det kompromis, som er opnået med Rådet. Hvad angår Miljøudvalget, vil dette ikke udgøre noget stort problem i betragtning af, at de følgende fire punkter er løst tilfredsstillende.
For det første er mulighederne for at betragte en lufthavn som bylufthavn udvidet. Dette er positivt for bekæmpelsen af støjgener, idet bylufthavnene har lov til at træffe mere vidtgående foranstaltninger.
For det andet er den obligatoriske vurdering i henhold til bilag 2 nu formuleret således, at den ikke skaber nogen unødige hindringer for foranstaltninger.
For det tredje er der skabt mulighed for efter fem år i anden fase at kunne afvise fly.
For det fjerde er undtagelsesordningen for udviklingslande nu begrænset til en periode på 10 år.
I alt er der stillet 33 kompromisændringsforslag, hvorved de fleste ændringsforslag fra Miljøudvalget kan bortfalde. Jeg har imidlertid kun stillet de første to ændringsforslag fra Miljøudvalget som en tilføjelse. Miljøhensyn bør nemlig i henhold til traktatens artikel 6 integreres i transportpolitikken.
Som ordføreren, hr. Jarzembowski, allerede bemærkede, er der endnu et par små ændringer, mundtlige tilføjelser til de ændringsforslag, som er stillet, og også ændringen af ændringsforslag 12, hvorved vi er nået til fuldstændig enighed.
Hr. formand, jeg anbefaler plenarforsamlingen at støtte kompromispakken i morgen, således at lovgivningsprocessen kan afsluttes under førstebehandlingen. Dette er vigtigt for at løse en langtrukken konflikt med USA om hushkit-forordningen.
Hvad konflikten mellem udvalgene i Europa-Parlamentet angår, kan jeg ikke konkludere andet, end at denne betænkning med urette er henvist til Regionaludvalget. Heldigvis har vi i godt samarbejde med hr. Jarzembowski opnået enighed med Rådet. Vi vil derfor ikke tale mere om den konflikt.

Oomen-Ruijten (PPE-DE).
Lad også mig sige til hr. Jarzembowski: Når enden er god, er alting godt. Det har glædet mig enormt, at vi i sidste instans endte med at have samme holdning.
Hr. formand, støjgener omkring lufthavne er altid et meget følelsesladet problem for de borgere, som bor omkring dem, og det ved hr. Jarzembowski, som bor i Hamburg, kun alt for godt. Hvad kan man gøre ved det? Der er to slags foranstaltninger. For det første kan man udvikle fly, som er mindre støjende, for det andet kan man gøre noget ved dag- og natflyvning, ved det tilladte antal flyvninger, man kan måle støjen - når man måler, har man præcise oplysninger - og man kan afvise visse flytyper. Det har vi gjort. Vi har afvist dem, der støjer meget, hushkit-fly, og det gik jeg fuldt ud ind for.
Når man imidlertid har gjort alt det, er stadig noget tilbage, og det er isolering og inddeling i zoner. Isolering og inddeling i zoner koster utroligt mange penge, i massevis af penge. Ikke kun for myndighederne, for hvad myndighederne betaler, skal i sidste instans betales af borgerne. Det betyder altså, at vi, da der kom problemer med afvisning af fly, måtte overveje nye foranstaltninger. Hushkit-forordningen skulle væk. Kommissæren kunne ikke gøre andet. Hun begyndte at forhandle med medlemsstaterne, og omsider kom der noget nyt ud af det. I øjeblikket lader jeg tvivlen komme det til gode.
Og hvorfor lader jeg tvivlen komme det til gode? Når vi ser på de virkninger, som de nye foranstaltninger, som er aftalt på verdensplan i ICAO-sammenhæng, ikke blot har for den europæiske befolkning, men også for befolkningen i alle andre byer i verden, synes jeg, at det er godt, at vi har gjort dette.
Jeg takker hr. Blokland, som i Miljøudvalget har sørget for visse skærpelser, som PPE-delen af vores gruppe for øvrigt også støttede helhjertet i Miljøudvalget. Der er foretaget tilpasninger, der er foretaget skærpelser, og jeg må sige Dem, hr. formand, at hvis jeg kan afslutte hver sag som denne, vil jeg også fortsat være fuldstændig enig med hr. Jarzembowski. Og til kommissæren vil jeg sige: held og lykke.

Stockmann (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, først en tak til ordføreren for hans konsistente betænkning og for hans engagerede arbejde for at opnå kompromiser. Vi vil også støtte den største del af hans kompromiser. Jeg må imidlertid modsige ham lidt, hvad behandlingen af Miljøudvalget angår - det var ganske vist juridisk korrekt, men politisk ikke helt optimalt!
Om selve problematikken: En trediedel af alle europæiske lufthavne har aktuelle støjproblemer, problemerne vokser, og det gør flytrafikken også. Vi har i de sidste 10 år kunnet se en fordobling af flybevægelserne, og den næste fordobling vil måske gå endnu hurtigere, for flyvning er blevet en hverdagsting. Jeg tænker på low cost carrier, østudvidelsen og andre emner. De skal snart få bragt os op af den bølgedal, som den 11. september fremkaldte i denne sektor, de første væksttegn ses allerede.
Støjproblemerne vokser i byerne på grund af den øgede trafik, og i de store bycentre vil befolkningstætheden også vokse. Samtidig vokser også ønsket om højere livskvalitet, og det betyder, at viljen til at acceptere ekstra støjbelastning er aftagende. Derfor er det fornuftigt, at vi gør os umage for at finde frem til et effektivt direktivforslag. Det er fornuftigt at lave internationale aftaler, for det er jo en global affære. ICAO-aftalen om det nye kapitel fire blev opnået efter stort besvær, men det virker ikke med det samme, og derfor er det godt, at vi indfører disse ekstra muligheder for driftsbegrænsninger i de enkelte lufthavne, som giver mulighed for lavere støjemissionsværdier.
Det er også vigtigt, at vi spiller en stærkere rolle i ICAO, for der forestår flere internationale aftaler, og vi må også regne med flere internationale konflikter. Derfor er det særdeles vigtigt at foretage nogle afvejninger. Hvor vil vi virkelig gøre os gældende? Jeg tænker på open sky-aftalerne og det, som kommer på dagsordenen senere i dag med subsidierede fly fra tredjelande.
På den anden side er der egentlig ingen mening i at afkorte den parlamentariske procedure - vi befinder os ikke i nogen nødsituation - for jeg tror, at man også i USA vil forstå, at parlamentariske processer tager den tid, de tager. Der er tre punkter, hvor vi har en anden opfattelse. For det første vil vi have fastlagt endnu tydeligere, at der om fem år efter evalueringen vil være en tendens til forhøjelse af grænseværdierne. Det vil vi have fastlagt allerede i dag med disse otte decibel. For det andet bør de nødvendige driftsbegrænsninger træde i kraft så hurtigt som muligt, efter vores opfattelse hurtigere, end Kommissionen har foreslået - her følger jeg min gruppes indstilling, og i mindre grad min egen opfattelse. For det tredje bør vi måske alligevel diskutere bylufthavnene en gang til. Jeg tror selv, at det kompromis, som er fundet med Rådet og Kommissionen, om at udvide definitionen, så ikke kun de oprindelige fire, men alle lufthavne i store byområder tæller med, hvis der afvikles international trafik fra dem, er rigtigt, og jeg tror også, min gruppe vil ende med at støtte det, om end efter nogen diskussion.
To ting til slut. Omkring motorerne må det fortsætte med internationale aftaler, og vi kommer også til at diskutere støj i forbindelse med forordningen om ankomst-og afgangstidspunkter, nemlig om samlet håndtering af støj, og det bliver spændende. Jeg er sikker på, at vi vil nå frem til bæredygtige kompromiser i næste runde. Endnu en gang mange tak til ordføreren!

Sterckx (ELDR).
Hr. formand, fru kommissær, er dette idealet? Det synes jeg ikke. Jeg synes ganske vist, at dette under de nuværende omstændigheder er det bedste, vi kan få skrevet ned. Man kan altid sige, at vi kun opstiller en række standarder for EU, og vi laver disse så strenge, at vi er glade, mens de for en gennemsnitsvirksomhed gør det umuligt at arbejde. Vi har stået over for valget. Vi har ført en diskussion om, hvorvidt standarder skal være internationale, globale eller europæiske. Jeg synes, at vi under de nuværende omstændigheder har foretaget et klogt valg. Det er for øvrigt det, vi har sagt, der har tilskyndet til, at man på internationalt plan er gået over til denne strenge standard. Hvis alle medlemsstater har accepteret denne standard inden for ICAO, forekommer det mig nødvendigt, at vi som EU-institution sørger for, at dette også bliver lov i EU. Jeg er i hvert fald enig i dette princip, og jeg synes, at ordførerne, både fra Transportudvalget og fra Miljøudvalget, har udført et godt stykke arbejde - jeg er medlem af begge udvalg, og jeg føler således ikke den skizofreni, som nogle kolleger her føler, jeg føler mig tilfreds på begge udvalgs vegne. Også fordi direktivet er temmelig fleksibelt, fordi det indeholder et system, som gør det muligt at arbejde med de enkelte lufthavne, vælge foranstaltninger og gøre det inden for europæiske rammer, således at de mennesker, der er plaget af støjgener, alligevel til en vis grad bliver behandlet ens. Det er jo i sidste instans hensigten med vores arbejde: at sørge for, at mennesker har så få gener som muligt, og at vi alligevel til en vis grad kan forene to ting, som egentlig er uforenelige, med hinanden.
Revideringen efter fem år bliver strengere, men jeg synes ikke, at vi allerede nu skal fastsætte en grænse. Jeg synes, at det ville være meget uklogt. Jeg tror for øvrigt også, at det kunne få hele forslaget til at strande, hvilket altså er meget uheldigt, for vi skal hurtigt gøre fremskridt. Parlamentet skal således godkende dette, således at der foreligger en lovtekst inden den 1. april, og således at vi kan trække dette hushkit-direktiv tilbage.
Forinden skal vi lige se på artikel 5, stk. 1, hvilket vi er enige om. Det vil vi gøre, og jeg vil gerne bede Dem, fru kommissær, om én ting. Kan De ikke sørge for, at vi hurtigst muligt får en ensartet EU-målemetode for den slags støj? Det har vi nemlig stadig ikke. Jeg synes, at De bør forelægge et forslag til en lov om målemetoder, således at vi overalt objektivt kan fastslå, hvordan der skal måles, og det skal gælde på samme måde for alle lufthavne. Jeg tror også, at dette vil føre os et skridt videre i den fælles behandling af dette problem.

Lannoye (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg deler ikke flertallets begejstring for de resultater, vi har opnået i forbindelse med dette direktiv. I praksis er der efter min opfattelse tale om tilbageskridt, når det gælder mindskelse af støjgener og den politik, der føres med dette sigte. Disse spørgsmål optager især den del af befolkningen, der er bosat i nærheden af en lufthavn. Vedtages dette forslag, indebærer det, at Rådets forordning, den såkaldte hushkit-forordning, som skulle træde i kraft pr. 1. april, ophæves. Forordningen tog sigte på at forbyde adgang for fly med støjdæmpningsanordninger, altså ældre fly, som er forsynet med de såkaldte hushkit, hvis virkning generelt betragtes som utilstrækkelig. Den pågældende forordning erstattes ifølge forslaget med et direktiv, som beror på en såkaldt afbalanceret strategi for støjforvaltning. Denne begrænser imidlertid i praksis medlemsstaternes handlefrihed, når det gælder bekæmpelsen af støjgener, og forlænger levetiden for hushkit-flyene. Den oprindelige tekst er forbedret takket være de ændringsforslag, der er stillet af Transportudvalget og godkendt af Miljøudvalget. Ikke desto mindre befinder vi os i en situation, hvor medlemsstater, som intet gør for at styrke indsatsen til bekæmpelse af støjgener i nærheden af deres lufthavne, i praksis vil føre en dumpingpolitik. Og denne kan forstærkes i de kommende år i takt med den væsentlige forøgelse af lufttrafikken, vi oplever i øjeblikket. Endvidere er bestemmelserne om adgang til at træffe specifikke foranstaltninger relativt komplekse, hvilket vil bremse sådanne initiativer.
Jeg erindrer i denne forbindelse om, at Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol for nogle måneder siden gav beboerne i nærheden af Heathrow lufthavn ved London medhold i deres klage over natlig støj og anerkendte retten til sunde omgivelser og hvile som en menneskerettighed. Kommissionen bør derfor efter min opfattelse i forlængelse af Menneskerettighedsdomstolens afgørelse hurtigt tage initiativ til et nyt direktiv, som ikke blot tager sigte på at begrænse støjen i nærheden af lufthavnene, men som sikrer ensartede vilkår overalt i EU ved at fastsætte standarder for eksponeringen for støj.

Foster (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne takke min kollega, hr. Jarzembowski, for hans store arbejde. Som han selv forklarede, er det utrolig vigtigt, at man ved dette direktiv ophæver den oprindelige støjdæmpningsforordning inden for den fastlagte frist. Vi har drøftet spørgsmålet om støjdæmpning ved flere lejligheder, siden mange af os blev valgt i 1999 og mange år før det, og det vil uden tvivl komme som en lettelse, at denne diskussion nu er ved at nå sin afslutning. Det er værd at erindre nogle af kollegerne om, at da EU og USA indgik en aftale ved ICAO-mødet i Montreal, var alle medlemsstater repræsenteret og accepterede de fremsatte forslag. Det centrale i disse forslag var at anvende en afbalanceret fremgangsmåde. Hvis vi skal være troværdige, vil det være latterligt, hvis vi i Parlamentet nu fornægter det, der er aftalt.
Jeg har selv boet tæt ved London Heathrow, verdens travleste internationale lufthavn, i 30 år, og jeg anerkender den fremgang og de arbejdspladser, der udspringer af en succesfuld branche, men jeg finder det dybt skuffende, at nogle medlemmer måske foretrækker at score partipolitiske points i stedet for at se lidt mere overordnet på, hvad der kræves.
Det vil ikke være acceptabelt, hvis en lufthavn i EU bliver i stand til vilkårligt at forhindre legitime transportører i at operere til og fra deres lufthavn. Beslutningen skal træffes i de enkelte medlemsstater med henblik på at sikre en ensartet anvendelse af de bestemmelser, der måtte blive vedtaget. Men hvis vi skal forbedre trafiksituationen og nedbringe støjforureningen for fremtiden, vil jeg foreslå, at medlemsstaterne og de lokale myndigheder tager ansvaret for en korrekt fysisk planlægning og tænker sig godt om, før de bruger luftfartsindustrien som syndebuk for deres egne fejltagelser.
Endelig er jeg efter at have gennemlæst de nye ændringsforslag, hvoraf mange er blevet genfremsat af især Miljøudvalget, blevet lidt skuffet over, at disse medlemmer har fundet det nødvendigt at bruge den metode. Jeg håber, at de vil overveje deres handlinger nøje og støtte ordføreren, når vi skal stemme om betænkningen i morgen. Internationale aftaler er vejen frem, og vi bør fortsat bygge videre på den aftale, der blev indgået i Montreal.

Bowe (PSE).
Hr. formand, jeg har lyttet meget nøje til den hidtidige diskussion og fandt det, som hr. Sterckx og hr. Lannoye sagde, meget interessant. Hvis man skal forstå mange af de ting, de sagde, rigtigt, er man nødt til at kigge på historien. I mange år var der overhovedet ingen tegn på, at ICAO ville tage sig af problemet med den voksende flystøj, så derfor greb vi til handling her i Parlamentet. Vi vedtog støjdæmpningsforordningen, hvor brugen af fly, der ikke var udstyret med støjdæmpere - de såkaldte hushkits - blev forbudt efter april 2002. Så skete der pludselig noget. Amerikanerne truede med retssager og sanktioner, og ICAO vågnede tilsyneladende op. ICAO foreslog nye og bedre støjstandarder og retningslinjer for fornuftige driftsrestriktioner omkring lufthavnene. Vi bliver nu bedt om at ophæve vores forordning og acceptere dette nye direktiv, som i høj grad er udvandet, og vi skal forvente, at ICAO vedtager nogle nye internationale standarder snarest mulig. Jeg vil sandsynligvis acceptere det ved afstemningen i morgen, fordi jeg er enig i, at noget er bedre end ingenting, men vi kan kun forvente mindre forbedringer og oven i købet kun potentielle forbedringer.
Jeg må sige, at jeg ikke er overbevist om, at der kommer nogen reel forbedring på internationalt plan, medmindre det går meget langsomt, som det plejer i ICAO. Så hvis det endelig lykkes Kommissionen at få sendt os en rapport om fem år, får vi måske en chance for at se, hvad der er kommet ud af denne rodede ordning. Jeg ser frem til betænkningen. Jeg ser frem til at vende tilbage til forhandlingen, og jeg håber, at hr. Jarzembowski er tilfreds med sig selv, for jeg er ikke sikker på, at jeg er det.

De Roo (Verts/ALE).
Hvem vil have vanvittigt larmende fly i Europa? Svar: USA's regering, både Clinton og Bush. De vil have, at vanvittigt larmende fly med en lyddæmper får lov at flyve til Europa efter den 1. april i år. Europa havde allerede besluttet, at disse fly, der er udstyret med en såkaldt hushkit-anordning, efter den 1. april skulle udfases. Men USA's regering, som sælger temmelig mange af disse lyddæmpere til luftfartsselskaber i udviklingslandene, har lobbyet kraftigt og effektivt. I stedet for et generelt forbud for hele Europa vil Kommissionen nu have, at hver lufthavn skal bevise, at den ikke vil have disse støjende fly. Hvis man virkelig vil, kan man ganske vist stadig afvise disse gamle fly. Men konsekvensen vil være, at stadig flere af de gamle, støjende fly omdirigeres til de noget mindre lufthavne. Fra London til Manchester, fra Maastricht til Bierset. Det kan jeg ikke gå med til.

Doyle (PPE-DE).
Hr. formand, som en sidebemærkning vil jeg lige nævne, at irerne netop har vundet det første løb ved Cheltenham-festivalen. Jeg regnede med, at det ville interessere Dem.
Mit syn på den nuværende støjdæmpningsforordning er ført til protokols. Den blev drevet frem på problematisk vis ud fra designkriterier og ikke ydelseskriterier. Så jeg glæder mig over, at ICAO har lagt sig fast på en afbalanceret metode med henblik på reduktion af støjen fra flytrafik, da dette er en grundlæggende systemændring i EU. Men jeg har imidlertid mange forbehold.
I Kommissionens forslag hedder det, at indsatsen for støjreduktion nu skal vurderes i forhold til de enkelte lufthavne med henblik på at indføre driftsrestriktioner for flyene. Den har valgt en lufthavnsbaseret fremgangsmåde i henhold til ICAO-resolution A337. Jeg støtter en pakke af foranstaltninger for vores store og travle lufthavne, der omfatter aspekter som fysisk planlægning og forvaltning, driftsrestriktioner og et forbud mod de mere larmende kapitel 3-fly. Men som andre har sagt, vil man først kunne afgøre, hvor effektivt forslaget har været med hensyn til at mindske støjen fra flytrafikken, når Kommissionen har afleveret en rapport om resultaterne over en femårig periode.
Jeg vil især takke ordføreren, hr. Jarzembowski, for hans store arbejde og den tætte kontakt, han har haft med rådsformandskabet og Kommissionen med henblik på at finde en løsning - i lyset af den vigtige frist den 1. april - for at undgå, at der opstod et lovgivningsmæssigt tomrum. Det er vigtigt for os alle her i Parlamentet at undgå en andenbehandling, hvis det overhovedet kan lade sig gøre. Når det er sagt, er det utroligt utilfredsstillende for os som lovgivere, at vi bliver bedt om at haste igennem en så teknisk betonet lovgivning. Jeg er ikke særlig glad for hele proceduren.
Jeg vil imidlertid gerne komme med en advarsel. Selv om disse forslag er yderst nødvendige og skulle have været fremsat forlængst i forbindelse med støjdæmpningsforordningen og den amerikanske klage og naturligvis også generaladvokatens udtalelse for nylig, påpeger man i den britiske regerings stillingtagen nogle fejl i Kommissionens metode. Så fristen den 1. april virker stadig temmelig ambitiøs.

De Rossa (PSE).
Hr. formand, med dette forslag fra hr. Jarzembowski søger man at opnå to ting: en ensartet tilgang til et globalt problem og ligeledes en løsning på konflikten med USA. Som de fleste af Parlamentets medlemmer støtter jeg dette forslag, men der er tale om støtte med forbehold. Der er alvorlige problemer med udarbejdelsen og ligeledes med arten af det kompromis, man er kommet frem til.
Jeg har store problemer med et system, der er afhængigt af uformelle forhandlinger mellem de enkelte medlemmer af Parlamentet, Rådet og Kommissionen. Det lægger en upassende begrænsning på de folkevalgte parlamentsmedlemmers rolle. Vi må finde en hurtig, fælles beslutningsprocedure, der kan bruges i sådanne tilfælde, og hvor man respekterer parlamentsmedlemmernes rolle fuldt ud.
For det andet er de mennesker, der lider på grund af støjen fra fly og driften af lufthavnene, de mennesker, der bor umiddelbart i nærheden, navnlig på ind- og udflyvningsruterne. Vi skal bedømme dette forslag på, hvorvidt disse menneskers tilværelse bliver bedre i løbet af de kommende fem år eller ej. Og når vi nu har et forslag om, at Kommissionen skal melde tilbage til os om fem år, så vi kan se, om vi opnår det, vi ønsker, med direktivet, vil jeg håbe, at Kommissionen vil vende tilbage hvert år og fortælle, i hvilken retning tingene udvikler sig - om forslagene virker, om situationen bliver bedre eller måske dårligere i nogle tilfælde - så vi kan indføre ændringer i stedet for at vente fem år, før vi begynder at finde alternativer.
Jeg er klar over, at en række ændringsforslag, der i sig selv er gode ændringsforslag, vil blive forkastet i morgen, men Kommissionen og Rådet skal være opmærksomme på, at de forkastes for at lette gennemførelsen af denne aftale, ikke fordi vi er uenige i dem.

Vatanen (PPE-DE).
Hr. formand, fru de Palacio, bekæmpelse af forurening er en ædel men vanskelig kamp, hvor man balancerer mellem økonomisk og menneskeligt velbefindende. Helbred og økonomi er imidlertid på lang sigt uadskillelige partnere. Derfor er jeg også tilfreds med den måde, Kommissionen foreslår at gribe sagen an på. Man reducerer støjen der, hvor der er mest behov for en reduktion. I lufthavne, beliggende fjernt fra beboede områder, er der ikke noget egentligt behov for at reducere støjen, hvorfor et generelt tvangspåbud ville bremse den økonomiske vækst uden nogen reel grund. Det rammer altid de fattige først.
Jeg glæder mig også over, at vi har fået visse nyttige ændringsforslag igennem i udvalget. Det må gøres klart, at direktivet ikke kan berøre små maskiner, for man vinder intet ved at forbyde dem. Men de radikale ville sikkert også gerne beskytte elge og vildsvin mod støj fra fly.
Jarzembowski har endnu en gang udført et kompetent arbejde. Han har måttet forhandle med Rådet og Kommissionen under hårdt pres. Ikke alle mine kolleger har imidlertid forholdt sig lige forsvarligt i forhold til sagen. Der er stillet godt med ændringsforslag uden hensyn til, at en handelskrig med USA truer, hvis ikke man med dette direktiv eliminerer forordningen til mindskelse af støj, inden den træder i kraft. Jeg tager skarpt afstand fra USA's nye ståltold, men på trods af dette bør Europa ikke yppe kiv. Vi kan for vores eget vedkommende vise et godt eksempel på, hvordan man skal tage sig af handelspolitikken, så kan præsident Bush tage ved lære.
Jeg tror vi har fundet et godt kompromis, som bør fortsættes. Bedst nedsættes støjniveauet dog ved en international aftale om formindskelse af støjniveauet fra fly. En fuldstændig støjfri verden er næppe opnåelig og heller ikke engang ønskværdig. Men en dag laver en jumbojet eller, på europæisk, en ny, stor airbus sikkert mindre støj end en flok krager. Men vi har dog endnu ingen grund til at opstille grænser for den støj, kragerne laver.

De Palacio
Hr. formand, jeg vil ikke komme ind på, hvad det er for nogle fortilfælde, der i dag har ført os til en diskussion, som jeg håber i morgen vil føre os til et positivt resultat, for vi ved alle, hvad der er sket efter afvisningen fra en række af ICAO's medlemsstater, og vi ønsker alle at komme videre med bekæmpelsen af støjen i lufthavnene. Vi kender også den beslutning, som EU på et givet tidspunkt traf om en vis type ændrede fly, og som er i overensstemmelse med kapitel III, og de omstændigheder, der har bragt os i den nuværende situation. Det, jeg gerne vil gøre i første omgang, er at takke hr. Jarzembowski meget oprigtigt for hans fremragende indsats i en meget følsom sag, og også hr. Blokland for rækken af fra et miljøsynspunkt meget positive ændringsforslag, som han har bidraget med til dette forslag fra Kommissionen.
Jeg mener, at det er meget vigtigt - og det har vi alle her sagt - at vi i dag når en løsning, der som nævnt af hr. Sterckx, hvis mening jeg støtter, ikke er den ideelle, men som i det mindste betyder et skridt fremad og hindrer nye sammenstød med tredjelande. Vi må forstå, at vi er med i et multilateralt system, at tingene i ICAO takket være EU's beslutning har bevæget sig, at situationen er blevet forbedret, og at vi nu har et forslag, som i fremtiden giver os nogle klare muligheder for at forbedre situationen i lufthavnene.
Jeg forstå fuldt ud, at vi har mange ændringsforslag, og som De, mine damer og herrer, hvis det ikke var fordi, at vi har nogle internationale forpligtelser, som forpligter os alle, sandsynligvis gerne ville støtte. Jeg vil være Dem taknemmelig, hvis De i morgen netop gør det muligt for os at nå denne internationale aftale, således at vi får et forslag, som støtter det, som de 15 lande i EU har besluttet, stemt om og støttet i ICAO. Derfor vil jeg gerne takke hr. Jarzembowski og hr. Blokland og de to udvalg for deres ambitiøse indsats, der på samme tid har været realistisk, fornuftig og har støttet de 15 landes beslutning i ICAO, og dermed den internationale beslutning.
Jeg mener, at definitionen af en bylufthavn, efter at kravet om en alternativ lufthavn er blevet fjernet, udvider området virkelig meget, og det er positivt. Vi kunne ikke reducere antallet af bevægelser og sætte det ned til 30.000, for det ville bl.a. være i modstrid med grænsen i direktivet om støj, som for kort tid siden blev vedtaget her i Parlamentet.
Jeg synes, at definitionen af en kompetent myndighed er blevet forbedret og muliggør nogle passende margener. Jeg vil endnu en gang understrege, at vi ikke tvinger nogen stat i EU til at oprette et nyt organ, men at den kompetente myndighed i hvert enkelt tilfælde er den, som staten definerer og beslutter, hvorfor det er nødvendigt, at den pågældende stat definerer og fastsætter den, og jeg vil gerne påpege, at vi er enige med Parlamentet i, at det er væsentligt at gøre det klart, at driftsrestriktionerne afhængig af støjniveauet er baseret på de metoder, der er beskrevet i tredje udgave af bind 1 i bilag XVI til ICAO-aftalen. Dette dokument er blevet aftalt på internationalt plan, og vi vil ikke acceptere noget dokument, der er mindre strengt.
Det er klart, at hvis driftsrestriktionerne ikke var baseret på støjniveauet, men på tidspunktet eller banen, ville vi have vanskeligheder med at henvise til dette bilag.
Med hensyn til forpligtelsen til at lave analyser har informationsmængden været et spørgsmål, hvor der er opnået en omhyggelig balance, jf. artikel 5, stk. 1 og 2. Vi ønskede på den ene side ikke at pålægge hverken lufthavnene eller medlemsstaterne unødvendige byrder, men på den anden side skal vi sikre, at beslutningstagningen tager udgangspunkt i et passende beslutningsgrundlag. Selv i det tilfælde, hvor en lufthavn ikke foreslår omfattende driftsrestriktioner, synes vi, at det kan blive til dens egen fordel at lave en så fyldestgørende analyse som mulig for at kunne træffe velfunderede beslutninger.
Vi har foretaget en meget omhyggelig undersøgelse af den rytme, som lufthavnene kan pålægges for elimineringen af fly fra de berørte flåder, idet vi er overbevist om, at referencen bør være antallet af bevægelser. Jeg synes, at et minimum på fem år er et meget strengt krav, og i denne henseende kan vi ikke forkorte denne periode endnu mere.
Hvad angår udviklingslandene, har Kommissionen gennemført en detaljeret undersøgelse, som er kommet til den konklusion, at disse lande har handlet ansvarligt ved at reducere deres flyflåder i kapitel 2, og vi påskønner deres optræden i denne henseende. Vi skal være rimelige over for disse operatører, og jeg synes, at det kompromisændringsforslag, der er blevet stillet, er en løsning, vi kan støtte.
Vi vil også gerne give udtryk for Kommissionens støtte til en generel fritagelse for de virkeligt exceptionelle tjenester, f.eks. på grund af humanitære årsager eller vedligeholdelsesopgaver, som ikke kan foretages et andet sted.
Mine damer og herrer, den kendsgerning, at der træffes kohærente beslutninger i hele Fællesskabet, er et fundamentalt fremskridt. Det betyder, at vi får lejlighed til at erstatte den aktuelle mosaik af restriktioner med foranstaltninger, der er udarbejdet ved hjælp af en kohærent analyseramme, så der anvendes de samme løsninger i europæiske lufthavne, som har problemer af samme art.
Jeg synes, at vi nu står med et direktiv, der kan anvendes i overensstemmelse med vores internationale forpligtelser, og som ydermere vil bidrage til at forbedre livskvaliteten for de borgere, som bor tæt ved lufthavnene. I denne henseende vil jeg gerne endnu en gang, hr. formand, takke for de to ordføreres og Deres, mine damer og herrers, indsats, og for Parlamentets samarbejde og forståelse. Europa-Parlamentet har ønsket at deltage i denne utvivlsomt vanskelige opgave med at gennemføre en lovgivning på rekordtid, som vil gøre det muligt for os at undgå en anden type problemer på internationalt plan.
Mange tak, hr. formand. Jeg håber, mine damer og herrer, at Deres stemme og opbakning i morgen en gang for alle vil gøre det muligt for os at løse denne sag, som vi har trækkedes med i alt for lang tid.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0365/2001) af Izquierdo Rojo for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder om kvinder og fundamentalisme (2000/2174(INI)).

Izquierdo Rojo (PSE)
Hr. formand, først vil jeg gerne give udtryk for min anerkendelse af denne forsamling, fordi den har accepteret forslaget om at udarbejde en betænkning om "Kvinder og fundamentalisme" og gjort det muligt for os at tage fat på dette alvorlige problem og gjort denne forhandling og den efterfølgende afstemning mulig til trods for de vanskeligheder, det indebærer, og de eksisterende pressioner. På vegne af flere hundrede millioner mennesker, som ser sig berøvet eller får begrænset deres rettigheder på grund af fundamentalistiske pressioner, mange tak til Europa-Parlamentet.
I dag skal EU forsvare menneskerettighedernes almengyldighed i en globaliseret verden, hvor fundamentalisterne er en alvorlig trussel mod frihedsrettighederne, menneskerettighederne og freden. Denne betænkning kommer med nyttige forslag, som kan bruges til at bekæmpe dem.
Det første, hr. formand, er, at vi ikke skal gøre religiøs fundamentalisme til et tabuemne, for man løser ikke problemerne ved at fortie dem eller skjule dem, men ved at kende dem og konfrontere dem.
For det andet skal den ene slags fundamentalisme ikke bekæmpes med andre med modsat fortegn. Menneskehedens historie er fuld af den slags fejltagelser. Det er til gengæld rigtigt, at fundamentalisme viger ved fremme af og udøvelse af de demokratiske frihedsrettigheder, ved fremme af kvindernes frigørelse, ved pluralisme og ideologisk og kulturel mangfoldighed, ved støtte til åbning og accept af disse forskelle og ved økonomisk og social velfærd.
Hr. formand, et af de centrale elementer, som har vist sig at være egnet til at bekæmpe fundamentalismen, er modernisering i pluralistisk og multikulturel betydning. Der findes ingen social modernisering uden den menneskelige. Forsøg på at modernisere et samfund ved at marginalisere kvinderne fra demokratiet slår fejl. Det er baggrunden for fordømmelsen af de delvise moderniseringsprocesser fra nogle statschefer, som kun ønsker en økonomisk og teknologisk modernisering, alt imens de grundlæggende træk ved et fuldstændig patriarkalsk samfund bibeholdes.
I dag er kvinderne det vigtigste fundament for social fornyelse. Der findes dog, hr. formand, ikke kun en type emanciperet kvinde. Kvindernes identitet skal kunne være personlig og individuel, uanset religion, tradition og kultur. Stereotyper, klæder, værdier, livsmønstre og adfærdsmønstre skal være et spørgsmål om et frit personlig valg.
Hr. formand, et andet centralt element for at beskytte et samfund mod fundamentalisme er verdsliggørelsen eller adskillelsen mellem offentlige anliggender, som hører til den politiske sfære, og de religiøse overbevisninger og trosretninger, som skal være frie og respekterede, og som tilhører individernes privatsfære.
Religionens råderum i social og politisk sammenhæng kan omfatte en meget bred vifte af muligheder.
Hr. formand, de beskyldninger, der fremsættes mod denne betænkning, er uretfærdige, for den skelner og differentierer klart og respektfuldt mellem fundamentalisme og normal religionsudøvelse, til trods for at der i nogle perioder for nogle religioner ikke har eksisteret en sådan skelnen.
Vi står altså, hr. formand, over for en enorm svøbe for menneskerettighederne. Selv om vi kun ser på kvinderne og kun på vore dage, kan vi opregne flere hundrede millioner personer, som får berøvet, begrænset, overtrådt eller elimineret deres rettigheder og frihedsrettigheder.
På grund af de forskriftsmæssige tidsbegrænsninger har jeg ikke kunnet komme ind på Safiya Huseini i Nigeria, der er dømt til døden ved stening, og jeg har heller ikke kunnet komme ind på de iranske kvinder, som bliver pisket offentligt, og heller ikke på dem, jeg har set hængt på fotografier, og jeg har heller kunnet nå at hindre, at Maryam Ayoubi blev henrettet ved stening sidste år. Til trods for at de iranske myndigheder havde svaret Kommissionen, at det var tre år siden, at de havde stenet kvinder, har FN og Amnesty International alligevel medregnet denne henrettelse.
Jeg ønsker derfor, hr. formand, at denne betænkning kun bliver et første skridt, som bliver fulgt op af andre specifikke forslag fra Parlamentet, som gør det muligt for os i hvert enkelt land og i hvert enkelt tilfælde at se, hvad et menneskeliv er værd i EU.

Karamanou (PSE)
Hr. formand, som rådgivende ordfører for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender vil jeg gerne rette en varm tak til ordføreren for hendes fremragende betænkning og for hendes mod til at udtrykke nogle ubehagelige sandheder.
For nylig krævede vi Taleban-styrets sammenbrud, hvor de afghanske kvinders tragiske stilling ikke var til at tage fejl af. Siden har vi oplevet den dramatiske historie om Safiya Hussein, som en islamisk domstol i Nigeria dømte til døden ved stening, fordi hun fødte et barn uden for ægteskabet. Der har været en lignende dom i Sudan. Alle disse begivenheder viser, at denne betænkning er så aktuel, som den overhovedet kan være. Imidlertid har disse tilfælde atter på dramatisk vis bragt spørgsmålet om de fundamentalistiske og udemokratiske styrers krænkelse af kvinders rettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder på bane.
Det, der skete i Afghanistan, da Taleban-styret kom til magten, er et meget typisk eksempel. Fra den ene dag til den anden blev kvinderne frataget de mest grundlæggende menneskerettigheder. Som alle udemokratiske styrer baserede talebanerne deres magt på kvindernes underkastelse og tilbagevenden til rødderne. Under styrer som dette kontrolleres kvinders seksuelle adfærd, levevis og reproduktive funktioner, ja, endog deres påklædning, af de religiøse ledere, som handler i såkaldte hellige loves og kulturelle traditioners navn, samtidig med at umenneskelige, voldelige og ydmygende straffe som piskning og stening er hverdagskost. Vi bør ikke glemme, at omkring 5.000 kvinder hvert år myrdes af mandlige familiemedlemmer ud fra æresmotiver, uden at gerningsmændene bliver straffet. 130 millioner kvinder i hele verden har fået skamferet deres kønsorganer, og hvert år udsættes to millioner for dette overgreb.
Jeg vil imidlertid gerne fremhæve, at fundamentalismen ikke kun trives i udviklingslandene, den forekommer også i Europa. Efter min opfattelse har Polen et alvorligt problem. Jeg har her en klage, som er undertegnet af 100 kendte personer, der anklager den katolske kirke for uacceptable indgreb og forsøg på at kontrollere kvinders reproduktive funktioner.

Smet (PPE-DE).
Hr. formand, Det Europæiske Folkeparti fordømmer enhver form for fundamentalisme, det har vi sagt gentagne gange her, og på den baggrund synes vi derfor, det er vigtigt, at denne betænkning udarbejdes i Parlamentet. Vi har da også støttet den.
Fundamentalister har ændret deres religions myte til en strømlinet ideologi, som udgør grundlaget for deres regime, og det er absolut nødvendigt, at vi i Vesten forstår denne fundamentalisme. Vores intellektuelle må gøre sig disse bestræbelser. Samtidig skal det kristne eller postkristne samfund i Europa på ny bekræfte dets egen moralske identitet, både for bedre at kunne forsvare dets egne værdier og for at forstå, hvad der sker i resten af verden, eller hvad der sker med de 2,5 millioner muslimer, som bor i det nuværende EU.
Behandlingen af kvinder under fundamentalistiske regimer, som er emnet for denne betænkning, er et meget vigtigt punkt. Det er uacceptabelt, at kvinderne fratages deres rettigheder og deres værdighed, men det er desværre ikke lykkedes ordføreren at udarbejde en betænkning, som skelner mellem, hvordan man oplever sin religion og religionens plads i samfundet på den ene side og den religiøse fundamentalisme på den anden side. Følgen heraf er, at religionen nægtes det, som andre institutioner og strømninger loves, nemlig ytringsfrihed, frihed til at give udtryk for sin mening, selv om en del af denne mening ikke erfares som værende i overensstemmelse med samfundets udvikling, og denne opfattelse deler jeg.
Derfor godkendte PPE-DE-Gruppen ikke teksten i Kvindeudvalget, hvor meget den end afskyr undertrykkelse af kvinder. Jeg har personligt i mit parti sammen med en række feministiske grupper i Afghanistan startet en støtteaktion for at give dem en chance for at frigøre sig. Hvis Europa vil have nogen indflydelse, og det er jo formålet med vores handling - formålet med vores aktion er ikke at lancere et tomt slogan, men at have indflydelse - så er vi nødt til at lære at forstå fundamentalismen, hvad enten vi vil eller ej. Jeg vil slutte med en reaktion fra muftien i Marseille. Den er på engelsk, og jeg tror, han har ret, og at det også må være med til at bestemme vores holdning.
Muftien fra Marseille

Gröner (PSE).
Hr. formand, kære kolleger, den store fortjeneste ved fru Izquierdo Rojos betænkning er, at den på ny har udløst en bred diskussion om den religiøse fundamentalismes indflydelse på kvinders frigørelse. På den socialdemokratiske gruppes vegne hilser jeg betænkningen velkommen. Den understreger Europas ansvar for respekten for de grundlæggende rettigheder og de demokratiske principper samt staternes sekulære karakter. Men over hele verden begrænses eller krænkes kvindernes rettigheder under henvisning til religiøse eller kulturelle traditioner eller love. Det gælder ikke kun for islamister, men også for andre religiøse grupper.
Efter vanskelige forhandlinger foreslår Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder i over 30 punkter konkrete foranstaltninger, som har fået støtte af fire grupper. Vi beklager overordentligt, at netop PPE-DE-Gruppen ikke var indstillet på kompromisforhandlinger. Ordføreren ville gerne.
Der burde dog være konsensus om at bekæmpe fundamentalisternes undertrykkelsesmekanismer. Taleban-styret i Afghanistan har leveret et eksempel på, hvordan de som det første kastede kvindernes rettigheder over bord, tvang kvinderne ind under burkaen, fratog dem uddannelse og lægebehandling og afskar dem fra enhver erhvervsmulighed.
I en fælles erklæring fra Europa-Parlamentets Kvindeudvalg og kvinderne i Europarådet kræver vi en international gruppe af kvindelige observatører, som kontrollerer, at kvinderne i Afghanistan atter sikres deres menneskerettigheder uden begrænsninger. Vi fordømmer enhver form for fundamentalisme, krænkelser og forbrydelser på grund af den såkaldte ære, det være sig stening, skamfering af kønsorganer eller forholdelse af de reproduktive rettigheder, også i Europa!
Inden for EU må vi påvirke indvandringslovgivningen og asylpolitikken i retning af, at kønsspecifikke og ikke-statslige forfølgelsesgrunde anerkendes. I mit land er dette genstand for en voldsom diskussion, og også der er det de kristelige demokrater, som ikke vil medvirke til et kompromis.
Van der Laan (ELDR).
Afghanistan, et land, hvor kvinder under Talebans rædselsregime ikke måtte forlade hjemmet, ikke måtte arbejde og ikke måtte få undervisning, er det mest rystende eksempel på et land, hvor fundamentalister har brugt deres vrangforestillinger til at undertrykke kvinder. Men også i mindre målestok er der overalt i verden kvinder, som under dække af religion bliver undertrykt, mishandlet eller diskrimineret.
I mange islamiske lande bliver pigers kønsorganer skamferet. Det står der imidlertid intet om i Koranen. Koranen forbyder det oven i købet. Her har vi ikke med religion at gøre, men med fundamentalisme.
Hos nogle kolleger hersker den misforståelse, at jeg og andre kolleger afviser enhver indblanding af religion i politik. Det er ikke rigtigt. Vi glæder os over, at mennesker er involveret i den europæiske politik. Det drejer sig om erhvervslivet, miljøorganisationerne og fagforeningerne. Naturligvis vil også de forskellige religioner lobbye for deres interesser og idealer. Den kendsgerning, at også kirker forsvarer deres politiske dagsorden her, hos medlemmer af Europa-Parlamentet, kan vores institution være stolt over. Jeg glæder mig derfor over Vatikanets interesse for denne betænkning, bl.a. i den ansete spanske avis El Pais. Som et udspil til en åben dialog med Vatikanet vil jeg som svar på deres kritik sige, at vi simpelthen vil have, at kvinder selv kan beslutte, om de vil have børn eller ej og hvornår.
I betænkningen henledes opmærksomheden også på kvinder i udviklingslande og på lesbiske kvinder, som befinder sig i en vanskelig situation. Det er virkelige problemer, som politikerne meget bedre kan løse i samarbejde med kirkerne. Samarbejde giver altid bedre resultater. Tænk f.eks. på vores fælles bekæmpelse af dødsstraf eller af fattigdom. Hvor ville det være smukt, hvis vi på vej mod endnu mere samarbejde kunne indlede en åben dialog om Vatikanets holdning til kondomer. Sidste år døde 2,6 millioner mennesker i Afrika af aids. Hvis Vatikanet holder op med at forbyde kondomer, kan vi måske redde en procentdel deraf.
Lad os derfor indlede denne åbne dialog, for at vi engang med tiden sammen kan bekæmpe fundamentalismen. Men hver især ud fra sit eget ansvar. Jeg takker ordføreren og de kolleger, som vi har samarbejdet med.

Sörensen (Verts/ALE).
Hr. formand, kære kolleger, jeg tror, at alle er enige om, at fundamentalisme har en uhyre negativ indflydelse på kvindens frigørelsesproces. Den er en kilde til krænkelse af menneskerettigheder, kvinders rettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, som er fastlagt i de internationale traktater og konventioner, og den udøver ikke kun direkte, men også gennem religiøse forskrifter, kulturelle særpræg, sædvaner, politiske aktioner og samfundsnormer sin overordentlig skadelige indflydelse. Kvinders rettigheder er menneskerettigheder, og det skal udgøre grundlaget for vores aktioner. Kvinder understreger efter min opfattelse, og det har vi hørt, ligeværdighed og ikke forskelle mellem mennesker. Lad os være hævet over vores religiøse forskelle for at nå frem til en mere human verden, helst uden vold. Hvor mange krige og voldshandlinger finder ikke deres forkerte grundlag i religiøs intolerance, ofte tilskyndet af politiske interesser og ikke af religion. Som et nyligt eksempel nævner jeg den unødige, nytteløse vold mellem muslimer og hinduer i Indien.
Denne betænkning ville få en meget positiv virkning, hvis den ekstreme risiko ved fundamentalismen, nemlig kvinders og pigers lidelser i Afghanistan, takket være forslagene i betænkningen ændres til at være et godt eksempel på, hvordan det også kan lade sig gøre på en anden måde.
Jeg vil tydeliggøre det. Vi anmoder i denne betænkning om, at Rådet, medlemsstaterne og Kommissionen tager et fælles initiativ til at sende en særlig gruppe observatører, der er specialiseret i kønnenes ligeberettigelse, til Afghanistan for at overvåge, at kvindernes rettigheder respekteres, således som disse er fastlagt i internationale aftaler og konventioner, og ligeledes at bistands- og genopretningspolitikken tager behørigt hensyn til interesserne vedrørende lighed mellem mænd og kvinder. Herved kan det drama, som Taleban har forvoldt, og løsningen deraf bruges i bekæmpelsen af andre former for fundamentalisme.
Et andet positivt aspekt af denne betænkning er, at den udtrykker ønsket om, at der i det fremtidige direktiv om procedurer for opnåelse af asyl i medlemsstaterne tages hensyn til forskellige former for forfølgelse af kvinder.

Eriksson (GUE/NGL).
Hr. formand, det har taget lang tid at få denne betænkning forelagt for plenarforsamlingen, eftersom religion og seksualitet uden tvivl er to spørgsmål, som er meget følsomme - også i Kvindeudvalget. Nu er vi kommet så langt, og jeg vil takke de kolleger, der har gjort sig store anstrengelser for at få udarbejdet en del nye ændringsforslag. Jeg vil især sige tak, fordi man har udvist mod ved at tage Saudi-Arabiens rolle op, noget som ellers normalt forties, hvor vi kan sige, at vi lever i en epoke, der kendetegnes ved nyliberal økonomisk fundamentalisme.
Der findes mange forskellige former for fundamentalisme både uden for og inden for EU's grænser. Jeg kan ikke lade være med at nævne sidste uges skandale, en af mange skandaler gennem årene. Denne gang gjaldt det USA. Der har den katolske kirke beskyttet sine repræsentanter, som i en generation har begået seksuelle overgreb på børn i menighederne. Værst bliver det, når dette uvæsen forsvares med rettens hjælp. Jeg tænker på de aktuelle tilfælde i Nigeria, hvor kvinder dømmes til døden ved stening, fordi de har haft seksuelle forhold uden for ægteskab. Jeg tænker også på retssagerne i Portugal mod kvinder, der har fået en abort, og mod de personer, som har hjulpet dem med at gennemføre disse aborter, samt på den netop gennemførte folkeafstemning om samme spørgsmål i Irland. Dette er blot nogle eksempler blandt mange, som beviser mandens selvpåtagede rolle, hvor han bestemmer over kvinder og børn som sine personlige ejendele. Det sker ofte i religionens navn og ofte med lovgivningens beskyttelse.

Poli Bortone (UEN).
Hr. formand, kære kolleger, det er altid revolutionerende at tale om kvinders forhold, og derfor er det nødvendigt at præcisere nogle begreber først. Fundamentalisme har ikke kun indvirkning på kvinders liv, men også på befolkningernes liv i det hele taget, og den bør principielt bekæmpes og forkastes, fordi den ligger til grund for en samfundsopfattelse, der skaber konflikter. Det er netop på grund af denne iboende karakter, at fundamentalismen har de værste konsekvenser for kvinderne, idet den bliver til en slags etisk retfærdiggørelse for misbrug og vold.
Det er klart, at respekten for de grundlæggende menneskerettigheder i endnu højere grad er en kulturel værdi end en juridisk værdi, og det er en værdi, som EU's medlemsstater er fælles om. Denne fælles værdi støder sammen med skikke, sædvaner, religioner og kulturer, som Europa ikke mindst kommer i kontakt med på grund af indvandringsfænomenet. Som katolik vil jeg dog gerne sige, at jeg absolut ikke ser de former for integralisme og fundamentalisme i katolicismen, der tilsyneladende antydes i betænkningen.
Jeg er helt enig i anmodningen om et universelt moratorium for henrettelser og dødsstraf, om en kraftig og effektiv indsats og om en mobilisering imod lemlæstelse, piskning og stening, sådan som vi har gjort i sager som den nigerianske kvinde Safiyas, og sådan som vi vil gøre fremover. Her vil jeg tillade mig at rejse nogle problematiske spørgsmål og endnu en gang opfordre Kommissionen og Parlamentet til at gøre sig nogle overvejelser omkring familieretten, minimumsbetingelserne for asylret, integrationen - hvor man bør gå bort fra den hykleriske tankegang, der svinger mellem fuld integration i EU's medlemsstater og respekt for identiteten - og en klar adskillelse mellem kirke og stat eller rettere sagt mellem religion og politik.
Til sidst vil jeg gerne slå fast, at vi afviser enhver form for vold og undertrykkelse af mennesker, hvad enten det er mænd eller kvinder. Vi beder ikke bare Kommissionen om at sikre, at man i forhandlingerne overholder EU's acquis, når det gælder kvinders rettigheder, men om også at gå mere i dybden med alle disse problematiske aspekter, for der er mindst lige så mange uløste problemer tilbage som dem, vi allerede har taget op.

Belder (EDD).
Tusinder af kvinder lider under undertrykkelse, mishandling eller andre utilfredsstillende tilstande. Ethvert seriøst forsøg på at gøre noget ved det fortjener støtte. Kvinder og mænd er jo ligeværdige, og kvinder fortjener respekt for deres evner. Som kristen har jeg fået denne opfattelse fra Bibelen.
Betænkningen om kvinder og fundamentalisme giver imidlertid ingen løsning på denne problematik. Tværtimod går den for vidt i retning af samme slags intolerante fundamentalisme, som den vil bekæmpe. Respekt for de troendes dybeste overbevisning kan man ikke mærke. Arrogant foreskriver betænkningen, hvad der er godt, og hvad der er dårligt. Religioner betragtes udelukkende negativt og ensidigt.
Den bærende ideologi i betænkningen er troen på, at mennesket selv bestemmer, hvad der er godt, og hvad der er forkert. Mennesket har kun rettigheder. Alle indbyrdes bånd af kærlighed og omsorg, solidaritet og selvfornægtelse er mistænkelige. Det forekommer mig at være ren egoisme, til trods for at det sker under dække af menneskerettighederne.
Udtalelsen om moderskabet udgør et lavpunkt i betænkningen. Moderskab er pr. definition ikke et rent personligt spørgsmål, alene af den grund, at børn har en egen personlighed. Desuden skildres faderen på en afskyelig måde som en, der udøver kontrol med kvindens forplantningsevne. Som far føler jeg mig meget dybt såret over det. Vil ordføreren måske afskaffe manden?
Hr. formand, jeg er ked af det på grund af ordførerens arbejde, men jeg håber, at denne betænkning forkastes. Lad os søge andre midler til at forbedre de lidende kvinders stilling.

Bonino (NI).
Hr. formand, fru Poli Bortone beder som katolik meget tydeligt om en klar adskillelse mellem kirke og stat eller - sådan som hun sagde - rettere sagt om en adskillelse mellem religion og politik. Som ikke-religiøs vil jeg gerne fremsætte nøjagtigt den samme anmodning, der efter min mening giver såvel de troende som de politisk ansvarlige deres værdighed tilbage. Kære kolleger, det er netop det, der er problemet, nemlig en adskillelse mellem religion og politisk magt og beslutningstagning. Det er ikke kun et problem, når vi taler om de såkaldt fundamentalistiske religioner. Der er ikke kun tale om den ekstreme situation med lemlæstelse af kønsdelene eller med shariaen, men også om den generelle, normale og almindelige situation i vores lande, hvor det er nødvendigt at adskille kirke og stat og at adskille religion og politik.
Det er det grundlæggende spørgsmål, som vi skal være modige nok til at løse. Det er alt for let at fordømme de ekstreme tilfælde og Afghanistan, mens det er sværere at feje for sin egen dør og tale om de sammenblandinger, der sker hele tiden. Her tænker jeg f.eks. på den videnskabelige forskning, på forbuddet mod at bruge overskydende celler fra embryoner til videnskabelige formål, på kirkens holdning til kloning i behandlingsøjemed og på politikernes lydighed i den forbindelse. Derfor er meningen med denne forhandling og denne betænkning, både for os og for alle kvinderne i de arabiske lande, hvad enten de er ekstremistiske eller ej, at den enkeltes værdighed og respekten for den enkeltes tro bliver en realitet ved, at vi påtager os vores ansvar og sørger for en adskillelse mellem religion og politik og mellem kirke og stat.
Jeg tror således, at dette bør være vores grundlag, og at vi bør være modige nok til dette, uden at vi nøjes med at tage os af de ekstreme episoder, som man siger.
Vi skal passe på! Der skal være en klar adskillelse, for hvis vi giver nogle indrømmelser på grund af kulturel relativisme, tror jeg bestemt ikke, at vi gør de arabiske landes og vores landes kvinder, som kæmper for deres ansvar og pligtfølelse, en tjeneste.

Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE).
Hr. formand, i de europæiske samfund og navnlig i Europa-Parlamentet, der kæmper for respekten for menneskerettighederne, er debatten om fundamentalisme og dens konsekvenser for menneskers liv samt for samfundets produktivitet og kreativitet af kolossal betydning.
Historien såvel som nutiden viser, at kvinder er de første og de letteste ofre for fundamentalismen, og den omstændighed danner grundlag for den interesse, Parlamentets Udvalg om Kvinders Rettigheder udviser for emnet.
Krænkelser af kvinders menneskerettigheder er noget, der foregår dagligt i mange områder i verden, og som kommer til udtryk på forskellige måder og på forskellige områder af enten det offentlige liv eller privatlivet. Hvis vi skal udøve selvkritik, må vi erkende, at det var talebanernes ødelæggelse af kulturskattene og terrorangrebet den 11. september, som åbnede vores øjne for de afghanske kvinders situation. Menneskerettighedskrænkelsen i Afghanistan og andre steder foregår altid under påberåbelse af kulturelle eller religiøse omstændigheder og traditioner. Der er ingen tvivl om, at det er på kvindernes område, det er vanskeligst at få gennemført fremskridt i et land eller et samfund. Vi ser således, at, når det gælder økonomiske fremskridt, tør man i mange lande, som beskyldes for at krænke menneskerettighederne, især kvinders rettigheder, gennemføre reformer, som ofte går imod traditionelle og religiøse regler, hvorimod der altid er modstand mod forandringer, når det drejer sig om kvindernes liv og rettigheder.
Der, hvor min politiske gruppe er uenig med ordføreren, er med hensyn til den rolle, som religion spiller i menneskers liv. Vi er ikke enige i, at religion og menneskerettigheder er i strid med hinanden. Ligesom overholdelsen af religiøse regler absolut ikke kan kædes sammen med undertrykkelse og vold. Min politiske gruppe har flere gange stillet ændringsforslag, som går i denne retning, men de har ikke opnået ordførerens interesse. Min gruppe har også stillet ændringsforslag til plenarforsamlingen, som går i denne retning.
Vores taktik er ikke at gå imod borgernes religiøse følelser, men at mobilisere alle politiske midler for at gennemføre principperne i verdenserklæringen om menneskerettigheder i alle politikker, på samme måde som Europa-Kommissionen for nylig tog initiativ til at styrke disse politikker inden for de eksterne forbindelser.

Torres Marques (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, det er meget vigtigt, at Europa-Parlamentet diskuterer og vedtager en betænkning om kvinder og fundamentalisme. Det er et yderst aktuelt politisk emne, der er meget følsomt, og som skal behandles med omhu, men også med umisforståelig fasthed. Vi mener i EU, at lige rettigheder for kvinder og mænd er et af vores største goder, og at vi alle har ret til ikke at blive udsat for vold hverken i eller uden for hjemmet og til at udøve de funktioner, som vi har evner, lyst og interesse til. Vi vil gerne dele disse rettigheder med alle kvinder i verden. Den vold, som vi er vidne til i verden, særlig de forhold, som de afghanske kvinder havde under Taleban-styret, gør sig desværre også gældende i andre lande, hvor kvinders værdighed og vilje undertrykkes af religiøse eller politiske grunde. Vi må tage afstand fra og bekæmpe alle former for fundamentalisme i verden, som tillader den slags. Ingen vil kunne forstå, at Europa-Parlamentet ikke skulle kunne tage klar stilling i denne sag.
Der er nu blevet stillet mange ændringsforslag med henblik på kompromis. Vi må bestræbe os på at komme hinanden i møde, og vi må have en åben og tolerant holdning i dette spørgsmål. Der må ikke være fundamentalisme fra vores side i denne sag om yderliggående holdninger i forhold af enorm betydning rundt om i verden og i visse tilfælde også i EU, ikke mindst med hensyn til beslutningen om at få børn.
At stemme imod alle former for fundamentalisme er denne betænknings formål. Hvis Europa-Parlamentet ikke skulle vedtage den, ville de politiske konsekvenser blive særdeles alvorlige, for det ville være at sige til verden, at Europa-Parlamentet ikke kan nå til enighed om at bekæmpe fundamentalisme i verden.

Fraisse (GUE/NGL).
Hr. formand, kære kolleger, jeg tror, vi er fanget mellem ønsket om klarhed og de vanskeligheder, der knytter sig til dette emne. Jeg føler et vist ubehag ved denne betænkning. Det krævede afgjort mod at udarbejde betænkningen, men var det virkelig nødvendigt med så vage formuleringer? Grænsen mellem religion og fundamentalisme er efter min opfattelse ikke klart defineret, om der overhovedet trækkes en sådan grænse. Hvad betyder det? Afgjort ikke at der på den ene side er de onde fundamentalister og på den anden den uanfægtelige religion, men at der ikke må ske en sammenblanding af religion og fundamentalisme. Jeg udtaler mig i denne forbindelse som forsker og ikke som kvindelig politiker. Jeg har arbejdet med kvindernes historie, og ét kan fastslås: Der findes ikke nogen religion, som ikke omfatter et kønsrelateret hierarki. Dette kan vi ikke ændre ved, det er en historisk kendsgerning. Og denne historiske kendsgerning bør vi åbent og ærligt se i øjnene, når vi i Europa-Parlamentet ønsker at bekæmpe enhver form for fundamentalisme.
Alle religioner opretholder et kønsrelateret hierarki. Nogle ønsker at fremme kvindernes rettigheder i visse henseender, men de færreste vil skabe og fremme ligestilling mellem kønnene. Det begreb eksisterer ikke. Det må man, som det hedder, "leve med". Personligt går jeg ind for adskillelse af kirke og stat. Mit udsagn vidner om, at jeg ikke bekender mig til nogen religion. Mine ord er rettet til dem, der gør. De ved, uanset om de er fundamentalister eller ej, at der ikke findes nogen religion, som har frembragt en teori om ligestilling mellem mænd og kvinder.
Jeg føler ubehag ved den foreliggende betænkning, fordi der er ting heri, som ikke stemmer. I betragtning T anføres eksempelvis, at det er muligt at forene fundamentalistiske og feministiske holdninger. Intet er mere forkert! Man kan arbejde med og forestille sig frigørelsesstrategier til trods for fundamentalismen - visse iranske kvinder har bevist dette - men der er på ingen måde tale om en absolut sandhed. Også når jeg under punkt 31 læser, at man opfordrer de religiøse ledere til at indrømme kvinderne ret til at bestemme over deres egen krop, må jeg sige fra. Den opfordring får man dem ikke til at følge. De vender sig imod svangerskabsforebyggelse og fri abort. Det ved vi, uanset om der er tale om fundamentalisme eller ej.
Lad os dog sagligt og i fuld åbenhed tage disse forhold under overvejelse. Vi vil ikke være enige, men den enkeltes holdning vil være klar for alle.

Borghezio (NI).
Hr. formand, vi er overbeviste tilhængere af kampen for at forsvare kvinders rettigheder, som trædes under fode af fundamentalisterne, men vi synes ikke, at betænkningen tjener denne sag særlig godt. Når man i betænkningen kritiserer de religiøse organisationer for at udelukke kvinderne fra ledende poster i hierarkiet, retter man ikke skytset imod den fundamentalisme, der skaber frygt - nemlig den islamiske - men snarere imod kirken, som lader præstegerningen være forbeholdt mænd. I betænkningen modsiger man sig selv, når man foreslår Europa-Parlamentet - hvilket i øvrigt sker på en arrogant og ikke særlig respektfuld måde - at påtvinge paven og biskopperne sine holdninger til dogmatiske og ideologiske spørgsmål. Man må spørge sig selv, hvad Europa-Parlamentet bliver til på den måde - bliver det folkets Parlament eller et Parlament i mørke kræfters tjeneste?
Vi vil endnu en gang gøre opmærksom på to misforståelser. Den første misforståelse er at sidestille islamisk fundamentalisme med den kristne traditions principper - der betegnes som forældede og tilbagestående - når den kristne og katolske tradition er en integreret del af de europæiske befolkningers værdi- og kulturfællesskab. Den anden misforståelse er at betragte islamisk fundamentalisme som en særlig afart af islam, når den snarere repræsenterer en korrekt og almindelig fortolkning af islam, som man lærer på alle islamiske universiteter. At ignorere denne sandhed er sikkert politisk korrekt, men det forhindrer Europa i at forsvare sig imod farerne ved de muslimske samfund, hvor shariaens strenge forskrifter er gældende, forskrifter, som ikke tager mere hensyn til kvinders rettigheder, end de tager hensyn til vores familieret og alle frihedsprincipperne.

Mauro (PPE-DE).
Hr. formand, jeg må sige, at jeg stiller mig meget tvivlende over for denne betænkning, og det siger jeg ikke på grund af min partiholdning, men på baggrund af min erfaring i de sidste to år, hvor jeg har været næstformand for menneskerettighederne i AVS-forsamlingen, og hvor jeg har brugt mange af mine kræfter på at fremme kvinders frihedsrettigheder. Jeg stiller mig tvivlende over for en stor del af indholdet, og hvis jeg skal gøre rede for mit synspunkt endnu en gang, vil jeg gerne henvise til vigtigheden af det emne, som fru Bonino efter min mening gav en udtømmende behandling i sit indlæg.
Problemet er en adskillelse mellem religion og politik. Ud fra dette synspunkt er det, hvis der skal være en adskillelse, nødvendigt at forstå, at der er to måder at undersøge disse to radikalt forskellige aspekter af virkeligheden på. Det er nemlig sådan, at den eneste fundamentalisme, som jeg virkelig er bange for, er fundamentalismen i forbindelse med de former for idealisme, hvor man ikke længere har den realistiske sans, der skal til for at behandle hvert emne med hver sin metode. Så når jeg læser i betænkningen, at vi skal fordømme de stater, hvis retssystem ikke giver kvinder mulighed for at deltage i regeringen, og når jeg ikke sætter dette i relation til en almindelig stat, men til en stat som f.eks. Vatikanstaten, forstår jeg med det samme, at der er noget galt, for her beder man os om at tage stilling til noget med nogle privilegier, som er nationalstaternes, og på nogle områder, der går meget længere end til denne foranstaltning.
Hvis religion og politik skal adskilles, er problemet på samme måde kirkens frihed, som ikke må være underlagt synspunkter og privilegier af politisk karakter. Når jeg læser sådan noget som det, der står i punkt K i betænkningen, nemlig at religiøse organisationer næsten begår en forbrydelse efter en formodet europæisk ret, når de administrerer offentlige aktiviteter - hvilket f.eks. vil sige, at en religiøs organisations eller ordens ledelse af et hospital eller en skole på sin vis er en trussel for europæisk ret - stiller jeg mig således helt uforstående over for dette.
Derfor vil jeg gerne endnu en gang give udtryk for, at vi skal kæmpe for kvinders rettigheder, selv om jeg ligeledes stiller mig tvivlende over for metoden og indholdet i denne betænkning.

Zrihen (PSE).
Hr. formand, kære kolleger, den 8. marts markerede vi kvindernes internationale kampdag. Jeg håber, alle Europa-Parlamentets medlemmer i den anledning har deltaget i møder, samtaler og konferencer for endnu en gang at fastslå, at ligestilling mellem mænd og kvinder er en afgørende forudsætning for demokratisk udvikling af vores samfund.
I EU's charter om grundlæggende rettigheder finder vi bl.a. retten til menneskelig værdighed, retten til respekt for menneskets integritet, retten til at tænke frit og til samvittigheds- og religionsfrihed samt ligestilling mellem mænd og kvinder.
Lad os derfor også i Europa-Parlamentet påtage os vores del af ansvaret. Vi må som europæiske borgere, mænd og kvinder, anvende og sikre anvendelse af disse rettigheder i EU og forsvare og udvikle disse værdier i resten af verden. Jeg vil gerne understrege, at vedtagelsen af den foreliggende betænkning vil være et væsentligt bidrag til denne indsats. Vi må utrætteligt og vedvarende erindre om, at kvinderne er de primære ofre for fundamentalismen. De er ofre for vold, for socioøkonomisk, politisk og seksuel forskelsbehandling, for fysiske og psykologiske overgreb og tvang. De oplever, at de nægtes grundlæggende rettigheder - ligestilling, adgang til uddannelse og til det politiske liv - og alt sker i fundamentalismens navn. Den betegner en fornægtelse af enhver form for menneskerettigheder.
Vi må og kan yde denne indsats. Det betyder fremme og beskyttelse af demokratiet og menneskerettighederne i vores associeringsaftaler. Det betyder også interkulturel dialog i Middelhavsområdet ved i øget omfang at sætte fokus på kvinders aktive deltagelse i de aktioner og programmer, vi støtter.
Endelig betyder det støtte til kvinder, der søger asyl i EU på grund af den forfølgelse, de i fundamentalismens navn udsættes for i deres hjemlande. Det bør være en hjørnesten i vores indsats at forsvare kvinders rettigheder og sikre ligestilling mellem mænd og kvinder, hvilket kræver særlig opmærksomhed fra Europa-Parlamentets side. Lad os derfor i Europa-Parlamentet med vedtagelsen af dette direktiv sende et signal til kvinderne og dermed sikre den nøgle, som kan løse dem af lænkerne. Lad os endnu en gang vise, at vi påtager os vores del af ansvaret.

Montfort (NI).
Hr. formand, det er en særdeles spændende debat, men jeg må konstatere, at få taler om den foreliggende tekst. Utvivlsomt fordi betænkningen efterlader mange af os i en tilstand af rådvildhed. Forløbet vidner om, at initiativet ikke er hensigtsmæssigt. Først var der tale om en betænkning om islam og kvinderne, og i sidste ende blev det en betænkning, som er anstrengt og uklar, og som mangler sammenhæng.
Ud fra et - helt forståeligt - ønske om ikke at angribe islam, anføres en vag definition af begrebet fundamentalisme. Er fundamentalisme ikke en karikatur af religionen? Vi er alle enige om at holde det timelige adskilt fra det åndelige, og det er derfor i virkeligheden ikke Europa-Parlamentets opgave at vove sig ud i et ganske tvetydigt forsøg på sammenlignende teologi. Der er imidlertid visse punkter, som fortjener at vinde tilslutning. Dette gælder især udsagnet om, at sædvaner og religiøs overbevisning, som er i modstrid med de personlige rettigheder - i særdeleshed kvindernes rettigheder - ikke kan accepteres i EU's medlemsstater, og at rettigheder, der afledes af medlemsstaternes familieret, går forud for oprindelseslandenes ret.
Afslutningsvis skal det understreges, at ligestilling mellem mænd og kvinder ikke er et teoretisk spørgsmål. Det drejer sig om at fremme kvindernes sag og pege på deres plads og deres rolle i samfundet ikke blot som kvinder, men som en del af menneskeheden, som også mændene, og dermed med del i samme værdighed.

Martens (PPE-DE).
Hr. formand, fundamentalisme skaber mange problemer for samfundene, og navnlig kvinder er ofre for den. Tænk f.eks. på situationen for kvinderne i Afghanistan, steningen af kvinder eller traditionel praksis som omskæring af kvinder, som desværre stadig forekommer, også i Europa. Navnlig i fundamentalistiske samfund nægtes kvinder ofte grundlæggende rettigheder og frihedsrettigheder, og der har de ofte ikke adgang til hensigtsmæssig omsorg, sundhedspleje og undervisning. Derfor var jeg glad for forslaget i Kvindeudvalget om at skrive en initiativbetænkning om temaet "Kvinder og fundamentalisme", og netop derfor er jeg også skuffet over, at der nu foreligger en så dårlig betænkning. Jeg beklager, at vi ikke har kunnet finde noget kompromis i fru Karamanous udtalelse.
Hr. formand, i Izquierdo-betænkningen henvises der med rette til de negative følger af fundamentalisme. Selv om temaet er godt, og hensigten er god, er betænkningen ikke nødvendigvis god. Betænkningen går for vidt, idet religion på den ene side og fundamentalisme og krænkelser af menneskerettighederne på den anden side skæres over én kam. Betænkningen er mere imod religion end for kvinder. I betænkningen vælges den forkerte løsning, fordi løsninger søges i halvårlige beretninger, oprettelse af et åbent universitet kun for kvinder, særlige mobilitetsprogrammer for kvinder - som om kvinder har behov for det - og indgreb i lande, som handler i overensstemmelse med deres lovgivning, men i ordførerens øjne alligevel beskytter kvinder utilstrækkeligt. Betænkningen er også inkonsekvent. Med rette opfordres der til en adskillelse af kirke og stat, men derefter stilles der krav til den interne tilrettelæggelse af religiøse traditioner. Betænkningen er desuden fuld af sjuskede formuleringer.
Hr. formand, vores gruppe har stillet ændringsforslag, og dermed kan betænkningen forbedres lidt. Men selv om alle disse ændringsforslag vedtages, er der stadig mange unuancerede ting tilbage, utydelige formuleringer, pleonasmer, sædvanlige gentagelser af EU-lovgivning og forslag, som falder uden for vores beføjelser.
Fra mit land er der kommet en indtrængende appel fra repræsentanter for menneskerettighedsorganisationer, fra kvindeorganisationer, fra kirker og fra kvinder fra kirker om at stemme imod betænkningen. En ting er sikker, kvinder og religion, Kvindeudvalget og Parlamentet og bekæmpelsen af fundamentalismen fortjener en bedre betænkning end denne.

Valenciano Martínez-Orozco (PSE).
Hr. formand, det forvirrer også mig, at man altid kræver og påberåber sig kulturen og traditionen, og det sker over alt andet. Historisk set har kulturen og traditionen anbragt kvinderne i den ulige position, de indtager i dag.
I dag rettes der i den religiøse fundamentalismes navn de værste anslag mod verdens kvinder. Den religiøse fundamentalisme er også politisk, og når man lever under denne fundamentalismes befaling, blive pigernes og kvindernes livsforløb fatalt frarøvet enhver anden udvej.
I den tankefriheds navn, som Folkepartiet med rette påberåber sig, er Izquierdos betænkning fortaler for en adskillelse af kirkens og statens beføjelser, det vil sige af religion og politik. Det bør være den vigtigste satsning i betænkningen. Mange kvinder forventer, at vi forpligter os i denne henseende. Vi skal forsvare de værdier, som vi mænd og kvinder giver os selv, så vi kan leve i frihed. I den valgfriheds og beslutningsfriheds navn, som størstedelen af kvinderne i resten af verden nægtes.
Vi er ikke enige i denne undertrykkelse af kvindernes frie vilje, idet de får en dom på livstid. Det er ikke rigtigt, at kvinderne kan deltage med samme værdighed som mændene, netop fordi de udelukkes fra næsten alt det, som kan gøre dem værdige. I en sådan traditions, religions og fundamentalismes navn bliver kvinderne stenet, myrdet og lemlæstet.
Som nævnt forventer mange kvinder, at vi forpligter os, og vi må ikke skuffe dem. Netop i tankefrihedens navn er det nødvendigt at stemme for betænkningen.

Diamantopoulou
Hr. formand, jeg vil gerne komplimentere fru Izquierdo Rojo, som med sin betænkning berører et meget vigtigt og vanskeligt problem. Først og fremmest tror jeg, at vi, hvad fundamentalisme angår, bør analysere begrebet uden for EU.
EU er - i overensstemmelse med traktaten - en union af uafhængige stater. Religion er borgernes rent private anliggende, og respekten for de religiøse regler er den enkelte borgers personlige afgørelse, naturligvis på betingelse af at de pågældende regler ikke er i strid med de grundlæggende principper, som er fælles for alle EU-landene. På kvindernes internationale kampdag forleden havde vi en debat om muslimerne i Europa. Islam er i dag den næststørste religion i EU. De kvindelige talere, som var europæiske muslimer, understregede, at Koranen udelukkende fortolkes af mænd. Kvinder er aldrig involveret i fortolkning af Koranen. Men under alle omstændigheder kan ingen fortolkning af Koranen eller af nogen anden religion i EU respekteres, hvis ikke EU's grundlæggende love og principper primært overholdes. Dette betyder, at det grundlæggende princip om ligestilling af de to køn bør danne grundlag for alle andre prioriteringer og principper.
Uden for Europa er fundamentalisme imidlertid et meget stort problem, som blev beskrevet af mange af både de kvindelige og de mandlige talere. Jeg tror, det er meget vigtigt både at konstatere, beskrive og klage over problemet, men Europa gør sig skyldig i forsømmelse, hvis vi ikke har helt konkrete foranstaltninger til imødegåelse af problemet på globalt plan. Europa-Kommissionen har foreslået konkrete aktiviteter, som vedrører inddragelsen af kønsaspektet i alle former for udenrigspolitik, udenrigshandel, udviklingshjælp, i alle enkeltaftaler mellem EU og tredjelande og de store topmøder, som finder sted mellem EU og andre kontinenter, f.eks. Europa-Afrika, Europa-Asien og Europa-Latinamerika.
Forslaget bør være af helt konkret karakter. For det første fremlagde vi sidste år i Kommissionen vedrørende mainstreaming og gennemførelsen heraf inden for alle politikker handlingsplanen om udvikling, hvad angår kvinder. Den indeholder helt konkrete aktiviteter, som drejer sig om, hvordan vi tager hensyn til respekten for kvinders menneskerettigheder, kvinders inddragelse i udviklingshjælp og i udviklingen i de enkelte lande, og hvordan vi gennemfører dette program med incitamenter, men også med sanktioner, hvor det er påkrævet. Endvidere arrangerer vi i marts det første seminar med eksperter fra alle 15 medlemslande, men hvor der også er inviteret eksperter fra hele verden, til den første drøftelse af en udenrigspolitisk handlingsplan, som både EU og medlemslandene skal følge. Vi forbereder et møde i Rådet (udenrigsministrene) i 2003, hvor hovedemnet bliver en handlingsplan og henstillinger vedrørende udenrigspolitik.
Betænkningen er af stor betydning, fordi den sætter debatten om et af de alvorligste problemer, som på nuværende tidspunkt eksisterer på verdensplan, i centrum, nemlig de forbrydelser, der begås mod kvinder med religionen eller med kulturelle særegenheder som motiv, forbrydelser, der berører hundredvis af millioner af kvinder.

Formanden.
Mange tak, fru Diamantopoulou.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0038/2002) fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Rådets fælles holdning (10479/1/2001 - C5-0546/2001 - 1992/0449A(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejdstagernes eksponering for risici på grund af fysiske agenser (støj) (17. særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF) (Ordfører: Thorning-Schmidt).

Thorning-Schmidt (PSE)
Hr. formand, jeg vil gerne starte med et indlæg til forretningsordenen, og jeg går ud fra, at det ikke bliver trukket fra min taletid. Jeg synes, at vi skal prøve noget nyt i dag i Parlamentet. Det, jeg kunne tænke mig at gøre, er at fordele mine fem minutter således, at jeg får lov til at tale fire minutter som indledning og et minut som afslutning på debatten, efter at kommissæren har haft sit indlæg. Det gør jeg med henvisning til to ting: For det første har jeg forstået, at Formandskonferencen havde en "away-day" i sidste uge, hvor de besluttede at få nogle mere livlige debatter her i salen, og for det andet med henvisning til forretningsordenens artikel 121, stk. 4. Jeg spurgte i Mødetjenesten, inden jeg kom hertil i dag, om det kunne lade sig gøre. Jeg fik et blankt "nej", men jeg vil anmode om at få lov til det med henvisning til, at der ikke er noget i forretningsordenen, der forhindrer en sådan fremgangsmåde. Så jeg går ud fra, hr. formand, at De vil være positivt indstillet over for at gøre det på denne måde i dag.

Formanden.
Fru Thorning-Schmidt, jeg trækker naturligvis ikke den tid, De har brugt til at komme med denne anmodning, fra Deres tid. Jeg takker Dem, fordi De har valgt et tidspunkt, hvor jeg har forsædet til at lave denne slags eksperimenter, hvilket gør mit liv meget mere underholdende. Jeg kan sige, at der, sådan som De fremstiller det, efter min opfattelse intet er til hinder herfor. Hvis De taler i Deres tid som ordfører, og så, efter at kommissæren har talt, beder om ordet for at komme med en præcisering eller for at understrege noget eller komme med en oplysning om det, der har fundet sted under forhandlingen, eller som kommissæren har sagt, er der efter min mening ikke noget i vejen for, at vi kan gøre det.
Nu beder jeg Dem om, fru Thorning-Schmidt, at De tager ordet som ordfører.

Diamantopoulou
Hr. formand, må jeg gøre det samme, hvis det opstår et problem? Hvis et medlem svarer, og jeg så er nødt til at svare, må jeg så gøre det samme?

Formanden.
Jeg er af den opfattelse, fru kommissær, at De som repræsentant for Kommissionen kan bede om ordet, når De ønsker det.

Thorning-Schmidt (PSE)
Hr. formand, igen til forretningsordenen vil jeg sige, at mit ærinde efter debatten ikke er at kritisere noget, som Kommissionen har sagt, men i højere grad at kommentere noget af det, som mine kolleger her i salen har fremført. Og nu starter jeg så på min taletid!
Støj er et stort problem på de europæiske arbejdspladser, og jeg tror, at det er vigtigt at understrege, at dette direktiv er godt for lønmodtagere, og at det ikke rammer andre. Som det har været drøftet, er der mange misforståelser med hensyn til, hvem der bliver berørt af dette direktiv. Vi ved, at støj kan have utrolig skadelige virkninger. Det er meget veldokumenteret, hvilken virkning støj kan have. Vi taler om varig tab af hørelse og tinitus. Jeg mener, at bekæmpelse af støj på arbejdspladserne, er det bedste, vi kan gøre for at undgå, at arbejdstagerne bliver permanent udstødt af arbejdsmarkedet, og dermed forebygge arbejdsskader. Det har derfor undret mig meget under behandlingen af denne sag i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, at f.eks. ELDR-Gruppen, der normalt lægger utrolig megen vægt på at gøre noget for de handicappede i Unionen, ikke har vist større interesse for at gøre en forebyggende indsats. Altså undgå, at mennesker bliver handicappede af høreskader, for det er dog den allerbedste strategi. Vi ved også, at det eksisterende støjdirektiv fra 1996 er forældet og ikke giver arbejdstagerne tilstrækkelig beskyttelse. Den fælles holdning, som vi nu bliver præsenteret for, er langt bedre, fordi der for første gang indføres en egentlig grænseværdi. Det er et vigtigt skridt, at der fastlægges et sådan fælles minimumsniveau for hele EU. De ændringsforslag, som udvalget har vedtaget, forbedrer den fælles holdning på en række punkter, og jeg er glad for den støtte, som flere har sagt, at de vil give. Den største forbedring kan opnås, hvis vi lægger vægt på den forebyggende strategi, og jeg mener, at det er et godt og rigtigt princip.
Så til musik- og underholdningsbranchen. Det er et meget omdiskuteret emne, og her har PSE-Gruppen indgået et kompromis med ELDR-Gruppen og PPE-DE-Gruppen, og det står vi naturligvis ved. Men jeg skal ikke lægge skjul på, at der er tale om en forringelse af den fælles holdning, og det er interessant, at vi nu ser et Europa-Parlament, som lægger mindre vægt på beskyttelse af arbejdstagerne, end man gør i Ministerrådet. Det er en ny udvikling, og det beder jeg offentligheden tage ad notam. Vi støtter kompromisforslaget, fordi det har været vigtigt for os at undgå, at den fælles holdning blev forkastet i Europa-Parlamentet. Og det var der, som vi hørte, en reel risiko for. Det ville være klart uacceptabelt, for så ville arbejdstagerne kun være beskyttet på 1996-niveauet. Derfor har vi accepteret kompromiset, og det viser naturligvis også, at vi har været utrolig lydhøre over for, hvad musik- og underholdningsbranchen har fortalt os i denne sag. Jeg vil også gerne sige til kolleger i salen, at vi måske nogle gange har været for lydhøre. For jeg mener faktisk, at nogle i Parlamentet har været for ukritiske i forhold til, hvad der er blevet sagt fra branchens side. Det er de værste rygter, der har kørt om denne sag. Jeg er blevet beskyldt for at ville lukke hele popindustrien i Storbritannien. Jeg er blevet beskyldt for at ville forbyde sækkepiberne i Skotland. Alt sammen er selvfølgelig det rene og skære nonsens! Vi skal naturligvis lytte til, hvad det omkringliggende samfund fortæller os, men vi skal ikke lægge os på ryggen for det. Det er et kompromisforslag, som jeg kan leve med. Jeg er faktisk udmærket tilfreds med det. Det vil komme til at betyde, at underholdsningsbranchen først efter fem år vil blive omfattet af direktivet, og i den mellemliggende periode vil vi pålægge Kommissionen at foretage en undersøgelse af, hvordan direktivet vil påvirke musik- og underholdningsbranchen. Kommissionen vil derefter vurdere, om det er nødvendigt at undtage branchen fra direktivet eller regulere den på en anden måde. Jeg tror, at dette kompromisforslag vil gøre det klart, hvor meget overdrivelse der har været i denne sag, og også gøre det klart, at selv mennesker i musikbranchen er meget alvorlig ramt af de høreskader, som vi faktisk forsøger at bekæmpe.
Afslutningsvis vil jeg understrege, at jeg gerne havde set, at vi var nået længere i forbedringen af beskyttelsen af lønmodtagerne. Det har ikke været muligt, men det afgørende er nu, at kolleger i morgen støtter de forslag, som faktisk forbedrer den fælles holdning og faktisk sørger for, at vi lægger mere vægt på det præventive. Jeg appellerer kraftigt til, at alle kolleger støtter de forslag, som nu ligger fra udvalget, og kompromisforslaget.

Stauner (PPE-DE).
Hr. formand, kære kolleger, mindstekrav til beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed udgør kernen i EU's lovgivning til beskyttelse af arbejdstagerne. De alvorlige negative følger af at være udsat for støj er videnskabeligt dokumenteret. Dem behøver vi ikke diskutere i detaljer mere. Nedsat hørelse som følge af støj er en af de hyppigste erhvervssygdomme. Foranstaltninger til beskyttelse mod støj har derfor høj prioritet. Alle involverede - arbejdstagere, arbejdsgivere og lovgiverne - gør derfor klogt i at udtømme alle muligheder for at holde støjbelastningen på arbejdspladserne så lav som mulig. Vi kan alligevel ikke gøre noget for at reducere den støj, som folk frivilligt udsætter sig for i deres fritid. Her kan vi kun appellere til den enkeltes fornuft.
Når det gælder beskyttelsesforanstaltningerne på arbejdspladserne, må vi imidlertid også tage hensyn til gennemførligheden i praksis - især til spørgsmålet om, hvad det betyder for de små og mellemstore virksomheder. Der er ikke meget mening i at foreskrive meget komplicerede regler på europæisk plan, hvis der ikke er nogen, der overholder dem eller kan overholde dem i praksis. På dette punkt synes jeg, Parlamentets ændringer alt i alt giver en acceptabel løsning. Jeg takker udtrykkeligt ordføreren for den kompromisvilje, som blev udvist allerede i udvalget. Det lykkedes således at undgå en strid om en væsentlig ændring af eksponeringsgrænseværdier og udløsende værdier uden at opgive arbejdstagernes berettigede interesser.
Også ved vurderingen af støjeksponeringsniveauet skal der holdes fast i det personlige høreværn, som foreslået i Rådets fælles holdning. Vi støtter også ændringsforslag 8, som siger, at medlemsstaterne kan fastsætte lavere værdier, hvis det er nødvendigt. Det er ikke udtryk for andet end princippet om minimumsstandarder i EU's socialpolitik. Vi gør det også klart, at arbejdsgiveren er ansvarlig for, at høreværnet anvendes, og for instruktionen i øvrigt. Efter mottoet "det er bedre at forebygge end at helbrede" skal en arbejdstager også have krav på en passende høretest, hvis han er udsat for støj, som ligger over de laveste udløsende værdier. Det er også under visse forudsætninger fornuftigt at arbejde med et støjeksponeringsniveau på ugebasis i stedet for på dagsbasis, som foreslået i den fælles holdning.
Det, der blev diskuteret mest intenst i forbindelse med dette direktiv, er behandlingen af de arbejdstagere, som er udsat for underholdningsmusik fra det klassiske symfoniorkester til diskomusik. Dette specialområde tror jeg, vi tager tilstrækkeligt hensyn til med kompromisforslaget i ændringsforslag 23. Jeg håber, det er en løsning, som Rådet også kan tilslutte sig. En hurtig og uforbeholden inddragelse af disse arrangementer ville nemlig næppe tage højde for den generelle overbevisning, at musik, om det nu er i koncertsalen eller på diskoteket, er støj og derfor som udgangspunkt skal behandles restriktivt.
Hughes (PSE).
Hr. formand, mange lykønskninger til ordføreren. Hun har udarbejdet en meget afbalanceret betænkning. Den indeholder fornuftige ændringsforslag, der ikke vil lægge urimelige byrder på virksomhederne, men forbedre direktivet og mindske risikoen for høreskader som følge af eksponering for støj på arbejdspladsen.
Det er det, hele forslaget drejer sig om. For mange arbejdstagere i EU er fortsat i fare for at miste hørelsen på grund af støj på arbejdspladsen. Fru Thorning-Schmidt har vist, at hun er fornuftig og villig til at lytte til fornuftige og velunderbyggede argumenter og beviser. Hun har trods alt trukket mange af sine oprindelige ændringsforslag tilbage og fremsat nye, der ligger tættere på eller går tilbage til den fælles holdning på en række punkter, herunder centrale indsatsområder og grænseværdier.
Men andre her i Parlamentet forsøger at bane en ny og bagudrettet vej på arbejdsmarkedsområdet. For første gang ser vi bevægelser i forbindelse med forligsproceduren på arbejdsmarkedsområdet, navnlig i centrum- og højregrupperne i Parlamentet, der går i retning af en betydelig svækkelse af de fælles holdninger, man er nået frem til Rådet (arbejds- og socialministrene), og til tider ønsker man endda helt at udelukke betydningsfulde sektorer fra lovgivningen.
Det har vi set i forbindelse med dette forslag om støj og det tilsvarende forslag om vibrationer. Kompromisændringsforslag 23 om musik- og underholdningsbrancherne er en reaktion på en sådan risiko. Forstå mig nu ret: Det kan vise sig at være nødvendigt at svække den fælles holdning, når der kommer nye oplysninger eller resultater frem, som man tidligere har overset, men efter min mening har det ikke været tilfældet for de eksempler, jeg nævner. I stedet har vi set noget, der minder om en panikreaktion på koncentreret, manipulerende lobbyvirksomhed og negativ mediedækning baseret på bevidst fejlagtige og misvisende oplysninger. En sådan udvikling må man beklage.
Der synes at være mindst to faktorer involveret. For det første er lobbygrupperne vågnet op og har sat ind på centrale punkter i den fælles beslutningsprocedure. De ved, hvordan man skal udøve politisk pres, for en stor dels vedkommende langtfra baseret på fakta, over for Parlamentet. De tror, at vi er det svageste led, og det signal, vi sender til dem, er, at de har fuldstændig ret.
For det andet finder for mange af Parlamentets medlemmer behag i at udsende pressemeddelelser, hvor man forsøger at banalisere lovgivning, der helt klart er nødvendig, velbegrundet og hensigtsmæssig. De lader sig ikke standse af fakta, når de ønsker at få deres navn på tryk, og det er ikke svært at se, hvorfor så mange uunderbyggede artikler er dukket op om dette forslag. De har fået oplysninger fra groft misvisende eller fuldstændig forkerte pressemeddelelser og pressekonferencer fra medlemmer af Parlamentet.
Jeg håber, at vi alle kan blive voksne meget hurtigt og bringe lidt mere værdighed og integritet ind i vores rolle som lovgivere. Min egen far har svært ved at kommunikere med min lille søn på grund af erhvervsbetinget tab af hørelse. For mig virker det som en meget god grund til at fremme fornuftig lovgivning som denne.

Lynne (ELDR).
Hr. formand, hvis ordførerens oprindelige udkast til betænkning var gået igennem og blevet vedtaget, ville det have decimeret erhvervslivet over hele EU. Naturligvis skal vi beskytte arbejdstagerne på enhver mulig måde, men vi skal ikke nedlægge deres arbejdspladser! Det var vigtigt at tage hensyn til høreværn, og jeg gratulerer de brancher og andre, der overbeviste ordføreren om behovet for at gøre dette. Hvis det ikke var kommet med, ville grænseværdien på 87 dB have betydet, at udhamring af stål ved 95-100 dB, tapning ved 98 dB og grisefodring ved 100 dB ville have ophørt med at eksistere, og det samme gælder byggeriet og mineindustrien. Cementfabrikker og dele af maskinindustrien ville være blevet decimeret.
Jeg anerkender, at ordføreren har flyttet sig, og det glæder mig. Jeg er glad for, at hun er gået fra daglige målinger til ugentlige målinger i undtagelsestilfælde, men jeg ville gerne have hende til at flytte sig yderligere til ugentlige målinger, at gå tilbage til samme korpus i teksten som i den fælles holdning. Jeg er meget glad for, at vi har fået kompromisændringsforslaget om musik og underholdning, uanset hvad ordføreren siger. Vi får fem års undtagelse for musik- og underholdningsindustrien, så Kommissionen kan udarbejde en rapport og vende tilbage til Parlamentet, men begge arbejdsmarkedets parter skal høres.
Jeg håber, at dette går igennem, og jeg håber, at alle MEP'er vil stemme for. Ellers risikerer vi den latterlige situation, at barpersonale har høreværn på, når folk vil bestille en fadøl. Jeg er også glad for, at vi har mulighed for at drøfte dette. Hvis det var blevet forkastet ved andenbehandlingen i udvalget, ville vi ikke have haft mulighed for at drøfte det i plenarforsamlingen i dag - ingen mulighed for at fremsætte ændringsforslag om fritagelse for musik og underholdning i fem år, og man ville ikke have taget hensyn til Parlamentets holdning. Så jeg vil sige til dem, der stemte imod betænkningen i udvalget: Hvis De havde fået Deres vilje, ville vi under ingen omstændigheder have stået her i dag.

Pronk (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil begynde med at udtale min overraskelse over hr. Hughes' tale. Normalt kender jeg ham som et temmelig redeligt og roligt menneske, og nu, så snart der er nogle indvendinger imod dette direktiv, uanset fra hvilken side de kommer, tror han pludselig, at der ligger dunkle kræfter bag. Vi er jo bare ved at udføre vores opgave som parlamentsmedlemmer, og vi lytter til enhver, også til de mennesker, der i den proces, som fører til direktiver, ikke umiddelbart får en chance. Jeg tror ikke, at Parlamentet er ligeglad, hverken med sikkerhed og sundhed eller med indvendinger imod gennemførelsen af direktiver desangående. Det glæder mig derfor meget, at vi i denne uge kan afslutte andenbehandlingen af, tilgiv mig definitionen, støjdirektivet.
Ifølge den officielle nederlandske ordbog forstår man ved støj en høj, ubehagelig lyd, herunder larm, ballade, ståhej, bulder og spektakel. Det drejer sig altså om lyd, som et fornuftigt menneske ikke oplever som behagelig, og som vi helst vil undvære. Jeg er derfor forbavset, eller snarere forfærdet over, at Beethoven sidestilles med et drilbor, og mange komponister ville vende sig i graven. At høre på en stor rundsav er for Rådet, Kommissionen og en række kolleger afgjort mere irriterende end Tjajkovskij. Jeg forstår godt, at det ikke kun drejer sig om, hvorvidt lyden er irriterende, men også om den er skadelig. Hvad jeg vil pege på, er, at arten af en lyd retfærdiggør en differentieret fremgangsmåde. Jeg mener, at musik- og underholdningssektoren skal udelades af dette direktiv og reguleres i et særskilt direktiv.
Den fundamentale forskel mellem støj og Vivaldi er følgende: I musik- og underholdningssektoren er lyden det endelige produkt, eller i hvert fald et vigtigt element deri. Lyd spiller i disse sektorer en central rolle. Lyden i en fabrik er en negativ sekundær omstændighed, idet det er ligegyldigt for resultatet af aktiviteten, om lyden er der, tværtimod endda. Ved musik er kunder involveret, det drejer sig om aktiviteter med stor kulturel værdi, i hvert fald for unge. Vi vil da heller ikke forbyde professionelle fodboldspillere at spille fodbold i mere end 45 minutter om ugen, hr. formand. Det er forskellen, det er det, det drejer sig om, det har vi løst, og det er noget ganske andet end at rette uretfærdige bebrejdelser mod denne side af salen, som om vi ikke bekymrer os om teknikken. Det gør vi, men vi bekymrer os også om menneskene.

Weiler (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, i vores europæiske forfatning, i vores traktater, er det forankret, at vi skal sørge for at forbedre arbejdsmiljøet for at beskytte arbejdstagernes helbred. Jeg har indtryk af, at det netop ofte glemmes i forbindelse med denne debat i offentligheden. Det bekræftes også af pressens manglende interesse, hvilket til dels også gælder den seriøse presse. Ud over de sædvanlige indsigelser fra industriens side har musikindustriens lobbyarbejde naturligvis også været helt massivt. Der er ikke tale om mørkets magter, men helt konkret om musikindustrien. Dette opskrig viser interessant nok tre aspekter.
For det første viser det det manglende kendskab i befolkningen til, at de ansatte allerede siden 1986 i musikindustrien har været omfattet af et direktiv, som faktisk gælder. Alle ansatte er omfattet, undtagen søfolkene. Det bliver nu korrigeret.
For det andet viser det den manglende kontrol i medlemsstaterne, for hvis der var blevet kontrolleret bedre, ville de berørte - arbejdsgivere og arbejdstagere - ikke være så overraskede i dag.
For det tredje viser det naturligvis også - og det siger jeg også kritisk - en meget svag repræsentation af de ansattes interesser. Jeg vil gerne stille et brev til rådighed for Kommissionen, som jeg har fået fra det schweiziske musikforbund om en høring i 1996, og som meget tydeligt viser, kære hr. Pronk, at skader på hørelsen naturligvis altid kan sammenlignes, uanset om man arbejder i bygningsindustrien, i den keramiske industri eller i en musikvirksomhed eller et orkester.
(Tilråb: Eller i Parlamentet!)
Eller i Parlamentet, men så højrøstede er vi Gud ske lov ikke, i hvert fald kun de færreste af kollegerne!
På det nationale område findes der naturligvis regler. Jeg mener, også som venstreorienteret traditionalist, at staten og arbejdsgiverne har pligt til at beskytte de ansatte mod risici, som udgår fra arbejdspladsen. Netop det er vores opgave, og med dette direktiv tror jeg også, vi har nået dette mål.

Bushill-Matthews (PPE-DE).
Hr. formand, ordføreren har bevæget sig et godt stykke i de seneste uger med hensyn til at droppe nogle af sine mere ekstreme ændringsforslag. Men det trøster mig ikke særlig meget. Jeg håber ikke, at ordføreren vil tage dette personligt, da jeg ved, at hun har lagt mange tanker og meget arbejde i sin betænkning. Men efter min mening er de resterende ændringsforslag hverken nødvendige eller nyttige. Det er ikke kun mit synspunkt. Jeg er glad for at se, at fru Lynne i høj grad gav udtryk for disse synspunkter for kort tid siden.
Ifølge den britiske sundhedsstyrelse, et organ, der er oprettet for at give den britiske regering uvildig, videnskabelig ekspertrådgivning, der er så vigtig, når man arbejder med sådanne spørgsmål, rummer disse ændringsforslag "ingen fordele for sundheden og sikkerheden, og deres eneste virkning bliver, at erhvervslivet, navnlig mindre virksomheder, pålægges unødvendige og uønskede byrder". Styrelsen råder os til at imødegå de fleste af de socialdemokratiske ændringsforslag. Uafhængigt af dette er de britiske konservative parlamentsmedlemmer nået til en tilsvarende konklusion. Et af disse forslag er ændringsforslag 18, som jeg kan se, at fagbevægelsen støtter, samtidig med at de underligt nok hævder, at mange arbejdsgivere også støtter det. Jeg har ikke mødt en eneste arbejdsgiver, der støtter dette forslag. Det skal blive interessant at se, om parlamentsmedlemmerne fra Labour stemmer, som deres regering råder dem til, eller som deres fagforeninger har instrueret dem om. Jeg regner ikke med, at svaret bliver overraskende.
Vi vil støtte ændringsforslaget om, at musik skal undtages fra direktivet, et ændringsforslag, der oprindelig blev fremsat af min kollega hr. Pronk. Men så står vi fortsat med de problemer, som erhvervslivet får, hvis andre ændringsforslag også vedtages. Det er meget sigende, at EU's ledere i denne uge er i Barcelona, hvor de opfordrer EU's virksomheder til at blive mere konkurrencedygtige, og den selvsamme dag, hvor den britiske premierminister, hr. Blair, udtaler, at han er så meget imod bureaukrati, fortsætter hans socialdemokratiske parlamentsmedlemmer med den samme gamle dagsorden, uanset konsekvenserne for arbejdspladserne.
Jeg opfordrer Dem til, selv på dette fremskredne tidspunkt, at stemme imod disse ændringsforslag, at stemme for arbejdspladser, at stemme for en reform og at stemme for Barcelona.

Pérez Álvarez (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil indlede mit korte indlæg med at takke ordføreren for hendes indsats.
Når det er sagt, vil jeg give udtryk for min holdning til nogle punkter i betænkningen, som efter min beskedne mening kunne have været behandlet anderledes, og om ændringsforslag og forslag, der kun vanskeligt kan accepteres, især af professionelle inden for forebyggelsesområdet. Naturligvis med udgangspunkt i postulatet om, at der ikke findes en nulrisiko, og om, at arbejdet er en ubehagelig aktivitet.
Jeg er enig med ordføreren i, at det at bekæmpe støjen på arbejdspladsen er det bedste, vi kan gøre, men jeg er ikke enig i, at de kollektive beskyttelsesforanstaltninger altid skal have fortrinsret frem for de individuelle beskyttelsesforanstaltninger. Jeg synes under alle omstændigheder, at de skal komplettere eller supplere hinanden, eller at de individuelle skal anvendes, hvis der ikke findes kollektive. Vi skal se på ansvarsfordelingen. Det påhviler naturligvis virksomhedsejeren at sørge for midlerne, og det er ham, der råder over disciplinære foranstaltninger til at få dem overholdt, men arbejdstageren er ikke en uansvarlig mindreårig, han skal også påtage sig et ansvar, da han er den, der først bliver berørt, og den der først bliver ramt, hvis virksomhedsejeren ikke træffer de personlige og individuelle beskyttelsesforanstaltninger.
Jeg er også uenig med Dem for så vidt angår anvendelsesområdet, da jeg mener, at det i stedet for at tale om at medtage selvstændige erhvervsdrivende i anvendelsesområdet ville være bedre at medtage dem ved hjælp af begrebet arbejdscentre og de ansvarlige herfor, især set i lyset af den stadig hyppigere udlicitering af utallige opgaver og aktiviteter fra en lang række arbejdsområder.
Ændringsforslag 15 rejser et spørgsmål, som måske er rent grammatisk, når det taler om høreværn "som de eventuelt kan anvende". Jeg synes hellere, at vi skulle sige "til obligatorisk brug". Der findes desuden aktiviteter med forskellig lydstyrke på forskellige tidspunkter, som det er nødvendigt at se på og løse. Fru ordfører, jeg er glad for det, De har sagt om musik.
Alt dette skal, fru ordfører, hr. formand, ske for at sikre en kvalitetsbeskæftigelse med færre risici for arbejdstagernes sikkerhed og helbred, og et sådant mål kræver en lovgivning, der er klar i sine principper og formuleringer.

Diamantopoulou
Hr. formand, jeg vil gerne indlede med at komplimentere fru Thorning-Schmidt, som har ført denne teknisk og politisk meget vanskelige sag til ende. Hvor vanskelig sagen er, kan forstås ud fra den kendsgerning, at det ændrede forslag har ligget hos Rådet siden 1994, og at den første del af forslaget, det vil sige vibrationsdelen, først nu er klar til at blive behandlet af de lovgivende instanser. I den sociale dagsorden har vi prioriteret sundhed og sikkerhed og forpligtet os til at forbedre beskyttelsen af arbejdstagernes sundhed og sikkerhed ved at bringe det eksisterende direktiv 86/188 i overensstemmelse med rammedirektiv 89/391 og opdatere visse af direktivets bestemmelser.
Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at nogle af de forslag, der er fremsat, sætter os tilbage i forhold til den gældende ramme og det konkrete, gældende direktiv. Tab af hørelsen er uden tvivl den mest kendte negative virkning af støj. Det er den alvorligste virkning, men ikke den eneste. Hvis vi ser på de sociale erstatninger, der udbetales til arbejdstagere, som lider af følgerne af arbejdsskader, må vi imidlertid konstatere, at en tredjedel heraf på europæisk plan vedrører høreskader.
Der er foretaget undersøgelser i fem lande, Holland, Portugal, Spanien, Frankrig og Tyskland, og her koster de erstatninger, som vedrører høreskader, 96 milliarder euro om året. Kommissionen har accepteret Rådets fælles holdning, da den øger sikkerhedsniveauet i forhold til Kommissionens forslag. Sænkningen af grænseværdien fra 96 dB til 87 dB er et klart fremskridt.
Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 1, 2, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 14, 17, 18, 20 og 22 i deres helhed, da de forbedrer forslaget og gør det mere præcist. Kommissionen kan delvist acceptere ændringsforslag 4, 15, 16 og 19, men afviser ændringsforslag 3, 5, 13 og 21 samt ændringsforslag 23 og 25. Selv om jeg er enig i de tanker, der ligger til grund for ændringsforslag 3, anden del af ændringsforslag 4, ændringsforslag 5, ændringsforslag 13 og anden del af ændringsforslag 16, kan Kommissionen af hensyn til sammenhængen og af lovgivningstekniske årsager ikke acceptere dem. Endvidere er Kommissionen nødt til at afvise ændringsforslag 21 ud fra det synspunkt, at den måde, hvorpå medlemsstaterne indhenter relevant medicinsk og videnskabelig vejledning, er et subsidiaritetsspørgsmål.
Endelig vil jeg gerne omtale kompromisændringsforslagene 23 og 25, ifølge hvilke musik og underholdning midlertidigt holdes ude fra forslagets anvendelsesområde. Kommissionen kan slet ikke tilslutte sig denne undtagelse, da den ikke er begrundet i videnskabelige data. Anvendelsen af sundheds- og sikkerhedsforanstaltningerne på musikmarkedet vedrører mellem tre og fem millioner arbejdstagere i Europa. Der er foretaget en sammenligning af støj på arbejdspladsen og musik eller en koncert, og jeg tror, tallene taler for sig selv. En musiker, som til stadighed medvirker i koncerter, udsættes konstant for en høj decibelværdi, helt op til 130. Denne konstante eksponering for støj skaber efterhånden problemer med hørelsen, som er det element, der har størst betydning for musikerens arbejde. Endvidere vil jeg gerne gøre opmærksom på, at den europæiske sammenslutning af industrier, hoteller og restauranter, HINDREC, tilslutter sig det forslag, der foreligger på nuværende tidspunkt. Jeg kan også oplyse Dem, at støjniveauet på mindre pubber ligger i størrelsesordenen 75 dB, og således er langt under den grænse på 90, der er sat.
Endelig må vi gøre opmærksom på, at de ørepropper, der er tilgængelige på markedet - og her vil jeg opfordre Dem til at foretage en hurtig søgning på internettet, hvor man kan se alle de nye hjælpemidler - og det er ikke de klassiske ørepropper, men det, de i virkeligheden gør, er at reducere den lyd, som brugeren eksponeres for, i højere eller mindre grad efter dennes eget valg, så den pågældende arbejdstager nemt kan udføre sit arbejde uden gradvist at få en høreskade.
Til sidst vil jeg gerne gøre opmærksom på, at der er yderligere to fysiske agenser, som vedrører arbejdet, nemlig optisk stråling og elektromagnetiske felter, og at arbejdet med de kommende to direktiver bør påbegyndes, da de også er af meget stor betydning og vedrører et stort antal arbejdstagere.

Thorning-Schmidt (PSE)
Hr. formand, to ting: For det første vil jeg gerne sige til Kommissionen, at jeg er glad for de ændringsforslag, der støttes. Det ærgrer mig lidt, at Kommissionen ikke har haft samme tankegang som Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender med hensyn til ændringsforslag tre og fem, fordi de netop understreger den indsats for forebyggelse, som jeg forsøgte at fremhæve i mit indlæg. Så jeg håber, at Kommissionen vil genoverveje dem. Og så vil jeg bede Kommissionen om at hjælpe os lidt i dag med at svare på noget af det, som hr. Bushill-Matthews og hr. Pronk har sagt. Kunne Kommissionen forklare de herrer for det første, at der også er noget, der hedder bæredygtig udvikling inden for beskæftigelse, og når vi taler om, at vi gerne vil have et ordentlig arbejdsmiljø og ordentlige sundheds- og sikkerhedsbestemmelser, drejer det sig faktisk om, at vi ønsker et bæredygtigt arbejdsmarked, hvor mennesker ikke bliver udstødt. Hr. Bushill-Matthews må også give mig ret i, at det er faktisk det økonomisk mest bæredygtige i længden, at vi ikke har en helt masse mennesker siddende på "reservebænken". Og når jeg nu taler om en "reservebænk", vil jeg også vende mig mod hr. Pronk og bede Kommissionen om at hjælpe mig lidt. Kunne Kommissionen forklare hr. Pronk én gang for alle, at mennesker, der spiller fodbold eller går til en fodboldkamp, ikke vil blive ramt af dette direktiv. Og måske kunne vi dermed en gang for alle få lukket lobbyisterne ud af denne sal.

Formanden.
 Fru Diamantopoulou, ønsker De at komme med en bemærkning? Nej. Mange tak.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er Kommissionens meddelelse om den illoyale praksis, der udøves af luftfartsselskaber i tredjelande.
Jeg giver ordet til fru de Palacio.

De Palacio
Hr. formand, jeg glæder mig over at kunne meddele forsamlingen, at Kommissionen har besluttet at foreslå Rådet og Parlamentet en forordning om vedtagelse af juridiske foranstaltninger, som gør det muligt at reagere over for den illoyale konkurrence, som udøves af luftfartsselskaber i tredjelande, som nyder godt af statsstøtte.
Realiteten er, at vi alle i de seneste måneder har set, hvordan luftfartsselskaber i tredjelande af forskellige årsager har modtaget betydelig offentlig støtte, som de i mange tilfælde har brugt til at nedsætte priserne og lave illoyal konkurrence på ruter, hvor de konkurrerede med luftfartsselskaber fra lande i EU. Det har givet anledning til et retligt tomrum, som har sat vores selskaber i en ufordelagtig situation i forhold til selskaberne fra disse tredjelande.
For at udstyre os selv med nogle instrumenter, som kan gøre det muligt for os at forsvare og støtte vores luftfartssektor, som er helt strategisk for EU, vil vi foreslå, og i dag har vi vedtaget forslaget til forordning om underbudspraksis inden for rammerne af lufttransportydelser.
På søtransportområdet findes der allerede en lovgivning til bekæmpelse af priser, som medfører illoyal konkurrence, og på andre områder, f.eks. vedrørende støtte til færdigvaresektoren, råder vi over andre instrumenter. Alt dette, mine damer og herrer, af en meget enkel årsag: Fordi sektoren for luftfartsydelser ikke er medtaget i WTO's multilaterale aftaler.
Det drejer sig derfor om at fastsætte nogle kompensationer, som gør det muligt at undgå de fordele, som selskaberne i tredjelande får ved at anvende statsstøtten eller de ikke-kommercielle fordele til skade for vores selskaber.
Jeg synes, at det er en afbalanceret forordning, som - hvilket De selv kan se, når De ser nærmere på den - kommer med en definition af, hvad der er principperne, hvad det betyder at sikre en loyal konkurrence, hvad der forstås ved illoyal prispraksis, og som fastsætter en procedure, som sikrer, at der aldrig vil forekomme overkompensation eller skadesløsholdelse. I denne henseende foreslås det, at Kommissionen ved hjælp af en klage eller simpelthen ex officio indleder en efterforskning, som gør det muligt at fastslå, om der foreligger en situation med illoyalitet i tredjelandes luftfartsselskabers prispraksis eller ej. Og afhængigt af situationen, idet der enten er en aftale med landet og med de pågældende selskaber, eller hvis der ikke er en sådan, kan der træffes foranstaltninger, såvel midlertidige i seks måneder som endelige, så længe tredjelandene og de pågældende selskaber ikke gennemfører en ændring.
Jeg mener, at det er absolut nødvendigt, hvis vi ønsker at sikre, at vi reelt hindrer den illoyale konkurrence, og at vores luftfartssektor bliver berørt af statsstøtte eller ikke-kommercielle fordele.

Hatzidakis (PPE-DE).
Hr. formand, jeg mener, Kommissionen gør ret i at tage disse skridt, da vi i EU er nødt til at have nogle retlige redskaber til at imødegå den illoyale konkurrence fra tredjelande. Vi vil naturligvis behandle Kommissionens forslag i Europa-Parlamentets Transportudvalg og se på de enkelte detaljer. Jeg har imidlertid tre helt korte spørgsmål, som jeg gerne vil stille Dem.
For det første vil jeg spørge, om De har nogen beviser eller har modtaget klager fra forskellige europæiske selskaber vedrørende illoyal konkurrence fra tredjelande, USA, Schweiz eller andre lande, sådan som vi med mellemrum har kunnet læse om i medierne.
For det andet talte De om foranstaltninger, som EU vil træffe i tilfælde af lignende begivenheder. Hvilken form for foranstaltninger er det, der skal træffes, og hvordan hænger disse foranstaltninger sammen med de eksisterende transatlantiske aftaler, som EF-domstolens generaladvokat allerede har udtalt sig om? Hvilken sammenhæng er der mellem de bilaterale aftaler og Europa-Kommissionens multilaterale foranstaltninger?
Det tredje spørgsmål er ikke direkte forbundet med dette emne, men det er meget aktuelt, og De kan svare, hvis De vil. Hvad sker der med dækningen af de europæiske luftfartsselskabers forsikringspræmier? Dækningen udløber sidst i marts. Hvilken holdning har Europa-Kommissionen til dette?

Formanden.
Jeg beder alle medlemmerne om, hvis det er muligt, og jeg tror, at det er muligt, at sammenfatte spørgsmålet eller spørgsmålene til et minut.

Jarzembowski (PPE-DE).
Hr. formand, fru næstformand, jeg vil bare stille to spørgsmål som supplement til det, som min kollega Hatzidakis allerede har sagt. Når vi kræver nye instrumenter, bliver vi spurgt: Hvad stiller vi op med vores hidtidige instrumenter, og hvorfor er det ikke nok med dem? Derfor har jeg altså to supplerende spørgsmål.
For det første, har vi så ikke allerede nu mulighed for at tage skridt mod Schweiz? For jeg tror, at det, som Schweiz har gjort med omstruktureringen af Swissair til Crossair, til Swiss Airlines eller hvordan det nu er, helt klart er et tilfælde af støtte. Selv om traktaten endnu ikke er ratificeret, findes der dog garanteret uden for traktaten muligheder for at skride ind mod Schweiz. Hvornår vil De gøre det?
For det andet, når vi udadtil tager affære over for unfair praksis med ticket dumping, kan De så sige os, hvad De i nær fremtid vil gøre mod intern prisdumping inden for EU? Det sker oftere og oftere, at flyruter tilbydes under kostpris for at erobre markedet. Vil De også tage fat på det?

Foster (PPE-DE).
Hr. formand, jeg har et kort spørgsmål til kommissæren vedrørende beviser. Hvis et tredjeland ikke leverer de oplysninger, der er nødvendige for at afsløre, hvorvidt de anvender illoyal konkurrence, hvad vil Kommissionen da gøre?

De Palacio
Hr. formand, jeg vil gøre det ganske kort. Det er rigtigt, at der er to selskaber - det ene mere konkret og det andet mere generelt - som har givet anledning til denne situation. Og at forskellige ministre i deres taler på det sidste møde i Rådet og i et par breve, de har sendt til mig, har givet udtryk for deres bekymring over situationen. Men jeg vil gerne understrege, at selv om der ikke havde været klager, kan Kommissionen med dette forslag handle ex officio.
Hvad angår de transatlantiske aftaler, er problemet, at der i dag f.eks. ikke er nogen aftale mellem EU og USA. Det eneste, der foreligger, er bilaterale aftaler mellem EU's stater, og i disse er der ingen bestemmelser, som behandler løsningen af disse situationer med illoyal konkurrence generelt.
Med hensyn til forsikringerne er situationen i princippet ikke ændret. Vi holder fast i, at den særlige garanti til staterne for forsikringerne for de nye risici i forbindelse med terror eller krig ophører den 31. marts. Men Rådet (transport) bør dog beskæftige sig med dette spørgsmål og være opmærksom på, hvad USA og Japan gør, for der er ikke tale om et normalt forsikringsmarked, så længe USA og Japan ikke også er med i det, og deres selskaber ikke deltager i det.
Jeg takker hr. Jarzembowski og hr. Hatzidakis for deres spørgsmål. Til hr. Jarzembowski vil jeg gerne sige, at denne foranstaltning faktisk er rettet mod ethvert tredjeland, som giver statsstøtte, som anvendes af dets selskaber til at forvride konkurrencen, og som derfor fremmer en illoyal konkurrence.
Hvad angår Schweiz, ved De udmærket, at transportaftalen endnu ikke er trådt i kraft, ikke på grund af Schweiz, men på grund af tre lande i EU, som endnu ikke har ratificeret den. Og i realiteten ved vi ikke, hvor lang tid denne situation vil vare. Vi skal under alle omstændigheder, også med hensyn til Schweiz, være ordentligt klædt på rent juridisk.
Jeg besvarer fru Fosters spørgsmål om beviser. Mine damer og herrer, i forbindelse med alle denne slags mekanismer er det nødvendigt, at de pågældende stater kommer med beviserne. Af og til modsætter tredjelande sig. Det, der er blevet foreslået, er, at der eventuelt kan pålægges kompensationstold, som de selskaber, der udøver denne illoyale konkurrence, skal betale for at kompensere for og undgå denne illoyale konkurrence. Denne told skal være begrænset til den kunstige nedsættelse af priserne, men kan under ingen omstændigheder betyde en yderligere omkostning ud over det, der er en fornuftig pris, som defineres i den tekst, vi forhandler.
Jeg har glemt at sige til hr. Jarzembowski, at vi er i gang med at undersøge den illoyale konkurrence inden for EU, når den forekommer, og for øjeblikket er vi konkret ved at undersøge et problem i forbindelse med anvendelsen af en lufthavn, der er beliggende i Belgien.

Rübig (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, jeg vil gerne spørge Dem, hvilken indflydelse lufthavnsgebyrer egentlig har på disse forretningsmetoder.

Sánchez García (ELDR).
Hr. formand, jeg trækker det, jeg ville spørge om, tilbage, eftersom hr. Hatzidakis og hr. Jarzembowski har bragt det op. Jeg takker kommissæren for hendes meddelelse, men jeg vil blive glad, hvis hun vil fortælle mig, hvad hun forstår ved illoyal praksis, for det er ikke blevet klart for mig.

De Palacio
 Der finder en illoyal praksis sted, når et luftfartsselskab, som har modtaget statsstøtte i dets hjemland, ikke anvender denne støtte til at dække en bestemt type omkostninger, men til kunstigt at sænke priserne på ruter, hvor det konkurrerer med luftfartsselskaber fra EU.
Hvad angår opkrævningen af lufthavnsafgifterne, så ville en måde at opkræve disse kompensationsafgifter på faktisk være at fastsætte en overpris for lufthavnsafgifterne.

Formanden.
 Mange tak, fru de Palacio.
Dette punkt er afsluttet.

Formanden.
 Næste punkt på dagsordenen er spørgetid til Kommissionen (B5-0008/2002).
Første del
Formanden.
Spørgsmål nr. 34 af José María Gil-Robles Gil-Delgado (H-0079/02):

Om: Udlændinges adoption af rumænske børn
Hvad foretager Kommissionen og især dens repræsentant i Bukarest sig for at sikre en hurtig behandling af de sager vedrørende udlændinges adoption af børn, som de rumænske myndigheder nu har suspenderet i mere end ni måneder?
Er Kommissionen bekendt med, at dette rammer flere hundrede familier fra EU, som har givet alle de nødvendige garantier og betalt meget store beløb? Hvilke foranstaltninger har Kommissionen til hensigt at træffe for at beskytte sine borgeres rettigheder?

Verheugen
Hr. formand, mine damer og herrer, spørgsmålet om beskyttelse af børnene i Rumænien er et af de vigtigste emner i samarbejdet mellem Kommissionen og Rumænien. Det er et emne, som jeg også selv uafbrudt og aktivt har beskæftiget mig med, siden jeg tiltrådte.
Der er ingen tvivl om, at der i Rumænien er alvorlige problemer med beskyttelsen af børn på statslige institutioner og også i forbindelse med systemet for internationale adoptioner. Rumænien har underskrevet FN-konventionen om børns rettigheder og også Haag-konventionen om beskyttelse af børn. De stater, som har underskrevet Haag-konventionen, har sammen med os ofte givet udtryk for bekymring over for den rumænske regering, over at der er meget alvorlige mangler i de rumænske bestemmelser og i den rumænske praksis om adoptioner og gennemførelsen af dem.
Jeg må sige til Dem, hr. parlamentsmedlem, at jeg personligt har måttet forvisse mig om, at der i Rumænien meget ofte har fundet erhvervsmæssig handel med børn sted - og det er vist det værste, der findes - men at der på den anden side naturligvis også gennemføres helt korrekte adoptioner, og at der mellem den erhvervsmæssige børnehandel og normale internationale adoptioner har været en gråzone.
Kommissionen har derfor påvirket den rumænske regering intensivt for at opnå, at hele systemet bliver lavet om, begyndende med loven og videre til institutionerne, strukturerne, procedurerne, beslutningsprocesserne, alt. Intet i det system, som fandtes i Rumænien med hensyn til internationale adoptioner, kunne blive ved med at være, som det er.
For at sikre, at der i denne periode med reform af systemet ikke kan ske misbrug af børn, har Kommissionen kraftigt anbefalet, at der udstedes et moratorium for internationale adoptioner. Jeg er meget glad for, at det i samarbejde med den nuværende rumænske regering er lykkedes at gennemføre dette moratorium. Det er ikke Kommissionens politik at forhindre, at der finder internationale adoptioner sted. Tværtimod! Det er Kommissionens politik at bidrage til, at disse internationale adoptioner finder sted i et system, som er fuldstændig gennemsigtigt, forløber efter klare internationalt anerkendte regler og sikrer, at der ikke i et eneste tilfælde er mulighed for misbrug af børn.
Jeg håber, at man om ikke alt for lang tid vil have fået retsgrundlaget og de administrative forudsætninger på plads i Rumænien, så man kan vende tilbage til de normale systemer med internationale adoptioner. De sager, som De, hr. parlamentsmedlem, hentyder til i Deres spørgsmål, og som allerede var indledt, men endnu ikke afgjort, da moratoriet blev udstedt, undersøges i hvert enkelt tilfælde af den rumænske regering, og når det er helt klart, at der ikke er nogen som helst problemer med den pågældende adoption, har den rumænske regering mulighed for at bryde moratoriet i disse sager. Jeg tror, at det vil bidrage til at løse de problemer, De skildrede.
Jeg vil imidlertid gerne helt tydeligt gentage en ting, hr. parlamentsmedlem, selv om man måske ikke er lige glad for at høre det alle steder. Når man skal afveje mellem beskyttelsen af børnene i Rumænien og behovene hos forældrene i et hvilket som helst land, som ønsker sig et adoptivbarn, så må vores første interesse altid være beskyttelsen af børnene. Jeg tror bedre, vi kan forsvare at sige til en familie, som ønsker sig et adoptivbarn, at de må vente et par måneder mere, end vi kan forsvare at løbe den risiko, at de korrupte fremgangsmåder, som fandtes i dette land inden for beskyttelse af børn, skulle blive til virkelighed i blot et eneste tilfælde.

Gil-Robles Gil-Delgado (PPE-DE).
Hr. kommissær, jeg har lyttet til Dem med al den respekt, De fortjener, men jeg vil stille Dem et tillægsspørgsmål: Hvorfor modsatte Kommissionen sig i går på mødet i Associeringsrådet med Rumænien, at nævnte råd anmoder de rumænske myndigheder om, at de hurtigst vedtager den lovgivning, som de havde lovet færdig med udgangen af sidste år?
Der har været et moratorium siden juni 2001. Den rumænske regering har officielt erklæret, at nævnte lovgivning ville være parat med udgangen af sidste år. Så vidt jeg er orienteret, er den imidlertid blevet vedtaget af Ministerrådet, men den er ikke blevet fremsendt til Parlamentet, og den suser stadig rundt der, i et eller andet ukendt kredsløb. Det undrer mig, at Kommissionen, hvis hensigter kommissæren så udmærket har fremført, ikke forsøger at sætte skub i processen.
Jeg er fuldstændig enig i, at det, der kommer i første række, er børnenes tarv, men den forbedres ikke ved at forsinke den lovgivning, som tillader internationale adoptioner, men ved hurtigst muligt at fremme lovgivningen og ikke efterlade børnene på børnehjem så længe.

Verheugen
Hr. parlamentsmedlem, jeg må med beklagelse konstatere, at vi ikke er enige i dette spørgsmål. For det første, hvad Associeringsrådet angår, så var der fuld enighed mellem medlemsstaterne og Kommissionen om, hvad vi skulle sige om dette emne, også mellem formandskabet og Kommissionen. Her var der ingen modsætninger, men en fælles holdning.
Hvad det principielle spørgsmål angår, vil jeg gerne gentage følgende. Vores politik er klar og entydig. Børnenes interesser står i forreste række. Så længe systemet i Rumænien ikke kan garantere, at internationale adoptioner sker efter de standarder, som vi har behov for, så længe er jeg modstander af, at vi åbner denne dør igen og giver tilladelse til internationale adoptioner uden begrænsninger. Som jeg sagde før, er der mulighed for dispensation i de tilfælde, hvor adoptionssager allerede var i gang, før moratoriet trådte i kraft. Kommissionen er skarp modstander af - jeg gentager det endnu en gang - skarp modstander af, at de korrupte fremgangsmåder, vi har oplevet i dette land, får en chance igen.
Jeg gentager, at jeg synes, det er bedre at sige til forældrene, at de må vente, til vi har et system, som absolut garanterer beskyttelsen af børnene, end at løbe nogen som helst risiko.

Nicholson of Winterbourne (ELDR).
Jeg vil gerne lykønske kommissær Verheugen og hans personale med deres vedholdende indsats i dette vigtige spørgsmål. Ved kommissæren, at 93% af den rumænske befolkning er imod internationale adoptioner som en løsning på problemet med de forladte børn i Rumænien, samt at den rumænske ortodokse kirke - som 89% af befolkningen tilhører - er modstander af denne praksis?
Er kommissæren endvidere klar over, at indbetalingerne fra de spanske familier i et stykke tid er gået til rumænske plejefamilier, og at de pågældende børn derfor ikke officielt er forladt i henhold til internationale konventioner, herunder i særdeleshed den FN-konvention, der er ratificeret af alle medlemsstaternes regeringer inklusive Spanien, og som derfor udgør en del af den gældende fællesskabsret?

Verheugen
Fru parlamentsmedlem, jeg er klar over de problemer, De skildrede, og jeg vil benytte lejligheden til at pege på, at Kommissionens meget beslutsomme handling, når det gælder beskyttelsen af børn i Rumænien, jo ikke mindst er kommet i stand som et resultat af det permanente pres fra Europa-Parlamentets side. Det var Parlamentet, som blev ved med at opfordre Kommissionen til ikke at tillade nogen form for kompromis i beskyttelsen af de rumænske børn, og denne linje holder Kommissionen fast i.
Jeg er helt enig med fru Nicholson i, at internationale adoptioner helt bestemt ikke er det bedste af alle instrumenter til at sikre beskyttelsen af børn. Men efter min overbevisning er det i tilfældet Rumænien et instrument, som man i hvert fald ikke bør udelukke.

Medina Ortega (PSE).
Hr. formand, jeg er enig med kommissær Verheugen i, at det vigtigste i denne slags sager er de rumænske børns velfærd.
Måske er det nødvendigt at pege på to aspekter ved dette spørgsmål. For det første om der er en passende beskyttelse af børnene i landet? Er der alternative systemer? Kan Europa-Kommissionen træffe foranstaltninger for at sikre, at den behandling, disse børn får, bliver forbedret?
For det andet, eftersom kommissær Verheugen tilhører en Kommission, som repræsenterer landene i EU, om Kommissionen har truffet foranstaltninger for at sikre, at der, såfremt borgere fra EU-lande foretager internationale adoptioner, i modtagerlandene i EU er garanti for, at de rumænske børn vil blive behandlet, som de har krav på i henhold til international ret, fællesskabsretten og medlemsstaternes nationale ret?

Verheugen
Hr. parlamentsmedlem, til det første spørgsmål kan jeg sige, at Kommissionen i årevis har brugt store personalemæssige og økonomiske midler til at få de rumænske børnehjem op på en bedre standard. Jeg tror, alle i Parlamentet ved, hvilken katastrofal situation børnehjemmene i Rumænien befandt sig i umiddelbart efter revolutionen, og også flere år senere. Takket være vores hjælp, som også i høj grad er finansieret af førtiltrædelsesmidler, er det lykkedes at forbedre situationen skridt for skridt. Vi er imidlertid langt fra at have en tilstand, som man kan kalde tilfredsstillende. Derfor fortsætter disse foranstaltninger også intensivt.
Hvad det andet spørgsmål angår, er jeg helt enig. Det er netop målet for vores bestræbelser i Rumænien og sammen med den rumænske regering at sikre, at det system, som de internationale adoptioner skal afvikles inden for, fuldstændigt og uden tvivl lever op til EU's og folkerettens standarder.

Formanden.
Spørgsmål nr. 35 af Proinsias De Rossa (H-0097/02):

Om: Teknologi med henblik på anvendelse af kemiske stoffer og elektrochok
Anvendelsen af teknologi, der indebærer brug af kemiske stoffer og elektrochok i forbindelse med tortur og krænkelser af menneskerettighederne, har i den seneste tid givet anledning til bekymring. Hvor mange virksomheder, der fremstiller denne form for teknologi, har fået Den Europæiske Unions kvalitetsmærke? Hvilke procedurer anvendes i forbindelse med tildelingen af EU's kvalitetsmærke for sådanne produkter, indgår det etiske spørgsmål om brugen af denne teknologi og brugernes sikkerhed i overvejelserne omkring tildelingen af et sådant kvalitetsmærke? Og endelig hvilken form for forskning danner grundlag for Kommissionens beslutning om tildeling af kvalitetsmærket?

Liikanen
CE-overensstemmelsesmærkningen blev indført i fællesskabslovgivningen ved Rådets afgørelse fra 1990 om modellerne for de forskellige faser i procedurerne for overensstemmelsesvurdering, som jeg ønskede anvendt i direktiverne om teknisk harmonisering, samt ved Rådets direktiv fra 1993. Sidstnævnte indførte CE-mærkningen i en række sektordirektiver om teknisk harmonisering.
CE-overensstemmelsesmærkerne skal anbringes på alle produkter, der falder inden for anvendelsesområdet af et direktiv om teknisk harmonisering. Mærket viser, at produktet overholder de juridisk bindende krav i det relevante direktiv om teknisk harmonisering. Producenten er ansvarlig for CE-overensstemmelsesmærkningen, skønt direktiverne ofte kræver deltagelse af et eksternt overensstemmelsesvurderingsorgan. Medlemsstaterne er ansvarlige for udpegelsen af sådanne organer i overensstemmelse med de gældende bestemmelser i direktiverne.
En række af Kommissionens tjenestegrene er ansvarlige for de direktiver om teknisk harmonisering, der vedrører CE-overensstemmelsesmærkningen, skønt Generaldirektoratet for Erhvervspolitik har ansvaret for de fleste af disse. Kommissionen blander sig imidlertid ikke direkte i hverken overensstemmelsesvurderingen af produkterne eller i tildelingen af CE-overensstemmelsesmærker.
Alle producenter af bedøvelsesvåben, der omfattes af de direktiver om teknisk harmonisering, der vedrører CE-overensstemmelsesmærkning, skal klæbe overensstemmelsesmærker på de relevante produkter. Kommissionen har ingen oplysninger om antallet af involverede producenter.
Kommissionen svarede allerede på et lignende spørgsmål fra fru Wemheuer i 1997. Dengang bemærkede Kommissionen, at meget sådant udstyr kunne anvendes til tortur. Det er heller ikke altid muligt på forhånd at afgøre, hvad sådan noget udstyr bliver brugt til. Jeg tror derfor ikke, at det er muligt inden for rammerne af disse direktiver at tage særligt hensyn til udstyr, der kan anvendes som torturredskaber. Jeg kan imidlertid berolige det ærede parlamentsmedlem med, at Kommissionen og i særdeleshed Generaldirektoratet for Eksterne Forbindelser i øjeblikket arbejder med et forslag til en forordning fra Rådet om handel med udstyr, der kan anvendes til tortur eller andre grusomme, umenneskelige eller nedværdigende behandlings- eller strafformer.
Formålet med denne forordning er bl.a. at indføre kontrol med eksporten af udstyr, der kan anvendes til sådanne formål i tredjelande, hvilket i princippet også omfatter udstyr til elektrochok.

De Rossa (PSE).
Tak for svaret, hr. kommissær. Jeg glæder mig over forslaget om udarbejdelse af en ny forordning. Kan De sige noget om, hvornår denne forordning forventes at træde i kraft? Vil De give mig ret i, at mens noget udstyr både kan bruges til tortur og andre formål, så er formålet med elektriske stave bevidst at påføre andre smerter, at elektriske stave eller bælter kan afgive op til 50.000 volt, og at det er upassende, at producenterne af sådanne torturvåben har EU's kvalitetsmærke som tegn på, at EU godkender disse torturinstrumenter?

Liikanen
Jeg kan oplyse det ærede medlem om, at jeg vil give spørgsmålet om forordningens ikrafttræden videre til min kollega hr. Patten. Hvad angår de øvrige spørgsmål, viser en nylig rapport fra Amnesty International, at politiet og fængselspersonalet i EU ikke anvender elektriske stave til tortur eller mishandling. Og dette spørgsmål handler ikke om brugen af elektriske stave til selvforsvar eller til opretholdelse af ro og orden.
De øvrige spørgsmål må tages op i forbindelse med den nye forordning. Jeg skal meget gerne informere Parlamentet, når jeg har mere detaljerede oplysninger fra min kollega og hans afdelinger.

Formanden.
 Mange tak, hr. Liikanen. Det skal vi ikke diskutere nu, hr. De Rossa. Ifølge forretningsordenen kan det samme medlem ikke stille flere spørgsmål. Hvis et andet medlem ønsker at stille et komplet spørgsmål, kan han gøre det. De kan ikke. Derfor går vi videre til det næste spørgsmål. Spørgsmål nr. 36 af Niall Andrews, overtaget af Brian Crowley (H-0126/02):

Om: Standsning af steningen af den nigerianske mor Safiya Yakuba Hussaini
Som Kommissionen ved, er der voksende ængstelse over truslen om stening af den nigerianske mor Safiya Yakuba Hussaini. Vil Kommissionen oplyse, hvilke eventuelle forestillinger den har gjort over for de nigerianske myndigheder om ikke at eksekvere denne rædselsvækkende dom, og hvilken vægt Kommissionen derfor tillægger sit program for støtte til menneskerettigheder og demokrati og den nye Cotonou-partnerskabsaftale? Vil Kommissionen endvidere give en redegørelse for denne sag, herunder behovet for at koncentrere sig om foranstaltninger, der tager sigte på at forbedre kvinders status i Nigeria, som vedbliver med at være et fortsat problem inden for forbindelserne mellem EU og Nigeria?

Nielson
Hr. formand, Kommissionen har kontaktet den nigerianske ambassadør i Bruxelles om den pågældende sag, og kommissionsformand Prodi har direkte bedt præsident Obasanjo om at gribe ind. Sagens udvikling følges også nøje af Kommissionens delegation i Abuja. Sagsøgte har appelleret dommen, og sagen vil blive genbehandlet den 18. marts 2002. Den islamiske appelret i Sokoto har udsat eksekutionen af dommen til efter appelsagen.
EU er stærk modstander af dødsstraf. I bestræbelserne på at få ophævet dødsstraffen i de lande, hvor den fortsat eksisterer, arbejder EU i øjeblikket med at begrænse brugen af dødsstraf og få indført visse minimumsstandarder.
EU presser også på for at få udsat aktuelle dødsdomme. For nylig rettede trojkaen en diplomatisk henvendelse til Nigeria om brugen af dødsstraf. Kommissionen forsøger at få standset brugen af offentlige og særligt grusomme henrettelser i visse islamiske lande. I forhold til Nigeria vil Kommissionen arbejde inden for rammerne af Cotonou-aftalen, der har overholdelsen af menneskerettighederne og lighed mellem mænd og kvinder som to af de grundlæggende betingelser. Hvor disse betingelser ikke opfyldes, giver Cotonou-aftalen mulighed for at indlede en politisk dialog mellem de nationale myndigheder og Kommissionen.
Landestøttestrategien for Nigeria har en styrkelse af demokratiet og respekten for menneskerettigheder som vigtige indsatsområder, og der vil snart blive iværksat passende programmer - herunder programmer til forbedring af kvinders status. Inden for rammerne af fællesskabsbudgettet vil det europæiske initiativ for demokrati og beskyttelse af menneskerettigheder medtage Nigeria som et "brændpunktsland". Nigeria er berettiget til at modtage støtte til fremme af god regeringsførelse, og det vil have en positiv indflydelse på kvindernes status ved at øge kendskabet til deres lovfæstede rettigheder. I øjeblikket arbejdes der med et projekt, der skal styrke civilsamfundet i specielt det nordlige Nigeria.

Crowley (UEN).
Jeg vil gerne takke kommissæren for svaret. Det er et delikat anliggende at rejse følsomme spørgsmål under en appelsag, og jeg forstår, hvor vanskeligt det er for dem, hr. kommissær, at komme med en detaljeret redegørelse for, hvad Kommissionen agter at gøre i fremtiden, hvis dødsstraffen eksekveres. Jeg vil imidlertid gerne benytte lejligheden til at sige, at vi med partnerskabsaftalerne og Kommissionens gode repræsentationer kan skabe en bedre forståelse i Nigeria for ikke blot menneskerettighedernes betydning men også for vores afsky over for enhver form for dødsstraf, uanset om den eksekveres i den elektriske stol, ved stening eller på en helt tredje måde. Jeg har samme markante holdning over for USA, Nigeria og alle andre lande i verden, hvor man stadig anvender dødsstraf. Vil Kommissionen om muligt sørge for, at den pågældende kvinde får ordentlig juridisk bistand, så hun sikres en retfærdig retssag og alle muligheder for at redde sit liv?

Nielson
Bestræbelserne for at øge kendskabet til menneskerettigheder inden for rammerne af sharialovgivningen er en del af al vores arbejde, specielt vedrørende kvindernes situation. I Nigeria koncentrerer vi en stor del af det statslige udviklingssamarbejde om en række stater. Det bringer os i tættere kontakt med myndighederne og i nogle tilfælde også tættere på nogle af de stater, hvor sharialovgivningen håndhæves. Vi forsøger at bringe os selv i en position, der muliggør en meningsfyldt diskussion.
Det overordnede spørgsmål om dødsstraf er helt klart. Det er et globalt spørgsmål, og jeg er sikker på, at det er noget, som vi alle er enige om.
Til slut vil jeg sige, at jeg sætter stor pris på medlemmets tone og fremgangsmåde i betragtning af, at sagen nærmer sig et afgørende punkt.

Korhola (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg er meget taknemmelig for Deres svar og lettet over det hurtige arbejde, Kommissionen har udført i denne sag. Den omtalte kvindes straf er jo baseret på den islamiske lov. En ugift kvinde var blevet gravid, og efter alt at dømme som resultat af en voldtægt.
Men jeg ser det ikke kun som et spørgsmål om kvindernes stilling, men som en magtpolitisk bestræbelse, hvor man bruger islam i Nigeria til at opildne folket og til at skabe kunstige konfrontationer, som jeg tidligere har gjort Kommissionen opmærksom på i mine skriftlige spørgsmål. Nu vil jeg gerne spørge om Kommissionen har udtænkt nogen midler til gennem vores udviklingssamarbejde at modvirke den stadig stigende udnyttelse af de trosmæssige spændinger.

Nielson
Dette vil under alle omstændigheder være temaet for analysen af, hvad vi kan gøre. Jeg vil imidlertid advare imod opfattelsen af, at vores udviklingssamarbejde med et givet land giver os den store indflydelse på sådanne begivenheder. Indførelsen af sharialovgivningen i en række af Nigerias nordlige stater er en kompliceret og meget politisk proces med lokale rødder. Vi har nogle fælles værdirammer, der kommer til udtryk i Cotonou-aftalen. Det er det, vi kan diskutere med Nigerias regering. Det er ikke nogen let sag, men den store offentlige opmærksomhed og internationale offentlige mening om sagen kan bestemt være til nytte. I Kommissionen gør vi, hvad vi kan, for at lægge pres på Nigerias regering.

Formanden. -
Spørgsmål nr. 37 af Karin Riis-Jørgensen (H-0148/02):

Om: Overtagelsestilbud
Mener Kommissionen, at europæiske selskaber vil blive afskrækket fra at blive noteret på børserne - og at udviklingen af effektive aktiemarkeder blive bremset - såfremt EU indfører en ny bestemmelse, som rent faktisk ophæver aktionærernes flerdobbelte stemmeret i forbindelse med overtagelser, således som Ekspertgruppen på Højt Plan vedrørende Selskabsret har foreslået?
Mener Kommissionen, at indehavere af aktier med flerdobbelte stemmerettigheder ville lide tab, såfremt EU indfører en ny bestemmelse, som rent faktisk ophæver aktionærernes flerdobbelte stemmerettigheder i forbindelse med overtagelserne, som foreslået af Ekspertgruppen af Højt Plan vedrørende Selskabsret ?

Bolkestein
Kommissionen takker det ærede medlem for hendes spørgsmål og hendes interesse i Kommissionens arbejde med overtagelsestilbud. Det er imidlertid endnu lidt for tidligt til, at Kommissionen kan give endelige svar på disse spørgsmål. Kommissionen har iværksat en grundig undersøgelse af henstillingerne fra Ekspertgruppen på Højt Plan vedrørende Selskabsret om overtagelsestilbud, og den har rådført sig med de berørte parter for at afgøre, om og hvordan sådanne henstillinger skal medtages i et nyt forslag til et direktiv.
Kommissionen er opmærksom på kritikken fra visse medlemsstater af den specifikke henstilling vedrørende flerdobbelte stemmerettigheder og muligheden for tab af visse rettigheder efter et overtagelsestilbud via "gennembrudsmekanismen".
Hvor det er muligt, vil Kommissionen gøre sit yderste for at tage hensyn til de forskellige synspunkter, der er kommet til udtryk under denne uformelle høring af alle berørte parter. Jeg kan desværre ikke sige mere i øjeblikket, men fru Riis-Jørgensen, det udvalg, hun er medlem af, og jeg selv, vil utvivlsomt tale sammen, så snart et mere konkret forslag er på plads. Jeg vil også bede fru Riis-Jørgensen væbne sig med tålmodighed indtil da.

Riis-Jørgensen (ELDR).
Kommissær Bolkestein, kvinder er ikke udpræget tålmodige, men jeg skal forsøge at være tålmodig og vente på, at De fremsætter forslag, som forhåbentlig vil tage hensyn til alle de nævnte interesser. Jeg ser frem til en grundig diskussion og et dybtgående samarbejde.

Formanden.
 Mange tak for Deres venlighed, fru Riis-Jørgensen. Mange tak, hr. kommissær.
Anden del
Spørgsmål til Pascal. Lamy
Formanden.
Spørgsmål nr. 38 af Paul Rübig (H-0135/02):

Om: WTO's tvistbilæggelsessystems indvirkning på små og mellemstore virksomheder
I punkt 39 i Parlamentets betænkning om åbenhed og demokrati inden for den internationale handel, som blev vedtaget i oktober sidste år, gav medlemmerne udtryk for bekymring over de direkte og alvorlige konsekvenser af visse WTO-tvistbilæggelsessager især for små og mellemstore virksomheder i hele Europa. Parlamentet opfordrede Kommissionen til både internt i EU og i WTO at tage konkrete skridt til at give disse virksomheder retlige muligheder for at finde en udligning. Hvilke skridt har Kommissionen indtil nu taget? Hvad har man planlagt? Hvad er Kommissionens holdning til kravet om, at straftold skal betales over WTO-medlemsstaternes almindelige budget og ikke over de enkelte virksomheders eget budget?

Lamy
Spørgsmålet vedrører WTO's tvistbilæggelsessystem og dets indvirkning på små og mellemstore virksomheder.
WTO's tvistbilæggelsessystem er som bekendt et afgørende element, når det drejer sig om at sikre det multilaterale handelssystems sikkerhed og forudselighed. Afbrydelse af handelsaftaler, undertiden urigtigt benævnt sanktioner, er sidste udvej for en stat, som henholder sig til tvistbilæggelsessystemet, såfremt den krænkende stat ikke har efterlevet enten de aftaler, der er indgået, eller de afgørelser, der er truffet af WTO's tvistbilæggelsessystem.
Det er vores opfattelse, at virksomhederne, herunder de små og mellemstore virksomheder, primært drager nytte af dette system, fordi der i kraft af et sådant system eksisterer et betydeligt pres, som fremmer overholdelsen af WTO's regler. Det er primært denne erfaring, vores virksomheder, herunder de små og mellemstore virksomheder, drager nytte af.
Der er utvivlsomt tilfælde, hvor de internationale aftaler ikke overholdes. Det bør selvsagt være undtagelsen. I denne forbindelse finder vi, at udligning er at foretrække frem for afbrydelse af handelsaftaler, og inden for WTO's rammer er udligning - som er en frivillig foranstaltning, der godkendes af klageren - at foretrække. Der er endvidere tale om en midlertidig foranstaltning. I modsat fald ville der være tale om en krænkelse af systemets sikkerhed og forudselighed.
Vi kan nævne to eksempler. For det første sagen om hormonbehandlet oksekød, som vi tabte i WTO. Kommissionen fremlagde et forslag til direktiv i 2000. Lad mig i øvrigt påpege over for Europa-Parlamentet, at vi håber, den medlovgivende institution vil tage forslaget op til vurdering. Vi beklager, det ikke allerede er sket. Mens vi afventer en afklaring, har vi forhandlet os frem til en midlertidig løsning, som meget kort fortalt giver USA lov til at forøge eksporten af ikke-hormonbehandlet kød. Dette er et eksempel på en sag, hvor der ved udligning er fundet en midlertidig løsning.
For det andet har vi i forbindelse med reformen af tvistbilæggelsessystemet i WTO stillet forslag om, at anvendelsen af udligning lettes som et reelt alternativ til kommercielle gengældelsesforanstaltninger især ved at etablere en opmandsinstitution, når det gælder udligningsbeløbet. Det vil indebære den væsentlige fordel, at parterne i en tvist kan forhandle med udgangspunkt i et beløb, som er fastsat af tredjemand.
Hr. Rübig, dette er det svar, jeg kan give, når det gælder en løsning i form af et overnationalt straffesystem i WTO-regi, som man undertiden har peget på. Vi tror ikke på denne løsning. Den ville indebære en grundlæggende ændring af de internationale relationer. Derfor finder vi ikke på nuværende tidspunkt, at en udvikling i retning af fastsættelse af en international bødestraf er hensigtsmæssig, alene af den årsag at den ikke besvarer spørgsmålet om, hvilke tvangsmidler der kan iværksættes over for den, der søger at unddrage sig en bødestraf.
Vi foretrækker tværtimod det nuværende system og udligningssystemet. Sidstnævnte er, og det skal være min afsluttende bemærkning, altid midlertidigt, eftersom målet med ethvert disciplinært system og ethvert system til gennemtvingelse af sådanne disciplinære bestemmelser altid er at tvinge den krænkende stat til at vende tilbage til geleddet. Dette bør være ledetråden i vores bestræbelser.

Rübig (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, vi ved alle, at den straftold, der udstedes, er et meget stærkt instrument, som kan være livstruende for virksomhederne. Derfor spørger jeg, hvilken metode De kan forestille Dem i fremtiden, for at skaden ikke skal falde tilbage på enkeltvirksomheder i tilfælde af stridsspørgsmål. Kunne man forestille sig en kompensationsmulighed, skattemæssige fradrag eller andre varianter, så den enkelte virksomhed ikke skal bære følgerne af en tvistbilæggelsesmekanisme?

Lamy
Hr. Rübig, svaret på Deres spørgsmål er efter min opfattelse, inden for de muligheder vi i øjeblikket arbejder med, en udvikling væk fra et sanktionssystem og hen imod et udligningssystem, som selvsagt frembyder den fordel, at det i langt højere grad er viljesbestemt. Den tanke, at virksomheder, som på et givet tidspunkt bliver ofre for et sanktionssystem, skulle have ret til en godtgørelse af den ene eller den anden art, indgår ikke hverken i international ret eller i fællesskabsretten. Jeg kan i øvrigt nævne som eksempel, at vi i WTO har angrebet det amerikanske system, som blev udviklet for nogle år siden og vedtaget sidste år, og som indebærer, at virksomheder, der rammes af antidumpingforanstaltninger, nyder gavn af provenuet af antidumpingafgifterne. Vi mener, et sådant system ansporer til svig, og vi har derfor ikke planer om noget godtgørelsessystem. Lad mig gentage, at sanktioner kun har til formål at sikre gennemførelse af disciplinære bestemmelser. Kan vi bevæge os fra sanktioner til udligning, vil vi have nået en løsning, som har karakter af en viljesakt og, om jeg så må sige, i mindre grad end sanktioner er aleatorisk og i mindre grad har karakter af straf.

Purvis (PPE-DE).
Mange af de problemer, der rammer de forurettede parter i arbejdsstridigheder - specielt SMV med meget beskedne ressourcer - skyldes den tid, som WTO bruger på at træffe sine afgørelser. Ofte drejer det sig om mange måneder eller ligefrem flere år. Afgørelsen vil således helt sikkert også trække ud i sagen om den nye ståltvist med amerikanerne. Men i stedet for at give erstatninger, der sandsynligvis bliver udbetalt for sent til at hindre den ramte virksomhed i at bukke under, ville det så ikke være bedre, hvis WTO havde et system med foreløbige forholdsregler, hvor sådanne handlinger kan indstilles på basis af prima facie beviser om ulovligheder, indtil der kan træffes afgørelser om sagens realitet?
Kan kommissæren gå ind for et sådant system? Hvis ja, vil De så venligst foreslå, hvordan det kan implementeres?

Lamy
Det er en udmærket idé, hr. Purvis. Det internationale retsvæsen og WTO er ganske rigtigt temmelig langsommeligt, om end det i virkeligheden ikke er væsentligt langsommere end de nationale retsinstanser i sådanne anliggender. Man kunne derfor udmærket forestille sig, at en "summarisk" procedure - De anvender betegnelsen "injunction" - ville være hensigtsmæssig.
Hertil er der to ting at sige. For det første er det en udmærket idé. For det andet er WTO's tvistbilæggelsessystem endnu meget nyt. Det har kun eksisteret i godt fem år. Dette er særdeles tydeligt for Frankrigs vedkommende, når det gælder rettergangsproceduren, og for øjeblikket arbejder man med at forbedre andre elementer i dette system. Men jeg erkender, at det, når tiden hertil er inde, er et spørgsmål, vi bør tage op.
En sådan procedure vil imidlertid blive mødt med indsigelsen: Hvilke midler er til rådighed for at sikre efterlevelse af et pålæg eller en afgørelse afsagt på grundlag af en summarisk procedure? Er der andre muligheder end kommercielle foranstaltninger? Efter min opfattelse finder kapitel 7 i FN's charter om anvendelse af ordensmagten ikke anvendelse på sådanne tilfælde. Og i så fald, og eftersom der ikke i denne forbindelse er nogen statsmagt, om jeg så må sige, som råder over en politimyndighed, sidder man tilbage med sanktionerne og de problemer, der knytter sig hertil.
Idéen er udmærket. Men vi skal have besvaret spørgsmålet om, hvorledes systemet etableres, hvis der ikke skal være tale om sanktioner og godtgørelser. Og så er vi tilbage ved det tidligere omtalte problem.

Formanden.
 Mange tak, hr. Lamy, for Deres samarbejde.
Spørgsmål til Margot Wallström
Formanden.
 Spørgsmål nr. 39 af Mihail Papayannakis (H-0062/02):

Om: Emballage og emballageaffald
Kan Kommissionen oplyse, om og hvornår Grækenland har meddelt foranstaltningerne til gennemførelse af direktiv 94/62/EØF

Wallström
Hr. formand, i 1996 blev der indledt en overtrædelsesprocedure imod Grækenland, fordi de græske myndigheder ikke havde gennemført direktiv 94/62/EØF om emballage og emballageaffald i den nationale lovgivning. I juli 1998 meddelte de græske myndigheder Kommissionen, at et lovforslag ville gennemføre direktiv 94/62/EØF i den nationale lovgivning. Dette lovforslag blev imidlertid ikke straks vedtaget, og derfor fandt gennemførelsen ikke sted i 1998.
Den 13. april 2000 dømte EU-Domstolen Grækenland for manglende gennemførelse af direktiv 94/62/EØF.
Den 2. maj 2000 bad Kommissionen de græske myndigheder om at oplyse, hvilke foranstaltninger de havde truffet for at leve op til Domstolens afgørelse, men den fik aldrig noget svar. Den 8. november 2000 blev der indledt en overtrædelsesprocedure imod Grækenland på basis af artikel 228, og der blev sendt en begrundet udtalelse til Grækenland den 10. april 2001.
Den 2. august 2001 vedtog Grækenland lov 2939/2001, der gennemførte direktiv 94/62/EØF i landets nationale lovgivning. De græske myndigheder underrettede Kommissionen om den nye lov den 26. september 2001. Denne lov har på tilfredsstillende vis omsat Kommissionens bemærkninger vedrørende den meddelelse, som Kommissionen modtog i 1998, og derfor blev overtrædelsesproceduren imod Grækenland på basis af artikel 228 vedrørende gennemførelse af direktiv 94/62/EØF afsluttet den 20. december 2001.

Papayannakis (GUE/NGL).
Mange tak, fru kommissær, for den grundige orientering, som var fuld af datoer og tal. Nu mangler jeg blot at få svar på, hvornår bestemmelserne i direktivet og den lov, De omtalte, træder i kraft. Grunden til, at jeg spørger, er den meget uheldige omstændighed, at vi i går og i forgårs havde voldsomme regnskyl i Athen, samtidig med at gadefejerne strejkede, og den enorme mængde affald, som dette direktiv også omhandler, stoppede alle kloakkerne, så byen blev oversvømmet. Kan De sige mig, hvad De forventer efter lovens formelle vedtagelse? Jeg tror, der er sat nogle frister. Kan De give en vurdering af spørgsmålet? Hvornår ca. kan vi begynde at se en mindskelse af affaldet og en anden form for politik, genbrug osv.?

Wallström
Den græske regering skulle allerede have påbegyndt gennemførelsen af direktivet, så jeg håber, at det nu gennemføres i den nationale lovgivning, og at den græske regering har truffet alle nødvendige foranstaltninger for at sikre sig, at den lever op til det eksisterende direktiv.

Formanden.
 Spørgsmål nr. 40 af Glyn Ford (H-0092/02):

Om: Vandrammedirektivet
Efter det nye vandrammedirektiv 2000/60/EF

Wallström
Vandrammedirektivet indeholder en målsætning om, at alle vandområder i EU skal have en god økologisk status. Der vil blive set nærmere på alle relevante forureningskilder, herunder erhvervsmæssige aktiviteter. For at nå dette mål følger direktivet en kombineret fremgangsmåde med emissionskontroller ved forureningskilden samt mål for vandkvalitetsstandarden af det enkelte vandområde. Vandrammedirektivet supplerer den eksisterende fællesskabslovgivning om betydelige forureningskilder, udledning af byspildevand, forurening fra landbruget og betydningen af store industrianlæg, og den angiver emissionskontroller for særligt farlige stoffer samt vandkvalitetsstandarder på fællesskabsniveau.
Kommissionen skal fremsætte forslag herom til Parlamentet og Rådet senest i december 2003, og der skal også tages hensyn til omkostningseffektivitet og proportionalitet. Et af direktivets centrale elementer er deltagelse af alle relevante aktører. Det vil man forsøge at sikre ved obligatorisk offentlig deltagelse ved udvikling og tilpasning af de nødvendige vandområdeplaner samt ved en bred samarbejdsbetonet proces på EU-niveau, der skal fremme direktivets gennemførelse. Denne proces skal sikre deltagelse af alle interesserede og berørte parter. Endvidere vil Fællesskabets forskningsindsats under det sjette rammeprogram støtte direktivets gennemførelse. Det samme vil det finansielle instrument Life inden for innovative og integrerede teknikker og metoder.
Ud over disse foranstaltninger indeholder traktaten klar vejledning om finansiering, da Fællesskabets miljøpolitik som hovedregel er medlemsstaternes ansvar. Kommissionen agter ikke at foreslå ændringer vedrørende statsstøtte.

Ford (PSE).
Jeg er en smule skuffet over kommissærens svar. Jeg går helt ind for en stærk, effektiv og omkostningsbalanceret lovgivning, der skal gennemtvinge forbedringer i de økologiske standarder for vandkvalitet med videre, samt for en ordentlig kontrol med gennemførelsen af en sådan lovgivning, men samtidig ser jeg også gerne denne stokkemetode suppleret med en passende portion gulerødder. I mit eget område - og specielt i Cornwall, der er et mål 1-område - har vi mange små og mellemstore virksomheder, for hvilke det vil være meget vanskeligt at overholde denne lovgivning. Jeg så gerne, at man indførte finansielle incitamenter eller bonusordninger, så SMV kunne standse deres vandforurening. Hvis vi kun benytter os af stokkemetoden og glemmer gulerødderne, er jeg bange for, at det bliver meget vanskeligt at leve op til målsætningen, og at nogle af de meget små virksomheder i Det Forenede Kongerige vil komme til at lide yderligere, samtidig med at vi faktisk bruger betydelige summer på at forsøge at skabe nye job samme sted.

Wallström
Hr. Ford, jeg ville ønske, at jeg havde flere gulerødder og flere penge, der kunne fungere som finansielle incitamenter, men jeg råder ikke over sådanne midler, og det er faktisk medlemsstaterne, der skal sørge for at indføre de nødvendige instrumenter til finansiel styring. Det er det eneste svar, jeg kan give, bortset fra at jeg kan gentage, at vi råder over midler fra Life, projektfinansiering og forskning. Men vi kan ikke gå direkte ind i de enkelte medlemslande og skabe sådanne incitamenter. Det vil fortsat være medlemsstaternes ansvar.

Flemming (PPE-DE).
Jeg har et helt konkret spørgsmål. Hvornår vil behandlingen af spildevandet fra byen Bruxelles leve op til lovens krav?

Wallström
Man har ventet længe på en gennemførelse af planerne om spildevandsrensning i Bruxelles, og som De ved, har vi indledt overtrædelsesprocedurer imod Belgien i denne sag. Ifølge de seneste oplysninger skulle spildevandsrensningen kunne påbegyndes i 2006.

Formanden.
Spørgsmål nr. 41 af Nuala Ahern (H-0093/02):

Om: Vurdering af radioaktive emissioner fra Sellafield og Cap de la Hague
Har Kommissionen allerede foretaget en vurdering eller vil den i benægtende fald straks foretage en sammenlignende vurdering af de detaljerede oplysninger om radioaktivt affald og radioaktive emissioner fra henholdsvis Sellafield-atomoparbejdningsanlægget, der drives af BNFL i Det Forenede Kongerige og La Hague-atomoparbejdningsanlægget, der drives af COGEMA i Frankrig, som i december 2001 offentliggjordes i Kommissionens strålingsbeskyttelsesrapport 127 om radioaktivt affald fra atomkraftværker og atomoparbejdningsanlæg i Den Europæiske Union 1995-1999 og i november 2001 i den for Europa-Parlamentets program til vurdering af videnskabelige og teknologiske projekter (STOA) udarbejdede rapport om mulige giftige virkninger af de nukleare oparbejdningsanlæg i Sellafield (Det Forenede Kongerige) og Cap de La Hague (Frankrig)?

Wallström
Hr. formand, jeg bærer mit irske tørklæde i dag. Som svar på spørgsmålet har Kommissionen sammenlignet følgende to rapporter: dens egen strålingsbeskyttelsesrapport 127 om radioaktivt affald fra atomkraftværker og oparbejdningsanlæg i Den Europæiske Union 1995-1999, der blev offentliggjort i december 2001, og den såkaldte WISE-rapport, der blev udarbejdet for Europa-Parlamentets program til vurdering af videnskabelige og teknologiske projekter (STOA) om mulige giftige virkninger af de nukleare oparbejdningsanlæg i Sellafield og Cap de la Hague i Frankrig, der blev offentliggjort i november 2001.
Kommissionen har nøje sammenlignet rapporterne om radioaktivt affald fra anlæggene i Sellafield og Cap de la Hague. Kommissionen kan bekræfte, at oplysningerne i de to dokumenter er samstemmende. Forskellene mellem de to dokumenter ligger i det faktum, at Kommissionens dokument kun indeholder oplysninger om udledninger, hvorimod WISE-rapporten indeholder en analyse af virkningerne af disse udledninger på menneskets helbred og miljøet. På Kommissionens Europa-websted findes der nu en særskilt analyse af de pågældende data, og jeg vil sørge for, at det ærede medlem får en kopi heraf.
For at få et mere fuldstændigt billede af virkningerne af alle historiske udledninger på det nordeuropæiske havmiljø, iværksatte Europa-Kommissionen i 2000 den såkaldte Marina II-undersøgelse, der forventes færdig til sommer. Denne undersøgelse vil indeholde detaljerede oplysninger om radioaktive udledninger og deraf følgende aktivitetskoncentrationer. Den vil også indeholde en vurdering af niveauet i de nordeuropæiske have samt virkningerne på menneskets helbred og miljøet.

Ahern (Verts/ALE).
Tak for Deres svar, hr. kommissær. Jeg har allerede hørt om Marina-undersøgelsen og jeg er meget interesseret i resultatet heraf. Som De sagde, går der endnu et stykke tid, inden den er færdig. Jeg vil imidlertid gerne vide, hvilke yderligere tiltag kommissæren med sin nuværende viden vil anbefale for at kontrollere den fortsatte udledning af radionuklider fra Sellafield og Cap de la Hague. Det er de to største menneskeskabte kilder til udledning af radioaktive og forurenende stoffer, og de forurener ikke kun EU's medlemsstater, men breder sig også til resten af verden. Norge har f.eks. klaget over, at de arktiske fangstpladser påvirkes. Hvad vil De anbefale på baggrund af analyserne og de kommende undersøgelser?
De besøgte Irland for nylig, og De bærer Deres irske tørklæde! De gav udtryk for, at De er bekymret over udledningerne fra Sellafield. Der findes også en ganske ny RPII-rapport, som jeg vil opfordre Kommissionen til at læse. De opfordrede den irske regering til at tage sagen op på EU-niveau og ikke blot i Ospar-Kommissionens regi. Jeg har også indbragt en klage, som jeg gerne vil have Dem til at se nærmere på. Jeg har været nødt til at hyre en jurist for at følge op på det faktum, at der ikke er taget hånd om denne sag på en ansvarsfuld måde i de seneste par år.
For nylig blev en af Kommissionens tjenestemænd, hr. Curry, udnævnt som medlem af BNFL's bestyrelse. Mener Kommissionen ikke, at der her er tale om en interessekonflikt?

Wallström
Hr. formand, først vil jeg gerne sige til fru Ahern, at det primært handler om at leve op til Ospar-Kommissionens målsætning om at sikre en betydelig reduktion af udledningerne inden år 2020. Kommissionen er forpligtet til at hjælpe Ospar med at nå dette mål, og medlemsstaterne vil også hjælpe til. Vi følger naturligvis nøje udviklingen på området. Det er vores opgave. Men først når Marina-undersøgelsen er færdig, står vi med et godt udgangspunkt - en videnskabelig vurdering af situationen - for at kunne vurdere, hvad vi præcist skal gøre, og hvilke foranstaltninger der vil være passende for at nedbringe udledningerne. Så når Marina-undersøgelsen er færdig, vil der være mulighed for at gøre status og beslutte sig for fremtidige foranstaltninger.
Jeg har både hørt og set i medierne, at hr. Curry er udnævnt til BNFL's bestyrelse. Så vidt vides, havde hr. Curry ikke forudgående kontaktet os for at informere os om sin nye stilling, og derfor sendte generaldirektøren for personale og administration ham et brev, hvori han bad ham afklare situationen, samtidig med at han mindede ham om forpligtelserne i henhold til vedtægten for tjenestemænd. Vi ser frem til hans svar.

Rübig (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg ville gerne vide, hvilke retsnormer og tekniske retningslinjer vurderingen af den radioaktive stråling egentlig er baseret på.

Wallström
Den Juridiske Tjeneste hjælper os med at fastlægge vores forpligtelser i henhold til internationale konventioner samt med at opstille de grundlæggende sikkerhedsnormer, som Kommissionen skal fastlægge. Vi benytter os også af eksperter og ekspertudvalg med repræsentanter og eksperter fra alle medlemsstater. Vi træffer vores beslutninger på baggrund af den bedste tilgængelige videnskabelige viden.

Formanden.
Spørgsmål nr. 42 af Pernille Frahm (H-0100/02):

Om: Bromerede flammehæmmere
Vil Kommissionen på baggrund af nye undersøgelser (bl.a. udført af Virginia Institute of Marine Science), der påviser, at bromerede flammehæmmere, der bruges i bl.a. tv og computere, forefindes i store mængder i fisk og modermælk, tage initiativ til at få indført et totalforbud mod anvendelsen?

Wallström
Nye undersøgelser udført af Virginia Institute of Marine Science har påvist, at den bromerede flammehæmmer pentabromodiphenylether (penta-BDE) findes i ferskvandsfisk. Tidligere undersøgelser har vist, at penta-BDE også findes i modermælk. Der er tale om den bromerede flammehæmmer, der tilhører en gruppe på 10 kemikalier, der er kendt som polybromerede diphenylether, PBDE. Der findes tre typer af flammehæmmende polybromerede diphenylether på markedet, nemlig penta-BDE, octa-BDE og deca-BDE. Penta-BDE anvendes næsten udelukkende som flammehæmmmer i den type polyurethanskum, der f.eks. findes i polstring i køretøjer samt i møbler. I øjeblikket arbejder Kommissionen med et forslag om at forbyde brugen af penta-BDE fra den 1. juli 2003.
Octa-BDE bruges ofte som flammehæmmer i acrylonitral-butadiene-styren-plast (ABS-plast), hvorimod deca-BDE foretrækkes som flammehæmmer i slagfast polystyren. Disse plasttyper anvendes f.eks. i støbte kasser til computere og som emballage til elektronisk udstyr. Bl.a. på grund af forekomsten af bromerede flammehæmmere såsom octa-BDE og deca-BDE i elektrisk og elektronisk udstyr har Kommissionen foreslået, at medlemsstaterne skal oprette kildesorteringsordninger og sørge for, at sådant udstyr behandles, genindvindes og bortskaffes på betryggende vis. I et parallelt forslag har Kommissionen krævet et forbud indført imod brugen af polybromerede diphenylether i elektrisk og elektronisk udstyr fra den 1. januar 2008.
I den fælles holdning, som Rådet vedtog den 4. december 2001, blev denne dato fremrykket til den 1. januar 2007. I øjeblikket foretages der en risikovurdering af octa-BDE og deca-BDE inden for rammerne af Rådets forordning nr. 793/93 om vurdering af og kontrol med risikoen ved eksisterende stoffer. Der kan om nødvendigt blive tale om at foreslå yderligere foranstaltninger til nedbringelse af risici fremover.

Frahm (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg takker for svaret og for den opmærksomhed, der er om det hér. Men jeg kan huske dengang, man ikke kunne finde ud af at erstatte asbest; det, der i virkeligheden satte det i gang, var, at man ville forbyde stoffet. Jeg kan forstå nu, at man vil lave indsamlinger, det er også fint nok. Men det er jo ikke kun et spørgsmål om, hvad der sker med materialet, når det er udtjent, men også hvad der sker med materialet, mens det er i brug. At det faktisk i brug afgiver stoffer, som vi optager dels i blodet, dels i vores fedtlag og dels i modermælk. Vi spørger, om det, når nu der har været en undersøgelse, der tyder på, at bromeret flammehæmmer findes i fyrre gange så stor mængde i modermælk, som først antaget, ikke var en god idé at lave en langsigtet plan for, hvornår man kan forbyde det også i de to sidstnævnte udgaver, som jeg skal undlade at forsøge at udtale.

Wallström
Jeg er helt enig. Disse flammehæmmere tilhører den gruppe af kemikalier, som vi skal holde øje med, men det alene er ikke tilstrækkeligt. Vi har nu et forbud mod den ene af disse flammehæmmere, og de to andre midler har gennemgået en risikovurdering. Inden for nogle uger eller i det mindste om en måneds tid burde vi kunne bestemme os for næste skridt. Vi har ikke udelukket, at vi indfører yderligere forbud, men vi vil have en mulighed for at vurdere, hvad der skal gøres på grundlag af disse risikovurderinger.
Vi udelukker ingen foranstaltninger for at få fjernet disse kemikalier, der, som det er blevet påpeget, akkumuleres i naturen. Desuden skal vi sørge for, at de gamle materialer genanvendes og indsamles. Vi må have kontrol med, hvor disse stoffer findes.

Flemming (PPE-DE).
Fru kommissær, ved De, om der findes enkelte medlemsstater, hvor man seriøst overvejer at forbyde de bromerede flammehæmmere allerede nu, eller hvor man allerede har forbudt dem?

Wallström
Ja, jeg ved, at denne diskussion foregår i flere af medlemsstaterne. Jeg ved, at der foregår en sådan diskussion i det land, jeg kender bedst, men at det også er tilfældet i andre lande. Dette spørgsmål har været rejst ved flere lejligheder, og det er blevet diskuteret i Rådet (miljø). Der er stor interesse for sagen.
Jeg tror, at vi alle er enige om, at vi må vedtage foranstaltninger med henblik på at kontrollere anvendelsen af disse farlige kemikalier og sørge for, at vi hurtigst muligt kan finde ufarlige erstatningsstoffer. Med risikoevalueringerne og risikovurderingerne får vi denne mulighed.

Formanden.
Spørgsmål nr. 43 af Patricia McKenna (H-0101/02):

Om: Irlands manglende overholdelse af EU's miljøbestemmelser
Under et besøg i Irland for nylig udtalte kommissær Wallström, at hun vil bruge strukturfondene som middel til at tvinge Irland til at overholde visse centrale miljødirektiver såsom nitratdirektivet og rammedirektivet om affald. Hvad vil Kommissionen, når der ses bort fra de igangværende søgsmål, helt præcist gøre for at sikre, at Irland overholder EU's miljøbestemmelser?
Overvejer Kommissionen at skærpe den nuværende langsommelige overtrædelsesprocedure med henblik på sanktionering af medlemsstater, som konsekvent undlader af overholde EU-bestemmelser, hvad bliver indholdet af disse reformer, og hvornår vil de blive iværksat?
Hvilke supplerende ressourcer vil Kommissionen på baggrund af de talrige miljøklager, der er indgivet af enkeltpersoner og organisationer i Irland, og som pr. person er det største antal i EU, tilvejebringe for at sikre, at disse klager behandles hurtigt og effektivt? 
Spørgsmål til Franz Fischler
Wallström
Koblingen mellem tildeling af fællesskabsmidler og overholdelse af fællesskabsretten og miljølovgivningen er upartisk og gælder for alle medlemsstater. Der er allerede foretaget en sammenkædning mellem medlemsstaternes overholdelse af de centrale elementer af direktiverne om levesteder og nitrat og finansiering under forordningen om strukturfonde samt forordningen om udvikling af landbruget. Da tidsfristen for sammenkobling for strukturfondenes vedkommende nærmede sig ved udgangen af 2000, forbedrede Irland drastisk sit overholdelsesniveau for direktivet om levesteder.
I øjeblikket er der fokus på nitratdirektivet. Lige nu er Irland den eneste medlemsstat uden nitratsårbare områder. I sin plan for udvikling af landdistrikter har Irland forpligtet sig til at afslutte udpegelsen inden udgangen af 2001. Da det endnu ikke er sket, vil Kommissionen ikke godkende eventuelle ændringsforslag vedrørende Irlands program under forordningen om udvikling af landbruget. For nylig fremsatte Irland forslag om rutinemæssige ændringer, der nu blokeres af Kommissionens tjenestegrene. Den aktuelle omfattende debat om udpegelse i Irland styrker betydningen af denne handling, og jeg ser frem til, at Irland meget hurtigt afslutter sin udpegelse.
Rammedirektivet om affald er ikke længere til debat, da Irland har indsendt et komplet sæt opdaterede planer for håndtering af affald.
Hvad angår hårdheden i Kommissionens håndhævelsesprocedurer, har trinvise reformer allerede reduceret sagsbehandlingstiden. Blandt disse reformer kan nævnes bedre intern brug af informationsteknologi og en hurtigere udsendelse af varslingsskrivelser til medlemsstaterne. Endvidere udstedte Domstolen i 2000 sin første bøde i en sag om affaldshåndtering.
Hvad angår tildelingen af yderligere midler for at fremme håndteringen af irske sager, holder Kommissionens tjenestegrene konstant øje med behovet for midler. Det ærede medlem vil imidlertid vide, at Kommissionen arbejder med meget stramme budgetter, og at der er mange konkurrerende behov.

McKenna (Verts/ALE).
Hr. kommissær, jeg modtog Deres brev i dag efter Deres besøg i Irland, men det sidste punkt, De nævnte, og som ikke omtales i Deres i brev, handler om manglen på ressourcer i miljødirektoratets juridiske afdeling for klagebehandling. Det er et stort problem, som skal løses, fordi EU-borgernes rettigheder tilsidesættes, når klager ikke undersøges dybtgående. Samtidig fortsætter miljøskaderne. Det skal vi se nærmere på.
Hvad angår affald, er problemet med Irland, at det ikke efterkommer affaldsdirektivet. I dagens udgave af Irish Times indrømmer amtsrådet i Wicklow, at der findes op til 88 ulovlige lossepladser, hvoraf 19 ikke engang er blevet undersøgt endnu. Det pågældende amtsråd er mistænkt for at have deltaget i dumpning på nogle af disse ulovlige pladser, og EPA - organet med ansvar for miljøbeskyttelse - har faktisk udstedt en affaldslicens til en af disse ulovlige lossepladser.
Desværre har vores minister udelukket enhver form for uafhængig undersøgelse af denne sag. I lyset af de irske myndigheders manglende overholdelse af EU's direktiver - specielt vedrørende affald - er der så nogen mulighed for, at Kommissionen vil overveje at udsende et uafhængigt hold, der kan undersøge skadernes omfang og uregelmæssighederne på affaldsområdet på specielt dette område?

Wallström
Efter at have lyttet til Dem finder jeg det oplagt at bevilge midler til at løse det irske affaldsproblem. Jeg ville også ønske, at jeg havde mere personale, så jeg bedre kunne håndtere alle sagerne, men det er i Irland, at man skal gøre en indsats for at efterkomme direktiverne, herunder affaldsdirektiverne. Jeg ved fra mit besøg i Irland, at det er et meget vigtigt, kontroversielt og vanskeligt emne. Jeg forstår, at affaldsproblemet udgør en stor udfordring for det irske samfund og den irske regering, og jeg har naturligvis gjort Kommissionen opmærksom på mit problem med underbemanding, når vi har diskuteret ressourcefordeling. Der skal helt klart gøres en indsats for at løse Irlands problemer med et efterkomme direktiverne.

Davies (ELDR).
Kommissær Fischler er forhåbentlig klar over, at medlemmerne af Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik fuldt ud kan tilslutte sig kommissærens bemærkninger om behovet for ekstra midler til at sikre miljølovgivningens gennemførelse. Men det er ikke kun Irland, der giver problemer. I oktober i fjor blev der udsendt en begrundet udtalelse imod opførelsen af Odelouca-dæmningen i Portugal, og alligevel startede byggeriet af dæmningen i januar i år. Hvilke foranstaltninger har Kommissionen truffet for at forsøge at overtale de portugisiske myndigheder til at indstille opførelsen af denne dæmning?

Wallström
Det er et helt andet spørgsmål, og jeg vil gerne have hele baggrunden og alle kendsgerninger med. Jeg vil meget gerne besvare Deres spørgsmål, men De må give mig en chance for at se på sagen først, så jeg kan give Dem et aktuelt svar.

Formanden
Fru kommissær, De har sagt det samme, som jeg skulle til at sige, nemlig at jeg skal sørge for, at forhandlingen forløber ordentligt, og dette var ikke et tillægsspørgsmål til det, der blev spurgt om, det var et andet spørgsmål. Derfor er jeg enig i Deres forklaring.

Ahern (Verts/ALE).
Det er et supplerende punkt. Det er helt rigtigt, hvad fru McKenna sagde om amtsrådet i Wicklow. Der var dagligt nye afsløringer, og de lokale myndigheder havde en ophedet og heftig debat om spørgsmålet i går. Jeg har indgivet en klage til Dem om de ulovlige lossepladser i Wicklow. Nu ser det imidlertid ud til, at også de lokale myndigheder er involveret. Det er en meget alvorlig sag, og den irske regering har ikke iværksat en uafhængig undersøgelse. Er der noget, som Kommissionen kan gøre, og vil den hastebehandle min klage?

Wallström
Vi tager alle klager alvorligt og behandler dem seriøst. Som De ved, har vi et rekordstort antal klager fra specielt Irland. Vi behandler dem hurtigst muligt. Jeg kan også tage sagen op i mine kontakter med den irske regering, og det agter jeg at gøre. Under mit besøg i Irland fornemmede jeg tydeligt, at det er noget, der ligger det irske folk meget på sinde. Jeg vil tage sagen op med den ansvarlige minister og den irske regering.

Formanden.
Da den tid, der er afsat til denne del af spørgetiden til Kommissionen, er opbrugt, vil spørgsmål nr. 44-47 og 74 bliver besvaret skriftligt

Formanden.
Spørgsmål nr. 48 af Alexandros Alavanos, overtaget af Mihail Papayannakis (H-0064/02):

Om: Opkøb af tobakskvoter fra tobaksproducenter
EU har med sin seneste revision af tobaksforordningen givet tobaksproducenterne mulighed for at opkøbe kvoter fra andre producenter, der forlader sektoren, med henblik på at forbedre deres bedrift og deres økonomiske situation. På baggrund af Kommissionens nylige meddelelser og afgørelser om gradvis afskaffelse af støtten efter tre år vil programmet opkøb af kvoter fra producenterne imidlertid reelt ikke længere kunne udnyttes, eftersom tobaksproducenterne ikke har råd til at betale omkostningerne ved opkøbet samt de yderligere investeringer, der kræves, når de ikke ved, om der vil blive ydet støtte til tobak i det mindste i de næste 7-8 år. Producenterne har brug for dette tidsrum for at kunne afholde de omkostninger, som de vil blive pålagt.
Hvilken garanti kan Kommissionen give producenterne med henblik på at motivere dem til at deltage i det program for opkøb af kvoter, som er fastlagt i forordning (EF) 1636/98

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, tilbagekøbsprogrammet for kvoter inden for tobakssektoren blev indført for at lette omstillingen for de producenter, som frivilligt ville forlade sektoren. For bestemte tobakssorter, som det bliver stadig vanskeligere at afsætte, er tilbagekøbsprisen også blevet hævet markant for at give avlerne et incitament til at opgive avlen.
Ved køb af kvoter fra tilbagekøbsprogrammet har de andre tobaksbønder, som vil købe kvoter, fortrinsret. Vi kan kun tilbagekøbe de mængder, som de andre tobaksbønder ikke opkøber.
For de kommende tre år har Kommissionen fremlagt et forslag til en rådsforordning, som skal fastsætte præmier og kvoter frem til 2004. Dette kommissionsforslag indeholder bl.a. en ændring af EU's tobaksfond, så der bliver mulighed for at finansiere undersøgelser i medlemsstaterne af mulighederne for at omstille tobaksavlen til andre kulturer uden for tobakssektoren og af de første erfaringer med denne omstilling.
I dette forslag har Kommissionen også annonceret endnu et forslag, som skal komme i første halvår af 2003, og som vil dreje sig om principperne i Kommissionens meddelelse af 16. maj sidste år om EU's strategi for en bæredygtig udvikling. Til dette formål er det nødvendigt at have godt kendskab til mulige alternativer og til de socioøkonomiske følger af en udfasning af tobaksstøtten. Derfor er der i øjeblikket også en undersøgelse i gang om den fælles markedsordning for råtobak, som bliver afsluttet sidst på året, og som vurderer de socioøkonomiske konsekvenser af tobaksavlen i de enkelte avlsområder.

Papayannakis (GUE/NGL).
Tak for svaret, hr. kommissær. Jeg mener, at hr. Alavanos' spørgsmål indeholdt det meget alvorlige argument, at hvis De støtter opkøb af kvoter fra andre producenter, er det klart, at de, som overtager disse produktionsmuligheder, har brug for nogle år til at kunne afskrive investeringen, omkring 7-8 år. Hvis De siger, at de mister støtten om tre år, giver det ingen mening at foretage opkøb. Det er denne selvmodsigelse, jeg gerne vil have et svar på. Desuden siger De, at De vil foretage en undersøgelse for at se, hvilke muligheder der er for andre afgrøder. Det er meget fornuftigt, og det har vi hele tiden støttet, men De har selv ved tidligere lejligheder svaret på andre medlemmers spørgsmål og sagt, at det er næsten umuligt. Der er måske sket noget nyt siden sidst?

Fischler
Hr. formand, der blev egentlig ikke stillet noget spørgsmål, men naturligvis har Kommissionen godt kendskab til, hvilke konsekvenser der er forbundet med denne kvoteopkøbsaktion. Jeg må imidlertid gøre opmærksom på, at der er tale om en helt frivillig aktion. Ingen bliver tvunget til at opkøbe kvoter. Derfor kan man heller ikke så at sige føre skuffede forventninger i felten, hvis der så senere skulle ske en udfasning af støtten til tobaksavlen.
Men jeg vil også gerne pege på, at vi i denne uge, på torsdag, får lejlighed til udførligt at diskutere fremtiden for tobaksmarkedsordningen her i salen. Så bliver det netop denne forlængelse med tre år og konsekvenserne i denne forbindelse, vi skal drøfte.

Izquierdo Rojo (PSE).
Hr. formand, hvad skal tobaksproducenterne i Granada leve af fremover? Hvilke arbejdsmuligheder mener De, at de ca. 2.000 familier, som tjente til livets ophold med denne produktion, har? Vær så rar at svare skriftligt, såfremt De ikke vil gøre det med det samme.
Cetarsa har meddelt dem, at den vil lukke fabrikken i Granada. Hr. Prodi har demagogisk meddelt dem, at det er slut med støtten til tobaksproduktionen. Hr. landbrugskommissær, hvilke garantier har De til tobaksdyrkerne i Granada? Vær rar at svare mig, men gør det i form af alternative arbejdspladser, kendsgerninger. Forsøg ikke at få os til at tie med demagogiske udtalelser eller med det sædvanlige nonsens om alternative afgrøder.
Hr. kommissær, kom med et stringent svar.

Fischler
Hr. formand, fru parlamentsmedlem, jeg svarer stringent! For det første ligger det helt klart, også i det, der blev besluttet på topmødet, at udfasningen af tobaksstøtten må gå hånd i hånd med et tilsvarende tilbud af alternativer. Det betyder, at vi kun kan gennemføre denne udfasning i takt med, at vi er i stand til faktisk at stille alternativer til rådighed. Det er min position her. Det vil vi netop benytte tobaksfonden til i de kommende år, så vi netop i praksis kan afprøve muligheder, rigtige alternativer, så man kan se, hvad der fungerer, og hvad der ikke gør. Så først er der behov for en beslutning fra Rådet (landbrug) og en udtalelse fra Parlamentet, på basis af et forslag fra Kommissionen, som vil blive udarbejdet på baggrund af resultaterne af dette års undersøgelse. Først da kan man gennemføre udfasningen.
Netop til det formål vil vi i de hårdest ramte regioner - i Granada, i Estremadura, i Trakien i Grækenland og i nogle andre regioner - på stedet undersøge, hvilke muligheder der er. Vi vil altså ikke stille os tilfreds med luftkasteller, vi vil se realiteter. Jeg tror, det er en helt fair fremgangsmåde.

Formanden.
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 49. Spørgsmål nr. 50 af María Izquierdo Rojo (H-0080/02):

Om: Konsekvenserne af præsident Aznars uoverensstemmelse med Marokko
Vil landmændene komme til at betale for konsekvenserne af de uoverensstemmelser, der er opstået mellem præsident Aznar og Marokko?

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, uden at jeg vil kommentere de sagsforhold, som medlemmet omtalte, vil jeg gerne på Kommissionens vegne henvise til, at begivenheder, som vedrører de bilaterale forbindelser mellem Marokko og en EU-medlemsstat, ikke har nogen indflydelse på EU's omfattende strategi med hensyn til Middelhavslandene. Disse relationer bestemmes af Barcelona-processen.
I henhold til de principper, som blev underskrevet af alle EU-medlemsstater og af vores middelhavspartnere i 1995 i Barcelona, skal alle parter gradvist liberalisere handlen med landbrugsprodukter. I denne forbindelse har EU i 1996 indgået en associeringsaftale med Marokko, som omfatter indrømmelser fra begge sider for landbrugsprodukter.
Kommissionen og Marokko har for nylig formelt indledt forhandlinger for at revidere disse indrømmelser med henblik på en udvidelse af liberaliseringsprocessen.

Izquierdo Rojo (PSE).
Hr. kommissær, Deres svar til mig var meget mangelfuldt og forvirrende, for vi har via pressen erfaret, at der den 15. marts indledes forhandlinger i Rabat om landbrugskapitlet mellem EU og kongeriget Marokko.
Som bekendt leder hr. Aznar for tiden det spanske formandskab for EU. Jeg taler derfor udelukkende ud fra et fællesskabssynspunkt. Jeg vil gerne, hr. kommissær, bede Dem om at forklare, hvilke grundlæggende præmisser denne forhandling vil følge, og om De ikke mener, at det ville have været ønskeligt med et klima med gode relationer til Marokko i stedet for Aznars eklatante fiasko. Og jeg siger det ikke ud fra et spansk synspunkt, men et europæisk, eftersom der den 15. marts indledes en forhandling, der, hr. kommissær, på ingen måde er spansk, men derimod europæisk. På samme måde som denne forsamling og mit spørgsmål er europæisk. Og Deres svar til medlemmerne er meget utilfredsstillende, som om De ikke respekterede den demokratiske repræsentation. Det er for galt!

Formanden.
Jeg vil gerne bede talerne om, at de stiller spørgsmål, at de giver deres mening til kende, men at de ikke vurderer hensigterne, for det er ikke vores opgave, og jeg mener heller ikke, at det er den ånd, der skal lede os.

Fischler
Hr. formand, fru medlem, jeg vil gerne præcisere, at jeg for det første gjorde opmærksom på, at man må skelne mellem de bilaterale relationer mellem Spanien og Marokko og EU's relationer til Marokko. I øvrigt nævnte jeg netop de forhandlinger, som De talte om, og som fandt sted den 15. marts, i mit svar. Det eneste, jeg ikke nævnte, var datoen.
Jeg vil imidlertid virkelig gerne minde Dem om, at fremgangsmåden med at liberalisere landbrugshandlen med Marokko blev fastlagt allerede i 1995. Nu drejer det sig kun om at forhandle om, hvad der skal være det næste skridt i denne liberaliseringsproces. Det må være klart, at liberaliseringen skal gå i begge retninger. Det drejer sig altså ikke kun om, hvilke indrømmelser vi giver Kongeriget Marokko, det drejer sig også om, hvilke indrømmelser Kongeriget Marokko giver os inden for handlen med landbrugsprodukter.
Hvis De f.eks. ser på udviklingen inden for landbrugshandlen netop i den seneste tid, så vil De se, at Marokkos import af f.eks. korn fra USA er steget voldsomt. Det modsatte gælder for udviklingen i importen fra EU. Det er ikke nogen ensrettet trafik, det går i begge retninger. Naturligvis skal også vi være rede til at gøre yderligere indrømmelser. Vi forhandler absolut konstruktivt. Forhandlingerne er jo først lige begyndt, de er endnu ikke afsluttet. De forventes at blive afsluttet i slutningen af dette år. Der er altså tid nok til at fortsætte forhandlingerne.

Formanden.
 Spørgsmål nr. 51 af Esko Olavi Seppänen (H-0083/02):

Om: Ophugning af fiskerflåder
I forbindelse med behandlingen af 2002-budgettet blev det vedtaget at afsætte et vist beløb til ophugning af de fiskerflåder i medlemslandene som kompensation for, at det ikke var lykkedes at forny fiskeriaftalen med Marokko.
På hvilket grundlag udbetaler Kommissionen disse midler? Er det muligt i stedet for at ophugge fartøjerne at sælge dem, f.eks. til Marokko, og kan der for de afsatte midler også ophugges fartøjer, som er bygget med anden form for EU-støtte?

Fischler
Hr. formand, hr. Seppänen, mine damer og herrer, Rådet vedtog den 17. december sidste år Kommissionens forslag om at give de fiskere og skibsejere, som var aktive under fiskeriaftalen med Marokko, mulighed for at omstrukturere flåden og fiskeriaktiviteterne ved at give dem økonomisk støtte til det. Der er afsat 197 millioner euro til denne aktion. Heraf er de 170 millioner euro opført i dette års budget, og 27 millioner euro skal stilles til rådighed på næste års budget.
Midlerne anvendes på følgende måde. Mindst 40% af midlerne skal anvendes til ophugning eller endelig ændring af skibe til andre formål end fiskeri. Maksimalt 28% af midlerne kan anvendes til endelig overførsel af skibe til tredjelande, også inden for rammerne af et blandet selskab, eller til modernisering af skibe. Andre 32% af midlerne skal anvendes til socioøkonomiske formål, altså f.eks. til omskolingsprogrammer for fiskere, der har mistet deres arbejde, eller til førtidspensioneringsordninger. Der kan altså kun gives støtte til endelig overførsel af skibe til Marokko gennem salg eller gennem oprettelse af et blandet selskab i Marokko.
Præmien for at oprette et sådant blandet selskab er imidlertid kun på 80% af ophugningspræmien, og præmien for at eksportere et fartøj kun 50% af ophugningspræmien. Desuden skal en skibsejer, som har købt sit skib med EU-støtte, og som nu vil eksportere det med tilskud eller overføre det til et blandet selskab, betale en del af den støtte tilbage, som han fik til anskaffelsen. Hvor stort et beløb, der skal betales tilbage, afhænger af skibets alder. For et fem år gammelt skib er det f.eks. trods alt halvdelen af tilskuddet, der skal betales tilbage.

Seppänen (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg takker kommissæren for svaret, som var temmelig udførligt, hvad angår anvendelsen af støtten. Jeg vil gerne præcisere det yderligere med et spørgsmål, som også indgik i det oprindelige spørgsmål: om de fiskerbåde, som nu ophugges eller sælges til marokkanske kunder med EU-støtte, eventuelt er finansieret gennem andre EU-bevillinger ved anskaffelsen. Jeg vil med andre ord gerne med mit spørgsmål sætte fokus på, hvor kort- eller langsigtet EU's fiskeripolitik er.

Fischler
Hr. formand, i og for sig er det helt klart. Dette program er et specifikt program, som blev vedtaget for at leve op til de særlige vanskeligheder, som er en følge af, at aftalen med Marokko ikke kom i stand. Under dette specielle program gælder også de betingelser, jeg nævnte. Uden for dette program findes der kun fiskeristrukturfonden, som gælder for alle ophugningsinitiativer, og hvor der gælder samme betingelser overalt. Kun i dette specielle tilfælde bliver der med disse ekstra penge givet mulighed for ophugning og salg på de nævnte forbedrede vilkår.

Formanden.
 Da spørgsmål nr. 52 af Jonas Sjöstedt og spørgsmål nr. 53 af Paulo Casaca vedrører samme emne, vil vi behandle dem under ét. Spørgsmål nr. 52 af Jonas Sjöstedt (H-0086/02):

Om: EU's ekportstøtte til landbrugsprodukter
EU bruger årligt omtrent fem milliarder euro på støtte til eksport af egne landbrugsprodukter. Denne støtte skader alvorligt andre landes, ikke mindst udviklingslandenes, muligheder for at gøre sig gældende på landbrugsmarkederne. Revisionsretten har tillige gjort opmærksom på, at udgifterne ikke kontrolleres på tilfredsstillende måde. I WTO er EU's støtte blevet mødt med kraftig kritik, og i konklusionerne fra WTO-mødet i Qatar hedder det, at støtten bør undersøges. Hvordan ser EU's planer ud om lidt efter lidt at nedskære/afskaffe støtten i de kommende år?  Spørgsmål nr. 53 af Paulo Casaca (H-0142/02): 

Om: Gradvis afskaffelse af eksportsubsidier
I Doha afgav Kommissionen tilsagn om at indlede forhandlinger om "en gradvis nedsættelse af alle former for eksportsubsidier med henblik på en fuldstændig afskaffelse". Dette tilsagn afhænger som i alle øvrige tilfælde, og som det er normalt i sådanne spørgsmål, af det endelig resultat af forhandlingerne.
Dette modige tilsagn fra Kommissionens side kan begrundes både på internt plan og med de uhyrlige tilfælde af ineffektivitet og misbrug, som ordningen har givet anledning til, og med de tvivlsomme konsekvenser i forbindelse med opfyldelse af målsætningen i traktatens artikel 33, navnlig når det gælder om at sikre landbrugsbefolkningen en rimelig levestandard.
Kan Kommissionen gøre rede for, ud fra hvilken tidsplan og med hvilke midler den vil arbejde for at opfylde denne målsætning, samtidig med at traktatens artikel 33, paragraf 1, litra b), overholdes?

Fischler
Hr. formand, jeg vil gerne sammenfatte disse to spørgsmål, for de har samme indhold. I ministererklæringen fra Doha forpligtede WTO-medlemmerne sig til globale forhandlinger, som gradvis skal reducere al eksportstøtte og til slut helt afskaffe den, idet sluterklæringen fra Doha lod det endelige resultat af forhandlingerne stå åbent.
Der er tale om alle former for eksportsubsidier, ikke kun vores eksportrestitutioner. Det drejer sig også om en disciplin f.eks. for eksportkreditterne, om eksportstøttedelen i forskellige fødevareprogrammer eller om handelsforvridende forretningsmetoder i statshandelsselskaber. Det ville være uacceptabelt at kræve, at kun EU skulle reducere subsidierne yderligere. Det har vi også givet klart udtryk for i vores forslag, som vi stillede allerede i forbindelse med artikel 20-forhandlingerne.
Desuden har EU allerede reduceret sine eksportrestitutioner med det halve. I 1993 androg eksportrestitutionerne 10 milliarder euro, i øjeblikket beløber de sig til under 5 milliarder. Desuden forsøger Kommissionen at udforme sin eksportpolitik, så støtten ikke giver negative konsekvenser for udviklingslandenes produktion. Afviklingen af subsidierne bliver fortsat, i det omfang udviklingen i den fælles landbrugspolitik tillader det, idet der også tages behørigt hensyn til vores egne producenters og handelsvirksomheders interesser.
Kommissionen har reageret på Revisionsrettens kritik af anvendelsen af eksportrestitutionerne med en handlingsplan, som bliver gennemført i første halvår i år, og som indeholder væsentlige ændringer i forhold til det nuværende system. Eftersom den nu vedtagne WTO-forhandlingsrunde efter planen skal slutte i 2004, ville det i øjeblikket være at foregribe begivenhederne, hvis man allerede nu fastlagde EU's positioner i detaljer eller sågar foregreb det endelige resultat af forhandlingerne. Vores endelige positioner vil skulle bedømmes i lyset af de samlede forhandlinger.

Sjöstedt (GUE/NGL).
Jeg vil gerne takke kommissæren for det udførlige svar. Jeg mener, at EU har en særstilling med hensyn til eksportsubventioner. EU er det i særklasse mest subventionerede marked på verdensplan.
Mit spørgsmål drejer sig om planerne for de kommende år. Er der nogle planer om, at man i de kommende to, tre, fire år vil foretage en yderligere nedsættelse af beløbet på fem milliarder euro, som blev givet i eksportsubventioner sidste år?

Fischler
Hr. formand, for det første er det rigtigt, at vi er det største marked, og vi er også langt de største importører af produkter fra udviklingslandene. Jeg tror egentlig også, vi bør minde om, at EU alene importerer flere landbrugsprodukter fra udviklingslandene end USA, Japan, Canada, New Zealand og Australien tilsammen. Her behøver vi ikke skamme os over for de andre udviklede lande. Desuden ved De jo, at vi har besluttet helt at åbne grænserne for verdens fattigste lande.
Hvad eksportsiden angår, så hænger det især sammen med, at vi kun kan tilbageføre eksportrestitutioner de steder, hvor der sker tilsvarende reformer i den fælles landbrugspolitik. Hvis De ser på eksportrestitutionernes struktur, så ser De, at vi bruger langt de fleste midler til eksporten af mælkeprodukter og til eksport af sukker og sukkervarer. Hvorfor? Fordi afstanden til verdensmarkedsprisen fortsat er meget stor på disse områder, og denne pris kan man kun nærme sig, i det omfang man gennemfører reformer i disse to sektorer. I de sidste to år har vi på den anden side stort set overhovedet ikke givet nogen eksportstøtte til korn, og også for oksekød er der sket en massiv reduktion af eksportstøtten. Med samme hastighed som der sker yderligere reformer af den fælles landbrugspolitik, kan man også fortsætte med at reducere eksportrestitutionerne.

Casaca (PSE).
Hr. formand, også jeg vil gerne takke kommissær Franz Fischler for den afklaring, som vi her har fået, og som jeg finder meget givtig. Jeg må imidlertid tilstå, hr. kommissær, at jeg er lidt skuffet over, hvor beskeden en styrke jeg synes at spore i Deres ord, når det gælder Kommissionens tilsagn - som jeg anser for ganske afgørende - om en gradvis nedsættelse af eksportsubsidierne. I dagspressen kan jeg konstatere, at disse restitutioner inden for kødeksporten er vokset betragteligt. Jeg skal endvidere bemærke, at nedgangen i 2001 hang tæt sammen med dollarens stigning, ligesom jeg også må konstatere, at støtten til alle de produkter, der ikke omfattes af Bilag I, er steget ganske betydeligt. Det finder jeg bekymrende, og jeg vil derfor gerne spørge kommissær Franz Fischler, om han mener, at de reformer af den fælles landbrugspolitik, som han har nævnt, gennemføres så betids, at disse eksportsubsidier efterhånden kan blive afskaffet.

Fischler
Hr. formand, hr. parlamentsmedlem, stringens er én ting, kohærens en anden. Lad os tage eksemplet med mælkesektoren, som jeg nævnte før. I vores nuværende markedsordning har vi en pligt til at garantere en bestemt pris for skummetmælkspulver og smør. Så længe vi har denne forpligtelse, kan vi så kun eksportere smør og skummetmælkspulver med den tilsvarende støtte. Som De sandsynligvis vil vide, er der for tiden ikke politisk flertal i EU for at ændre på den eksisterende mælkemarkedsordning. Derfor er det lidt for simpelt bare at gøre Kommissionen opmærksom på, at der kunne være behov for reformer. Det er noget, som i første linje må rettes til medlemsstaterne.
For sukkeret er situationen som følger. Her har vi også lovet Parlamentet, at vi i indeværende år vil gennemføre en tilsvarende undersøgelse om konkurrenceforholdene i sukkerbranchen, og alt efter, hvad den viser, vil Kommissionen næste år gøre brug af den mulighed, som findes i forlængelsen af sukkermarkedsordningen. Derefter kan vi påberåbe os den review-klausul, som er formuleret der, og stille yderligere forslag under denne klausul.
Desuden vil reformprocessen sikkert også fortsætte. Som De ved, er næste skridt midtvejsevalueringen i juni i år, men der er nogle områder, hvor der allerede er planlagt yderligere skridt, f.eks. inden for olivensektoren, frugt- og grøntsagssektoren og mange andre områder.

Formanden.
 Mange tak, hr. Fischler, for Deres engagement i spørgetiden her til aften.
Da den tid, der er afsat til spørgetid til Kommission, er opbrugt, vil spørgsmål nr. 54-92 blive besvaret skriftligt

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0063/2002) af Isler Béguin for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om handlingsplaner for biodiversitet: landbrug, fiskeri, økonomisk samarbejde og udviklingssamarbejde samt bevaring af naturressourcer (KOM(2001) 162 - C5-0467/2001 - 2001/2189(COS)).

Isler Béguin (Verts/ALE)
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg har fornøjelsen at forelægge betænkningen om biodiversitet. Jeg vil gerne benytte lejligheden til at takke de tilstedeværende kolleger og alle, jeg har samarbejdet med om udarbejdelsen af det beslutningsforslag, der i dag forelægges.
Jeg vil også gerne takke de rådgivende ordførere for Landbrugsudvalget, Fiskeriudvalget og Udviklingsudvalget, som alle støtter det udkast, jeg som ordfører har forelagt om bevarelse af biodiversiteten.
Endelig vil jeg også gerne takke ngo'erne, som har ydet en aktiv indsats i forbindelse med denne betænkning. Vi ved, ngo'erne er fremragende observatører, som har et indgående kendskab til biodiversiteten og situationen på dette felt verden over. Hr. formand, situationen er ikke alt for strålende, og jeg vil gerne besvare et spørgsmål, som ikke er rejst direkte, men som ofte antydes i visse kollegers indlæg. Hvorfor er biodiversiteten så vigtig? Eller sagt endnu mere enkelt: Hvorfor skal vi fokusere på bevarelse af naturen, når der er så mange andre emner, der trænger sig på?
Jeg erindrer om, at biodiversiteten er et af de aspekter, der er afgørende for vores egen overlevelse. Har naturen ikke brug for menneskene for at overleve, så har vi som mennesker brug for naturen for at leve.
Som folkevalgte er det vores ansvar at bevare biodiversiteten og den rigdom, den er udtryk for. Den rummer de aktiver, som sikrer udviklingen for fremtidige generationer. Hver eneste levende art, der forsvinder fra kloden, er et klart og uopretteligt tab. Tillader vi, at biodiversiteten tilintetgøres, tilintetgør vi ganske langsomt os selv. Tilintetgørelsen kan måles dag for dag. Den brasilianske Kongres skal således i nær fremtid tage stilling til et forslag, som tillader, at 50% af Amazonlandets skove udnyttes, og vi ved, hvilke genetiske ressourcer de rummer. Det skyldes ikke manglende interesse, at mennesker tilintetgør eller truer biodiversiteten. Tværtimod. Det er netop et spørgsmål om interesser. Det skyldes, at betydelige finansielle interesser står på spil, både når det gælder sjældne træsorter, og når det gælder handel med arter, som er ved at forsvinde, når det gælder intensiv jordbrug eller rovdrift på fiskeressourcerne, eller når den oprindelige befolkning berøves den viden, som er nedarvet gennem generationer.
På Rio-topmødet undertegnede man konventionen om bevarelse af biodiversiteten med det sigte at bringe denne massakre til ophør. Her 10 år senere må vi konstatere, at konventionen har fået en stedmoderlig behandling. De lande, som har undertegnet konventionen, har ikke opfyldt deres forpligtelser, og på nuværende tidspunkt har intet land anført biodiversiteten som prioriteret område med henblik på topmødet i Johannesburg i september 2002.
Om få dage samles de parter, der har undertegnet konventionen om biodiversitet, til konferencen i Haag, og Europa-Parlamentet bør i den forbindelse med vedtagelsen af det foreliggende beslutningsforslag påtage sig sin del af ansvaret og sende et både stærkt og klart budskab. Vi anmoder om, at EU sikrer, at spørgsmålet om biodiversitet sættes på dagsordenen for topmødet i Johannesburg, og at Kommissionen ved den lejlighed forelægger en handlingsplan i lighed med den, der forelægges om EU. Vi må erindre om, at biodiversiteten spiller en afgørende rolle som hjørnesten i en bæredygtig udvikling, og vi må erindre om, at det er vigtigt at sikre fuld gennemførelse af konventionen og dens bestemmelser. Vi anmoder i øvrigt om, at EU iværksætter en ambitiøs politik til bevarelse af biodiversiteten også i EU. Kommissionens handlingsplaner på områderne naturressourcer, landbrug, udvikling og fiskeri, som er genstand for den foreliggende betænkning, er afgjort at betragte som et første skridt i den rigtige retning. Men de er ikke tilstrækkelige. Der er behov for flere handlingsplaner, bl.a på områder som skove og transport, eftersom alle de omhandlede fællesskabspolitikker har haft eller har en negativ indvirkning på biodiversiteten. Kommissionen erklærer, at den har til hensigt at vende den nuværende udvikling, og den er også klar over, hvilken udfordring den står over for. I rapporten hedder det således, at biodiversiteten i de omhandlede to årtier på europæisk plan og på verdensplan har været kendetegnet ved reduktioner og tab. Denne tendens er steget markant, og de initiativer, der er iværksat for at vende udviklingen, har vist sig utilstrækkelige. Jeg kan hertil føje de nye trusler i form af indførelse af visse genetisk modificerede organismer eller de konflikter, der opstår vedrørende ejendomsretten til det levende objekt, hvilket vidner om nye eftertragtede områder.
Det er et dristigt forehavende at ville vende udviklingen. Men vi er klar til at tage udfordringen op. Skal vi gøre os håb om at nå målet, må EU imidlertid sikre, at de politiske og finansielle ressourcer er til rådighed. Vi har allerede to direktiver til rådighed, "fugledirektivet" og "habitatdirektivet", som giver mulighed for at bevare en del af biodiversiteten. Vi må kræve, at de pågældende direktiver gennemføres overalt i EU, herunder i ansøgerlandene og i regionerne i den yderste periferi og ikke mindst i koralrevsområder. Vi må finde løsninger til bevarelse af disse områder.
Det andet middel, som kan sikre, at der opnås resultater i forbindelse med iværksættelsen af en økologisk bæredygtig udvikling, er, sådan som det i øvrigt blev fastslået under topmødet i Göteborg, fastsættelse af effektive måleredskaber, som gør det muligt at vurdere, om EU's politikker sikrer hensyntagen til miljøet.
I Barcelona skulle Det Europæiske Råd på forårets møde vedtage seks miljøindikatorer. Det er ikke tilstrækkeligt. Man nævner ikke med et ord biodiversiteten. Vi må også i den forbindelse anmode om, at Kommissionen inden 2003 fremlægger forslag til en særlig indikator for biodiversitet. Skal der opnås resultater, når det gælder biodiversiteten, kræver det, som vi alle ved, at denne problemstilling straks og vedvarende kræves integreret i EU's politikker. Det begynder med den kommende reform af den fælles landbrugspolitik, den fælles fiskeripolitik, transportpolitikken og Cotonou-aftalerne, når det gælder udviklingsanliggender.
De politiske grupper i Europa-Parlamentet er enige, når det drejer sig om midlerne til bevarelse af biodiversiteten. Men der hersker en vis uenighed om genetisk modificerede organismers indvirkning på biodiversiteten. På dette punkt håber jeg som ophavsmand til denne betænkning, at det er muligt at fastholde henvisningerne til det kommende direktiv om erstatningsansvar for forurening af det åbne land med genetisk modificerede organismer.
Hr. formand, afslutningsvis vil jeg påpege, at ingen formodentlig vil foreslå, at en katedral eller et fredet bygningsværk tilintetgøres for at give plads for en motorvej. Vi bør tænke i samme baner, når det gælder bevarelse af naturarven og den biologiske mangfoldighed.

Formanden.
Som De sikkert har bemærket, er der nogle problemer med de store skærmes funktion, men skærmene ved formandskabets pladser fungerer.

Redondo Jiménez (PPE-DE)
Hr. formand, landbruget er et økonomisk erhverv, som er afhængigt af de biologiske processer, og som forvalter en god del af Fællesskabets naturrigdomme. Derfor skal det spille en central rolle i bevarelsen af biodiversiteten og det i to henseender. For det første ved at konsolidere en landbrugspraksis, der er forenelig med miljøet, og for det andet ved at sikre bedrifternes og produktionssystemernes fortsatte beståen over hele EU.
En ubegrænset intensivering af landbruget er lige så uheldig for biodiversiteten, som når landmændene ophører med deres virksomhed med deraf følgende tilbagegang for landdistrikterne. En EU-strategi til fremme af biodiversiteten skal sikre et bæredygtigt landbrug i bredeste forstand, der ud over de biologiske aspekter tager hensyn til de økonomiske og sociale krav og i det hele taget sikrer landdistrikternes levedygtighed.
Desuden er opretholdelsen af et bæredygtige landbrug en absolut nødvendighed for den europæiske landbrugsmodel, der er baseret på landbrugets multifunktionalitet, som det er blevet gentaget i Rådet og Europa-Parlamentet i talrige beslutninger.
Den fælles landbrugspolitik er et nyttigt redskab til fordel for biodiversiteten i lighed med beslutningerne fra miljøtopmødet, som blev vedtaget på Rådene i Helsinki og Göteborg. Det er derfor en fejl at begrænse beskyttelsen af biodiversiteten til de strikse grænser i den fælles landbrugspolitiks anden søjle - og nærmere bestemt til miljøprogrammerne til fremme af udbredelsen af økologisk landbrug, bevarelse af traditionelle racer, beskyttelse af naturlige levesteder osv. og det af to årsager. For det første fordi den fælles landbrugspolitiks anden søjle udgør 10% af landbrugsbudgettet, og for det andet fordi landbrugsmiljøprogrammerne, til trods for at de udgør 20% af landbrugsarealet, er blevet anvendt meget uensartet, og i dag er de praktisk taget begrænset til de mindst produktive områder i fem af EU's medlemsstater. Denne situation forværres af, at den måde, hvorpå ydelsen af markedsstøtte er blevet betinget af opfyldelsen af miljøkrav, har været lidet rigoristisk, hvilket generelt har udmøntet sig i opstilling af mindstekrav.
Vi må opstille flere miljøkrav, og mekanismerne i markedspolitikken på landbrugsområdet bør i højere grad anvendes til gavn for miljø og biodiversitet. Disse krav skal ligeledes understøttes i lovgivningen om fødevarekvalitet, plantebeskyttelsesmidler, frø og genetiske ressourcer.
Det er stærkt påkrævet at styrke den anden søjle økonomisk og desuden undersøge muligheden for inden for denne søjle at skelne mellem sociale udviklingsforanstaltninger i landdistrikterne og foranstaltninger til fremme af et miljøvenligt landbrug.
Vi står over for en stor udfordring, som består i at konsolidere Fællesskabets landbrugspolitikker og forene dem, så de forløber parallelt til fordel for bevarelsen af biodiversiteten.

Maat (PPE-DE)
Hr. formand, jeg taler for øvrigt ikke på Miljøudvalgets, men på Fiskeriudvalgets vegne, der var jeg skyggeordfører. Jeg takker ordføreren for hendes tydelige holdning. Hun talte om Brasilien, jeg begynder tættere på os, når vi taler om biodiversitet.
I øjeblikket er det sådan, at vi inden for fiskeriet fanger alle glasål ud for vores kyster med det resultat, at ålen næppe forekommer mere selv i dens naturlige omgivelser. Jeg synes da, at det også for Kommissionen og for miljøkommissæren er noget, der skal undersøges nærmere, og som der skal fastlægges en politik for.
Det andet punkt, som Fiskeriudvalget er bekymret over, er udviklingen af genmanipulation inden for dambrug. Canada og USA har i mellemtiden et system, som de med det samme kan sætte i produktion, i det øjeblik der gives grønt lys for det. Jeg synes, det er ønskeligt, at Kommissionen undersøger, hvorvidt vi kan modvirke denne udvikling i Europa eller i hvert fald føre en ordentlig, politisk diskussion herom, inden vi går over til en sådan teknik inden for dambruget.
Det tredje punkt er akvakulturen og følgerne for havmiljøet. Også på dette punkt har vi brug for flere undersøgelser, navnlig for at søge mere lukkede systemer.
Det fjerde punkt, som Fiskeriudvalget henleder Deres opmærksomhed på, er følgerne af den disharmoni, der sommetider findes mellem fuglebestanden og fiskebestanden. Navnlig med hensyn til skarvene eksisterer der store problemer i Europa.
For det femte ønsker Fiskeriudvalget, at der foretages en undersøgelse af sammenhængen mellem klimaændringer og fiskebestanden. Hvilken sammenhæng er der? Det er undersøgt utilstrækkeligt, og navnlig på dette punkt vil vi i høj grad bifalde Kommissionens handlingsplaner.
For det sjette fører vi til beskyttelse af visse fiskearter nu en politik, som består i at lukke områder. Det er ikke tydeligt, om dette virkelig har en positiv virkning på fiskebestanden eller ej. Også på dette punkt ville det være meget ønskeligt, at Kommissionen undersøger biodiversiteten.
Lad mig slutte, hr. formand, med i hvert fald at opfordre miljøkommissæren, fru Wallström, til at komme og drøfte den slags specifikke punkter med Fiskeriudvalget for også at se på, hvorvidt hun kan yde et bidrag til grønbogen for fiskeri, også vedrørende biodiversiteten. Vi ville i høj grad hilse et sådant initiativ fra kommissærens side velkommen.

Sandbæk (EDD)
Hr. formand, allerførst vil jeg gerne lykønske ordføreren, fru Isler Béguin, med hendes glimrende betænkning. Min eneste indvending er, at eftersom størstedelen af verdens biologiske mangfoldighed findes i tropiske områder i udviklingslandene, havde jeg gerne set, at udviklingsaspektet havde fået en lidt stærkere placering i betænkningen.
I punkt 49 kræves det, at EU støtter foranstaltninger, der tager sigte på at tilskynde de indfødte befolkninger til at forvalte og bevare biodiversiteten. Jeg har indgivet et ændringsforslag, hvor formuleringen rettes til, at EU skal understøtte den rolle, som den oprindelige befolkning allerede i kraft af deres traditionelle viden spiller for bevarelsen og forvaltningen af biodiversiteten. Det gælder ikke mindst de beskyttede områder, hvor det er vigtigt, at de indfødte befolkninger deltager i forvaltningen, så man undgår tvungne fraflytninger og manglende adgang til ressourcerne. Jeg har indgivet et ændringsforslag med henblik på at få dette aspekt med i betænkningen. I nogle udviklingslande er der et klart behov for at kunne høste økonomiske fordele ved en bæredygtig udnyttelse af vilde dyr, hvis befolkningen skal have et incitament til at bevare bestandene. I det sydlige Afrika er elefantbestandene blevet så store, at de ødelægger biodiversiteten, og sammenholdt med landenes økonomiske situation er det fuldstændig urimeligt, at de ikke kan skaffe sig en indtægt af deres elefanter. Biodiversitet mistes i dag med hidtil uset hast, alligevel er der ikke rigtig sket noget siden Rio. Biodiversiteten er blevet et begreb, der lægges ned i skuffen, og det er nu vores opgave at forsøge at fastholde det på dagsordenen. For at tackle spørgsmålet om bevaring er det nødvendigt at beskytte hele økosystemet. Fællesskabets samarbejdsprogrammer har vist sig at være bæredygtige alternativer til en protektionistisk fremgangsmåde, og denne tænkemåde kan jeg fuldt ud støtte.

Flemming (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, med stadig større hastighed forsvinder arter og artsmangfoldigheden i Europa og i verden. Alle de initiativer, vi hidtil har taget, har ikke kunnet bremse denne udvikling.
I tilslutning til EU-strategien for biologisk mangfoldighed, som Rådet vedtog i juni 1998, bliver der i meddelelsen foreslået handlingsplaner til at bevare den biologiske mangfoldighed på fire områder, og det kan man principielt kun hilse varmt velkommen. De vedrører bevaring af naturressourcer, fiskeri, det økonomiske samarbejde og udvikling. Også det, som Kommissionen her nævner i forbindelse med landbruget, kan man egentlig kun hilse velkommen.
Det gør mig en smule trist, at emnet landbrug i ordførerens i øvrigt meget gode betænkning, sådan som vi ser det, betragtes meget negativt, og landbrugets bidrag til at bevare den biologiske mangfoldighed overhovedet ikke bliver nævnt. Min gruppe vil absolut stemme for denne betænkning, men på enkelte punkter vil vi stemme imod. Ser De, jeg kommer fra et land, hvor det slet ikke ville gå uden landmænd. Østrig ligger for en stor dels vedkommende i Alperne, og hvis vi ikke havde bjergbønderne, som endnu i dag arbejder, som de gjorde for 100 eller 200 år siden, så var der meget, der ikke ville være, som det bør være. Vi ved helt præcist, at landbruget, især det landbrug, som ikke drives intensivt, også bevarer særlige økosystemer. Nogle habitater, som f.eks. findes i form af mosaikken af dyrkede marker og hegn med deres afgrænsninger af hække og grøfter, er simpelthen tvingende nødvendige, for at visse planter og dyr kan finde ly, få mulighed for at bygge rede og finde føde.
Jeg skal spare Dem for at remse op, hvilke fuglearter der er berørt af det, hvilke der kunne bevares, og jeg vil slet ikke sige noget om plante- og insektarter. Men jeg tror, det er nødvendigt at nævne, at det ikke-intensive landbrug - det vil jeg absolut understrege - det ikke-intensive landbrug, familiebrugene, yder et meget stort bidrag til at bevare såvel vilde som domesticerede plante- og dyrearter. Jeg tror, at hvis man ikke anerkender, hvad landmændene yder i dag, så gør vi ikke noget godt for vores natur og vores økosystemer. Vi vil altså stemme for denne betænkning, men på de områder, hvor vi synes, man gør bønderne uret, vil vi stemme imod.
Corbey (PSE).
Hr. formand, allerførst en kompliment til fru Isler Béguin. Jeg synes, det er en fortræffelig og konstruktiv betænkning.
Beskyttelse af biodiversitet fortjener høj prioritet. Hvis arter uddør, er de forsvundet for altid, og derfor er det nu på tide at handle. Handlingsplaner kan ikke være uforpligtende. De er kun succesrige, hvis de tager hensyn til de socioøkonomiske omstændigheder for mennesker i området. De skal opstille prioriteringer. Vi skal på verdensplan tage fat på de såkaldte hotspots. De steder, som er særlig rige på arter, fortjener særlig beskyttelse. Handlingsplaner skal være tydelige og frem for alt konkrete. Offentlig støtte er vigtig, og der er ingen, der brænder for et abstrakt begreb som biodiversitet. Det drejer sig om bevarelsen af den naturlige rigdom, værdifulde landskaber og bemærkelsesværdige arter. Vi må have viden om det, der skal foretages en uafhængig overvågning, og vi skal hvert år gøre status over naturens kvalitet. Det virker motiverende og inspirerende.
EU bør selv være noget mere konsekvent. Skoleeksempler på beskyttelse af biodiversiteten er fugledirektivet og habitatdirektivet. Disse skal anvendes ordentligt, hvor vanskeligt det end er sommetider. Resultatet skal hele tiden komme i første række.
Men over for disse naturbeskyttelsesperler står en massiv og ganske anderledes politik. Jeg sigter først og fremmest til landbruget, men også til fiskeriet. Stordriftslandbrug og opretholdelse af biodiversiteten passer ikke godt sammen. Den fælles landbrugspolitik skal alene af den grund ændres drastisk. Subsidier udelukkende på grundlag af produktion kan kun skabe vanskeligheder. Følgerne for fiskeriets biodiversitet er mindre synlige. Fiskeri med redskaber, der slæbes hen over havbunden, i mange kystfarvande og dybere farvande er en trussel mod biodiversiteten. Det skal der komme en overbevisende løsning på.
Biodiversitet skal være en ledetråd i forbindelse med regional planlægning. Medlemsstater bør opstille handlingsplaner med henblik herpå. Jeg anmoder Kommissionen om hvert år at udvælge og støtte et flagskibsprojekt, helst i ansøgerlandene. Disse projekter skal være et eksempel for andre naturområder. Urskoven i Polen kunne være et godt flagskibsprojekt. Jeg takker endnu en gang fru Isler Béguin for hendes gode betænkning.
Pesälä (ELDR).
Hr. formand, fru kommissær, jeg vil også gerne på egne vegne varmt takke ordføreren og Kommissionen for forberedelsen af denne sag. Forslaget har et støtteværdigt formål. Miljøets diversitet er en vigtig ting for os alle. Jeg vil imidlertid gerne pointere to ting i Parlamentets betænkning.
For det første fremstilles skovsektoren i punkt 8 i en form, hvor man vil indføre et centralstyret kontrolsystem, baseret på certificering af skovene og alle skovens organismer. Skovsektoren i medlemslandene skulle styres fra EU's side gennem handlingsplaner. Her må man huske på, at man inden for skovbruget i EU respekterer nærhedsprincippet, og der er ikke nogen grund til at udvide Bruxelles' kontrol, hvis ikke der er særlige årsager til det. Desuden er alle, der beskæftiger sig med skovbrug, enige om, at en certificering skal foregå frivilligt og under ingen omstændigheder styret af EU.
For det andet foreslår man under punkt 44, at alle produktionsstøtteudbetalinger skal ændres til miljøbaseret støtte. Kære kolleger, nu må vi huske på, hvilken verdenshandelssituation vi lever i. Hvis ikke man gav produktionsstøtte, ville EU ikke fremover i samme udstrækning have landbrug. Hvordan forholdt det sig så med den biologiske diversitet? I visse områder af EU har produktionsstøtten forholdsmæssigt endnu større betydning end i det centrale Europa. F.eks. er de vigtigste problemer i mit hjemland ikke relateret til miljøsituationen eller biodiversiteten, men til, om en produktion i det hele taget kan betale sig under forhold med så store produktionsomkostninger. Det er omsonst at tale til landbrugerne om at forøge miljøforanstaltningerne, når hele vores lands produktion i praksis er kunstigt skabt.
Jeg vil også foreslå, at man fjerner punkt 44 fra teksten, ligesom afslutningen af punkt 42, hvor landbrugets miljøforanstaltninger kun rettes mod beskyttelsen af truede arter. Dette burde en EU-institution med respekt for sig selv ikke skrive i en konklusion.

González Álvarez (GUE/NGL).
Hr. formand, vi er enige i fru Béguins betænkning, fordi den tager udgangspunkt i en realitet, nemlig at hverken konventionen om biodiversitet, der blev undertegnet i 1992, eller de forskellige internationale aftaler eller fællesskabsretten, nærmere bestemt fugledirektivet og habitatdirektivet, har formået at bremse forværringen af biodiversiteten. Den minder ligeledes tydeligt om, at der vil forsvinde tusindvis af arter, som ikke engang er blevet identificeret. Faktisk er 11.000 dyre- og plantearter i fare for at blive udryddet. Jeg mener, at det er tilstrækkeligt til at træffe passende foranstaltninger. Ordføreren tager velvilligt imod de foreslåede planer, men minder om, at der er planer, som endnu ikke er blevet gennemført, f.eks. den om skovene. Og hun taler klart om behovet for integration af miljøpolitikken i resten af landbrugs- og fiskeripolitikkerne og de øvrige politikker.
Da jeg kun har kort tid, hr. formand, vil jeg komme med et eksempel, for eksempler giver bedre end noget andet udtryk for det, der ikke bør gøres, nemlig at anvende EUGFL-midler til ødelæggelse af den sidste laurbærskov, der er tilbage på Gran Canaria.
I weekenden besøgte jeg Gran Canaria med en gruppe beboere, som over for Europa-Kommissionen gjorde opmærksom på - jeg henviser til det spørgsmål, jeg i sin tid stillede - at i Tilos-skoven i Moya, den eneste laurbærskov, der er tilbage på øen, er alle træerne ved at tørre ud, fordi al det vand, der løb ned gennem grøfterne, nu er rørlagt. Det sker med EUGFL-midler. Vi bør anerkende indbyggernes fortjeneste, for uden økonomiske ressourcer, uden tid og uden for deres arbejdstid kæmper de for at bevare dette naturområde.
Indbyggerne er taknemmelige for det svar, som fru Wallström gav dem, for det viste, at hun har et perfekt kendskab til området - som der skal passes på, for det kan komme med i Natura 2000-netværket - og fordi hun anmodede den spanske regering om at påtage sig ansvaret for plejen af nævnte område. Fru Wallström, Deres tale gav indbyggerne håb.
Det er et tydeligt eksempel på, at der ikke skal bruges europæiske midler til projekter, som forgriber sig på miljøet.

Hyland (UEN).
Hr. formand, ligesom de øvrige talere vil jeg rose ordføreren, og jeg glæder mig over hans betænkning. Biodiversitetens indvirkning på alle borgernes liv og livskvalitet gør denne debat ekstremt vigtig.
Nu skal de af os, der har fået til opgave at sikre vores fremtid, handle beslutsomt. Det er imidlertid vigtigt, at vi handler på en oplyst og velinformeret måde, og at vi gør brug af den moderne forskning og teknologi i bestræbelserne på at nå målet. Efter min mening skal kontroversielle områder såsom bioteknologi indgå i denne ligning.
Der skal sættes mere fokus på landbrugernes rolle som garanter for bæredygtighed og fødevarekvalitet, for vi skader os selv ved at se bort fra det faktum, at landbrug er en kommerciel aktivitet. Vi skal også anerkende, værdsætte og belønne landbrugernes enestående rolle som miljøforvaltere. I den forbindelse beder jeg Europa-Parlamentet om at bide mærke i, at landbruget som erhverv er i tilbagegang. Landbrugerne bliver ældre, og de unge er utilbøjelige til at gå ind i erhvervet. Landbrugerne og familielandbrugene har stor betydning for biodiversiteten. De udgør en vigtig del af infrastrukturen i landdistrikterne. Det vil være til skade for biodiversiteten og den bæredygtige udvikling, hvis ikke de tages med i ligningen.
Afslutningsvis vil jeg sige, at vi skal have en praktisk indgang til sagen, så vi både sikrer biodiversiteten og samtidig anerkender landbrugernes professionelle og kommercielle rolle.

Bernié (EDD).
Hr. formand, Natura 2000 er under gennemførelse i Europa på trods af landboernes udtalelser og med katastrofale følger for menneskeheden. Set i dette perspektiv beklager jeg, at den foreliggende betænkning om biodiversitet har været behandlet ganske summarisk i Miljøudvalget. Der er trods alt tale om et vigtigt emne, som vedrører områder, som er til debat i EU, det være sig eksempelvis bevarelse af naturressourcer, udviklingssamarbejde eller nye målsætninger for landbrugs- og fiskeriområdet. Udvikling af nationale strategier eller aktionsplaner med henblik på biodiversiteten forudsætter, at der er bred konsensus herom under iagttagelse af regionale socioøkonomiske interesser.
Hvad angår udvidelsen og ordførerens forslag om at fastholde et "flagskibsprojekt" til bevarelse af biodiversiteten, er der grund til at erindre om, at ansøgerlandene ønsker optagelse i EU med det sigte hurtigst muligt at fjerne det økonomiske og sociale efterslæb og modernisere infrastrukturerne. De giver ikke biodiversiteten første prioritet.
Jeg beklager, at de fire ændringsforslag, jeg stillede i udvalget, alle forkastedes, endog mit forslag om en fælles landbrugspolitik, som tager hensyn til såvel miljøet som aktørerne i landdistrikterne. Der er adskillige punkter i den foreliggende betænkning, som jeg finder foruroligende. Det gælder især ønsket om certificering for tømmersektoren og for dyrearter, hvilket jeg finder urealistisk set i lyset af den mangfoldighed, der kendetegner såvel skovområderne som arterne. Hvori består merværdien ved en sådan certificering? Og hvad sker der med ønsket om at øge bevillingerne til Natura 2000 og til andre foranstaltninger vedrørende biodiversiteten? Hvorfor fortsætte ad en vej, som i stigende grad anfægtes af borgerne, ejerne, landmændene og brugerne? Hvem skal betale for etableringen af et strengt bevarelsessystem, som rækker videre end de områdeinddelinger, der følger af "fugledirektivet" og "habitatdirektivet"? Skal hele EU områdeinddeles? Hvad vil man opnå med en sådan maksimalistisk ordning til bevarelse af biodiversiteten? Når jeg læser denne betænkning, spørger jeg mig selv, om mennesket stadig er en del af denne biodiversitet set med ordførerens øjne? Vi for vores del er ikke i tvivl om, at det er tilfældet.

Souchet (NI).
Ja, fru ordfører, det er helt berettiget, når der fra alle sider lyder advarsler om svækkelse af biodiversiteten. Ja, der er plantearter, som forsvinder, der er dyrearter, som er truet, og selv blandt de arter og racer, som ikke er truet af udryddelse, kan der konstateres faldende population, indavl og ukontrolleret spredning af GMO'er, hvilket indebærer en genetisk svækkelse, som udgør en trussel mod miljøet. Spørgsmålet er imidlertid, om løsningen er kaskader af administrative forskrifter uden forudgående regulær høring af de lokale aktører, et erklæret ønske om at omdanne store områder til reservater, uagtet at befolkningen, som bor og arbejder i disse områder, har ydet et væsentlig bidrag til udviklingen af de nuværende økosystemer, samt de usammenhængende procedurer til iværksættelse af Natura 2000-ordningen, vi oplever i en række lande. Er det den rette vej at gå, eller risikerer man tværtimod at skabe en situation, som slet ikke var tilsigtet, og som giver anledning til, at landbrugserhvervet opgives, hvilket vil skade biodiversiteten?
Fru ordfører, vi støtter som De princippet om, at forureneren betaler. Vi støtter som De, at der udvises forsigtighed, når det gælder GMO'er, og vi støtter Deres henvisning til subsidiaritetsprincippet. Vi kan imidlertid ikke tilslutte os Deres opfordring til en skærpelse af Kommissionens forslag, når det gælder landbruget, hvilket vil være ensbetydende med, at den fælles landbrugspolitik helt afvikles allerede i 2003. Man bevarer ikke biodiversiteten ved at skille sig af med landmændene.

Scheele (PSE).
Hr. formand, kære kolleger, fru kommissær, jeg vil gerne tage stilling til handlingsplanen, som omhandler bevarelsen af den biologiske mangfoldighed i forbindelse med det økonomiske samarbejde og rammen for det udviklingspolitiske samarbejde. Det er allerede blevet nævnt i aften, at den største artsrigdom findes i de tropiske regioner i udviklingslandene. Her findes der en bred vifte af kulturplanter, nyttedyr, vildtlevende dyr osv., og - hvad der er lige så vigtigt for os - meget store dele af den lokale, indfødte befolkning er også afhængige af denne artsrigdom.
Når artsmangfoldigheden nu reduceres, når der sker store skader på naturen, opstår der en ond cirkel. Befolkningen kastes ud i fattigdom. Vi ved også, at hvis fattigdom ikke bekæmpes, bliver det meget vanskeligt at støtte og fremme bevidstheden om artsmangfoldighed, om bæredygtighed.
Derfor er det vigtigt, at denne handlingsplan har som mål, at konceptet for artsbeskyttelse bliver inddraget i EU's programmer i forbindelse med udviklingssamarbejdet. Det betyder, at bæredygtig udnyttelse af naturens ressourcer, især af skove, skal støttes ligesom øget anvendelse af miljøvurderinger på dette område.
Jeg vil også gerne på min gruppes vegne støtte alle de ændringsforslag, som fremhæver den indfødte befolknings fundamentale rolle og dens sociale, økonomiske og kulturelle rettigheder.
Jeg vil naturligvis ikke undlade at benytte denne lejlighed, hvor vi taler om artsrigdom og bæredygtighed, til at sige, at vi også må feje for egen dør, hvis vi vil være troværdige på internationalt niveau. Når jeg tænker på diskussionerne om beslutningen om topmødet i Barcelona, hvor man helt klart nævnte projekter i Europa, som er i modsætning til artsmangfoldigheden og begrænser den, så er det efter min mening ikke nok, at vi her i Europa bare fremlægger flotte beslutninger til støtte for bjerggorillaerne i de afrikanske skove, det er også nødvendigt med stort engagement at gå ind i vores egne programmer, f.eks. Natura 2000.

Wallström
Hr. formand, kære medlemmer, jeg vil først og fremmest takke ordføreren Isler Béguin, Udvalget for Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, Udvalget for Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, Fiskeriudvalget og Udvalget for Udvikling og Samarbejde for deres arbejde med udkastet til betænkning og det foreliggende beslutningsforslag.
Den biologiske mangfoldighed er et centralt spørgsmål med hensyn til bæredygtig udvikling og integration af miljøhensyn i andre politikområder. Den er vigtig i sig selv, men udgør også selve grundlaget for aktiviteter som landbrug og fiskeri, der er baseret på naturressourcer. Den biologiske mangfoldighed er ligeledes en vigtig naturrigdom, som lokalsamfundene i mange lande er afhængige af, når de skal forsørge sig selv. Samtidig bliver den mindre og mindre og det hurtigere end nogensinde tidligere i menneskehedens historie. Jeg har en trist nyhed i aften. Vi har nu mistet den første art på vores liste over fredede arter. Den pyrenæiske bjergged er forsvundet for altid. Vi formår altså ikke engang at beskytte de arter, som vi har anbragt på listerne over arter, som vi har lovet at beskytte.
I både EU's strategi for bæredygtig udvikling og det sjette miljøhandlingsprogram opstilles der en central målsætning om, at nedgangen i biologisk mangfoldighed skal stoppes inden 2010. Hvis vi skal nå dette mål, er det meget vigtigt, at de beredskabsplaner for biologisk mangfoldighed, som vi drøfter i dag, også gennemføres i praksis. En forudsætning for at kunne bevare den biologiske mangfoldighed er, at fugledirektivet og levestedsdirektivet gennemføres fuldt ud. Det er dog ikke nok. Hvis vi virkelig vil standse tabet af biologisk mangfoldighed, må vi se på hele EU's område og ikke bare de fredede områder.
Det er nødvendigt at integrere spørgsmålet om biologisk mangfoldighed med politikken for udvikling og udnyttelse af landjord og havområder. Foranstaltningerne vedrørende biologisk mangfoldighed er ikke bare ambitiøse, men også realistiske. De udgør et stort fremskridt med hensyn til at få integreret den biologiske mangfoldighed i politikken for landbrug, fiskeri og udviklingssamarbejde samt i vores egen miljøpolitik. Handlingsplanen til bevarelse af naturressourcer viser også tydeligt vores klare hensigt om at gennemføre fugledirektivet og levestedsdirektivet fuldt ud samt at støtte arbejdet med Natura 2000. Her fastlægges det også, hvordan vi regner med at anvende generelle miljøstyringsmidler som miljøkonsekvensvurdering, miljømærkning, miljørevision og andre økonomiske styringsmekanismer for at fremme bevarelsen af den biologiske mangfoldighed i hele EU.
I handlingsplanen for landbruget opstilles der prioriteringer med henblik på at opnå gensidige fordele med landbrug og biologisk mangfoldighed. De vigtigste instrumenter omfatter alt lige fra markeder, ordninger for oksekød, mælk og korn m.m. Handlingsplanen omfatter alle vores landdistrikter, også Natura 2000-områderne.
Handlingsplanen for fiskeri vedrører truslen fra både traditionelt fiskeri og akvakultur, og den er i fuld overensstemmelse med grønbogen om den kommende fælles fiskeripolitik.
De fleste og alvorligste trusler mod den biologiske mangfoldighed på verdensplan findes i udviklingslandene. Kampen for den biologiske mangfoldighed hører derfor tæt sammen med vores strategi til bekæmpelse af fattigdom. Vi har et ansvar for at hjælpe udviklingslandene, så de naturressourcer, som er afgørende for deres velfærd, kan bevares. Handlingsplanen for økonomisk samarbejde og udvikling indeholder værktøjer til brug for dette.
Disse planer for biologisk mangfoldighed er ikke statiske instrumenter, men skal frem for alt udvikles gennem brug af forskellige indikatorer. Det er blevet påpeget under forhandlingen, og det er naturligvis noget, som Kommissionen støtter, og som vi er begyndt at arbejde med. Planerne vil frem for alt bidrage til diskussionerne om reformen af den fælles fiskeripolitik, landbrugspolitik og strukturfondforordningerne.
Jeg håber, at disse reformer får den rækkevidde og indeholder de styringsmidler, som er nødvendige, for at vi kan gennemføre målsætningerne i handlingsplanerne for biologisk mangfoldighed. Kun på den måde kan vi nå det overordnede mål, nemlig at bremse tabet af biologisk mangfoldighed inden 2010. Jeg takker alle medlemmerne for deres værdifulde bidrag til debatten.

Formanden.
Tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0044/2002) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning (12394/2/2001 - C5-0640/2001 - 2000/0080(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger om kosttilskud (Ordfører: Müller).
Jackson (PPE-DE).
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Inden fru Müller får ordet, vil jeg gerne gøre opmærksom på, at der er problemer med skærmen, der skal vise navnene på talerne, og at det kan give anledning til, at folk ikke møder op til forhandlingen. Endvidere modtager vi kun den tyske tolkning i vores kontorer. Det er en stor hjælp for mig, fordi jeg følger et kursus på Goethe-instituttet, men det kan være et problem for andre.

Formanden.
Som De kan se, fru Jackson, er der ikke noget, der er så dårligt, at det ikke er godt for noget! Jeg gjorde opmærksom på dette problem lige før, og teknikerne forsøger nu at løse det. Lad os håbe, at de kan løse det hurtigst muligt. De er dog meget optimistisk, når De siger, at den eneste årsag til, at der er så få parlamentsmedlemmer til stede i salen, er vores tekniske problemer med displayet. Gid det var så vel!
Müller, Emilia Franziska (PPE-DE)
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, ca. 20% af alle europæere supplerer regelmæssigt deres daglige kost. I 1999 brugte de europæiske forbrugere 1.615 millioner euro alene på vitaminer og mineraler. Efterspørgslen er permanent stigende, for befolkningens livs- og kostvaner har ændret sig stærkt. Vitaminer og mineraler indgår i en mangfoldighed af biokemiske processer i den menneskelige organisme. En optimal tilførsel af disse substanser er afgørende for menneskets sundhed og præstationsevne.
Jeg synes, det er meget positivt, at vi har mulighed for at berige vores daglige kost med ekstra vitaminer og mineraler. Når vi i dag taler om kosttilskud, mener vi især vitaminer og mineraler, som tilbydes i handlen som tabletter, kapsler og pulver. Direktivet om kosttilskud har til formål at tilnærme bestemmelserne i medlemsstaterne til hinanden. Det giver producenterne lettere adgang til alle markeder på fælles fremstillings- og markedsføringsbetingelser.
Direktivet indplacerer entydigt kosttilskud som fødevarer. Kosttilskud er ikke medicin og kan ikke erstatte medicin. Indplaceringen som fødevarer betyder, at kosttilskud er underlagt alle de bestemmelser, som gælder i EU, også bestemmelserne om kvalitet, hygiejne og sikkerhed. Forbrugeren skal kunne stole på, at alle fødevarer er ufarlige, netop også substanser som vitaminer og mineraler, hvor der til dels er forskelle i stabiliteten.
Det nye direktiv sigter helt konkret på to områder. Det er forbrugernes sikkerhed og gennemførelsen af det indre marked for kosttilskud. Ministerrådet har overtaget de vigtigste krav fra Parlamentet fra førstebehandlingen.
Parlamentetet finder det positivt, at Rådet tager højde for, at yderligere substanser kan optages i direktivet. Der er tale om substanser, som i dag allerede er på markedet, men som endnu ikke er blevet vurderet af den ansvarlige videnskabelige komité. De skal optages i bilaget til direktivet. I den fælles holdning er der afsat 18 måneder til at udarbejde et papir. Miljøudvalget har forlænget denne frist på 18 måneder til 36 måneder for især at give små og mellemstore virksomheder tid nok til at udarbejde deres produktdata.
Der foreligger nu flere ændringsforslag om dette, 24 og 30 måneder. Jeg selv går ind for 30 måneder, for jeg mener, at to et halvt år skulle være nok til at dokumentere sikkerheden for et produkt, som man i årevis har solgt til forbrugerne. Jeg lægger stor vægt på, at substanser er videnskabeligt testet, før de bliver omfattet af en fællesskabsordning.
Hvad doseringen og dermed den optimale forsyning til forbrugerne angår, hilser Parlamentet systemet med sikre maksimalmængder i kombination med befolkningsreferencemængden velkommen. Producenten må altså ikke gå helt til grænsen for, hvad mennesket kan tåle, når han angiver sin dosering. Han behøver imidlertid heller ikke begrænse sig til de anbefalede daglige mængder, som i reglen er sat meget lavt. Netop på dette punkt tager direktivet hensyn til forbrugernes ønsker, men også til forbrugernes beskyttelse.
Her har man i den fælles holdning fundet et kompromis, som jeg fuldt ud kan støtte. Derfor afviser vi også ændringsforslag 6 til direktivets artikel 5. Med hensyn til produktmærkningen indeholder direktivet bestemmelser om klare doseringsanbefalinger. Ændringsforslag 8 om større gennemsigtighed er helt klart dækket af forordning 178/2002 af 28. februar 2002 om oprettelse af Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet, artikel 38 og 42. Derfor afviser PPE-DE-Gruppen entydigt dette forslag.
Af alle de nævnte grunde afviser jeg kategorisk at forkaste den fælles holdning, som det kræves i ændringsforslag 7.
Til slut et par ord om den kampagne, som alle medlemmer har været generet af i de seneste uger og måneder. Med denne kampagne forfølger en enkelt producent og forhandler af vitaminprodukter rent økonomiske interesser.

Initiativtageren bag denne kampagne bedriver imagepleje på syge menneskers bekostning. Han gør forbrugerne usikre og udnytter sågar deres nødsituation til sine egne formål. Det gør mig ondt for alle mennesker, som er hoppet på denne skrækkampagne og dens lodret forkerte argumentation. Det er klart, at vi med direktivet om kosttilskud ikke forbyder vitaminkure, og at vi med direktivet heller ikke griber ind i de naturmedicinske metoder. Direktivet forbyder med rette vildledning af forbrugerne med uholdbare løfter om vitaminers og mineralers eventuelle helbredende effekter eller profylaktiske virkninger. Med dette direktiv kan Europas forbrugere regne med lovmæssige rammebetingelser, som lægger stor vægt på produktsikkerhed og fornuftig mærkning, uden at udbuddet af produkter på hylderne begrænses. Altså en lovgivning, som står for fri varehandel og højt beskyttelsesniveau - samtidig. Efter samtaler med mange organisationer, industrisammenslutninger såvel som forbrugerorganisationer, er jeg nu endnu mere overbevist om, at dette direktiv er den rette vej!
(Bifald)

Oomen-Ruijten (PPE-DE).
Hr. formand, lad mig begynde med at takke ordføreren, fru Müller, ikke kun for hendes gode betænkning, men også for den vedholdenhed, som hun har udvist.
Den sag, som vi i dag behandler, har skabt et utrolig stort postyr. Vi ved, at der i Europa er forskellige traditioner, påbud og forbud. Storbritannien og også Nederlandene har egentlig ligesom USA en meget fleksibel lovgivning, hvor alle vitaminer og mineraler, som en gang er registreret, må købes, sælges og anvendes frit.
Der er imidlertid også produkter, visse vitaminer og mineraler, som ikke er uden risiko. I Tyskland, en anden medlemsstat, har man meget strenge forskrifter. Kosttilskud kan kun fås på recept og kun på apoteket. Der er tilstrækkelig grund til, også for de europæiske borgere, at harmonisere det indre marked. Og det skal være harmonisering med to kriterier: for det først fastsættelse af en anbefalet daglig mængde som rettesnor for forbrugeren og for det andet udarbejdelse af en positivliste med produkter, som er tilladt. Produkter, der ikke står på den europæiske liste, tillades, hvis der forelægges en dokumentation, som skal bedømmes af den uafhængige videnskabelige komité.
Det anstændige europæiske erhvervsliv er tilfreds med dette direktiv, men ikke charlataner som en, der hedder Matthias Rath, som driver en meget indbringende handel med sine egne produkter fra Nederlandene, lige på den anden side af grænsen til Tyskland. Vedtagelse af denne europæiske lovgivning vil sikre, at hans handel, som navnlig er rettet mod Tyskland, løber ud i sandet, fordi sikre vitaminer og mineraler kan købes af enhver forbruger overalt hos materialisten, i supermarkedet eller på apoteket.
Hr. formand, også jeg er blevet bombarderet med utrolig mange e-mails og breve. Rath tilskyndede de bekymrede borgere til at gå i aktion med oven i købet falske argumenter. Lad mig være tydelig, der tages intet ud af handlen. Der er 30 måneder til at bevise, at produkterne virkelig er sikre, og jeg vil fortsat følge den videnskabelige komité vedrørende denne registrering, og jeg er glad for, at Europa gør en ende på en praksis, som kun tager sigte på overdrevent profitmageri på bekostning af mange mennesker, som er alvorligt syge.

Corbey (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil først give fru Müller en kompliment for hendes konsekvente, sagkyndige og ihærdige fremgangsmåde. Hendes arbejde er af stor betydning. Markedet for kosttilskud vokser hurtigt. Kosttilskud kan yde et godt bidrag til sundheden. Den, som har råd til det, køber gerne sundhed. Men vi må også konstatere, at kvaliteten ikke altid er garanteret. Vi må derfor skille fårene fra bukkene. Forbrugerne har ret til et sikkert produkt og til god information.
Inden for kosttilskud står der store industrimæssige interesser på spil. Det har vi mærket. I tusindvis af e-mails, fire bøger, videoer og brevkort for at støtte producenternes sag. I bladet De Rapporteur hævdedes det, at vitaminlobbykampagnen virker stik modsat. Hvis bare det var rigtigt! Desværre har en række kolleger, først og fremmest fra De Liberale og De Grønne, givet efter for denne lobby.
For nylig modtog jeg 35 breve fra bekymrede forbrugere. Jeg modtog dem ikke direkte, men via industrien, og så begynder man at tænke efter. Brevene var fra mennesker, som skrev, at de havde gavn af multivitamintabletter, og at de havde hørt, at Europa-Parlamentet ville forbyde dem for fremtiden. Et klart eksempel på misinformation. Multivitamintabletter kan fortsat indtages. Kun hvis de indeholder stoffer eller forbindelser, som ikke forekommer på den omfattende liste, skal fabrikanten bevise, at de er sikre. Er det for meget forlangt?
Enhver, som siger, at der indtil nu næppe er sket ulykker med kosttilskud, har sandsynligvis ret. Men indtil nu har anvendelsen også været begrænset. Det er først i den seneste tid, at markedet er vokset, og at der er kommet tabletter med høj dosis i forretningerne. Sikkerhed skal komme i første række. Producenterne har 18 måneder til at bevise, at produkterne er sikre. Det forekommer mig at være rigeligt, men jeg har ingen indvendinger imod at forlænge perioden til 24 måneder.
Direktivet er meget vigtigt, og det har ingen mening at regulere sikkerheden i de enkelte medlemsstater. Det gør vi heller ikke med fødevarer. For kosttilskud er der ikke noget indre marked nu, men mange forskellige nationale regler. Det indre marked skal også gælde for kosttilskud. Personligt synes jeg, at det indre marked er et stort gode. Det er dog en forudsætning, at det indre marked udarbejder fælles standarder på et højt niveau, og det gør dette direktiv. Kommissionen har lagt et klart grundlag for fastsættelsen af den maksimale sikre mængde vitaminer og mineraler, og det er også grundlaget for forbrugernes tillid. Jeg håber, De vil stemme for dette direktiv.

Ries (ELDR).
Hr. formand, hr. kommissær, forbrug af vitaminer og andre former for kosttilskud er ikke blot et modefænomen, men et reelt samfundsfænomen. Markedet er enormt, herom vidner også den lobbyvirksomhed, vi har været genstand for, hvis nogen fortsat var i tvivl.
Lad os straks tage fat på det spørgsmål, som mere end noget andet plager mange af de kolleger, som er modstandere af det omhandlede direktiv. Var det nødvendigt at lovgive på dette felt? Jeg må uden tøven svare ja, og der kan anføres mindst tre begrundelser herfor.
For det første frembyder det foreliggende forslag til direktiv en konkret løsning på et konkret problem, nemlig at det indre marked ikke er en realitet på dette felt, hvilket har negative følger for såvel sektorens økonomiske aktører som forbrugerne. Eksempelvis er det i dag næsten umuligt for en vitaminproducent i Storbritannien at eksportere sine produkter til Belgien eller Frankrig og markedsføre produkterne på de pågældende markeder.
For det andet må vi trods alt ikke glemme de to primære stridsemner, der kendetegnede førstebehandlingen. Dels inddragelsen af stoffer med fysiologisk virkning - især fibre og planteekstrakter - og dels mærkningsstandarderne, som er helt nødvendige, for at forbrugeren kan træffe et bevidst valg. Europa-Parlamentet blev hørt i denne sammenhæng.
Jeg vil som det tredje punkt tilføje, at det foreliggende direktiv ikke forbyder nogen form for kosttilskud, uanset sammensætning, forudsat at der er tale om kvalitetsprodukter. Jeg opfordrer indtrængende til, at man ophører med at tegne et skræmmebillede af et Europa, som amputerer med hård hånd. Såfremt der er tale om produkter, som i øjeblikket ikke er opført i bilagene, har producenterne tre og et halvt år, mindst, afhængigt af afstemningsresultatet, til at fremsende dokumentation og bevise, at deres produkter ikke er skadelige. Og skulle der i sidste instans blive tale om forbud, vil det således vedrøre stoffer, som findes at være af tvivlsom kvalitet, hvilket efter min opfattelse ikke kan betegnes som et problem.
Når det gælder de rent sundhedsmæssige aspekter, så jeg også gerne, at man ikke bestandig understreger, at der ikke er nogen fare forbundet med overdrevet vitaminindtag. Det er ikke korrekt! Det er ikke korrekt! Det skal tværtimod understreges, at hypervitaminose udgør et problem for så vidt angår alle fedtopløselige vitaminer (A, K, E, D). For blot at nævne et enkelt eksempel har overdrevet indtag af A-vitamin teratogen virkning og kan altså skade fostret og fremkalde misdannelser. Det er således acceptabelt, at der er politisk modstand mod dette direktiv, men det er ikke acceptabelt, at der fortsat fremsættes sådanne i videnskabelig henseende ukorrekte udtalelser.
Sammenfattende kan det af de her anførte årsager konstateres, at der er tale om smidig og afbalanceret lovgivning, som tager hensyn til forbrugernes, producenternes og forhandlernes interesser, og som skaber det fornødne grundlag for harmonisering inden for denne sektor. Flertallet af mine kolleger i Den Liberale Gruppe stemmer for den foreliggende, særdeles udmærkede betænkning. Der er grund til at lykønske fru Müller med resultatet.
McKenna (Verts/ALE).
Jeg mener, at dette direktiv er et uacceptabelt angreb på borgernes ret til at forvalte deres eget helbred og velvære. Mange EU-borgere vælger at tage kosttilskud for at mindske risikoen for at blive syg og være nødt til at søge læge for at få receptpligtig medicin. Folk skal have ret til at vælge en sund strategi i stedet for at vente på, at sygdomme opstår og giver efterfølgende behov for lægemider, hvoraf mange har farlige bivirkninger.
Det overrasker mig ikke, at lægemiddelindustrien støtter direktivet, da det taler deres sag og giver dem større omsætning. Man begrænser salget af produkter, der gennem mange år har haft en stor og stabil udbredelse i flere af EU's medlemsstater, uden de fornødne sundheds- eller sikkerhedsmæssige begrundelser. Det er et udtryk for plæneklipperharmonisering, hvor alt skæres ned til den laveste fællesnævner.
Forbrugerne skal have mulighed for selv at vælge deres styrkeniveau og næringsmidler, forudsat at disse er sikre og forsynet med en ordentlig mærkning. Udbuddet af kosttilskud bør kun begrænses af sikkerhedsmæssige årsager. Dette forslag er meget tvivlsomt, da det er baseret på en gammeldags forskning, der tager udgangspunkt i anbefalede daglige tilførsler af vitaminer og mineraler. I de sidste 50 år har ADT været hovedhjørnestenen i den traditionelle ernæringslære. Ifølge mange af de rapporter, jeg har læst om emnet, er ADT imidlertid sat alt for lavt og bør opjusteres. Lovgiverne bør i stedet skele til de øvre sikkerhedsværdier, der er langt bedre rettesnore. ADT for vitamin B6 er f.eks. kun 2 mg, mens den øvre sikkerhedsværdi er 200 mg. To undersøgelser, der blev offentliggjort i New England Journal of Medicine i 1993, påviste, at man ved at indtage et kosttilskud med 100 IE vitamin E i mindst to år kunne mindske risikoen for hjertesygdomme hos både mænd og kvinder med ca. 40%. Alligevel er ADT for vitamin E fortsat på sølle 10 IE.
Jeg synes, at lande med en restriktiv politik bør lempe reglerne, men ikke på betingelse af, at vi strammer vores system og begrænser forbrugernes adgang til vitaminer og kosttilskud.
Sjöstedt (GUE/NGL).
Hr. formand, der er fremført to forskellige argumenter for dette direktiv. Det ene har drejet sig om folkesundhed det andet om harmonisering af det indre marked.
Med hensyn til folkesundhed mener jeg, at argumenterne er svage. Det er ikke noget stort folkesundhedsproblem, at folk overdoserer vitaminer og mineraler. Risikoen for overdosering forsvinder heller ikke med dette direktiv.
Hvis man virkelig vil gøre en effektiv indsats for folkesundheden, er det måske alkohol, tobak eller andre ting, man bør tage op, snarere end det område, som dette direktiv vedrører. Det forholder sig også således, at EU ikke må gennemføre harmonisering på folkesundhedsområdet. Det fremgår tydeligt af EU-traktaten. Der er også risiko for, at forbrugere, som anvender præparater i bestemte doser, får sværere ved det, når direktivet træder i kraft.
Det egentlige motiv bag direktivet er harmonisering, det vil sige muligheden for at kunne sælge frit overalt. For mig er det ikke noget vægtigt argument. Jeg mener, at andre hensyn undertiden bør være vigtigere end det frie marked.
Jeg mener, at forskellige EU-lande bør kunne have forskellige regler på sådanne områder afhængigt af, hvad vælgerne ønsker: mere liberale eller restriktive. Jeg mener, at overnationale regler udelukkende skal anvendes til at bekæmpe virkeligt overnationale, fælles problemer. Det er ikke tilfældet denne gang.
Vi har været vidner til en rasende og ret ubehagelig lobbykampagne. Dens metoder og indhold har virket modsat hensigten. Flere af de argumenter, der er blevet fremført imod forslaget, har været både overdrevne og til tider også forkerte.
Visse dele af forslaget er også positive, f.eks. kravet om indholdsdeklaration. Men generelt savnes der stærke argumenter for at gennemføre den vidtgående harmonisering, der foreslås. Der er også risiko for, at det system, der indføres, gavner storindustriens interesser på bekostning af de mindre virksomheder.
Fitzsimons (UEN).
Nærværende direktiv har navnlig to mål: dels skal de nationale regler for kosttilskud harmoniseres for at mindske eller afhjælpe de betydelige problemer i forbindelse med den frie bevægelighed for kosttilskud, og dels skal der opnås et passende forbrugerbeskyttelsesniveau i alle EU's medlemsstater ved anvendelsen af kosttilskud.
For at nå de to mål, er det - som ordføreren har sagt - nødvendigt at opstille en passende definition af kosttilskud. Det er nødvendigt med en videnskabelig evaluering af alle ingredienser og deres minimums- og maksimumsmængder. Det er også nødvendigt at skitsere de centrale kriterier for forbrugerinformation. Og selvfølgelig er det også nødvendigt at se på kvalitetsstandarderne.
Det er af største betydning at beskytte EU's 370 millioner forbrugere. I henhold til Amsterdam-traktaten har Parlamentet fælles beslutningstagning med Rådet i sager vedrørende forbrugerbeskyttelse og folkesundhed. Jeg har altid været fortaler for bedre mærkning for at sikre en gennemsigtig og effektiv forbrugerinformation. Faktum er, at vi lever i et indre marked med fri bevægelighed for varer, tjenester, personer og kapital. Vi skal sikre fødekæden fra jord til bord. Det er vigtigt, at rammeforslaget indfører ensartede systemer til fuld certificering af kosttilskud. Hvis der er nogen som helst risiko for, at folkesundheden bringes i fare ved indførelsen af et bestemt forslag, skal man altid holde sig på den sikre side, og jeg vil rose ordføreren for hendes betænkning.

Blokland (EDD).
Hr. formand, der kendes ikke nogen tilfælde, hvor der har været alvorlige, skadelige virkninger eller følger af indtagelse af vitaminer og mineraler, som falder ind under dette direktiv. Derimod ved vi alle sammen, at der i EU hvert år dør en halv million mennesker tidligt som følge af rygning. Det er derfor overraskende, at der skal gælde en strengere ordning for mineraler og vitaminer end for tobak.
I betænkningen imødekommes producenter af kosttilskud ved at forlænge perioden for godkendelse fra halvandet til tre år. Dette løser ikke problemet for de for det meste små virksomheder i betragtning af, at de påkrævede undersøgelser er for dyre. Konsekvensen er, at kosttilskud, som i årevis uden problemer er solgt legalt i visse medlemsstater, vil blive forbudt.
Ved at tilladte mængder i tabletter i mange tilfælde er nedsat, vil man først og fremmest opnå, at forbrugere køber større mængder tabletter for at kunne indtage samme mængde.
Jeg har imidlertid flere fundamentale indvendinger. I betragtning af at der i de forskellige dele af EU findes forskellige spisevaner og madkulturer, er behovet for kosttilskud også meget forskelligt. Jeg er kommet til den konklusion, at det ikke er muligt at udarbejde europæisk lovgivning herom, som passer til disse forskellige kulturer.
Allerede under førstebehandlingen opfordrede EDD-Gruppen til, at fru Müllers betænkning henvises til fornyet udvalgsbehandling, fordi den er i strid med traktaten. Dengang var der ikke meget støtte til det. I mellemtiden har jeg forstået, at støtten til forkastelsen af denne lovgivning er vokset betydeligt. Jeg håber, at der derfor vil være tilstrækkeligt mange medlemmer, som tør forkaste Rådets fælles holdning. Der er ligeledes mange forbrugere, som håber dette. I betragtning af de mange reaktioner er det jo et problem for mange forbrugere. De underskrifter, som er indsamlet, i tusindvis, vil jeg hermed gerne overrække Dem.
Jackson (PPE-DE).
Hr. formand, dette er et dårligt direktiv. Det siger jeg ikke på grund af en sindsbevægelse, eller fordi doktor Rath har drevet lobbyvirksomhed over for mig. Sjovt nok har jeg ikke modtaget mange e-mails, så min computer er ikke proppet med e-mails fra doktor Rath eller andre. Jeg ved ikke hvorfor, men jeg er meget hurtig med sletknappen.
Det er ikke hensigten med direktivet, men fremgangsmåden, jeg er imod. Som alle har sagt, er direktivet udarbejdet for at fremme et fælles marked for kosttilskud. Det kan godt være, at det også bliver resultatet, men samtidig er der en risiko for, at man ikke længere vil kunne få nogle af de produkter, der i øjeblikket findes på markedet i nogle lande.
Jeg og mange andre britiske parlamentsmedlemmer har modtaget mange breve fra folk i den region, jeg repræsenterer. Der er ikke tale om rundskrivelser, som blot er blevet underskrevet, men om breve, som folk selv har skrevet. Brevskriverne frygter, at de ikke længere vil kunne købe mere end 300 forskellig typer kosttilskud, som styrker deres helbred.
Vi behøver ikke komme nærmere ind på årsagen til denne frygt, eller hvem der har givet den næring, hvis det har været tilfældet. Faktum er, at Kommissionen med det forslag, der ligger til grund for den aktuelle betænkning, har skabt en situation, hvor folk har fået en sådan frygt, som de så har givet udtryk for. Jeg er ikke uvenner med de tyske medlemmer eller med ordføreren, der har gjort et tappert stykke arbejde. De forsvarer blot det system, de kender. De frygter, at vores - det vil i dette tilfælde sige det britiske - mere liberale system kan give farlige produkter adgang til markedet. Vi hævder, at forbrugerne bør have det størst mulige udvalg, og at der ikke findes beviser for, at der er farlige produkter på vores marked. Hvor er beviserne for, at vores produkter er farlige? Hvorfor skal vi bevise, at de er ufarlige, når folk køber dem hver dag og føler, at de styrker deres helbred?
Jeg vil bede kommissær Byrne om at være forsigtig. Med dette direktiv forsøger man at forene meget forskellige nationale modeller for disse produkters adgang til markedet, og forsøget falder ikke heldigt ud. De mindre virksomheder har haft for kort tid til at forelægge den nødvendige dokumentation for deres produkters sikkerhed. Det kan vi gøre godt igen i morgen, men hvorfor, kommissær Byrne, indeholder direktivet ikke nogen omkostningskonsekvensanalyse for de mindre virksomheder? Da direktivet blev fremsat for to år siden, var der ingen omkostningskonsekvensanalyse vedlagt.
Lige så vigtigt er det, at vi får kastet mere lys over hele undersøgelsen af det, der findes på markedet. Dette arbejde skal ikke udføres af hemmelige udvalg. Parlamentsmedlemmerne i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik insisterer på at blive holdt langt bedre informeret herom, så vi kan holde rede på udviklingen på vegne af vores bekymrede vælgere. Vi håber, at det lykkes os at blokere alle kluntede forsøg på at berøve folk adgangen til de velkendte produkter, som de fortsat har brug for.

Roth-Behrendt (PSE).
Hr. formand, jeg undres. Vi taler i dag om produkter, som findes på markedet, og spørger, hvorfor skal det dokumenteres, at de er sikre? Det skal jeg sige Dem. Fordi hvert lille farvestof, der findes i Deres Uncle Jo's Mintballs, skal gøre det, fordi hvert konserveringsstof, som findes i en marmelade, skal gøre det, og fordi vi i øvrigt altid står her og siger, at forbrugernes sikkerhed er vigtig. Derfor må der kun være ting på markedet, som kan dokumenteres at være sikre og ufarlige. Sådan må det da bare være for noget, som findes på markedet!
Jeg må desuden undre mig meget, når der henvises til de forskellige systemer. Jeg ved ikke, hvad De taler om. Hverken hos fru Oomen-Ruijten eller hos fru Jackson har jeg forstået det. I Tyskland kan De gå ind på ethvert apotek, hvor De vil, De kan gå ind i ethvert supermarked og købe vitaminer, kalcium, hvad De vil, frit i håndkøb, i forskellige doseringer. Det har jeg heller ikke noget imod. Jeg har heller ikke noget imod, at det bliver ved med at være frit. Men jeg vil gerne have, at der findes en maksimaldosis, ja, det vil jeg gerne! For folk som mig f.eks., som er så uheldige at have nyresten, må ikke indtage for meget C-vitamin, for det krystalliserer. Man skal også være forsigtig med kalcium, og det skal folk som mig vide. Derfor skal det være mærket, derfor skal det være sikkert.
Hvis man står her i dag som Patricia McKenna og siger, at hvis dette direktiv bliver vedtaget, vil der forsvinde produkter fra markedet, så fører man folk bag lyset! Det er jeg ked af at sige, Patricia, for vi er ofte enige. Det er ikke rigtigt, at et eneste produkt, som er sikkert i dag, vil forsvinde fra markedet. Alle må være i stand til at føre dokumentation for sikkerheden. Det må alle være i stand til! For hvert enkelt produkt, vi køber, for kosmetik, for farmaceutiske produkter, for hvert enkelt sødestof forlanger vi det. Og nu vil vi ikke forlange det for kosttilskud? Så vil fødevareproducenterne fremover komme og sige, hvorfor skulle vi så gøre det for en müslibar? Og de har ret! Så skal de heller ikke gøre det mere. Så kan de komme genetisk modificerede organismer i, hvad som helst. Hvorfor skal de så komme med dokumentation for sikkerheden?
Jeg har ved Gud lavet forbrugerbeskyttelse længe nok her i Parlamentet. Det tror jeg også, mit rygte tidligere klart har bevist. Jeg siger til alle dem, der ringer til mig: Der er ikke et af de produkter, De køber i dag, som De ikke vil kunne købe i fremtiden! Jeg vil sørge for, at de bliver informeret om, hvad de køber, og om produktet er sikkert. Jeg er ligeglad med, om det bliver dokumenteret om 24 eller 30 måneder, men dokumenteres skal det.
Jeg vil gratulere fru Müller med hendes udmærkede betænkning, som jeg vil stemme for i morgen uden forbehold!
Formanden.
Hr. Blokland, jeg har kastet et blik på det hæfte, De havde med til mig, og jeg anså det for rigtigt at give det videre til formanden for Udvalget for Andragender, så De på den måde kan få et svar. De får naturligvis også svar på anden vis om resultatet af de underskrifter, De har indleveret til mig.

Davies (ELDR).
Hr. formand, sidste år døde 5.000 mennesker af alkoholforgiftning alene i Storbritannien. De drak sig ihjel i en enkelt brandert. Alligevel ser man ikke noget direktiv, der kræver indførelse af alle mulige former for sikkerhedstestning af alkohol, eller at øl fra Guinness eller vin fra Strasbourg skal være forsynet med advarsler om sundhedsfare. Hvorfor skal producenterne af kosttilskud så gennemgå en række bekostelige prøver, der i værste fald kan tvinge nogen af dem til at dreje nøglen om, blot for at beholde deres produkter på markedet?
Min kollega Frédérique Ries siger, at ikke alle vitaminer er sikre, men man kan selvfølgelig dø af alt, hvis man spiser nok af det. Man kan proppe sig selv med brune bønner, til man dør, men i modsætning til alkohol eller de fleste lægemidler, er vitaminer og kosttilskud ikke kendt som produkter, der slår folk ihjel. Tværtimod har jeg ligesom hr. Blokland en ordentlig stak breve, der beviser, at mange har stor glæde af disse produkter.
En vedtagelse af dette direktiv vil derfor svare til at bruge en forhammer til at knække en nød med! En bedre mærkning havde været tilstrækkelig beskyttelse, men det ville måske ikke tilfredsstille de store lægemiddelproducenter, der forsøger at kontrollere et lukrativt marked.
Jeg kan huske, at kommissæren for ikke så længe siden fortalte os, at vi under hans ledelse ville opleve mindre indblanding af den type, der med god grund gør mange EU-borgere vrede. Men når det handler om, at Bruxelles skal bevise, at det ønsker at optræde som en nævenyttig barnepige over for borgerne, så tager dette direktiv virkelig prisen.
Schörling (Verts/ALE).
Jeg vil først tage afstand fra den meget aggressive kampagne, som vi medlemmer og ikke mindst ordføreren fru Müller har været udsat for under behandlingen af denne sag. Enhver har naturligvis en demokratisk ret til at argumentere for det, man tror på, og forsøge at påvirke beslutningstagere og beslutninger, men i dette tilfælde er man faktisk gået over grænsen for det acceptable.
Jeg hører til dem, der vil forkaste den fælles holdning. Det er ikke, fordi jeg altid vil være imod regulering og harmonisering på folkesundhedsområdet, men fordi jeg i dette tilfælde mener, at det hverken er ønskeligt eller nødvendigt at harmonisere den nationale lovgivning. Som hr. Blokland sagde, har de forskellige lande forskellige traditioner, og så vidt jeg ved, har ingen spist sig ihjel i vitaminer og mineraler.
Problemet med direktivet er bl.a. artikel 5 om fastsættelse af den maksimale daglige dosis. Europa-Parlamentet vil ikke få indblik i eller kunne påvirke, hvordan denne fastlægges, men det mest sandsynlige er, at det vil ske gennem komitéproceduren.
Et andet problem er bilaget, hvor det angives hvilke vitaminer og mineraler, der må forekomme i kosttilskud. De mindre virksomheders og producenters mulighed for at gøre sig gældende på markedet bekymrer mig meget i den henseende. Mange virksomheder og produkter vil forsvinde, og derved, og det er det vigtigste, vil forbrugernes valgmuligheder også blive begrænset.
I dag udsættes vi for stress og en række miljøgifte og kemikalier, hvilket betyder, at en varieret og sund kost ikke altid er tilstrækkeligt til, at vi kan holde os sunde og have det godt. Vi har brug for tilskud af vitaminer og mineraler, undertiden i store doser, for at kunne skabe balance i kroppens funktioner. Et godt kendskab til ernæringslære, hr. formand, vil også kunne forebygge sygdomme i alle sammenhænge.
Vi burde tilskynde folk til at beskæftige sig med deres egen pleje og tage ansvaret for deres egen sundhed. Vi udsender forkerte signaler med dette direktiv.

Fiebiger (GUE/NGL).
Hr. formand, at man kan købe kosttilskud som vidundermidler via nettet, det bliver ikke befordret med denne betænkning. Jeg kan godt følge de berørte borgeres livshistorier, men mine egne oplevelser taler et andet sprog. Midler, som relaterer sig til overvindelse og lindring af sygdomme, som er vanskelige at helbrede, eller som endnu ikke kan helbredes i dag, hører efter min mening derfor under lægemiddelloven og har ikke noget med forbruget af fødevarer at gøre. Det betyder, at produkter, som indeholder farmakologiske stoffer og sygdomsrelaterede reklameudsagn skal være godkendelsespligtige som lægemidler.
Direktivet skal harmonisere de maksimalt tilladte mængder af aktive stoffer i de 15 medlemsstater og forbedre de nationale betingelser, idet man vil lægge kriterier som sundhedsmæssig ubetænkelighed til grund af hensyn til den forebyggende forbrugerbeskyttelse. De nationale fødevareindustrier og farmaceutiske industrier kæmper om et yderst attraktivt marked, hvor det handler om fødevarer, som er beriget med aktive stoffer.
I den forbindelse reklamerer man med de ekstra og ofte også formodede sundheds- og præstationsmæssige funktioner for en ny type fødevarer. Jeg synes, det er vigtigt og ansvarligt, at grænserne mellem læge- og levnedsmidler ikke flyder ud eller gives fri. Den farmaceutiske industri og fødevareindustrien vil i denne proces sætte alt i bevægelse for på det voksende marked at berige fødevarer med tilsætningsstoffer, som de ikke har fra naturens hånd. Betænkningen bygger på gennemsigtighed, åbenhed og sikkerhed for forbrugerne. Derfor støtter jeg betænkningen. For patienterne og forbrugerne vil det imidlertid også fremover være nødvendigt at være opmærksom på det, der står med småt, "hvis De er i tvivl, så spørg Deres læge eller på apoteket". Derfor har forskning og videnskab et retskrav på at forbedre denne fælles holdning.

Titford (EDD).
Hr. formand, i morges kørte et mobilt reklameskilt rundt i Strasbourgs gader med et spørgsmål om, hvordan Europa-Parlamentet kan ignorere ønskerne fra 450 millioner vælgere. Det indlysende svar er "let nok" - det har det gjort i årevis. Og hvis Parlamentet godkender den fælles holdning om dette direktiv, vil det vise, at jeg har ret. Det er en helt unødvendig forstyrrelse af millioner af menneskers frihed. Aldrig tidligere har jeg modtaget så mange henvendelser fra almindelige mennesker, der beder om at få et direktiv forkastet. Kommissionen antager helt fejlagtigt, at interessegrupper forsøger at sprede panik. Så vidt jeg kan se, kommer presset fra helt almindelige mennesker, hvis interesser trues. Derfor vil jeg stemme for ændringsforslag 7 om forkastelse af den fælles holdning. Jeg vil opfordre alle parlamentsmedlemmer til at gøre det samme.

Nisticò (PPE-DE).
Hr. formand, først vil jeg gerne takke Emilia Franziska Müller, fru Corbey og fru Roth-Behrendt for det mod, som de har udvist på trods af det enorme og absurde pres, de har været udsat for og er blevet bombarderet med af mennesker uden videnskabelig ekspertise og med en opførsel, der bærer præg af manglende moral. Jeg vil gerne sige til kommissær Byrne, at jeg for at muliggøre en hurtigere vedtagelse af direktivet har trukket et glimrende ændringsforslag tilbage, som tog sigte på navnlig forbrugernes sikkerhed, eftersom det foreskrev, at alle kosttilskud skulle fremstilles efter principperne for god produktionspraksis. Ændringsforslaget havde til formål at sikre, at man ved fremstillingen af kosttilskud ikke bare garanterer den bedst mulige kvalitet, når det gælder sammensætningen, men også sikkerheden i forbindelse med en vedvarende indtagelse af disse bestanddele.
Jeg vil således gerne anmode kommissær Byrne om at aflægge et formelt løfte om, at man i de forordninger, der skal udarbejdes, medtager nogle mere specifikke og klare bestemmelser om, at kosttilskud skal opfylde nogle høje kvalitets- og sikkerhedsstandarder, så vi undgår, at små fabrikanter - eller nogle af de såkaldte helseguruer - markedsfører produkter af ringe kvalitet, som måske oven i købet er farlige.
Det store ansvar, som Parlamentet er klar over, at det har for borgernes sundhed, gør det nødvendigt for os at arbejde meget effektivt, så hver enkelt medlemsstat kommer til at råde over nogle direktiver, hvor høje kvalitets- og sikkerhedsstandarder er prioriteret højt.
Jeg har en sidste bøn til kommissær Byrne. Når vi beder om den nye dokumentation, bør vi bede om en differentieret dokumentation på baggrund af visse produkters sammensætning, da dette vil gøre det muligt at reducere udgifterne betydeligt for de små og mellemstore virksomheder.

Whitehead (PSE).
Hr. formand, det er ikke hver dag, vi lykønsker en ordfører, som har udvist civilcourage, fordi hun har kunnet modstå en af de mest skrupelløse lobbyer i nyere tid. Jeg tror aldrig, at jeg har set noget lignende. Ligesom de fleste andre af os, er hun blevet beskyldt for at være i ledtog med lægemiddelindustrien samt for at være uvidende og ufølsom. Til dem, der har fremsat sådanne beskyldninger, må vi sige, at Europa-Parlamentets medlemmer hverken kan købes eller intimideres.
Vi skylder vores valgkredse at komme med vores skøn, og trods alle dets fejl og mangler mener jeg, at vi bør anbefale direktivet med ændringsforslagene over for alle de mennesker, der er bange og usikre, og hvis helbred afhænger af kosttilskud - for nogen i en sådan grad, at de føler det som et spørgsmål om liv eller død. Disse mennesker frygter direktivet, fordi de har hørt, at deres kosttilskud vil blive forbudt, at kontrollen vil være prohibitiv, og at de resterende produkter vil blive opslugt af en restriktiv og ufleksibel ordning. Vi skylder disse borgere at sørge for, at det ikke bliver tilfældet, og det gør vi ikke med letbenet populistisk retorik. Vi skal berolige de mindre producenter med, at det ikke bliver en bekostelig og prohibitiv proces. Gang på gang tages der ikke hensyn hertil i direktiverne. Det har også været tilfældet med OPP-direktivet.
De mennesker, der har det største behov for vores beskyttelse i dette tilfælde, er de mindre producenter, og vi bør hjælpe dem. De skal kunne registrere deres produkter via en enkel og omkostningseffektiv vurdering. Der bør være tale om en positivliste, der hurtigt udvides, og hvor maksimumsmængder hænger sammen med faktiske behov i stedet for forældede anbefalede daglige tilførsler.
Folk som hr. Davies har sagt: "Hør her, vi har ikke gjort noget tilsvarende for alkohol". Guderne skal vide, at vi har forsøgt. Vi ved, hvilken lobby der forhindrer os i at gøre noget tilsvarende for alkohol, og som forhindrer den nødvendige mærkning. Man gør ikke en uret god igen ved at begå en ny uret. Vi må se på direktivet og fortolkningsmulighederne. Jo flere krav befolkningen stiller til deres helbred, desto mere kan vi se, at der er behov for en sikkerhedsvurdering. Man kan ikke have det ene uden det andet. Hvis man fremsætter krav, må man også acceptere test. Men det skal være enkle, retfærdige og omkostningseffektive test og en ordning med en simpel og brugervenlig praksis. Det har vi haft i vores land, og det tror jeg, at vi kan bevare. Det er også muligt at passe det ind i rammerne for dette direktiv.
(Bifald fra venstre)

Ahern (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg synes, at dette direktiv repræsenterer en frygtelig krænkelse af vores ret til disse produkter. Kommissær Byrne, hvis Deres forslag blev gennemført, kunne det fjerne hundredvis af vitamin- og mineraltilskud fra hylderne i specielt Det Forenede Kongerige og Irland. Disse produkter er ufarlige og har været tilgængelige for forbrugerne i årevis. Men i stedet for at gå efter en videnskabelig sikkerhedsvurdering er direktivet baseret på en forældet anbefalet daglig tilførsel, der stammer fra Anden Verdenskrig. Dette direktiv vil tvinge forbrugerne til at købe produkterne via internettet, hvor der ikke er nogen kontrol. Er det det, De ønsker? Forbrugerne vil ikke give afkald på deres produkter.
Jeg mener, at dette direktiv er et selvmål. Europa-Kommissionen har erklæret, at dens mål er en udvidelse af det indre marked. Mange medlemsstater har imidlertid sat nationale interesser i første række og via lobbyvirksomhed forsøgt at holde deres markeder lukket. Det er fordi, den liberale ordning i Irland, Det Forenede Kongerige og Nederlandene er uacceptabel for andre lande som f.eks. Tyskland og Frankrig. Det betyder, at ufarlige og vidt udbredte produkter bliver trukket ud af markedet. Produkter bør kun kunne tages ud af markedet af sikkerhedsmæssige årsager.
Som nævnt er dette et selvmål, og vi ender med at importere produkter fra USA via internettet. Er det virkelig, hvad De ønsker?

Arvidsson (PPE-DE).
Hr. formand, EU's indre marked er en grundpille i det europæiske samarbejde. Det har givet Europa frihandel, konkurrenceevne og velfærd. Der findes imidlertid ikke noget markedsmæssigt behov for at harmonisere bestemmelserne for salg af vitamin- og mineralpræparater.
Medlemsstaterne har forskellige traditioner på området. I Sverige kan private ligesom i England og Irland frit købe flere præparater med styrker på op til den maksimale anbefalede daglige dosis. Denne tradition må respekteres og gå forud for kravet om ensartede regler.
Hvad er egentlig baggrunden for forslaget om at regulere bestemmelserne for salg af vitamin- og mineraltilskud på EU-plan? Modstanderne peger på medicinalindustrien som syndebukken, fordi den vil sælge flere piller. Reguleringstilhængerne peger også på medicinalindustrien, men i dette tilfælde som modstandere af forslaget, fordi den vil sælge endnu større mængder. Personligt tror jeg, at begge tager fejl.
Jeg har ikke mødt nogen lobbyister fra medicinalindustrien i denne sag. Den største drivkraft bag reguleringsiveren er i stedet en overdreven beskyttermentalitet hos EU-tjenestemænd og -politikere.
Naturligvis er det uhensigtsmæssigt at overdosere vitaminer og mineraler, men margenen mellem overdosering og skadelige niveauer er stor. Ved hjælp af oplysningssedler på glassene kan de fleste selv klare deres daglige vitaminindtag. En sådan tillid skal vi altid have til den enkelte.
Jeg er selv dialyselæge og har set mange forgiftningstilfælde. Jeg har set to yngre kvinder, der var blevet forgiftet af muskatnød, og en ældre mand, der var kraftigt nikotinforgiftet, men jeg har aldrig mødt nogen med vitamin- eller mineralforgiftning. Nyrestenspatienter skal holde igen med meget andet end C-vitamin og kalcium. Det er fru Roth-Behrendts læge, der har til opgave at informere hende om, hvad hun skal være forsigtig med. Lægerne har vigtigere opgaver end at ordinere og udskrive recepter på vitaminer og mineraler i større doser, end der accepteres i kosttilskud.

De Roo (Verts/ALE).
Hr. formand, i dag har vi andenbehandlingen af vitamindirektivet. Jeg går ganske vist ind for Europa og for harmonisering, men ikke på denne måde.
Jeg er glad for, at flertallet i Miljøudvalget vil give producenter af vitaminpiller 36 måneder i stedet for 18 måneder til at bevise, at deres produkter er sikre. For de store farmaceutiske producenter er det ikke noget problem. Men for de små virksomheder er det et problem at skaffe dette bevis, først og fremmest finansielt. Men principielt er det forkert, at de skal bevise, at deres produkter er sikre, selv om de sommetider har været på markedet i mange år i Nederlandene, Det Forenede Kongerige og Irland.
Det er i orden, at der kræves bevis for, at nye vitaminpiller er sikre, men ikke for de gamle piller. Kommissionen, flertallet i Rådet og fru Roth-Berendt siger egentlig, at alle disse gamle piller ikke er sikre. Derfor vil jeg stemme for forkastelse af den fælles holdning.
Bowis (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, i 60 år har vi haft to traditioner i Europa, og vi har ikke haft sundhedsmæssige problemer af betydning. Så længe der er enighed om den øvre sikkerhedsgrænse, bør forbrugerne have et frit valg. Millioner af mennesker i Europa har købt vitaminer og mineraler efter eget valg. Det har ikke givet problemer, men det har tværtimod gavnet deres sundhed og velvære. Nu står vi ikke over for en sundhedsmæssig foranstaltning men en foranstaltning til gavn for det indre marked, der truer med at fjerne 300 produkter fra "positivlisten" over tilgængelige produkter. Disse 300 produkter sælges i øjeblikket lovligt og risikofrit i en række butikker i mit og Deres land, hr. kommissær. Der er ikke tale om mystiske produkter, idet de indeholder bor, calcium, kobber, jern, mangan, kalium, selen, zink m.m. Hvis disse produkter ikke i løbet af 18 korte måneder får Den Videnskabelige Komités godkendelse, eller hvis ikke virksomhederne indsender de nødvendige dokumenter, ryger produkterne ud af markedet. Det er ikke et problem for de store producenter, men det er et meget alvorligt problem for de mindre producenter, for hvem omkostningerne og tidsfristen kan være uoverkommelige. Og hvis produkterne fjernes fra markedet, går der ud over forbrugeren. Hvis de fjernes fra markedet, kan de som tidligere nævnt rykke udenlands eller blive solgt via internettet, hvilket kan være til fare for forbrugeren.
Det, vi har brug for, hr. kommissær, er en forenklet procedure for de produkter, der er blevet udeladt, så de hurtigt kan komme på listen, og derfor har vi brug for tidsfristen på 36 måneder.
Jeg vil imidlertid også sige, at Emilia Müller har været udsat for et af de værste angreb fra folk uden for Parlamentet, som parlamentsmedlemmer nogensinde har måttet finde sig i. Det er én ting at blive udsat for e-mails og masselobbyisme, men at blive udsat for voldstrusler, mobning og chikanerier, sådan som hun og hendes familie er blevet, det er noget, som Europa-Parlamentet ikke vil acceptere. Til alle dem, der gør det, vil jeg sige "hold op", for vi vil ikke tillade, at parlamentsmedlemmer skal gennemgå den slags kvaler. Hun har mere integritet i sin lillefinger, end disse mennesker har i hele kroppen, og jeg vil bede Dem, hr. formand, om at få formanden for Europa-Parlamentet til at sende sagen til Retsudvalget, så vi kan få undersøgt, hvordan man kan beskytte et parlamentsmedlem, der udsættes for den slags trusler, så hun kan fortsætte sit normale virke som parlamentsmedlem, ordfører og en højt skattet og respekteret kollega.
Formanden.
Jeg er helt enig i Deres vurdering, og jeg vil naturligvis give formanden besked. Jeg ved ikke, om formanden beslutter at lade sagen gå videre til Retsudvalget, men jeg er under alle omstændigheder enig med Dem i, at der skal gøres noget. Der er stor forskel på alle lobbyernes pression og så fornærmelserne og truslerne!

Korhola (PPE-DE).
Hr. formand, først vil jeg varmt takke ordføreren Emilia Müller, som har klaret sin opgave trods vanskelige forhold. Mange af kollegerne har oplevet uforholdsmæssig chikane og hærværk fra folk, der er camoufleret som velgørere og talsmænd for de syge. Min personlige e-mail-adresse har modtaget tusinder af meddelelser hver dag, da det var værst hele 8000 overflødige meddelelser på én dag. Der er ikke længere tale om medborgeropinion, når en og samme person i løbet af samme dag sender 900 meddelelser. Det er simpelthen kriminel chikane. Jeg kan kun forestille mig, hvilket arbejde min kollega, fru Müller, har haft!
Parlamentet burde allerede på baggrund af dette tilfælde, men specielt for at foregribe et fremtidigt tilfælde, undersøge de nationale parlamenters praksis til sikring af medlemmernes immunitet, sikkerhed og arbejdsro. Hele denne forstyrren og menneskers organiserede meningstilkendegivelse har været helt meningsløs. Der ser nærmere ud til at have været tale om en privat forretningsvirksomheds hensynsløse markedsføringskampagne, som end ikke havde til hensigt at påvirke Parlamentets arbejde. Formodentlig har iværksætteren af kampagnen også selv vidst, at man ikke ville forbyde eller begrænse alternative tilskud og vitamintilskud i EU. Jeg er mange gange blevet slået af den simple tanke, at midlet er et budskab. Når midlerne til at vække os har været så hensynsløse, er det svært at overbevise sig selv om oprigtigheden af den bagvedliggende sag.
De to primære formål med direktivet er på den ene side at tilnærme medlemslandenes lovgivninger således, at vi kan indføre et indre marked for kosttilskud, og på den anden side at skabe et behørigt niveau af forbrugerbeskyttelse i alle medlemslandene. Derfor definerer dette direktiv kosttilskud på behørig vis, foretager en videnskabelig bedømmelse af alle ingredienserne, fastsætter krav om forbrugerinformation og mærkning, udvikler kvalitetsstandarder og sikrer en tilstrækkelig kontrol. For retskafne aktører burde alt det ovennævnte være helt acceptabelt og endda umiddelbart til deres fordel.
Samtidig med at man med direktivet sikrer alle producenter adgang til markedet, har Parlamentet særligt ønsket at tage hensyn til de små producenters problemer. Derfor ønsker Parlamentet i sit eget kompromisforslag at forlænge den 18 måneders tidsfrist, Rådet foreslår i sin fælles holdning, til 30 måneder.
Under disse forudsætninger ser jeg ingen grund til at forkaste den fælles holdning.

Flemming (PPE-DE).
Hr. formand, det, som er sket for fru Müller, burde egentlig have et efterspil. Som jurist falder ordet ulovlig tvang mig ind. Jeg beundrer hende virkelig og vil helt sikkert stemme for den fælles holdning!
Men det er så for mig også det maksimum, der er moralsk forsvarligt. For ser De, jeg kommer fra et land, hvor man i dag kun kan købe vitaminer på apoteket. Hvis nogen så kommer og vil købe vitaminer på apoteket, vil apotekeren sige til ham, at han ikke skal tage så meget, at han skal læse indlægssedlen. Det vil skabe stor forvirring i mit land, hvis det bliver ændret. Der vil opstå det indtryk, at den slags er helt harmløst. Sådan er det ganske enkelt ikke. Vitaminer har bivirkninger. Naturligvis vil man ikke opdage det med det samme, som når man drikker for meget og kommer tumlende ud af værtshuset, så opdager man, at det er usundt - selv om det måske smagte godt - nej, bivirkningerne vil først optræde på et langt senere tidspunkt.
I dag ved vi i langt højere grad end for 10 år siden, at vitaminer også har negative konsekvenser. Jeg synes egentlig, det er uansvarligt at slippe dem løs på forbrugerne på denne måde. Fru McKenna, jeg er faktisk dybt skuffet. Jeg troede, De ville anbefale os appelsiner, citroner, bananer, grønkål og andre gode sager. Nej, De anbefaler os kunstige midler, midler som simpelthen bliver fremstillet af industrien, hvor mange mennesker tjener mange, mange penge. Jeg forstår Dem ikke!
Byrne
Hr. formand, først jeg vil gerne udtrykke min tilfredshed med de fremskridt, der er gjort med dette forslag til et direktiv om kosttilskud.
For det første vil jeg understrege, at formålet med denne lovgivning ikke er at forbyde kosttilskud. Det handler om maksimale sikkerhedsniveauer. Jeg er ked af, at jeg her må være uenig med min ven hr. Bowis - hvis meninger jeg har den dybeste respekt for - når han siger, at der i øjeblikket findes øvre sikkerhedsværdier. Det er faktisk ikke tilfældet. Det vil være tilfældet, når den nye lovgivning bliver indført. Det er formålet med opgaven. Denne opgave baseres på videnskabelige beviser og videnskabelige skøn.
Det ryster mig også noget at høre parlamentsmedlemmer - også medlemmer, som jeg nærer stor respekt for - give udtryk for det synspunkt, at denne lovgivning af alle ting er motiveret af lobbyisme fra lægemiddelindustrien. Det er bagvaskelse. Det er helt forkert. Det er urimeligt at sige, at jeg eller mine medarbejdere arbejder ud fra sådanne motiver. Men undertiden kommer sådanne beskyldninger fra mennesker, der er overdrevent bekymrede over erhvervslivets rolle. Men hvad med den del af erhvervslivet, der vil profitere af, at lovgivningen ikke vedtages? Hvad med den? Har de spurgt sig selv, om det er lobbyisme og erhvervslivets manipulation, der har fået dem til på en efter min mening forkastelig måde at tilsværte Kommissionen og dem, der går ind for en vedtagelse af lovgivningen?
Det er ikke nogen let problematik. I øjeblikket er holdninger, regler og praksis meget forskellige i medlemsstaterne. Det hæmmer en fri omsætning af kosttilskud i EU, og det kan hindre forbrugernes adgang til en lang række af disse produkter.
Der er således indlysende og stærke grunde til at indføre en harmonisering. Jeg tror, at langt størstedelen af aktørerne er enige i det synspunkt. Det vil derfor ikke overraske nogen, at jeg ikke kan støtte ændringsforslag 7 om at forkaste den fælles holdning.
En stor del af parlaments- og kommissionsmedlemmerne har været genstand for en samordnet og misvisende kampagne imod vedtagelsen af dette direktiv. Denne kampagne er udelukkende blevet finansieret af personer, der ikke forfølger mål af almen europæisk interesse.
Jeg vil gerne understrege over for hr. Blokland og andre, der siger, at de er blevet udsat for lobbyvirksomhed fra brevskrivere, at det kan være mere sandt, end de aner. Jeg tror, at mange kan være blevet vildledt af dem, der profiterer af en manglende gennemførelse af denne lovgivning.

Forbrugerorganisationerne, der skal varetage forbrugernes interesser, er ikke blevet ført bag lyset. De går ind for lovgivningen. BEUC har meddelt, at det støtter lovgivningen.
Efter min mening er det et kvalitetsstempel i modsætning til anekdotiske beretninger fra enkelte forbrugere, der efter min mening kan være blevet vildledt af mere eller mindre usande informationer. Formålet med direktivet er blevet fordrejet ved hjælp af vildledende argumenter og misinformerede forbrugere. Det fremgik tydeligt under debatten i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik.
Fru Müller har udført et glimrende stykke arbejde som ordfører. Hun har ydet et uvurderligt bidrag til direktivforslagets fremme. Jeg vil oprigtigt takke og lykønske hende mange gange. Jeg vil også gerne takke fru Corbey for hendes ansvarlige og meget konstruktive arbejde som skyggeordfører.
Den fælles holdning udgør en glimrende ramme for reguleringen af kosttilskud i EU. Den skal sikre, at forbrugerne får adgang til et bredt udvalg af disse produkter. Det underliggende kriterium for et indre marked for kosttilskud er sikkerhed - en tilstrækkelig og hensigtsmæssig mærkning til oplysning af forbrugerne. Selvfølgelig skal disse produkter indtages sammen med en alsidig kost og i henhold til producenternes vejledning.
Tidsfristen for udarbejdelse af dokumentation til vurdering af stoffer, der allerede findes på markedet, er et vigtigt punkt. Jeg har lyttet opmærksomt til bekymringen over, at små og mellemstore virksomheder ikke kan nå at udarbejde evalueringsdokumenter i løbet af 18 måneder.
Hvis det var det eneste ændringsforslag til den fælles holdning, ville jeg være villig til at overveje en forlængelse af den pågældende tidsfrist. Jeg kan derfor acceptere de dele af ændringsforslag 1, 3, 4 og 5, der omhandler tidsfristen, hvis det kan bidrage til en vedtagelse af den fælles holdning uden yderligere ændringer.
Jeg har også bidt mærke i indlæggene om god produktionspraksis for kosttilskud, hvilket omhandles i ændringsforslag 2. Jeg vil gerne gentage, hvad jeg sagde i forbindelse med førstebehandlingen. Vedtagelsen af principper for god produktionspraksis gennem juridisk bindende foranstaltninger for specifikke produktkategorier er ikke hensigtsmæssig for levnedsmidler. Sådanne findes allerede for levnedsmidler i mange former for tværgående lovgivning. Jeg er glad for at høre hr. Nisticòs bidrag, da han er et af de parlamentsmedlemmer, jeg kender, som selv er videnskabsmand. Han støtter lovgivningen. Han har bedt mig om at lægge nøje mærke til risiciene med henblik på at få elimineret produkter af dårlig kvalitet, når rammelovgivningen går gennem systemet. Jeg kan berolige ham med, at der vil blive taget sådanne hensyn.
Flertallet af disse principper er sikret gennem tværgående lovgivning - specielt i direktiverne om hygiejne og kontrol. De vil også gælde for fremstillingen af kosttilskud. I direktivforslaget henviser vi specifikt til spørgsmålet om renhedskriterier for de anvendte vitaminer og mineraler. Vi har forbedret de relevante bestemmelser efter ændringsforslaget fra førstebehandlingen. Vi regner også med at vedtage specifikke tekniske bestemmelser vedrørende toleranceområder for de vitaminer og mineraler, der indgår i kosttilskud. Vi finder disse regler vigtige for at sikre produkternes kvalitet.
Jeg er af den faste overbevisning, at denne række af tværgående og specifikke regler fuldt ud dækker alle bekymringer over, at disse produkter skal opfylde visse kvalitetsnormer. Jeg kan derfor ikke acceptere ændringsforslag 2 om vedtagelse af bestemmelser om god fremstillingspraksis for kosttilskud. Jeg vil imidlertid gentage, at jeg vil prioritere vedtagelsen af tekniske forskrifter for de tolerancemargener, der nævnes i artikel 9, stk. 1.
Ændringsforslag 6 omhandler de kriterier, der skal ligge til grund for opstillingen af maksimumsniveauer for vitaminer og mineraler i kosttilskud. Det var det vanskeligste punkt at nå til enighed om i Rådet. Nu er teksten i artikel 5 nøje afbalanceret. Jeg tror, at enhver ændring kan bringe hele forslaget i fare.
Endelig indeholder ændringsforslag 8 et forslag om en udvidelse af teksten om funktionsprincipperne for Den Stående Komité for Fødevarekæden og Dyresundhed og for panelet for Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet. Jeg synes allerede, at disse emner er dækket på tilstrækkelig vis i den nyligt vedtagne generelle fødevarelovgivning. De bør således ikke gentages i dette specifikke direktiv. Derfor kan jeg ikke acceptere ændringsforslag 8. Men jeg gentager og understreger, at Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritets rolle vil have altafgørende betydning på dette område, og at dette arbejde vil blive udført af uafhængige videnskabsfolk. Bestyrelsen for Den Europæiske Fødevarsikkerhedsmyndighed vil evaluere dette arbejde i fuld offentlighed og gennemsigtighed.
Afslutningsvis vil jeg sige, at Kommissionen er af den opfattelse, at den fælles holdning er tilfredsstillende på alle væsentlige punkter. Kommissionen vil kunne acceptere en teknisk modifikation af den fælles holdning i form af en udvidelse af den periode, der nævnes i artikel 4, stk. 6, litra b) - og som foreslået i ændringsforslag 1, 3, 4 og 5 - hvis det kan fremme direktivets vedtagelse ved andenbehandlingen. Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 2, 4 og 8, og den tager helt afstand fra ændringsforslag 7 om en forkastelse af den fælles holdning.

Formanden.
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende indstillinger ved andenbehandling:
A5-0042/2002 fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning (10407/1/2001 - C5-0588/2001 - 2000/0230(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 90/425/EØF og 92/118/EØF for så vidt angår sundhedsbestemmelser for animalske biprodukter (Ordfører: Paulsen);
A5-0043/2002 fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning (10408/1/2001 - C5-0589/2001 - 2000/0259(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning om sundhedsbestemmelser for animalske biprodukter, som ikke er bestemt til konsum (Ordfører: Paulsen).

Paulsen (ELDR)
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne takke for et rigtig, rigtig godt samarbejde i den periode på næsten halvandet år, jeg har arbejdet med disse to betænkninger. Det er gået utroligt godt. Rådet og Kommissionen har i den fælles holdning accepteret hovedparten af de godt hundrede ændringsforslag, som vi fremsatte ved førstebehandlingen. Det er en stor glæde for mig at se, at Rådet og Kommissionen nu er enige med Europa-Parlamentet om de grundlæggende principper.
Det første og vigtigste princip er, at kun biprodukter fra dyr, der er godkendt til konsum, må anvendes i foder, kosmetik og lægemidler. Det siger jeg med henvisning til den foregående forhandling. Vi får ligeledes et forbud mod genanvendelse inden for arten, altså dyrekannibalisme. Den nye forordning vil rent faktisk blive så fleksibel, at den kan tilpasses den tekniske udvikling og nye videnskabelige resultater. Den berørte industri i Europa har rent faktisk hilst den fælles holdning velkommen.
Jeg beder Dem tænke på, at ved den endelige afstemning i morgen står 200.000 arbejdspladser rundt om i hele Europa på spil. Glem ikke, at denne industri ikke ligger i de tætbefolkede områder, men at der er tale om virksomheder i landsbyerne. For hver dag der går uden klare spilleregler, risikerer vi, at flere og flere små og mellemstore virksomheder tvinges til lukning. Hvis jeg skal sætte tingene lidt på spidsen, kan jeg sige, at Europas producenter og forbrugere står og tripper, mens vi her i slutfasen skændes om en skinkemad.
Først vil jeg gerne tale om ændringsforslag 25, som er et kompromis. Som altid med kompromiser betyder det, at ingen har fået præcis, hvad de ønsker. Vi har alle måttet give en hel del indrømmelser, og jeg er lidt usikker på, hvad slutresultatet af dette kompromis bliver. Ændringsforslaget giver dog de medlemsstater, der i dag tillader brug af madaffald under yderst kontrollerede former, en overgangsperiode på fire år.
Imod slutningen af sagsbehandlingen er der kommet en række detaljer frem vedrørende slam og spildevand. Ændringsforslag 2, 4 og 14 bør faktisk falde bort til fordel for ændringsforslag 21, der har til formål at garantere en sikker håndtering af disse materialer, så man kan undgå alvorlige miljøkonsekvenser. Det er altså en måde at håndtere dette på i praksis.
Selv ville jeg meget gerne se ændringsforslag 3 og 5 gennemført. Desværre er de teknisk set helt umulige. Disse ændringsforslag drejer sig om mærkning af kategori 1-materiale. Den allerede vedtagne TSE-forordning indeholder klare krav om mærkning af direkte risikomateriale. Ændringsforslag 5 drejer sig om mærkning af kategori 2-materiale. Jeg mener, at dette vil være ønskværdigt, men at ændringsforslaget bør forkastes, fordi det vil få urimelige konsekvenser. Hvis ændringsforslaget vedtages, vil bl.a. al gødning, naturgødning inden for EU, skulle mærkes, og det drejer sig om ca. 1.200.000.000 t årligt. Det betyder, at vi ville kunne vælge, om jorden skal være blå, grøn eller lilla om foråret, og det ville se temmelig mærkværdigt ud.
Ændringsforslag 6 og 16 bør faktisk vedtages. Ellers undergraves betænkningens hovedprincip om, at kun råvarer, der er godkendt som levnedsmidler, må anvendes i foder. Ændringsforslagene bevirker egentlig ikke nogen ændring i forhold til de krav, som i dag er gældende for prøveudtagning og/eller inspektion post ante mortem af slagtedyr. Det er kun den endelige bedømmelse baseret på relevante regler, der påvirkes af denne forordning.
Ændringsforslag 7 og 8 drejer sig om håndtering af madaffald. Her anbefaler jeg, at man stemmer ja til ændringsforslag 22 og 23, som betyder, at madaffald fra international trafik med alle de risici, der ligger heri, skal håndteres i henhold til de strengeste krav i forordningen, kategori 1. Derimod skal madaffald i kategori 3 håndteres i hensigtsmæssige strukturer og systemer til indsamling, transport og bortskaffelse i henhold til EU's affaldsdirektiv.
Den fælles holdning indeholder et lidt besynderligt forslag vedrørende udryddelsestruede, ådselædende fuglearter, såkaldte lammegribbe i Spanien. I ændringsforslag 24 slås det fast, at det er tilladt at anvende kategori 1-materiale til fodring af denne særlige gruppe af fugle. Jeg har faktisk kontrolleret dette meget grundigt. Disse fugle skal have denne specielle føde. Det lyder lidt underligt, men naturen er af og til underlig af natur.
Ændringsforslag 12 om permanent mærkning af importeret foder til selskabsdyr er især kontroversielt for USA. Apropos farvning af de råvarer, der skal indgå i kategori 1 og 2, er det fastslået, at produkter i kategori 1 og 2 skal mærkes, når de er omdannet til fedt og behandlede proteiner. Sådanne behandlede stoffer skal så farves permanent, når der er tale om importeret foder til selskabsdyr, idet der må stilles præcis samme krav til importerede produkter som til vores egne produkter.
Ændringsforslag 15 drejer sig om adskillelse af anlæg. Europa-Parlamentet krævede fra starten helt adskilte grunde. Jeg kan gå med til adskilte bygninger, hvis de virkelig er adskilte - ikke bare adskilte dele af en bygning under samme tag.
Så er der en række ændringsforslag, der blev forkastet i udvalget, og som af forskellige grunde bør forkastes igen. Det gælder sletning af henvisninger til biogas og kompostering. Denne forordning gælder ikke for biogasanlæg og komposteringssystemer. I artikel 6, stk. 2, litra g), siges det tværtimod, at den nationale lovgivning på området skal være gældende i afventen af en ny miljølovgivning på EU-plan. Den eneste pointe med henvisningen i artikel 1, stk. 2, er, at Kommissionen får en juridisk begrundelse for at kræve videnskabelige udtalelser om biogas og kompostering.
Hvis vi fjerner husholdningsaffald, det vil sige affald fra private køkkener, fra definitionen af madaffald, gør vi os selv en bjørnetjeneste. Vi ved, at madaffald er en meget alvorlig smittevej for både svinepest og mund- og klovsyge. Personligt mener jeg, at det er ret besværligt at forbyde husholdningsaffald som foder. Det har været en tradition i tusinder af år i vores europæiske kultur, men nu lever vi i en ny verden og en anden tid, hvor mad, foder og ingredienser flyttes rundt på en helt anden måde end f.eks. for 50 år siden, hvor foder og mad cirkulerede i ret små og gennemskuelige kredsløb.
Jeg vil gerne endnu en gang takke mine kolleger, skyggeordførerne, Kommissionen og Rådet for et udmærket samarbejde igennem omkring halvandet år.

Goodwill (PPE-DE).
Hr. formand, først vil jeg gerne takke fru Paulsen fordi hun har ledet samtalerne mellem de to grupper på en konstruktiv måde og er nået frem til nogle kompromisændringsforslag. Det glæder mig, at min gruppe har kunnet skrive under på alle kompromisændringsforslag med undtagelse af kompromisændringsforslag 25. Vi går fuldt ud ind for forslaget om at forbyde brugen af køkken- og madaffald - ikke mindst fordi udbruddet af mund- og klovsyge i Det Forenede Kongerige sandsynligvis skyldtes brugen af svinefoder. Det glæder mig også, at udenlandsk køkken- og madaffald, der f.eks. kommer fra fly, der lander i vores land, er opgraderet til kategori 1-materiale.
Der opstår imidlertid to problemer som følge heraf. Det første handler om brugen af brugt madolie som dyrefoder i Det Forenede Kongerige. Desværre kan vi ikke skjule denne olie bag de bunker af køleskabe, der findes i mit eget land, og jeg er bange for, at meget af olien vil finde vej til landets kloakker med miljøskader til følge - samt folkesundhedsmæssige problemer, når den størkner og tilstopper storbyernes kloakker.
Vi har også et problem i Tyskland, hvor der er centrale anlæg til behandling af køkken- og madaffald i modsætning til briternes behandling på de enkelte gårde, hvilket ikke var særligt tilfredsstillende. Mange af disse anlæg er splinterny og opfylder de højeste standarder med vanlig tysk effektivitet. Vi bør erkende situationen i Tyskland og Østrig og tillade en udvidet brug af nogle af disse helt nye anlæg. Jeg er således glad for at kunne støtte ændringsforslag 10, der blev stillet i udvalget af hr. Graefe zu Baringdorf, og ifølge hvilket Kommissionen inden udgangen af juni 2002 skal fremsætte et lovgivningsforslag med krav om, at medlemsstaterne skal bevise, at sådanne anlæg fungerer sikkert.
Kompromisændringsforslag 25 er i modstrid med dette, fordi det kræver, at anlæggene skal bruges i yderligere fire år. Hvis, som jeg har hørt, forfatterne til det oprindelige ændringsforslag stiller et mundtligt ændringsforslag om, at dette nye lovgivningsforslag kan fremsættes om fire år, undgår man en sådan uforenelighed. Det er en udmærket løsning, som min gruppe kan gå ind for.
Med hensyn til slamspørgsmålet vil jeg gerne bede kommissæren om at afklare situationen. Vi har mange slagterier og kødforarbejdningsanlæg, der leder spildevand ud i husholdningskloaksystemerne i vores storbyer. Skønt der sker en vis form for filtrering i starten af denne proces, kan man under ingen omstændigheder kalde udledningen steril, da den indeholder en bunke patogene stoffer. Hvis man med dette direktiv bestemmer, at slam fra storbyernes rensningsanlæg skal destrueres, vil det betyde uacceptable udgifter for slagterierne. EU har allerede gjort sig skyld i lukningen af mange slagterier, og i mange tilfælde vil der ikke være plads til særskilte rensningsanlæg. Derfor vil jeg gerne bede kommissæren om at gøre det klart, at anlæggene skal kunne klare den indledende filtrering, men at slammet fra rensningsprocessen ikke skal destrueres, og at den kan spredes ud på jorden som tidligere.

Roth-Behrendt (PSE).
Hr. formand, det er en noget mærkværdig situation, vi er i i dag. Vi taler om en andenbehandling, som ordføreren har forberedt strålende, og jeg beundrer fru Paulsen, som hun har forsøgt at bevæge sig mellem Skylla og Charybdis. Skylla er de 13 medlemslande, som har stemt for den fælles holdning, Charybdis er de to andre, som ikke har stemt for den fælles holdning, altså Tyskland og Østrig.
Tyskland og Østrig har ikke stemt for den fælles holdning af klare grunde. Østrig på grund af den eksisterende biokompostering og udnyttelse af biogas, som ifølge den fælles holdning ikke længere ville være mulig, og Tyskland på grund af genanvendelsen af restaurantaffald og sterilisering af dette.
Når jeg lytter i dag, og når jeg ser tilbage på de seneste dage, så undrer det mig, at Storbritannien, Frankrig og andre lande har stemt for. Jeg har netop hørt hr. Goodwill, som sagde, at han ikke har underskrevet kompromisændringsforslag 25, som jeg har underskrevet ligesom alle de andre kompromisændringsforslag. Jeg har underskrevet dem, fordi det er kompromiser. Den bedste af alle verdener er ikke denne. Den forestiller jeg mig også noget anderledes. Men f.eks. er kompromisændringsforslaget bl.a. kommet i stand på grundlag af de tidligere ændringsforslag 10 og 1 af hr. Graefe zu Baringdorf, men også på grundlag af hr. Whiteheads ændringsforslag, som indeholdt en overgangstid på fire år.
Hr. Goodwill sagde, at man i hans land frygtede, at mund- og klovsygen skyldes, at madrester er anvendt til foder. Jeg har ikke hørt, at det skulle være dokumenteret. Svinepest ja, mund- og klovsyge er nyt for mig. Jeg har sikkert nok hørt det en gang tidligere, men det er kun et aspekt af det. Et andet punkt er, og det er en del af kompromiset, hr. Goodwill, hvis jeg går hjem til mit medlemsland og siger, at der er et bortskaffelsesproblem for genopvarmet spiseolie, så hører jeg i Tyskland, det er et dioxinproblem, det vil vi ikke have.
Vi må være meget forsigtige. Vi bevæger os på en knivsæg i dag, og vi må ikke igen som så ofte tidligere anføre udgiftsargumentet og et bortskaffelsesproblem på bekostning af den animalske og dermed også den menneskelige sundhed. Når jeg i dag siger, at hvad angår madresterne, kan jeg gå ind for det kompromis, vi foreslår, så siger jeg det også ud fra et andet synspunkt. Ingen har kunnet fortælle mig, hvad der sker med det i de andre medlemslande. I Tyskland findes der nogle meget moderne anlæg, som på bedste vis steriliserer madrester, hvorefter de anvendes som foder til dyr. Det er rigtigt! I andre medlemslande kan ingen fortælle mig, hvad der sker med det. Nogle siger, det bliver brændt. Ingen ved det rigtig. Ingen kender standarderne, og under fire øjne siger alle repræsentanterne, ja, det lander på lossepladsen. Det er netop det, vi ikke vil have! Jeg vil gerne have en klar ordning.
Hvis vi om fem år har en lovgivning, som siger, at det ikke længere må anvendes til foder, men kun til biodiesel, så er det fint, så gør vi det. Men så skal det gælde for alle medlemslande. I øjeblikket ville Tyskland og andre lande, også Østrig og andre, blive straffet for deres høje standarder. Når jeg i morgen går ind for, at vi stemmer for alle kompromisændringsforslagene, så gør jeg det, fordi det er kompromiser. Men så beder jeg Dem være lige så fair og også stemme for kompromiserne.

Pesälä (ELDR).
Hr. formand, hr. kommissær, den sag, vi har til behandling, er meget kompliceret og mangesidet og vil få meget bred indflydelse på fødevareindustrien. Derfor vil jeg gerne takke ordføreren. Vi er taknemmelige for, at De har udført et overordentlig godt stykke arbejde, og betænkningen kan i hovedtræk godkendes.
Jeg vil dog henlede opmærksomheden på ét punkt, og det er ændringsforslag 15. Der findes medlemslande, hvor man forarbejder meget små mængder. Derfor er kravet om, at de forskellige kategorier skal have forskellig struktur, fornuftstridigt for disse lande. F.eks. har vi i mit eget land to anlæg, som allerede har interne og gennemkontrollerede, separate produktionslinjer. Hvis vi skulle oprette separate strukturer for endnu en produktionslinje, ville situationen inden for behandling af så små mængder være absurd. Efter min mening har man i Rådets formulering taget særdeles stort hensyn til de ovennævnte ting, og jeg håber, at Rådets og Kommissionens holdning bliver vedtaget i denne sag.

Schörling (Verts/ALE).
Hr. formand, først vil jeg gerne takke ordføreren Marit Paulsen for hendes udmærkede arbejde med at få gennemført denne forordning om sundhedsbestemmelser for animalske biprodukter.
Jeg ved også, at hr. Staes er glad for samarbejdet og muligheden for at nå frem til kompromiser samt fru Paulsens samarbejde med skyggeordføreren. Tak for det!
Dette er en meget teknisk og kompliceret sag, som det kan være svært at sætte sig ind i. Samtidig er det jo klart, at vi skal garantere sikre levnedsmidler til EU's borgere, og så skal vi gøre det rigtige gennem hele kæden. Derfor har det naturligvis betydning, hvordan vi behandler dyrene, og hvad vi fodrer dem med.
Jeg er vældig glad for de principper, som Europa-Parlamentet og Rådet er blevet enige om, det vil sige, at kun biprodukter fra dyr, der er godkendt til konsum, må bruges til foder. Det vigtigste er måske også, at genanvendelse inden for arten forbydes, det vil sige, at vi tager afstand fra kannibalisme.
Jeg har forståelse for Rådets holdning om forbud mod madaffald i dyrefoder. Det er svært at garantere en sikker og risikofri håndtering af madaffaldet. Hvordan skal man kunne vide, hvad blandet husholdningsaffald består af?
Nu har vi fremlagt et kompromisforslag, ændringsforslag 22, hvor der indføres undtagelser for madaffald i kategori 3, og vi fremlægger ændringsforslag 25, hvor visse medlemsstater får tilladelse til at fodre med madaffald i en overgangsperiode på højst fire år.
Jeg er ikke særlig vild med dette ændringsforslag, men jeg er alligevel villig til at acceptere det, så vi kan få gennemført betænkningen.
I øjeblikket råder der en slags moratorium for anvendelsen af kød- og benmel til dyrefoder. Det betyder, at Rådet når som helst kan bestemme sig for igen at tillade brug af kød- og benmel.
Derfor har Verts/ALE-Gruppen fremsat ændringsforslag 20. Jeg beder kollegerne stemme for dette, da det i det mindste sikrer, at Rådet skal behandle spørgsmålet igen, inden der kan træffes en beslutning, der går i den retning.

Souchet (NI).
Hr. formand, den foreliggende betænkning om sundhedsbestemmelser for animalske biprodukter forekommer umiddelbart at være særdeles teknisk. Imidlertid rejser den et reelt samfundsproblem, idet vi må tage hensyn til to vanskeligt forenelige forhold. Dels forbrugernes helt legitime bekymring, når det gælder BSE-epidemien og den frygtede menneskelige variant - Creutzfeldt-Jakobs sygdom - og dels det nødvendige hensyn til opdrætterne og hele kødsektoren, som befinder sig i en vanskelig situation på grund af den voldsomme byrde og de mange krav, der pålægges sektoren med henvisning til forsigtighedsprincippet. For nogle år siden blev slagteaffald, altså biprodukter i forbindelse med kødproduktionen, udnyttet, hvilket indbragte tilstrækkeligt til at dække slagteriernes driftsomkostninger. I dag sender vi - sikkert med rette - sådanne biprodukter til destruktion, hvilket er dyrt. For forbrugerne betyder det stadigt stigende kødpriser, mens opdrætterne ikke længere opnår en rimelig betaling for dyrene.
Den fælles holdning, vi skal tage stilling til, tager udgangspunkt i en meget vidtrækkende fortolkning af forsigtighedsprincippet og vil indebære en række tekniske dilemmaer. Er det eksempelvis rimeligt at forbyde enhver form for udnyttelse inden for landbruget i form af spredning af gylle, staldgødning og stercoralprodukter fra slagterier og udelukkende lade disse 20 millioner tons gå til forbrænding, når vi end ikke ved, hvordan vi skal behandle de 2 millioner tons kød- og benmel, vi står med? Er det rimeligt at pålægge flere tusinde slagterier i kommuner og regioner at opføre hundreder af rensnings- og forbrændingsanlæg, når der i øjeblikket gøres gode fremskridt med hensyn til testmetoder og sporing af BSE?
Hr. formand, vi må således udtrykke et vist forbehold over for denne meget restriktive og overdrevent forsigtige betænkning, som pålægger slagterierne så tunge byrder, at flere må ventes at bukke under. Lukkes der slagterier, betyder det øget dyretransport med heraf følgende risiko for spredning af epidemier.

Schierhuber (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil først gerne varmt takke alle de kolleger, som har ydet et stort og konstruktivt arbejde i denne sag. Det er ubestridt, at forhindring af smitsomme dyresygdomme, som kan føre til fødevarekriser, ikke kun er af stor betydning for det europæiske landbrugs fremtid, men for hele den europæiske befolkning. Nu drejer det sig om at finde et middel, som kan opfylde både det multifunktionelle landbrugs og forbrugernes behov. I tråd med subsidiaritetsprincippet går jeg derfor ind for at bevare de velfungerende nationale systemer til bortskaffelse og udnyttelse af bioaffald.
Indsamling og udnyttelse af biogent affald til kompostering eller anvendelse i et biogasanlæg må fra et miljøpolitisk synspunkt betragtes som meget positivt, og det skal derfor også være muligt i fremtiden. Netop i Østrig har vi rigtig gode erfaringer med det.
Desuden vil jeg gerne kommentere det meget omstridte spørgsmål om anvendelse af madrester til foder. Østrigs eksempel viser, at hvis de hygiejniske betingelser er i orden og kontrolleres af myndighederne, forsvinder betænkelighederne med hensyn til en eventuel risiko for smitsomme dyresygdomme. Det er for nylig blevet bekræftet. Jeg ville derfor mene, at det ville være overdrevet med et generelt forbud mod at anvende madaffald til foder.
Desuden må man ikke glemme de investeringer, som er foretaget inden for den kommunale indsamling af bioaffald og de godkendte kogeanlæg i tillid til, at der var tale om et miljøpolitisk forbilledligt system. I Østrig er der i de seneste år opført 250 af disse nye kogeanlæg.
Jeg vil derfor støtte alle de kompromisforslag, som sikrer, at velfungerende kontrollerede systemer til udnyttelse af bioaffald fortsat vil kunne bestå. Jeg betragter det som overordentligt vigtigt, at vores beslutninger på dette følsomme område udformes på en sådan måde, at borgerne kan se fornuften i dem. Det ville helt sikkert ikke falde i vores borgeres smag at forbyde en forbilledlig praksis.
Whitehead (PSE).
Hr. formand, jeg vil give fru Paulsen stor ros for hendes flid og store evne til at udarbejde endnu en kompleks lov om fødevaresikkerhed. Hun formår altid at styre uden om nationale standpunkter og bevare overblikket over den lovgivning vedrørende fødevaresikkerhed, som langsomt er i færd med at blive stykket sammen.
Jeg vil gerne se på den meget brede definition af køkken- og madaffald i bilagene og i ændringsforslag 22 til 25. Jeg vil springe over fodring af ådselfugle, fordi jeg ønsker at se på en anden form for ådsler, nemlig det køkken- og madaffald, der består af genbrugt køkkenaffald i nogle lande og genbrugt madolie i andre, heriblandt mit eget. Køkken- og madaffald giver anledning til stor bekymring i mit land på grund af dets rolle i den nylige mund- og klovsygeepidemi. Madolie ses som et problem efter de seneste års dioxinskandaler. Ordføreren har samlet de to problemer i en kompliceret række af ændringsforslag, der kulminerer i ændringsforslag 25, som jeg kan støtte. Jeg takker hende for indsatsen.
Det britiske problem, som hr. Goodwill nævnte, består i, at vi skal have et effektivt og belønnende system til indsamling af brugt madolie, der kan genbruges som brændsel, ikke som foder. Det kommer til at tage tid. Hvis ikke der findes andre afsætningsmuligheder, vil brugerne hælde det i afløb og damme, der bliver til sumpe af skadelige stoffer. En af mine vælgere demonstrerede på en meget levende måde, hvad konsekvenserne bliver.
Derfor, hr. kommissær, vil vi gerne have en hensigtserklæring om, hvorvidt De finder den fireårige overgangsperiode opnåelig. Det håber jeg meget, at den er. Ellers vil de gode forsætter helt sikkert lide forlis trods de gode intentioner, og det bedste kan som bekendt være det godes fjende.

Busk (ELDR).
Hr. formand, hr. kommissionsmedlem, jeg vil starte med at takke min gode kollega, Marit Paulsen, for hendes store, dygtige og kompetente arbejde med denne betænkning. Jeg bakker op om det meste af betænkningens indhold og er tilfreds med, at Kommissionen er parat til at foreslå overgangsordninger for rensning af spildevand. Men på enkelte områder mener jeg, at vi går for vidt. Under sidste samling behandlede vi Karl Erik Olssons betænkning om, hvorvidt de hidtidige BSE-beslutninger var implementeret i medlemslandene. Det var trist. Der var ikke meget at glæde sig over. Der er for mange lande, der sjusker, og det giver for mange huller i systemet til en effektiv bekæmpelse af BSE. Det skal der gøres noget ved, det skylder vi os selv og ikke mindst de lande, som overholder beslutningerne. Jeg kan ikke støtte de foreslåede ændringer af bestemmelserne om post mortem-godkendelse af blod, som jeg ikke mener, at der er nogen faglig begrundelse for. Og derudover savner jeg nogle beregninger af, hvilken økonomisk betydning det får i medlemsstaterne og regionerne, da jeg frygter, at det vil medføre store omkostninger for de mindre virksomheder, og især for den helt lille slagter.

Müller, Emilia Franziska (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg hilser udtrykkeligt Kommissionens initiativ velkommen, hvormed der skal indføres fælles europæiske bestemmelser om anvendelse af animalske biprodukter. Det er en vigtig forudsætning for større sikkerhed for forbrugerne, at animalske biprodukter kan kontrolleres optimalt og deres oprindelse spores.
Jeg støtter især de ændringer til den fælles holdning, som er vedtaget i udvalget, og som vedrører anvendelse af køkkenaffald til foder. Fodring med ubehandlet affald fra køkkener og restauranter er tidligere ofte blevet anset for at være en mulig udløser af svinepest og mund- og klovsyge. Derfor er det frem for alt nødvendigt, at den slags ubehandlet køkken- og madaffald, som transporteres over grænserne, principielt bliver afskaffet.
Det er sikkert fornuftigt at forarbejde køkkenaffald og madrester under strenge betingelser for at kunne kontrollere hele processen helt ned i detaljen. Den størst mulige sikkerhed for forbrugerne må være vores erklærede mål. Strenge krav til forarbejdningen, nærmere bestemt med hensyn til sterilisering og aflivning af potentielle smittefremkaldere, samt faste regler i hele EU om, at produkterne skal kunne spores og kontrolleres, er helt nødvendige og nedsætter risikoen for spredning af smitsomme dyresygdomme som mund- og klovsyge og svinepest.
Konsekvente kontroller hos producenten og hos landmændene skal supplere systemet. Det afgørende er, at landmænd og forbrugere kan stole på, at produkterne er sikre. En forudsætning for det er, at vi har et velkontrollabelt system for betinget tilladelse til at anvende madaffald til dyrefoder. Derfor støtter jeg udtrykkeligt Miljøudvalgets ændringsforslag.

Ferreira (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil som mine kolleger gerne takke fru Paulsen for den indsats, hun har ydet, og for det gode samarbejde.
Det er som nævnt formålet med denne betænkning at fastsætte sundhedsbestemmelser, som skal styrke fødevaresikkerheden. Forslaget tager udgangspunkt i bl.a. et forbud mod at føre visse produkter af animalsk oprindelse tilbage til fødekæden, dette gælder døde dyr og alle frasorterede animalske biprodukter.
Den tekst, der forelægges Europa-Parlamentet til andenbehandling - jeg taler om artikel 4 - anfører, at alt materiale af animalsk oprindelse, der indsamles ved behandling af spildevand fra slagterier eller andre anlæg, skal klassificeres som kategori 1-materiale. Denne formulering vidner om, at teksten har udviklet sig i en retning, vi finder foruroligende.
Der er tale om en bestemmelse, som vil skabe meget store problemer, når det gælder oplagring, indsamling og bortskaffelse, eftersom slam fra behandling af spildevand, som bl.a. hidrører fra slagterivirksomhed, ikke vil kunne spredes på markerne, men skal gå til forbrænding sammen med de millioner af tons kød- og benmel, vi også skal bortskaffe.
De nye krav vil, i kraft af de omkostninger, de påfører slagterier og opskæringsvirksomheder overalt i EU, tvinge mange af disse virksomheder til lukning. De kriser, der har ramt os, har gjort det stadig vanskeligere at drive virksomheder af denne art.
Jeg kan forsikre, at de lokale erhvervsdrivende, arbejdstagere og borgere samt departementer og kommuner ikke vil kunne forstå den videnskabelige begrundelse for en sådan tekst, og derfor også, set i lyset af de foranstaltninger, de har iværksat (sundhedsmæssige foranstaltninger, prøver, nedslagtning af besætninger), vanskeligt vil kunne forstå, at EU pålægger dem nye byrder, hvis økonomiske følger vil tvinge dem i knæ.
Jeg finder det derfor vigtigt, at der sker en præcisering af teksten, og at den pågældende specifikke behandling kun omfatter specificeret risikomateriale, hvilket sikrer en styrkelse af fødevaresikkerheden og vil være gennemførligt for virksomheder og fagfolk inden for denne sektor.
Vi bør endvidere styrke vores forskningsprogrammer for at sikre, at vi råder over så effektive teknikker som vel muligt, når det gælder behandling af slagtede dyr til konsum, ligesom vi bør videreføre alle øvrige politikker, som tager sigte på fødevaresikkerheden, det være sig øget sporbarhed, kontrol af varer, som importeres fra tredjelande, og sikre fodermidler til kvæg. Det gælder først og fremmest om at ramme ondet i dets rod.

Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE)
Hr. formand, hr. kommissær Byrne, folkeviddet siger, at politik er en beskidt forretning. Bliver den nu endnu mere beskidt, når man beskæftiger sig med så uappetitlige sager som madrester og slagteriaffald? Vil det ikke være mere konsekvent ikke at beskæftige sig med det og ganske enkelt forbyde det? Er man altså nødvendigvis korrumperet på en bestemt måde eller bestukket, når man går ind for fornuftige løsninger? Den slags har der jo været rygter om i den senere tid. Jeg mener nej. Europa-Parlamentet har udvist mod. Jeg vil gerne komplimentere fru Paulsen, fordi hun har arbejdet så konsekvent med denne sag. Jeg takker for det gode samarbejde. Som ordfører for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter var det min opgave at repræsentere landbrugets interesser. Det er lykkedes godt. Jeg takker også Dem, kommissær Byrne, for de lange samtaler og diskussioner, vi har haft. Det var ikke dårligt, tror jeg, og det var frugtbart. Samtidig var det også lidt sjovt!
Det drejer sig om værdifuldt æggehvidestof, som skal anvendes som foder til ikke-vegetariske dyr. Vi vil ikke gøre dem til tvangsvegetarer, lige så lidt som vi kan afholde ådselædere fra at æde ådsler. Det ville de dø af. Derfor ønsker vi også en ordning for madaffaldet, som fører det, der er værdifuldt, tilbage i kredsløbet. Vi kan ikke på bekostning af denne verdens sultende vedtage en ordning, hvor alt det, der ikke er godt nok til os mere, bare bliver destrueret eller ikke længere bliver udnyttet.
Madaffaldet bliver ikke reguleret her, det drejer sig om, at Kommissionen stiller et særskilt lovforslag, og at vi så går ind i præcis samme konsekvente og nøjagtige behandling, som vi havde omkring kød- og benmelet. Jeg forstår ikke den holdning, som nogle har, som siger, at kød- og benmel må man godt fodre med, men ikke madaffald. Så er der selvfølgelig andre, som siger, at madaffald må man godt fodre med, men ikke kød- og benmel. Begge holdninger findes jo. Det var derfor jeg stillede forslaget i sin tid. Fru Paulsen, Deres kompromisforslag er i orden. Jeg vil i morgen stille et mundtligt ændringsforslag, hvor jeg tidsmæssigt tilpasser mine ændringsforslag, som indholdsmæssigt går i samme retning, det vil sige, det drejer sig om tiden, før denne forordning træder i kraft. Så er de efter min mening kompatible med hinanden, og vi kan vedtage dem. Så har vi en fornuftig løsning. Derefter, hr. Byrne, håber jeg på Deres initiativ, at vi snart får det forelagt. Så diskuterer vi igen, og så vil vi også igen have det sjovt samtidig. Politik er ikke nogen beskidt forretning, det er tværtimod sjovt!
Korhola (PPE-DE).
Hr. formand, min kollega fru Paulsens anbefalinger, som i dag er til behandling, fortsætter det vigtige arbejde, som hun på prisværdig vis har udført som Parlamentets ordfører under ajourføringen af lovgivningen om fødevaresikkerhed. Inden for indeværende valgperiode har man forsøgt at reagere konsekvent og bredt på fødevarekriserne. Vores fælles mål er at genoprette forbrugernes fulde tillid og sikkerheden. Jeg fastslår, at jeg ønsker at tilslutte mig den holdning, hr. Pesälä gav udtryk for før vedrørende ændringsforslag 15.
Skikken med at anvende fødevarerester til dyrefoder, som er baseret på traditionel landmandsfornuft, har desværre for nylig vist sig at være problematisk på grund af den mangelfulde behandling af foderet. Således har alvorlige dyresygdomme fået mulighed for at spredes. Derfor forudsætter Parlamentet nu også et snarligt lovgivningsforslag fra Kommissionen, hvor man forbyder anvendelsen af animalske fødevarerester til dyrefoder og forpligter medlemslandene til at pege på en sikker måde at destruere dem på. Undtagelsesvis kunne man opretholde fremstilling af dyrefoder fra fødevarerester, som er blevet behørigt steriliseret i officielt godkendte anlæg.
Parlamentet kan bestemt være tilfreds også med anvendelsen af den fælles beslutningsprocedure og med samarbejdet med Rådet, når det gælder fødevaresikkerhed. Derfor er det også beklageligt, at den del af arbejdet med forbedring af fødevaresikkerheden, som er mest synlig for offentligheden, oprettelsen af den nye Fødevaresikkerhedsautoritet, har været så vanskelig i Rådet, og at Fødevaresikkerhedsautoriteten må påbegynde sit arbejde uden at have fået tildelt en fast beliggenhed. Formodentlig vanskeliggør dette også klart rekrutteringen af personale til Fødevaresikkerhedsautoriteten. I denne forbindelse burde Rådet stræbe efter en snarlig og god beslutning og vise forbrugerne, at det langsigtede arbejde med at garantere sikre fødevarer er vigtigere end forfølgelsen af de enkelte landes kortsigtede interesser i Rådet.

Klaß (PPE-DE).
 - (DE) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, når vi nu diskuterer denne betænkning, som omhandler animalske biprodukter, som ikke er bestemt til konsum, så må vi alligevel ikke kun tale om affald i denne forbindelse.
Grundlaget for at foretage en helt speciel opdeling findes i Kommissionens oplæg, idet den har opdelt materialet i tre kategorier. De skal bevisligt opsamles, lagres, behandles og markedsføres separat. Det er helt klart opdelt, hvad der skal destrueres, hvad der ikke hører hjemme i fødekæden, og under hvilke betingelser det skal ske. Vi er alle enige om, at smittede og mindreværdige materialer ikke har noget at gøre i fødekæden. Til gengæld kan vi behandle og genanvende vigtige næringsstoffer, når de er behandlet og klar til brug. Der er strenge krav til den fremgangsmåde, der skal anvendes. Lad os tage eksemplet med madaffald. Her har Miljøudvalget vedtaget ændringsforslag 10, genanvendelse af madaffald. Dette ændringsforslag om en ordning er forsynet med et tidsmæssigt pres. Svinepestdirektivet træder i kraft den 1. november, og det forbyder generelt fodring med madaffald. Derfor spørger jeg, hr. kommissær, om kompromisændringsforslag 25, som er blevet os forelagt, så ophæver dette forbud? Der må ikke opstå huller i loven på dette område, for de eksisterende anlæg producerer hygiejniske fodermidler, som hverken spreder svinepest eller mund- og klovsyge. Jeg synes, ændringsforslag 10 var godt, og derfor blev det også vedtaget i udvalget. Derfor mit helt klare og entydige spørgsmål til det kompromisændringsforslag, der nu foreligger. Vi bør være meget opmærksomme på, at vi kommer med klare og umisforståelige udsagn, og at der ikke opstår en forvirrende dobbeltregulering og overlapninger mellem enkelte forordninger. Det angår de mindre og mellemstore slagterier. Derfor bør ændringsforslag 2 til artikel 4 støttes.
Jeg vil gerne endnu en gang takke fru Paulsen hjerteligt for denne betænkning. Det handler om sikkerheden i vores fødevarekæde, som ikke mindst hænger nøje sammen med forbrugernes sundhed!

Keppelhoff-Wiechert (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, fodring med madaffald i stedet for affaldsturisme - det er mit politiske krav. Hvornår skaber vi kvalificeret og saglig oplysning i EU? I Tyskland anvendes madaffald under meget strenge krav som foder til slagtesvin. Der er stor tillid til behandlingsanlæggene. Vi har i mit land flest indbyggere, ca. en fjerdedel af hele EU-befolkningen bor i Tyskland, og mængden af madaffald er tilsvarende stor. Der har ikke været et eneste sygdomstilfælde i vores land, som bevisligt skyldtes behandlet madaffald, der var anvendt til foder. Hvad er det egentlig, vi tillader os med det planlagte forbud?
Efterhånden sætter vi efter min mening svinet højere end mennesket, når det gælder næringsindtagelse. Hr. Graefe zu Baringdorf var inde på det, og jeg synes virkelig, det er afsporet. Hver dag dør mennesker af sult i denne verden, i slumkvartererne leder børnene efter madrester i affaldsdyngerne. Hvilken luksus tillader Europa sig? De synes nok, det er følelsesladet, når jeg kommer med den slags udtalelser her i aften, men det er mig virkelig magtpåliggende, hr. kommissær, at fodring med madaffald igen kommer ned på et rationelt niveau. Det må da kunne lykkes for os at formidle disse emner lidt mere sagligt, også med mediernes hjælp!
Naturligvis skal det behandles med en passende steriliseringsstandard. Kun på den måde kan det garanteres, at fremkaldere af mund- og klovsyge og svinepest bliver dræbt. Offentligt kontrollerede virksomheder er sikkert den bedste garant for det. På vegne af de mange foregående talere - jeg vil ikke gentage det altsammen - takker jeg fru Paulsen varmt for hendes arbejde, men jeg håber også meget, at vi finder frem til en praktikabel løsning, at vi også sender langsigtede signaler, som industrien, forarbejdningsleddet og landbruget kan indstille sig på.

Byrne
Hr. formand, dette forslag er den anden vigtige komponent i vores forsvarsbarriere imod BSE. Den første er naturligvis forordningen om TSE. Det er et utroligt vigtigt forslag - nøglen til sikker bearbejdning af de mange millioner ton animalske biprodukter, der hvert år produceres i EU. Den fortsatte mangel på en forsvarlig, omfattende og lovgivningsmæssig ramme til håndtering af disse biprodukter er ganske farlig.
Først og fremmest vil jeg gerne fremhæve og rose ordføreren fru Paulsen for hendes enorme indsats og hendes utrættelige arbejde gennem flere måneder for at skabe enighed mellem Kommissionen og Rådet om en snarlig gennemførelse af den foreslåede forordning. En stor del af forordningens centrale bestemmelser er et resultat af hendes personlige engagement og beslutsomhed.
Jeg finder det meget opmuntrende, at der fra alle tre institutioner er bred enighed om de tre centrale principper: at der kun må anvendes animalske biprodukter fra dyr, der er egnet til konsum, ved fremstilling af foder, kosmetik og lægemidler, at genbrug mellem arterne indbyrdes skal forbydes, og at visse bestemmelser skal strammes op for at forbedre kontrollen med og sporbarheden af animalske biprodukter.
Jeg er imidlertid ked af, at spørgsmålet om håndtering af køkken- og madaffald fortsat er en hindring for, at der kan skabes endelig enighed.
Fodring med køkken- og madaffald medfører en stor fare for overførsel af alvorlige dyresygdomme såsom mund- og klovsyge og klassisk svinepest. Udbruddet af mund- og klovsyge i Det Forenede Kongerige i fjor - der gav enorme tab for både landbruget og det øvrige samfund - skyldes med temmelig stor sikkerhed fodring med affald af animalsk oprindelse. Jeg kan tilføje, at udbruddet af klassisk svinepest i Nederlandene i 1997 også skyldtes fodring med affald af animalsk oprindelse i nabolandet Tyskland.
Ingen ønsker, at det sker igen. I lyset af de enorme skader fra de seneste udbrud af disse sygdomme har Kommissionen forståelse for, at medlemsstaterne insisterer på et meget højt beskyttelsesniveau.
Jeg er helt opmærksom på, at De ikke finder et totalt forbud passende i alle medlemsstater - specielt ikke i lande med en streng kontrol. Jeg er imidlertid også klar over, at medlemsstaterne ikke ønsker at løbe en risiko for smitte via fodring med affald af animalsk oprindelse. De har allerede besluttet sig for et forbud i svinepestdirektivet trods flere muligheder for at tage behovet for et forbud op til fornyet overvejelse. Der er ingen tegn på en holdningsændring i denne sag.
Parlamentet må også acceptere, at der er modsætninger i ethvert forslag om at bevare fodring med affald af animalsk oprindelse. Parlamentet kræver f.eks. fuld sporbarhed af ingredienser i foder og et forbud imod noget, der kan beskrives som kannibalisme. Hvordan kan det være foreneligt med en undtagelse, der tillader brug af affald fra restauranter og hospitalskøkkener til fodring af svin og fjerkræ?
Og hvordan kan Parlamentet bede om at få holdt køkken- og madaffald ude fra forordningens strenge kontrolbestemmelser af frygt for, at det vil bringe komposteringen i fare, og så samtidig forlange, at Kommissionen foreslår en ny forordning om sikker bortskaffelse af køkken- og madaffald?
I lyset af 13 medlemsstaters krav om et forbud og i konsekvensens interesse, er Kommissionen fortsat imod enhver lempelse af et direkte forbud i denne forordning. Vi er derfor nødt til at afvise ændringsforslag 1, 10 og 25.
Vi er også imod disse ændringsforslag af institutionelle årsager, da en fastholdelse af en tidsfrist og fastholdelse af indholdet af fremtidige forslag underminerer Kommissionens initiativret. Endvidere vil bortskaffelse og genbrug af køkken- og madaffald fortsat være reguleret af den nuværende og fremtidige miljølovgivning om biologisk nedbrydeligt affald.
Endelig har Kommissionen allerede officielt erklæret sig villig til at foreslå overgangsforanstaltninger, der skal vedtages gennem komitologi, når det er retfærdiggjort og hensigtsmæssigt, for at give de berørte dele af erhvervslivet tid til at tilpasse sig de nye krav, der indføres med forordningen. Jeg vil også henvise til artikel 32, der kan være til yderligere hjælp på dette område.
Med hensyn til detaljerne kan vi ikke acceptere ændringsforslag 3 og 5 vedrørende krav om mærkning af ubehandlet kategori 1 og kategori 2-materiale. En accept ville kræve mærkning af kadavere inklusive kæledyr samt 1,2 milliarder tons gødning. Jeg vil lade det være op til Deres fantasi at se den euroskeptiske presses muligheder for at udnytte dette krav til at undergrave vores troværdighed.
Vi kan heller ikke acceptere ændringsforslag 9, da bilaget til forordningen indeholder detaljerede og tilstrækkelige krav vedrørende ledsagedokumenter og registrering, der om nødvendigt kan suppleres gennem komitologi.
Vi kan imidlertid acceptere ændringsforslag 22 og 23 om køkken- og madaffald med henvisning til miljølovgivningen, da disse ændringsforslag vil sikre, at forordningens mål nås uden at undergrave særlige indsamlingsordninger. Derfor er ændringsforslag 17 og 19 unødvendige, og de får ikke vores støtte.
Ændringsforslag 22 og 23 præciserer også, at det mest risikofyldte køkken- og madaffald fra internationale transporter fortsat skal være underlagt kontrolreglerne i artikel 7. De er derfor at foretrække frem for ændringsforslag 7 og 8.
Vi kan ikke acceptere ændringsforslag 18, der skal udelukke husholdningskøkkenaffald fra definitionen af køkken- og madaffald, da det vil være uforeneligt med den gældende EU-lovgivning om klassisk svinepest.
Hvad angår et andet vigtigt emne - slam fra slagterier - kan vi ikke støtte første del af ændringsforslag 2, da det i realiteten ødelægger effekten af artikel 4 ved at fjerne materiale fra spildevandssystemer fra alle slagterier og andre bygninger fra artiklens anvendelsesområde. Det skal bemærkes, at TSE-forordningen ikke etablerer regler på dette område. Men som en sidebemærkning og som svar til hr. Goodwill vil jeg påpege, at jeg har skrevet til dr. Jackson om dette emne. Jeg har sendt en kopi af brevet til en række medlemmer, og jeg vil sørge for, at De også får en kopi. I dette brev forklares holdningen med hensyn til slam, og det indeholder endvidere den type forsikring, De efterlyste tidligere i Deres fremlægning.
Vi kan i hovedtræk acceptere anden del af ændringsforslag 2, der præciserer, at animalske produkter indsamlet under behandling af spildevand kun er kategori 1-materiale, hvis de indeholder BSE-specificeret risikomateriale. Vi kan imidlertid acceptere ændringsforslag 21, der har samme mål, men som er mere tydeligt. Vi kan ikke acceptere ændringsforslag 4, da det i kombination med ændringsforslag 2 eller 21 vil være overflødigt og forvirrende.
Vi kan ikke støtte ændringsforslag 14, der vil resultere i en treårig betingelsesløs overgangsperiode. Jeg gentager, at Kommissionen allerede officielt har erklæret sig villig til at foreslå overgangsforanstaltninger, der kan vedtages ved komitologi, når det er velbegrundet og hensigtsmæssigt.
Vi kan støtte ændringsforslag 24, der sigter efter at udvide undtagelsen for fodring af visse dyr med kategori 1-materiale til at omfatte truede og fredede arter som f.eks. gribbe. Vi kan ikke acceptere ændringsforslag 11, da det vil udvide rækkevidden af undtagelsen til alle truede eller fredede arter.
Vi kan støtte ændringsforslag 20, ifølge hvilket medlemsstaterne skal indsende en rapport om betænkningens gennemførelse, bortset fra passagen om ophævelse af forbuddet imod kød- og benmel, der allerede er omfattet af TSE-forordningen. Vi kan også støtte princippet i ændringsforslag 13, der har samme mål som første del af ændringsforslag 20 under forbehold af redaktionelle ændringer.
Endelig kan vi acceptere ændringsforslag 6, 12, 15 og 16 om forskellige artikler og bilag, da de er i tråd med forordningens generelle mål.
Jeg vil også bemærke, at Parlamentet ikke har fremsat yderligere ændringsforslag til det andet forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 90/425/EØF og 92/118/EØF for så vidt angår sundhedsbestemmelser for animalske biprodukter.

Formanden.
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0459/2001) af Sornosa Martínez for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets direktiv 91/271/EØF om rensning af byspildevand (2000/2318(INI)).

Sornosa Martínez (PSE)
Hr. formand, fru kommissær, udarbejdelsen af Europa-Parlamentets initiativbetænkning om gennemførelsen af spildevandsdirektivet har reelt været mulig, fordi vi i Miljøudvalget har bekymret os om dette direktiv, og vi har fulgt det med stor interesse.
Med denne betænkning har vi konstateret, at der er alvorlige mangler i gennemførelsen af direktivet, til trods for at det er meget gammelt, det er mere end 10 år gammelt, og at det desuden er meget vigtigt for hele den europæiske lovgivning om vandforanstaltninger.
Vi ved, at der er mange medlemsstater, som ikke har opfyldt dette direktiv. I 1998 var der mange byer med mere end 150.000 indbyggere, som stadig ikke havde løst spørgsmålet om spildevandsrensning. Mange af medlemsstaterne havde stadig ikke meddelt, hvad status var for de følsomme områder. I dag er der mange af de andre byer med mere end 15.000 indbyggere, som heller ikke råder over denne spildevandsbehandling endnu.
Vi ved, at i al den tid har medlemsstaternes efterladenhed været så stor (idet de endnu ikke har gennemført disse eller andre direktiver om vandforanstaltninger), at jeg tror, at der har været mere end 42 tilfælde, hvor medlemsstaterne er blevet anmeldt på grund af manglende opfyldelse af de 17 direktiver om spildevand.
Det skyldes, at medlemsstaterne ikke har fremsendt den information, som Kommissionen anmodede dem om, og at de naturligvis har misligholdt denne lovgivning, som de skulle have overholdt, hvorfor de hverken i 1993, i 1998 eller ikke engang i 2000 har overholdt den i dens helhed. Men, fru kommissær, udvalget syntes heller ikke, at Deres optræden over for Europa-Parlamentet har været passende, eftersom den information, De har givet os, har været utilstrækkelig og i nogle tilfælde fejlagtig.
Jeg vil gerne sige til Dem, at denne betænkning til at begynde med havde et bilag, som efter to udvalgsforhandlinger måtte trækkes tilbage, fordi de oplysninger, som Kommissionen havde givet os, var forkerte. Vi synes ikke, at Kommissionen i dette tilfælde har udvist hverken den nødvendige styrke eller vilje til at kræve oplysningerne af medlemsstaterne og til at kræve, at dette direktiv bliver overholdt.
Jeg vil gerne, fru kommissær, sige til Dem, at vi fra Miljøudvalgets side, da vi anmodede om udarbejdelse af denne initiativbetænkning, i virkeligheden ønskede, at De betragtede os som Deres allierede med det formål at øge direktivets bindende karakter og for at gøre det muligt for Kommissionen bedre at kunne påtvinge overholdelsen heraf i medlemsstaterne.
I denne betænkning anmoder vi Dem om, at De formaner medlemsstaterne, at De indleder en overtrædelsesprocedure mod dem, og at De bliver ved med at bruge alle de lovlige midler, De råder over. Alt sammen med det formål at lovgivningen bliver overholdt. Og vi anmoder Dem naturligvis også om, at De bliver ved med at holde Parlamentet informeret og beder medlemsstaterne om information og forbereder seminarer. Kort sagt, at De træffer alle de nødvendige foranstaltninger, så nævnte lovgivning, takket være en passende vilje til at lave denne lovgivning og rådigheden over den størst mulige mængde oplysninger, kan blive overholdt.
Jeg synes, fru kommissær, at der for øjeblikket er et alvorligt misforhold mellem den store mængde lovgivning, vi har, som vi har vedtaget, som vi bliver ved med at vedtage, men som medlemsstaterne ikke desto mindre bliver ved med at misligholde, hvilket vi ser i Europa-Parlamentets to initiativbetænkninger om nitrater og levesteder. I disse har vi kunnet konstatere, at medlemsstaterne også misligholder andre miljødirektiver.
Jeg mener, at vi borgere har krav på, at traktaterne beskytter miljøet. I EU har vi allerede visse principper (bl.a. det om forsigtighed og forebyggelse). Vi har også målsætninger (strategien til bæredygtig udvikling). Og vi har instrumenter (det 6. rammeprogram, lovgivningen). EU anses endda for førende i verden på miljøbeskyttelsesområdet. Men, fru kommissær, hvis alt dette i virkeligheden kun er ord, kun er nedskrevet, hvis Kommissionen ikke kræver, at medlemsstaterne overholder hele lovgivningen, så er det ikke noget værd. De kan betragte os som Deres allierede i bestræbelserne på at sikre, at denne lovgivning bliver overholdt, for i modsat fald mister vi troværdighed, og jeg mener, at vi netop er her for at støtte Kommissionen og forhindre, at vi mister denne troværdighed.

Schleicher (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, direktivet om behandling af byspildevand fra 1991 skulle sikre, at der blev bygget og drevet rensningsanlæg i alle større byer og kommuner i EU. Da det var forbundet med store investeringer, blev der givet rigelige overgangsfrister. Som fru Sornosa Martínez allerede har sagt, må vi i dag konstatere, at ikke alle medlemsstater har udnyttet disse perioder, men tværtimod fortsat driver forsinkelses- og - det må man desværre sige så klart på grund af den manglende rapportering - sløringstaktik. Den belgiske metropol Bruxelles, som så gerne vil kaldes Europas hovedstad, går her i spidsen med et meget dårligt eksempel.
Fru Sornosa Martínez' gode betænkning blotlægger uden skånsel misforholdene. De fleste medlemsstater har ikke opfyldt deres rapporteringspligt, hverken for den første dato i 1998 og naturligvis heller ikke for den anden dato i 2000. Det er slemt nok i sig selv. Men meget værre er det, at medlemsstaternes farvande stadig bliver forurenet af urenset kommunalt spildevand. Vi stiller i dag mange krav til Kommissionen. Kommissionen kan imidlertid ikke gøre noget, så længe den ikke engang har grundlaget for at gøre noget.
Jeg tror, at det store antal rykker- og retssager, der er indledt ved EF-Domstolen, beviser, at Kommissionen gør sin pligt. Det er helt entydigt medlemsstaterne, der skal i gabestokken. Her bør vi også som parlamentsmedlemmer gøre noget derhjemme. Kravet om mere direkte kontrolkompetence til Kommissionen på miljøområdet ude på stedet i medlemsstaterne, sådan som det er muligt inden for landbruget, afvises kraftigt af de fleste medlemsstater. Når vi ser så alvorlige overtrædelser i forbindelse med gennemførelsen af europæisk lovgivning i de nationale stater, så må vi også spørge efter årsagerne.
Jeg vil gerne nævne i hvert fald tre grunde. Der er for det første de store udgifter, som Parlamentet gentagne gange gjorde opmærksom på allerede under forhandlingerne om direktivet. Alene til investeringerne i de 15 medlemsstater skønnes det, at der er brug for tocifrede milliardbeløb i euro. For ansøgerlandene ligger skønnet alene for dette ene direktiv i øjeblikket på omkring 30 milliarder euro.
Den anden grund er, at medlemsstaterne skal fremlægge rapporter til mange direktiver, hvilket medfører store forvaltningsmæssige udgifter. Jeg beder Kommissionen om snarest at undersøge, om ikke denne opgave kunne lettes, f.eks. ved en standardisering. Der er jo allerede initiativer i denne retning, netop i denne retning i forbindelse med de forskellige vandbeskyttelsesdirektiver.
Den tredje grund er, at det i forbindelse med gennemførelsen har vist sig, at medlemsstaterne er gået meget forskelligt frem, når de skulle udpege de følsomme områder. Skulle Kommissionen ikke konkretisere kriterierne for udpegning af følsomme områder? Det kunne måske være en hjælp til gennemførelsen, og det ville samtidig have den positive effekt, at det blev lettere at sammenligne. Jeg ville være taknemmelig, hvis jeg kunne få et svar på det.

Jackson (PPE-DE).
Hr. formand, kort sagt er det en meget trist historie. Det har været en trist historie i et stykke tid, og det er selvfølgelig særligt pinligt, hvis man er belgier, eller hvis man besøger Bruxelles, for Bruxelles er en af de byer, der har overtrådt dette direktiv i længst tid.
Mine spørgsmål til kommissæren, som hun kan vælge at besvare med det samme eller på et senere tidspunkt, lyder som følger. Vil De give mig ret i, at situationen, som den fremstilles i dette direktiv, viser, at der er behov for en mere grundig konsekvensvurdering som supplement til denne form for lovgivning? Jeg kan huske, da direktivet om byspildevand blev vedtaget, at konsekvensvurderingen var meget beskeden, og at der aldrig fremkom tal om de sandsynlige udgifter. Jeg har ladet mig fortælle, at man i Det Forenede Kongerige vil bruge 26 milliarder engelske pund mellem 1989 og 2005 på at forbedre vandforsyningen i overensstemmelse med dette direktiv. Man kendte ikke dette tal, da direktivet blev vedtaget - hverken i mit land eller i andre lande. Spørgsmålet er derfor, om vi kan få bedre og mere effektive konsekvensvurderinger? Ikke blot omkostningseffektvurderinger i form af globale tal, men konsekvensvurderinger af ulemperne ved intet at gøre sammenlignet med fordelene ved at gøre noget.
Derefter vil jeg gerne bede kommissæren om at være helt ligefrem, for det handler i virkeligheden om fru Wallströms forhandlinger med Ministerrådet. Et af vores problemer er ikke bare, at Kommissionen ikke laver konsekvensvurderinger, men at medlemsstaterne ikke er ærlige med hensyn til deres evne til at leve op til det, de skriver under på. Der er behov for et system, hvor den enkelte medlemsstat på et rådsmøde bliver spurgt, om den kan efterkomme den lovgivning, som dens ministre skal til at underskrive. Man kunne passende starte med det nye direktiv om emballageaffald. Jeg er sikker på, at alle medlemsstater ønsker, at deres ministre skal kunne tilslutte sig miljødirektiverne. Det er netop problemet. De går med til alt for meget, og de gør alt for lidt. Og dette spildevandsdirektiv illustrerer problemet.
Jeg vil gerne lykønske fru Sornoza med hendes glimrende indsats med betænkningen. Vi havde store problemer med at hale oplysningerne ud af Kommissionen af den simple årsag, at Kommissionen ikke havde oplysningerne, da medlemsstaterne ikke havde indsendt dem.

Wallström
Hr. formand, ærede medlemmer, jeg vil takke Europa-Parlamentet og navnlig ordføreren María Sornosa Martínez for det arbejde, hun og Parlamentet har lagt i dette beslutningsforslag.
Vand er et af de områder, som jeg prioriterer som miljøkommissær, og jeg interesserer mig især for dette spørgsmål. Rensning af spildevand er et af de vigtigste værktøjer, når man vil beskytte vores vand og menneskers sundhed.
Jeg har gennemgået oplysningerne om medlemsstaternes gennemførelse af direktivet og deler rigtig mange af de holdninger, som Parlamentet fremfører i sit beslutningsforslag. Vandkvaliteten i større floder og i mange søer er blevet bedre, men de fleste medlemsstater har alligevel ikke gjort nok eller har handlet for sent. De har også været sent ude med indsendelse af oplysninger om direktivets gennemførelse, hvilket har bremset Kommissionens vurderingsarbejde.
Fra Kommissionens side har vi anvendt en række styringsmekanismer for at få gennemført direktivet. Der er tale om traditionelle styringsmekanismer - bl.a. retlige foranstaltninger, som nu også kan omfatte bødekrav - og økonomisk støtte inden for rammerne af EU's fonde. I øjeblikket er der overtrædelsesprocedurer i gang imod syv af 15 medlemsstater. Der vil også blive indledt yderligere procedurer.
De nye styringsmekanismer sigter mod at højne offentlighedens informationsniveau og udbytte af viden og information. For et år siden afholdt vi et såkaldt name, fame and shame-seminar. Jeg har også bestilt omfattende rapporter om gennemførelsen af direktivet. Det er mere, end Kommissionen skal gøre ifølge lovgivningen. Efter vores mening skal rapporterne være affattet i et letlæseligt sprog og være let tilgængelige for offentligheden.
Kommissionen har allerede efterkommet de fleste krav i beslutningsforslaget. Sådan ligger landet med hensyn til retlige foranstaltninger med henblik på at sikre, at direktivet gennemføres, offentliggørelse af oplysninger om medlemsstaternes gennemførelse af direktivet, også retssager, betingelsen om, at direktivets krav skal være opfyldt, for at man kan få økonomisk støtte, udvikling af et omfattende overvågnings- og vurderingssystem med tilknytning til Geographical Information System og sidst, men ikke mindst, samarbejdet med og støtten til ansøgerlandene.

Formanden.
Tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

