

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om betænkning (A6-0164/2005) af Díez González for Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om forslag til Europa-Parlamentets henstilling til Rådet om EU's handlingsplan for bekæmpelse af terrorisme (2004/2214(INI)),
betænkning (A6-0166/2005) af Mayor Oreja for Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om forslag til Europa-Parlamentets henstilling til Rådet om terrorangreb: forebyggelse, forberedelse og reaktion (2005/2043(INI)),
betænkning (A6-0161/2005) af Lambrinidis for Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender med forslag til Europa-Parlamentets henstilling til Rådet og Europa-Parlamentet om beskyttelse af kritisk infrastruktur i forbindelse med bekæmpelse af terrorisme (2005/2044(INI)),
betænkning (A6-0159/2005) af Borghezio for Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender med forslag til Europa-Parlamentets henstilling til Rådet om bekæmpelse af finansiering af terrorisme (2005/2065(INI)),
betænkning (A6-0162/2005) af Duquesne for Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om Kongeriget Sveriges initiativ med henblik på vedtagelse af Rådets rammeafgørelse om forenkling af udvekslingen af oplysninger og efterretninger mellem medlemsstaternes retshåndhævende myndigheder, navnlig med hensyn til alvorlige lovovertrædelser, herunder terrorhandlinger (10215/2004 - C6-0153/2004 - 2004/0812(CNS)),
betænkning (A6-0160/2005) af Duquesne for Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om forslag til Rådets afgørelse om udveksling af oplysninger og samarbejde vedrørende terrorhandlinger (15599/2004 - C6-0007/2004 - 2004/0069(CNS)),
betænkning (A6-0165/2005) af Duquesne for Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender med forslag til Europa-Parlamentets henstilling til Rådet om udveksling af oplysninger og samarbejde vedrørende terrorhandlinger (2005/2046(INI)),
betænkning (A6-0174/2005) af Nuno Alvaro for Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om Den Franske Republiks, Irlands, Kongeriget Sveriges og Det Forenede Kongeriges initiativ med henblik på vedtagelse af Rådets rammeafgørelse om opbevaring af data, der behandles og lagres i forbindelse med levering af offentligt tilgængelige elektroniske kommunikationstjenester, og af data, der findes i offentlige kommunikationsnet, med henblik på at forebygge, efterforske, afsløre og strafforfølge kriminalitet og strafbare handlinger, herunder terrorisme (8958/2004 - C6-0198/2004 - 2004/0813(CNS))
og to mundtlige forespørgsler (B6-0243/2005 og B6-0244/2005) af Florenz for Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed til Rådet og Kommissionen om Den Europæiske Unions muligheder for at reagere over for trusler mod folkesundheden fra bioterrorisme. 
Rosa Díez González (PSE ),
   Hr. formand, dagen i dag er en vigtig dag. Denne forhandling under ét sætter endnu en gang Parlamentet i spidsen for bekæmpelse af terrorisme set i et politisk perspektiv. Vi er et politisk parlament, og dette er en politisk debat om de europæiske foranstaltninger, der skal træffes for at forsvare menneskerettighederne og nedkæmpe terrorismen, og det er en debat, som også skal være en lektion i demokrati.
Vi er overbeviste om, at Europa for at kunne bekæmpe terrorismen effektivt også på dette område må have en fælles politik, der rækker ud over det hele tiden tættere og mere effektive samarbejde mellem Unionens stater - som Spanien og Frankrig er et godt eksempel på - og mellem Unionen og tredjelande. Det skal være en politik, der tager hånd om borgernes bekymringer og kan holdes frem som model over hele verden.
Hvis man skal kunne bekæmpe terrorismen, kræves det, at man har tiltro til demokratiet som styreform. Det kræver, at man er rede til at udnytte alle retsstatens instrumenter, men kun dem, som retsstaten tillader. Bekæmpelse af terrorisme kræver, at straffrihed bekæmpes, og at terrorhandlinger under ingen omstændigheder retfærdiggøres. Bekæmpelse af terrorisme kræver, at man husker på dens ofre.
Mine damer og herrer, terrorisme er en form for totalitarisme, en form for fanatisme. Terrorisme stræber efter at ødelægge frie og pluralistiske samfund. Terrorisme er uforenelig med demokrati. Derfor hævder jeg, at kun et stærkt, slagkraftigt og engageret demokrati vil kunne bekæmpe den.
Parlamentet har stået i spidsen på dette område mere end en gang. Den 6. september 2001, nogle få dage før World Trade Center sprang i luften, vedtog Parlamentet to henstillinger, nemlig den europæiske arrestordre og den fælles definition af terrorhandlinger, som Rådet kunne vedtage i december samme år, fordi vi, Europa-Parlamentet, havde gjort vores arbejde i tide. Det er rigtigt, at der stadig er nogle medlemsstater, som ikke har indarbejdet dem i deres lovgivning, og andre, som ikke har gjort det tilfredsstillende. Derfor anmodes der i betænkningen, som jeg er ordfører for, om, at der omgående iværksættes en evaluering, men disse to afgørelser er et eksempel på, hvor meget de europæiske borgere har brug for et Parlament, der kan sætte sig i spidsen for politiske beslutninger.
Europa er en model for demokrati og respekt for menneskerettighederne. Det er vores kald, det er meningen med vores politiske union. Vi bekæmper terrorismen for at forsvare og fremme demokratiet og for at sikre respekten for menneskerettighederne, for vi ved, at terrorismen er demokratiets fjende. Vi foreslår derfor en europæisk politik til bekæmpelse af terrorisme for at sikre respekten for de kollektive og individuelle menneskerettigheder, retten til livet, ytringsfriheden, bevægelsesfriheden, tankefriheden og religionsfriheden: en europæisk politik, der bekæmper terrorisme for at gøre den kollektive sikkerhed forenelig med individuel frihed og værdighed.
Jeg vil ikke trætte Dem med detaljerne i hver enkelt af betænkningens henstillinger. De er alle sammen banebrydende, men også mulige. De kræver blot politisk vilje, og de er alle sammen nødvendige. Fra styrkelsen af den europæiske antiterrorkoordinator til oprettelsen af en europæisk offentlig anklagemyndighed.
Jeg vil fremhæve henstillingen til, at den europæiske anerkendelse af ofrene for terrorisme institutionaliseres. Vores tilsagn om at fremme en international definition af terrorhandlinger er også politisk relevant, og en sådan definition bliver mere og mere nødvendig, hvis vi, som Kofi Annan foreslog på Madrid-topmødet - ønsker, at disse forbrydelser retsforfølges og straffes verden over.
Endelig vil jeg gøre opmærksom på en meget ambitiøs henstilling, nemlig anmodningen om, at medlemsstaterne ikke tillader, at terrorforbrydelser forældes, som udtryk for fordømmelsen fra det internationale samfund, der anser disse forbrydelser for at være blandt de groveste og mest uantagelige forbrydelser mod menneskeheden.
Til sidst vil jeg sige, mine damer og herrer, at jeg ved, at det er et lille, men vigtigt skridt, vi tager. Jeg er stolt over at have bidraget til, at Europa-Parlamentet endnu en gang fører an i bekæmpelsen af forbrydernes straffrihed og i forsvaret for menneskerettighederne. Jeg takker alle mine kolleger og alle de politiske grupper for deres bidrag til denne lange debat. Takket være dem alle vil Parlamentet foreslå Rådet proaktive initiativer, der vil ændre fortidens dynamik. Disse initiativer tager sigte på at skabe en europæisk politik, der kan forebygge terrorisme i videst muligt omfang.
Som socialdemokrat, basker, spanier og europæer er jeg stolt over, at Parlamentet endnu en gang anerkender mindet om ofrene for terrorismen.
Spaniens ministerpræsident, José Luis Rodríguez Zapatero, gentog sit tilsagn i lørdags under overrækkelsen af diplomer til civilgarden, da han erklærede, at alle ofrene altid vil blive husket. For alle demokrater vil det tilsagn om at huske ofrene umuliggøre samfund som dem, terroristerne har stræbt efter med deres forbrydelser.
Europa kender til totalitarisme og til betydningen af at blive ved med at mindes for at forhindre, at historien gentager sig. Primo Levi forklarede det meget fint i en fremragende bog. Han skrev: "Det er umuligt at forstå, men det er nødvendigt at vide og en pligt at huske."
Formanden.
   - Jeg vil byde velkommen til vores tidligere kollega, hr. De Vries, som vil overvære forhandlingen fra Rådets pladser. 
Jaime Mayor Oreja (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg vil allerførst takke kommissær Frattini og Rådets terrorbekæmpelseskoordinator, Gijs de Vries, for, at de er til stede her i formiddag. Samtidig vil jeg også takke alle de medlemmer af Parlamentet, som har arbejdet og samarbejdet, nogle gange i uenighed andre gange i enighed, om denne betænkning om forebyggelse af og reaktion på terrorangreb, og jeg vil især takke mine gode venner Rosa Díez og Antoine Duquesne for deres samarbejde og deres bidrag til betænkningen.
På de få minutter jeg har til rådighed, vil jeg være meget kortfattet og især resumere de årsager og mål, der har fået mig til at forelægge denne betænkning for Parlamentet i dag. Hvad har jeg ønsket at fortælle Parlamentet med denne betænkning i dag? Ganske enkelt den smule, jeg har lært, mine begrænsede og beskedne erfaringer med bekæmpelse af en terrororganisation igennem over 25 år i Spanien og i Baskerlandet.
Derfor mener jeg, at det vigtigste i dag er, at vi omdanner den traditionelle måde at bekæmpe terrorisme i EU på, som plejer at bestå i en udtømmende liste over foranstaltninger, til noget, som efter min opfattelse bør være et europæisk politisk projekt.
De spørger måske, hvad forskellen er på en udtømmende liste over foranstaltninger og et politisk projekt. Jeg vil svare, at et politisk projekt er meget mere ambitiøst end en liste over foranstaltninger. Et politisk projekt er altid resultatet af en prioritering, af en vægt, og især af en hensigtsmæssig og korrekt indstilling. Og et politisk projekt har især kapacitet til at blive sammenfattet og forstået samtidig af en offentlig mening, som værdsætter en politikers bestræbelser på at omdanne listen over foranstaltninger til et politisk projekt.
Tillad mig at sige, at de seneste resultater i Europa bekræfter, at vi har brug for et begrænset antal politiske projekter, for der kan ikke være utallige politiske projekter. Der skal være nogle få politiske projekter, som de europæiske borgere forstår, og som kan løse deres problemer. Og efter min mening er et af dem utvivlsomt terrorisme.
Terrorisme kan ikke bekæmpes i almindelighed. Man kan ikke få sikkerhedsstyrker til at bekæmpe terrorisme i almindelighed. Man bekæmper en bestemt form for terrorisme, en bestemt organisation. Det er rigtigt, at den altid skal bekæmpes ud fra de samme principper om frihed og respekt for menneskerettighederne, principper om de idéer, som Europa er baseret på, men i hvert enkelt tilfælde skal vi være i stand til at skabe et bestemt, konkret politisk projekt, og vi skal altid kunne definere, kortlægge og indkredse den organisation, der bekæmpes, bl.a. som sagt fordi det er den eneste mulighed for at tilskynde sikkerhedsstyrkerne til at gøre sig de største bestræbelser på at bekæmpe en bestemt organisation.
Hvem er en terrororganisations vigtigste allierede? Dens karakter er diffus. Man ved aldrig, hvor den begynder, og hvor den ender. Man ved ikke, hvilken social struktur der støtter den, og hvilke eventuelle stater der står bag gruppen. Men den har altid en social støtte, og en af nøglerne til bekæmpelse af terrorisme er at kunne definere og indkredse, hvor langt organisationen rækker ud, og hvilke sociale lag der støtter den.
Derfor beklager jeg - og jeg går ikke ind for visse ændringsforslag i den retning - at vi ikke vovede at sige navnet på den organisation, som europæerne står over for, som er en yderliggående islamisk organisation, der hævder, at den forsvarer islam, nemlig al-Qaeda. Det er vigtigt at sige navnet på den, for den eneste måde at bekæmpe en organisation på er at være i stand til at sige, hvad det er, vi står over for i EU for øjeblikket.
EU's største risiko er lammelse, passivitet, at være på det rene med vores principper og værdier, at være nogenlunde enige, men ikke skabe et fælles europæisk politisk projekt for at tage fat på dette store problem, som vil få indflydelse på vores nutid og fremtid, og behandle det, som om det var andres problem: Amerikanerne havde det den 11. september for nogle få år siden, Spanien havde det den 11. marts sidste år af nogle bestemte årsager, men det er ikke det, vi efter min mening skal gøre.
Med tanken på ofrene og i bevidstheden om, at de altid skal være centrum for vores debat og for vores opmærksomhed, vil jeg til sidst påpege, at vi på dette punkt med dem har al den moralske styrke til at tage grundigt fat på dette problem, som er så afgørende for vores fremtid.
Stavros Lambrinidis (PSE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, i kampen mod terrorisme er frygten den værste fjende og rådgiver, man kan have. Den lammer befolkningen, påvirker dens sikkerhedsfølelse, og det er sådan, terroristerne vinder kampen. Den begrænser også modstanden hos befolkningen og gør regeringerne ængstelige, så de indfører repressive foranstaltninger, som ofte krænker de grundlæggende frihedsrettigheder. Også her er det terroristerne, der vinder. Den bedste måde at begrænse denne frygt på er ved, at vi i Europa er parate både til at forebygge terrorangreb og konsekvenserne af disse og parate til - såfremt der skulle komme et terrorangreb - at håndtere følgerne af dette på den bedst mulige måde, således at vi begrænser omfanget både for befolkningen som helhed og for ofrene.
Hvorfor skal vi gøre disse ting sammen og ikke hver for sig?
For det første fordi terrorisme ikke kender grænser, ligesom vores kritiske infrastrukturer ofte heller ikke har grænser. Vi kan ikke hver især alene håndtere et spørgsmål, der har konsekvenser for hele Europa.
For det andet fordi vi har forpligtet os i EU-sammenhæng, ikke kun med økonomiske bånd, men også med solidaritetsbånd. Især hvad terrorisme angår, erklærede vi den 25. marts 2004 i den nye europæiske forfatning, at det er klart, at vi skal arbejde sammen. Men hvad skal vi lave sammen? Inden for forebyggelse og beskyttelse af kritisk infrastruktur vil jeg sige, at det er meget vigtigt, at der på grundlag af Kommissionens forslag, godkendt af Parlamentet, udarbejdes et program for beskyttelse af kritisk infrastruktur. Medlemsstaterne skal hver for sig og i samarbejde med dem, der driver denne infrastruktur, som i de fleste tilfælde er private, ved hjælp af en harmoniseret europæisk metode fastsætte, hvilke infrastrukturer der er kritiske. Vi skal analysere deres sårbarhed og vurdere truslerne, hvilket betyder, at vi er nødt til at udveksle informationer med hinanden om disse systemer. Mit land kan f.eks. have oplysninger om en mulig trussel mod et andet land. Vi er nødt til at finde løsninger, så vi kan beskytte dem, og så vi kan reagere i tilstrækkeligt omfang i tilfælde af et angreb. Samtidig skal vi sikre oplysningernes fortrolighed, så ejerne af infrastrukturen på forhånd kan udveksle oplysninger. De skal altså kunne advare hinanden om mulige angreb. Vi skal sikre finansieringen. Vi skal først og fremmest sikre beskyttelsen af de grundlæggende frihedsrettigheder i denne proces. Målet helliger ikke midlerne. Vi skal sikre en tidsplan, der kan anerkendes og gennemføres, og der skal være en uafhængig overvågning på europæisk plan med hensyn til støtten til denne tidsplan om forskrifter for infrastruktur. Vi kan kort sagt ikke øse penge ud uden en tidsplan.
Hvad kan vi så gøre med hensyn til krisestyring? Her er vi nødt til at danne en europæisk civil beredskabsstyrke og sikre europæisk finansiering til dens transport. Det er den største udgift. Man kan have en database, så man koordinerer indsatsen på europæisk plan. Hvis der indtræffer en katastrofe i et land, ser man, hvilke andre lande der kan hjælpe og med hvilke styrker - men det er dyrt. Vi er nødt til at have et samarbejde med ikke-statslige organisationer og lokale myndigheder. Hvis der sker en katastrofe, bliver alle involveret, uanset om der er tale om terrorisme eller naturkatastrofe. Alle systemer for tidlig varsling bør samles i det såkaldte ARGUS. Europa bør have et center for krisestyring, koordinering og overvågning samt bearbejdning af informationer.
Vi bør også på europæisk plan rådføre os med de nationale myndigheder, der har erfaringer. Jeg nævner dette, fordi vi i Grækenland i forbindelse med OL i 2004 iværksatte måske historiens største civil- og strukturbeskyttelsesaktion i verden. Kommissionen kan ikke iværksætte et så stort program uden at rådføre sig med myndigheder som disse.
Hvad skal vi så ikke gøre sammen? Vi skal ikke sende grønne, røde og orange varsler ud til folk. Vi må ikke skabe panikstemning. Hvis vi skaber panikstemning, har vi skabt det, terroristerne vil have. Nemlig frygt, som jeg nævnte i starten. Vi skal ikke have forebyggende krige mod terrorisme. De er enten krig mod en stat eller krig mod de grundlæggende rettigheder. Netop nu fristes mange af verdens lande til at begrænse de grundlæggende rettigheder, angiveligt for at bekæmpe terrorisme. Vi skal heller ikke bekæmpe terrorisme udelukkende som et politianliggende. Det er ikke det, det er, og ikke sådan, vi skal bekæmpe det. Vi skal ikke have en dæmonisering af konkrete terrorister, for så har vi allerede gjort dem til helte. Vi skal heller ikke ignorere ofrene. Vi er nødt til at huske på disse mennesker. Terroristerne ønsker derimod, at vi ignorerer dem.
Mange tak for Deres opmærksomhed, hr. formand, og tak til alle mine kolleger for deres enstemmige støtte til denne betænkning i Udvalget om Borgernes Rettigheder. Jeg håber, vi kommer til at udrette meget sammen i fremtiden. 
Mario Borghezio (IND/DEM ),
    Hr. formand, kære kolleger, de foranstaltninger, der er nævnt i Haag-programmet, skal gennemføres hurtigt og effektivt, ikke mindst når det gælder hvidvaskning af penge, finansiering af terrorisme og informationsudveksling mellem EU's medlemsstater. Det er en af målsætningerne med den betænkning, som jeg har udarbejdet. Denne målsætning skal nås med respekt for personoplysningernes fortrolighed - et punkt, som mange af parlamentsmedlemmerne lagde vægt på under debatten - så vi styrker EU's frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er stærkt truet af den internationale terrorisme.
Terrorisme finansieres først og fremmest gennem våben- og narkotikahandel, og der er ingen tvivl om, at transaktionerne i forbindelse med denne form for handel involverer officielle bank- og finansieringsinstitutter. Derfor skal de foranstaltninger, der tager sigte på at forebygge og bekæmpe finansiering af terrorisme, være rettet mod disse institutter. I den forbindelse ser vi med stor tilfredshed på det løfte, som kommissær Frattini - som vi gerne vil takke for hans redegørelse - har givet på Kommissionens vegne om snarest muligt at forelægge et forslag til forordning om sporbarheden af finansielle transaktioner for Europa-Parlamentet. Dette initiativ, som Kommissionen skal have ros for, er efter vores opfattelse konkret, hurtigt og effektivt.
Der er desuden det lige så omfattende spørgsmål om retssamarbejdet. Hvordan kan en enkelt dommer - og i Italien er der mange dommere, som gør en kraftig og effektiv indsats for at bekæmpe terrorisme - handle uden et passende samarbejds- og informationsudvekslingsinstrument? Det er et spørgsmål, som endnu ikke er blevet løst.
Jeg vil ikke undervurdere de bekymringer, som mange af parlamentsmedlemmerne har givet udtryk for med hensyn til spørgsmålet om beskyttelse af personoplysninger, men vi har at gøre med et meget vigtigt behov, nemlig at bekæmpe de terrorcentraler, som truer borgerne. Derfor bør vi gøre os nogle meget nøje overvejelser om nødvendigheden af et samarbejde, når det gælder udvekslingen af oplysninger, og om behovet for et instrument, hvor vi ved hjælp af effektive foranstaltninger og indgreb kan forebygge terrorisme med det samme, så vi undgår at skulle græde krokodilletårer senere over hundredvis af dødsofre efter attentater eller - værre endnu - bioterrorhandlinger.
Terrornettenes organisation og operative udvikling forudsætter naturligvis en konstant udvikling i midlerne og metoderne, der også omfatter infiltration. Ud fra dette synspunkt var det, selv om jeg har meget stor respekt for nonprofitorganisationernes arbejde og uegennyttige indsats, efter min mening nødvendigt at understrege den reelle fare - som allerede er dokumenteret af flere undersøgelser - for terrorgruppers infiltration af velgørende nonprofitorganisationer. Det er nødvendigt, at disse organisationer sikrer den størst mulige gennemsigtighed i midlernes forvaltning, udelukkende bruger officielle bankkonti og regulære finanssystemer samt offentliggør deres regnskaber - også for at beskytte nonprofitsektoren, som Europas civilsamfund kan være stolt af.
Desuden må vi ikke glemme gennemførelsen af anbefalingerne fra FATF (Den Finansielle Aktionsgruppe vedrørende Hvidvaskning af Penge), som er af stor vigtighed ved udarbejdelsen af nye bestemmelser for bankoverførsler, og som er absolut nødvendige for at identificere deres oprindelse og modtagere, der ikke må gemme sig bag ikkeeksisterende selskaber. Til sidst vil jeg minde om det endnu uløste problem med finans- og skatteparadiser i og uden for EU, som selv i dag giver beskyttelse til de internationale terrororganisationer, der er en trussel for de europæiske borgeres fred og sikkerhed. 
Antoine Duquesne (ALDE ),
   Hr. formand, terrorisme er et formløst og mangesidet fænomen, der har ramt Europa hårdt, og som desværre fortsat vil være en stor trussel mod vores demokratier, hvis vi ikke opnår bred enighed om at bekæmpe den, hvis vi ikke er fast besluttet på at samarbejde indbyrdes, og hvis vi ikke vedtager en fælles strategi for udryddelse af den.
Det er ikke nok at reagere. Vi skal forudse og være på forkant med den. Terrorisme skal først og fremmest fordømmes enigt på politisk niveau, og for at gøre det skal EU have effektive midler til at gennemføre det.
Jeg glæder mig derfor over de fem betænkninger, som vi skal stemme om i dag, da hver enkelt betænkning fastsætter meget specifikke aktioner mod denne svøbe, og den overbevisning, jeg deler med fru Diéz González, hr. Mayor Oreja, hr. Lambridinis og hr. Borghezio, er betryggende. Forhåbentlig bliver disse betænkninger vedtaget, om ikke enstemmigt - hvilket ville være det ideelle - så i det mindste med et meget stort flertal.
Udveksling af oplysninger spiller en hovedrolle i forebyggelsen af terrortruslen og i effektiv bekæmpelse af alvorlig kriminalitet. Hvis sådanne udvekslinger af oplysninger imidlertid skal være effektive, skal vi hurtigst muligt indføre orden og kohærens i de allerede eksisterende kontroller og ved hjælp af en omhyggelig vurdering efterprøve, om de tilfører en reel merværdi. Vi skal ikke ofre sikkerheden på effektivitetens alter, og samtidig må effektiviteten ikke blive undermineret af indsmigrende floskler.
Det skal stå klart, at når det gælder krigen mod terrorisme, har vi intet at frygte ved at føre den krig demokratisk og beslutsomt, samtidig med at vi overholder loven. Faren ligger i slet ikke at reagere. I den forbindelse mener jeg, at forslaget til Rådets afgørelse er hensigtsmæssigt, fordi det styrker det vertikale samarbejde ved at inddrage Europol og Eurojust, og fordi det indeholder analyser. Det svenske forslag er nyttigt, fordi det muliggør hurtige bilaterale udvekslinger som led i det horisontale samarbejde mellem afdelingerne i medlemsstaterne. Efter min mening supplerer disse forslag hinanden.
Formålet med de ændringsforslag, der er vedtaget i udvalget, er at gøre disse foranstaltninger mere effektive, særlig ved at gøre det muligt at overføre oplysninger om tidligere forbrydelser, ved at gøre det lettere uopfordret at udveksle nyttige oplysninger, ved at fastsætte tidsfrister for udveksling af oplysninger, ved at indføre en forpligtelse til at begrunde et evt. afslag på at give oplysninger, ved at fastsætte, at der skal fremsendes en årlig rapport til Parlamentet, og ved at give EF-Domstolen kompetence til fortolkning. Endvidere foreslår vi for første gang, at der skal være et ensartet sæt kontroller, hvori der indføres fælles normer for databeskyttelse under den tredje søjle i lighed med normerne under den første søjle, særlig ved at oprette et nyt fælles overvågningsorgan. På den måde vil det endelig i en meget enkel og konkret form blive muligt at bibringe politiet, evt. ved hjælp af en kode, hvad der er god praksis. Herved kan man fjerne indvendinger, som meget ofte anvendes til at berettige passivitet.
Selv om vi kun anmodes om en udtalelse, tager vi initiativ til at udarbejde præcise forslag. Hvis afstemningen hovedsageligt falder ud til fordel for betænkningen, ligesom det var tilfældet i udvalget, vil det være umuligt for Rådet og Kommissionen at vende det døve øre til og se bort fra forslag, som efter min mening er velafbalancerede. Vi skal spille en meget vigtig politisk rolle her, og jeg er overbevist om, at hr. Frattini og hr. de Vries lægger mærke til, hvad vi siger, og viderebringer vores synspunkter.
Vi skal også reagere hurtigt på andre vigtige punkter såsom det europæiske strafferegister og bekæmpelsen af finansiering af terrorisme, da terrorisme er afhængig af penge. Derfor er det vigtigt at have bestemmelser, som kan forhindre hvidvaskning af penge og anvendes til at identificere indehavere af bankkonti, der anvendes til at finansiere alvorlig kriminalitet.
Mine damer og herrer, som jeg har sagt, har terrorisme mange facetter. Den største trussel i dag er vold begået af de formløse terroristgrupper, der uberettiget hævder, at de har ret til at påberåbe sig islam. Der er imidlertid også andre trusler. I forbindelse med bekæmpelsen af terror skal vi sørge for at fastsætte vores forskellige mål hensigtsmæssigt. Vi skal være opmærksomme på forbindelserne mellem terrorisme og alvorlig kriminalitet. Vi skal også indføre et varslingssystem ved at styrke samarbejdet mellem informationstjenester og ved at sørge for at beskytte de mest udsatte steder bedre.
Der er også meget at gøre med hensyn til forebyggelse. Vi skal ikke lade os narre af de undskyldninger, som terrorister bruger til at retfærdiggøre det, der ikke kan retfærdiggøres. De bringer ikke desto mindre problemer frem, som ofte virkelig eksisterer og skal tages op, og som giver næring til mennesker, som er drevet til fortvivlede og derfor modtagelige for terroristgalskab. Forebyggelse omfatter også at lære mennesker om farerne ved visse udtalelser og kræver, at vi skal formidle vigtigheden af demokrati med hensyn til rummelig debat og respekt for andre.
Vi skal også have kapacitet til at reagere hensigtsmæssigt, når det værste sker. I sådanne tilfælde skal solidaritet være tidens løsen og særlig politisk solidaritet, som mobiliserer alle vores ressourcer og energi, både til at yde bistand og slå ned på sådanne handlinger.
Vi skal tænke endnu mere på ofrene for terrorisme. De skal inddrages i processen, ikke kun så vi kan reagere på deres bekymringer, men også således at vi kan vise dem, at der gøres en indsats for at sikre, at sådanne katastrofer aldrig gentager sig.
Hr. formand, mine damer og herrer, vores bedste våben mod barbariske handlinger er en brændende forpligtelse til frihed og demokrati baseret på menneskerettigheder. Endnu en gang vil jeg sige, at hvis vi er rede og enige, kan vi besejre de mennesker, hvis drømme er at ødelægge de idealer, som Europa bygger på. 
Alexander Nuno Alvaro (ALDE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, hr. de Vries, mine damer og herrer, hr. Duquesne har allerede givet en detaljeret redegørelse for behovet for foranstaltninger for at sætte en stopper for, bekæmpe og forhindre terrorisme i Europa og resten af verden.
I forbindelse med de foreliggende betænkninger, navnlig den som jeg er ansvarlig for, betænkningen om opbevaring af data, vil jeg gerne minde Parlamentet om det, som EF-Domstolen har sagt med hensyn til kampen mod terrorisme, nemlig at regeringerne til stadighed må overveje, om alle de ressourcer, som de sætter ind, og alle de foranstaltninger, som de vedtager, uanset hvor legitime de måtte være, ikke bringer det i fare, som de egentlig skulle beskytte. Det er i nogle tilfælde det frie samfund, i andre retten til beskyttelse af privatlivets fred.
Jeg er helt enig med skyggeordførerne, som jeg gerne vil benytte lejligheden til at takke, i, at vi ikke er fundamentalt imod forslagene fra Det Forenede Kongeriges, Irlands, Frankrigs og Sveriges regeringer. Men vi vil bestemt insistere på, at foranstaltninger, som medfører en væsentlig indskrænkning af de grundlæggende rettigheder, hvilket - som alle jurastuderende lærer i første semester på ethvert europæisk universitet - altid skal være begrundet, er baseret på en behovsanalyse, som støtter de pågældende foranstaltninger. Denne analyse skal ikke begrænses til at fastslå behovet for handling, men også beskrive fordelene ved at lagre dataene fra det offentlige telekommunikationsnet - internet, telefon, mobiltelefoner og sms - som kunne vedrøre 450 millioner mennesker.
Hovedproblemet, som jeg gerne vil skildre i den forbindelse, er den proceduremæssige metode. Jeg takker for den meddelelse, vi fik. Men selv med den bedste vilje af verden må jeg sige, at proceduren bestemt trænger til forbedringer. Den betænkning, som De vil stemme om i dag, beror på et forslag fra april sidste år. I mellemtiden er der vedtaget flere ændringer af Rådets forslag. Det seneste forslag er fra den 24. maj. Siden har Kommissionen taget initiativ til at stille sine egne forslag. Da Parlamentet ikke er up to date med disse og ikke har været inddraget i de seneste diskussioner i form af at modtage et nyt dokument gennem de officielle kanaler, så kan man næppe forvente, at vi giver udtryk for grænseløs entusiasme, hvad angår samarbejdet med de andre institutioner i denne sag. Måske man skulle overveje, hvordan man kan forbedre det interinstitutionelle samarbejde, hvis vi ønsker at lykkes med at bekæmpe terrorisme.
For kort at komme ind på selve betænkningen, så konstaterede vi tekniske mangler i den gamle version - og der vil sikkert også være lignende problemer i den nye version - hvad gennemførelsesmulighederne angår. Det handler om at opbygge databaser, der kan lagre så mange data som muligt og nødvendigt. Det handler om at konstatere, hvor nemt det er at finde måder at omgå bestemmelserne i det foreliggende forslag på, og hvor nemt eller hvor vanskeligt det kan og skal være for den berørte industri at iværksætte de nødvendige strukturelle forandringer - det er sagens springende punkt i økonomisk henseende - uden at skulle have erstatning. Måske indeholder de nye forslag forskellige regler på det sidste punkt, men den version, som vi skulle basere vores overvejelser på, indeholdt bestemt ingen erstatningsordning.
Det andet spørgsmål, som vi skulle undersøge, var af juridisk karakter. I hvilken udstrækning er den foreslåede ordning forenelig med respekten for privatlivets fred som defineret i artikel 8 i den europæiske menneskerettighedskonvention? I hvilken udstrækning er det foreneligt med de grundlæggende rettigheder nedfældet i vores nationale forfatninger, f.eks. retten til at træffe bestemmelse om fremlæggelse og brug af ens egne personlige data, som i Tyskland, og retten til meddelelseshemmelighed, som formodentlig findes i hver eneste medlemsstat, at lagre alle europæiske borgeres data? I hvilket land vil rammeafgørelsen først blive erklæret for værende i strid med forfatningen, hvis den overhovedet bliver vedtaget?
Et andet aspekt er det politiske budskab, der tilkendegives i det første dokuments begrundelse, hvorefter ordningen helt bevidst skal indrettes efter at omfatte dem, som aldrig har været under mistanke, så den kan nå målet, nemlig at bekæmpe terrorisme og organiseret kriminalitet så omfattende og effektivt som muligt. Her burde man måske se på en alternativ løsning blandt de andre mulige optioner. Vi har en konvention om it-kriminalitet med forslag til, hvordan man kan skabe en rimelig balance mellem datalagring og databeskyttelse, f.eks. ved at arbejde med eller . Konventionen foreslår flere løsninger, som endnu ikke er blevet gennemført i et eneste land. Det er her, man begynder at spekulere på, om ønsket om at handle hurtigt ikke sejrede over rationel overvejelse i dette tilfælde, særligt når man husker på, at Rådet fik sit mandat den 25. marts sidste år, nøjagtigt to uger efter de forfærdelige attentater i Madrid.
Jeg håber, at det budskab, som vi sender herfra, vil blive tolket rigtigt. Vi er villige til at samarbejde, men så ønsker vi også, at den rigtige procedure bliver valgt. Som det fremgår af betænkningen, så mener vi og de juridiske tjenester, at denne sag bør være en del af den første søjle i traktaten om Den Europæiske Union, med andre ord et af de områder, hvor Parlamentet bliver inddraget i en fælles beslutningsprocedure og ikke kun som rådgivende organ. Måske man kunne tage hensyn til det, og måske man burde vise os den samme grad af respekt, som vi viser de andre institutioner under vores arbejde. 
Karl-Heinz Florenz (PPE-DE ),
   Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, i denne debat ville det interessere mig meget at høre, i hvor høj grad EU i almindelighed og Rådet i særdeleshed fokuserer på bioterrorisme. Jeg er ikke i tvivl om, at en god og velfungerende udenrigspolitik er den bedste forebyggelse. Men det har en del af de europæiske vælgere desværre ikke forstået til fulde i de seneste uger, og noget af ansvaret for det ligger bestemt hos os.
Hvorom alting er, så kan vi ikke lukke øjnene for, at vi risikerer at komme til at stå over for problemet med bioterrorisme. Vi håber, at det ikke kommer så vidt, men jeg ville gerne bede Kommissionen og Rådet oplyse, hvordan de forbereder sig på en sådan eventualitet. Jeg ville også gerne vide, hvordan disse forberedelser er skredet frem det sidste år og de seneste måneder siden udnævnelsen af en fælles europæisk koordinator. Hvis rygterne taler sandt - hvilket jeg ikke håber - om, at samarbejdet med mit land på området har været katastrofalt, så ville jeg gerne vide, hvilke skridt Kommissionen og Rådet tager for at tackle dette spørgsmål resolut. Der hersker ingen tvivl om, at det er en europæisk opgave, og at den europæiske dimension skaber merværdi. Jeg venter spændt på Kommissionens kommentarer. 
Franco Frattini,
    Hr. formand, mine damer og herrer, de mange og vanskelige spørgsmål, som ordførerne rejste, vil jeg behandle under ét. Jeg lyttede meget opmærksomt til ordførerne, og jeg vil gerne rette en varm tak til dem for at have taget aspekter op, som er af særlig interesse for Europas demokratiske liv.
Efter min opfattelse er terrorisme virkelig det 21. århundredes nye diktatur. Det er et diktatur, som forsøger at begrænse vores frihed og ramme de grundlæggende menneskerettigheder - retten til livet og til fysisk integritet - og derfor er jeg enig i Deres indfaldsvinkel. Det er nødvendigt med en løsning, hvor der tages udgangspunkt i en europæisk indsats og et stærkt internationalt samarbejde. Det skal ikke være nogen nødløsning, for terrorisme må betragtes som en permanent trussel, der kræver en strategi og ikke mindst - sådan som flere var inde på - nogle konkrete handlinger.
På dette grundlag vedtog Rådet netop i Luxembourg i fredags den handlingsplan, som Kommissionen har foreslået, og som indeholder et par nye og efter min mening effektive forslag, hvis gennemførelse starter i de kommende måneder, og som supplerer de igangværende foranstaltninger. Som hr. Oreja så rigtigt sagde, er der tale om elementer, der hører med til samme strategi, og ikke om en liste af foranstaltninger. Der er tale om et politisk forslag, som Parlamentet, Rådet og Kommissionen naturligvis kan og skal samarbejde om.
Et af de grundlæggende principper er efter min mening, at bekæmpelse af terrorisme ikke må være ensbetydende med en begrænsning af menneskers frihedsrettigheder, tværtimod! Det ville være den største politiske fejl, hvis borgernes grundlæggende frihedsrettigheder også blev ofre for terrorisme, dvs. ofret eller i nogle tilfælde tilsidesat. At finde en balance mellem forebyggelse og bekæmpelse på den ene side og en garanti for frihedsrettighederne og de grundlæggende rettigheder på den anden side er en retning, som alle betænkningerne går i.
Tillad mig nu at fremsætte nogle korte bemærkninger til de betænkninger, der er blevet udarbejdet. Fru Díez González har fuldstændig ret i, at det er vigtigt med en handlingsplan, som navnlig gør det muligt at overvåge medlemsstaternes indsats for at gennemføre de foranstaltninger, der er truffet. Det ville virkelig være paradoksalt, hvis vi efter at have fastlagt en strategi ikke fik de nødvendige redskaber til at kontrollere gennemførelsen af de foranstaltninger, som denne strategi omfatter. Handlingsplanen og dens gennemførelse bliver en af Kommissionens prioriteringer. Som mange af Dem allerede ved, er et af hovedelementerne i den handlingsplan, der blev vedtaget i Luxembourg i fredags, netop oprettelsen af et permanent overvågningsinstrument.
Kommissionen vil regelmæssigt - jeg mener, at det skal være hvert halve år - udarbejde en rapport, der naturligvis bliver offentlig, og som omhandler betingelserne for og kvaliteten af medlemsstaternes gennemførelse af alle foranstaltningerne. Hvad angår nogle af de punkter, der nævnes i fru Díez González' betænkning, er vi f.eks. ved at udarbejde en meddelelse om sprængstoffer, tændmidler og skydevåben og en meddelelse mere om radikalisering og rekrutering af terrorister. Foruden disse foranstaltninger vil vi selvfølgelig snart stille forslag om problemet med finansiering af terrorisme - som jeg vil vende tilbage til - også med særlig henvisning til visse organisationer, som fremmer og støtter terrorisme. Vi vil naturligvis arbejde på at iværksætte det såkaldte Argus-system, som mange af Dem sikkert kender, og som jeg er sikker på vil gøre det muligt at skabe et netværk mellem alle de eksisterende tidlige varslingssystemer hos Kommissionen. Målsætningen er at oprette et europæisk net, som muliggør en øjeblikkelig informationsudveksling - helst på realtid - mellem alle medlemsstaterne i tilfælde af terrorangreb.
I hr. Mayor Orejas betænkning understreger man - så afgjort med rette - vigtigheden af at styrke informationsudvekslingen, samarbejdet med tredjelandene, dialogen med civilsamfundet - som er et vigtigt aspekt - samt hjælp og støtte til ofrene for terrorisme, der er et andet aspekt, som Kommissionen arbejder indgående med. Jeg tror, at vi i denne arbejdsperiode - som Parlamentet indleder med de betænkninger, der er udarbejdet - skal lægge stadig større vægt på ofrene for terrorisme foruden - hvilket er naturligt - på terroristerne selv.
Jeg tror, at nøglen til denne strategis succes er inddragelsesprincippet, nemlig at alle samfundets offentlige og private aktører skal kunne deltage i den demokratiske debat om terrorisme. Efter min opfattelse vil en passende information af offentligheden - en information, som hverken er skræmmende eller alarmerende, men derimod klar - være et beroligende svar. Hvis vi fortæller borgerne, at der eksisterer nogle konkrete foranstaltninger, som vi er ved at gennemføre i fællesskab, tror jeg, at borgerne vil føle sig trygge ved, at de store EU-institutioner gør en aktiv indsats og fortsat vil gøre en aktiv indsats.
Hvad angår beskyttelsen af kritisk infrastruktur, hr. Lambrinidis, satte jeg stor pris på deres betænkning. En af de største terrortrusler er så afgjort rettet mod infrastrukturen, og netop på dette område er det absolut nødvendigt med et samarbejde mellem de offentlige institutioner, alle forvaltningsniveauer og den private sektor. Kommissionen har til hensigt inden årets udgang at forelægge Parlamentet et forslag til europæisk program for beskyttelse af kritisk infrastruktur. Et af punkterne på programmet bliver muligheden for at give adgang til øjeblikkelig og rettidig information, dvs. et slags tidligt varslingssystem i tilfælde af fare for terrorangreb.
Jeg kan fortælle Dem, at der netop nu finder et vigtigt seminar sted i Bruxelles om dette spørgsmål, hvor der deltager 150 repræsentanter for de 25 medlemsstater. Dette møde har et positivt resultat, nemlig at der er bred enighed om de vigtigste elementer i det kommende program. I september afholder vi endnu et offentligt europæisk seminar, hvorefter vi inden årets udgang vil fremlægge et egentligt program. Vi råder i den forbindelse over en finansiering på 1,5 millioner euro til undersøgelser af den bedste praksis ved informationsudveksling mellem medlemsstaterne, når det gælder sikkerhedsstandarder for kritisk infrastruktur. De enkelte medlemsstater skal naturligvis investere i de strukturer, som ligger på deres område.
Hvad angår finansieringen af terrorisme, som tages op i hr. Borghezios betænkning, er jeg enig i de hovedpunkter, der ridses op. Med hensyn til den såkaldte nonprofitsektor arbejder Kommissionen i øjeblikket på en slags europæisk adfærdskodeks for at tage højde for sårbarheden hos denne sektor, som i nogle tilfælde - hvilket man har opdaget - støttede terrororganisationer direkte eller indirekte. For at kunne gøre dette er det dog nødvendigt med et omfattende samarbejde fra nonprofitsektoren selv og fra civilsamfundet, der ligesom os er interesseret i at fjerne alle dem, som på den ene eller den anden måde støtter terrorismen. Også når det gælder finansieringen af terrorisme, er vi så afgjort af den opfattelse, at der bør være en bedre informationsudveksling mellem de nationale myndigheder. Vi vurderer i øjeblikket dette aspekt, og vi er i Kommissionen ved at udarbejde en meddelelse i den forbindelse.
Der er et andet meget delikat aspekt, nemlig de finansielle transaktioners sporbarhed. Det er klart, at vi uden de nødvendige instrumenter til at følge de finansielle transaktioners forløb ikke har et reelt instrument, som gør det muligt for os at ramme finansieringen af terrorisme. Hvad dette aspekt angår, agter vi således inden sommeren at forelægge Parlamentet og Rådet et forslag til forordning om information og instrumenter i forbindelse med finansielle transaktioners sporbarhed.
Desuden er der hr. Duquesnes tre betænkninger, som vedrører et spørgsmål, der ligger mig særligt på sinde, nemlig forbindelsen mellem terrorisme og beskyttelse af personoplysninger. Jeg mener, at de ændringsforslag, der er stillet for at supplere og forbedre det svenske forslag, bør støttes. Det er ændringsforslag, som tager højde for den vigtige konference, der fandt sted i Polen for nogle dage siden, og som understreger vigtigheden af, at alle har ret til beskyttelse af personoplysninger, også når vi står over for terrorisme. Det betyder, at vi skal finde en balance, for ingen kan forestille sig, at vi skal give afkald på at forebygge og bekæmpe terrorisme, men den enkeltes grundlæggende rettigheder skal beskyttes.
Jeg er enig i hr. Duquesnes opfattelse af Europols og Eurojusts rolle. Det er vigtigt at give disse organer mulighed for at få adgang til et bredt spektrum af informationer, så de reelt kan sørge for den udveksling og samordning, der er Europols opgave, sådan som det fremgår af det nye mandat for dette organs rolle, som dets nye direktør bekendtgjorde for et par dage siden.
Princippet om respekt for de grundlæggende rettigheder er et spørgsmål, som hr. Nuno Alvaro tager op, og jeg har selv talt om det flere gange. Princippet om beskyttelse af personoplysninger skal opfylde nogle reelle krav. Man kan ikke beskytte personoplysninger, hvis denne beskyttelse ikke opfylder bestemte målsætninger og varer i en bestemt tid, og det må kun være de kompetente politi- og efterforskningsmyndigheder, som har lovbestemt adgang til disse oplysninger, der kan få adgang til dem. Vi er i den forbindelse ved at udarbejde et dokument ud fra et retsgrundlag, der efter min mening er mere rigtigt end det eksisterende, og som jeg gjorde rede for i fredags på Rådet (retlige og indre anliggender), hvor jeg tog forbehold for, at der i løbet af sommeren vil blive fremlagt en konkret tekst.
Det sidste spørgsmål, som jeg kort vil komme ind på, er bioterrorisme. Som ordføreren ved, har Kommissionen visse beføjelser på dette område, men ikke alle. Den kan beskæftige sig med fødevaresikkerhed, handel med lægemidler, samordning mellem medlemsstaterne, civilbeskyttelse og finansiering af forskning. Det er ikke så lidt. Men det er op til medlemsstaterne at træffe konkrete foranstaltninger, når det gælder forebyggelse og en evt. reaktion i tilfælde af terrorangreb. Efter bioterrorangrebet med miltbrand i 2005 blev der som bekendt oprettet et sikkerhedsudvalg på højt plan for offentlig sundhed med et effektivt samarbejdsprogram for forebyggelse og hurtig reaktion. Det nuværende samarbejde fungerer, og jeg kan fortælle Dem, at der eksisterer et instrument, som 24 timer i døgnet og 7 dage om ugen giver en hurtig varsling i tilfælde af biologiske, kemiske og radioaktive angreb. Mange af Kommissionens aktioner vil forbedre forberedelses- og forebyggelsesniveauet. Vi er ved at udvikle simuleringsøvelser i tilfælde af mulige bioterrorangreb, og to af disse øvelser vil finde sted inden årets udgang, så vi konkret kan vurdere niveauet for forebyggelse og hurtig reaktion.
Vi er ligeledes ved at udarbejde retningslinjer for forvaltningen af de medicinske diagnoser ved stoffer, som spredes af bioterrorister. Vi forbereder uddannelseskurser sammen med Europol, og vi støtter de nationale nødplaner med henblik på at få et passende antal vacciner og et nødberedskab til rådighed. Som De ved, indviede min kollega Kyprianou for knap en uge siden et vigtigt europæisk center for forebyggelse og kontrol af sygdomme. Vi vil fortsat opmuntre medlemsstaterne på disse områder.
Endelig er der to konkrete forslag, som jeg gerne vil minde om. Det drejer sig for det første om fastlæggelsen af et nyt europæisk sundheds- og forbrugerprogram. Inden for rammerne af dette program agter vi at øge niveauet for finansieringen af forebyggelse og en hurtig indsats i tilfælde af nødsituationer på sundhedsområdet. Vi har desuden foreslået en tilbagebetaling - inden for rammerne af Solidaritetsfonden - af udgifter til nødsituationer på sundhedsområdet med op til 1 milliard euro. Og det drejer sig for det andet - hvilket jeg vil slutte af med at sige - om et vigtigt initiativ i form af et rammeprogram. Det er et program, der er planlagt og vedtaget for det næste EU-budgets vedkommende, og som er beregnet på forberedelse og forebyggelse på sikkerhedsområdet. Det vil naturligvis omfatte de midler, der skal anvendes i tilfælde af eventuelle bioterrorattentater.
Jaime Mayor Oreja (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg vil i dette meget korte indlæg understrege informationsudvekslingens betydning for bekæmpelse af den type terrorisme, vi taler om.
Hr. Duquesnes betænkning er meget rammende, fordi der lægges vægt på dette yderst vigtige spørgsmål i den. Vi må turde sige navnet på den organisation, vi bekæmper, og vi står uden tvivl over for en række fundamentalistiske grupper, som ikke er islamiske, men siger, at de forsvarer islam.
Jeg mener, at information er meget vigtig, fordi det er et nyt fænomen, som vi næsten ikke kender til, og information er afgørende i forbindelse med denne type fænomener. Vi kender overhovedet ikke til deres handlemåde, og især forstår vi ikke deres tidsfornemmelse. De er ikke som andre organisationer, som har samme tidsfornemmelse som os. Derfor er det så vigtigt, at vi er i stand til at gøre en indsats for at forstå disse organisationers sociale støtte i bevidstheden om, at de er rede til at dø og ofre deres liv i disse attentater, noget som ikke gælder andre typer organisationer.
Derfor er det også vigtigt, at vi lægger vægt på de nationale politimyndigheders udveksling af oplysninger og ikke bare med Europol. Det europæiske projekt skal have tilstrækkelig kapacitet til at fremme udveksling af oplysninger mellem nationale politimyndigheder, som er dem, der især arbejder med dette fænomen.
Derfor skal Rådet, Kommissionen og Parlamentet skabe flere fora til udveksling af oplysninger mellem alt politi, der arbejder med dette følsomme og vanskelige problem.
István Szent-Iványi (ALDE ),
   En af de største og mest komplekse udfordringer, de liberale demokratier står over for, er den internationale terrorisme. Terrorismen er først og fremmest rettet mod vores sikkerhed, men den truer også helt grundlæggende vores frihed. Vi må finde måder til at forsvare os mod terror og beskytte vores sikkerhed, samtidig med at vi sikrer, at det ikke går ud over vores borgerrettigheder og menneskerettigheder og vores frihed. Hr. Duquesnes betænkning tager dette dilemma op, og jeg ønsker ham tillykke med det, for han ved, at hurtig og effektiv udveksling af information på den ene side er nøglen til hele problemet, samtidig med at det netop er denne udveksling af informationer, der skaber bekymring omkring beskyttelsen af personlige oplysninger. I denne forbindelse stiller hr. Duquesne et vældig godt forslag, som jeg støtter, nemlig at oprette et organ, som skal overvåge udviklingen i hele denne proces. Men indtil vi har fået disse nye tiltag på plads, må vores standard være bestemmelserne i de lande, som yder den stærkeste beskyttelse af deres borgeres personlige oplysninger.
For anden gang foreslår vi, at lande, som endnu ikke er medlemmer, men som kandiderer til medlemskab, bør involveres i denne informationsudveksling - i det mindste bør vi betragte det som en mulighed at involvere dem - med andre ord lande, som snart vil være medlemmer af den europæiske familie, og nabolande, som er berørt i denne henseende. Endelig anbefaler vi og opfordrer til, at EU's medlemsstater ratificerer de forskellige internationale aftaler og traktater om bekæmpelse af terror så hurtigt som muligt. Desværre har mange medlemsstater endnu ikke ratificeret mange af disse internationale aftaler, og vi har derfor ikke noget fælles instrument til rådighed til effektivt at bekæmpe terrorismen. 
Antonio López-Istúriz White (PPE-DE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, for øjeblikket bør bekæmpelse, forebyggelse og udslettelse af terrorisme fra jordens overflade være det eneste prioriterede mål for EU's politikker.
Vi må aldrig glemme, at Spanien og Europa den 11. marts krysteragtigt og brutalt blev angrebet, fordi de repræsenterer en model for frihedsrettigheder, som Parlamentet altid forsøger at forsvare. Den 11. marts ændredes Spaniens og Europas historie og dermed EU's historie. Fra det tidspunkt blev det nødvendigt at erkende, at terrorisme ikke er en ensartet, homogen eller sammensmeltet størrelse.
Tværtimod viste dette attentat, at der findes mange former for terrorisme, og derfor bør midlerne til bekæmpelse af de forskellige former for terrorisme ikke være almene, men specifikke og tilpasset til de enkelte. Set ud fra dette synspunkt skal al-Qaedas terrorisme bekæmpes anderledes end ETA's eller IRA's. Og den bekæmpes naturligvis ikke ved at nægte dens eksistens, som visse kolleger i Parlamentet gør det, eller ved at fjerne enhver omtale af al-Qaeda i Parlamentets dokumenter mod terrorisme. Hvis der er noget, jeg har lært af historien, er det, at hvis vi fornægter den, er vi dømt til at gentage den.
Jeg er helt enig med kommissæren i, at vi skal basere vores indsats på forebyggelsesforanstaltninger, for at bekæmpelsen kan blive effektiv. Bekæmpelsen bør ikke udelukkende være baseret på reaktionsforanstaltninger, for det er indlysende, at den bedste måde at bekæmpe terrorisme på er at forebygge den. Jeg er helt enig med hr. Mayor Oreja i, at forebyggelsen bør være baseret på hurtig, bilateral udveksling af oplysninger mellem medlemsstaternes specialiserede tjenester, på systematisk videregivelse af vigtige oplysninger til Europol og Eurojust og på oprettelse af registre som det europæiske strafferegister for at lette undersøgelsesarbejdet.
Ingen vanskelighed må forhindre effektiv beskyttelse af friheden og retten til livet. Vi bør altid prioritere forsvaret af livet og af friheden i denne kamp.
Angelika Niebler (PPE-DE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg var ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Industri, Forskning og Energi om opbevaring af data og vil også gerne begrænse mig til det emne.
Før jeg begynder, vil jeg gerne takke ordføreren og alle andre, som har været involveret, for deres arbejde. Det er hævet over enhver tvivl, at demokratierne i EU må tage udfordringen op, når det gælder truslen fra kriminalitet og terrorisme, og tage del i bestræbelserne på at bekæmpe dem. Kommissionens forslag om opbevaring af data kunne bidrage hertil, men ikke i sin nuværende form. Forslaget om en rammeafgørelse er med rette kommet under hård beskydning på tværs af Parlamentets grupper. Jeg vil gerne tage nogle få af punkterne op.
Forslaget giver ikke noget svar på det afgørende spørgsmål om, i hvilken udstrækning opbevaring af data rent faktisk er nødvendig og hensigtsmæssig. Det indeholder desværre ingen plausibel dokumentation for, at de foreslåede foranstaltninger rent faktisk vil forbedre vores fælles evne til at bekæmpe kriminalitet og terrorisme. Men uden denne dokumentation er det fuldstændig umuligt at retfærdiggøre de dybtgående følger af denne form for lagring af data for borgere og virksomheder.
Jeg ved, at Kommissionen for øjeblikket arbejder på sit eget forslag. Jeg beder dog Kommissionen - og jeg skrev faktisk personligt til kommissær Frattini i den anledning - om at få gennemført en uafhængig vurdering af virkningerne for at konstatere, om fordelene ved de planlagte foranstaltninger retfærdiggør omkostningerne.
Lad mig også sige et par ord om den nuværende procedure. Hvad de proceduremæssige forhold angår, havde jeg gerne set en anden form for inddragelse af Parlamentet i dette følsomme spørgsmål. Databeskyttelse, som virkelig berører alle borgere og alle virksomheder, forudsætter en ordentlig lovgivningsprocedure. I henhold til Rom-traktaten omfatter det Europa-Parlamentets fulde inddragelse.
Det får mig alt sammen til at slutte, at forslaget om en rammeafgørelse skal revideres grundigt i lyset af den kritik, som Parlamentet har rejst.

Manuel Medina Ortega (PSE ),
   Hr. formand, denne forhandling er meget vigtig, og jeg vil indlede med at lykønske ordførerne, navnlig hr. Mayor Oreja og fru Díez González, med deres betænkninger. Fru Díez González' betænkning er især meget ambitiøs, og målet er at skabe et meget højt niveau for beskyttelse af borgerne mod terrorisme.
Jeg mener, at et af resultaterne af den moderne stat har været beskyttelsen af borgerne mod enhver form for kriminalitet. Nu står vi over for en meget specialiseret form for kriminalitet, nemlig terrorisme, og den kræver ikke blot, at statens institutioner handler, men også at der samarbejdes på internationalt plan.
For vores vedkommende mener jeg, at samarbejdet mellem de europæiske institutioner er afgørende, og på det punkt vil jeg minde om, hvor vigtigt det er for Europas borgere, at den europæiske forfatning ratificeres hurtigt, fordi den skaber en ramme for bekæmpelse af terrorisme, der begynder med anerkendelsen af retten til livet og til den fysiske integritet som en grundlæggende rettighed og fortsætter med knæsætningen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Det er værd at læse disse tekster, og det lader til, at nogle af Unionens borgere stadig ikke har kendskab til dem.
I solidaritetsbestemmelsen i artikel I-43 i den europæiske forfatning står der: "Unionen og dens medlemsstater handler i fællesskab på et solidarisk grundlag, hvis en medlemsstat udsættes for et terrorangreb eller er offer for en naturkatastrofe eller en menneskeskabt katastrofe."
Desuden stå der: "Unionen tager alle de instrumenter i brug, der står til dens rådighed, herunder de militære midler, medlemsstaterne stiller til dens rådighed, med henblik på:
a) - at forebygge terrortruslen på medlemsstaternes område
- at beskytte de demokratiske institutioner og civilbefolkningen mod et evt. terrorangreb
- at yde bistand til en medlemsstat på dennes område efter anmodning fra dens politiske myndigheder i tilfælde af et terrorangreb
b) at yde bistand til en medlemsstat på dennes område efter anmodning fra dens politiske myndigheder i tilfælde af en naturkatastrofe eller en menneskeskabt katastrofe."
Desuden fastsættes der i den europæiske forfatning en mekanisme til samarbejde mellem medlemsstaterne.
Derfor er min konklusion, hr. formand, at Europas borgere nu forventer af os, af de europæiske politikere, at vi fremmer ratificeringen af den europæiske forfatning, så vi inden længe har passende instrumenter til rådighed til at bekæmpe denne svøbe.
Agustín Díaz de Mera García Consuegra,
   Hr. formand, jeg vil indlede med at lykønske de seks ordførere, som har påtaget sig et meget kompliceret arbejde med den vanskelige opgave at bekæmpe terrorismen, at skabe en fælles overvejelse over terrorbekæmpelse med udgangspunkt i lovlige forhold, respekt for menneskerettighederne og databeskyttelse. Jeg lykønsker Rosa Díez, Jaime Mayor, Stavros Lambrinidis, Antoine Duquesne, Mario Borghezio og Alexander Nuno Alvaro.
Mit indlæg drejer sig om et dokumenteret tilsagn, et beskedent, men tydeligt dokumenteret tilsagn til bekæmpelse af terrorisme og til støtte og beskyttelse af ofrene. Hr. formand, ofrene skal høres, der skal lyttes til dem, de skal respekteres og beskyttes, og det skal der alt sammen være midler til.
Der må ikke gives indrømmelser over for terrorisme. Terrorforbrydelser er aldrig berettigede, og de skal retsforfølges overalt i verden.
Som følge af min forpligtelse over for ofrene, hr. formand, har jeg stillet et ændringsforslag til hr. Borghezios betænkning, nemlig ændringsforslag 4, der drejer sig om formerne for finansiering af terrorisme.
I Spanien har vi den såkaldte revolutionsskat, som terrororganisationen ETA opkræver. Det er den værste form for pengeafpresning i EU, der består i at skrive til baskiske erhvervsdrivende og anmode dem om at finansiere ETA's forbryderiske og kriminelle aktiviteter. Det skønnes, at denne finansiering er på ca. 12-15 millioner euro årligt. Hvis dette ophører og standses, kan terrorgruppen ikke overleve.
Der er tre reaktioner på dette fænomen: Der er dem, der betaler, dem, der forlader landet, og dem, der ikke betaler, og det koster dem meget dyrt. Centraldomstolen har lovgivning og procedurer for disse forbrydelser. Derfor henvender jeg mig særligt til fru Roure og anmoder hende indtrængende om at lytte til mig, for støtten fra Parlamentets næststørste gruppe og fra de øvrige grupper er meget vigtig. Jeg anmoder Dem indtrængende om at acceptere og støtte dette ændringsforslag og om at støtte et ændringsforslag med en anden, mere acceptabel ordlyd, f.eks. "form for pengeafpresning, som terrororganisationen ETA kalder revolutionsskat", for jeg taler om solidaritet med de baskiske og de spanske erhvervsdrivende, der lider under denne form for pengeafpresning.
Hr. formand, til sidst vil jeg henvende mig til Gijs de Vries og sige, at truslen varer ved. Og hr. de Vries, som ved, at truslen varer ved, skal have rådighed over de midler, der er nødvendige, ikke bare for at udarbejde strategirapporter, men også for at drive et kontor, der kan bekæmpe terrorismen effektivt.
Martine Roure,
   Hr. formand, jeg vil først lykønske ordførerne og medlemmerne af Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, som har ydet et væsentligt bidrag til dette arbejde og denne debat.
Vi skal vise vores beslutsomhed ved at blive enige om en fælles reaktion på bekæmpelsen af terrorisme, fordi terrororganisationer ikke har respekt for nationale grænser, når de begår deres forbrydelser. Derfor er den eneste effektive reaktion på terrorisme for os en EU-reaktion.
EU-handlingsplanen mod terrorisme skal være EU's grundlæggende politiske instrument på dette område. Vi skal derfor være målrettede, når vi fastsætter konkrete svar på problemerne bag terrorisme og fundamentalisme. Når dette er sagt, kan vi ikke begrænse os udelukkende til sikkerhedspolitik, da terrorisme er en fornægtelse af borgernes friheder.
Derfor skal vi først og fremmest bekæmpe terrorisme ved at beskytte og aktivt fremme grundlæggende rettigheder. Dette prioriterede område i Haag-programmet bør ligeledes have en central plads i vores politik. Vi skal styrke værdierne demokrati og solidaritet, hvis vi skal bekæmpe årsagerne til terrorisme. Vi skal tage situationer med ekstrem fattigdom og social udstødelse op, som alt for ofte giver næring til yderliggående holdninger. I EU skal vi kæmpe mod forskelsbehandling, racisme og fremmedhad. På samme måde ville det imidlertid være uacceptabelt, hvis bekæmpelsen af terrorisme giver anledning til nye former for forskelsbehandling.
Vi skal også finde ud af, hvordan vi skal koordinere EU's interne og eksterne politikker til bekæmpelse af terrorisme. Vi skal tilskynde til dialog med ikke-medlemsstater, særlig med henblik på at fremme samudvikling. Ingen skal tvinges til at tage desperate skridt på grund af deres usikre situation.
Endvidere er der ikke tvivl om, at transportsikkerhed spiller en vigtig rolle i bekæmpelsen af terrorisme, men det skal ske, samtidig med at borgernes ret til privatliv og beskyttelse af personoplysninger overholdes. I lyset heraf skal vi fortsætte arbejdet med at gennemføre passende lovgivningsmæssige og operationelle foranstaltninger, herunder den europæiske arrestordre, som er et grundlæggende instrument.
Det tredje direktiv om hvidvaskning af penge, som også omfatter finansiering af terrorisme, giver os også instrumenter til at bekæmpe netværk, der støtter terrorisme. Vi opfordrer derfor til at styrke Europol og Eurojust, således at de reelt kan koordinere bekæmpelsen af terrorisme og organiseret kriminalitet i Europa.
Vi skal ikke desto mindre give borgerne sikkerhed for beskyttelse af deres privatliv. Det kan kun ske, hvis opbevaring af data bliver et instrument under den første søjle, således at det sikres, at personoplysninger bliver beskyttet. Denne proces er desværre blevet forsinket på grund af medlemsstaternes manglende politiske vilje til at gøre EU-beslutninger virkelig effektive.
Til sidst vil jeg sige, at fornuft altid har været hadets, voldens og frygtens offer. Vi lever i en tid med fundamentalisme ledsaget af fanatisme og terrorisme. Verden synes at være blevet politisk og økonomisk opflammet, og det er vigtigt for os i EU at skabe fornyet tillid til demokrati og at bekæmpe alle de uretfærdigheder, som giver næring til vold. 
Ignasi Guardans Cambó,
   Hr. formand, jeg er ikke sikker på, om jeg taler på ALDE-Gruppens eller egne vegne - måske nok på egne vegne.
Det står i hvert fald klart, at dette er en vigtig debat. I dag præsenteres Parlamentet for flere betænkninger, som har fået hver sin udvalgsbehandling, og som tilsammen viser, hvor stor betydning Parlamentet tillægger denne debat.
Ordførerne skal lykønskes med betænkningerne, og det er også glædeligt, at de har forstået nødvendigheden af at acceptere en lang række ændringsforslag, som i visse tilfælde har forbedret og nuanceret nogle af de oprindelige tekster betydeligt. Under alle omstændigheder vil det i dag stå klart, at Parlamentet giver sit tilsagn til en resolut bekæmpelse af terrorismen ved hjælp af politi og retlig effektivitet, men samtidig med kolossal respekt for menneskerettighederne, for databeskyttelse og for garantier, uden hvilke denne bekæmpelse af terrorisme er meningsløs. Denne bekæmpelse tager hensyn til ofrene for terrorismen og respekterer dem - den lægger naturligvis ikke de politiske beslutninger i hænderne på dem, for det er ikke hensigtsmæssigt, men de skal have noget at skulle have sagt, og der skal lyttes til dem. Og selv om terrorismen og de, der ofrer sig eller er rede til at dræbe vilkårligt, på ingen måde skal retfærdiggøres, er det en terrorbekæmpelsespolitik, hvor årsagerne til, at nogen kan ende som terrorister, bliver undersøgt.
Vi kan ikke se på terrorismen, som om den lige er landet fra Mars. Der er situationer, som får folk til at være rede til at dræbe. Det fritager dem ikke for ansvaret, men det forpligter os til som ansvarlige politikere at undersøge, hvilke konkrete situationer der ligger bag en sådan adfærd.
Derfor er balancen mellem den resolutte kamp, undersøgelsen af virkeligheden, som den er, og respekten for menneskerettighederne faktisk en reel balance, som kan skabe vigtige resultater, hvis den fra disse betænkninger omsættes til politisk handling.
Der er stadig nogle ændringsforslag, og et af dem har jeg stillet på vegne af min gruppe - denne gang er det på vegne af gruppen - hvoraf jeg især vil fremhæve to.
For det første er der tale om terrorisme med mangeartede rødder, og derfor er omtalen af islam, selv om det kun er for at sige "vi synes egentlig godt om islam, men de islamiske terrorister bekymrer os", en sammenblanding af terrorisme og islam. Derfor foreslår vi, at enhver henvisning til islam fjernes i dette dokument, for ellers kunne vi udarbejde en liste over potentielle terrorister. Det har vi ikke gjort, og det ville være meget farligt at gøre det, for vi ville altid glemme nogen. Lad os derfor ikke blande terrorisme og islam sammen, også selv om det kun er for at medtage en sætning, der siger "islam er egentlig god", for det vil være tilfældet i disse betænkninger, hvis dette ændringsforslag ikke bliver vedtaget.
For det andet foreslår vi, at enhver henvisning til Den Internationale Straffedomstol udelades. Vi mener, at den skal lige til at indlede arbejdet, og at en debat om dens kompetencer på terrorbekæmpelsesområdet kun vil skade dens funktion. Lad os derfor holde den diskussion uden for debatten i dag, for det problem bliver behandlet på anden vis, og i dag skal vi holde os til det, der fungerer.
Endelig vil jeg sige til Gijs de Vries, som vi har æren af at have iblandt os, at det vigtige er at omsætte alt dette til politisk handling og konkrete foranstaltninger.
Johannes Voggenhuber,
   Hr. formand, Parlamentet forsøger i dag med syv betænkninger at nå frem til en vidtspændende fælles holdning til terrorisme og at organisere kampen mod denne terrorisme.
Det er en enorm opgave, som vi påtager os. Lad mig beskrive nærmere, hvad den indebærer. Opgaven er at vinde en kamp mod modstandere, som kaster enhver form for menneskelighed over bord, bryder alle regler og love, foragter nationale og moralske grænser, ikke kender til selvbeherskelse og fanatisk forfølger det forbryderiske mål at afskaffe menneskets frihed. Vores mål er at vinde denne kamp uden at ofre vores egen anstændighed, kaste vores menneskelighed over bord, forråde vores egne love eller bringe den personlige frihed i fare inden for vores eget territorium.
Det er opgaven, og den er uhyre vanskelig. Selv for krige har man gennem århundrederne udviklet fælles regler, men her står vi over for modstandere, der lurer i mørket, er usynlige og overskrider alle grænser. Det kræver stor beslutsomhed og en fælles tilgang, men det kræver ligeledes, at vi må indse, at vi ikke må neddæmpe vores sensibilitet over for vores egen befolknings behov og rettigheder, når vi hører ordet terrorisme, eller give carte blanche til at gøre brug af ethvert instrument i kampen mod terrorisme. Hr. Alvaro, en af ordførerne, var inde på det. Jeg tror, at det er meget vigtigt at understrege, at de grundlæggende rettigheder, demokratiet og retsstatsprincippet ikke lader til at være beskyttet i tilstrækkelig grad med bestemmelserne i dette forslag.
Men der er et andet aspekt, som stiller os i en helt ny situation. Hele González-betænkningen er baseret på den antagelse, at EU's forfatning vil træde i kraft. Den er baseret på grundlagene i chartret om grundlæggende rettigheder, Parlamentets medbestemmelse, offentlighed i lovgivningsprocessen, solidaritetsklausulen, retten til at træffe bestemmelse om fremlæggelse og brug af ens egne personlige data, parlamentarisk og retslig kontrol samt opløsningen af søjlestrukturen til fordel for et forenet Europa. Det er ikke ønsketænkning eller en drøm, som måske brister for øjnene af os. Nej, det er en absolut, uomgængelig og uundværlig forudsætning for denne pakke med foranstaltninger og dens legitimitet og for forsvaret af de grundlæggende rettigheder.
Uden denne forudsætning, uden EU's forfatning, ser vi os ikke i stand til at godkende disse foranstaltninger, for der er ikke nogen garanti for, at balancen mellem retfærdighed, sikkerhed og frihed bliver opretholdt. Når man så tilføjer, at der med hensyn til at omdanne Europol til et agentur og til at flytte antiterrorkoordinatoren til Kommissionen fortsat ikke ligger mere på bordet end vores krav - intet tilsagn, ingen forklaring - så bliver det tydeligt, at vi løber en risiko for at forrykke balancen og bringe borgernes frihed i fare. 
Giusto Catania,
    Hr. formand, kære kolleger, den første sætning i det strategiske nationale forsvarsdokument, som USA vedtog i marts 2005, er "USA og verden fører en krig." Det er det ideologiske grundlag, som i de sidste par år har ført til en teoretisering af forebyggende krig, krænkelse af den enkeltes frihedsrettigheder, en ikke længere eksisterende beskyttelse af personoplysninger og sikkerhedsbesættelse.
Terrorisme er en meget alvorlig forbrydelse, som bør fordømmes og bekæmpes. Den kan dog ikke bekæmpes med militære instrumenter, og derfor mener jeg, at Europa skal tage afstand fra denne indfaldsvinkel. Vi skal analysere krigs- og terrorspiralen nøje, for vi kan ikke se bort fra, at den militære løsning har forstærket terrorismen. I Afghanistan har den militære besættelse medført en betydelig stigning i opiumproduktionen, som finansierer al-Qaeda. I Irak har krigen givet næring til terrorgrupperne, som ikke alle er religiøst inspireret, og derfor er vi nødt til at fjerne den antiislamiske besættelse fra nogle af de betænkninger, vi behandler her i Parlamentet.
Denne besættelse viser også, at vi kulturelt set er underlagt USA. Præsident Bush har nemlig bedt de islamiske regimer om at begrænse, kontrollere og registrere alle de donationer, som muslimer giver til velgørenhedsorganisationerne. Vi må dog ikke - sådan som en af ordførerne gør her i Parlamentet - betragte nonprofitorganisationerne som terrorismens væsentligste finansieringskilde. Vi skal undgå at sætte alt for overfladiske lighedstegn og f.eks. gøre indvandring lig med terrorisme eller islam lig med terrorisme.
Terrorisme skal bekæmpes og udryddes. Det er et ædelt mål, men metoderne er alt for ofte forkerte eller ligefrem kriminelle. Terrorisme er en forbrydelse mod menneskeheden, men jeg mener ikke, at det er nødvendigt at lade Den Internationale Straffedomstol dømme disse forbrydelser, også fordi det samtidig er uacceptabelt, at der ikke er nogen, som dømmer massakrerne på civilbefolkningen under militære aktioner.
Suverænitet er alt for ofte ensbetydende med den øverste leders straffrihed. En indflydelsesrig jurist har sagt, at statens retshistorie i Vesten er en planlæggelse af dens uskyld, når det gælder kriminelle handlinger. Hvis vi skal bekæmpe terrorisme, tror jeg, at vi er nødt til at sætte spørgsmålstegn ved det gamle mundheld om, at kongen altid har ret. 
James Hugh Allister (NI ).
   - Hr. formand, i denne debat om terrorisme bifalder jeg, at et medlem af IRA, Terry Davison, i lørdags kom for retten i Belfast, anklaget for mordet på Robert McCartney, og at et andet IRA-medlem, Jim McCormick, blev anklaget for mordforsøg på Robert McCartneys ven, Brendan Devine.
Jeg vil gerne lykønske politiet i Nordirland med at have imødegået IRA's vedvarende skræmmekampagne for at begynde processen med at sikre retfærdighed i denne berygtede sag. Jeg regner med, at mange flere anklager vil følge efter, for det er den eneste måde at klare terrorismeprocesserne på.
Et demokratis mission må først og fremmest være at bekæmpe terrorisme, ikke kun begrænse eller tæmme den. Forsigtig forsoning får blot terroristerne til at forlange mere og mere. Det har vi været igennem i Nordirland. Vores regering var så dum at tolerere områder med adgang forbudt for dens egne sikkerhedsstyrker, et acceptabelt voldsniveau, fangers status som politiske fanger, hemmelige forhandlinger, handler i porten, omstrukturering af og nyt navn til politiet, en blød holdning til paramilitær organiseret kriminalitet samt den ultimativt vanærende løsladelse før tiden af terrorister i henhold til den dårligt gennemtænkte Belfast-aftale. Ingen af disse ting har virket, da den seneste rapport fra Den Internationale Overvågningskomité viser, at IRA stadig fungerer, rekrutterer, uddanner, truer og er aktiv, og at IRA arbejder hånd i hånd med sin lillebror, Sinn Féin, hvis medlemmer som altid glimrer ved deres fravær, når vi drøfter terrorisme her i Parlamentet.
Jeg bønfalder resten af Europa om at lære af vores erfaringer. Sørg for at tage hurtigere ved lære, end den britiske regering gjorde, og vær klar over, at terrorisme ikke kan tæmmes eller gøres stueren, men skal bekæmpes målbevidst og rammes på pengepungen. Det gælder også alle kriminelle forgreninger.
Frederika Brepoels (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, indledningsvis vil jeg også gerne takke de seks ordførere for de foreliggende betænkninger. Som skyggeordfører for min politiske gruppe har jeg forsøgt at yde et konstruktivt bidrag til Borghezio-betænkningen for at fremme indsatsen til bekæmpelse af finansiering af terrorisme. Det fremgår af alle indlæg, at der er bred enighed om, at bekæmpelse af international organiseret terrorisme og finansieringen af denne forudsætter en koordineret indsats. Befolkningen forventer et effektivt europæisk svar. Der er således ingen diskussion om merværdien ved europæisk samarbejde på dette område. Opsporing og bekæmpelse af finansiering af terrornetværk og/eller terroranslag er ikke nogen nem opgave, da der ofte er tale om små beløb.
Ud over misbrug via den ordinære finansielle sektor synes ikke mindst velgørenhedsorganisationer at være den internationale terrorismes foretrukne terræn. Nyligt offentliggjorte statistikker fra belgisk politi viser således, at stadig flere almennyttige foreninger misbruges til kriminelle aktiviteter. Efter terroranslagene den 11. september 2001 vågnede alle op, og der blev i Belgien taget fat på ikke mindre end 86 sager. De berørte organisationer erklærer alle, at de arbejder med velgørenhed, men formålet med deres eksistens er udelukkende indsamling og kanalisering af midler til fordel for terrororganisationer. Sådanne statistikker viser, som også eksempelvis resultatet af efterforskningen af mordet på Theo van Gogh i Nederlandene, at der er et påtrængende behov for en forebyggende politik, som er baseret på udveksling af oplysninger, øget sporbarhed, hvad angår de finansielle transaktioner, og øget gennemskuelighed, hvad angår juridiske personer. Derfor fortjener de konkrete henstillinger i denne betænkning også vores støtte, både hvad angår etableringen af fælles rammer for grænseoverskridende efterforskning, udbygning af et netværk, som muliggør struktureret udveksling af oplysninger, styrkelse af samarbejdet med SUSTRANS samt udarbejdelse af minimumsstandarder for verificering af kunders identitet.
Endelig ønsker vi også at give velgørenhedsorganisationerne de nødvendige midler til i højere grad at beskytte sig mod misbrug fra terrororganisationers side. Vi håber derfor, at betænkningen kan være en ansats til en strukturel og varig indsats til bekæmpelse af finansiering af terrorisme i EU. 
Wolfgang Kreissl-Dörfler (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, vi er enige om, at vi beslutsomt må træffe foranstaltninger til bekæmpelse af international terrorisme og organiseret kriminalitet. Også i dag vil jeg gerne understrege, at vi må træffe de rette foranstaltninger.
Forslaget om opbevaring af data er efter min og min gruppes mening ikke det rette middel. Det gjorde vi fuldstændig klart med vores afstemning i Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender. Jeg vil også gerne lykønske hr. Alvaro med hans betænkning.
Beskyttelsen af den enkeltes personlige data bliver ikke garanteret med Rådets forslag. Den europæiske telekommunikationsindustri vil blive belastet med enorme omkostninger, og fordelene ved lagringen står ikke i et rimeligt forhold til indsatsen. Der findes for mange muligheder for omgåelse, som Rådets forslag ikke giver noget svar på. Hvad med aftaler om enhedstakster og benyttelse af udenlandske mobiltelefoner fra f.eks. Brasilien eller Asien?
Selv BDK, forbundet af tyske kriminalbetjente, har understreget, at det er dataenes kvalitet, der er afgørende, ikke nødvendigvis mængden eller hvor længe de bliver opbevaret. Der er her tale om en refleksreaktion, som kun skaber en illusion om større sikkerhed. Vi kan ikke for alvor have til hensigt at lagre mere end 400 millioner menneskers data, som opstår i forbindelse med brug af internettet, telefonen, og når der sendes sms-beskeder. Hvis vi er i tvivl, behøver vi bare at kigge over på den anden side af dammen til det land, som i sine antiterrorbestræbelser meget ofte overskrider fornuftens grænser.
USA's kongres forkastede et lignende forslag om opbevaring af data med den begrundelse - tro det eller ej - at de foreslåede foranstaltninger var for vidtgående. I stedet opnåede man enighed om som måske er en fornuftig løsning. Hvorfor kan det samme ikke ske i Europa? Den tyske forbundsdag har forkastet rådsforslaget. Finland har også advaret mod opbevaring af data. Men det, som virkelig ærgrer mig og gør mig så harm, er nyheden om, at de europæiske justitsministre agter at gå imod vores udvalgs henstilling og gennemføre Rådets planer om opbevaring af data uanset hvad - uden Parlamentets medbestemmelse.
I lyset af folkeafstemningerne i Frankrig og Nederlandene er det helt utroligt, at man kan forsøge at presse Parlamentet ud af lovgivningsprocessen. Det er ligefrem farligt. Vi taler her ikke om en enkelt foranstaltning med henblik på terrorbekæmpelse, men om beskyttelsen af borgerne og om den enkeltes rettigheder i EU. Når Rådet i den forbindelse så siger, at det vil træffe afgørelsen ensidigt, som det altid har gjort, så vil det ikke bringe EU videre.
Meget af det, som er gået skævt i EU, som har givet manges tiltro til EU et knæk, skyldes den ofte egoistiske politik, som ministre i de nationale regeringer fører. 
Sarah Ludford (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg begynder med at kommentere EU's indsats inden for retlige og indre anliggender. Kritikken af Haag-programmet for at lægge unødig megen vægt på sikkerhedshensyn på bekostning af respekt for grundlæggende rettigheder er berettiget. Den kommer ikke fra en tilfældig agitator på venstrefløjen, men er en sober vurdering fra det britiske parlaments andetkammer - det respekterede Overhus.
Trusler mod vores sikkerhed er naturligvis også trusler mod vores frihed, men det omvendte gælder også. Uberettiget krænkelse af vores borgerrettigheder får os til at føle os mindre sikre som enkeltpersoner. Jeg støtter fuldt ud de sidste fire års arbejde med at sikre, at vores lovhåndhævelsesmyndigheder kommer af med deres isolerede og bureaukratiske vaner, og at vores retlige og retslige systemer får mulighed for at arbejde sammen, så terrormistænkte ikke kan slippe igennem netmaskerne. På de europæiske datatilsynsmyndigheders møde for et par uger siden blev der sagt: "Terrorisme bruges som begrundelse for nye initiativer, hvoraf mange omhandler en række forbrydelser, som er betydeligt mindre alvorlige. Det er vigtigt at anerkende, at afvigelser fra grundlæggende rettigheder, som kan være berettiget i kampen mod terrorisme, ikke nødvendigvis er berettiget i forbindelse med andre forbrydelser eller aktiviteter." Datatilsynsmyndighederne ser ligesom jeg frem til gennemførelsen af kommissær Frattinis forslag på de fælles tilsynsmyndigheders møde om, at Kommissionen vil overveje en forhåndsvurdering af proportionaliteten for enhver foranstaltning, der skal indføres i fremtiden, idet Kommissionen vil undersøge forslagets virkning på grundlæggende rettigheder, herunder spørgsmålet om beskyttelse af persondata.
Hvad angår udveksling af oplysninger, er rettesnoren i Haag-programmet disponibilitetsprincippet. Det er rimeligt, så længe det indebærer en afslutning på de utilgivelige territoriekrige og tendenser til jalousi, der forhindrer myndighederne i at arbejde sammen, men det må naturligvis ikke misfortolkes som ophævelse af den strenge kontrol med opbevaring og overførsel af samt adgang til personlige oplysninger.
Jeg er bekymret over muligheden for at profilere mennesker som potentielle terrorister på grundlag af deres race, religion eller politiske holdninger. Datatilsynsmyndighederne står fast på, at behandling af sådanne data normalt bør være forbudt.
Det andet område, der giver anledning til alvorlig bekymring, er terrormistænktes rettigheder. Europarådets retningslinjer om tilbageholdelse af mistænkte uden en retfærdig rettergang er i hvert fald blevet overtrådt i Det Forenede Kongerige og sandsynligvis også i andre EU-lande. Der er tendens til at forlade sig mere og mere på beviser frembragt ved tortur og tilbageholdelse til de lande, der overtræder forbuddet mod .
Medlemsstaterne udfører af hinandens antiterror- og sikkerhedsforanstaltninger, men det er stadig ikke lykkedes dem at få alle medlemsstaterne til at gennemføre rammeafgørelsen om terrorisme fra 2002 - netop den lov, der gør det obligatorisk at betragte terrorisme som en forbrydelse. Så længe medlemsstaterne ikke gennemfører deres love, finder jeg det helt uacceptabelt at vi skal fortsætte med at krænke personlige frihedsrettigheder. 
Kathalijne Maria Buitenweg (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, det er et vanskeligt dilemma, som til dels ligner spørgsmålet om hønen og ægget. Hvad kom først? Bør vi først ved demokratisk og juridisk kontrol sikre fuldstændig regulering af demokratiet, eller bør vi først træffe effektive beslutninger, som sikrer, at det europæiske demokrati også vinder bred genklang hos borgerne? Svaret er naturligvis, at der er brug for begge dele. Hr. Oreja sagde, at terrorisme og bekæmpelse af terrorisme er udpræget grænseoverskridende anliggender, og at vi derfor må styrke samarbejdet. Det er imidlertid vanskeligt. For med 25 lande er der 25 muligheder for at nedlægge veto. Og afgørelser forhales, der indgås uklare kompromiser, eller afgørelserne gennemføres ganske enkelt ikke. Nu må landene efter min opfattelse overvinde sig selv.
Samtidig må vi også erkende, at der er tale om ganske følsomme afgørelser, der skal træffes i Ministerrådet. Det er afgørelser, som berører borgernes rettigheder. Og derfor er de i den grad mørklagt. Jeg mener, at Rådets møder fremover bør være offentlige og afstemningerne ligeså. Det kræver ikke nogen traktatændring. Det er blot et spørgsmål om at åbne dørene. Jeg håber, at Europa-Parlamentet vil stå sammen om at tage initiativ til en drøftelse med Rådet herom.
Der har allerede været talt meget om, at terrorisme netop er et overgreb på vores grundlæggende frihedsrettigheder, og at vi ikke må begå den fejl selv også at undergrave disse rettigheder. Et ofte omtalt eksempel er databeskyttelse. Databeskyttelse er naturligvis i sig selv ikke hellig, men indgreb i databeskyttelsen må kun forekomme, hvis det findes forholdsmæssigt og nødvendigt og udføres på effektiv og kontrollerbar måde. Forslaget om lagring af kommunikationsdata er naturligvis helt ude af proportioner. Vedtages det af Rådet, bør Europa-Parlamentet gå til EF-Domstolen. Det bliver ikke bedre af, at Rådet søger at undgå den demokratiske kontrol ved at træffe denne afgørelse under tredje søjle i stedet for første. Det gælder naturligvis også på dette område, at vi, hvis vi ønsker at beskytte demokratiet mod terrorisme, ikke bør starte med selv at ødelægge det. 
Kyriacos Triantaphyllides (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne takke alle ordførerne for deres betænkninger, men jeg vil sige, at når vi taler terrorisme, bør vi være meget omhyggelige med at udtrykke en klar holdning med hensyn til, hvad begrebet indeholder.
Et eksempel på de farer, der lurer, når vi kommer med farlige definitioner, er de vanskeligheder, som selve det internationale samfund og De Forenede Nationer har med at gøre en helt igennem objektiv fortolkning af begrebet terrorisme mulig.
Terrorisme er en forbrydelse, som vi fordømmer uforbeholdent, så længe betegnelsen ikke misbruges til at forfølge frihedsbevægelser og radikalisme. Desværre betyder de overdrevne foranstaltninger, der vedtages gennem handlingsplanen, at man retfærdiggør foranstaltninger fra de konservative kræfters side, som alt andet end forsvarer et sikkert klima. Samtidig skal vi være meget påpasselige i forhold til den lovramme, som vi forsøger at inddrage terrorisme under, og sikre, at den ikke danner grundlag for militære interventioner, da det ville være i strid med de folkeretlige principper og FN-pagten.
Hovedparten af de foranstaltninger, som EU har truffet i kampen mod terrorisme, er først og fremmest baseret på kravet om et sikkert klima. Det er den grundlæggende prioritering, der er foretaget. Foranstaltninger, som sikrer fredelig sameksistens og en følelse af sikkerhed hos EU's borgere, er ikke af sekundær betydning. Men de må under ingen omstændigheder sikres på grundlag af kapitalens interesser, ved undertrykkelse af borgernes samvittighed og ved at forstærke den atmosfære af frygt og usikkerhed, som er resultatet af den overdrevne kontrol og den sænkede standard med hensyn til menneskerettigheder.
Handlingsplanen svarer hovedsagelig til en på forhånd fastlagt fortolkning af terrorisme og tager ikke sigte på at løse de dybereliggende årsager. Den svarer hovedsagelig til de eksisterende magttendenser og tager ikke - som vi synes, den burde - fat på den underliggende årsag, som er sult, fattigdom, social uretfærdighed, manglende respekt for civil og national værdighed, diskrimination, racisme, generel krænkelse af menneskerettighederne og statsterrorisme. Derfor bekymrer forsøgene på at styrke denne handlingsplan i den retning, den går, og med de formål, den tjener, os, og vi mener ikke, at den, som situationen er nu, kan opfylde behovet for at skabe et område med reel frihed og sikkerhed. 
Georgios Karatzaferis (IND/DEM ).
   - Hr. formand, jeg har været udsat for terrorisme. På den tv-station i Athen, som jeg er leder for, har jeg to gange været udsat for bombeangreb. Stationen brændte ned, og det er frygteligt at stå og se på mennesker, der forsøger at redde sig ud af flammerne. Jeg har også været udsat for et angreb i mit hjem. Jeg kører rundt i en pansret bil med sikkerhed. Jeg sover med en Uzi under min hovedpude. Det er frygteligt at vide, at man kan blive angrebet hvert øjeblik, det skal være.
Vi må dog se i øjnene, at terrorismen allerede har vundet sine første sejre over demokratiet. Hvilke sejre er det så? Tv-kameraer, telefoner, der aflyttes, indskrænkning af menneskerettighederne og de biometriske pas, som vi får. Alt dette er terrorismens sejr, for så vidt som vi begrænser vores demokrati.
Der er nogle, der udnytter terrorisme til at indføre global kontrol. De nærer terrorismen. Når vi siger, at terrorister normalt er islamiske fundamentalister, og der er folk, der urinerer og spytter på Koranen, nærer de så ikke islamisk fundamentalisme? Det er vi nødt til at spørge os selv, og vi må se sagen fra den anden side. Vi skal ikke se på terrorismen fra vores plads i Europa-Parlamentet. Vi skal se på terrorismen fra Afghanistans huler. Hvordan den ser ud derfra, så vi kan finde frem til en kommunikationskodeks og få løst dette problem. Hvorfor lever en prins, der er millionær, ikke i Londons kasinoer, hvorfor lever han ikke på Bahamas og blandt smukke kvinder, men vælger i stedet at leve og dø i en hule? Vi er nødt til at se, hvad det handler om. Er det fanatisme? Det er det nemme svar. Men hvad er det, der nærer denne fanatisme? Måske har vi heller ikke været så gode, hvis vi ser tilbage på historien? Har vi ikke holdt disse områder i verden som slaver i årevis? Har vores allierede i kampen mod terrorisme ikke gjort sig skyldig i den største etniske udrensning i århundreder ved at udslette en hel race, indianerne? Har landet ikke baseret sit fremskridt på negrenes pinsler og slaveri?
Måske er vi heller ikke så gode? Hvordan er vores holdning i dag? Er vores holdning ikke ensidig, når det drejer sig om Mellemøsten? Hvad får vi ud af det? Vi kalder Gaddafi vores ven nu, fordi han har ændret politik, selv om han skød et Pan American-fly ned med mange dødsofre til følge, men samtidig forfølger vi Castro, som ikke har skudt fly ned. Vi kalder Pakistans diktator for god, fordi han er vores ven, men en anden diktator er ond, og så starter vi en krig. Så vi er nødt til at se på, hvor gode vi selv er, når det drejer sig om terrorisme. Vi må se på, hvad der sker. Vi skal have vores øjne åbne, for hovedpinen går ikke væk, hvis vi bare tager en pille. Vi er nødt til at se på, hvad det er, der fremkalder hovedpinen. Vi er nødt til at åbne øjnene og stoppe den ensidige politik. Vi er nødt til at give disse befolkninger flere incitamenter, flere chancer, så vi kan begrænse fundamentalismen og begrænse terrorismen. Det er løsningen. 
Frank Vanhecke (NI ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, tillad mig at fremsætte tre grundlæggende bemærkninger, om end min taletid er kort.
For det første er det i virkeligheden himmelråbende, at det stadigvæk er så vanskeligt og tungt at opnå konkret samarbejde og udveksling af data med henblik på bekæmpelse af terrorisme dels mellem EU-medlemsstaterne indbyrdes og dels mellem EU's medlemsstater og andre lande i den frie, vestlige verden. Jeg er oplyst euroskeptiker, men i det mindste på dette område kan der efter min opfattelse ikke blive for meget samarbejde. Det drejer sig helt konkret om borgernes sikkerhed.
Vi ved nu, at terroranslagene den 11. september til dels blev planlagt i Hamburg. Vi ved, at der efter bombeanslagene i Madrid blev afsløret terroristceller overalt i Europa. Det er tydeligt, at terrorismen er grænseoverskridende, og det må terrorbekæmpelsen derfor også være.
For det andet bør vi ikke være bange, vi må turde kalde tingene ved deres rette navn. Terrorismen i Europa har udviklet sig til et næsten rendyrket muslimsk foretagende. Amerikanske eksperter advarer os i dag om, at militante muslimer vender tilbage fra arnesteder som Irak, hvor de har udviklet sig i fundamentalistisk retning og lært terrorteknikker. Den intolerante islam er i fremmarch i Europa, hvilket afgjort giver grobund for terrorisme. Ikke enhver muslim er terrorist, men næsten enhver terrorist er muslim.
For det tredje beder jeg Dem også være opmærksom på, at de bistandsmidler, Europa har ydet til Palæstina, nu i flere år er gået til ikke blot at sikre fru Arafat en luksustilværelse i Paris, men også til at finansiere terrorisme i Israel. Vi kan ikke bekæmpe terrorismen i Europa og naivt finansiere den i Israel. Såfremt der ikke skabes mere klarhed og gennemsigtighed med hensyn til anvendelsen af midlerne i Palæstina, bør bistanden simpelthen indstilles. 
Panayiotis Demetriou (PPE-DE ).
   - Hr. formand, vi har hørt mange nyttige synspunkter og forslag fra ordførerne i dag, og jeg vil gerne komplimentere dem og næstformanden, hr. Frattini, for de programmer, han har fremlagt til bekæmpelse af terrorisme.
Terrorisme er et abstrakt begreb, der dog har et konkret politisk fundament. Terroristerne er eksisterende, konkrete personer, men samtidig er de usynlige og ikke til at få øje på. Derfor kan den globale kampagne mod terrorisme kun lykkes, hvis vi enten udsletter alle terrorister, og hermed mener jeg alle, eller hvis det politiske fundament, som terrorismen hviler på, forsvinder. Det første er umuligt. Det andet kan lade sig gøre.
Som krigstaktik eller politisk taktik er terrorisme et højst afskyeligt fænomen. Der er ingen måder og ingen årsager, der kan legitimere og retfærdiggøre de umenneskelige terrorhandlinger. De mennesker, der anvender barbariske terrormetoder, påberåber sig imidlertid en særlig religiøs og/eller undertiden social årsag. Og de har moralsk og politisk opbakning fra en række samfund. Det er disse samfund, vi skal vende opmærksomheden mod. EU er i stand til at komme ind i disse samfund og fungere som katalysator. Og hverken i de arabiske lande eller andre steder betragtes Europa som den store djævel eller befolkningernes fjende. Det er netop der, vi skal fordele rollerne mellem EU, USA, Rusland og de andre involverede lande.
Ved siden af EU's fordømmende snak og optrapningen af de lovmæssige og andre foranstaltninger til bekæmpelse af terrorisme skal vi også udvikle vores egen kommunikationsstrategi over for de moderate elementer i disse samfund. Jeg er sikker på, at EU med en sådan strategi vil kunne trække tæppet væk under fødderne på terroristerne. Det er den eneste måde, terrorismen kan fjernes på i stedet for at begrænses, og det er i denne retning, EU, Rådet, Europa-Parlamentet og Kommissionen skal gå i fællesskab. 
Edith Mastenbroek (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne takke alle ordførerne for det arbejde, de har udført i forbindelse med disse betænkninger. I de betænkninger, vi i dag drøfter, anføres det gentagne gange, at forsvar og fremme af menneskerettighederne er den væsentligste og bedste strategi til imødegåelse og bekæmpelse af terrorisme. Kommissær Frattini anførte, at bekæmpelse af terrorisme netop bør omfatte en styrkelse af menneskerettighederne, og det er jeg helt enig i. Forsvar og fremme af væsentlige værdier som demokrati, frihed, pluralisme og menneskelig værdighed er afgørende elementer i bekæmpelsen af terrorisme. For at kunne virkeliggøre det må vi tage store dele af vores politik, især udenrigspolitikken, op til grundlæggende, fornyet overvejelse, det kan der ikke herske tvivl om.
Den radikalisering og polarisering, som så ofte både er en del af og konsekvens af terrorismen, er mindst lige så stor en udfordring for EU som terrorismen som sådan. Vi må som politikere være yderst opmærksomme herpå og til enhver tid søge at holde hovedet koldt. Vi må være realistiske og ikke unødigt fremkalde angst. Vi bør undgå, at vi selv bliver en del af hysteriet, som blot skærper de spændinger, som nærer terrorismen.
Under alle omstændigheder bør vi ikke gå i den fælde, der består i at følge den besynderlige argumentation, terroristerne fremfører for at retfærdiggøre deres skændige handlinger. Vi må træffe foranstaltninger, som virkelig øger alle borgeres frihed, og holde os langt væk fra foranstaltninger, som blot tilsyneladende øger sikkerheden. To af de foranstaltninger, der her omtales, fortjener efter min opfattelse større opmærksomhed.
For det første gælder det tanken om at henregne terrorisme til forbrydelser, som henhører under Den Internationale Straffedomstols kompetence. Jeg spørger mig selv, hvilke problemer vi løser ad den vej. Skal vi behandle dem, som begår terrorhandlinger, på samme måde, som vi behandler eksdiktatorer som Milosevic? Jeg ved med sikkerhed, at den mand, som myrdede Theo van Gogh, som var en kendt filmskaber, en provokerende klummeskriver og meningsdanner i Nederlandene, ville finde det fantastisk at kunne udnytte den platform, en sådan sag ville give ham. Jeg mener derfor afgjort ikke, det er nogen god idé.
Dernæst gælder det lagring af kommunikationsdata. Det er om noget et eksempel på en foranstaltning, som blot tilsyneladende skaber sikkerhed. Der er allerede sagt meget om emnet, og jeg skal derfor ikke udbrede mig yderligere herom. Det er ude af proportioner, det begrænser vores frihed, og det er efter min opfattelse netop friheden, vi bør fremme i EU. Der er risici forbundet hermed. Man kan fastlægge alle mulige begrænsninger med hensyn til sådanne datas tilgængelighed, men lad os være ærlige og sige, at alt, hvad der er knyttet til internettet, er tilgængeligt for enhver, uanset hvor godt det sikres. Risiciene er således sandsynligvis større end fordelene. Vi bør efter min mening ikke slå ind på den vej. I erkendelse af at internettet i høj grad er i fremmarch som det mest populære kommunikationsmiddel for mennesker, som vil vide noget om og formidle rekruttering af terrorister, bør vi i stedet netop lade vores efterretningstjenester specialisere sig i at deltage på internettet, læse med, blande sig i diskussionen, simpelthen aktivt følge med i, hvad der sker på nettet. Det ville virkelig være nyttigt!
Efterfølgende at undersøge, hvilke websteder gerningsmændene bag et bombeanslag har besøgt, mener jeg ikke er den bedste strategi. Vi bør netop forsøge at undgå, at bombeanslagene udføres. Retsgrundlaget for en sådan foranstaltning har allerede flere gange været nævnt, og måden, hvorpå beslutningen er truffet, er en klar krænkelse af demokratiet. En sådan foranstaltning undergraver således efter min opfattelse tilliden til det europæiske demokrati. Farerne herved har vist sig med al ønskelig tydelighed i den seneste tid. 
Sophia in 't Veld (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg begynder med at udtrykke min beklagelse over det franske og nederlandske nej til forfatningen, for det betyder, at EU nu skal bekæmpe terrorisme med den ene hånd bundet på ryggen.
Borgerne har givet et meget klart signal i debatten om folkeafstemningerne. Derfor opfordrer jeg Rådet til at handle i forfatningens ånd, dvs. efter tre nøgleprincipper. Det første er demokratisk kontrol. Det betyder, at Rådet ikke bør ignorere Europa-Parlamentet og køre det ud på sidelinjen, men bør tage Europa-Parlamentets henstillinger i betragtning, også selv om det endnu ikke er forpligtet til det. De andre to aspekter, som mange af mine kolleger har nævnt, er proportionalitet og effektivitet. Rådet bør også her tænke sig om to gange i forbindelse med visse foranstaltninger.
Rådets egen rapport om gennemførelsen af handlingsplanen for bekæmpelse af terrorisme viser, at der er betydelige huller i gennemførelsen. Før vi vedtager nye foranstaltninger, bør vi se nærmere på gennemførelsen. Hvad angår , har kun 10 ud af 25 lande indtil nu afleveret deres gennemførelsesrapporter! Hvordan kan vi tage nye skridt, når vi ikke engang ved, om de gamle virker?
Nu går jeg over til tre specifikke emner. Det første er opbevaring af data. Det er der allerede sagt meget om, og igen opfordrer jeg Rådet til at handle i forfatningens ånd og ikke ignorere Europa-Parlamentet. Det bør heller ikke ignorere de signaler, der kommer fra mange lande - USA er allerede nævnt som eksempel. Jeg vil gerne tilføje endnu et eksempel, nemlig at det nederlandske parlament ønskede at vedtage en tilsvarende foranstaltning om opbevaring af data. Da det nederlandske parlament fandt ud af, hvordan den ville virke - eller rettere ikke virke - i praksis, tog det forslaget op til fornyet overvejelse, fordi det indså, at den foreslåede foranstaltning til opbevaring af data simpelthen ikke kunne fungere i praksis. Det bør Rådet ikke ignorere. Desværre er Rådet ikke til stede her nu.
Der har også været flere hændelser med passagerlister. Vi blev lovet en vurdering et år efter ikrafttrædelsen. Jeg vil gerne høre fra Kommissionen, hvornår vi kan forvente denne vurdering.
For det tredje vil jeg gerne vide mere om SITCEN, Situationscentret. Hvad laver det egentlig, hvilken slags oplysninger håndterer det, og kommer det til at referere til Europa-Parlamentet?
Endelig opfordrer jeg Europa-Parlamentet til at vise flaget. Vi har i dag talt meget om beskyttelse af persondata og grundlæggende rettigheder. Jeg opfordrer Parlamentet til at vedtage alle betænkningerne om antiterrorforanstaltninger og også Moraes-betænkningen om antidiskriminationspolitikker og mindretals rettigheder, fordi grundlæggende rettigheder gælder for alle borgere. 
Hélène Flautre (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg tror, at udfordringen for EU er at bekæmpe terrorisme effektivt, samtidig med at menneskerettigheder og grundlæggende friheder bliver overholdt. Som det allerede er blevet sagt, er vores hænder bundet på grund af det franske nej, og der er også et andet større problem eller handicap, nemlig at der ikke findes en international definition af terrorisme. Det betyder, at der ikke eksisterer et retsligt instrument, og at der ikke er retslig sikkerhed, ingen garanti og ingen beskyttelse. Jeg tror derfor, at EU skal bestræbe sig på at få fastsat en anerkendt definition både på EU-plan og på internationalt plan.
Hr. Van Hecke foreslog en enkel definition, som er, at terrorist er lig med muslim. Præsident Putin har en anden definition, nemlig at terrorist er lig med tjetjener. Kineserne har andre definitioner. Efter min mening betyder disse utroligt brede, grove og tilfældige definitioner af terrorisme, at vi er ved at miste evnen til at handle effektivt i bekæmpelsen af terrorisme. Jeg mener derfor, at vi, og dvs. EU, skal gøre en betydelig indsats så hurtigt som muligt - f.eks. på FN's næste Generalforsamling - for at nå frem til en definition af terrorisme, hvilket er vigtigt og også vil styrke et ægte samarbejde mellem stater både i EU og internationalt. 
Sylvia-Yvonne Kaufmann (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, tillad mig at minde Parlamentet om Benjamin Franklins vise ord, en af den amerikanske forfatnings fædre, som sagde, at den, som er villig til at opgive den egentlige frihed blot for at opnå en lille midlertidig sikkerhed, fortjener hverken frihed eller sikkerhed.
Siden de forbryderiske attentater i Madrid har vi vidst, at Europa nu er blevet et direkte mål for den internationale terrorisme. Der kan ikke herske tvivl om, at der må tages højde for den kendsgerning, når politikken skal formuleres. Enhver form for terrorisme er en forbrydelse, der truer vores demokratis fundament, og disse forbrydelser skal bekæmpes og have konsekvenser i forhold til, hvor alvorlige de er. Men de skal bekæmpes med de rette midler og ikke på bekostning af friheden. Vores nationale efterforskende myndigheder skal naturligvis arbejde tættere sammen. Samtidig må vi ikke skabe en situation, hvor data og oplysninger bliver samlet, kædet sammen og udvekslet stadig mere vilkårligt, indtil vi har en gennemsigtig borger på et tidspunkt i den nærmeste fremtid. Vi må ikke slå ind på en vej, der fører til et orwellsk -samfund. Der må ikke gives køb på borgernes grundlæggende rettigheder.
Vi har brug for en målrettet politik, som på den ene side fordømmer enhver form for terrorisme og samtidig er stærkt fokuseret på at udrydde de forskellige årsager til terrorisme. Det er den eneste måde at fjerne grobunden for den på. 
Carlos Coelho (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. næstformand Frattini, kære kolleger, terrorisme er ikke et nyt fænomen, men de tragiske begivenheder i de seneste år har vist dens ødelæggende kraft. At bekæmpe den er en af de største udfordringer, som vi står over for i det 21. århundrede.
Jeg takker alle ordførerne for deres indsats og bidrag til dette dossier. Det er ligegyldigt, hvilken form terroren antager, hvor den foregår, hvem der udfører den, og hvilke begrundelser eller årsager der henvises til. Terroristernes handlinger, metoder og praksis kan ikke retfærdiggøres hverken politisk eller moralsk og bør utvetydigt fordømmes og bekæmpes.
De tragiske begivenheder den 11. marts i Madrid gjorde, at EU måtte revurdere sine instrumenters og politikkers effektivitet, hvilket viste, at der var et påtrængende behov for en ny og mere dynamisk, systematisk og virkningsfuld tilgang. Derfor oprettede man posten som EU's antiterrorkoordinator. Hvervet varetages af Gijs de Vries, som jeg hilser velkommen her i dag.
Jeg støtter en klar strategi i terrorbekæmpelsen, der kan bevare balancen mellem den kollektive sikkerhed og de individuelle frihedsrettigheder, og som dels styrker EU's indsats med hensyn til forebyggelse, beredskab og reaktion, dels sætter ind over for terrorismens finansiering. Der er konstateret en betydelig udvidelse af finansieringskilderne. Advarselssystemet for handel med varer og tjenesteydelser bør forbedres, så der sikres bedre kontrol med alle mistænkelige transaktioner, men uden at markedets normale dynamik svækkes.
Samtidig må samarbejdet mellem offentlige og private institutioner styrkes, ikke mindst inden for bankvæsenet. For det tredje skal kapaciteten på informationsområdet styrkes, herunder en helt nødvendig forbedret udveksling af oplysninger med Europol, beredskab og konsekvensstyring samt beskyttelse af kritisk infrastruktur i terrorbekæmpelsen, hvilket indebærer strengere sikkerhedsstandarder og solidaritet med enhver medlemsstat, der rammes af et terrorangreb.
Til sidst et særlig vigtigt spørgsmål, nemlig solidariteten med terrorismens ofre. Når uskyldige myrdes, bortføres, tortureres, afpresses, chikaneres eller trues, er det ikke kun dem, der mister livet eller er offer for disse handlinger, men alle deres familiemedlemmer og venner og hele samfundet, der rammes. 

Genowefa Grabowska (PSE ).
    -  Hr. formand, terrorisme er en dødelig sygdom, som er blevet en global epidemi ved århundredskiftet. Vi lever nu i en verden med to ekstremer, og jeg tænker her ikke kun på en verden af fattigdom og velstand, men også på en verden af godt og ondt. Det gode repræsenteres af offentlig sikkerhed og det onde af terrorismen.
Vi har lært at udføre videnskabelige undersøgelser af terrorismen, at identificere dens forskellige former og at studere dens årsager. Vi er også blevet vant til at tale om statsterrorisme, individuel terrorisme, global terrorisme, lokal terrorisme og fundamentalisme. Ikke desto mindre forholder det sig sådan, at der kun findes en form for terrorisme, nemlig når en person begår ubegribelig ondskab mod en anden.
En af EU's grundlæggende opgaver, som er fastsat i artikel 29 i Maastricht-traktaten, er at sørge for et højt sikkerhedsniveau for borgerne. Vi bør spørge os selv, om det lykkes for EU at gøre det, og om vores borgere føler sig sikre. Svaret på det sidste spørgsmål er sandsynligvis, at de ikke altid føler sig sikre, for vi ved alle, hvad der skete den 11. marts i Madrid, og kender til mange lignende hændelser.
Kriminelle udnytter fordelene ved integrationen ved at bevæge sig frit omkring inden for EU, hvor der ikke findes indre grænser. Ofte slipper de uden straf, fordi EU har 25 forskellige lovgivnings- og straffesystemer. For at standse dette må EU udvikle nye og mere effektive instrumenter. Antiterrorpakken, som vi drøfter i dag, skal netop hjælpe os med dette. Det glæder mig at se, at pakken foruden at indeholde antiterrorforslag også understreger, at menneskerettighederne skal beskyttes. Den behandler alle tidligere forordninger og foranstaltninger, fra Trevi i 1975 til Haag-programmet, via Wien, Tampere og den handlingsplan, der blev vedtaget efter 11. september 2001. Disse foranstaltninger har ført til den europæiske arrestordre, etableringen af Eurojust og udnævnelsen af en EU-antiterrorkoordinator.
Hvis vi skal nå resultater, må EU imidlertid gøre mere end blot konstant og systematisk at forbedre de instrumenter, som det bruger i kampen mod terror. Der er behov for nye skridt, som omfatter et tættere samarbejde, for at finde en løsning på den såkaldte megaterrorisme, altså terrorisme, som gør brug af masseødelæggelsesvåben. Vi må agere hurtigere end terroristerne og forudse deres aktioner i stedet for at vente på angreb og derefter håndtere deres følger. Vi må agere hurtigere og mere effektivt, og terroristerne skal være klar over det og mærke effekten. Der er behov for tættere samarbejde på internationalt niveau, sammen med gennemførelse af bestemmelserne i artikel 43 i den europæiske forfatning, eller med andre ord solidaritetsklausulen, som er så vigtig for os.
Endelig vil jeg gerne sige, at jeg som polak er meget stolt af, at Polen har fået overdraget opgaven med at beskytte EU's ydre grænser. Derigennem kan vi yde vores eget bidrag til kampen mod terror. 
Anneli Jäätteenmäki (ALDE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, i kampen mod terror er det vigtigt at kombinere kræfterne på nationalt plan og samtidig forbedre samarbejdet mellem EU's institutioner. Det er ikke nok at reagere på terrorismen med et tæt samarbejde mellem politi og efterretningsvæsen, selv om det naturligvis er af afgørende betydning. Kampen mod terrorisme hænger helt grundlæggende sammen med foranstaltninger, som i forvejen bidrager til at gøre vores samfund mindre sårbare. Et eksempel kunne være at garantere sikkerheden for industrielle aktiviteter og et effektivt samarbejde og informationsudveksling i redningstjenesterne.
Terrorhandlinger er tragiske, og som navnet siger, er formålet med dem at skabe frygt og panik. Derfor skal Europas samfund gøres stærkere indefra med hensyn til deres struktur og kultur i forhold til at handle og blive samfund, hvor der er mindre potentiale for terrorisme. Gennemsigtighed i forvaltningen og borgernes opmærksomhed på deres omgivelser, inklusive deres risici, er af central betydning. Vi skal også kunne reagere rigtigt og effektivt i nødsituationer. Infrastrukturen skal gøres mindre sårbar gennem målrettede handlinger, og informationsudvekslingen inden for de administrative sektorer om åbenlyse risici skal forbedres.
Det er afgørende, at forskningen i EU udvikles, så den kan støtte kampen mod terror. Vi skal sikre, at EU's forskningsaktiviteter inden for indre og ydre sikkerhed i tilstrækkeligt omfang er i dialog med hinanden. Effektive antiterrorforanstaltninger kan kun lykkes, hvis de kombinerer den bedste europæiske ekspertise, forskning i forsvars- og beredskabssektorerne og anden sikkerhedsrelateret forskning. 
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, Rådets beslutninger og de betænkninger, vi drøfter i dag, bruger terrorisme som påskud til at forsøge at fremskynde for det første indførelsen og anvendelsen af mere autoritære institutionelle rammer og indførelsen og styrkelsen af nye repressive mekanismer, overvågningssystemer osv., hvis egentlige formål ikke er at bekæmpe den terrorisme, De taler om, men at bekæmpe den voksende folkelige bevægelse og befolkningernes kamp mod den nye imperialistiske orden.
For det andet forsøger de - ved at acceptere den forebyggende krig mod terrorisme - at forberede befolkningerne, så de accepterer nye interventioner og krige. Det er karakteristisk, at ingen af betænkningerne undsiger - tværtimod forsvarer de - USA's og andre landes statslige terroraktioner i Afghanistan og Irak, Israels terrorisme i Palæstina m.m. Sig os helt ærligt, om ikke de amerikanske troppers nedslagtning af 100.000 civile på en uge i Fallujah er terrorisme?
Endelig introducerer man med Rådets beslutning i november sidste år og med Oreja-betænkningen den holdning, at radikale bevægelser og yderliggående ideologier er en kilde til terrorisme, hvilket betyder, at sociale bevægelser og befolkningernes kamp tæller som terrorisme. Det, vi bemærker, er, at De er bange for den voksende kamp fra befolkningernes side, som har vist sig …
Ioannis Varvitsiotis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, vi har alle aflagt et fast og ubrydeligt løfte om at bekæmpe alle former for terrorisme, og det er også en af prioriteterne i Haag-programmet.
For at der kan ske en effektiv forebyggelse og bekæmpelse af terrorisme, er der imidlertid nødt til at være et systematisk samarbejde mellem medlemsstaterne om lovgivning, om udveksling af oplysninger, om bekæmpelse af finansieringen og om beskyttelse af international transport. Endelig bør der være en grundig og uophørlig forebyggelsespolitik, og EU bør nu handle proaktivt i stedet for blot at reagere på tragiske hændelser.
Det første våben mod terrorisme er information. Da terrorisme nu er et internationalt fænomen, der opererer i international målestok, er det nødvendigt at indsamle og udveksle informationer på internationalt plan og sikre bedre trusselsvurderinger, hvor der imidlertid altid skal tages hensyn til behovet for at respektere privatlivets fred og beskytte de grundlæggende rettigheder og frihedsrettigheder, som indgår i vores kultur.
Ordførernes betænkninger når via forskellige indfaldsvinkler frem til de samme konklusioner, som jeg er helt enig i. Jeg mener dog, at eksistensen af så mange tekster, ikke kun de otte betænkninger, vi drøfter i dag, men også alle de andre, der gennem tiden er vedtaget, risikerer at skabe forvirring og gå ud over effektiviteten. Jeg vil gerne foreslå kommissær Frattini, som er til stede her, at Kommissionens ansvarlige tjenestegrene foretager en kodificering af alle de relevante tekster. Jeg er sikker på, at dette vil medføre både en forenkling og en systematisering og bedre sammenhæng mellem teksterne. Ellers vil der blive forvirring, og det er noget, der bør undgås. Forvirring skaber ikke forudsætning for en korrekt bekæmpelse af terrorisme. 
Erika Mann (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær Frattini, mine damer og herrer, jeg ønsker virkelig kun at henvise til et punkt, som relaterer til annonceringen til sidst i Deres tale, hr. kommissær, af, at De i den nærmeste fremtid agter at gennemføre to simuleringer. Jeg vil gerne bede Dem om at underrette Parlamentet om dem i god tid, for det er meget vigtigt, at vi samarbejder om denne sag.
Sammen med hr. Buzek deltog jeg den 14. januar selv i et simuleringsarrangement i Washington. Det var arrangementet , som handlede om bioterrorisme. Vi drøftede så emnet igen den 25. april som led i i Bruxelles. Vi nåede frem til tre hovedpunkter, som vi ganske enkelt må bruge mere tid på at diskutere.
Det første punkt var, at vi har indset, at samarbejdet skal være væsentligt mere intensivt, end vi er vant til i dag. Det gælder både samarbejdet mellem medlemsstaterne og Europas samarbejde med USA og andre relevante lande, som burde blive inddraget. Dette samarbejde er ekstremt vigtigt, men for øjeblikket er det i nogle tilfælde stadigvæk meget sporadisk. Det er heller ikke systematisk, og metodikken giver os heller ikke virkelig grund til at være tilfreds med det nuværende system. Det er ikke pålideligt, og det er heller ikke gennemskueligt, hverken generelt eller i forhold til Parlamentet, og gennemskuelighed er væsentlig, hvis manglerne ved systemet skal identificeres og rettes. Det er det ene punkt.
Den anden utilstrækkelighed er på det forebyggende område. Med hensyn til bioterrorisme vil jeg gerne spørge Dem, hvor langt vi på nuværende tidspunkt egentlig er nået med forebyggelsen, hvad vacciner angår. I vores simulering i Washington konstaterede vi, at det varierer betydeligt fra medlemsstat til medlemsstat, om man råder over vacciner. Det vil føre til konflikter, hr. kommissær, hvis der skulle ske et angreb, hvilket vi ikke håber. Jeg vil gerne bede Dem om at kommentere dette punkt igen.
Det sidste punkt, jeg gerne vil tage op, vedrører et helt andet aspekt af dette spørgsmål. I vores debatter bør vi altid passe meget på at skelne mellem islamiske fundamentalister og islam generelt. Det ville bidrage væsentligt til vores politiske diskussion. 
Alexander Stubb (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne begynde med en personlig bemærkning til kommissær Frattini. Jeg vil gerne takke ham for hans arbejde som Italiens udenrigsminister under regeringskonferencen om forfatningen i andet halvår 2003. På det tidspunkt var jeg embedsmand i den finske delegation. Kommissær Frattini udførte et fremragende stykke arbejde, ikke mindst inden for området retlige og indre anliggender, og derfor håber jeg, at vi får denne forfatning igennem.
Jeg har fem korte punkter. For det første er der en tæt sammenhæng mellem frihed og sikkerhed for den enkelte, og den balancegang skal vi sikre, når vi bekæmper terrorisme. Derfor afviser jeg initiativet om opbevaring af data og støtter Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggenders holdning.
Det andet punkt er, at kampen mod terrorismen virkelig er et område, hvor EU har gennemslagskraft. Her hverken kan eller vil medlemsstaterne handle alene.
Det tredje punkt er, at det også er et område, hvor der kræves handling. Alle meningsmålinger fra Eurobarometer viser, at dette er et område, hvor EU kan fungere ret godt.
Det fjerde punkt er, at dette også kan være vores næste succeshistorie, men det afhænger af, om vi kan gennemføre det. Derfor opfordrer jeg Kommissionen til at presse stærkt på for at få gennemført Tampere-dagsordenen og nu Haag-dagsordenen for at fortsætte kampen mod terrorismen.
Mit femte og sidste punkt vedrører forfatningen. Forfatningens artikel 43 er en vigtig artikel. Den handler om solidaritet. Hvis der sker et terrorangreb mod en medlemsstat, skal alle de andre medlemsstater hjælpe. Denne solidaritetsbestemmelse er ganske vist ikke gennemført endnu, men den virkede ret godt i forbindelse med terrorangrebene i Madrid. Jeg håber virkelig, at medlemsstaterne og Kommissionen holder sig til det princip. 
Marek Maciej Siwiec (PSE ).
    -  Jeg vil gerne henvende mig til kommissær Frattini, som kom med en vældig god introduktion til denne debat. Hans tilgang til spørgsmålet er helt korrekt, men den har en alvorlig mangel. Jeg tænker på, at de forberedelser, han skitserede, er forberedelser til en krig, som allerede har fundet sted. I krigen mod terror er der især behov for fantasi, for stor fantasi, for det mangler terroristerne bestemt ikke. Jeg vil gerne give kommissæren et par idéer til, hvordan man kan blive mere fantasifuld.
Jeg vil bede ham besvare følgende spørgsmål. Hvis det blev opdaget, at en passager om bord på et fly led af en smitsom sygdom, f.eks. kopper eller en hvilken som helst anden sygdom, hvor ville flyet så lande? Er der nogen lufthavne i medlemsstaterne, som er blevet udpeget til sådanne formål? Hvilke procedurer skal følges, hvis der findes en sygdom, som overføres fra menneske til menneske? Hvilke procedurer skal følges, hvis der findes en sygdom, som ikke overføres fra menneske til menneske? Når vi stiller disse og lignende spørgsmål, skal vi huske, at der er tale om en fremtidig konflikt. Bioterrorisme er et våben, som kræver, at vi bruger vores fantasi. Jeg stoler på, at EU vil spille en organisatorisk rolle med hensyn til at konsolidere de enkelte landes indsats.
Til sidst vil jeg gerne fremhæve, at parlamentsmedlemmerne i klar tale har fordømt terrorismen under debatten i dag. Jeg spekulerer på, hvad man skal kalde en institution, som gør det teknisk muligt for en fjernsynskanal, som er ejet af en mellemøstlig terrororganisation, at sende? Kan man sige, at en sådan institution støtter terror?
Vi må overveje, om ikke finansielle organer og medier i virkeligheden spiller en rolle i baggrunden og skaber de forhold, som gør, at terrorismen kan udbredes, hurtigt endda. Mens alt dette sker, nøjes Parlamentet med at læne sig tilbage og fordømme terror. 
Timothy Kirkhope (PPE-DE ).
   - Hr. formand, terrorisme truer os alle. Det Forenede Kongerige har skullet klare irsk republikansk terrorisme fra Sinn Féin/IRA i over 30 år, og som de selv siger, så er de jo ikke gået væk.
Vi skal stå fast over for terrorisme. Svaghed og tvetydighed styrker kun dem, der søger at underminere demokratiet. Vi har imidlertid også brug for en klar forståelse af den trussel, vi står over for, og hvilke foranstaltninger der er de bedste til at imødegå truslen. Derfor bifalder vi forslagene til forbedring af udveksling af oplysninger mellem de relevante myndigheder, som angivet i Duquesne-betænkningen.
Som vi har set, giver det resultater, når medlemsstaterne samarbejder bilateralt uden at være hæmmet af unødvendigt tunge institutionelle begrænsninger. Fælles efterforskningsgrupper, som jeg havde æren af at være ordfører for i den foregående mødeperiode, har arbejdet godt inden for dette område, som omtalt i fru Díez González' betænkning. En sådan fleksibel, målrettet, afmålt og hensigtsmæssig reaktion er et godt eksempel på, hvad vi kan opnå. Vi skal dog også forstå karakteren af den trussel, vi står over for. IRA er forskellig fra ETA, som igen er forskellig fra al-Qaeda, men de er alle onde, og der skal gøres noget for at eliminere dem. Uklarhed hjæper ikke nogen, og jeg kan simpelthen ikke forstå, hvorfor nogen i Parlamentet ikke ville bruge betegnelsen "fundamentalistiske islamistiske organisationer" om al-Qaeda og lignende.
Vi bifalder også opfordringen i Borghezio-betænkningen til at se nærmere på de velgørenhedsorganisationer, som egentlig kun er dækorganisationer til finansiering af terrorisme. Det er yderst beklageligt, at Rådet ikke har fundet det passende at betegne Hizbollah som en terrororganisation.
Men frem for alt skal vi arbejde sammen og udveksle oplysninger samt hjælpe hinanden med at klare disse vedvarende trusler, de utvivlsomme trusler mod vores frihed og demokrati.
Nikolaos Sifunakis (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, vi ved alle, at terrorisme er en realitet i vores tid, som vi desværre ikke kan komme udenom.
Fra at have været et marginalt fænomen i 1970'erne, som for det meste begrænsede sig inden for en enkelt stat og havde helt konkrete mål, har det desværre i de seneste år udviklet sig til angreb med mange dødsofre, hvor der anvendes avancerede teknologiske midler.
Årsagen til, at fænomenet er vokset, er uløste politiske og sociale problemer gennem mange år. Det internationale samfund har ikke været i stand til at fremvise en urokkelig vilje til at sætte procedurer, der kunne føre til fredelig sameksistens, i gang i konkrete brændpunkter, som er opstået på grund af religiøse, politiske og etniske uoverensstemmelser.
Terrorismen blussede op der, hvor det organiserede internationale samfund, eller en del af det, ensidigt forsøgte at gennemtvinge løsninger med vold, hvilket resulterede i, at der opstod nye, endnu mere voldelige, konflikter. Det er velkendt, at vold ikke alene ikke standser vold, men styrker den.
Så længe f.eks. det palæstinensiske problem forbliver uløst, vil terrorismen brede sig og nære ekstremismen, som faktisk er den grundlæggende årsag til terrorisme.
Terrorisme bekæmpes dog ikke alene med retslige og politimæssige foranstaltninger. De integrerede krisestyringssystemer, overvågning og elektronisk bearbejdning af mistænkelige data, bekæmpelse af finansiering af terrorisme, effektiv udveksling af informationer og vedtagelse af en fælles definition af terrorisme er forebyggende og repressive foranstaltninger. De går ikke til ondets rod.
Dagens debat og afstemning i Europa-Parlamentet om de otte betænkninger om bekæmpelse af terrorisme er vigtig. Vi ved dog alle, at det ikke er nok. Vi er ikke i stand til at fjerne terrorisme med disse foranstaltninger. Den definitive løsning på denne plage skal søges ud over Fællesskabets koordinerede forebyggende og repressive indsats. Løsningen findes ved at skabe forudsætninger for verdensfred, lighed og velstand. 
Charlotte Cederschiöld (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. Frattini og hr. de Vries, jeg vil først gratulere ordførerne med deres forbedringer af Rådets antiterrorforslag, hvor der gøres forsøg på at effektivisere terrorbekæmpelse på flere udmærkede måder. Balancen mellem friheder og rettigheder skal dog opretholdes, og vores demokratiske, europæiske system skal forbedres.
I dag har en bil næsten bedre rettigheder end et menneske, for bilen kan få den økonomiske lovgivning ophævet af Europa-Parlamentet og EF-Domstolen. Med disse spørgsmål belyses behovet for en ny forfatning for bedre at kunne bekæmpe kriminalitet og terror.
Spørgsmålet om opbevaring af data er et pragteksempel på, at søjlesystemet er nået vejs ende. Vi har brug for en ny traktat til beskyttelse af integriteten og mod uproportionale foranstaltninger og afgifter. Databeskyttelse er nødvendig i al lovgivning og ikke, som nu, kun i en del. Angelika Niebler udøvede Europa-Parlamentets kritik på dette område, og jeg er enig. Vi har ikke set noget bevis på, at der er behov for de foreslåede foranstaltninger på dataopbevaringssiden.
Rådet har ageret provokerende og besluttet at gennemføre en lovgivning, som Europa-Parlamentet modsætter sig. En sådan adfærd svækker vores demokrati. Det er ikke det,vi har behov for netop nu, vi har derimod behov for den modsatte vej. Vi har brug for øget demokrati og stærke handlinger fra Rådets side, og jeg håber, at Rådet i fremtiden vil lytte til Europa-Parlamentet i meget højere grad end hidtil. 
Proinsias De Rossa (PSE ).
   - Hr. formand, jeg bemærkede, at hverken hr. Kirkhope eller hr. Allister beskrev IRA som en fundamentalistisk katolsk organisation, og det gjorde de ret i. Jeg mener, at det ville være en stor fejl at sætte organisationer i bås efter religion. Det, de har til fælles, er deres ønske om at opnå politiske mål ved hjælp af antidemokratiske midler. Det er efter min mening den grundlæggende definition af terrorisme - brug af vold på en antidemokratisk måde for at opnå et politisk mål.
Jeg minder hr. Kirkhope og andre om, at erfaringen i Nordirland og alle andre steder siger, at man faktisk øger fremmedgørelsen ved at sætte bestemte dele af samfundet i bås, og derved øges rekrutteringen til de organisationer, der beskæftiger sig med terrorisme.
Vi skal reagere på terrorisme politisk, økonomisk og samfundsmæssigt. Naturligvis skal vi forsvare vores demokratiske livsstil, når den trues af vold, men det skal ske på en måde, som ikke fornægter eller mindsker de grundlæggende menneskerettigheder for hele samfundet såvel som de dele af samfundet, der generelt er fremmedgjort fra det. Vi skal gå i samspil med alle vores borgere og sørge for at integrere dem. Vi skal sikre, at de får det ud af livet, som de gerne vil, og at de ikke fremmedgøres fra os.
Derfor er det ekstremt vigtigt at de foranstaltninger, der foreslås her i dag, er hensigtsmæssige og berettigede, og at de er effektive, ikke alene når det drejer sig om at bekæmpe terrorisme, men også når det drejer sig om at sikre, at terrorisme ikke kan trives. Derfor skal vi gøre mere end bare indføre simple sikkerhedsforanstaltninger.
Mit sidste punkt drejer sig om bioterrorisme. Jeg vil gerne opfordre dem, der søger at øge frygten for bioterrorisme, til at anerkende, at terrorisme er en reel trussel. Terroristernes foretrukne våben er lidt semtex i en taske, en bil, halvautomatiske rifler og håndvåben - som erfaringen med terrorisme overalt i verden viser - det er de våben, de bruger. Det er ikke saringas, der forårsager den spektakulære død og ødelæggelse, som terroristerne går efter for at komme i nyhederne. 
Piia-Noora Kauppi (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg giver hermed udtryk for min entusiastiske støtte til hr. Alvaros betænkning. Det ville være dumt at vedtage forslaget om opbevaring af data i dets nuværende form.
Kriminalitet over internettet er en sand plage, der truer vores informationssystemers stabilitet og sikkerhed. Vi skal gå målrettet efter denne form for kriminalitet med relevante kontrolforanstaltninger. At lade teleselskaber og internetudbydere bære omkostningerne ved lagring af alle de data, de behandler, i et år er dog en uigennemtænkt reaktion, et skud i mørket.
Uanset om transaktionerne og kommunikationen bliver registreret, vil den sande forbryder, som vil gøre alt for at undgå at blive opdaget, vide, hvordan han skal slette sine spor. Når man tager i betragtning, hvor store mængder data der skal opbevares, især internetdata, er det usandsynligt, at der nogensinde kan udføres en gennemgribende analyse af dataene, som kan være til nytte. Vi har set klare beviser for, at det ikke var manglende data, der var årsagen til, at de amerikanske sikkerhedsmyndigheder overså vigtige spor i tiden op til angrebene den 11. september. Årsagen var snarere, at de ikke havde ressourcer nok til at omskrive, oversætte og analysere materialet. Der har været argumenter fremme om, at omkostningerne ved opbevaring af data skal betales af regeringer og ikke virksomheder. Det er under alle omstændigheder spild af penge.
Ud over de negative økonomiske konsekvenser vil systemet krænke privatlivets fred, som mange kolleger også har sagt. Den europæiske menneskerettighedskonvention giver os klare retningslinjer, som håndhæves af EF-Domstolen, om hvornår disse data kan opbevares. Den foreslåede ordning giver ingen passende kriterier, som overholder menneskerettighedskonventionen.
Jeg opfordrer mine kolleger til at følge hr. Alvaro og afslutte dette forslag hurtigt og fuldstændigt. Andre steder har forslag vedrørende terrorisme været i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, men ikke i hr. Alvaros betænkning.
Lasse Lehtinen (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne henlede opmærksomheden på en detalje, som ofte bliver glemt, når talen falder på terror. Terroristerne finansierer deres aktiviteter med traditionelle midler og med konventionelle forbrydelser. Derfor er almindeligt politiarbejde også vigtigt i kampen mod terror.
Traditionelt politiarbejde er stadig famlende på europæisk niveau. Europol er ikke blevet en myndighed, som opererer i hele EU-området, sådan som navnet antyder. Det er stadig et agentur uden ordentlige ressourcer eller effektiv myndighed. De nationale politimyndigheder tilbageholder information fra myndighederne i andre lande med det resultat, at der stadig ikke er ægte tillid mellem medlemsstaterne indbyrdes.
Informationsudveksling og større tillid ville også sætte skub i gennemsigtigheden, som det er blevet krævet under denne debat. Et kompetent Europol kan ikke opstå i det nuværende klima. Det er imidlertid det, vi har brug for for at sikre andre former for europæisk samarbejde. 
John Bowis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne tale specifikt om den mundtlige forespørgsel fra Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed vedrørende bioterrorisme. Miltbrandhændelserne i USA, angrebene i den japanske undergrundsbane og de kemiske angreb på kurderne viser, at vi er sårbare, hvis vi ikke gør noget for at imødegå bioterrorismen.
I 2004 enedes USA og EU om at tage fælles konstruktive skridt til at forbedre vores foranstaltninger på området. Amerikanerne kom først med Project BioShield, og nu vil vi gerne vide, hvad EU gør.
I februar sagde Worldwide Security Conference, at Europa var sørgeligt uforberedt på terrorangreb. I 2001 begyndte Europa at træffe foranstaltninger til at sikre, at Europa var forberedt. Formålet var at oprette en mekanisme til udveksling af oplysninger, at udvikle et system til opdagelse, identifikation og diagnose af kemiske stoffer i hele EU, at opbygge et lager af medicin og vacciner, at oprette en database med sundhedspersonale og vejlede sundhedsmyndighederne i, hvordan de skal reagere, samt hvordan de skal holde kontakt med internationale organer. Så vidt men ikke så godt, for med hensyn til overvågning har vi oprettet et advarselssystem, der kan opdage luftbårne kemiske stoffer, men det er kun til begrænset nytte, da det kun kan detektere visse stoffer og ikke beskytter mod forurening af vand- eller fødevareforsyningen. Vi har ikke noget lager af vaccine for hele EU, og i de fleste EU-lande er karantænelovgivningen forældet.
EU har også oprettet Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme for bl.a. at forsvare Europa mod bioterrorisme. Det er afgørende, at centret forbedres og gøres mere effektivt. De aktuelle historier om nedskæringer i centrets budget kan ikke accepteres, og jeg håber, at der vil blive sendt et stærkt budskab til Kommissionen og Rådet.
Luís Queiró (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, denne debat viser, at Parlamentet er bevidst om, hvor alvorlig en trussel terrorismen udgør, og er besluttet på at sætte målrettet ind imod den. Jeg vil derfor gerne takke ordførerne.
Der foreligger en trussel mod vores samfund, vores livsform, vores frihed, som vi kun kan imødegå gennem et fuldt udbygget samarbejde både på europæisk og på internationalt plan og en sammenhængende politik, der er mere end blot en række initiativer, som både kommissæren og hr. Oreja så rigtigt har påpeget. De, der mener, at vores strategi i stedet bør være den at lade, som om vi ikke er et mål, tager fejl, og det gør de i dobbelt forstand.
For det første fordi denne holdning bøjer sig for selve terrorismens essens, frygten, og dermed lammer vores handling, og for det andet fordi det kun er en måde til at opnå fysisk beskyttelse imod en voldelig og helt konkret fare. Hvis vi er klar over faren og har vilje til handling, er vi også klar over, hvor meget der endnu skal gøres. Det gælder bioterrorismen, som her er blevet nævnt, og som i dag udgør en fare, som vi skal imødegå, men som vi stadig slet ikke er tilstrækkelig beredte på.
Der er tale om små, billige og lettilgængelige våben med en enorm ødelæggelseskraft, hvor den blotte trussel om at bruge dem er nok til at skabe almindelig panik. Gennem medlemsstaternes indsats og særlige fællesskabsprogrammer skal EU derfor imødekomme de forskellige behov. Der skal sørges for lagre af lægemidler og vacciner, sporings- og varslingssystemerne skal forbedres, civilbeskyttelsen skal styrkes, herunder bl.a. nationale katastrofeplaner, ligesom der skal tilvejebringes omfattende information.
Det er i øvrigt også de bestræbelser, som Kommissionen har givet udtryk for. Det skal imidlertid erindres, at EU har påtaget sig forpligtelser, og at vi nu må omsætte hensigterne til virkelighed efter vores internationale forpligtelser navnlig i forhold til USA, hvad angår indsats imod bioterrorisme, en indsats, der på den anden side af Atlanten sker gennem projektet Bioshield.
Jeg slutter af med at sige, hr. formand, at terrorismen - og særlig bioterrorismen - ikke tager hensyn til grænser, og at bekæmpelsen af den derfor heller ikke kan gøre det. 
Geoffrey Van Orden (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i mange af vores lande fortsætter terrororganisationerne med at rekruttere, uddanne, skaffe midler, indsamle oplysninger og udføre terrorhandlinger. På et andet plan er der stadig nogen, der sigter mod masseødelæggelse af vores demokratier. Kampen mod disse organisationer holder aldrig op, og det er passende, at dette ikke er i offentlighedens søgelys. Som politikere har vi pligt til at sikre, at vores politi samt sikkerheds- og efterretningstjenester får al mulig støtte og alle mulige midler til deres svære og ofte farlige arbejde med passende beskyttelse af vores lovlydige borgeres frihedsrettigheder.
Vi har også pligt til entydigt at fordømme terrorismen. Alt for ofte er der nogen, der søger at undskylde eller berettige terrorisme og misbruge menneskerettigheder, borgerrettigheder eller argumenter mod diskrimination for at yde beskyttelse eller legitimitet til terrorister, hvis sag de tilfældigvis går ind for.
Vores egne regeringer udsender forvirrende signaler, når de indgår aftaler og kompromiser med terrorister og endda ofrer vores sikkerhedstjenesters og individuelle betjentes rygte for at tækkes organisationer som det provisoriske IRA i Det Forenede Kongerige.
De tamilske tigre - LTTE - indsamler stadig midler i Det Forenede Kongerige og andre europæiske lande til finansiering af deres aktiviteter. Hizbollah, en terrorgruppe, der vurderes at stå bag 80 % af terrorangrebene mod Israel, står stadig ikke på EU's liste over forbudte organisationer.
Det er rigtigt, at der bør være friske tiltag i vores portefølje af antiterrorforanstaltninger, så vi kan imødegå konstant skiftende trusler, og at disse tiltag bør være en del af en sømløs strategi. De praktiske foranstaltninger vil dog ikke hjælpe spor, hvis ikke vi bekæmper terroristerne politisk og med ægte beslutsomhed.
I Det Forenede Kongerige har vi meget professionelle og erfarne sikkerhedstjenester, men deres indsats undermineres af regeringens manglende evne til at træffe de mest grundlæggende foranstaltninger. I en rapport sidste måned om, hvordan antiterrorlovgivningen fungerer i Det Forenede Kongerige, sagde lord Carlisle, at der i visse havne slet ikke var nogen sikkerhedsforanstaltninger vedrørende indrejsende.
Først og fremmest skal vi gøre det rigtige i vores egne lande. EU skal først involveres, når det kan give ægte, dokumenteret værditilvækst, og ikke som et middel til at udvide EU-institutionernes kompetence til endnu flere områder. 
Herbert Reul (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, terrorisme udgør en ekstremt alvorlig fare. Det er også grunden til, at vi beskæftiger os med den i dag og har ikke mindre end syv betænkninger om emnet. Det er et problem, som kun kan løses i fællesskab, sammen med de forskellige regeringer i Europa.
Under debatten har jeg ofte tænkt på, at den ene eller den anden af folkeafstemningerne i Frankrig og Nederlandene måske havde fået et andet udfald, hvis nogle vælgere havde været mere klar over de problemer, som vi beskæftiger os med, hvis man kunne have gjort det klart, at det er umuligt at løse sådanne problemer, medmindre Europa handler i fællesskab.
Måske de syv forskellige betænkninger og de mange modeller også er et tegn på, at vi må fokusere på det væsentlige, hvis vi ønsker, at folk skal forstå nødvendigheden af at handle i fællesskab og indvilge i at følge den vej. Det går ikke ud på permanent at producere nye forslag og programmer - og dermed også øge befolkningens forventninger - men snarere på at sørge for, at folk bemærker, at det, vi gør for at bekæmpe terrorisme, bærer frugt, at EU's antiterrorkoordinator ikke kun er en offentlig myndighed, men også med succes arbejder sammen med Kommissionen for at opnå større effektivitet, at Europol og Eurojust er på vej til at blive effektive instrumenter, og at der finder en demokratisk kontrol sted.
Det er helt væsentligt, som det bliver beskrevet i en af betænkningerne, at vi som Parlament forpligter os til at sørge for, at de instrumenter, som vi introducerer, bliver genstand for kontrol, så længe de eksisterer. Har de haft en effekt? Hvilken effekt har de haft? Er en eller flere foranstaltninger overflødige? Er det måske ikke vigtigere at fokusere på det væsentlige?
Det bringer mig frem til det sidste punkt, som jeg gerne vil nævne. Det, der ligger på bordet i dag om opbevaring af data, som nu bliver behandlet for 117. gang, illustrerer, hvordan man kan sætte tillid over styr, og hvordan man kan behandle et hovedanliggende forkert. Det er en sag, hvor der bliver handlet for handlingens egen skyld, hvor folk bliver formildet med foranstaltninger, som i sidste ende ikke øger deres sikkerhed. Hvis det er tilfældet, vil det ikke kunne overbevise befolkningen om, at Europa er vigtigt og fordelagtigt og få den til at acceptere resultatet af vores arbejde. Jeg vil ikke påtage mig ansvaret for offentlighedens opfattelse af EU. Jeg siger nu for femte eller sjette gang, at det er de nationale regeringer, som har ansvaret for det, hvis udbrud af hyperaktivitet skal redde deres samvittighed, uden at de rent faktisk opnår noget med hensyn til større effektivitet. 
Nicolas Schmit,
    Hr. formand, jeg vil først takke de syv ordførere for deres eksemplariske arbejde, der tydeligt viser, at der skal vedtages en altomfattende strategi for bekæmpelse af terrorisme, en strategi, der dækker mange områder. De syv betænkninger viser også, at Parlamentet lægger stor vægt på bekæmpelsen af terrorisme.
Vi kan stadig mærke den enorme virkning af begivenhederne den 11. september 2001 og terrorangrebet den 11. marts 2004 i Madrid. Disse feje angreb har berørt os alle, både som EU-borgere og verdensborgere. De var et angreb på demokratiet og på de værdier, vi står for, og derfor skal bekæmpelsen af terrorisme være en kompromisløs kamp, men samtidig en kamp for demokrati. Det ville være forkert at forsvare demokrati ved at underminere det. I mange af de taler, vi har hørt her til morgen, er der blevet opfordret til at bekæmpe terrorisme mere effektivt og til, at der skal være en klar forpligtelse til at bekæmpe terrorisme og terrornetværk, men det er også blevet understreget, at denne kamp ikke må være en trussel for vores demokratiske rettigheder og borgerrettigheder. Det er en konstant balanceakt. Vi skal bevare vores rettigheder og friheder, samtidig med at vi ubønhørligt konfronterer dem, som ønsker at bringe disse rettigheder og friheder i fare.
Vi er langt fra Orwells vision om en stat, der kontrollerer alt. Vi skal imidlertid være årvågne, hvis vi vil undgå at drive i den retning. Vi må heller ikke tabe af syne, at terroristerne udnytter alle midler og nye teknologier, og at terrorisme er blevet et globalt og globaliseret fænomen, et netværk, der gør brug af internettet ligesom enhver anden globaliseret virksomhed. Hvis vi skal modstå denne trussel og bekæmpe terrorismen, skal vi have de nødvendige værktøjer såsom opbevaring af oplysninger.
Det er alligevel vigtigt at respektere privatlivet i denne forbindelse. Det er altid et spørgsmål om proportionalitet. Jeg kan tilslutte mig den fremsatte idé om at beskytte privatlivet. Vi kan imidlertid ikke give afkald på at anvende visse teknologier, hvis vi skal blive ved med at bekæmpe terrorismen effektivt. Europa skal føre an på dette område. Det er bemærkelsesværdigt, at der på andre områder er en tendens til ikke at tage beskyttelsen af privatlivet og individuelle rettigheder alvorligt. Europa skal vise, at bekæmpelsen af terrorisme og respekt for vores rettigheder kan gå hånd i hånd, uden at det sker på bekostning af effektiviteten i bekæmpelsen, og uden at den svækkes.
Jeg har også hørt den kritik, der er blevet luftet over for EU, af koordinationen og udvekslingen af oplysninger. Siden disse begivenheder, og særlig angrebet i Madrid, er koordinationen blevet forbedret, særlig takket være hr. de Vries, der har fået den særlige opgave at koordinere alle EU's og medlemsstaternes aktiviteter til bekæmpelse af terrorisme. Jeg vil takke ham for hans arbejde og hans indsats på dette område.
Jeg har også bemærket, at nogle mennesker er bekymret for, at Europa ikke er forberedt på andre typer trusler, som er endnu mere frygtelige end de trusler, der indgik i de to angreb, jeg allerede har nævnt. Det drejer sig f.eks. om biologisk terrorisme, som vi har svært ved at fatte eller forestille os. Det er imidlertid muligt, og det er en trussel, som vi ikke bare kan feje til side. Derfor skal vi være forberedt på at tage den op.
Jeg vil også benytte lejligheden til at svare på hr. Florenz' spørgsmål. Han berørte netop spørgsmålet om truslen om biologisk terrorisme og truslen om nuklear terrorisme. Det er klart, at denne type terrorisme, der omfatter kemisk, biologisk, radiologisk og nuklear terrorisme, er en trussel mod freden og den internationale sikkerhed. Vi ved, at terrornetværk har vist stor interesse for sådanne stoffer og våben, og at de, hvis de kunne få fingre i disse masseødelæggelsesvåben, ville være i stand til at forvolde skade i et hidtil uset omfang og underminere det demokratiske grundlag for de europæiske samfund.
Derfor skal EU ofre denne trussel om biologisk, nuklear og kemisk terrorisme øget opmærksomhed. Der er trukket paralleller til USA's lovgivning på dette område. Der er ikke tvivl om, at Europa har meget at lære af USA, særlig med hensyn til oprettelse af særlige hold, lagre af vacciner, udførelse af forsknings- og udviklingsarbejde vedrørende medicinske modforanstaltninger osv. Medlemsstaterne har allerede taget lignende initiativer, og EU-institutionerne deltager allerede i den slags aktiviteter. EU har ligeledes allerede et varslingssystem for alle typer terrorangreb, for hvilket der vil blive oprettet et centralt adgangspunkt kaldet Argus inden for Kommissionen. Det direktiv, der ændrer direktivet om fællesskabskodeksen for humanmedicinske lægemidler, gør det nu muligt for medlemsstaterne at give midlertidig tilladelse til distribution af autoriserede lægemidler i tilfælde af et angreb, der medfører spredning af patogener, toksiner, kemiske stoffer eller nuklear stråling. Der er ved at blive gennemført uddannelse for lægepersonale til at imødegå terrorisme med kemiske, biologiske, radiologiske og nukleare midler (CBRN-terrorisme).
Der udveksles oplysninger om civilforsvarskapaciteten og blodbanker som led i civilforsvarsforanstaltninger. Endvidere udføres der vidtrækkende forskningsarbejde under det sjette rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling for at skabe enighed om en bedre reaktion på sådanne handlinger. Formålet med Rådets strategi mod spredning af masseødelæggelsesvåben er at forhindre terrorister i at få adgang til sådanne våben, og det er beklageligt, at man på konferencen i New York ikke nåede til enighed om en fælles tekst, da et af emnerne på konferencen om ikkespredning af kernevåben var terrortruslen på disse områder.
Som led i en anden opgave i forbindelse med erklæringen om bekæmpelse af terrorisme, som Det Europæiske Råd vedtog den 25. marts 2004, vedtog Rådet og Kommissionen den 2. december 2004 EU-solidaritetsprogrammet om konsekvenserne af terrortrusler og -angreb, der reviderede CBRN-programmet og udvidede det til alle former for terrorisme.
Et af grundprincipperne i EU-strategien er, at beskyttelse mod konsekvenserne af terrorangreb primært hører under medlemsstaterne. Erklæringen om solidaritet mod terrorisme, som Det Europæiske Råd vedtog den 25. marts 2004, bekræfter dog, at EU-institutionerne og medlemsstaterne er fast besluttet på at mobilisere alle de instrumenter, de har til rådighed, til at yde bistand til en medlemsstat på dens territorium på anmodning fra dens politiske myndigheder. I den forbindelse skylder jeg at nævne den bestemmelse i forfatningen, der styrker solidaritetens art, særlig i tilfælde af terrorangreb.
CBRN-programmet og efterfølgeren solidaritetsprogrammet omfatter flere områder og politiske, tekniske, økonomiske, diplomatiske, militære og juridiske ressourcer. Det er ret vanskeligt, men sådan er det.
I det nuværende solidaritetsprogram er EU's aktion mod CBRN-terrorisme baseret på seks strategiske mål, som jeg kort vil nævne.
Undersøgelse og vurdering af truslen: Europol og EU's Situationscenter, SITCEN, har udført flere undersøgelser af disse trusler.
Forebyggelse og begrænsning af sårbarheden: der er truffet lovgivningsmæssige foranstaltninger til at forbedre overholdelsen af internationale standarder for biosikkerhed.
Sporing af CBRN-angreb: Kommissionen har taget skridt til at udvide og koordinere EU's sporings-, kommunikations- og informationssystemer i forbindelse med kemiske og biologiske trusler samt med menneskers, dyrs og planters sundhed.
Til sidst vil jeg nævne forberedelser til at afbøde virkningen af mulige angreb. Kommissionen er ved at vurdere, hvilken kapacitet medlemsstaterne gensidigt kunne stille til rådighed med hensyn til civilforsvar og levering af medicin. Den er ved at udarbejde bestemmelser for behandling af sygdomme i forbindelse med disse stoffer.
Rådet har oprettet en database med militære ressourcer samt kapacitet til beskyttelse af civile mod terrorangreb, herunder CBRN-angreb. I forbindelse med den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik er aspekter af bekæmpelsen af terrorisme og civil og militær interoperabilitet på CBRN-området ved at blive undersøgt.
Rådet arbejder også på et integreret krisestyringssystem. Internationalt samarbejde spiller selvfølgelig en vigtig rolle her, da målet med samarbejdet er det samme som med solidaritetsprogrammet, dvs. at samle epidemiologiske oplysninger om grænseoverskridende overførsel af smitsomme sygdomme og samarbejde om beredskabsplanlægning, teknikker til sporing af laboratorier, ikkespredning, gensidig bistand og koordination af reaktioner. USA deltager også i dette arbejde. Der vil blive indledt en anden dialog på rette tidspunkt. Vi betragter dette internationale samarbejde, særlig med USA, men også med alle vores andre partnere, som yderst vigtigt i denne forbindelse.
Før vi går over til afstemningen, og før min kollega, næstformand Frattini, tager ordet, vil jeg slutte med at konkludere, at jeg mener, at EU deltager i en verdensomfattende proces med at forberede bekæmpelsen af alle former for terrorisme. I forbindelse med bekæmpelsen af terrorisme er det, som jeg sagde i begyndelsen, og som betænkningerne tydeligt har vist, nødvendigt med en global strategi. Der er et spørgsmål, som vi især skal prioritere, og det er at forhindre terroristgrupper i at rekruttere i de europæiske samfund. Det er faktisk denne rekruttering i vores samfund, særlig blandt rodløse unge, der er dårligt integreret i samfundet, der udgør den største terrortrussel. Disse unge mennesker giver til en vis grad grobund for handlinger, som er svære at forestille sig, og som afspejler en slags fortvivlelse. Det betyder, at EU's strategi for bekæmpelse af terrorisme skal omfatte et socialt aspekt, et aspekt, der omfatter integration og behandling af disse grupper, særlig unge, der kommer fra muslimske lande. På denne måde kan vi vinde denne kamp her på vores eget territorium inden for EU, og det er helt afgørende. 
Formanden.
   - Det er mig en glæde nu at kunne byde velkommen til vores tidligere kollega hr. Gijs de Vries, som jeg ønsker al den styrke, som han har brug for til sin store opgave. Velkommen til Europa-Parlamentet, hr. de Vries. 
Franco Frattini,
    Hr. formand, mine damer og herrer, jeg kan naturligvis ikke svare på alle de vigtige taler, der blev holdt under en forhandling på ca. tre timer, i løbet af få minutter.
Jeg vil blot komme med nogle meget hurtige bemærkninger. Jeg tror, at der er bred enighed om, at det for at bekæmpe terrorisme er nødvendigt med foranstaltninger på europæisk plan, aktioner, der er en del af en samlet europæisk strategi, passende foranstaltninger, som først og fremmest er baseret på forebyggelse, samarbejde - også internationalt samarbejde - og respekt for de grundlæggende menneskerettigheder, heriblandt selvfølgelig også og ikke mindst retten til privatlivets fred, som mange af parlamentsmedlemmerne nævnte.
Der er et andet princip, som jeg gerne vil understrege, nemlig at ingen må mistænkes for terrorisme på grund af deres etniske eller religiøse tilhørsforhold, for det ville virkelig være en sejr for terrorismen, som søger at skabe sammenstød mellem religioner og kulturer. Selv om det således er nødvendigt at forstå de dybere årsager til terrorisme, må der ikke herske tvivl om, at terrorisme aldrig kan retfærdiggøres. Vi skal forstå årsagerne for at fjerne den, aldrig for at retfærdiggøre den. Der er en tydelig forskel på disse to begreber.
Det er ligeledes nødvendigt med en fuldstændig gennemførelse af de foranstaltninger, der er truffet på europæisk plan, dvs. af handlingsplanen. Som De sikkert ved, har mange medlemsstater endnu ikke gennemført en lang række af de foranstaltninger, der er fastlagt i handlingsplanen. Hidtil kan jeg kun nævne to positive eksempler, nemlig Danmark og Ungarn, som er to medlemsstater, der til gengæld har gennemført alle foranstaltningerne. Jeg mener, at de bør være et eksempel til efterfølgelse for de andre EU-lande.
Der er desuden et princip, som vi alle er enige om, nemlig solidaritetsprincippet. Det drejer sig for det første om solidaritet mellem medlemsstaterne, og her er jeg helt enig med rådsformanden, hr. Schmit, for jeg mener, at vi i det store og hele bør tage forskud på det princip, der er stadfæstet i forfatningstraktaten, og som tager sigte på gensidig solidaritet mellem medlemsstaterne, når en af dem rammes af terrorangreb. Og det drejer sig for det andet om solidaritet med ofrene for terrorisme, som er en anden af de retningslinjer, Europa skal følge.
Man talte meget om bioterrorisme. Kommissionen kan først og fremmest opmuntre til at fortsætte og styrke de aktioner, der er iværksat. Den bestræber sig på at tilskynde medlemsstaterne til at træffe alle de foranstaltninger, der er nødvendige for, at de er tilstrækkeligt forberedt på et bioterrorangreb. Vi håber, at vi kan regne med Parlamentets fulde støtte, når det gælder om at overbevise alle medlemsstaterne om, at de skal gøre en mere effektiv indsats og investere større ressourcer, for vi må og skal ikke være uforberedte på truslen om et bioterrorangreb. Vi vil informere Parlamentet om alle de foranstaltninger, der bliver truffet, herunder simuleringer af terrorangreb og de internationale samarbejdsaktioner, som vi er i gang med.
Til sidst vil jeg sige, hr. formand, at det bedste våben mod terrorisme efter min mening er en samlet indsats fra institutionerne - Kommissionen, Parlamentet og Rådet - og civilsamfundet. Vi skal forklare borgerne, at kun en fælles indsats fra institutionernes og samfundets side kan give en virkelig europæisk løsning på terroristernes udfordring, som er en udfordring af os alle sammen. 

Formanden.
   - Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted med det samme. 
Formanden.
   - Vi går nu over til afstemning.

Nicolas Schmit,
    Efter min mening har vi lige nu haft en meget nyttig og berigende debat om behovet for at bruge alle tilgængelige midler til at bekæmpe terrorisme, på betingelse af at vores grundlæggende rettigheder og friheder bevares. Som jeg lige har sagt, skal vi for enhver pris opretholde denne ligevægt.
En række lande ønsker at oprette et system, der skal tage fat på de ressourcer, som terroristerne råder over. Vi ved, at terrorister anvender alle typer tilgængelig teknologi på en mere og mere avanceret måde. Dette initiativ er derfor værd at følge op på og undersøge nærmere, da det ville give os et mere effektivt middel til at imødegå anvendelse af sådanne teknologier, særlig via internettet.
Jeg vil imidlertid understrege, at opbevaring af oplysninger skal gå hånd i hånd med respekt for privatlivet og databeskyttelse. Der skal opretholdes en ligevægt mellem sikkerhed og frihed. Vi skal imidlertid ikke uden videre berøve os selv muligheden for at anvende midler, som under visse omstændigheder - og her tænker jeg igen på den 11. maj 2004 - kunne betyde, at menneskeliv bliver reddet, måske snesevis, hundreder eller endog tusinder af liv. 
Formanden.
   - Det betyder derfor, at Rådet ønsker at fastholde sit forslag.
Derfor henvises forslaget i henhold til forrretningsordenens artikel 52, stk. 3, til fornyet behandling i det ansvarlige udvalg med rådsformandens bemærkninger. 

Martine Roure (PSE ).
   - Hr. formand, jeg gør Dem opmærksom på, at vi har trukket ændringsforslag 14 til betragtning Q tilbage. 

Vytautas Landsbergis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, betragtning C bør ændres ved tilføjelse af nogle få simple ord, da der først og fremmest er behov for en klar definition af politisk terror og terrorisme. Det betragter jeg som en logisk bemærkning, da man ikke kan sige, at det er bedre ikke at have en definition, eller at det ikke kan betale sig. Jeg beder Dem derfor støtte dette ændringsforslag.


Giusto Catania (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg bad om ordet før afstemningen om ændringsforslaget, som faktisk er en gentagelse af det punkt, der allerede er vedtaget. Parlamentet har fordømt forebyggende krig to gange, og det er efter min mening et godt tegn. 
Formanden.
   - Ændringsforslag 1 er blevet sat til afstemning og er blevet vedtaget.
Sarah Ludford (ALDE ).
   - Hr. formand, i samklang med hr. Díaz de Mera García Consuegra, som har stillet dette ændringsforslag, og i anerkendelse af, at Den Socialdemokratiske Gruppe også stillede et tilsvarende mundtligt ændringsforslag, foreslår jeg, at der efter "handel med narkotika og våben og menneskehandel" tilføjes "og finansiering ved pengeafpresning, herunder den såkaldte revolutionsskat". 
Rosa Díez González (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil bare sige, at vi overtager Baroness Ludfords ændringsforslag, og derfor stiller vi ikke noget mundtligt ændringsforslag. Vi synes, at hendes ændringsforslag er perfekt, og vi støtter det.
Formanden.
   - Dette ændringsforslag bliver således tilføjet i ændringsforslag 4, og sidstnævnte ændringsforslag, der er blevet ændret to gange, bliver sat til afstemning. 

Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
    Anne Laperrouzes betænkning fastlægger ligesom Kommissionens forslag prioriteringerne for de transeuropæiske net på energiområdet som en følge af etableringen af et indre energimarked, der er mere åbent og konkurrencepræget, styret af principperne om fri konkurrence. Det er som bekendt gennemførelsen af den såkaldte Lissabon-strategi, der har begrundet privatiseringerne i denne sektor, hvilket vi altid har været imod.
Selv lejlighedsvise bestræbelser for at beskytte forbrugerne og anvende vedvarende energi underordnes konsekvent markedets lov, dvs. de økonomiske enheders og de multinationale virksomheders interesser i denne sektor, hvilket vi er imod.
Dog tales der selvfølgelig om forsyningspligt og offentlige serviceforpligtelser, men kun for at understrege, at anlæg og vedligeholdelse af energiinfrastrukturen - som defineret af Kommissionen ud fra medlemsstaternes ønsker og projekter - skal sikre, at det indre energimarked kan fungere effektivt, under hensyntagen til procedurerne for høring af de berørte befolkninger og uden at berøre de strategiske mål og førnævnte forpligtelser, som Europa-Parlamentet har fået tilføjet. Alligevel er beløbsrammen meget begrænset. 
Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
    Vi taler for, at EU-landene skal samarbejde i grænseoverskridende spørgsmål, hvor EU-samarbejdet bidrager med en merværdi i forhold til det, som kan opnås i forbindelse med eksisterende internationale samarbejdsstrukturer. Vi har valgt at stemme ja til betænkningen om transeuropæiske energinet som helhed, da dette er et vigtigt grænseoverskridende europæisk spørgsmål.
Vi støtter de ændringsforslag, som åbner for begrænset topstyre. Vi bifalder tanken om at anvende EU's eksisterende strukturfonde til finansiering af de omkostninger, som denne type samarbejde indebærer. 
Sérgio Marques (PPE-DE ),
    Jeg takker Anne Laperrouze for hendes særdeles relevante betænkning om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets beslutning om retningslinjer for de transeuropæiske net på energiområdet og om ophævelse af beslutning nr. 96/391/EF og nr. 1229/2003/EF, som jeg støtter, især fordi der foreslås fælles regler for det indre marked for naturgas og elektricitet, hvor der tages hensyn til miljøet, og hvor forsyningssikkerheden for elektricitet i de enkelte medlemsstater, regioner og territorier garanteres.
Indlemmelsen af nye medlemsstaters energinet i de transeuropæiske net vil utvivlsomt fremme samhørighedsproceduren i det udvidede EU. Ved anlæg af ny infrastruktur og vedligeholdelse eller udvidelse skal indvirkningen på miljøet og området som helhed dog tages i betragtning, ligesom fremgangsmåden for underretning og forudgående høring af befolkningerne skal overholdes i henhold til Fællesskabets og medlemsstaternes lovgivning.
Afhængigheden af en enkelt energiforsyningskilde kan få følger for EU's eksterne politik og mindske EU's rolle som global partner. Derfor er det afgørende for den europæiske industris teknologiske fremskridt, at der udvikles alternative energikilder. 

Daniel Caspary, Werner Langen og Herbert Reul (PPE-DE ),
   Det er af forskellige grunde en vigtig målsætning at øge energieffektiviteten.
Derfor støtter vi alle fornuftige bestræbelser på at anvende energi effektivt. Den foreliggende Rothe-betænkning opfylder imidlertid kun disse kriterier i meget begrænset omfang - der er for meget bureaukrati, for meget centralisme og tvivlsomme metoder til at øge energieffektiviteten i Europa.
Trods vores betænkeligheder stemmer vi for betænkningen under førstebehandlingen, fordi benchmarkingmodellen, som vi foretrækker, er bevaret som en mulighed. Vi opfordrer Rådet og Kommissionen til at tage benchmarkingmodellen op i stedet for de generelle procentmål og hurtigt træffe de nødvendige forberedelser til at gennemføre denne model, så de generelle procentmål bliver overflødige også i indføringsperioden.
Hvis dette ikke bliver taget op, vil vi under andenbehandlingen stemme imod disse bindende procentmål. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
    Det siger sig selv, at det er positivt at opnå større energieffektivitet i slutanvendelserne og at tilstræbe målet med 20 % vedvarende energi af EU's samlede energiforbrug i 2020. Vi støtter derfor de foranstaltninger, der sigter mod dette mål, og vi har derfor også stemt for de fleste af ordførerens forslag.
Det er interessant at konstatere, hvordan man i Europa-Parlamentet mener, at den offentlige sektor skal foregå med et godt eksempel, og derfor opstiller mere ambitiøse mål for denne sektor.
Vi er derimod ikke enige i, at man af hensyn til større energieffektivitet skal fastholde liberaliseringen af markedet, herunder forbruget i husholdningerne, fra juli 2007, som ordføreren siger det i nogle forslag, som vi derfor har stemt imod. 
Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
    Øget energieffektivitet er en vigtig del af strategien for at opnå Kyoto-protokollets målsætninger. Vi mener dog ikke, at EU skal angive detaljerede energibesparelsesmål, eller hvordan disse skal opnås. EU kan og bør gribe ind i ægte grænseoverskridende miljøspørgsmål, men skal ikke diktere målsætninger i energipolitikken. Vores nej til Parlamentets betænkning indebærer ikke en støtte til Kommissionens oprindelige forslag. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
    Hvis vi - som vi bør - ønsker en reel energibesparelse, der ændrer på den konstante tendens til et stadig større energiforbrug både i udviklingslandene og i de udviklede lande, bliver en af vores største opgaver at advare borgerne om følgerne af et for stort energiforbrug. Bevidsthed om problemerne er det første skridt hen imod tilslutning til de nødvendige løsninger.
De her fremsatte forslag, især de, der sigter på at øge såvel de offentlige som de private forbrugeres bevidsthed om fordelene ved større energieffektivitet, vil være af stor nytte i den retning. 

Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
    Vi er åbne over for tanken om, at EU-landene skal oprette en webbaseret portal, hvor medlemslandene stiller relevante miljøindikatorer til rådighed.
Vi er kritisk indstillet over for de formuleringer, som åbner for, at EU skal gennemføre lignende foranstaltninger på andre politiske områder. Ordføreren har ikke tydeligt specificeret, hvilke områder der er aktuelle og i hvilken udstrækning. Endvidere er vi af den opfattelse, at betænkningen er alt for detailreguleret, og at medlemsstaterne opfordres til at stille data til rådighed på alt for mange områder. De geografiske forudsætninger varierer mellem medlemslandene. Dermed er det ikke de samme typer oplysninger og indikatorer, der er relevante for samtlige lande.
Af ovenstående grunde har vi valgt at stemme nej til Parlamentets betænkning. Vi mener, at Kommissionens forslag er mindre vidtgående og bedre formuleret end det, der er fremlagt i Parlamentets betænkning. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
    Informationsudveksling mellem medlemsstaterne er ikke blot meget vigtigt for at opbygge et bredt og grundfæstet tillidsforhold mellem alle, men har naturligvis også et nyttigt formål i sig selv. I det foreliggende tilfælde er både den information, der tilvejebringes på denne måde, og dens anvendelse grænseoverskridende. Jeg støtter derfor selvfølgelig, at udvekslingen fremmes.

Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
    Junilisten støtter institutionel konkurrence og beklager derfor, at Kommissionen har ment, at det var nødvendigt også at regulere dette marked. I dag gælder den lovgivning, hvor genforsikringen tegnes, hvilket betyder, at markedsaktørerne selv vælger, hvilken lovgivning der passer bedst. Direktivet er ikke primært en beskyttelse for borgerne, men hensigten med det er at udstede bestemmelser for finansielle institutter og for handel mellem virksomheder (B2B). Disse aktører udfører dagligt deres egne risikovurderinger og har ikke behov for yderligere EU-lovgivning.
Uden mulighed for at stemme mod Kommissionens forslag vælger vi derfor hverken at stemme for eller imod. 
Ian Hudghton (Verts/ALE ),
    Som jeg også gjorde i udvalget, støtter jeg i dag kompromispakken, som blev anbefalet os i Skinner-betænkningen.
Finansielle tjenesteydelser bidrager i betydelig grad til Skotlands økonomi, og genforsikring, påvirker både direkte og indirekte skotske virksomheder og forbrugere.
Jeg bifalder dette forslag, som er et skridt på vejen mod en ordning for udbud og regulering af genforsikring i hele Europa og udgør en mulighed for at tackle situationen i USA, hvor store beløb er bundet på grund af kravet om sikkerhedsstillelse, som medfører ekstra omkostninger, der for nærværende lægges over på forbrugerne.
Jeg vil gerne rose ordføreren for hans arbejde med dette dokument. 

Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
    Vi har stemt for denne betænkning, fordi vi mener, at den forbedrer Kommissionens forslag, bl.a. ved at medtage nogle af de forslag, som vi har stillet. På nogle punkter kunne man godt være gået videre, navnlig med hensyn til de beløb, som moduleringen skaber, og disses anvendelse i støtteforanstaltninger for land- og skovbrugssektorer og øget støtte til de landbrugere, der modtager mindst. Det vil være positivt, hvis Kommissionen i hvert fald tager hensyn til denne beslutning.
Der hersker tvivl om, hvorvidt programmet for støtte til udvikling af landdistrikter skal omfatte naturbeskyttelsesforanstaltninger og Natura 2000, især fordi det er uklart, om det indebærer en reduktion i midlerne til landdistriktsudvikling. Den igangværende diskussion om de finansielle overslag peger ikke i nogen anden retning, og alting tyder på, at de reduceres, så følgen bliver en politik, der ikke fremmer den sociale og økonomiske samhørighed, beskæftigelse og social integration.
Det er velkendt, at vi modsætter os medfinansiering og liberalisering af landbrugsmarkedet, fordi det vil være til skade for en udvikling af landdistrikterne, der fastholder befolkningen, støtter familielandbruget og de små og mellemstore bedrifter, og som hviler på respekten for den karakteristiske mangfoldighed i EU's forskellige medlemsstater. 
Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
    Vi er fuldstændig imod denne betænkning og mener, at den er helt absurd i de enkelte afsnit. Betænkningens forslag om at øge bevillingerne i forhold til Kommissionens forslag kan vi absolut ikke støtte. Vi spørger os selv, hvorfor medlemslandene ikke kan udvikle deres landdistrikter selv. Eller er den generelle vilje med hensyn til ELFUL, at man ønsker, at andre skal betale regningen?
Der kan anføres fordelingspolitiske grunde til, at de rige lande hjælper de fattige lande i EU, men anvendelsen af denne støtte bør de sidstnævnte lande selv bestemme over.
I ændringsforslag 29 henvises til traktaten om oprettelsen af en forfatning for Europa. Dette forslag har nu spillet fallit, og der kan ikke længere henvises hertil. 
Ian Hudghton (Verts/ALE ),
    Jeg hilser denne betænkning og ordførerens bemærkninger om at sikre en sund økonomi i landdistrikterne velkommen.
Et fremgangsrigt landbrug og skovbrug i Skotland er afgørende for vores mange landsbysamfunds eksistens. Skotlands geografi indebærer, at mange af vores landdistrikter er ugunstigt stillede områder, som kræver specifikke støtteforanstaltninger.
EU-støtte kan spille en vigtig rolle i at hjælpe virksomheder i landdistrikterne med at klare de mange konkurrencemæssige udfordringer. Jeg håber, at EU's kommende budget vil tage tilstrækkelig højde for programmer til udvikling af landdistrikter, og at Det Forenede Kongeriges og Skotlands regeringer vil være i stand til at høste fordelene fuldt ud. 
Sérgio Marques (PPE-DE ),
    Jeg takker Agnes Schierhuber for hendes meget relevante betænkning om forslag til Rådets forordning om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL).
Jeg er enig med ordføreren i, at Europa-Parlamentet bør modsætte sig forsøget på at mindske midlerne til udvikling af landdistrikterne.
Hvad angår intensitet af støtten til regionerne i den yderste periferi, mener jeg, at den i hvert fald bør være som nu. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
    Der er endnu ikke truffet beslutning om en af de vigtigste sider af den fælles landbrugspolitik, dens finansiering. Jeg stemmer derfor for denne betænkning uafhængigt af, hvilket resultat der kommer ud af diskussionen om de finansielle overslag.
Den europæiske politik på dette område skal faktisk i højere grad dreje sig om landdistrikterne end blot om landbruget og bør omfatte en række foranstaltninger og opgaver, der danner en sammenhængende politik for området som helhed. Det er mit synspunkt, og det er i det væsentligste også det synspunkt, som betænkningen fremfører.
Denne politiks finansiering bør afklares i forbindelse med diskussionen om de finansielle overslag, hvor vi vil få lejlighed til at vurdere, hvilke beløb der bør afsættes. For indeværende skal jeg blot udtrykke min tilslutning til en forenklet model, hvis formål er en sammenhængende politik for et område, der, selv om det ikke er hverken ét eller ensartet, dog er tilstrækkelig afgrænset til at blive behandlet som en helhed. 
Andreas Mölzer (NI ).
   - Hr. formand, en undersøgelse viser, at regeringerne i 2005 har brugt over 191 milliarder dollars på kampen mod terror. Disse udgifter skal mangedobles i de kommende 10 år. 44 % af dem bruges af USA bl.a. til militære og politimæssige foranstaltninger. Resultaterne af den hidtidige bekæmpelsesstrategi er imidlertid noget tvivlsomme. Det mest fremtrædende eksempel på disse tvivlsomme resultater er Irak, der som følge af krigen er avanceret til udklækningssted for terrorismen.
Hidtil har vi nøjedes med at behandle symptomerne i stedet for at tage fat ved ondets rod. Derfor kan ekstremister takket være den hidtidige uvidenhed og fejlvurdering af islam vinde stadig flere medlemmer for deres sag, bl.a. fra de lavere lag i den muslimske befolkning. Det er her, vi skal sætte ind og gå nye veje med nye måder at tænke på. 

Charlotte Cederschiöld, Christofer Fjellner, Gunnar Hökmark og Anna Ibrisagic (PPE-DE ),
    Den moderate delegation har i dag stemt for denne betænkning. Vi er dog imod oprettelsen af et europæisk kriminalregister, hvilket vi gerne vil understrege. 

Inger Segelström (PSE ),
    Formålet med det forslag om opbevaring af trafikdata, som er blevet præsenteret af Sverige, Irland, Frankrig og Storbritannien, er at forbedre det strafferetlige samarbejde. Vi støtter det formål fuldt ud, da det er vigtigt, at medlemsstaterne og Fællesskabet stiller tilstrækkelige værktøjer til rådighed for de retshåndhævende myndigheder i deres arbejde.
Sverige har haft stor succes med sin kriminalitetsbekæmpelse og opklaring af alvorlig kriminalitet ved at anvende opbevarede trafikdata. Det samme er tilfældet for visse andre medlemsstater. Dog er nødvendigheden af og rimeligheden i forslaget til rammeafgørelse ikke blevet belyst tilstrækkeligt af de fire medlemsstater. Derfor er det nødvendigt, at de fire medlemsstater og/eller Kommissionen vender tilbage med gode eksempler på, at opbevaring af trafikdata har haft stor betydning for forebyggelse, efterforskning og opdagelse af samt strafforfølgelse for kriminalitet og strafbare handlinger inklusive terrorisme, og tydeligt påviser rimeligheden i og behovet for lovgivning på området i relation til de eventuelle integritetskonsekvenser, det ville få. 

Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
    Junilisten er for et øget samarbejde mellem medlemsstaterne for at bekæmpe terrorisme og anden grov grænseoverskridende kriminalitet. Imidlertid er dette spørgsmål, som vedrører det mellemstatslige politisamarbejde og det retslige samarbejde, altså spørgsmål under tredje søjle. De skal afgøres af medlemsstaterne i Rådet og ikke af overstatslige EU-institutioner. Vurderingen af forhandlingsresultatet og kravet om ansvar påhviler således de nationale parlamenter - ikke Europa-Parlamentet. Junilisten kan derfor ikke støtte Parlamentets ændringsforslag, selv om vi kunne have støttet indholdet af flere af dem, hvis vi havde siddet i rigsdagen.
Hvad angår betænkning A6-0162/2005, støtter vi Sveriges initiativ i Rådet til en rammeafgørelse om forenkling af udvekslingen af oplysninger og efterretninger mellem medlemsstaternes retshåndhævende myndigheder i EU. 

Anna Hedh (PSE ),
    Vi støtter hr. Böschs betænkning om bekæmpelse af svig i de fleste afsnit. At forskellige afgiftssatser for tobak i EU's medlemsstater giver problemer med cigaretsmugleri, er et kendt faktum, hvilket nævnes i punkt 33 og 36. Vi er enige i disse påstande, men vi går derimod ikke ind for en yderligere sænkning af tobaksafgifterne. Reducerede priser på tobak øger forbruget og påvirker folkesundheden negativt. Vi tror, at der findes en bedre måde at håndtere problemet med smugleri på. Vi kan heller ikke støtte, at toldmyndighederne skal udstyres med mobile enheder, eller at det europæiske agentur for operativt samarbejde ved de ydre grænser også skal beskæftige sig med toldefterforskning. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
    Trods det tekniske præg, som man har forsøgt at forlene denne betænkning med, har den en klar politisk vinkel i og med den "åbne og konkurrenceprægede markedsøkonomi", som uden forbehold ønskes gennemført.
På disse områder er grundlæggende politiske problematikker hele tiden til stede, hvilket fører til, at spørgsmål, der er eller kan være politisk forskellige, blandes sammen.
Beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser ved kontrol af forvaltningen for ødselhed og svig tilhører ikke samme område som bekæmpelse af svig (selv om der er en fælles zone, hvad angår svig inden for "Fællesskabernes" organer), der især giver sig udtryk i forskellige typer skatteunddragelse, parallel og sort økonomi samt smugleri af alskens art.
Blandt de mange punkter i betænkningen, som kunne trækkes frem, skal nævnes, at man giver staterne et større ansvar, mens man samtidig fjerner funktioner fra dem ved at nedkvalificere og overføre arbejdstagere fra offentlig tjeneste og ved at lade private enheder påtage sig nogle af disse opgaver.
I forbindelse med dette vigtige spørgsmål vil jeg gerne udtrykke kritik af den "overdragelse af opgaver fra EU's offentlige tjenester til private firmaer", som fremføres i betænkningen. 

Carl Lang (NI ),
    Terrorisme var engang den kommunistiske revolutionære internationales våben. Det anvendes nu af den islamiske revolutionære internationale, hvis mål er at ødelægge den vestlige civilisation og at oprette islamiske republikker over hele verden og særlig i Europa. Med den muslimske masseindvandring har de europæiske regeringer faktisk importeret den politisk-religiøse borgerkrig, der raser i Nordafrika og Mellemøsten, til Europa.
Ved hjælp af voldelig eller ikke-voldelig terror ønsker muslimerne på den ene side at kontrollere de muslimske masser for at anvende dem i revolutionen og på den anden side at lamme de europæiske lande. Aznar-regeringens valgnederlag i Spanien, som blev anset for at være fjendtlig over for muslimer, et par dage efter de marokkanske indvandreres angreb den 11. marts 2004, var et led i denne strategi. Det samme gælder mordet på den hollandske filminstruktør Theo van Gogh.
Krav om at bære det muslimske hovedtørklæde og indføre halalmenuer i skolekantinerne er de første stadier i denne omvæltningsproces. Masseterrorisme er den endelige fase i denne proces.
Indtil vi har erkendt det reelle i denne fare, vil muslimske terrorister fortsætte deres revolutionære jihad. 
Charlotte Cederschiöld, Christofer Fjellner, Gunnar Hökmark og Anna Ibrisagic (PPE-DE ),
    Den moderate delegation har i dag stemt imod oprettelsen af en europæisk anklagemyndighed som foreslået af Rosa Díez Gonzáles i betænkningen om forslag til Europa-Parlamentets henstilling til Rådet om EU's handlingsplan for bekæmpelse af terrorisme.
Den moderate delegation mener, at anklagemyndigheder skal befinde sig på nationalt niveau. 

Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
    Forebyggende arbejde, beredskab og indsats i forbindelse med terrorangreb udgør vigtige og nødvendige foranstaltninger. At dette arbejde skal føre til, at EU skal definere og gennemføre et europæisk politisk projekt, er dog ikke rimeligt. Terrorismens ofre kan støttes på en bedre måde end ved at oprette yderligere EU-myndigheder. Vi er desuden imod at udnytte terrorhandlinger og andre tragiske hændelser til at udvide EU-institutionernes magt og indflydelse.
Derfor har Junilisten stemt nej til betænkningen. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
    Betænkningen ser ikke på terrorismens dybereliggende årsager, f.eks. den forværrede internationale situation, de internationale forbindelsers militarisering og den heraf følgende voldsspiral, aggressionerne imod staternes og folkenes suverænitet - statsterrorismen - den hæmningsløse kapitalistiske udbytning, den umenneskelige forværring af den sociale ulighed og millioner af mennesker, der lever under forfærdelige vilkår.
Med henvisning til den såkaldte bekæmpelse af terrorismen ønsker man at oprette og styrke et veritabelt informationsnetværk sideløbende med sikkerhedsorganisationer, der skal centraliseres på EU-niveau, idet man søger at omgå det suveræne samarbejde mellem stater ved at gennemtvinge "overnationale" strukturer. Det befordrer undertrykkende foranstaltninger som led i bredere strategier med permanent brug af vold, våbenkapløb og økonomisk-finansiel dominans, så en uretfærdig verdensorden kan vare evigt.
Derfor de uacceptable aftaler mellem EU og USA om udveksling af personlige oplysninger, den uacceptable kriminalisering af organisationer, der kæmper for respekt for et folks grundlæggende rettigheder, herunder ret til suverænitet og uafhængighed, eller den uacceptable aggression imod suveræne lande.
Derfor har vores gruppe stemt imod. 
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ),
    Den pakke bestående af otte betænkninger, som præsenteres for Europa-Parlamentet i dag, er en præcisering af EU's såkaldte strategi for bekæmpelse af terrorisme, som har til formål at styrke den politik, der tjener kapitalens interesser over for den voksende folkelige bevægelse og befolkningernes modstand mod imperialismen.
Oreja-betænkningen forsøger at dokumentere behovet for at optrappe denne politik og føre den videre til næste stadie med forebyggende aktion mod terrorisme i tråd med den amerikanske, imperialistiske doktrin om forebyggende krig.
Samtidig indfører den på en fiks måde, ved at udnytte den "islamiske terrorisme", en udvidet definition af terrorhandling og terrorgrupper, hvor den naturligvis hentyder til de bevægelser og organisationer, der sætter spørgsmålstegn ved eller kæmper for at ændre på den nuværende situation.
Det er helt tydeligt, at også denne betænkning forsøger at skabe en atmosfære, hvor man vildleder arbejdstagerne ved at opstille terrorisme som den største fare, så man opnår accept af de enerådige foranstaltninger, der foreslås, og opnår befolkningens samtykke til at udarbejde nye repressive organer og mekanismer.
Europas arbejdstagere og befolkninger vil besvare EU's ihærdige forsøg på at intensivere de repressive foranstaltninger og mekanismer rettet mod den folkelige bevægelse med ulydighed og opsætsighed på nationalt plan, og de vil intensivere deres kamp og koordinering for at vælte dem. 
Tobias Pflüger (GUE/NGL ),
   Også Oreja-betænkningen A6-0166/2005 "Europa-Parlamentets henstilling til Det Europæiske Råd og Rådet om bekæmpelse af terrorangreb: forebyggelse, forberedelse og reaktion" (2005/2043(INI)), som er en del af den antiterrorpakke, som Europa-Parlamentet har vedtaget i dag, sigter mod at skabe et retligt område til bekæmpelse af terror også ved hjælp af gensidig anerkendelse af domme, politimæssige foranstaltninger og udveksling af politiets og sikkerhedstjenesternes informationer. Det betyder, at de grundlæggende rettigheder risikerer at komme til kort. Samtidig er kritikken af denne fremgangsmåde vokset i medlemsstaterne siden indførelsen af den europæiske arrestordre. Formuleringen om "gensidig anerkendelse", som ved første øjekast ser ret harmløs ud, har vidtrækkende konsekvenser. Det ses allerede af de første erfaringer med denne arrestordre. Hvis en person skal udleveres til et andet EU-medlemsland, er der ikke længere mulighed for retslig efterprøvelse af sagen.
Særligt kritiske punkter i Oreja-betænkningen er
- den tilstræbte "udveksling af informationer mellem diverse politi- og sikkerhedstjenester";
- den tilstræbte "udveksling af informationer om mistænkte terrorister og deres organisationer med tredjelande og internationale organisationer";
- støtten til en voksende specialisering "af Europol og Eurojust i kampen mod terror".
I denne forbindelse er demokratisk kontrol af de retsforfølgende myndigheder, effektiv databeskyttelse og horisontal magtdeling ildeset. 

Athanasios Pafilis (GUE/NGL ),
    Betænkningen er helt i overensstemmelse med forsøget på at bruge terrorisme som påskud til at vildlede og skræmme befolkningerne.
Den godtager Kommissionens meddelelse om dette emne, hvor medlemsstaterne opfordres til (også i samarbejde med private security-firmaer) at udarbejde lister over anlæg, der anses for "kritisk infrastruktur" (privat, offentlig, almennyttig) inden for følgende områder: energi, kommunikation, bankvæsen, sundhedsvæsen, fødevaresektoren, vandforsyning, transport, offentlig forvaltning osv. Storindustrien - som private og som sammenslutninger (f.eks. den græske industrisammenslutning) - opgraderes til ligeværdige partnere til staten på et område, der (i hvert fald formelt) hører under statens eksklusive kompetence. De vil få adgang til alle oplysninger om eventuelle trusler om "terroranslag" og skal være med til at udforme antiterrorstrategien! Alt dette vil blive inddraget under et "europæisk program for beskyttelse af kritisk infrastruktur" (EPCIP), og til indsamling og udveksling af alle oplysninger, der kan bidrage til tidlig varsling af kriser, vil der blive oprettet endnu et spionnetværk (ARGUS).
Sammen med den europæiske terrorlov tager ovennævnte foranstaltninger sigte på bl.a. at skabe forudsætninger for, at enhver form for kamp, der anvendes i arbejderbevægelsens og græsrodsbevægelsens modstand, kan anses for terrorhandlinger.
Ordførerens forsøg på også at inddrage risici for naturkatastrofer og hans omtale af respekt for menneskerettighederne er blot et alibi for at få de nye, enerådige foranstaltninger gennemført. 

Charlotte Cederschiöld, Christofer Fjellner, Gunnar Hökmark og Anna Ibrisagic (PPE-DE ),
    Den moderate delegation har i dag stemt imod oprettelsen af et europæisk kriminalregister. Vi har af samme grund stemt imod hele betænkningen. 

Luís Queiró (PPE-DE ),
    Terrorismen er dette århundredes diktatur, og kampen mod den må føres uden ophør.
I løbet af de seneste år har begivenhederne ført til en stigende bevidsthed, som ikke er blevet svækket eller afgørende har mistet fokus, hvilket denne debat har vist.
Vi er klar over, at der foreligger en trussel mod vores livsform, mod vores samfund, mod dets frihed. Vi er også klar over, at vores største dyder - frihed, respekt for individet, solidaritet og andre - kan være en svaghed i kampen mod terrorismen. Derfor må vi konstant søge at bevare balancen mellem det, som vi skal ofre, og det, som vi skal vinde, for at bevare vores livsform.
I denne sammenhæng skal plenarforsamlingens debat om denne og de øvrige betænkninger ses under ét. Den viser de fremskridt, der er sket, den omfattende indsats, der er gjort, de vanskeligheder, der er fundet, de ændringer og forbedringer, der skal foretages, og den har advaret om utilstrækkeligheder, der stadig findes, men der er også blevet sendt et klart signal om bevidsthed. Bevidsthed om fare, bevidsthed om nødvendig handling, men også bevidsthed om det, der hverken kan eller skal sættes på spil, heller ikke i kampen mod terrorismen. 


Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0153/2005) af Böge for Det Midlertidige Udvalg om Politikudfordringer og Budgetmidler i det Udvidede EU 2007-2013 om politikudfordringer og budgetmidler i det udvidede EU 2007-2013 (2004/2209(INI)).
Selv om man ikke skulle tro det, er dette et spørgsmål, der har enorm betydning for Unionens fremtid.
Jeg går ud fra, at det usædvanligt ringe fremmøde skyldes en eller anden begivenhed, sikkert at de politiske grupper holder møde, for formandskabet må give udtryk for sin overraskelse over denne situation, hvor der synes at være en sjælden enighed mellem alle grupperne, eftersom fremmødet på dette plenarmøde er så dårligt til en forhandling, der er så vigtig. Jeg kan blot beklage det og spørge mig selv om årsagen til det. Hvis det kun var en gruppe, hvor fraværet var så udtalt, ville der måske være en god grund til det, men eftersom det er alle grupperne på en gang, må man spørge sig selv hvorfor.
Vi kan i hvert fald ikke hæve mødet. Hr. Barroso, hr. minister, vi fortsætter. Medierne vil uden tvivl referere det, De siger til os.
Reimer Böge (PPE-DE ),
   Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, hr. formand for Rådet, kære kolleger, jeg vil knytte an til det, De netop var inde på, hr. formand. Det kan jo godt være, efter at Det Midlertidige Udvalg har vedtaget min betænkning med to tredjedeles flertal, at vi kan forvente et lignende resultat i morgen, og at trykket dermed er taget lidt af kedlen.
Med beslutningen den 15. september om at nedsætte et midlertidigt udvalg fik dette udvalg til opgave at udarbejde en forhandlingsposition om politikudfordringer og budgetmidler i det udvidede EU. Efter syv måneders arbejde fremlægger vi nu vores forslag til en forhandlingsposition for Europa-Parlamentet for Dem. Det har kun kunnet lade sig gøre at nå frem til dette resultat med to tredjedeles flertal i Det Midlertidige Udvalg, fordi der trods alle de modsætninger, som nok stadig eksisterer, har været et meget tæt og tillidsfuldt samarbejde.
Derfor vil jeg først takke Dem, hr. formand, som formand for Det Midlertidige Udvalg, og jeg vil rette en særlig tak til koordinatorerne og de meget engagerede kolleger, som har stået for udtalelserne fra de rådgivende udvalg. Jeg takker Dem alle varmt for dette månedlange gode samarbejde. Jeg vil også rette en særlig tak til medarbejderne i sekretariatet, som alle har ydet et helt fantastisk arbejde for os alle.
Med denne betænkning kan vi hævde, at vi med 22 arbejdsdokumenter, som vi har diskuteret, med diskussioner med 17 rådgivende udvalg og - det lægger jeg stor vægt på - også høringer med delegationer fra de nationale parlamenter, som vi har gennemført, er den institution, som mest omhyggeligt og intensivt har analyseret og vurderet indholdet i Kommissionens forslag. Dermed er det resultat, som vi forelægger for Dem i dag, en bæredygtig og sammenhængende samlet løsning.
Uden Parlamentets samtykke vil der ikke komme nogen finansielle overslag. Vi ønsker en løsning, men ikke for enhver pris. I nogle dele følger vi Kommissionens forslag, hvor vi mener, de er rigtige, særligt inden for Lissabon-strategien for mere vækst og beskæftigelse. Vi skærer ned de steder, hvor det er fornuftigt, uden at det truer integrationsprocessen. Vi opstiller vores egne politiske prioriteter, og vi vil ikke kun diskutere de nøgne tal, men helt nødvendigt forbedre de årlige rammebetingelser for budgettet med henblik på at forenkle programmerne. Vi har forsøgt at finde en vej i spændingsfeltet mellem merværdi og subsidiaritet, hvor vi samtidig også altid er forpligtet til at overholde budgetdisciplinen.
Vi går ind for en parallelitet mellem de finansielle overslags løbetid på den ene side og Europa-Parlamentets mandatperiode samt Kommissionens embedsperiode på den anden side med henblik på at opnå demokratisk legitimitet. Vi ønsker en obligatorisk forenkling af programmerne og en reform af finansforordningen, og vi insisterer på, at Parlamentets rettigheder respekteres helt principielt og grundlæggende i forbindelse med den nye lovgivning om de flerårige programmer på hvert enkelt punkt - eksempelvis også på det udenrigspolitiske område.
Der vil kun kunne findes en løsning på udgiftssiden, hvis der samtidig findes kort- og langsigtede løsninger i forbindelse med EU's egne indtægter og korrektionsmekanismer med henblik på en forbedring af budgettets interne balance. Når vi kræver mere forskning og udvikling samt livslang læring, så er det, hvad borgerne forventer af os. Når vi samtidig siger, at vi står ved samhørighedspolitikken - vel vidende, hvordan det debatteres i Rådet for tiden - og samtidig må konstatere, at vi i de aktuelle debatter i Rådet om unionsborgerskabet - beskyttelse af borgerne internt, beskyttelse af de ydre grænser - og i spørgsmålet om EU som global partner åbenlyst har at gøre med en kronisk underfinansiering af fremtidsorienterede politiske områder, så vil dette blive en af de vanskelige forhandlinger, som vi vil skulle føre med Rådet.
I lyset af denne vanskelige debat og erfaringen med Agenda 2000 er et nyt instrument for reserver og fleksibilitet på grundlag af de allerede eksisterende aftaler et helt afgørende emne for os under de forestående forhandlinger. Alt i alt når vi frem til tal, som i sidste ende betyder 1,18 for forpligtelserne og 1,07 for betalingsbevillingerne.
Jeg beder Dem alle om i morgen at stemme for denne betænkning, sådan som Det Midlertidige Udvalg har anbefalet. Det styrker vores forhandlingsposition. Vi giver også Kommissionen flere muligheder for at udforme tingene i den vanskelige europæiske integrationsproces. Ved hjælp af de finansielle overslag bør det - om ikke helt, så dog i det mindste delvis - lykkes at sende et vigtigt signal om et mere borgernært og fremtidsorienteret Europa.
Nicolas Schmit,
    Hr. formand, jeg er meget glad for at få mulighed for at henvende mig til Parlamentet her i eftermiddag, inden De skal stemme om beslutningen om de kommende finansielle overslag. Det luxembourgske formandskab har i medfør af Parlamentets traktatfæstede budgetbeføjelser lagt stor vægt på at opretholde en åben og uforbeholden dialog med Parlamentet på dette område. Dette spørgsmål er et af de vigtigste, Unionen i dag står over for. Det skal afgøres på et tidspunkt, hvor EU ikke kan tillade sig at begå nogen fejltagelser. 
Jeg ønsker ligeledes at give udtryk for min anerkendelse af det arbejde, der er blevet udført i Det Midlertidige Udvalg om Politikudfordringer og Budgetmidler i det Udvidede EU, som De, hr. formand, har været formand for. Jeg takker desuden ordføreren for det arbejde, han har udført. Deres bidrag til denne komplekse og mildest talt politisk følsomme debat har været uhyre vigtig af to årsager. For det første har Parlamentet udvist realisme og anlagt en kohærent tilgang. For det andet har De med denne betænkning og denne beslutning på sin vis afstukket hovedretningslinjerne for de forhandlinger, der følger efter forhandlingerne i Rådet, og som i sidste ende er lige så afgørende for de finansielle overslag som den kommende uges forhandlinger i Det Europæiske Råd. Formandskabet har i øvrigt ved enhver given lejlighed understreget, at denne første forhandlingsrunde i Rådet kun er en første runde, og at de finansielle overslag kun kan opstilles med Parlamentets samtykke.
Hvor er forhandlingerne i Rådet? Lad mig redegøre for, hvordan vi ser situationen i Rådet, og hvordan vi har til hensigt at forberede drøftelserne om dette emne, i særdeleshed i Det Europæiske Råd næste uge. Jeg skal frem for alt understrege, at formandskabet fortsat er fast besluttet på at nå frem til en aftale på Det Europæiske Råds møde i næste uge. Intet burde forhindre os i at nå det vigtige mål og udstyre Unionen med de ressourcer, der er nødvendige for at løse de opgaver, der venter os i de kommende år. En aftale i juni vil være den bedste måde at sende et positivt budskab på og den eneste mulighed for tilstrækkeligt tidligt at fastlægge omfanget af de ressourcer, der er nødvendige for at kunne iværksætte de forskellige lovgivningsmæssige instrumenter og programmer. Unionen bør i dag mere end nogensinde før vise, at den bevarer sin beslutningsdygtighed og fortsat er i stand til at nå et kompromis på et område, der er så afgørende for, at den kan fungere, som de finansielle overslag og derigennem de kommende års budgetpolitik.
De er bekendt med den metode med en forhandlingsramme, som det tyske formandskab benyttede sig af med stor succes under de foregående forhandlinger, og som gjorde det muligt at nå frem til en aftale i Berlin. Denne ramme gjorde det muligt for os gradvist at indsnævre spekteret af løsninger og nå frem til en endelig aftale. Den seneste udgave af denne forhandlingsramme blev fastlagt i sidste uge og vil blive drøftet af udenrigsministrene på det konklave, der afholdes søndag aften. Sideløbende vil formanden for Det Europæiske Råd holde bilaterale møder med de andre stats- og regeringschefer og gennem drøftelser af deres respektive vanskeligheder søge at skabe basis for et kompromis, alle kan acceptere.
Jeg vil fremhæve visse aspekter af denne sidste udgave af forhandlingsrammen. Jeg har desuden nogle bemærkninger til visse punkter i Parlamentets betænkning og beslutningsforslag om de finansielle overslag.
For det første tilkendegav vi allerede inden drøftelserne i Rådet (almindelige anliggender) i april, at et vist antal nedskæringer ville være påkrævet - hvilket nogen finder uheldigt og andre uundgåeligt - på alle områder, hvis vi skulle skabe en balance mellem de meget divergerende synspunkter vedrørende det samlede endelige udgiftsniveau. Det er i øvrigt ikke ganske i modstrid med de overvejelser, De har gjort Dem i udvalget. Den sidste udgave af forhandlingsrammen omfatter for første gang tal for de enkelte udgiftsområder. Samlet set ligger det endelige beløb på 870 milliarder euro, som man er nået frem til, og som udgør ca. 1,06 % af EU's bruttonationalprodukt, tæt på de beløb, man har drøftet. Selv om det samlede beløb er lavere end i Kommissionens oprindelige forslag, repræsenterer tallene i de enkelte udgiftsområder en forhøjelse på mellem 5 % og 18 % om året i forhold til 2006. Man kan således ikke betvivle vores vilje til fortsat at tilvejebringe de ressourcer, der nødvendige for at udvikle Unionens politikker. Det er også korrekt, at de nationale budgetters meget svage vækst, som vi ikke bør overse, uvægerligt vil indvirke på det europæiske budget.
For det andet har Rådets drøftelser især omhandlet udgiftsområde 1 B, dvs. samhørighedspolitikken. Dette udgiftsområde er ikke, som hævdet fra visse sider, blevet reduceret synderligt. Vi har ikke gjort dette udgiftsområde til en minimalistisk budgetpakkes justeringsvariabel. I virkeligheden er formandskabet enigt med Parlamentet i, at samhørighedspolitikken afspejler den interne solidaritet i Unionen. Formandskabet har derfor gjort alt for så vidt muligt at begrænse nedskæringerne på dette område. Overordnet set udgør de udgifter, der er opført i dette udgiftsområde i den sidste udgave af forhandlingsrammen, 0,37 % af EU's bruttonationalprodukt.
Formandskabet har dog foreslået et vist antal ændringer af mekanismerne for tildeling af bevillinger til samhørighedspolitikken. Det har den gjort i forlængelse af forhandlingerne, der generelt - og ikke uden visse vanskeligheder - viste et ønske om at prioritere finansieringer til fordel for de mindst velstillede regioner og medlemsstater. Formandskabet har følgelig valgt en løsning, der tager udgangspunkt i solidaritetsprincippet og sikrer, at ressourcerne ledes der hen, hvor der er mest brug for dem. Det har betydet, at det var nødvendigt at afsætte en lidt højere procentdel af bevillingerne i udgiftsområdet samhørighed til konvergensmålet og tilpasse lofterne, således at bevillingerne anvendes der, hvor der er mest brug for dem. Jeg ved, at visse lande og visse regioner er utilfredse med denne løsning. Formandskabet er lydhørt over for dem. Men selv om det altid er muligt at fortage justeringer - det arbejder vi med hver eneste dag - er der under de nuværende omstændigheder kun en ret begrænset manøvremargin.
For det tredje er formandskabet opmærksomt på, at Det Europæiske Råd i marts opstillede nogle meget ambitiøse mål for at give Lissabon-strategien et fornyet afsæt. Disse mål kræver yderligere finansielle midler. Vi tilslutter os alle målene om øget konkurrenceevne og beskæftigelse. Vi ønsker alle en yderligere udvikling af forskningen i Unionen. Vi ved også, at Unionen skal ledsage de sociale og økonomiske reformer, vi er nødt til at gennemføre. Beskæftigelsen er efter vores opfattelse fortsat et af vores fremmeste mål i lighed med uddannelse og faglig uddannelse. Formandskabet har ganske vist reduceret beløbene i forhold til Kommissionens forslag, men i forhold til den aktuelle periode er vækstraten stadig betragtelig med en årlig reel vækst på 8 %. Der findes næppe et nationalt budget - jeg kender ikke noget - hvor der gøres en så stor ekstra indsats.
Det samme er tilfældet for udgiftsområde 3 A om frihed, retfærdighed og sikkerhed. Dette mål er også prioriteret, fordi det er vores svar på borgernes bekymringer på området. I vores sidste forslag er der foretaget en reel årlig forhøjelse heraf på 18 % i forhold til 2006, hvilket svarer til en forhøjelse over syv år på knap 200 %. Vækstraterne for forbindelserne udadtil, som bl.a. omfatter Unionens mål om et globalt partnerskab, er desuden på 5 % i reelle tal, og vi har ikke, som De, valgt at opføre EUF på budgettet.
For det fjerde indeholder den sidste udgave af forhandlingsrammen lidt mere præcise oplysninger angående indtægterne. Der er ikke tvivl om, at Det Europæiske Råd kun vil blive en succes, hvis man indgår en aftale om både udgifter og indtægter. Formandskabet har i sit forsøg på at finde en løsning taget udgangspunkt i konklusionerne fra Fontainebleau i 1984 - jeg siger ikke, som hr. Juncker, Fontainebluff. Hvad angår indtægterne, vil forhandlingerne kun føre til et resultat, hvis vi finder en tilfredsstillende løsning på spørgsmålet om Det Forenede Kongeriges rabat. I denne forbindelse har formandskabet foreslået, at dette lands rabat i 2007 skal svare til det nominale gennemsnit i den syvårige periode umiddelbart inden den sidste udvidelse og derefter falde fra og med det efterfølgende år. Jeg finder dette forslag retfærdigt, fordi vi alle har forpligtet os til at deltage i den solidariske indsats, Unionens udvidelse indebærer.
Formandskabet har desuden i overensstemmelse med Fontainbleau-konklusionerne vedrørende budgetmæssige skævheder for andre lande fremsat forlag om specifikke foranstaltninger for tre lande, nemlig Tyskland, Nederlandene og Sverige, i perioden 2007-2013. Der er tale om en reduktion af momsbidragssatsen, som formandskabet mere generelt har foreslået fastfrosset på 0,3 %. Inden vi kan få løst indtægtsproblemet, er der helt klart en række detaljer - som ikke altid er mindre væsentlige og ofte meget ømtålelige - vi skal se nærmere på. Formandskabet er ikke desto mindre overbevist om, at denne fremgangsmåde er den mest realistiske, hvis vi skal nå frem til en aftale på sigt. En forudsætning er dog, at alle ønsker at finde en løsning og udviser tilstrækkelig politisk vilje hertil.
Det var de vigtigste elementer i det sidste forslag, medlemsstaterne har fået forelagt, og som vil blive behandlet på søndag i Luxembourg. Det er grundlaget for en aftale i Rådet. Det er derefter op til Rådet og Parlamentet at omsætte det til finansielle overslag nedfældet i en interinstitutionel aftale.
José Manuel Barroso,
    Hr. formand, ærede medlemmer, jeg vil gerne indlede mine bemærkninger med at takke Det Midlertidige Udvalg, dets formand og dets ordfører for deres fremragende arbejde.
Analysens skarphed og kvalitet og debatternes høje niveau i Det Midlertidige Udvalg viser Europa-Parlamentets vilje til at give et positivt bidrag til den overordentlig vigtige debat om de finansielle overslag.
Jeg finder Parlamentets engagement meget afgørende, fordi det drejer sig om selve Europas politiske projekt. Opgaven består i at give vores politiske vilje udtryk i en finansiel aftale, og jeg glæder mig over Parlamentets beslutsomhed og fasthed i vurderingen af de midler, der skal til, for at EU kan gennemføre sit projekt.
Jeg glæder mig ligeledes over, at den beslutning, som Parlamentet nu diskuterer, viser det brede sammenfald, der er mellem vores synspunkter, mellem Kommissionen og Parlamentet. At Kommissionen og Parlamentet er på bølgelængde, overrasker mig ikke. Vi har valgt den samme fremgangsmåde, hvor vi først definerer vores politiske projekt og prioriteringen for vores indsats og dernæst træffer beslutning om de midler og det budgetinstrument, der skal følge heraf.
Jeg mener stadig, at det er den bedste fremgangsmåde, hvis vi skal overbevise de europæiske skatteydere om, at deres midler benyttes på rette vis. 
 Mine damer og herrer, jeg er i lighed med Parlamentet overbevist om, at vi alle bør arbejde i den ånd, som ligger til grund for den interinstitutionelle aftale, der danner rammen om de finansielle overslag. Aftalen om de finansielle overslag er - som den ærværdige repræsentant for formandskabet netop har understreget det - ikke en aftale, medlemsstaterne har indgået i Det Europæiske Råd, men en aftale mellem de tre institutioner, som sammen bærer ansvaret herfor og hver især har en afgørende funktion i udarbejdelsen heraf. Det er et partnerskab mellem Rådet, Parlamentet og Kommissionen, som kommer til udtryk i denne interinstitutionelle aftale. Jeg betragter vedtagelsen af Parlamentets holdning i dag og institutionernes trilog på onsdag som de væsentligste etaper på vejen mod en aftale. Jeg anser det for yderst vigtigt, at vi når frem til en aftale i nærmeste fremtid.
Selv om der eksisterer visse uoverensstemmelser, har de overvejelser, vi hver især har gjort os, ført vores to institutioner til en række slutninger, der i virkeligheden ligger meget tæt på hinanden. Jeg erkender, at den beslutning, som Parlamentet behandler i dag, er fuldstændig og afbalanceret. Jeg har været meget glad for at drøfte disse spørgsmål med Det Midlertidige Udvalg, og jeg har ligeledes værdsat mine hyppige uformelle kontakter med formanden for Parlamentet. Jeg konstaterer med tilfredshed, at konklusionerne har mødt en meget bred tilslutning i de politiske og parlamentariske grupper.
Jeg vil ikke gå i detaljer, men på dette stadium blot understrege en afgørende politisk pointe. Vi har tydeligvis samme opfattelse af Unionens fremtid og betragter de finansielle midler som et aktionsmiddel. Det vil være afgørende, at vi, institutionerne, står sammen om dette projekt hele vejen igennem forhandlingerne. Medlemsstaternes meget divergerende holdninger vil gøre de forhandlinger, der netop er blevet indledt, meget vanskelige, selv om vi har stor tiltro til det luxembourgske formandskabs formåen. Jeg er dog fortsat overbevist om, at det til trods for de store vanskeligheder er nødvendigt og muligt at indgå en aftale i løbet af de kommende uger. Det er nødvendigt, fordi iværksættelsen af de forskellige politikker ellers vil blive forsinket og ikke nå ud til borgerne. Den aktuelle politiske atmosfære er selvfølgelig ikke nødvendigvis gunstig. Usikkerhed underminerer ofte viljen til at indgå kompromiser. Men en aftale ville vise vores medborgere, at Europa til trods for de aktuelle vanskeligheder er i stand til at handle, at det har et projekt for fremtiden og kan føre det ud i livet.
Vi bør med andre ord udgå at forlænge en debat, der afdækker elementer, der kan splitte os, og fokusere på de elementer, der samler os. Og vi bør udvise handlekraft over for dem, som mener, at Europa kan gå i stå og blive handlingslammet. Jeg tror paradoksalt nok, at de vanskelige omstændigheder, vi befinder os i i dag, også byder på en mulighed for sammen at bekræfte de ambitioner, vi sammen nærer for Europa. Det er derfor, jeg siger, at det nu er så meget desto vigtigere, at vi finder et kompromis i løbet af de kommende uger. Jeg er følgelig overbevist om, at en aftale er inden for rækkevidde, og at vi bør gribe denne mulighed for at få Europa tilbage på rette spor.
r. formand, mens Parlamentet forhandler sin holdning på plads, fortsætter forhandlingerne i Rådet. I dag holdes der et Økofin-møde. På søndag er der et andet ministerkonklave, som jeg vil deltage i.
Jeg vil lige sige et par ord om det luxembourgske formandskabs seneste forslag. Jeg begynder med at takke formandskabet for dets energiske og målbevidste indsats i denne sag. Man kan med rimelighed sige, at mange på forhånd afskrev chancen for, at denne forhandling ville resultere i fremskridt, men formandskabet har bevist, at de ikke havde ret. I den forbindelse vil jeg gerne understrege det meget gode samarbejde mellem Kommissionen og formandskabet med håndteringen af denne sag siden januar.
For mig er den afgørende prøve stadig, om forslagene kan levere de politiske mål, vi har sat os. Vi må og skal undgå igen at falde i fælden og lade kløften mellem vores politiske løfter og realiteterne blive bredere. På visse områder har formandskabet fundet en vej frem. I forbindelse med samhørighedspolitikken foreslås f.eks. betydelige besparelser, men den overordnede balance sikres - balancen mellem nødvendigheden af at tilføre nye ressourcer efter udvidelsen og respekten for, at samhørighedspolitikken skal virke i hele EU.
Hvad angår vores egne indtægter, har formandskabet vist sin velkendte pragmatisme. Dets forslag omfatter fastfrysning og udfasning af Det Forenede Kongeriges rabat og en vis kompensation til Tyskland, Nederlandene og Sverige for deres uforholdsmæssigt store budgetbyrder. Med henblik på gennemsigtighed og retfærdighed er dette bestemt ikke den ideelle løsning. Som De ved, har Kommissionen foreslået en anden løsning. Betingelserne for, at den kan fungere, er imidlertid ikke til stede, og formandskabets løsning har den fordel, at den forhindrer sagen i at udvikle sig til en egentlig krise i de kommende år. Der står vi nu.
Jeg mener ikke, at vi har råd til at holde EU's politikker som gidsel, mens vi jager illusionen om en bedre ordning. Vi må acceptere, at formandskabet har fundet en afbalanceret løsning.
På andre områder må jeg imidlertid sige, at formandskabets forslag er skuffende og visse steder faktisk problematiske i forhold til Kommissionens. På de nye politikområder - at støtte konkurrenceevnen for at fremme vækst og beskæftigelse, at konkretisere frihed, sikkerhed og retfærdighed, at puste nyt liv i vores eksterne politikker - kræver disse forslag faktisk store ofre af EU.
Det handler ikke om tal på papiret. Det handler om konkrete tiltag, som EU har aftalt at gå videre med, og som EU vil få mulighed for at realisere.
For nu at tage konkurrenceevne for vækst og beskæftigelse, udgiftsområde 1A, først, ved vi alle, at det hovedsagelig handler om at investere i viden. Indsatsen bliver svækket, hvis den ikke bakkes op af investeringer. I det samlede billede er den forhøjelse, som formandskabet foreslår - ca. 37 % i gennemsnit i forhold til 2006 - ikke ubetydelig. Den giver stadig mulighed for at investere i fremtiden. Men hvis vi skal være ærlige over for os selv, giver den os ikke mulighed for at opfylde alle de mål, vi har sat os.
Hvad angår andre nye politikområder, ser forhøjelsen for frihed, sikkerhed og retfærdighed gavmild ud på papiret, idet det foreslås at fordoble 2006-niveauet. I forhold til de politikbehov, der er angivet i den handlingsplan for bistand, der er vedtaget af Det Europæiske Råd, er der lang vej igen, og det ser ud til at være et reelt problem. Der skal træffes nogle hårde valg, hvis dette forslag vedtages.
Hvad angår vores eksterne politik, er der stærk enighed om, at Europa skal være en mere effektiv og energisk aktør på verdensplan. Dette forslag indebærer imidlertid, at vi skal nedtone vores ambitioner drastisk. Hvad skal vi skære ned på - førtiltrædelse, stabilisering af Balkan, naboskabspolitikken eller humanitær bistand? På et tidspunkt, hvor ministrene igen forpligter sig til at øge den officielle udviklingsbistand med 20 millioner euro om året indtil 2010, er det helt ærligt bekymrende. På de områder risikerer vi således ikke at kunne opfylde vores løfter og tidligere forpligtelser.
Parlamentets holdning, som kommer til udtryk i udkastet til afgørelse i dag, trøster mig. Jeg mener ikke, det er umuligt at opretholde balancen i Kommissionens forslag, nemlig at respektere arven fra de grundlæggende politikker og samtidig realisere nye politikker. Jeg ser frem til at arbejde tæt sammen med Parlamentet med dette mål for øje i de kommende dage og uger.
Jeg ved, at De er enig med mig i, at hvis det lykkes os at nå til enighed i Det Europæiske Råd næste uge og indgå en interinstitutionel aftale, må vi også tage konsekvenserne. Det kan vise sig at være umuligt at nå til enighed uden at skære vores ambitioner lidt til.
Lad mig igen klart understrege, at vi ønsker konsensus til det næste møde i Det Europæiske Råd. Det har vi brug for. Samtidig er vi nødt til at sige nej til en discountaftale, som vil indebære et discounteuropa og et discountprojekt med det ambitionernes og solidaritetens Europa, som vi ønsker. Det skal vi huske på i vores ivrige søgen efter ny fremdrift for Europa.
Efterhånden som vi nærmer os slutstadiet for forhandlingerne om de finansielle overslag og forbereder os på en aftale, der vil vise, hvor meget vi har forpligtet os til at få Europa til at fungere, er der mere end nogensinde før brug for et stærkt og positivt samarbejde mellem Europa-Parlamentet og Kommissionen. Sammen kan vi gøre en forskel til gavn for Europas borgere.
Formanden.
   - Mange tak, hr. Barroso. Det er dejligt at høre, at De er tilfreds med det forslag, som Det Midlertidige Udvalg har udarbejdet. Tak for Deres positive vurdering.
Véronique De Keyser (PSE ),
   Hr. formand, jeg vil indlede med at takke Det Midlertidige Udvalg, der har arbejdet med de finansielle overslag, og udvalgets ordfører, hr. Böge, samt i særdeleshed Catherine Guy-Quint. Hvorfor sige tak? For det første af meget egoistiske årsager, fordi de forslag vedrørende udgiftsområde 4, som jeg forsvarer i min egenskab af ordfører for Udenrigsudvalget, indebærer en forhøjelse på 4 milliarder euro. Jeg tør i øvrigt næsten ikke sige det, for det nævnte beløb svarer netop til den vision, vi har om en stærk udenrigspolitik for EU.
For det andet takker jeg, fordi der er stillet forslag om, at initiativet om demokrati og menneskerettigheder tildeles et klart specifikt program, som ngo'erne kan tilslutte sig uafhængigt af regeringerne i deres hjemland, og som udelukkende skal være underlagt Parlamentets kontrol.
For det tredje takker jeg ikke mindst for, at det samlede budgetforslag er bragt tilbage til 1,18 % for forpligtelserne og 1,7 % for betalingerne, hvilket ligger tæt på Prodi-Kommissionens forslag. Det er ikke muligt at skabe et forenet eller udvidet Europa, hvis vi ikke råder over visse midler. De sidste valg og folkeafstemninger er et bevis herpå. Det er sjældent, jeg er enig med hr. Barroso, men det er jeg på dette punkt, og jeg vil blot sige til Rådet, at vi her har udført et usædvanligt godt parlamentarisk arbejde og har overvundet vores nationale uoverensstemmelser, og at jeg derfor beder Rådet om at tage det til efterretning.
Margrietus van den Berg (PSE ),
   Hr. formand, det blev i Nederlandene hyppigt fremført som argument for at stemme imod forfatningen, at Nederlandenes bidrag til EU's budget er urimeligt højt. Hvorfor skal Nederlandene være største nettobidragyder, når fire andre medlemsstater er rigere? I det foreliggende beslutningsforslag anføres, at der snarest skal findes en løsning på den for Nederlandene unfair og ulige situation. Vi ønsker proportionalitet med hensyn til bidragene, ikke kun for Nederlandenes vedkommende, men for alle lande. Det nederlandske nej til forfatningen vidner om, at der er ting, som bør være anderledes i Europa, ikke mindre, men anderledes. Hertil hører et sobert budget, sådan som hr. Böge foreslår, og vi værdsætter derfor i høj grad hans forslag.
Det betyder også, at vi eksempelvis finder det alternativ, der foreslås af De Grønne, for kostbart og for overnationalt. Jeg kan heller ikke støtte den af de seks lande foreslåede ene procent som saliggørende udgangspunkt. Det er ikke afgørende, om det bliver 1 % eller 1,07 %. Det er afgørende, hvor pengene anvendes, og hvilken merværdi der opnås ved at regulere det på europæisk plan. Vi ønsker ikke et dyrere Europa med mere af det samme, vi ønsker et andet, et solidarisk og socialt Europa. Der går i øjeblikket for mange europæiske midler til relativt rige regioner, næsten 45 % af budgettet går til landbrugstilskud, og vi spilder - De kender vores synspunkt på det område - 200 millioner euro om dagen på møderne i Strasbourg.
Vi bør frigøre flere midler til et mere sikkert og socialt Europa. Øget samfinansiering af landbrugspolitikken for de gamle medlemsstaters vedkommende og umiddelbar afskaffelse af landbrugseksportstøtten kan alt sammen sikre ekstra penge til et mere sikkert og socialt Europa. Der er i øjeblikket for få penge til rådighed til en række regioner, udveksling inden for undervisningssektoren, også når det gælder mellemlange erhvervsuddannelser (MBO), viden og beskæftigelse, midler til fremme af nationale planer for jobskabelse i områder, som er truet af virksomhedsflytninger, vital landbrugs- og naturforvaltning, grænseovervågning, sikkerhed i Europa og bekæmpelse af fattigdom overalt i verden, hvilket bringer mig til emnet udviklingssamarbejde.
Kommissionen har foreslået, at udviklingsbistand, udenrigspolitik og økonomisk samarbejde slås sammen. Et enigt Europa-Parlament vender sig imod forslaget, og der stilles i betænkningen krav om adskillelse. Vi anmoder også om, at millenniummålene udtrykkeligt får en central placering i udviklingspolitikken. En ud af fem borgere har i dag ikke adgang til grundlæggende undervisning og sundhedspleje. Vi ønsker, at der fokuseres herpå i den politik, der føres. De beløb, der anføres i forslagene, er minimumsbeløb, og 35 % af beløbene bør øremærkes til grundlæggende undervisning og sundhedspleje. Træffer vi sådanne valg, yder Europa et bidrag til en mere sikker verden, og Europa kan gøre en forskel på det område og være socialt ikke kun indadtil, men også udadtil. Det er, hvad hele Europa-Parlamentet ønsker. 
Pierre Jonckheer (Verts/ALE ),
   Hr. formand, jeg vil som min ærede kollega, hr. van den Berg, først tage ordet på vegne af Udvalget om International Handel og derefter som første taler for min gruppe. Jeg mener på vegne af Udvalget for International Handel, at vi kun kan takke ordføreren for hans udmærkede arbejde og den måde, arbejdet er blevet gennemført på i Det Midlertidige Udvalg. 
Udvalget om International Handel havde fremsat en række henstillinger, der, om jeg så må sige, var meget sparsommelige, hvilket gjorde det lettere at nå til enighed herom i udvalget. Jeg mener, at vi i et af punkterne i vores beslutning understregede betydningen af inden for rammerne af WTO-forhandlingerne at sikre, at Unionen kunne yde bistand over sit budget til i særdeleshed AVS-landene for bl.a. at sikre en god forberedelse af disse forhandlinger. Jeg antager, at det ikke er et af de væsentligste punkter under denne forhandling, men vi ønsker dog at understrege det.
Jeg vil nu på vegne af min gruppe og som første taler for min gruppe - fru Buitenweg, vores koordinator, vil tage ordet senere - sige to ting. Grunden til, at Verts/ALE-Gruppen har forelagt et alternativt forslag, er, at vi mener, at Parlamentet i denne trekant, denne institutionelle trekant, klart bør signalere, at det ønsker at styrke Kommissionen og slutter op om dens forslag, og endog bør tilkendegive, at det for visse budgetposters vedkommende ønsker at gå længere end Kommissionen inden for de traktatfæstede maksimumsgrænser. Det er grunden til, at vi, hvilket vi vil redegøre nærmere for senere, har ønsket at ændre et vist antal prioriteringer, især hvad angår posterne til fordel for udvikling af landdistrikter såvel som posterne til uddannelse og kultur.
Jeg vil dernæst henvende mig til Rådets formandskab. Jeg ønsker selvsagt ikke at lægge formandskabet noget til last, for formandskabet gør som bekendt sit bedste, som man siger. Jeg vil snarere bebrejde de lande - 1 %-klubben - der, som man siger, vil have både i pose og i sæk og møllerens velsignelser. Det er ud fra dette synspunkt nødvendigt at nå til enighed, men ikke for enhver pris, for der er i øjeblikket trods alt en forskel mellem Kommissionens og Rådets forslag på 150 milliarder euro over syv år.
Enrico Letta (ALDE ),
    Hr. formand, kære kolleger, i morgen får Europa-Parlamentet sin første lejlighed til at reagere på den usikkerhed, som resultatet af den franske og den hollandske folkeafstemning har medført.
Hr. Böges betænkning er en god betænkning, som er velafbalanceret og i tråd med Prodi-Kommissionens forslag. I betænkningen fastholder man et passende ressourceniveau for EU, sikrer tilbagestående regioner mulighed for fortsat at modtage EU-støtte, forsøger ikke at stille nogen dårligere på grund af udvidelsen og satser på samhørighed, men også på konkurrenceevne, idet forskning og teknologisk innovation får tildelt en hovedrolle. Det er de emner, som blev fremlagt af Økonomi- og Valutaudvalget, hvis betænkning ordføreren, hr. Böge, har taget hensyn til, hvilket jeg gerne vil takke ham for. Når man ser bort fra de forbedringer, der kan foretages, er det dog vigtigt at tage højde for den konkrete og symbolske betydning af Parlamentets vedtagelse af denne tekst.
Det positive signal omfatter to aspekter. Indgåelsen af en aftale inden for de fastlagte tidsfrister og ikke mindst forkastelsen af den drastiske nedskæring af ressourcerne viser nemlig viljen til ikke at give efter for fristelsen til en renationalisering. Denne afstemning skal være en appel til Det Europæiske Råd i næste uge om, at det når til en aftale, der er så tæt som muligt på vores holdning. Vi mener til gengæld ikke, at det sidste forslag fra Rådet går i den rigtige retning. Derfor er det - som kommissionsformand Barroso siger, og jeg sætter pris på hans udtalelse - nødvendigt med en saltvandsindsprøjtning, hr. formand, og dette er den første vigtige beslutning for en sådan saltvandsindsprøjtning til EU. 
Jamila Madeira (PSE ),
   Hr. formand, ærede medlemmer, det er med stor fornøjelse, at jeg konstaterer, at det forslag, som vi skal stemme om i morgen, indebærer, at der sker en intern reallokering af 200 millioner euro fra de transeuropæiske energinet til den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden, der er af afgørende betydning for social integration, vækst og konkurrenceevne.
Jeg vil også gerne som en succes for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender nævne anmodningen om, at den finansielle ramme for Progress-programmet bør forhøjes, så gennemførelsen af Lissabon-strategien og den socialpolitiske dagsorden kan blive effektiv. Lad os da håbe - og det er en bøn, jeg gerne gentager - at denne vilje til at øge bevillingerne ikke kommer til kort i forhandlingerne i Rådet. Det er imidlertid med nogen bekymring, at jeg må påpege, at den sociale dialog og arbejdskraftens fri bevægelighed, herunder særlig EURES, ikke omtales i betænkningen.
Jeg mener, at det er vigtigt, at den aktuelle økonomiske margen i kategori 1A dækker dette hul. Da jeg er ansvarlig for dette spørgsmål i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, og da Europa spiller en afgørende rolle med hensyn til social retfærdighed og samhørighed, vil jeg gerne sige, at jeg er meget bekymret over, hvordan det luxembourgske formandskabs har behandlet problematikken med de regioner, der er berørt af den statistiske effekt, og jeg vil derfor gerne …
Jutta D. Haug (PSE ),
   Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer, vores miljø, vores naturlige ressourcer er et knapt gode, og dette knappe gode vil vi gerne give videre til vores børn uden skader, og helst forbedret. Vores budget, vores finansielle ressourcer er også et knapt gode. Vi må altså anstrenge os for at nå vores miljøpolitiske mål så effektivt og rentabelt som muligt.
Det er på denne baggrund, Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed har udarbejdet sin udtalelse, og ordføreren har på vanlig god samarbejdsmaner optaget vores idéer. Mange tak for det! Til disse idéer hører ikke kun, at den europæiske miljøpolitik har vist sig at være et effektivt instrument til at bevare eller sågar forbedre miljø, sundhed og livskvalitet. Det er vores bevarende del. Til disse idéer hører også at indse og anerkende, at miljøpolitikken yder et væsentligt bidrag til at nå Lissabon-målene, til at skabe arbejdspladser. Og det er vores innovative del, som ikke bør undervurderes. Derfor håber jeg meget, at alle kollegerne sammen med os nu og i fremtiden vil gå den strategiske vej.
Paul Rübig (PPE-DE ),
    Hr. formand, først vil jeg bede Dem sende en geninvitation til Rådet og til Kommissionen, til hr. Schmit og hr. Barroso, til at føre trilogen hos os i Europa-Parlamentet. Det europæiske folks direkte valgte repræsentanter bør spille en ledende rolle her, og disse forhandlinger bør føres i befolkningens interesse.
For det andet vil jeg understrege, at Kommissionen og Rådet har sat sig et mål, nemlig Lissabon-strategien. Det handler om vækst og beskæftigelse. Vækst betyder, at vi får højere nettoindkomster til de studerende, til arbejdstagerne, til pensionisterne, til alle. Vækst betyder højere nettoindkomst ved slutningen af måneden. Hvordan kan vi opnå det? Ved at få større beskæftigelse, for med større beskæftigelse kan vi også omfordele mere. Derfor er Barroso-Kommissionen en meget social Kommission. Her støtter Europa-Parlamentet Barroso-Kommissionen 100 % i disse sociale anliggender. Derfor er jeg nysgerrig efter at få at vide, om Rådet vil være rede til og have modet til at forhøje anvendelsen af midler til Lissabon-strategien, om der ikke kun kommer en fordobling af forskningsbudgettet, men at man lægger endnu mere oveni, at man tager denne strategi alvorligt, at man i CIP-programmet bestræber sig på at stille ekstra midler til rådighed, ligesom inden for telekommunikation, infrastruktur og de områder, som sørger for, at der ved slutningen af måneden står en højere nettoindkomst på borgernes konto.
Vi bør også sørge for at spare. Jeg takker Rådet, fordi der med statutten for medlemmerne i EU er sat en ny standard. Vi bør også sørge for, at de gennemsnitlige embedsmandsgager i sidste ende orienteres efter medlemmernes grundløn. Her bør der også skabes harmoni mellem Rådet, Parlamentet og i sidste ende også medlemmerne. Der bør ikke være for store forskelle. Besparelser ja, men med en klar målsætning. 
Phillip Whitehead (PSE ),
    Hr. formand, hr. Böge har meget fantasifuldt gjort brug af modellen med et midlertidigt udvalg, og for anden gang vil jeg lykønske ham.
Jeg har tid til at fremføre et enkelt punkt. Vi deler ordførerens dilemma med hensyn til, at vi ikke kan give de bevillinger, der vil forbedre forholdene og levestandarden for vores borgere. Det betyder, at på visse områder, som mit udvalg er ansvarligt for, mindskes forbrugerbeskyttelsen, og i andre sager giver vi reelt mindre og forlanger mere.
Hr. Barroso talte om et discounteuropa og konsekvenserne heraf, hvis vi når dertil. Jeg håber ikke, at EU bliver skåret ned til benet. Jeg mener, at vi skal fastholde vores borgeres tillid og ikke øge den fremmedgørelse, som mange af dem føler, og som de har givet udtryk for i de seneste uger.
Etelka Barsi-Pataky (PPE-DE ),
   Både det nuværende Parlament og de foregående har gjort meget for at støtte udviklingen af transeuropæiske transportnetværk. Det er en af de vigtige søjler i Lissabon-strategien, at den europæiske infrastruktur skal fungere gnidningsløst, og det er en vigtig forudsætning for økonomisk, geografisk og social samhørighed i Europa. Sidste år blev der udvalgt 30 projekter, herunder Marco Polo- og Galileo-programmerne, som skal prioriteres højt og have den tilsvarende økonomiske EU-støtte. Disse 30 prioriterede investeringsprogrammer danner et netværk, som omfatter og forbinder de 15 gamle og de 10 nye medlemsstater. De afhjælper flaskehalse, erstatter manglende sektioner af infrastruktur og lægger særlig vægt på de grænseoverskridende sektioner. De gør med andre ord transportnettet i Europa næsten komplet.
Det er vores erfaring, at projekter i de foregående årtier ikke er kommet i gang eller kun er skredet meget langsomt frem, bl.a. fordi EU har været uvillig til at give støtte. Bliver dette ændret med de nye finansielle overslag? Det gør det faktisk. De foreslåede midler inden for de nye finansielle overslag tillader en gennemsnitlig EU-finansiering på 15 %, og derudover er der formuleret andre nyskabende finansieringsformer. Det giver mulighed for at udvikle en ny type finansieringssystemer, som er mere effektive end de hidtidige systemer, og som kræver mindre bidrag fra medlemsstaterne, for første gang i de transeuropæiske nets historie. EU-finansieringen vil fungere som en katalysator. Der er i Det Midlertidige Udvalg enighed om, at de afsatte midler bør betragtes som et nødvendigt minimum. 
Constanze Angela Krehl (PSE ),
   Hr. formand, Regionaludviklingsudvalget har med stort flertal støttet Kommissionens finansielle model. Den europæiske samhørigheds- og regionalpolitik er efter min opfattelse langt den mest succesrige og for borgerne mest synlige EU-politik.
I betragtning af borgernes distance til den europæiske politik, som i øjeblikket bliver tydelig, bør vi koncentrere os om at videreføre denne succesrige politik i de syvårige programmer og med en tilsvarende finansiel støtte.
Jeg er meget glad for hr. Böges forslag om at fastsætte 0,41 % af BNP til samhørighedspolitikken, og jeg er ligeledes tilfreds med loftet på 4 %.
Der er også støtte til det specielle problem for de regioner, der rammes af den statistiske effekt, og for grænseregionerne. Det står naturligvis klart for alle her i Parlamentet, at det er skattemidler, vi arbejder med. Derfor støtter Regionaludviklingsudvalget udtrykkeligt den konsekvente anvendelse af N+2-reglen og går ind for, at den overtages i Samhørighedsfonden. Europæiske skattemidler skal bruges effektivt og ikke ligge ubrugt hen. De positive resultater af at anvende N+2-reglen bør imidlertid også tages til efterretning i Rådet.
Samtidig vil jeg imidlertid også gerne sige til alle de kolleger, som kræver flere penge, at nogle medlemsstater er udsat for en enorm belastning. Også det bør vi sætte fornuftige grænser for. Derfor støtter vi med stort flertal ordførerens model med at anvende færre midler på nogle områder eller åbne nye spillerum for forhandling. 
Albert Jan Maat (PPE-DE ),
   - Hr. formand, jeg vil gerne komplimentere hr. Böge for en afbalanceret betænkning. Der er stadigvæk visse problemområder for landbrugssektoren, men generelt er der tale om en afbalanceret betænkning. Det er europæisk landbrug, som muliggør den flerårige budgettering, eftersom det er den eneste sektor, som for alvor giver afkald. Vi går fra 36 % til 26 % af budgettet. Det er efter min opfattelse et ganske betydeligt skridt fremad for alle andre sektorers mulighed for at føre europæisk politik.
Der er et par problemområder, hvor der stadigvæk ikke er fundet nogen løsning. Vi har en aftale fra Bruxelles om de tilladte vækstrater i budgettet. Samtidig må jeg konstatere, at der ikke er nogen finansiering af Rumæniens og Bulgariens tiltrædelse. I betragtning af at europæisk landbrug beskæres så kraftigt, kan jeg ikke forestille mig, at der inden for Bruxelles-aftalen med de 26 % også skal findes finansiering af Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse.
Det kan i værste fald medføre, eftersom det er de 15 gamle medlemsstater, som må betale for aftalen og den omhandlede beskæring af denne, at vi i 2012 står i den situation, at landmændene i de 15 gamle medlemsstater modtager 15 % mindre præmie end de senere tilkomne medlemsstaters landmænd. Det kan da ikke være rigtigt.
Hr. Böge åbner endog mulighed for at gøre ondt værre ved at løse problemet ved delvis samfinansiering. Europa-Parlamentets Udvalg om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har mange indvendinger mod dette. For det første er det et spørgsmål, om det er juridisk muligt at pålægge en sådan samfinansiering, og det er et væsentligt spørgsmål. For det andet lægger vi stor vægt på det indre marked og bevarelsen af dette. Under alle omstændigheder bør samfinansiering i forbindelse med obligatoriske udgifter ikke føre til renationalisering af landbrugspolitikken.
Tillad mig at tilføje endnu en bemærkning vedrørende Rådet. Man taler meget om nettobetalinger. Må jeg foreslå Rådet, at man trækker egne indtægter ud ved beregning af nettobetalingerne. I Nederlandene udgør disse halvdelen af nettobidragene, og det vil måske løse problemet. 
Ruth Hieronymi (PPE-DE ),
    Hr. formand, for Kultur- og Uddannelsesudvalget vil jeg gerne først takke vores ordfører Reimer Böge varmt, fordi han med sit betænkningsforslag har haft modet til at sætte klare prioriteter. Han har sat en klar prioritet inden for uddannelsesområdet. Uddannelse er en nøglefaktor for vækst, social integration og konkurrenceevne. Og han har ikke ladet det blive ved de pæne ord, han har i dette budgetforslag afsat næsten en milliard mere til de store uddannelsesprogrammer Erasmus og Leonardo, til ungdomsudveksling generelt.
Reimer Böge har ganske vist også foreslået en forhøjelse for kulturen, men den er desværre ikke af den ønskværdige og nødvendige størrelse. Det beklager vi, eftersom man så ofte påberåber sig Europas sjæl. Alt i alt vil jeg imidlertid på Kulturudvalgets vegne bede kollegerne om i morgen at følge disse forslag med stort flertal. Jeg appellerer til Rådet, som i folkeafstemningerne har fået et klart signal fra borgerne, om at sætte de rette prioriteter, følge Parlamentets og dets ordførers forslag og i det europæiske budget ud over uddannelses- og kulturområdet også at tage inddragelsen af borgerne alvorligt. 72 % af borgerne sagde før afstemningerne, at de ikke var informeret eller ikke var tilstrækkeligt informeret. Derfor må Rådet drage konsekvenser med henblik på den finansielle situation. 
Gérard Deprez (ALDE ),
   Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil først og fremmest lykønske vores ordfører, hr. Böge, og hans medarbejdere for det omfattende og udmærkede arbejde, de har leveret, og for den politiske vision, betænkningen afspejler. Jeg har som ordfører for udtalelse fra Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender intet at udsætte. Jeg har endog den glæde at kunne sige, at jeg fuldt ud tilslutter mig de retningslinjer, hr. Böge foreslår i betænkningen, hvad angår det vigtige område frihed, sikkerhed og retfærdighed, som strukturelt og budgetmæssigt er anerkendt og bekræftet som et grundlæggende prioriteret mål for EU.
Jeg kan med tilfredshed konstatere, at Böge-betænkningen indeholder et forslag, som jeg i øvrigt har fremsat tidligere, om at man inden for udgiftsområde 3 så at sige freder dette område ved at oprette et særskilt underudgiftsområde og således sikrer de nødvendige midler til udviklingen heraf.
Det glæder mig endvidere at konstatere, at betænkningen indeholder forslag om en mærkbar forhøjelse af budgetbevillingerne til bekæmpelse af organiseret kriminalitet og terrorisme, bedre kontrol med EU's ydre grænser og effektiv iværksættelse af fælles indvandrer- og asylpolitikker.
Endelig skal jeg - helt personligt, hr. formand, og som repræsentant for Wallonien - klart tilkendegive over for den wallonske regions ministerpræsident, Jean-Claude Van Cauwenberghe, at jeg helhjertet støtter kravet i betænkningens punkt 58 vedrørende de regioner, der er ramt af udvidelsens statistiske følger, og muligheden for at forsvare deres legitime interesser. Det vil spare hr. Van Cauwenberghe for at offentliggøre en ny løgnagtig erklæring. 
Johannes Voggenhuber (Verts/ALE ),
   Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, hr. formand for Rådet, Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, som har ansvaret for forfatningen, har demonstreret, hvad der vel nu er klart for alle, nemlig at den direkte kommunikation og information mellem EU og borgerne er en katastrofe. I øjeblikket er den europæiske forfatning i fare for at forsvinde i denne katastrofe og i dette sorte kommunikationshul.
Udvalget om Konstitutionelle Anliggender har peget på, at det er nødvendigt og uomgængeligt for det europæiske demokrati at udvikle et rum i Europa for samtale og grænseoverskridende politisk offentlighed. Vi så med stor beklagelse, at en af Kommissionens første handlinger var at skære ned på informationsmidlerne for forfatningen. Hvis ikke det var så komisk, var det til at græde over. Udvalget og ordføreren har taget dette ærinde fra udvalget op, men uden midler. Det er imidlertid meningsløst at stille prioriteter op for borgerne uden at afsætte penge til det. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Hr. formand, i udtalelsen fra Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling beklages det, at de midler, der med den såkaldte Prodi-pakke skulle afsættes til sociale anliggender, ligestilling og beskæftigelse, ikke repræsenterer nogen egentlig forøgelse i forhold til den seneste finansielle ramme til trods for den øgede ulighed i det udvidede EU, 20 millioner ledige, fattigdom og social marginalisering, som rammer 70 millioner mennesker.
Derfor understreges behovet for at sikre en passende finansiering af de forskellige opgaver, en større interesse for kvinders deltagelse i de forskellige programmer og en klar opdeling af de foranstaltninger, som vedrører ligestilling og politikken mod forskelsbehandling, der specifikt tager sigte mod fremme af kvinders rettigheder og deltagelse gennem udarbejdelse af et program af typen "Ligestilling mellem kvinder og mænd 2013" og en ny finansiering af det kommende europæiske institut for kønsrollespørgsmål.
Der minders også om, at ligestilling mellem kvinder og mænd bør være tværgående for alle Fællesskabets politikker, og opmærksomheden henledes specielt på …
Jan Mulder (ALDE ),
   Hr. formand, vi er ordføreren taknemmelig for, at han foreløbig i sin betænkning har indføjet en af de væsentligste henstillinger fra Budgetkontroludvalget. Det drejer sig om, at en given medlemsstats højeste politiske myndighed årligt skal godkende budgettet og dokumentationen for udgifterne, idet der skal være tale om både forudgående og efterfølgende godkendelse. Det er væsentligt, fordi det er medlemsstaterne, som tegner sig for de vigtigste udgifter. Vi ved også alle, at Revisionsretten de sidste 10 år ikke har kunnet afgive en positiv revisionserklæring.
Et andet væsentligt forhold for Budgetkontroludvalget er, at vi ganske vist har et budget, men at der hvert år er et betragteligt efterslæb, hvad angår udgifterne. Det drejer sig om de såkaldte uindfriede forpligtelser. Vi finder det derfor særdeles vigtigt, at N+2-reglen opretholdes. Det kan ikke være rigtigt, at medlemsstaterne erlægger en forskudsbetaling, og Kommissionen så efterfølgende ikke ved, hvordan den skal bruge midlerne. 
Paulo Casaca (PSE ),
   Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, tillad mig først, at også jeg takker ordføreren for hans aldeles fremragende betænkning, men tillad mig dernæst at sige, at jeg er meget bekymret over, at vi har stået med et forhandlingsgrundlag - i øvrigt tilvejebragt af det luxembourgske formandskab - som er ca. 100 milliarder euro lavere end Europa-Parlamentets forslag.
Det er en dramatisk beskæring, der fuldstændig kan bringe selve grundlaget for beskyttelsen af havets naturressourcer i fare. Vi må ikke glemme, at vi inden for havudgiftsområdet nu også skal finansiere de eksterne fiskeriaftaler og tage hensyn til OSPAR-konventionen, som EU har undertegnet, og som udpeger nye beskyttelseszoner i havet.
Der er nye forslag om fiskerikontrol med satellitovervågning, som er ganske dyr, der er forslag om at omlægge store dele af fiskeriet, og der er udvidelsen. I forhold hertil er der så et forslag, som Fiskeriudvalget finder temmelig beskedent, og som langtfra imødekommer de efter vores opfattelse virkelige behov. Det forslag, forstår vi, er der stor fare for, at Rådet beslutter helt at skære bort.
Det bekymrer os overordentlig meget, og jeg vil gerne på det indstændigste bede Rådet om at tage hensyn til vores virkelige behov. Lige så indstændigt vil jeg bede formanden for Kommissionen om at stå ved den holdning, han hidtil har haft, og stædigt fastholde Kommissionens forslag, fordi jeg mener, at dét er til gavn for Europa, til gavn for vores interesser og også til gavn for havet ...
Alain Lamassoure,
   Hr. formand, PPE-DE-Gruppen tilslutter sig de retningslinjer, Det Midlertidige Udvalg har vedtaget efter forslag fra ordføreren, Reimer Böge, som jeg lykønsker på gruppens vegne. Det er hans fortjeneste, at Parlamentet bliver færdigt i tide. Betænkningens hovedbudskab er, at det ikke er muligt at udvide og styrke Unionen uden samtidig at forhøje budgettet. Kommissionsformand Barroso erindrede os om den kendsgerning.
For os er det vigtigste først og fremmest finansieringen af de politikker, der er forbundet med Lissabon-dagsordenen, nemlig de transeuropæiske net, udvekslingerne på universitetsplan og videnøkonomien. Vigtig er også solidariteten, en ubetinget solidaritet over for vores ny partnere og solidaritet overalt i Europa over for alle, der rammes af følgerne af den industrielle omstilling eller geografisk betingede vanskeligheder. Hvad angår finansieringen af den fælles landbrugspolitik, bør de forpligtelser, der er indgået i forhold til landmændene for perioden indtil 2013, overholdes. Hvis det viser sig, at behovene overstiger disse tal, bør de supplerende midler tilvejebringes af medlemsstaterne. Rådet og Parlamentet har med eller uden forfatningstraktaten massivt tilkendegivet deres fælles vilje til lidt efter lidt at omdanne den økonomiske Union til en virkelig politisk Union. I denne forbindelse prioriterer vi især kampen mod terror og organiseret kriminalitet såvel som den nye naboskabspolitik.
Hr. formand, vi er klar over, at det samlede beløb, Det Midlertidige Udvalg har skønnet nødvendigt, er lavere, end det, Parlamentet havde ønsket. Men det er desværre ikke muligt at gå længere i dag uden en gennemgribende reform af ordningen med de egne indtægter. Budgetudvalget ønsker at tage dette spørgsmål op i nært samarbejde med de nationale parlamenter. Vi er overbeviste om, at det vil være muligt sammen at nå frem til en konsensus, således at Unionen ikke på længere sigt vil være ude af stand til at finansiere sine politiske planer.
Catherine Guy-Quint,
   Hr. formand, først er det nu min tur til at takke Reimer Böge og hele hans team, der under Deres formandskab har arbejdet på at sikre Parlamentet en holdning, der er dets stilling som budgetmyndighedens ene part værdig.
Vi har bestræbt os på at udarbejde forslag, der gør det muligt at sikre fornyet økonomisk vækst og øget europæisk solidaritet og samtidig bevare de strukturer, der er afgørende for EU's opbygning. Vi har været opmærksomme på de problemer, visse medlemsstater står over for, og har følgelig måttet udarbejde finansielle overslag, der sikrer en passende overgangsperiode. Vores forhandlinger er mundet ud i et meget fornuftigt forslag, der fortsat indeholder afgørende vækstfremmende elementer. Det er nemlig vores pligt at maksimere den værditilvækst, de europæiske interventioner repræsenterer i forhold til de nationale budgetter, og give Europa midlerne til at iværksætte et projekt med fælles fremskridt for alle medlemsstater.
Det skal påpeges, at de udgifter, der afholdes på europæisk plan, på lang sigt udgør en besparelse for de nationale økonomier, fordi de giver stordriftsfordele og ofte mulighed for at gennemføre nye tiltag og politikker, som de enkelte stater ikke ville kunne løfte enkeltvis. Med et budget, der udgør 1.07 % af BNP i betalingsbevillinger, skal vi sikre midlerne til at føre en fremadrettet politik. Det har været nødvendigt at gøre op med visse tabuer. Jeg tænker her på finansieringen af den fælles landbrugspolitik, der om nødvendigt bør tages op til fornyet behandling for at sikre en mere retfærdig udgiftsfordeling. Jeg tænker desuden på den britiske rabat, som bør revideres, så ordningen med de egne indtægter bliver mere retfærdig. Jeg tænker ligeledes på Samhørighedsfonden, hvor vi bør indføre en overgangsordning for ikke at straffe de medlemsstater, der ikke længere er støtteberettigede. Endvidere opfordres alle institutioner til at gøre en indsats på det økonomiske og driftsmæssige plan.
Min sidste bemærkning angående betalingsbevillingerne er, at det ikke er muligt at adskille det nuværende forslags to dele, nemlig de 1,07 % i betalingsbevillinger og de 24,2 milliarder til fleksibilitetsinstrumenterne, som er uundværlige for udviklingen af de politikker, der skal sikre vækst og solidaritet i Unionen og verden som helhed.
Jeg vil desuden opholde mig ved to aspekter. Det første vedrører vores skuffelse over, at det ikke har været muligt at finansiere Natura 2000 helt uden om budgettet for udvikling af landdistrikterne, som vi har lagt stor vægt på. Det andet vedrører socialdemokraternes krav om tildeling af ad hoc-midler til Den Europæiske Udviklingsfond, som er et uundværligt redskab til forbedring af det decentraliserede samarbejde.
Endelig vil jeg afslutte med at sige, at Europa i dag står over for en række vanskeligheder, som jeg ikke vil komme nærmere ind på. Men de seneste begivenheder viser klart, at borgerne forventer et virkeligt Europa, et Europa, der henvender sig til dem, et Europa, der kommunikerer med dem. Det er derfor meget vigtigt at se nærmere på dette nye udgiftsområde. Vi har nemlig i dag vanskeligt ved at finde et politisk program for Europa. Vi har målsætninger, men ikke tilstrækkeligt mange store projekter og alt for få midler. Vi må leve op til disse forventninger, og her henvender jeg mig direkte til Rådet. Det er på tide, at Rådet lever op til de forventninger, der er til det overalt i Europa. Vi bør påtage os vores ansvar nu. Vi har alle behov for denne budgetramme for at kunne puste nyt liv i økonomien og genvinde borgernes tillid. Vi bør overvinde den nationale egoisme og sikre det europæiske politiske projekt en vis modenhed. Vores krav er på ingen måde urimeligt, og vi henstiller derfor, at De kommer os i møde. 
Anne E. Jensen,
   . - Hr. formand, også fra min side skal der lyde en stor ros og en stor tak til vores ordfører, Reimer Böge, for hans grundige og dygtige indsats, først med analysen af Kommissionens forslag og siden med formuleringen af Parlamentets holdning til de finansielle overslag. Min gruppe bakker op om denne betænkning. Dette udspil til forhandlingerne med Rådet er økonomisk ansvarligt. Vi har fundet besparelser, og vi har fundet omprioriteringer i forhold til Kommissionens forslag.
I ALDE-Gruppen er vi særligt glade for udspillets satsning på forskning, uddannelse og investeringer i transport og energi. Det er jo netop her, vi skal lægge markant flere budgetmidler i EU. Denne indsats er fremtiden og kan give EU en styrkeposition. Så meget desto mere sørgeligt er det, at det netop er her, EU's statsledere overvejer at sætte sparekniven ind. De vil skære den ambitiøse forskningsindsats hårdt tilbage, og det er helt uforståeligt og ude af trit med de mange smukke erklæringer fra Rådet om fælles forskning. Netop her, hvor en fælles indsats virkelig kunne styrke EU's konkurrenceevne, netop her bakker man ud og sparer på beløb, der set i den store sammenhæng er såre beskedne, og som kommissær Barroso jo har fortalt os det, så vil disse besparelser virkelig få effekt for ambitionerne på dette område.
I ALDE-Gruppen er vi særdeles tilfredse med de større ressourcer, Parlamentet afsætter til asyl- og retspolitikken og til den fælles udenrigspolitik. Retspolitikken er et hurtigtvoksende område, og det er vigtigt, at der afsættes en så stor ramme, at vi kan opfange nye behov i de kommende otte år. Der kan ske meget på otte år. Også udenrigspolitikken er et område, hvor der konstant opstår nye behov. Det viser erfaringerne fra de senere år, hvor vi pludselig skulle finde penge til Kosovo, til Afghanistan, til Serbien, til Irak og senest til ofrene for tsunamien. Sådanne pludselige behov skal der tages højde for i den finansielle ramme, så vi ikke skal ud og skære på hjælpen til andre fattige lande.
Vi har især lagt vægt på, at der skal være tilstrækkelige midler til at støtte det udvidede EU's nye naboer. Udviklingen i Ukraine er jo det seneste eksempel på, at EU skal kunne understøtte en demokratisk udvikling hos de nære naboer.
Landbrugspolitikken og støtte til fattige regioner i de gamle medlemslande vil fortsat fylde meget på budgettet. Derfor er det nødvendigt at sætte den samlede ramme så højt, at også nye behov kan finansieres. EU's budget ligger fortsat kun på ca. 1 % af bruttonationalindkomsten, og de beløb, vi forhandler om nu, kan ikke påstås at være kilde til budgetkrise i noget medlemsland. Jeg vil derfor indtrængende opfordre Det Europæiske Råd til at finde en løsning - en rimelig løsning - ved det kommende topmøde, til at få løst op i de fastlåste positioner og til at vise, at der kan præsteres resultater. Jeg er enig med hr. Böge, når han siger, at vi også vil have en løsning fra Parlamentets side, men ikke for enhver pris, men jeg vil sige, at Parlamentet har leveret et konstruktivt, et realistisk forslag. Vi skylder at finde en løsning, så de strukturfondprogrammer, der skal udvikle de nye medlemslandes økonomi, kan sættes i gang den 1. januar 2007. Ikke at nå et resultat, ikke at vise forhandlingsvilje er simpelthen for usselt. 
Kathalijne Maria Buitenweg,
   Hr. formand, jeg har i de seneste uger været stærkt involveret i at føre kampagne for Europas fremtid, og jeg beklager meget, at folkeafstemningen i Nederlandene endte med et nej. Det er dog ikke uventet. Når et land år ud og år ind blot hører, at Europa koster for mange penge, og at det er en skændsel, så meget Nederlandene betaler til Bruxelles, så kan man ikke forvente, at borgerne klapper begejstret og hilser dette Europa velkommen.
De nederlandske bogholdere har sået denne euroskepsis, og den 1. juni høstede de frugterne. Hvilken konklusion drager den nederlandske regering? Ifølge den er det nederlandske nej et nej til vores stilling som nettobidragydere. Det er naturligvis at vende tingene på hovedet. Jeg konstaterer til min forfærdelse, at det nu også pludselig er de nederlandske socialdemokraters opfattelse. Det er deprimerende, men naturligvis meget bekvemt. I min gruppe udlægger vi nejet helt anderledes. Mange har ikke stemt imod Europa, men de ønsker et bedre Europa, ikke et Europa for multinationale virksomheder, men et Europa for mennesker.
De Grønne har derfor indgivet et alternativt beslutningsforslag, for vi ønsker, at der investeres markant i undervisning, i projekter til bekæmpelse af fattigdom og i udvekslingsprogrammer, også for studerende. Vi ønsker at styrke udviklingssamarbejdet, vi ønsker, at der investeres i millenniummålsætningerne. Vi ønsker også at beskytte den sårbare natur ved virkelig at frigøre midler hertil. Alle her i Parlamentet mener, at vi bør gøre dette, men midlerne frigøres ikke. Vi ønsker ikke, at det sker på bekostning af økonomien i landdistrikterne.
Vi ønsker, at pengene bruges bedre, ikke til lidet effektive nationale prestigeprojekter, såsom broen over Messina-strædet. Vi ønsker imidlertid at investere i indbyrdes forbindelser, såsom jernbaneforbindelsen fra Berlin til Warszawa, Vilnius, Riga og Tallinn eller fra Wien eller Venedig til Ljubljana, Bratislava, Prag og Budapest. Med luftige tilsagn uden penge vil borgerne blot fjerne sig yderligere fra Dem. De må gøre det klart, hvordan De vil virkeliggøre Deres drømme. Det er baggrunden for, at vi har stillet et beslutningsforslag.
Esko Seppänen,
   Hr. formand, jeg har haft lejlighed til at følge hr. Böges enorme arbejde med denne betænkning på tæt hold. Det er ikke hans skyld, at vores gruppe ikke vil vedtage denne betænkning fra et midlertidigt udvalg, men har tilsluttet sig mindretallets holdning og i stedet stiller sit eget beslutningsforslag.
Parlamentets magtrelationer betyder, at udvalgets betænkning ikke er i overensstemmelse med vores gruppes holdning til de kommende økonomiske rammer. Vi havde gerne set et stærkere fokus på økonomiske, sociale og miljømæssige spørgsmål, bekæmpelse af arbejdsløsheden og kampen mod fattigdommen og solidaritet med udviklingslandene. Vi havde gerne set mindre neoliberalisme, mindre militarisering af EU og mindre harmonisering af love.
På den ene side er det berettiget at få beslutningen om fremtidige økonomiske retningslinjer til at passe ind i Kommissionens og Parlamentets embedsperioder. På den anden side bør struktur- og samhørighedsfondene og landbrugsprogrammerne ikke underordnes rent budgetmæssige rammer og procedurer. Desuden var den tidsmæssige koordinering begrundet med bestemmelserne i forslaget til EU's forfatning, og det er der ikke længere nogen grund til. Franskmændene og hollænderne har slået dette neoliberalistiske og euronationalistiske projekt bevidstløst, og nu mangler vi bare at slukke for respiratoren.
Parlamentet var ikke tilbøjeligt til at nå frem til konsensus om finansieringen af de fremtidige budgetter. Vores gruppe støtter systemet med nationale bidrag, og især bidrag baseret på BNP, og vi har ingen sympati for en europæisk beskatning. Vi ønsker, at bidragene skal være retfærdigt fordelt. Sådan er det ikke i øjeblikket. Andre betaler næsten 5 milliarder euro for at dække Det Forenede Kongeriges bidrag, og dette lands rabat er ubegrundet.
Den samlede sum for de fremtidige udgifter er afgørende. På den ene side er der den ene procent, som er foreslået i brevet fra seks medlemsstater, og på den anden side kræver medlemsstater, som er bekymrede for struktur- og samhørighedsfondene, at EU's indre samhørighed og konvergens bliver sikret. Vores gruppe deler ikke udvalgets opfattelse, at den samlede udgiftssum bør være Kommissionens oprindelige forslag på et sted mellem 1 % og 1,14 %. Vi mener, at Kommissionens forslag er det absolutte minimum.
I vores gruppe er der stor sympati for de lande, som fordømmer det deflatoriske pres i stabilitets- og vækstpagten. Mange medlemmer i vores gruppe er desuden bekymrede for den virkning, som EU's udvidelse vil få på budgettet. Man frygter, at det bliver de gamle samhørighedslande, der kommer til at betale for udvidelsen. Med hensyn til landbruget er det ikke alle, der forstår, hvorfor vi skulle skabe plads til andre udgifter på EU-budgettet gennem samfinansiering af landbrugsudgifter.
Hr. Böge, jeg beklager, men netop som jeg skulle til at tale om de gode aspekter i betænkningen, er min tid udløbet. 
Dariusz Maciej Grabowski,
    Hr. formand, mine damer og herrer, selv om jeg har stor respekt for hr. Böges arbejde, må jeg sige, at forslaget til finansielle overslag er lige så værdiløst som forslaget til forfatningen og fortjener samme skæbne. Parlamentet bør afvise forslaget til finansielle overslag og dermed bevise, at det forstår og deler opfattelsen hos flertallet af EU's borgere. Det ville også bevise, at Parlamentet respekterer demokratiske principper, og at det som offentlighedens talerør repræsenterer og beskytter dennes interesser.
Hvad er der galt med forslaget til finansielle overslag? Det fastsætter brug af uheldige økonomiske indikatorer og mekanismer, og frem for alt begrænser det medlemsstaternes bidrag til omkring 1 %. For det andet fastsætter det, at en stor procentdel af budgettet vil blive brugt på landbruget. For det tredje indeholder det beskedne stigninger i udgifterne til struktur- og samhørighedsfondene. For det fjerde afsættes 75 % af midlerne til forskning og udvikling til højtudviklede lande. For det femte er forvaltningsudgifterne steget drastisk, og for det sjette går det ikke langt nok med hensyn til at liberalisere markedet for tjenesteydelser.
Hvad vil der ske, hvis man vedtager sådanne upassende løsninger? For det første vil de økonomiske problemer blive forstærket og ikke løst, der vil ikke blive sat skub i væksten eller konkurrenceevnen, og udviklingskløften mellem medlemsstaterne vil snarere blive bredere end smallere. For det andet vil de sociale problemer blive forværret som følge af den manglende familiepolitik, eftersom denne fremmer beskæftigelse og indtjening og dermed den naturlige vækst. Der er også en manglende tilnærmelse, eller rettere sagt en voksende forskel i indkomsterne for et lille antal rige mennesker og et stort antal fattige mennesker. For det tredje øger forslaget til finansielle overslag de politiske spændinger i EU i stedet for at mildne dem, fordi det ikke øremærker midler nok til ny transport- og kommunikationsinfrastruktur. For det fjerde er der ikke afsat penge nok til de eksterne politikker og til støtte til lande som Ukraine og Belarus. Samtidig vil vi ikke kunne opfylde de bindende løfter, der er afgivet til Tyrkiet med hensyn til EU-medlemskab, og det vil yderligere komplicere vores relationer til den islamiske verden.
Alt i alt ville vi ikke handle i overensstemmelse med de økonomiske og sociale mål, som EU har proklameret, hvis vi vedtog forslaget til finansielle overslag. Hvis vi gjorde det, ville vi blot bekræfte, at EU bliver styret af bureaukrater og teknokrater, og vi ville ikke gøre fremskridt med hensyn til vores målsætning om global konkurrenceevne. Medlemmerne af Gruppen for Selvstændighed og Demokrati vil stemme imod dette forslag. Det er på høje tid at få en debat om behovet for en ny strategi for økonomisk samarbejde mellem EU's medlemsstater. 

Wojciech Roszkowski,
    Hr. formand, de finansielle overslag, som ordføreren har fremlagt, ligger tæt på grænsen for, hvad vi kan opnå på nuværende tidspunkt. Vi befinder os i øjeblikket i en yderst vanskelig situation. Ikke kun har Rådet ikke været i stand til at nå frem til en fælles holdning til loftet for forpligtelser og betalinger, men et flertal af vælgerne i Frankrig og Nederlandene har afvist forfatningstraktaten.
Sandhedens øjeblik er kommet for den uforståelige traktat, som undlader at skelne mellem lovgivning og til tider tåbelige håb og drømme. Man har hørt forskellige former for uvilje mod EU fra visse sider. Ifølge nogle af de gamle medlemsstater gør EU ikke nok for at beskytte deres job. Andre siger, at det berøver dem deres suverænitet og ikke giver dem noget til gengæld. Visse medlemsstater mener, at EU overregulerer økonomien, og at det koster for meget. Andre vil ikke opgive de privilegier, de har fået tidligere. Det er den legendariske polske håndværker, som arbejder solidt og billigt, som får skylden for, at disse forskellige modeller ikke fungerer. I stedet for at gøre et seriøst forsøg på at gennemføre økonomiske reformer foretrækker visse mennesker at bruge den polske håndværker som bussemand til at skræmme børn og arbejdssøgende unge mennesker med.
I virkeligheden sker der det, at nogle nettobidragere til EU-budgettet praktiserer det gamle utopiske princip om at yde efter evne og nyde efter behov. Resultatet er, at EU aldrig har penge nok. Vi diskuterer således de finansielle overslag uden at vide, om Rådet vil nå til enighed, eller om de største medlemsstater vil indtage endnu mere ufleksible holdninger. Men vi skal alligevel træffe en eller anden form for beslutning.
Vi foreslår, at man stemmer for Böge-betænkningen, om end i en let ændret udgave. For det første er vi modstandere af enhver forbindelse mellem niveauet for betalingerne og reformen af systemet for egne indtægter, eftersom sidstnævnte viser alle tegn på at være et forsøg på fjerne sig endnu længere fra at knytte medlemsstaternes betalinger sammen med deres indtægter. For det andet er vi ikke enige i, at landbruget bør være samfinansieret, eftersom det ville være første skridt mod at renationalisere landbrugspolitikken. For det tredje mener vi, at det ville være mere fornuftigt at fortsætte med de nuværende planer for finansielle overslag for perioden 2007-2013, eftersom det passer bedre med de flerårige programmer og den fælles landbrugspolitik.
EU har fungeret og vil fortsætte med at fungere uden de tusindvis af byzantinske bestemmelser i den afdøde forfatning. I et stort antal lande er offentligheden ved at miste tilliden til EU. Vi må overveje, om ikke det skyldes, at den politiske elite har set stort på de illusioner, den selv har skabt. Når alt kommer til alt, er det så ikke en illusion at gentage slagordet om subsidiaritet i det uendelige, mens velfærdsstaten, som i mange tilfælde er unødvendigt oppustet, er tæt på bankerot? Er det ikke absurd, at de samme lande, som ønsker en hurtig integration, forsøger at reducere deres bidrag til EU? Er ikke Lissabon-strategien en illusion, som i øjeblikket overskygges af en demagogisk krig mod det frie marked? Bør skylden lægges på menneskene i de lande, som har gennemført de nødvendige reformer og derfor er begyndt at udvikle sig hurtigere og blive mere konkurrencedygtige?
Parlamentet vil gøre sin pligt ved at stemme for Böge-betænkningen. Det er nu Rådets tur til at indtage en mere konstruktiv holdning.
Jana Bobošíková (NI ).
   - Mine damer og herrer, den betænkning, vi diskuterer i dag, handler om økonomiske spørgsmål, men også - og det vil jeg gerne understrege - om politiske udfordringer. Det er disse udfordringer, jeg gerne vil fokusere på. Jeg er sikker på, at De ved, at de finansielle overslag for de kommende år bl.a. afhænger af, om den europæiske forfatning bliver vedtaget eller ej. Borgerne i to medlemsstater har for nylig afvist forfatningen, og andre lande har udsat ratificeringen. Vi bør nu tage dette signal til efterretning i stedet for at lægge planer for de kommende år. Borgerne har højt og klart fortalt os, at de har en helt anden opfattelse af EU end den, som nogle politikere drømte om ved forhandlingsbordet.
Med hensyn til de finansielle beregninger er Böge-betænkningen et fornuftigt kompromis. Den giver klart udtryk for, at man ikke kan få mere Europa for færre penge. Imidlertid må vi først og fremmest respektere borgernes vilje. Nu handler det ikke om, hvad vi her i Parlamentet mener er fornuftigt. Det handler om, hvad der er ægte demokratisk. Jeg mener ikke, at man blot arrogant kan ignorere, at forfatningen er blevet forkastet i to lande. Jeg mener derfor, at den største politiske udfordring er, om politikerne har modet til ydmygt at gå til borgerne og åbent indrømme, at der i øjeblikket ganske enkelt ikke findes nogen generel enighed om niveauet for den politiske integration i EU. Tilsvarende spørger jeg, om vi nu overhovedet har ret til at stemme om en betænkning, som forsøger at skabe en ramme for det politiske og økonomiske liv i EU i adskillige år fremover, og mit svar er et klart nej. 
Gerardo Galeote Quecedo (PPE-DE ).
   - Hr. formand, Kommissionens forslag repræsenterede en forpligtelse over for udvidelsen og samtidig over for bestræbelserne på at gøre vores økonomi til et omdrejningspunkt for vækst og udvikling, overvinde den teknologiske kløft i forhold til USA, øge vores tilstedeværelse i verden og tage de nye udfordringer i form af terrorisme og organiseret kriminalitet op. Det sker til trods for, at den foreslåede fordeling af udgifterne som følge af udvidelsen hverken er retfærdig eller ligelig, hvilket kom til udtryk under hele den parlamentariske debat, og derfor har vi stillet et ændringsforslag, som Parlamentets flertal forhåbentlig vil støtte i morgen.
Selv om jeg ikke skal undlade at rose den indsats, som det luxembourgske formandskab gør, kan jeg ikke lade være med at give udtryk for min bekymring over retningen i nogle af dets forslag, som er et forsøg på at tilfredsstille de medlemsstater, der fastholder den mindst fleksible holdning til skade for andre. Rådet ville gøre klogt i at tage nogle af de signaler, som Parlamentet tydeligvis sender det, alvorligt, navnlig hvad angår samhørighedspolitikken.
Vi ønsker tilstrækkelige midler, vi ønsker, at lande med større absorptionskapacitet kan genanvende overskydende midler fra konvergensmålet, og jeg håber, at vi i morgen vedtager et ændringsforslag, der kræver en politisk kompensation til de lande og regioner, der pludselig står uden midler.
Hr. Schmits gode ord, som vi naturligvis er taknemmelige over, skal give sig udslag i en klar forpligtelse til samhørighed. Realistisk set, tror jeg, at vi alle sammen er enige om, at Unionen for øjeblikket mangler politisk ledelse, men det, der stilles på prøve den 17. juni, er stats- og regeringschefernes evne til at gøre deres pligt. Det ville være helt uansvarligt af Rådet ikke at indgå en aftale netop nu.
Bárbara Dührkop Dührkop (PSE ).
   - Hr. formand, som vi har for vane her i Parlamentet, vil jeg indlede med at lykønske hr. Böge med hans arbejde med den vigtige betænkning om politikudfordringer og budgetmidler i EU 2007-2013.
Jeg vil allerførst give udtryk for nogle generelle overvejelser. De finansielle overslag, som betænkningen omhandler, er uden tvivl placeret i en ugunstig situation, såvel politisk som økonomisk og socialt, i flere medlemsstater, og jeg kan kun beklage, at denne situation lige fra begyndelsen - om jeg så må sige - har forgiftet debatten i udvalget, som har været fokuseret på at forsøge at opnå enighed om procenter mellem Kommissionen og Rådet. Nogle gange har der været skænderier om procenter, nettobidragydere og nettoindkomster. Jeg mener, at dette set ud fra et økonomisk synspunkt er en kunstig debat, fordi den er ufuldstændig. Set ud fra et politisk synspunkt er den endnu mere ufuldstændig, for EU er meget mere end bare sit budget.
Borgerne ønsker meget mere end et simpelt regnskab, for Unionen burde være et rigtigt politisk projekt, en vision for borgerne og en fremtid for 25 lande, der betyder mere end at blive reduceret til bidragydere.
Jeg beklager, at den nuværende politiske situation ikke har tilladt Parlamentet at være mere dristigt, for det er første gang, at Parlamentet i sit forslag stiler lavere, end Kommissionen gør i sit.
Når det er sagt, vil Den Socialdemokratiske Gruppe alligevel støtte Böge-betænkningen, fordi gruppens grundlæggende krav i de fleste tilfælde er omfattet af betænkningen. For det første betragtes samhørighedspolitikken som et uundværligt redskab til at fremme territorial, økonomisk og social samhørighed og til at mindske ulighederne mellem Unionens regioner - fortrinsvis solidaritetspolitikken - og en god finansiering på 0,41 % af BNP betragtes som en afgørende forudsætning.
For det andet prioriteres den socialpolitiske dagsorden højt, og det anerkendes, at det er meget vigtigt, at den finansieres passende, og derfor anmodes der om en forøgelse på 200 millioner euro for at nå dens mål. For det tredje understreges behovet for et bevillingsniveau til foranstaltninger udadtil, der er tilstrækkeligt til at gøre EU til en virkelig global partner. Og endelig stilles Europa-Parlamentets gamle krav om at opføre af Den Europæiske Udviklingsfond på det almindelige budget.
Den Socialdemokratiske Gruppe støtter denne afbalancerede og realistiske beslutning, for vi er bevidste om, at kun en samlet flertalsholdning styrker Parlamentet over for Rådet. Nu er det op til Rådet, som også bør notere sig, at betænkningen for Den Socialdemokratiske Gruppe er et mindstemål for at garantere, at der er tilstrækkelige midler til EU-25's politikker.
Jean Marie Beaupuy (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg vil som mange andre medlemmer også lykønske Reimer Böge med det arbejde, han har udført, og den koordinerende indsats, han har ydet. Derudover tror jeg også, man kan sige, hr. Böge, at der her i Parlamentet er mange kolleger, der har udvist stor ansvarsbevidsthed og har ydet en effektiv arbejdsindsats for at nå frem til dette flertal på over to tredjedele, som De henviste til for lidt siden.
Derfor opfordrer jeg Dem, mine damer og herrer i Rådet og Kommissionen, til at være meget lydhør over for dette klare budskab fra Parlamentet, fordi det indeholder en række velovervejede forslag, især på to planer. Forslagene er velovervejede på det finansielle plan, eftersom vi som nævnt både i forhold til udgifterne og indtægterne er nået frem til et yderst tilfredsstillede kompromis. På udgiftssiden har vi været i stand til at udarbejde forslag, der kan sikre kontrol med visse udgifter, og på indtægtssiden vil vi - som anført i et tidligere indlæg fra Rådet, tror jeg - alt efter, hvilke poster der er tale om, i sidste instans få stigninger på mellem 8 og 15 %, hvis jeg har forstået de tal, der blev forelagt for lidt siden, rigtigt. Der er følgelig tale om finansielt velovervejede forslag.
Forslagene er også politisk velovervejede, dels fordi der er en sammenhæng mellem den vilje, der kommer til udtryk i disse finansielle overslag, og de mål, der blev opstillet i Lissabon og Göteborg, dels fordi de efter min opfattelse indeholder en tilkendegivelse i forhold til de medborgere, der gør sig den ulejlighed at forstå indholdet af disse finansielle overslag, af vores ønske om at tilgodese vores landdistrikter og samtidig styrke vores muligheder for at styre vores fremtid. Det er grunden til, at jeg glæder mig over Parlamentets holdning til Böge-betækningen og opfordrer Kommissionen og Rådet til at være lydhøre over for den.
I øvrigt håber jeg inderligt, at Rådet vil lytte til os den 17. og 18. juni, og at vores budskab vil blive positivt modtaget. Det er absolut nødvendigt, at Rådets konklusion ikke fremstår som en skrabet løsning, men tværtimod som et stort skridt i retning af vores vision for Europa. 
Alyn Smith (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, der er ikke ret meget andet, der ligger en skotte mere på sinde, end penge, og som det eneste skotske medlem af Det Midlertidige Udvalg om Finansielle Overslag har jeg med stor interesse fulgt den ofte Kafka-agtige forhandling, selv når den egentlige forhandling tilsyneladende foregik et andet sted.
Tiden til forhandling, i det mindste i Parlamentet, er dog næsten forbi. Det er Parlamentets pligt at stå sammen om dette kompromis, som vores ordfører så kompetent har udarbejdet, fordi "1 %-klubben" under nok så kompetent ledelse af Det Forenede Kongeriges regering fortsat svinger pisken i Rådet, hvor den egentlige forhandling foregår. Dette er ikke det perfekte kompromis, men vis mig et kompromis, som er det. Vi skal dog sende det videre til Rådet med en så stærk stemme som muligt.
Jeg siger det samme som fru Krehl, min kollega i Regionaludviklingsudvalget, nemlig at regionalpolitik er det mest vellykkede og synlige aspekt af EU's arbejde over for borgerne, i hvis navn vi udfører alle vores aktiviteter. Det Midlertidige Udvalgs synspunkt beskytter regionalpolitikken, og en stærk europæisk regionalpolitik skal beskyttes og fremmes. Det piner mig at se, at Det Forenede Kongerige viser alle tegn på at ville fortsætte sin smålige, kortsynede fremfærd i Rådet. Det er vigtigt, at vi i Parlamentet i dag sender et klart signal til "1 %-klubben" om, at dette kompromis er det mindste, vi vil finde os i.
Vi har hørt, at Rådets håb om en løsning stadig er lysegrønt. Det vil jeg nu ikke vædde om i den nærmeste fremtid. Det er op til os at forene os om den bedst mulige løsning.
Helmuth Markov (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, kære kolleger, først vil jeg gerne udtrykke min respekt for ordføreren for hans meget ambitiøse arbejde, som er til debat her i dag, selv om jeg ikke kan stemme for betænkningen, til trods for at den indeholder mange gode enkeltforanstaltninger.
Min gruppe har stillet sit eget beslutningsforslag, fordi vi ønsker en anden politisk orientering i perioden 2007-2013. Mit nej til Böge-betænkningen skyldes især, at EU med de næste finansielle overslag skal imødegå enorme udfordringer, som det imidlertid ikke lever op til. De sociale, økonomiske og økologiske behov - særligt behovet for regionalt sammenhold, bekæmpelse af den store arbejdsløshed, fattigdommen og uligheden i indkomster - skal betragtes i en makroøkonomisk ramme. Det afspejles ikke i den foreliggende betænkning.
Vi mener, at de budgetlofter, som Kommissionen har foreslået, generelt er for lave. Planen om at give EU stadig større kompetence uden samtidig at stille de nødvendige finansielle midler til gennemførelsen til rådighed hænger simpelthen ikke sammen. Fokuseringen på konkurrenceevne, sikkerhed og forsvar på bekostning af samhørigheden og den sociale og økologiske dimension og samarbejdet med udviklingslandene er efter vores mening uacceptabel.
Disse finansielle overslag afspejler forsøget på at gennemføre Lissabon-strategien, som vi allerede har vendt os mod i den foreliggende form, da vi debatterede det emne. De strategiske mål skal tværtimod være fuld beskæftigelse og bæredygtig økonomisk udvikling. Det betyder, at det især er innovation, det sociale område og uddannelse, der skal have øgede finansielle midler.
Man kan ikke skabe en stærk europæisk regionalpolitik med et nedsat bidrag på 0,41 % af det europæiske bruttonationalprodukt. Jeg håber, at Rådet vil træffe en beslutning hurtigt, for ellers kan det allerede nu forudses, at der ikke vil kunne foretages en korrekt tildeling af nye støttemidler i starten af 2007, hvilket ville være politisk uansvarligt.
Hélène Goudin (IND/DEM ).
   - Hr. formand, nu står vi igen over for forslag om at øge EU's udgifter og dermed indtægter. Argumentet er, at EU vokser og altså må komme til at koste mere. EU vokser både i antal medlemmer og ved, at forskellige arbejdsopgaver til stadighed overføres fra medlemslandene. Er dette en rimelig udvikling? Det indlysende svar er nej.
De europæiske lande, som opfylder kravene til medlemskab, skal naturligvis hilses velkommen. Der er dog hverken rationelle grunde eller folkelig opbakning til at flytte yderligere politiske opgaver fra medlemslandene til Bruxelles. Det generelt hyldede, men aldrig respekterede subsidiaritetsprincip taler tværtimod for, at adskillige beføjelser burde flyttes fra EU's institutioner tilbage til de nationale parlamenter. At dette er folkets vilje, fremgår af folkeafstemningerne i Frankrig og Nederlandene og af, hvad vi ved om holdningen hos befolkningen i mange andre medlemslande.
Vi oplever netop nu afslutningen på en epoke i EU's historie, afslutningen på den epoke, hvor den politiske elite kunne følge sine ambitioner og planer uden at interessere sig for befolkningens vilje. Når dette har været muligt tidligere, skyldes det, at partistrukturen i Vesteuropa afspejler 1900-tallets politiske stridsspørgsmål, lige fra højre til venstre. De etablerede partier går med få undtagelser helt ind for en kontinuerlig forskydning af den politiske magt fra medlemslandenes parlamenter til Bruxelles. Borgerne har dermed ikke mulighed for at meddele, at de er imod denne udvikling, ved almindelige parlamentsvalg. Ved folkeafstemninger om EU-anliggender og undertiden ved valg til Europa-Parlamentet får de europæiske befolkninger mulighed for at tage eksplicit stilling til, hvilken rolle EU skal spille. Så benytter man sig af muligheden og siger nej til magtforskydningen.
Det er vigtigt, at vi har dette in mente, når vi nu drøfter EU's budget for 2007-2013. Der er ikke folkelig opbakning til øgede udgifter i en Union, hvor godt 70 % af budgettet går til landbrugspolitikken og regionalfondene. Vi er tilbageholdende over for Det Midlertidige Udvalgs forslag om finansielle overslag på 1,07 % af BNI i betalingsbevillinger og 1,18 % i foranstaltninger. Vi mener, at de samlede betalingsbevillinger skal ligge inden for 1 % af EU-landenes samlede BNI i overensstemmelse med G6-landenes forslag.
Umberto Pirilli (UEN ).
   - Hr. formand, kære kolleger, først vil jeg gerne lykønske hr. Böge med hans evne til at sammenfatte de forskellige tendenser, der kom til udtryk, og således med det fornuftige stykke arbejde, han har udført.
Jeg vil ligeledes gerne fremsætte en kort bemærkning om den trilogi, der omfatter Parlamentet, Kommissionen og Rådet. De første to institutioner går ind for at fastholde forpligtelsesbevillingerne på det nuværende niveau eller lidt under (1,18 % og 1,24 %). Rådet forsvarer til gengæld medlemsstaternes rettigheder. Medlemsstaterne er - ikke mindst efter Frankrigs og Hollands afstemning om forfatningen - bekymrede over den uro, der har fået et fast greb om EU, og de bilder sig ind, at de ved at reducere midlerne kan bevare deres respektive positioner over for de risici, som Kina, Indien, USA, global revolution, konkurrenceevne og innovation udgør.
Vores samfund er et sammensat samfund, som lever over evne, og som i stadig større grad er udsat for risici på grund af de stive institutioner, et styre med begrænset suverænitet og en Centralbank uden sjæl. At man nu reducerer indgrebene i stedet for at øge dem, sådan som det efter min mening ville være nødvendigt ...
Jean-Claude Martinez (NI ).
   - Hr. formand, Sovjetunionen havde i alt 10 økonomiske planer. EU er allerede oppe på fire budgetplaner, Delors I og Delors II, Santer og nu Barroso for 2007-2013.
I de sovjetiske planer byggede man, i de europæiske budgetplaner vejer man. Man vejer flueæg med edderkoppespind. Vores debat er et udmærket eksempel herpå. Böge-betænkningens 311 sider går nemlig i virkeligheden ud på at afgøre, om 450 millioner europæere vil forpligte bevillinger svarende til 1,24 %, 1,06 % eller 1,7 % af BNP eller med andre ord bruge 1.024 milliarder, 870 milliarder eller 825 milliarder euro i løbet af de kommende syv år, mens USA i samme tidsrum vil bruge 20.000 milliarder amerikanske dollars, dvs. omkring 20 gange mere end EU. Så vores uoverensstemmelser angående godt 60 milliarder euro mellem Juncker og Barroso eller mellem Chirac og Böge svarer til 0,3 % af USA's samlede offentlige udgifter for samme periode!
Men når man har over 20 millioner arbejdsløse og 50 millioner fattige, er det en eviggyldig sandhed, at det, det virkelig drejer sig om, er store lån til store investeringer i jernbaner f.eks. Hvis Bruxelles ikke havde kastet sig ud i at bygge et luftkastel af en forfatningstraktat, men i stedet havde bygget banegårde, ville EU ikke være kørt ud på et sidespor. 
Janusz Lewandowski (PPE-DE ).
    -  Hr. formand, som landet ligger, ville det være naivt at forvente, at de nye finansielle overslag kunne baseres på samme princip som EU's tidligere udgiftsplaner. De havde intet til fælles med de gamle sovjetiske femårsplaner, for deres førende princip var, at vi skulle have et voksende budget, som svarer til vores voksende behov. Det ville være tilgiveligt, hvis man forventede, at det samme gjaldt i dag, eftersom relativt fattige lande har tilsluttet sig EU. Der er også sket en voldsom stigning i antallet af landmænd, som er berettiget til direkte støtte, selv om sådanne betalinger ikke var deres idé. Endelig har vi fået mange flere opgaver, hvilket også tydeligt kan mærkes på budgettet. Hvis dette princip skulle gælde igen, ville det utvivlsomt være endnu en drivkraft bag de vidtrækkende politiske reformer, der er i gang i Central- og Østeuropa. Jeg er overbevist om, at de politiske klasser i de "gamle" EU-medlemsstater ville være under stort pres for at gennemføre bare nogle af disse reformer.
Samtidig må vi imidlertid se kendsgerningerne i øjnene, som er, at det foreslåede kompromis, som vi har arvet fra Prodi-Kommissionen, ikke kan forsvares. Hr. Böge har lagt et enormt arbejde og stor velvilje i et forslag, som ændrer dette kompromis, og den relative vægt, som de forskellige budgetposter tillægges, er passende.
Ingen kan være uenig i, at vi bør bruge offentlige midler til at fremme forskning og udvikling og en videnbaseret økonomi, men der er endnu ingen beviser for, at dette er en effektiv måde at bruge penge på. Derfor bør sådanne midler ikke tildeles på bekostning af regional- og samhørighedspolitikken, som begge har vist synlige resultater, og som ikke sætter de gamle og de nye samhørighedslande op mod hinanden. Parlamentet må i morgen gøre det helt klart, at vi forventer, at man når til enighed på regeringsniveau.
Europa har brug for beviser for, at det stadig fungerer. Det europæiske topmøde vil være en lejlighed til at fremlægge sådanne beviser i form af et fornuftigt kompromis. 
Terence Wynn (PSE ).
   - Hr. formand, jeg begynder med at sige, at Reimer Böge har gjort et virkelig godt stykke arbejde med denne betænkning. Det er lykkedes ham at give sobert udtryk for udvalgets holdning. Ikke alle vil være helt enig med denne betænkning, men alt i alt er den god, og det skal han have tak for.
Der er forskellige synspunkter repræsenteret i Parlamentet, hvad enten det er om landbrug, strukturfonde eller andet. De kan ikke stille alle tilpas hele tiden, men det er ikke så ringe endda. De har ikke stillet os tilpas, fordi det vigtigste udgangspunkt for den britiske Labour-delegation, som man kan forvente, er den underforståede henvisning til Det Forenede Kongeriges rabat.
Under denne del af forhandlingen står jeg tilsyneladende bare og råber ud i skoven, men jeg fortsætter. Jeg henviser til betragtning N, som jeg er fuldstændig uenig i, og til punkt 8 samt punkt 51, 5. led. Jeg har altid gjort det klart i Det Midlertidige Udvalg, at egne indtægter og finansielle overslag er to forskellige ting, og der er aldrig før gjort forsøg på at forene dem i nogen af de tidligere interinstitutionelle aftaler. Derfor tøver den britiske Labour-delegation med at støtte betænkningen.
Betænkningen vil helt sikkert give Parlamentet et godt udgangspunkt for forhandlinger med Rådet, hvilket jeg bifalder. Før vi kender Rådets holdning, hvis de har en sådan, kan vi naturligvis ikke sige, hvordan forhandlingerne vil gå. Teoretisk er det vel stadig muligt, at Rådet vil være enig i Parlamentets tal eller gå endnu højere. Håbet er lysegrønt for nogle af os.
Jeg har imidlertid brugt formuleringen "vågn nu op" mindst tre gange fra begyndelsen, hvor det først blev foreslået at kombinere det finansielle overslag med en ny ordning for egne indtægter. Vi skal vågne op og se, hvad Rådet vil gøre. Det vil ikke ske. Trods det luxembourgske formandskabs udsøgte diplomatiske evner vil jeg dog blive meget overrasket, hvis dette i formandskabets sidste tre uger bliver en del af en pakke, hvis Rådet overhovedet har en holdning. Jeg mener, at den nuværende ordning for egne indtægter ikke er særlig gennemsigtig, og at vi har brug for noget mere gennemsigtigt, så skatteborgerne kan forstå, hvordan EU finansieres. Den drøftelse og beslutning finder sted i et andet parlament en anden gang. Jeg ved, at nogle kolleger i min gruppe ikke kan lide at høre det, men vi er nødt til at leve i den virkelige verden og anerkende, at vores kompetence er begrænset.
Hvis den britiske delegation afstår fra at stemme om denne betænkning, er årsagen den, jeg har beskrevet. Hvad angår fremtiden, ønsker jeg Dem held og lykke, når De begynder samrådsforhandlingerne.
Formanden.
   - Mange tak, hr. Wynn, jeg skal nok give Deres varme hilsen videre til fru Thatcher. 
Bronisław Geremek (ALDE ).
    -  Hr. formand, under fremlæggelsen af sin fremragende betænkning nævnte hr. Böge begrebet et fremadskuende Europa. Det er efter min mening et strålende udtryk. Det tjener som et fælles grundlag for Parlamentet og Kommissionen, og det fremhæver afstanden mellem disse to institutioner og Rådet, som i øjeblikket er ude af stand til at se ud over nationale interesser og finde de svar, Europa har brug for.
Det europæiske projekt er i krise. Det eneste svar på denne krise må være den gode nyhed, at Europa er i stand til at se fremtiden i møde med håb, og at Europa selv kan være kilden til et sådant håb. Böge-betænkningen anfører med rette, at der ikke er nogen modsætning mellem EU's samhørighedspolitikker og Europas økonomiske konkurrenceevne. Det er en vigtig pointe, og jeg tror, det er lige så vigtigt, at de finansielle overslag er en drivkraft bag den europæiske integration og ikke en faktor, som gør afstanden mellem de nye og de gamle medlemsstater større, eller mellem Øst- og Vesteuropa. De lande, der igen har sluttet sig til Europa, er særligt sårbare, og det må folk forstå. 
Helga Trüpel (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, også jeg vil gerne takke hr. Böge for hans arbejde i udvalget, som var af høj kvalitet. Vi har allerede hørt, at der fra mange sider er kommet ros for det afbalancerede arbejde. Efter vores og min mening er problemet netop, at visse områder ikke er understreget nok.
Jeg vil gerne kommentere hr. Geremeks udtalelse. Er den politik, som vi udformer nu, virkelig tilstrækkeligt fremtidsorienteret? Hvad gør vi reelt for Europas borgere, og hvad kan disse så gøre for Europa? Jeg er overbevist om, at vi også efter de to mislykkede folkeafstemninger politisk må spørge os selv, hvordan vi bedre kan nå Europas borgere. Jeg tror ikke, at vi med uddannelsesprogrammerne, selv om der er foretaget en forhøjelse, når det punkt, som vi skal nå også på baggrund af Lissabon-strategien. Vi må i de kommende år med de finansielle overslag gøre alt for at sikre, at alle elever og studerende kan uddanne sig og studere i det europæiske udland. Disse mennesker vil også følelsesmæssigt have et helt andet forhold til Europa, dets mangfoldighed og muligheder, og på den måde opbygger man overbeviste europæere fra grunden af. Sådanne netværk har vi brug for.
Det er netop sådan, det forholder sig med kulturpolitikken. Vi er så stolte af, at muren er væk, og at vi er et kontinent med kulturel mangfoldighed. Budgetmidlerne ligger stadig under det, vi bruger på tobakssubsidier. Her har vi brug for en tydelig offensiv, så bypartnerskaberne kan blomstre, så kunstnerne kan mødes, og folk virkelig kan opleve Europas kulturelle rigdom. Derfor er de modeller, der er nævnt i Böge-forslaget, ikke tilstrækkelige. Lad os i fællesskab være modige og forsøge at nå folk ikke bare rationelt, men også følelsesmæssigt! 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, Reimer Böges betænkning, der fastlægger Europa-Parlamentets holdning til Fællesskabets finansieringsramme for 2007-2013, forringer Kommissionens forslag, der på sin side allerede var utilstrækkeligt, hvad angår de finansielle midler, og ude af trit med et udvidet EU's virkelige behov.
Begge forslag er i deres essens udtryk for eftergivenhed over for den strategi, som de rige lande, navnlig Tyskland, har om at reducere Fællesskabets budget mest muligt, hvilket - vil jeg gerne fremhæve - ikke er sket ved de tidligere udvidelser.
Det er forslag, der slet ikke tager hensyn til samhørighedslandene, f.eks. Portugal, der nævnes som det land, der er blevet mest negativt ramt af udvidelsen, men som nu igen straffes i de finansielle overslag for 2007-2013. Fordi der tværtimod er behov for at styrke den økonomiske og sociale samhørighed, har vi stillet konkrete forslag.
Disse forslag indebærer, at der gives fuld godtgørelse til regioner, der er blevet berørt af den såkaldte statistiske effekt, som f.eks. Algarve, at der oprettes et særligt program for Portugal og Grækenland for at tilpasse deres økonomi til følgerne af udvidelsen, at Samhørighedsfonden afkobles fra stabilitetspagten, at renationalisering af omkostningerne til medfinansiering af den fælles landbrugspolitik forkastes, at der indføres en mere retfærdig model til fordeling af landbrugsstøtten, at der sikres en finansieringsramme af syv års varighed, og at der oprettes et fællesskabsprogram for tekstil- og beklædningsindustrien med særligt henblik på de ugunstigst stillede regioner, der er afhængige af denne sektor. Det er forslag, der til vores fortrydelse er blevet forkastet af Europa-Parlamentets midlertidige udvalg om de finansielle overslag. 
Vladimír Železný (IND/DEM ).
   - Efter jerntæppets fald måtte vi i Den Tjekkiske Republik vente i 14 lange år, før vores borgere i en folkeafstemning kunne tage stilling til, om vi ville tilslutte os EU. De sagde ja. Dengang gik vi ind på de ydmygende betingelser, der var knyttet til tiltrædelsen, og som kun gav vores højeffektive landbrugssektor en fjerdedel af den støtte, som vores konkurrenter i det gamle EU fik, samt betingelser, som er i konflikt med grundlæggende EU-principper - beskyttelsesbestemmelser, som forhindrede, at vores borgere frit kunne tage arbejde i mange af de gamle lande i EU. Vi oplever også, at tjenesteydelser ikke kan udføres direkte i de gamle medlemsstater, og vi så for nylig, hvor vanskeligt det vil være for virksomheder, som logisk nok ønsker at flytte - stadig inden for EU - til vores land med dets højtkvalificerede og arbejdsomme arbejdsstyrke, som arbejder 40 timer om ugen i stedet for 35, og som ikke kræver overdrevent store lønninger.
Det har imidlertid kun taget et år at frigøre os fra mange naive forestillinger. Vi ønsker at tro på i det mindste de grundlæggende løfter, som fik vores borgere til at sige ja i folkeafstemningen om medlemskab. Det var løfter om finansielle ressourcer, som, sagde de, vil stille midler til rådighed for udviklingen af Den Tjekkiske Republik, som de tidligere havde gjort det i Portugal, Irland og andre steder. Det er derfor logisk, at vi støtter Kommissions forslag om at opretholde de 1,24 %. Lad mig gøre det klart, at vi ikke er imod nedskæringer. Vi er imidlertid fuldt ud klar over, at nedskæringer kun vil ske på bekostning af midler. Ikke desto mindre vil forvaltningen af EU ikke blive billigere. Tværtimod vil drømmen om en europæisk udenrigsminister, drømmen om ambassader, de over 3.000 uigennemsigtige myndigheds- og rådgivningsorganer og de altomfattende forordninger på 20 sprog gøre det endnu dyrere at drive EU.
Vi ved alle, hvor der findes enorme beløb, der kan spares på. Den fælles landbrugspolitik formøbler f.eks. grundløst over 40 % af budgettet, men den er kendt som en politisk urørlig enhed, som Parlamentet helt absurd ikke engang har ret til at diskutere. Men midlerne er endnu ikke blevet skåret ned. I årets løb har vi allerede lært, at det oftest benyttede trylleord er "bæredygtig", som tankeløst hæftes på alle koncepter. Hvis vi virkelig vil skabe et bæredygtigt budget, som ikke fører til større desillusionering …
Roberta Angelilli (UEN ).
   - Hr. formand, kære kolleger, som overbevist Europa-tilhænger, men også som italiensk parlamentsmedlem, der ligeledes er her for at repræsentere og forsvare sit lands interesser, er det såkaldte Juncker-forslag, hvor medlemsstaternes bidrag til EU-budgettet fastlægges til sølle 1,05 % af BNP, efter min mening uacceptabelt.
Alene for Italien, som er en af EU's nettobidragere, er dette ensbetydende med en nedskæring på ca. 8 milliarder euro om året, hvilket reducerer midlerne til beskæftigelse og retlige anliggender drastisk og fjerner næsten halvdelen af midlerne til forskning, innovation og de transeuropæiske net, uden at man spekulerer på Lissabon-strategien. Der er for mange nedskæringer og for mange selvmodsigelser. Vi burde også tage den såkaldte engelske check op til fornyet overvejelse. Vi bør nemlig fjerne den undtagelse og det privilegium, som gør det muligt for Storbritannien at få tilbagebetalt en væsentlig del af sine bidrag. Der er tale om en foranstaltning, som fru Thatcher havde ønsket - så vidt jeg husker, var det i 1984 - og som desværre af uforklarlige årsager blev bekræftet under Prodis formandskab. Denne tilbagebetaling betales for en stor dels vedkommende af Frankrig og Italien.
Til sidst vil jeg sige, at Juncker-forslaget er endnu et bevis på den afgrundsdybe kløft mellem det europæiske bureaukrati og de europæiske befolkningers reelle behov. 
Hans-Peter Martin (NI ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, også i denne ramme vil jeg gerne gentage, at det i en globaliseringstid, som er ved at udvikle sig til en europafælde i stedet for en europæisk drøm, ikke er passende at forhøje de finansielle midler. Vi kan klare os med denne 1 %-løsning. Besparelsesmulighederne er langtfra udtømt, og det bør kræves, at så mange forvaltningsområder som muligt efterhånden bliver evalueret af uafhængige, internationale rådgivningsvirksomheder med hensyn til effektivitet og rentabilitet, og at der findes muligheder for optimering. Sådan lød mit ændringsforslag 357. Ordføreren var imod det, det er ikke med i betænkningen, ikke engang det vil man tillade.
Det kan ikke undre, at flertallet af befolkningen derude siger nej til dette EU, nej til denne ødselhed, selv om de - ligesom jeg - siger ja til Europa. 
Ville Itälä (PPE-DE ).
   - Hr. formand, først vil jeg gerne takke vores kollega Reimer Böge for hans arbejde med denne betænkning. Jeg sætter stor pris på det, og jeg tror ikke, at nogen anden kunne have gjort det bedre og præsteret en så fremragende og upartisk betænkning.
I morgen må Parlamentet sende et stærkt og positivt budskab til Europas borgere. Vi må have et så stort flertal som muligt bag denne betænkning. Hvis Parlamentet står samlet i dette spørgsmål, vil det også sende et stærkt budskab til Rådet. Der er stadig mulighed for at opnå enighed om de finansielle rammer under det luxembourgske formandskab, hvis den politiske vilje og det politiske lederskab er til stede.
Jeg vil gerne tage to spørgsmål op, som jeg mener er vigtige. Det er landbrugets fremtid, og det er Østersøen. Landbrugspolitikken er uundgåeligt nået til et punkt, hvor landbrugsstøtten til de 15 gamle medlemsstater vil blive reduceret med kommende udvidelser. Det må vi forberede os på. Jeg støtter min gruppes ændringsforslag, som foreslår, at hvis Rådet vil skære ned på de generelle midler til de obligatoriske udgifter, uanset Bruxelles-aftalen fra 2002, vil medlemsstaterne skulle kompensere økonomisk for denne nedskæring. I denne forbindelse er det imidlertid nødvendigt at sige, at et skift til samfinansiering af landbruget vil være et realistisk skridt, om ikke for disse finansielle overslag, så i det mindste for de følgende.
Jeg vil også gerne henlede opmærksomheden på det ændringsforslag, som vedrører strategien for Østersøen. EU har i dag en strategi for Middelhavet, og som en parallel til den ønsker vi nu at etablere en strategi for Østersøen. Denne strategi vil være særligt vigtig for naturbevarelsen. I dag har Østersøen enorme problemer. Når forholdene er værst, kan man ikke bade eller fiske i havet, og vi har brug for effektive foranstaltninger, som kan bringe Østersøen tilbage til dens naturlige tilstand. 
Dariusz Rosati (PSE ).
    -  Hr. formand, mine damer og herrer, de finansielle overslag opridser EU's aktiviteter i de kommende år, skaber en ramme for disse aktiviteter og afgør, hvor effektive de vil være. Der ligger store opgaver foran os. Vi ønsker at sikre, at udvidelsen bliver gennemført med succes, at lægge grundlaget for hurtig vækst og jobskabelse og at nå de nye mål, der blev udstukket under de debatter, der blev afholdt, mens den europæiske forfatning blev udarbejdet. De finansielle overslag skal leve op til disse forventninger. Vi ønsker alle mere Europa, fordi vi mener, at skabelsen af et fælles Europa er det rette svar på de udfordringer, vi står over for i dag.
Under arbejdet med de finansielle overslag viste det sig, at der var to modstridende modeller og måder at tænke på. Den første, som Kommissionen går ind for, indeholder en ambitiøs, men afbalanceret stigning i udgifterne, som ville holde trit med den forventede vækst. Den anden, som bakkes op af en gruppe medlemsstater, består i nedskæringer i budgettet som en procentdel af BNP.
Vi er helt klar over, at selv om EU's forpligtelser er blevet udvidet, så skal EU leve op til disse forpligtelser i en periode med alvorlige budgetrestriktioner og svag økonomisk vækst. Disse begrænsninger bør imidlertid under ingen omstændigheder gøre os blinde for de indiskutable goder, der kan vindes ved foranstaltninger, som finansieres af det fælles EU-budget. Derfor er det nødvendigt at finde et kompromis, og Parlamentets forslag indeholder et yderst fornuftigt et af slagsen. Jeg vil gerne benytte lejligheden til at takke hr. Böge for hans indsats med udarbejdelsen af denne betænkning.
Mine damer og herrer, de fejlslagne folkeafstemninger i Frankrig og Nederlandene betyder, at Europa nu har behov for en klar bekræftelse af, at integrationen er og fortsat vil være vores fælles fremtid. Jeg vil derfor opfordre Rådet til at finde et kompromis, til at lægge egoistiske og konservative holdninger til side og gå ud over de rent nationale interessers snævre grænser. Når jeg kræver et kompromis, skyldes det, at EU har akut behov for et klart billede af fremtiden og den økonomiske kapacitet til at handle.
Vi bør sammen arbejde for at vise, at Europa kan handle i fællesskabets ånd, og at dets politiske ledere er i stand til at hæve sig over kortsigtede politiske interesser og opnå aftaler for det fælles bedste. 
Jan Mulder (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg vil også gerne takke hr. Böge. Det er efter min opfattelse helt berettiget, at hans betænkning ikke kun drejer sig om EU's udgifter, men at den også i flere afsnit omtaler behovet for at revidere beslutningen om egne indtægter. I modsætning til visse andre talere er jeg nemlig af den opfattelse, at det er helt uberettiget, at der for et lands vedkommende hvert år anvendes en korrektionsmekanisme, mens det ikke er tilfældet for andre lande, som kommer i samme situation.
Lad mig nævne enkelte hovedpunkter. Jeg er for samfinansiering af landbrugsudgifterne af de årsager, der anføres i betænkningen. Jeg er imod renationalisering. Vi bør have samme regler overalt i Europa, men jeg kan acceptere de forslag, der stilles af hr. Böge. Jeg anser også fleksibilitet for at være særdeles positivt for budgettet, ikke blot når det gælder udgiftsområderne som sådan, men også når det gælder samfinansieringsprocenterne i forbindelse med strukturfondsbistanden. Det kan udmærket være sådan, at samfinansieringsprocenten er højere for rigere lande end for fattige lande. Jeg mener, at Den Europæiske Investeringsbanks rolle i forbindelse med strukturfondsudgifterne bør styrkes, og det samme gælder for Den Europæiske Investeringsfond. Der har tidligere været gode eksempler herpå.
Endelig vil jeg anføre en enkelt bemærkning om den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Efter min opfattelse henhører disse udgifter fuldt og helt under Europa-Parlamentets kompetence. Parlamentet bør godkende dem. Det bør ikke forblive et anliggende udelukkende for Rådet. 
Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, ordføreren, hr. Böge, har udført et godt stykke arbejde. Han pegede under sin præsentation på, at der findes visse politiske og økonomiske områder, som er kronisk underfinansieret på budgettet. Også udviklingen af landdistrikter er i fare for at blive et sådant område. Med Rådets beslutning er finanserne i første søjle fastlagt indtil 2013, men vi har for få midler på dette område til at finansiere Rumænien og Bulgarien. Derfor foreslås det i betænkningen at indføre samfinansiering i første søjle. Vores gruppe støtter denne samfinansiering, men målet skal være at opnå en højere finansiering inden for anden søjle.
Natura 2000-midlerne skal mobiliseres. Under anden søjle skal der være lighed i finansieringen af udviklingen af landdistrikterne, altså også 75 % fra EU, og det skal sikres, at der sker en fornuftig økonomisk udvikling i landdistrikterne. Det er ikke nogen finansiel nådesakt, for vi har kun samlet set en god økonomisk udvikling, hvis ikke landdistrikterne bliver hægtet af. 
Dimitrios Papadimoulis (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, mens borgerne råber højere om et mere socialt og demokratisk Europa, går Rådet og Juncker-formandskabet desværre baglæns, idet seks lande holder en pistol mod deres tinding. De vil for enhver pris have et kompromis med den laveste fællesnævner. De opgiver de ambitiøse mål for den europæiske samlings fremtid.
Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe afviser tankegangen bag den "for enhver pris"-aftale, der også gennemsyrer Böge-betænkningen, fordi den fører til mindre Europa og større skævheder, og det er de svageste lande og svageste samfundsgrupper, der bliver ofrene.
Europa og Rådet er nødt til at indse, at man ikke får mere og større EU med færre penge. Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe mener, at Kommissionens forslag er et alt for utilstrækkeligt udgangspunkt for finansieringen af målene om samhørighed og den sociale dagsorden efter udvidelsen. Vi finder derfor enhver tanke om en yderligere reduktion uforståelig. På vegne af Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe kræver jeg en retfærdig fordeling af omkostningerne til udvidelsen. Den skal ikke hovedsagelig betales af de fattigste lande og regioner. Den uacceptable, skandaløse britiske undtagelse må ophøre. Vi er alle lige. Der må findes en positiv og endelig løsning på den uretfærdige behandling af de 16 regioner, der bliver ofre for den såkaldte statistiske effekt, og der må sikres en større støtte i overgangsperioden til de regioner, der endnu ikke har fuldført konvergensprocessen. 
Seán Ó Neachtain (UEN ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne lykønske hr. Böge med betænkningen og især hans understregning af, hvor vigtigt det er at investere i forskning og udvikling med henblik på opfyldelse af målene i henhold til Lissabon-dagsordenen. Betænkningen anerkender også med rette, at almen og erhvervsfaglig uddannelse bør have høj prioritet i den foreslåede støtte, og jeg mener, at bevillinger til udvikling af menneskelig kapital er afgørende for langsigtede investeringer i EU's fremtid.
Jeg er ikke enig i ordførerens henstillinger vedrørende den fælles landbrugspolitik, og jeg kan ikke gå ind for hans forslag om at indføre samfinansiering af den fælles landbrugspolitik. Som jeg har sagt det mange gange før, er det noget, som aldrig har kunnet, ikke kan og aldrig vil kunne godkendes af de af os, som har forpligtet os til at forsvare landbrugere med små og mellemstore bedrifter og vores landdistrikter. Vi bør ikke ligge under for illusionen om, at samfinansiering af den fælles landbrugspolitik med tiden uundgåeligt vil føre til en sådan fornyet nationalisering.
Ryszard Czarnecki (NI ).
    -  Hr. formand, i praksis viser Parlamentets linje i forbindelse med EU's budget ingen tegn på solidaritet med Kommissionen, og det er en stor skam. Vi har brugt masser af tid i Parlamentet på at tale om et stærkt EU, som kunne konkurrere med USA eller Asien, men man kan ikke tænke sig et stærkt EU med et lille budget, det er nærmest absurd.
Det skal siges med jævne ord, at vi ville være ringere tjent med Det Midlertidige Udvalgs forslag end med Barroso-Kommissionens. Det er imidlertid en kæmpe forbedring af det luxembourgske formandskabs såkaldte kompromis, som var dømt til at mislykkes. Hvis de rigeste EU-medlemsstater insisterer på at pådutte alle andre deres mening, vil slutresultatet være, at visionen om et fælles Europa baseret på solidaritet bliver ødelagt. Hvis det er vores mål at bygge et Europa, der består af egoistiske og personlige interesser, så skal vi støtte et lille EU-budget. Den anden mulighed er naturligvis, at det, man i virkeligheden foreslår de nye EU-medlemslande, er, at det udvidede EU kun skal være et solidarisk Europa, når det gælder pligter. Det modsatte ville være gældende for privilegierne, især den finansielle slags.
Afslutningsvis vil jeg gerne sige, at det er bedre, at der bliver vedtaget finansielle overslag for en syvårig periode, som det hidtil har været tilfældet, end for en femårig periode. 
Markus Ferber (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, hvad handler det om, når vi taler om den kommende finansielle ramme? Det handler ganske enkelt om de opgaver, som vi skal løse på europæisk niveau. Når Kommissionen lader sit forslag lyde, at vi gør det, vi hidtil har gjort, og der kommer noget nyt til, så er den kommet for let om ved det. Vores ordfører skal roses for, at han er gået ned i detaljen, har set på, hvilke opgaver det er, EU skal løse i det 21. århundrede, også med hensyn til budgettet, hvor vi har brug for flere midler - inden for udenrigs- og sikkerhedspolitikken - og hvor Kommissionen har foreslået for meget, og hvor vi kan tage lidt fra. Det er blevet til et fremragende forslag, som vi kan forhandle meget seriøst med Rådet om.
Et EU, der kun definerer sig selv gennem omfordeling af så mange penge som muligt, er ikke mit EU. Det er andre opgaver, vi skal løse i fællesskab. Når vi på den ene side forlanger af medlemsstaterne, at de skal sanere deres budgetter for at opfylde stabilitets- og vækstpagten, så kan man ikke på den anden side drage gennem hele Europa med overflødighedshornet. Denne opgave må vi leve op til i fællesskab.
Når jeg hører, at 70 cent til kulturen ikke kan være for meget, hvis man dertil lægger udgifterne til millenniummålene og hvad der ellers er af mål - kære fru Trüpel, det gør De jo som medlem af De Grønne - så kommer man til betalinger på 1,19 %. Det er De Grønnes forslag, forpligtelser på 1,29 %. Så må De også være så venlig at sige til borgerne, at på nationalt plan har vi ikke flere penge, men i Europa bruger vi flere. Det dur ikke! Hvis vi vil være troværdige, må vi koncentrere os om de politiske opgaver - det er svaret på folkeafstemningerne - men også om budgettet. 
Ralf Walter (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, EU's succes er fællesskabet, samarbejdet, den fælles interesse i en videre udvikling. Netop denne udvikling har vi foran os. Vi må gøre os tanker om, hvordan vi tager fat på de næste år, og borgerne følger os nøje. Hvor troværdige er vi med det, som vi gør?
Vi ved, at der ligger opgaver foran os, som kræver mod og en offensiv tilgang, hvor vi må gøre det klart, at EU er et økonomisk fællesskab, som ønsker at lykkes. Vi må altså investere i fremtiden, dvs. styrke forskningen og forbedre uddannelserne. Det betyder også, at vi ud over dette økonomiske fællesskab forstået som økonomisk succes skal passe på, at der ikke er mennesker og regioner, som går bag af dansen! Derfor har vi også brug for hjælp til de mennesker, som kommer i klemme i hele denne udvikling, eller som i forvejen lever i vanskelige strukturer. Det ligger foran os.
Vi vil gerne støtte Böge-betænkningen, fordi den netop sigter mod at opstille nogle mål på disse områder og stille de midler til rådighed, som vi har brug for. Men borgerne ser også på, om parlamentsmedlemmer - og vi er et parlament - gør sig tanker om de udgifter, der er nødvendige, men også om indtægtssiden, altså hvor skal pengene komme fra. Det er nemlig borgerne, der skal stille midlerne til rådighed. Derfor må det på europæisk niveau være acceptabelt at spørge, om disse opgaver er ordentligt fordelt. Den britiske rabat kan helt klart ikke længere retfærdiggøres i dag.
Generelt må vi vise de europæiske borgere i alle lande, at vi er parat til at stille de nødvendige midler til rådighed. Vi er imidlertid også indstillet på og i stand til at sørge for, at de byrder, som det er forbundet med, bliver fordelt retfærdigt og solidarisk. Solidaritet betyder ikke kun fællesskab i brugen af midlerne, solidaritet betyder også, at man skal passe på, at man ikke overbelaster enkelte medlemmer, mens andre blot står og ser på og siger: Det må du selv finde ud af. Vi vil udvikle Europa positivt i fællesskab! 
Kyösti Tapio Virrankoski (ALDE ).
   - Hr. formand, den foreliggende betænkning af Reimer Böge omhandler den fremtidige finansiering af EU. Jeg vil gerne rette en særlig tak til ham for hans enestående ekspertise og hårde arbejde. Samtidig vil jeg gerne takke alle udvalgets medlemmer for deres konstruktive samarbejde.
De finansielle rammer danner basis for EU's fremtidige politikområder. De områder, der især er i fokus denne gang, er regional-, struktur- og samhørighedspolitikken og forbedret beskæftigelse og konkurrenceevne. Hensigten er at øge finansieringen af strukturpolitikken og midlerne til udvikling af landdistrikterne for at garantere en afbalanceret udvikling. De nye medlemsstaters behov bliver forstået og accepteret, men betænkningen påpeger med rette, at de sårbare regioner i de gamle medlemsstater ikke skal betale for den nye samhørighedspolitik.
For at forbedre beskæftigelsesniveauet og sætte skub i den økonomiske vækst er formålet inden for de finansielle overslag at investere særligt i forskning og udvikling og uddannelse og efteruddannelse. Disse midler ville blive forhøjet til tre gange beløbet om syv år. Det er helt sikkert den rigtige prioritet. Sparer vi på dette, så sparer vi på vores egen fremtid, og det vil jeg gerne advare andre imod, især det land, som sidder med formandskabet.
Målet er at bruge ekstra midler for at styrke den europæiske dimension inden for forskning og udvikling. Jeg vil indtrængende appellere til medlemsstaterne om ikke at spilde tiden, men vedtage de nye finansielle overslag og den interinstitutionelle aftale som foreslået af Parlamentet. 
Elisabeth Schroedter (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, som regionalpolitiker vil jeg koncentrere mig om dette aspekt og endnu en gang understrege, at et af de store fremskridt i denne betænkning er, at der skal bruges 0,41 % til denne politik, som også er synlig i den mindste landsby i Europa og gør Europa synligt dér.
Den økonomiske og sociale samhørighed er det solidariske instrument i EU. Rådet foreslår, som vi ved, i øjeblikket kun 0,37 % som forhandlingsgrundlag. Jeg er også indforstået med, at vi begrænser til 4 % pr. medlemsstat og - til forskel fra det oprindelige forslag - også bibeholder N+2-ordningen for Samhørighedsfonden.
Jeg vil endnu en gang understrege, at jeg ikke støtter vores gruppes forslag, fordi jeg ikke mener, at vi behøver at begrænse ad hoc til fem år. Det er fra et regionalpolitisk synspunkt ikke acceptabelt i denne vanskelige situation. 
Sergej Kozlík (NI ).
   - EU råder ikke over de ideelle mekanismer til hverken at skabe eller fordele ressourcer. Det har heller ikke vedtaget et 10-20-årigt overslag om specifik økonomisk politik og andre politikker. Tænk bare på den langvarige mangel på effektiv overvågning af landbruget.
Trods Det Midlertidige Udvalgs store anstrengelser, som jeg påskønner, så kunne det ikke på dette tidspunkt have opnået mere, end det gjorde, hr. Böge, og der er en chance for, at Parlamentet vil stemme for dette kompromis. Hvor Parlamentet mener, at ressourcerne bør fastsættes til 1,08 % af bruttonationalproduktet, så mener Rådet tværtimod, at tallet bør ligge mellem 1,03 % og 1,05 % af bruttonationalproduktet.
Det viser, at fremtiden mindre kommer til at handle om tal end om de rette mekanismer til at fordele ressourcerne, og der ligger stadig mange faldgruber forude på vejen til en endelig aftale om de finansielle overslag.
Othmar Karas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru næstformand, mine damer og herrer, jeg lægger de tanker væk, som jeg havde forberedt til i dag, fordi jeg gerne vil kommentere et par indlæg og endnu en gang formulere det centrale udsagn.
Kommissionen har stillet et forslag. Parlamentet viser med Böge-betænkningen og beslutningen i morgen, at vi er i stand til at handle og forhandle. Rådet er i øjeblikket hverken i stand til at handle eller forhandle om dette spørgsmål, fordi man i Rådet endnu slet ikke er nået til enighed om noget forhandlingsgrundlag.
Vores forslag er et kompromis. Jeg opfordrer stats- og regeringscheferne og finansministrene til at gennemlæse vores forslag og undersøge, om ikke det var en mulighed for enighed i Rådet, uden at vi svækker EU. For de forslag, mine damer og herrer i Rådet, som De hidtil har lagt frem, lyder: minus 40 % til EU's konkurrenceevne, minus 10 % til samhørighed og vækst og beskæftigelse, minus 6 % til udviklingen af landdistrikterne og landbruget, minus 50 % til de interne politikker, minus 40 % til EU som global partner. Det er muligt, De kan opnå enighed i Rådet om det, men ikke med os, og det har også en anden årsag, nemlig at De skærer ned! Hvis vi bliver ved status quo og ikke opstiller nye prioriteter, så skal vi brug 890 milliarder euro. Deres forslag siger 871 milliarder. Hvis vi ikke bliver enige, har vi 931 milliarder euro. Deres budget er lavere end status quo. Deres budget er lavere, end hvis vi ikke bliver enige. Derfor må De forstå, at vores tilbud er et forhandlingstilbud. Vi forhandler ikke under 931 milliarder euro! 
Inés Ayala Sender (PSE ).
   - Hr. formand, jeg må anerkende hr. Böges udholdenhed i denne meget vanskelige rolle som balancekunstner eller finansekspert første gang i de finansielle overslags historie, hvor Europa-Parlamentet frivilligt har begrænset sine direkte ambitioner til at være lavere end de allerede minimale, som Kommissionen har foreslået. Kun muligheden for at fremme en hurtig, rimelig og retfærdig aftale, som kan feje al tvivl og ængstelse til side nu, kunne retfærdiggøre dette. Således ønsker vi at fortolke Kommissionens forsonende ord, og vi opfordrer Rådets formandskab til at indgå aftalen.
Alligevel er jeg ikke tilfreds med, at Parlamentet viser en minimalistisk tendens, der allerede blev påbegyndt i forbindelse med Agenda 2000, og som ikke har bidraget til at øge de europæiske borgeres tillid. Jeg tænker på risikoen for et tilbageskridt mod renationalisering af budgettet og på at basere Unionens mål på utilstrækkelige midler. Vi beklager det pres, som det oprindelige forslag fra seks medlemsstater har øvet. Nogle af disse medlemsstater havde helt forståelige konjunkturbestemte grunde, men andre anklages for ikke at kunne gøre tilstrækkeligt rede for merværdien af hver euro, der er givet ud, og de store økonomiske og handelsmæssige fordele, de har af Unionens udvikling.
Vi beklager, at 1 % har erstattet idéerne med procenter, men på den anden side har den også genåbnet debatten om, hvor vigtigt det er at gennemrevidere ordningen for egne indtægter. Det, vi ikke er enige i, er, at ordføreren udelukkende anvender den på medfinansiering af den fælles landbrugspolitik, som stadig er i gang med at fordøje den sidste reform fra Bruxelles. Vi må ikke smide vores landbrugere ud med badevandet.
Vi glæder os over indsatsen for at fastholde kvoten for samhørighedspolitikken og styrkelsen af Unionens social-, vækst- og beskæftigelsespolitik samt politikken for retlige og eksterne anliggender. Vi anmoder ordføreren om at udvide den logiske udfasningsmekanisme, der allerede omfatter regioner berørt af den forstærkende effekt af udvidelsen, og anvende den på Samhørighedsfonden. Europa-Parlamentet argumenterede allerede for det i Agenda 2000, og nu forstår vi ikke, at Parlamentet ikke anvender den, når Rådets formandskab gør det.
Vi anmoder også ordføreren om at acceptere ændringsforslag 1, der forhindrer den forskelsbehandling, som det ville være udelukkende at anvende politikken for konkurrenceevne og ekspertise.
Margarita Starkevičiūtė (ALDE ).
   - Den betænkning, som hr. Böge har fremlagt for Parlamentet, er et glimrende eksempel på det fælles arbejde i et udvidet EU med 25 medlemsstater. Jeg beklager, at vi ikke glæder os over det. Det var en meget kompliceret opgave at finde frem til en beslutning om Fællesskabets midler, som ville være acceptabel og forståelig for alle, men denne vellykkede beslutning viser, at det udvidede EU er levedygtigt og har en langsigtet vision om økonomisk udvikling. Vi kunne naturligvis have nået frem til den beslutning både hurtigere og bedre, hvis der ikke havde været forsøg på at sætte nationale og fælleseuropæiske interesser op mod hinanden, hvis der ikke havde været afvigelser i de tekniske detaljer. Nogle gange fik jeg indtryk af, at vi havde samlet en gruppe bogholdere og ikke en gruppe af samfundets ledere. Vi må forstå, at vi bliver nødt til at udvikle en fælles europæisk vision, før vi kan påbegynde den finansielle planlægning, og denne fælles europæiske vision savnes både hos borgerne og hos samfundets repræsentanter. Derfor bør enhver diskussion om finansielle overslag og årlige planer til detaljering af disse overslag begynde med en diskussion om den økonomiske vision, som vi alle skal udvikle. Først når det er sket, bør vi definere områderne, finansieringsmåden og de nødvendige midler. Det er det, jeg savner i Kommissionens arbejde, og jeg beklager dybt, at kommissionsformandens tale i dag var en klage fra en meget træt person til Parlamentet om problemerne ved forhandlinger. 
Françoise Grossetête (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg er bange for, at denne meget vigtige forhandling om de finansielle overslag vil give anledning til mange frustrationer, fordi Rådet foreslår, hvad der nærmest må siges at være et minimumsbudget, som ikke er på højde med Europas ambitioner. Ikke desto mindre takker jeg ordføreren, hr. Böge, som har påtaget sig en vanskelig opgave og har været i stand til at tilpasse sig medlemmernes krav.
For at vende tilbage til de finansielle overslag, så er de stadig meget foruroligende og på visse punkter uacceptable. Efter sidste uges begivenheder er det vigtigt at kunne leve op til borgernes forventninger og ikke skabe en afgrund mellem de politiske løfter og vores handlinger, som skal gøre det muligt at nå målene om konkurrenceevne, fuld beskæftigelse, forskning, uddannelse og frem for alt solidaritet. Ja, vi går ind for en samhørighedspolitik, for så vidt den ikke udelukker støtte til de regioner, der fortsat er dårligt stillede i de 15 gamle medlemsstater.
Jeg vil gerne forklare min foruroligelse over Rådet. Medlemsstaterne bør ikke være så tilbageholdende over for Europa. Hvad skal man mene om forslagene vedrørende den fælles landbrugspolitik, der ikke længere skal være fælles, men national, idet Rådet lukker øjnene for landmændenes behov over for truslen om fornyet nationalisering og ophævelsen af en politik, der har symbolsk betydning for Europa? Den samme bekymring gælder regionalpolitikken, som har så stor betydning for vores regioner, og vores store transeuropæiske projekter. Vi vil også være meget agtpågivende i forhold til finansieringen af Natura 2000.
Hvis vi skal kunne finansiere vores prioriterede politikker, bliver vi nødt til at ændre de regler, der gælder for beregningen af EU's indtægter og genforhandle de indrømmelser, der blev givet i forrige århundrede, især den britiske rabat. Hr. Barroso har sagt, at han kan stole på Europa-Parlamentet. Sammen vil vi måske kunne overbevise Rådet om, at det virkelig bør gøre en indsats for at sikre, at Europas budget ikke bliver det minimumsbudget, jeg frygter. 
Szabolcs Fazakas (PSE ).
   - Som medlem delegeret fra en af de nye medlemsstater til Det Midlertidige Udvalg, der behandler de finansielle overslag i et udvidet EU, vil jeg allerførst gerne fremhæve, hvor meget det betyder for os, at Europa-Parlamentets holdning til dette spørgsmål, som er så vigtigt for de nye medlemsstaters proces med at indhente EU, ikke længere bliver formuleret uden os, men med vores konkrete og vægtige samarbejde. Det er første gang, vi har kunnet deltage i udvalgets debat, som viste sig at være meget informativ og tankevækkende, og som - selv om den ikke var helt fri for spændinger - viste vejen frem, og jeg vil gerne lykønske hr. Böge med hans formandskab for denne debat og det afbalancerede resultat, der blev opnået.
Vi er klar over, at vores deltagelse ikke kun skaber muligheder, men også fører ansvar med sig. På grund af denne ansvarsfølelse forsøgte vi at undgå at presse for hårdt på med spørgsmål, som det ikke er realistisk at tage fat på i EU's nuværende situation, selv om de er vigtige for, at vi kan komme på niveau, og dermed for EU's fremskridt generelt. I stedet koncentrerede vi os om de detaljer, nogle gange af teknisk art, som er afgørende vigtige for vores indhentningsproces i praksis, men også med hensyn til deres teoretiske og politiske betydning. Vi mener således, at det vigtigste i øjeblikket er at sikre, at strukturfondene og Samhørighedsfonden, hvis formål er at fremme bestræbelserne på at indhente de øvrige, bliver gjort tilgængelige for os på et passende niveau uden at stramme de tekniske bestemmelser, som kan skabe overgangsproblemer for nye medlemsstater.
Vi glæder os over bekræftelsen i Böge-betænkningen af, at 0,41 % af EU's BNP bør afsættes til dette formål, og at de nye medlemsstater skal kunne bruge dette op til et niveau, som svarer til 4 % af deres bruttonationalprodukt, og at N+2-reglen ikke bør gælde for Samhørighedsfonden. Efter vores vurdering betyder dette, at selv om det nye EU-budget er strammere, vil det stadig give passende støtte til at fremme de nye medlemsstaters proces med at indhente de øvrige. Det viser solidaritet, og det vil også bidrage til at forbedre Europas konkurrenceevne, sætte skub i væksten og skabe job. 
Chris Davies (ALDE ).
   - Hr. formand, min regering siger, at den britiske budgetrabat kan forsvares, og det kan den! Nettobidragydere som Tyskland, Sverige og Nederlandene burde også få rabat på samme grundlag. Den britiske rabat vil dog stige betydeligt i det næste par år, og de fattigste medlemsstater er nødt til at bidrage til den. Det kan ikke forsvares.
Min regering siger, at der ikke kan forhandles om rabatten. Det er noget vrøvl. EU er én stor forhandlingsmaskine for aftaler mellem 25 lande, og alt, hvad der er relevant, kan der forhandles om, hvis der derved kan opnås gode fordele.
Rabatten blev indført på grund af skævheder i den fælles landbrugspolitik. Den pris, som Det Forenede Kongerige bør forlange for at forhandle om rabatten, er genåbning af aftalen om landbrugsudgifter, som landet har støttet. 
Vi bør støtte udviklingen af landdistrikterne, og vi bør kompensere landbrugerne, så vi sikrer, at der bliver gjort noget ved miljøproblemerne. Vi bør dog ikke give støtte til selve eksistensen af landbrug, ligesom vi heller ikke bør støtte fabrikker, stenbrud eller kulminer. Den fælles landbrugspolitik diskriminerer mod landbrug i udviklingslandene og straffer vores egne forbrugere. Der bør indføres et trinvist program for betydelige nedskæringer i udgifterne til søjle 1. Det er den pris, Det Forenede Kongerige bør forlange. At holde fast i påstanden om, at rabatten simpelthen ikke er åben for forhandling, er hverken godt for Europa eller Det Forenede Kongerige.
Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, efter at have komplimenteret hr. Böge for den indsats, han har gjort, vil jeg tilslutte mig alle de medlemmer, der har udtrykt ønske om, at beslutningerne om de finansielle overslag bliver truffet nu. Vi må nemlig ikke give det indtryk, sammen med alt det andet, at EU's institutionelle krise forværres. Beslutningerne skal selvfølgelig ikke træffes på bekostning af EU's eget perspektiv. Beslutningerne skal træffes på et niveau, der er tilfredsstillende for alle medlemsstaterne. Og i samme åndedræt må jeg tilføje, at jeg beklager, at forslagene fra det luxembourgske formandskab, desværre i meget høj grad, modarbejder samhørighedspolitikkerne med den reduktion fra 0,41 % til 0,37 % af Fællesskabets BNP, der foreslås. Under alle omstændigheder vil jeg sige, at det er vigtigt, at formandskabet i det mindste forsøger at begrænse de negative følger af dets forslag. Hvordan? For det første med kompensationsmekanismer for de lande og regioner, der rammes uforholdsmæssigt hårdt af den mekanisme til fordeling af bevillingerne, som Kommissionen foreslår. For det andet med en omfordeling af de midler, der går tabt på grund af N+2-reglen.
Jeg vil også gerne sige, at vi naturligvis er imod renationalisering og samfinansiering af den fælles landbrugspolitik, og til sidst vil jeg tilføje, eftersom der fra mange sider har været talt om de besparelser, der skal gennemføres, og om at vi ikke kan afsætte flere midler nu, at EU's budget i alt svarer til 2,5 % af de offentlige udgifter i alle medlemsstater. Det er snart på tide, at ord og handling vedrørende EU begynder at hænge sammen! 
Robert Goebbels (PSE ).
   - Hr. formand, det er nu, Unionen skal vise sin handlekraft ved at vedtage ambitiøse finansielle overslag. Og dog er formandskabets forslag stadig meget beskedne, selv om de gennembryder muren på 1 %. At Unionen kun får mulighed for yderligere at bruge et beløb på 40 milliarder euro over syv år er skuffende.
Lad os et øjeblik forestille os, at disse penge udelukkende gik til forskning. I dag bruger amerikanerne hvert år 100 milliarder euro mere end europæerne på dette område, så 40 milliarder fordelt på syv år udgør ikke engang halvdelen af den nuværende årlige forskel, selv om den private sektor selvsagt i vid udstrækning skal udligne denne forskel.
Europa er gået i stå. De politiske undermålere, der regerer os, har tilladt demagogerne lige fra det yderste højre og yderste venstre, herunder nationalsocialisterne og andre separatister, at nedbryde den europæiske drøm. Vores Union har brug for større solidaritet og følgelig flere egne indtægter, så den kan bryde med netto- og modydelsernes smålige regnskaber.
Jeg har foreslået en europæiske afgift på en cent på hver liter benzin, diesel og kerosen, der sælges i Unionen. Ingen forbruger eller økonomisk aktør vil blive tynget af en sådan afgift, som vil indbringe over 40 milliarder euro på syv år. Vi må vove at bryde den nationale egoismes spændetrøje og vælge en mere europæisk tilgang. Det er umuligt præcist at placere alle fordele og omkostninger inden for det indre marked. Det er klart, at de lande, hvis økonomi er mest udviklet, vil drage størst fordel af en forøgelse af den fælles vækst. 
László Surján (PPE-DE ).
   - Böge-betænkningen er god, ikke kun fordi det er et fremragende stykke arbejde, men også fordi den kan bruges som grundlag for forhandlinger, samtidig med at den er et praktisabelt kompromis i sig selv. Den gør det muligt at gennemføre EU's planer uden at lægge en ubærlig byrde på bidragyderne. Den foreslår modigt nye løsninger på nye situationer. En sådan løsning, som ofte bliver nævnt, er nationale supplementer, som i øvrigt allerede er blevet afprøvet på os, de nye medlemsstater. Det er i Ungarns og alle samhørighedslandenes interesse, at 0,41 % af EU's indtægter kanaliseres til støtte for konvergensen. Dermed vil vi være i stand til at udvikle forskning og et videnbaseret samfund og fremme opbygningen af infrastrukturen og skabe job. Det vil alt sammen bidrage til at puste liv i Lissabon-drømmen.
Men bliver det overhovedet til noget? I øjeblikket er spørgsmålet ikke så meget, hvordan man når til enighed med Rådet om de konkrete tal, men om der overhovedet kommer en holdning fra Rådet, altså om der kan opnås enighed i Rådet. Hvis regeringscheferne bruger tiden i næste uge på kun at beklage resultaterne af folkeafstemningerne om forfatningen og ikke tager en beslutning om de grundlæggende principper for de finansielle rammer, der skal tjene Europas borgeres interesser, så vil EU virkelig være i krise, og det vil glæde euroskeptikerne. Det vil være godt for alle medlemsstater, hvis man når frem til en fælles holdning, som sigter mod at gavne det nye Europa med 450 millioner borgere. Afstandtagen og egoisme fører aldrig til noget. Løsningen er ikke at vende EU ryggen, men at omfavne Europa endnu tættere. Kan vi efter de mislykkede folkeafstemninger tillade, at tingene bliver gjort endnu værre, fordi der mangler finansielle planer for perioden efter 2007? Kære kolleger, lad os støtte Böge-betænkningen, så der i det mindste kan være ét solidt grundlag i denne situation, hvor kollapsen synes at være overhængende, og så Europas borgere kan se, hvilken institution der virkelig repræsenterer deres interesser. 
Giovanni Pittella (PSE ).
   - Hr. formand, ærede repræsentanter for Rådet og Kommissionen, kære kolleger, folkeafstemningens resultat har haft så stor indflydelse på den politiske debat og borgernes opfattelse, at en kommentator sågar spurgte sig selv, om der efter Europas fuldførelse af den vigtige mission med at skabe fred stadig er brug for EU-institutionerne.
Vi ved godt, at Europa ikke blot er nyttigt, men nødvendigt. For at Europa kan blive nyttigt, samhørigt og konkurrencedygtigt - så borgerne opfatter Europa som nødvendigt - skal EU-politikkerne kunne udvikles, og der skal være tilstrækkelige ressourcer til at gøre dette. I denne fornuftslutning, som kan synes banal, ligger hele meningen med den kamp, som Parlamentet kæmper for de finansielle overslag. Det er meningen med det, som Parlamentets ordfører, Reiner Böge, har overført til en tekst, som efter min opfattelse er tilfredsstillende og realistisk, men ikke opgivende.
Vi spørger naturligvis alle sammen os selv, om det vil lykkes os at nå til enighed med Rådet. Det afhænger i høj grad af vores afstemnings bredde, kære kolleger, og det afhænger i særlig høj grad af regeringschefernes evne til ikke at lade sig styre af en regnskabstankegang og af deres egne nationale interesser. Kommissionsformand Barroso kom her i eftermiddags med en klar og bestemt udtalelse, som vi sætter pris på. Rådsformanden, hr. Juncker, skal bruge sine store forhandlingsevner på at opnå en værdig aftale og undgå at fortabe sig i en uendelig bilateral mægling, som i øvrigt risikerer at gå ud over nogle lande på en uretfærdig og uberettiget måde. Til os selv, kære kolleger, vil jeg gerne rette en opfordring om med et bredt og kompakt flertal at forsvare EU's ret og pligt til at eksistere og arbejde. 
Francesco Musotto (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, ærede repræsentanter for Rådet, kære kolleger, først vil jeg gerne understrege, at en af de grundlæggende fordele ved hr. Böges arbejde er, at man betragter den europæiske integrationsproces som en politisk dynamik, der er i fuld udvikling, og hvor der er høje målsætninger og ambitioner. Tillid, udsigter og en energisk indsats - det er, hvad offentligheden har brug for i dag, hvis ikke den skal forfalde til skepsis og resignation.
Derfor vil jeg først og fremmest gerne takke hr. Böge for, at han på en meget fornuftig og velafbalanceret måde har udført et delikat stykke arbejde, som nødvendiggjorde en kompleks analyse, og som har givet sig udslag i nogle effektive politiske forslag. Dette resultat er endnu mere prisværdigt, når man tænker på de vanskelige betingelser - ikke mindst som følge af det snæversynede rigoristiske pres - som hans arbejde begyndte under og er fortsat under indtil nu.
I beslutningen angives de prioriteringer, som vi skal følge, når vi giver Europa en saltvandsindsprøjtning, nemlig samhørighedspolitikkernes urørlighed, vigtigheden af at fremme EU's konkurrenceevne og udvikling, behovet for en stadig mere effektiv fælles politik for retlige og indre anliggender, nødvendigheden af at sætte skub i de eksterne forbindelser og det indre markeds integrationsmekanismer samt en opprioritering af fleksibilitetsbegrebet for at EU's finansielle rammer smidige og effektive.
Vi kan dog ikke lægge skjul på, at Europa-Parlamentets holdning - sådan som den skitseres i hr. Böges betænkning - afviger betydeligt fra det arbejdsdokument, som det luxembourgske formandskab fremlagde den 2. juni. Vi frygter, at Det Europæiske Råd vedtager et kompromis med et meget skuffende politisk og finansielt indhold. Eftersom vi er bevidste om, at vi kommer til at stå over for et kompromis, som er et resultat af en vanskelig mægling, vil det aldrig skorte på vores vilje til at finde harmoniske løsninger. Vi vil gøre alt for at forhindre muligheden for en institutionel konflikt. Det skal dog understreges, at man ikke kan appellere til vores ansvarsfølelse, hvis man vil have Europa-Parlamentet til at sige ja til et resultat, som går ud over integrationsprocessen. 
Catherine Trautmann (PSE ).
   - Hr. formand, EU har netop fejret 60-året for den fælles fred på et tidspunkt, hvor to af de oprindelige lande netop har givet udtryk for deres tvivl i stemmeboksene. Globaliseringens sociale følger har afstedkommet en moralsk krise som følge af arbejdsløshed og ulighed, der føjer sig til den demokratiske krise, for ikke at nævne budgetkrisen. Den endelige afgørelse om de finansielle overslag vil være afgørende for Unionens og dens institutioners troværdighed og legitimitet.
Vi afventer resultaterne af vores politiske indsats på to områder. Først og fremmest afventer vi at se, hvorvidt udvidelsen lykkes. Vi har pligt til at vinde denne etape og sikre lighed mellem vores lande og medborgere. Det bidrag, ordføreren anbefaler til fordel for den territoriale og sociale samhørighed, er nødvendigt om end ikke tilstrækkeligt. Der burde især afsættes flere midler til transportnettene. Jeg går i øvrigt ind for oprettelsen af vækstjusteringsfonden, der skal gøre det muligt i højere grad at nå disse mål.
Det andet ventede resultat vedrører fremtiden. Det gamle industrielle Europa er i fuld gang med at omstille sig, og vi bør udligne de geografiske, økonomiske og kulturelle uligheder. Det vil kun være muligt at skabe nye produktioner og nye tjenesteydelser og forlige konkurrenceevne og solidaritet, hvis vi afsætter tilstrækkeligt store bevillinger til forskning og nyskabelse. Vi bør ubetinget overholde tilsagnet om en fordobling af forskningsbudgettet og anvendelse af 3 % af BNP i 2010. Hvis disse to politiske betingelser opfyldes, og hvis virkeliggørelsen af vores ambitioner finansieres gennem nye egne indtægter, vil jeg tilslutte mig ordførerens fornuftsbetingende holdning, således at Parlamentet kan bevare sin fulde autoritet i de kommende forhandlinger og foranledige Rådet til at nærme sig Parlamentets holdninger.
José Albino Silva Peneda (PPE-DE ).
   - Hr. formand, EU's identitet bygger på et tilhørsforhold, der skyldes en fælles vilje til at dele med hinanden.
Samhørighedspolitikken har været et meget effektivt instrument hertil og har med stor succes medvirket til at skabe dette tilhørsforhold. At svække samhørighedspolitikken vil derfor ikke blot betyde, at der opstår finansielle vanskeligheder, og at projekter i nogle af Europas regioner skal udskydes. Det vil få langt værre følger. Tilhørsforholdet til EU vil blive svækket, så det risikerer at blive så svagt, at det lider uoprettelig skade.
At reducere samhørighedspolitikkens finansielle midler er som et brutalt øksehug ned gennem den europæiske tanke. Egoismen vinder, solidariteten taber, og uden solidaritet er der ikke noget tilhørsforhold, som er selve kernen i den europæiske integration.
Hvad netop samhørighedspolitikken angår, synes der at være en god pointe i at inddrage et nyt element i diskussionen, som kan bidrage til udformningen af en samhørighedspolitik, der modsvarer virkeligheden af i dag. Det nye element er behovet for at vurdere følgerne i de forskellige dele af EU af de asiatiske produkters invasion. I diskussionen om de finansielle overslag i løbet af de seneste måneder har man næsten budgetpost for budgetpost forsøgt at finde ud af, hvem der er nettobidragyder, og hvem der ikke er. Det er en for alle ubehagelig form for forhandling. Jeg mener, at den vigtigste årsag til, at det sker, er, at EU's nuværende finansieringsmodel ikke mere duer.
Mine sidste ord går derfor til Det Europæiske Råd. Jeg mener, at en reform af EU's finansiering ikke mere kan udskydes. Ikke at ville indse dét er udtryk for politisk snæversyn.
Jeg vil gerne slutte af med at takke Reimer Böge for den fremragende betænkning, som han har forelagt plenarforsamlingen. 
Marilisa Xenogiannakopoulou (PSE ).
   - Hr. formand, det handler om EU's politiske troværdighed, når det efter udvidelsen skal konsolidere budgetmidlerne til gennemførelsen af politikkerne for udvikling, beskæftigelse, regional konvergens og social samhørighed. Dette behov bliver endnu mere akut efter de seneste resultater i Frankrig og Holland angående den europæiske forfatning.
Jeg vil naturligvis gerne takke ordføreren, hr. Böge, for det arbejde, han har gjort, men samtidig finder jeg det nedslående, at der som Europa-Parlamentets holdning foreslås 1,07 % i betalingsbevillinger i forhold til 1,14 %, som oprindeligt er foreslået af Kommissionen. Denne begrænsede budgetramme giver fra starten et europæisk politisk program med lave forventninger, som ganske givet ikke lever op til nutidens og de europæiske befolkningers nye, store behov.
Hvad de særlige spørgsmål angår, tror jeg ikke, man vil kunne acceptere idéen om samfinansiering af den fælles landbrugspolitik. En sådan udvikling ville medføre landmænd, der bevæger sig i forskellige hastigheder, flere skævheder mellem regionerne og give alvorlige konsekvenser for samhørighedslandenes finansielle aspekt. Jeg er også enig med dem, der har påpeget nødvendigheden af at sikre tilstrækkelige midler til strukturfondene og Samhørighedsfonden. De nye lande skal selvfølgelig støttes, men samtidig skal vi også give en ordentlig støtte til de regioner i de gamle samhørighedslande, der mærker konsekvenserne af udvidelsen på grund af den statistiske effekt.
Hvis den europæiske integration skal genvinde sin dynamik og vinde borgernes tillid, må den ikke spærres inde i administrative og regnskabsmæssige holdninger. Desværre bevæger det luxembourgske formandskabs forslag sig i denne begrænsende retning, hvilket i høj grad går ud over samhørighedspolitikkerne.
I næste uge er stats- og regeringslederne i Det Europæiske Råd nødt til at vise, at de er på højde med situationen, og træffe modige beslutninger om de europæiske politiske prioriteringer og den nødvendige finansiering af disse. 
Jean-Luc Dehaene (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i en tid hvor Europa gennemlever en krise efter folkeafstemningerne, er det efter min opfattelse væsentligt, at institutionerne beviser, at Unionen fortsat fungerer og kan fungere. En afgørelse om flerårsplanen vil i den forbindelse være en væsentlig troværdighedstest. Derfor er det meget vigtigt, at vi i morgen som Parlament kan tage stilling til denne plan, hvilket vi måske kan takket være det bemærkelsesværdige arbejde, ordføreren har gjort. Vi kan i den forbindelse sikre de nødvendige midler til virkeliggørelsen af udvidelsen, men samtidig muliggøre den nye politik i Unionen, og det er også ordførerens fortjeneste takket være dennes forslag. Forhåbentlig vil Rådet under luxembourgsk ledelse og i samarbejde med Kommissionen udarbejde et forslag, som kan danne et reelt grundlag for forhandling med Europa-Parlamentet for at nå frem til en aftale. Jeg vil dog i dag gerne understrege, at det allerede nu står klart, at det bliver umuligt at arbejde fremadrettet med de midler, Unionen råder over i henhold til de aktuelle ordninger.
1 % er for lidt. Det er 1,7 % måske også, hvis Unionen virkelig skal kunne arbejde. Med den britiske rabat pantsættes de samlede egne indtægter. Udgangspunktet må imidlertid være, at Unionen, såfremt den ikke kan råde over faktiske egne indtægter, før eller siden vil køre fast. Unionen bør have mulighed for at definere sin politik med faktiske egne midler, hvilket er forudsætningen for, at vi kan virkeliggøre vores ambitioner. Det bør også være en del af den aftale, vi indgår med Rådet, at dette spørgsmål tages op til drøftelse i forbindelse med den kommende flerårsplan. 
Valdis Dombrovskis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, i dag skal Europa-Parlamentet stemme om sin holdning til de kommende finansielle overslag for 2007-2013. Det bliver en af de vigtigste og mest afgørende afstemninger under denne parlamentssamling. Europa-Parlamentet har grundlæggende støttet Kommissionens forslag, men det har ændret lidt på strukturen i de finansielle overslag. Den Europæiske Udviklingsfond er blevet fjernet fra de finansielle overslag, og der er skabt en reserve på 24 milliarder euro. Derfor er de af Parlamentet foreslåede udgifter tilsyneladende mindre - 1,07 % af EU's bruttonationalprodukt - men hvis man regner Den Europæiske Udviklingsfond og reserven med, kommer man tæt på Kommissionens forslag.
I Parlamentets forslag ligger de største nedskæringer i udgifterne i underprogram 1.a, konkurrenceevne for vækst og beskæftigelse, og i EU-institutionernes forvaltningsudgifter, idet der kanaliseres ekstra ressourcer over i Parlamentets traditionelle prioriteter. Parlamentet har anerkendt, at det udgiftsniveau, der i Kommissionens forslag er afsat til underprogram 1.b, samhørighed for vækst og beskæftigelse, er berettiget. Samlet overføres der midler svarende til 0,41 % af EU's BNP til EU-fondene.
Det er ikke kun det beløb, der overføres til EU's fonde, der er vigtigt, men også principperne for fordelingen af disse midler. I Parlamentets holdning behandles forskellige vigtige spørgsmål. Det første drejer sig om Kommissionens forslag om at sætte et loft på 4 % af en medlemsstats BNP for det beløb, der kan modtages fra EU's fonde. Parlamentet mener, at fastsættelsen af et loft på 4 % er baseret på fortidens erfaringer, og at der nu er brug for en fleksibel tilgang til fastsættelsen af lofterne. Det bør huskes, at en række små og økonomisk forholdsvis mindre udviklede stater er blevet medlemmer af EU. For det andet mener Europa-Parlamentet, at der bør differentieres i samfinansieringsniveauet fra EU-fonde afhængigt af en medlemsstats økonomiske udviklingsniveau. Det betyder, at der ville kunne gives en højere procentsats i samfinansiering fra EU-fonde til mindre udviklede medlemsstater. 
Rolf Berend (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, den næststørste post i de finansielle overslag er udgifterne til den økonomiske og sociale samhørighed. Som regionalpolitiker er jeg derfor ligesom ordføreren, som jeg udtrykkeligt vil lykønske med denne fremragende betænkning, af den opfattelse, at det er en uundværlig forudsætning for EU, at vi har en stærk og velfinansieret europæisk regionalpolitik for at klare de gennemførte og kommende udvidelser og fjerne de regionale ubalancer. For det andet bør EU's strukturpolitik imidlertid også være tillagt tilstrækkelige ressourcer, således at der fremover er mulighed for at give tilstrækkelig støtte til regioner med udviklingsefterslæb og med særlige samfundsøkonomiske problemer, også i de gamle medlemsstater.
Naturligvis opfylder Kommissionens forslag bedst de målsætninger for EU's regionalpolitik i den næste planlægningsperiode, som består i at formindske misforholdene mellem regionerne. Men mellem dette og de uacceptable krav fra de seks nettobetalerstater er Böge-forslaget et acceptabelt kompromis for os. En nedskæring af budgettet må under ingen omstændigheder ske ensidigt på bekostning af regionalpolitikken. De fordelingsrelationer for samhørighedsmidlerne på de enkelte målsætninger, som Kommissionen foreslår i forordningsforslagene, er kun acceptable i forbindelse med de samlede midlers størrelsesorden på 1,14 %. Ved nedskæringer i henhold til Böge-betænkningen eller i henhold til Rådets forordning skal midlerne i højere grad koncentreres om at løse de alvorlige problemer i de mest støttetrængende regioner. Lineære nedskæringer, altså nedskæringer med samtidig opretholdelse af fordelingsrelationerne, må afvises, da dette ville føre til ensidige belastninger af konvergensregionerne i EU's gamle medlemsstater. 
James Elles (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg slutter mig til koret, der har rost ordføreren, hr. Böge, for hans arbejde. Han har udført et fremragende stykke arbejde under meget vanskelige forhold. Jeg hælder også mere til hr. Wynns end til hr. Davies' bemærkninger om den britiske rabat, hvilket ikke er overraskende. Som en taler sagde, er vi alle lige, men nogle er mere lige end andre. Idéen i punkt 51, 5. led, kan give et fornuftigt fingerpeg om, hvordan vi kan komme videre, idet vi skal inddrage vore nationale parlamenter, så ordningen for vores egne indtægter bliver mere gennemsigtig.
Jeg vil gerne understrege et bestemt punkt af stor vigtighed. EU er inde i en turbulent periode. Vi har slet ingen idé om, hvordan vores politikker vil se ud i 2013. Vi kan ikke forudse, hvordan vores eksterne politik vil være, især ikke med hensyn til udvidelse. Vi har brug for en tænkepause, hvad angår varigheden af vores forpligtelse til dette finansielle overslag. Det er bedst at gå efter en femårig periode, for det svarer til Kommissionens og Europa-Parlamentets mandat, for et alt for langt sigte ville være misbrug af den demokratiske proces. Naturligvis kan forslag til retsakter omfatte en længere periode, men fem år ville give os mulighed for at hitte rede i vores politikker om udgifter og egne indtægter.
Selvfølgelig skal vi gå efter en aftale. Jeg er enig med hr. Dehaene i, at vi skal opmuntre formandskaberne så meget som muligt til det. Europa-Parlamentet bør dog ikke bare vedtage en hvilken som helst aftale. Som vores ordfører forklarede meget tydeligt, har vi brug for en aftale, der er i vores og vores vælgeres interesse, og det håber vi, at Rådet vil komme med om et par dage. 
Formanden.
   - Tak til ordføreren for hans store og hårde arbejde og især for at støtte mit ændringsforslag om demokratiprogrammet, der nu udgør det sidste punkt i betænkningen. Jeg anbefaler den til Rådet og Kommissionen. 

José Manuel García-Margallo y Marfil (PPE-DE ).
   - Fru formand, jeg vil tilslutte mig lykønskningerne til vores formand, hr. Böge, for han har sendt et krystalklart budskab til Kommissionen og Rådet om Parlamentets ønsker.
Hvor mange penge er vi rede til at bruge på det europæiske projekt? Hvor mange penge er vi rede til at bruge på den europæiske integration på et tidspunkt, hvor Europa oplever vanskelige tider og står ved en korsvej?
Ordføreren foreslår mindre end Kommissionen, men mere end det, som Rådet har foreslået i eftermiddag. Rådsformanden siger, at vi må skabe ligevægt. Jeg vil understrege det, som hr. Elles har sagt: ligevægt, ja, men mind Rådet om, at vi ikke skaber mere Europa med færre penge, vi skaber mindre Europa på et tidspunkt, hvor vi har brug for at bekræfte dette projekt.
De folkeafstemninger, der har været afholdt i de seneste dage, og som er blevet nævnt i mange indlæg, minder os om nødvendigheden af, at vi koncentrerer os om borgernes reelle behov, og borgerne ønsker større vækst. Derfor skal vi skabe flere arbejdspladser, vi skal være mere produktive, vi skal sætte flere penge af til investeringer, forskning og udvikling, vi skal med andre ord gennemføre Lissabon-reformerne. Og det kræver penge.
Vores borgere har også mindet os om, at de tror på en social model, hvor både samhørighed og effektivitet på markedet prioriteres højt. Uden en politik, der dæmmer op for territoriale skævheder, er det sandsynligt, at det økonomiske projekt, som EU repræsenterer, kan overleve. Det, der ikke vil overleve, er det politiske projekt, som er på spil her.
Vi må overbevise vores borgere om, at vi sammen kan klare fremtidens udfordringer. Det drejer sig om udfordringer i forbindelse med globaliseringen, de nyindustrialiserede landes konkurrence, virksomhedsflytninger og befolkningens aldring. Det kræver flere penge.
Som en supplerende og sidste bemærkning vil jeg sige, at jeg er stærk modstander af en begyndende medfinansiering af landbrugspolitikken, for det ville også være ensbetydende med at bryde de regler om social samhørighed, som den model, vi tror på, bygger på.
Gunnar Hökmark (PPE-DE ).
   - Fru formand, det handler om en prioritering af Unionens udgifter. Man skal ikke alene kunne prioritere det, der er vigtigt, men også give en lavere prioritet til det, som er mindre vigtigt. Vi skal også kunne prioritere det, som er Unionens fælles opgaver - de vigtigste opgaver - frem for det, som er medlemsstaternes vigtige opgaver. Det har vi ikke opnået i dette arbejde med de finansielle overslag.
Hvis Kommissionens forslag var blevet gennemført, havde det betydet en forhøjelse af den svenske medlemsafgift med næsten en tredjedel. Det havde reduceret pladsen til de satsninger, der skal foretages inden for vækst og nye arbejdspladser i Sverige, og det havde skabt større budgetproblemer.
Hvis vi ønsker, at Europa skal blive verdens mest konkurrencedygtige videnøkonomi, er det ikke rimeligt, at vi prioriterer de rige medlemslandes bidrag frem for udviklingen af en fælles infrastruktur i vores svageste regioner. Dér har man ikke foretaget tilstrækkelige prioriteringer endnu.
Det er heller ikke rimeligt, at vi prioriterer markedsføringstiltag for europæisk landbrug i den tredje verden, samtidig med at vi mindsker de vigtigste satsninger inden for det europæiske viden- og forskningssamfund. Hvis De, Rådet og Kommissionen, som led i forhandlingerne ikke formår at sikre, at vi opnår målet om 3 % af den europæiske økonomi til støtte til viden og forskning, så den europæiske forskning kan gå forrest i det europæiske vidensamfund, så lykkes det Dem ikke at foretage en af de vigtigste prioriteringer, som Europa har brug for.
Ordføreren har gjort et fantastisk stykke arbejde, med tydelige prioriteringer. Kommissionen gjorde det ikke, og Rådet lader nu til at neddrosle den satsning, der burde foretages inden for forskning. Gør det ikke! Europa har brug for forskningsstøtte.
Timothy Kirkhope (PPE-DE ).
   - Fru formand, dette er en vigtig forhandling med store konsekvenser for EU's fremtid, og jeg vil også gerne rose ordføreren for hans imponerende arbejde med udarbejdelsen af denne betænkning, som sikkert har været besværligt.
Jeg har dog problemer med en eller to af hans konklusioner. For det første mener jeg selvfølgelig, at det er afgørende, at EU's udgifter kontrolleres strengt, og at midlerne anvendes så effektivt som muligt. Jeg vil vove at påstå, at der ikke er nogen nationale regeringer, der ville overveje nogle af de udgiftsstigninger, der foreslås for perioden 2007-2013. Skatteyderne i hele EU har ret til at forvente, at politikerne bruger pengene fornuftigt, og resultatet af de seneste folkeafstemninger viser klart, at mange i Europa og ikke kun i Det Forenede Kongerige også er bekymrede over, at en stor del af deres penge går til store projekter, som de ikke ved nok om.
Hvad angår det samlede budget, støtter jeg den britiske regerings samt en række andre regeringers aktuelle holdning, og jeg mener, at grænsen skal gå ved 1 % af EU's samlede indtægter.
Hvad angår Det Forenede Kongeriges rabat, mener jeg, at den er berettiget, og jeg vil i hvert fald nøje granske vores premierminister Tony Blairs holdning, som han vil give udtryk for på Det Europæiske Råds møde næste uge. Uden at falde tilbage på noget, vi har været inde på, håber jeg blot, at sagen om Det Forenede Kongeriges rabat ikke ender som en del af separate forhandlinger om Europas fremtid efter folkeafstemningerne i Frankrig og Nederlandene i denne uge. Det er en alvorlig sag, og jeg er sikker på, at begge sider har noget at sige om den, men jeg finder det helt absurd at binde det sammen med et sæt generelle forhandlinger og drøftelser, når der skal træffes kritiske afgørelser om vores kontinents fremtid. 
Nicolas Schmit,
    Fru formand, hr. Barroso, mine damer og herrer, De har ført en rig og konstruktiv debat, selv om der også til tider har været modstridende synspunkter, om en udmærket betænkning, som uden tvivl vil gøre det lettere for os at finde et kompromis. Men som det fremgår af Deres drøftelser - som ikke har været uden modsætninger - skal formandskabet forvalte de modsætninger, der til tider er af en helt anden størrelsesorden, når de fremlægges af regeringscheferne eller de forskellige regeringers ministre. Vi skal med udgangspunkt i disse modsætninger forsøge at indføje alle disse elementer i en ligning, som vi så skal have til at gå op, så vi kan nå frem til et kompromis.
Det er således ikke en let opgave. På samme måde, som Deres ordførers opgave i øvrigt heller ikke har været ganske let. Jeg kan konstatere, at man i visse forbindelser siger, at man skal gribe ind over for den britiske rabat. Formandskabet er helt enigt og har fremsat forlag herom. Andre siger det modsatte og henviser til landbrugsspørgsmålet. Betyder det, at vi skal indskrænke Unionens landbrugspolitik med alle de konsekvenser, det indebærer? Ønsker man en affolkning af Europas landdistrikter? Det er et konkret og præcist spørgsmål. Det kræver et svar. Jeg er under alle omstændigheder overbevist om, at Europa har brug for at prioritere og skabe større klarhed over, hvilken vej, vi ønsker at gå.
Formandskabet eller snarere Luxembourg kunne meget vel uden videre have undertegnet Kommissionens forslag. Men det finder forslagenes nuværende ordlyd problematisk. Når det er sagt, anfægter jeg ikke, at der er tale om et meget solidt grundlag for den fremtidige opbygning af Europa. Desværre vil disse forlag alene ikke gøre det muligt at nå et kompromis i næste uge. Vi bør derfor søge at skabe dette kompromis, vi må se, hvordan og på hvilket plan vi kan reducere de foreslåede beløb, uden at Fællesskabet fremover mister sin virkning, indflydelse og funktion som politisk retningsgivende instrument. Visse talere siger, at vi har skåret 40 % her og 30 % der. Jeg har dog personligt konstateret, at der er en reel stigning inden for alle udgiftsområder. Den kan være utilstrækkelig inden for visse områder, men er ganske betydelig på andre og er fastsat under hensyntagen til de prioriteringer, De som parlamentsmedlemmer tillægger en ganske særlig betydning.
Jeg overvejer, hvad der vil ske, hvis vi ikke når til enighed, hvis vi opretholder en form for status quo. Ifølge de oplysninger, jeg råder over, ville vi sandsynligvis ende med et budget eller finansielle overslag på omkring 835 milliarder euro fra 2006. Formandskabet foreslår mere. Det er mere ambitiøst, måske ikke ambitiøst nok, men mere ambitiøst end medlemsstaterne, eller i det mindste visse medlemsstater, har indvilget i at være.
Jeg tilslutter mig tanken om, at Europa bør finde et nyt afsæt. Vi må først og fremmest bekæmpe demagogerne, der siger, at Europas penge i alt for vid udstrækning er spildt. Jeg mener, at vi på ingen måde må tolerere sådanne udtalelser, der ikke blot skader Europas effektivitet, men også i sidste instans hele vores projekt. Jeg mener ikke, at denne form for debat bør finde sted, den bør tilbagevises.
Europa har brug for solidaritet. Jeg tilslutter mig fuldt ud tanken om, at EU har brug for mere solidaritet. Europa med 25 medlemsstater eller 27, men også de 15 gamle medlemsstater. Men det er nødvendigt at finde en passende balance i denne solidariske tilgang, og det er det, vi forsøger at gøre. Vi bør skelne mellem rige regioner, fattige regioner i rige lande og fattige regioner i fattige lande, for det er ikke helt det samme. Det er derfor, jeg mener, det er vigtigt at finde en passende balance, så alle bliver tilgodeset.
Europa bør også sikre større effektivitet i forbindelse med sine udgifter. Det er et budskab, vi bør formidle. Vi bør måske opstille en bedre definition af de europæiske politikkers merværdi, arbejde endnu mere med kvaliteten af de europæiske udgifter, koncentrere vores udgifter yderligere, sikre en bedre samordning mellem fællesskabsudgifterne, de europæiske udgifter og de nationale udgifter. Det vil helt sikkert skabe større fremskridt i forhold til Lissabon-strategien. Jeg spørger af et ærligt hjerte, om det virkelig inden for f.eks. livslang læring absolut er påkrævet, at midlerne skal gå over Bruxelles for at kunne støtte projekter i vores medlemsstater? Ville det ikke være at foretrække evt. at opstille rammerne og reglerne herfor og sikre en bedre samordning ved fastlæggelsen af disse politikker?
Det er måske til tider nødvendigt at være selektiv, så vi kan koncentrere vores midler der, hvor de virkelig kan give størst muligt resultat. Vi er alle enige om, at vi bør investere mere i forskning. Vi ved også, at fællesskabsbudgettet ikke alene kan sikre, at vi når de mål, vi har sat os. Vi har brug for en bedre samordning af fællesskabsudgifterne, de nationale udgifter og de private interventioner eller finansieringer. Jeg mener, at der måske er tale om et område, hvor vi kan tage ved lære af amerikanerne, hvis vi undersøger, hvorfor de er bedre til at forvalte udgifterne ikke blot kvantitativt, men også kvalitativt.
Jeg kan ikke love, at formandskabet vil kunne skabe et kompromis. Jeg kan ikke garantere, at dette kompromis bliver så ambitiøst, som De ønsker det. Men jeg kan sige én ting, og det er, at hvis vi ikke når frem til et kompromis, kan situationen ikke blive værre. Den vil være forfærdelig, fordi vi ikke vil være i stand til at fastlægge programmerne.
Således vil hele Europa, alle, der forventer sig noget af Europa, alle, der venter på penge til finansiering af programmer, der skal forbedre konkurrenceevnen og samhørigheden, blive skuffet, og det vil ikke forbedre Europas image i en tid, hvor det netop har brug for at blive forbedret og styrket i forhold til vores borgere.
José Manuel Barroso,
    Fru formand, hr. Schmit, mine damer og herrer, jeg har med stor interesse lyttet til Deres bemærkninger og kommentarer her i eftermiddag. Det har slået mig, hvor tæt Deres prioriteringer ligger på Kommissionens, især hvad angår fornyet økonomisk vækst, øget beskæftigelse og solidaritet med de fattigste, der har størst behov for en virkelig solidarisk løsning, såvel som respekten for de forpligtelser, vi har indgået, dvs. kravet om, at vores forpligtelser og vores finanser stemmer overens med vores politiske prioriteringer.
De har i denne debat påvist, at det europæiske budget tjener et formål, De har påvist, at udgifter, der afholdes på europæisk plan, er en kilde til besparelser på nationalt plan, og at der opstår en værditilvækst i forbindelse med en sådan udgift. De penge, der bruges på europæisk plan, gør det ofte muligt at gennemføre projekter, der ellers ikke ville være mulige. På disse to punkter, nemlig prioriteringen og nytteværdien af det europæiske budgetinstrument, der skal tjene de ambitioner, vi har for Europa, og solidariteten i Europa, er der stor lighed mellem Kommissionens og Europa-Parlamentets synspunkter.
Jeg tror, at vi alle er bevidste om, at vi i dag er nået til et afgørende øjeblik, og jeg tror, at man kan sige, at dagens forhandlinger har båret præg af, at vi - eller i alle tilfælde flertallet her - virkelig ønsker en aftale og en god aftale. Vi ønsker en ambitiøs aftale for Europa, ikke et rabatternes Europa, og samtidig et solidarisk Europa. Det er den konklusion, som jeg i alle tilfælde drager af denne debat. Men en sådan aftale kræver, at vi er indstillet på at indgå kompromiser, og jeg vil i denne forbindelse henvende mig til formandskabet. Jeg er klar over, at formandskabet gør en kolossal indsats. Det har jeg til stadighed understreget. Jeg er i permanent kontakt med rådsformanden, Jean-Claude Juncker, og jeg mener, at vi bør takke ham, den luxembourgske regering og de luxembourgske diplomater. Det er korrekt, at formandskabet især arbejder med medlemsstaterne, men jeg har bidt mærke i det, hr. Schmit netop sagde. Han sagde, at han personligt kunne gå helt ind for Kommissionens oprindelige forslag. Jeg kan sige det samme om Böge-betænkningen, som forhåbentlig bliver vedtaget i morgen. Vedtag Deres beslutning!
Jeg opfordrer nu formandskabet til i denne afgørende forhandlingsfase at tage hensyn til det budskab, Parlamentet sender i morgen. Det er korrekt, at der er modsætningsforhold, og at der er kommet forskellige synspunkter til udtryk her i Parlamentet, men jeg tror, at Deres afstemning i morgen trods alt vil vise Parlamentets vilje. Som vi alle var enige om under disse forhandlinger, foregår de ikke udelukkende mellem medlemsstaterne - selv om deres rolle er afgørende - men mellem Rådet, Parlamentet og Kommissionen. Følgelig opfordrer vi nu formandskabet - selv om vi finder dets beslutsomhed prisværdig og fastholder, at vi ønsker et kompromis og vil hjælpe det med at finde dette kompromis - til at finde et kompromis, der ligger tættere på det, Parlamentet forhåbentlig vedtager i morgen, og tættere på Kommissionens forslag end på visse medlemsstaters, selv om vi erkender, at de står over for reelle problemer, som man ikke bør undervurdere.
Det er min appel. Det er min appel til formandskabet. Det er også min appel til alle parlamentsmedlemmerne, således at vi i denne sidste fase - eller forhåbentlig sidste fase - af forhandlingerne kan være åbne for et kompromis, og Det Europæiske Råd kan sende et positivt budskab fra sit kommende møde. Jeg håber, at Europa endnu en gang vil overraske sine modstandere ved at vise, at vi i vanskelige situationer, og især i vanskelige situationer, ikke blot er i stand til at finde en løsning, men en troværdig løsning, dvs. en løsning, der skaber større overensstemmelse mellem vores ambitioner og de europæiske institutioners midler til at føre disse ambitioner ud i livet.
Reimer Böge (PPE-DE ),
    Fru formand, jeg har to korte bemærkninger til afslutning af denne debat. På et punkt er jeg helt enig med rådsformandskabet. Det vil ikke fungere, hverken i Rådet eller i Parlamentet, hvis den ene part føler sig ansvarlig for specialinteresser, og den anden part har ansvaret for kompromiserne. Derfor gælder det i morgen for Parlamentet om med størst muligt flertal beslutsomt at definere en forhandlingsposition.
Men, hr. Schmit, der er en anden ting, jeg heller ikke accepterer, nemlig den berømte kaosteori, som siger, at hvis der ikke opnås enighed, vil det hele falde til jorden. Nu gælder det om efter afstemningen i morgen her i plenarforsamlingen at bruge tiden frem til Det Europæiske Råds møde til at tale, at forhandle, for Rådet - jeg er klar over, at det ikke er formandskabets problem, men måske et problem i selve Rådet - skal ikke tro, at det bare kan finde et kompromis, og at alt dermed vil være afgjort. Det handler tværtimod om, at først definerer vi vores forhandlingsposition, derefter definerer Rådet sin holdning, og til sidst skal Parlamentet give sin tilslutning.
Derfor gælder det om at bruge de næste 10 dage meget intensivt til i fællesskab at drøfte et bæredygtigt kompromis.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen onsdag kl. 12.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er spørgetiden (B6-0246/2005). Vi behandler en række spørgsmål til Kommissionen.
Formanden.
I debatten om anvendelsen af EU's officielle sprog i institutionerne er der endnu ikke kommet et svar på forslaget om at få udarbejdet en ny ordning for anvendelsen af de officielle sprog og om at indføre regler for arbejdssprog og deres anvendelse. Der er behov for at få konkretiseret debatten og for at støtte op om EU-medlemsstaternes sproglige og dermed kulturelle arv.
Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse, hvordan den vil håndtere problemet med de officielle sprog i institutionerne, og om den agter at fastlægge regler for arbejdssprog (Rådets forordning nr. 1/58 (artikel 1) omtaler kun officielle sprog) for på denne måde at undgå, at beslutningen om anvendelse af et sprog frem for et andet i vid udstrækning overlades til højtstående tjenestemænds skøn (svar på spørgsmål H-0159/05(1)), og at der finder en urimelig forskelsbehandling sted? 
Kan Kommissionen oplyse, hvilke forslag den vil fremkomme med for at fremme den italienske sprogarv på baggrund af offentliggørelsen af Eurydice-rapporten om nøgletal vedrørende sprogundervisningen i Europa ("Key Data on Teaching Languages at School in Europe") - når det tages i betragtning, at Eurydice støttes af EU, og at det må være oplagt at spørge, hvad EU vil foreslå på grundlag af de meget negative data for undervisningen i italiensk i Europa, der er offentliggjort heri? 
Ján Figeľ,
    For at svare hr. Antoniozzi har Kommissionen allerede flere gange, især i svaret på spørgsmål H-0159/05 fra hr. Antoniozzi, understreget, at alle officielle sprog også er arbejdssprog - i overensstemmelse med Rådets direktiv nr. 1/58 (artikel 1), som er EU's første sekundære retsakt - og at de derfor kan bruges på samme retlige vilkår og på samme grundlag i institutionerne. Derfor er det ikke korrekt at sige, at der nu kun er tre aktuelle arbejdssprog i EU's institutioner, nemlig engelsk, fransk og tysk.
Hvad angår Kommissionens interne procedurer, udarbejdes udkast til de dokumenter, der forelægges Kommissionen, mindst på disse tre sprog. Denne regel har kun intern effekt og skal sikre, at Kommissionen selv er i stand til at forstå dokumenter af generel interesse. Kommissionen har ikke fundet beviser for diskrimination mod andre arbejdssprog som følge af denne regel, der blev til efter instruktion fra både den nuværende formand og tidligere formænd for Kommissionen.
Desuden er det normalt, at Kommissionens medarbejdere i deres daglige arbejde af operationelle hensyn bruger visse sprog mere end andre.
Der er ingen højtstående tjenestemænd, der har bemyndigelse eller ret til at kræve af deres medarbejdere, at de bruger et arbejdssprog frem for et andet. Undertiden er det dog kommissærernes sproglige præferencer eller viden, der kræver brug af et bestemt sprog.
Det er indlysende, at det er obligatorisk at opretholde den interne kommunikation mellem Kommissionens afdelinger og i de andre institutioner. Alle disse fremgangsmåder foregår med behørig respekt for sprogenes ligeværdighed som officielle sprog og arbejdssprog. Kommissionen gentager, at den ikke på nogen måde har til hensigt at indføre en bestemt ordning, der omfatter privilegeret brug af et eller flere sprog i dens tjenestegrene. På den anden side, hvis tjenestegrenenes arbejde strækker sig ud over den interne sfære og indebærer kontakt med udenforstående, har Kommissionen forpligtet sig til at bruge så mange officielle sprog som muligt, idet der tages højde for begrænsningerne med hensyn til oversætterressourcer, som anført i retningslinjerne i Kommissionens dokument 638/6.
For det andet gør Kommissionen en aktiv indsats for at fremme flersprogetheden i EU, som indikeret i meddelelse fra Kommissionen om Fremme af sprogindlæring og sproglig mangfoldighed: Handlingsplan 2004-2006. Under Socrates- og Leonardo da Vinci-programmet kan der iværksættes specifikke foranstaltninger til udveksling af studerende og lærere for at fremme italiensk samt alle andre fællesskabssprog. Lingua-aktionen under Socrates-programmet finansierede således otte forskellige projekter til fremme af det italienske sprog mellem 2000 og 2004. 
Alfredo Antoniozzi (PPE-DE ).
   - Fru formand, kære kolleger, i de sidste par måneder har vi fået to nyheder lige efter hinanden. Den første nyhed var, at det italienske sprog ikke længere bliver brugt på Kommissionens pressekonferencer, og den anden fik vi ved offentliggørelsen af Eurydice-rapporten - som finansieres af EU - hvor det fremgik, at italiensk er et af verdens mindst studerede sprog. Disse to kendsgerninger giver til en vis grad det intryk, at man har til hensigt at lade det italienske sprog sakke bagud i forhold til dets betydning.
Der er nogle punkter, som jeg gerne vil drøfte, hr. kommissær. Vi anser det for utilstrækkeligt kun at betragte tre sprog som EU's officielle sprog, også fordi der er seks sprog, som mindst 9 % af den europæiske befolkning taler. Jeg anmoder om, hr. kommissær, at man overvejer forslaget om at indføre mindst seks arbejdssprog, nemlig de sprog, som mindst 9-10 % af den europæiske befolkning taler, dvs. engelsk, fransk, tysk, spansk, italiensk og polsk. 
Ján Figeľ,
    Hvad angår procedurer, bruger vi kun visse sprog i kollegiet, men på tjenestemands- og arbejdsniveau er alle sprog ligeværdige. En af de ændringer eller et af de vigtige fænomener, vi kan se på pressemøderne om onsdagen, er muligheden for at bruge alle de officielle sprog. Inden for de muligheder, vi har, vil vi således opnå betydelige fremskridt og forbedringer med denne holdning og ved at fremme indlæring af sprog og med flersprogethed som politik og ikke kun en administrativ del af vores daglige arbejde.
Sprogsituationen siden udvidelsen har vist, at EU fungerer, og at EU ikke brød sammen. Alle sprog kan bruges inden for EU. Som uddannelseskommissær må jeg sige, at alle vores mobilitetsprogrammer og aktiviteter inden for uddannelse, kultur og erhvervsuddannelse gør noget for at fremme en sproglig komponent.
Jeg er sikker på, at vi med den holdning og positive filosofi eller politik er på rette spor. 
Paul Rübig (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. kommissær, det slår mig, at det problematiske ved stillingsopslag fra Kommissionen er, at der ofte kræves modersmål. Hvis vi skal have lige muligheder i Europa, så er det mindste, vi kan gøre, at kræve en vis kompetence inden for et sprog frem for at skulle have talt det fra barnsben af. Man burde overveje, om den nuværende praksis ikke kan ændres i fremtiden. 
Ján Figeľ,
    Den idé vil jeg gerne støtte. Næste måned vil vi introducere meddelelsen om en ny indikator for sprogkompetence, som nu er en vigtig del af det stadig vigtigere spørgsmål om kompetence og anerkendelse af kvalifikationer.
Vi har aftalt med medlemsstaterne at fremme indlæring af sprog så tidligt som muligt. I en bredere sammenhæng er 1+2-formlen ikke længere en luksus, men en nødvendighed for den yngre generation og for alle borgere, der ikke kun har brug for at lære deres modersmål, men også to andre europæiske sprog, hvoraf et helst skal være nabolandets sprog.
Det er den politik og grundlæggende filosofi, som Kommissionen støtter, og hvis denne politik fremmes behørigt i medlemsstaterne, vil flersprogetheden og sprogkompetencen stige markant i fremtidens EU. Jeg deler fuldt ud hr. Rübigs interesse og støtte. 
Formanden.
Kommissionen bedes oplyse, i hvilket omfang den vil gå ind for Republikken Cyperns deltagelse i Partnerskab for Fred og tilknytning til NATO med henblik på at tjene fælles interesser som et led i den fælles europæiske forsvars- og udenrigspolitik?
Ján Figeľ,
    EU har ikke kompetence i det spørgsmål, der nævnes i forespørgsel 32, for det er slet og ret et bilateralt spørgsmål mellem en medlemsstat og en tredjepart, nemlig NATO, som er en international organisation. Det tilkommer ikke Kommissionen at kommentere denne sag, som ligger uden for dens kompetenceområde. Når det er sagt, så håber Kommissionen, at de to parter kan nå frem til en praktisabel løsning, som utvivlsomt kunne bidrage til yderligere at forbedre samarbejdet og styrke relationerne mellem EU og NATO.
Yiannakis Matsis (PPE-DE ).
   - Fru formand, jeg vil takke kommissæren for hans klare svar, idet meningen med mit spørgsmål var, at den fælles europæiske udenrigs- og forsvarspolitik bør sikres mest muligt i det biostrategisk vigtige område, som Cypern er, og jeg fik et helt klart svar. 
Georgios Papastamkos (PPE-DE ).
   - Fru formand, jeg vil ganske kort sige, at kommissærens svar om, at Kommissionen ikke har noget med det at gøre, er utilfredsstillende. Kommissionen godkender finansieringen af den fælles udenrigspolitik og sikkerhedspolitik og medvirker i arbejdet med udformningen af EU's udenrigspolitik. Derudover bør vi nævne, at det ærede medlems spørgsmål berører EU's udenrigsforbindelser, og som bekendt er der ingen klare grænser mellem klassiske udenrigsforbindelser og klassisk udenrigspolitik, hverken i traktaten eller i forbindelse med deres udøvelse. 
Ján Figeľ,
    Mange tak fordi De tager yderligere aspekter af dette spørgsmål op. Jeg er overbevist om, at det har stået på i nogen tid, og at det er sandsynligt, at der bliver nået et vellykket resultat. Når man ser på situationen i det seneste årti, er udviklingen ganske opmuntrende.
Inden for anden søjle har Kommissionen virkelig ingen direkte kompetence med hensyn til den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, men støtter medlemsstaternes bestræbelser ikke kun i forbindelse med den fælles politik, men også med hensyn til egentlig fælles handling i forhold til relationerne til andre organisationer og særligt i forhold til sikkerhedspolitikken.
Jeg er derfor overbevist om, at dette emne gradvist kan blive løst positivt af medlemsstaterne støttet af EU som helhed eller evt. af Kommissionen. I øjeblikket har vi imidlertid ikke kompetence til at gøre mere, end Kommissionen bestræber sig på at gøre.
Formanden.
Hvordan ser tidsplanen ud for indførelsen af biometriske data i visa under hensyntagen til udviklingen og indførelsen af det biometriske system?
Hvordan støtter man medlemsstaterne i forbindelse med udvikling og indførelse af deres egne systemer for at sikre interoperabiliteten mellem disse systemer og det planlagte centrale system?
Hvor langt er medlemsstaterne nået med indførelsen af biometriske data med henblik på det nye system?
Mener Kommissionen, at der er taget hensyn til de relevante bestemmelser om databeskyttelse?
Franco Frattini,
    Kommissionens forslag om at ændre Rådets forordning nr. 1683 indebærer fælles sikkerhedsstandarder for visa og lagring af to biometriske data på et lagringsmedium med tilstrækkelig kapacitet. Forsøg har imidlertid vist, at der er tekniske problemer forbundet med indførelse af en chip i den enkelte visummærkat. Derfor har Rådet besluttet at tage højde for lagring af biometriske data i den centrale del af visuminformationssystemet og senere overveje, om yderligere lagring af biometriske data, en visummærkat eller et yderligere separat chipkort er nødvendigt. Den 24. februar 2005 opfordrede Rådet Kommissionen til at gøre, hvad den kan for at give mulighed for lagring af biometriske data i den centrale del af visuminformationssystemet fra 2006.
En beslutning om yderligere lagring af biometriske data på visummærkaten afhænger hovedsagelig af det pilotprojekt, der kører i øjeblikket. Resultaterne af dette projekt kan forventes snart.
I mellemtiden arbejder Kommissionen tæt sammen med medlemsstaterne, som er ansvarlige for at konvertere VIS til en national struktur. I tæt samarbejde med medlemsstaterne er Kommissionen ved at udarbejde et grænsefladekontroldokument, som sikrer interoperabilitet.
Det udbud, som medlemstaterne må offentliggøre for den nationale del af VIS, vil i høj grad være baseret på grænsefladekontroldokumentet. Kommissionen tror på, at alle medlemsstater vil være klar til at koble deres nationale systemer til den centrale del af VIS som nævnt senest ultimo 2006.
Hvad angår konsulater, bør der i samarbejde med medlemsstaterne udarbejdes en plan for hele projektudviklingsperioden, som træder i kraft ultimo 2006, og en plan for yderligere udvikling i perioden 2007-2013 udarbejdes i samarbejde med medlemsstaterne.
Endelig mener Kommissionen, at Kommissionens forslag til ændring af Rådets forordning nr. 1683 respekterer alle forhold med hensyn til databeskyttelse. I overensstemmelse med databeskyttelsesdirektivet 95/46 er artikel 29-arbejdsgruppen blevet hørt, og den afgav sin udtalelse den 11. august 2004. Denne udtalelse vil der naturligvis blive taget fuldt højde for i den yderligere lovgivningsproces, hvis det findes nødvendigt med yderligere lagring af biometriske data på visummærkaten eller et yderligere separat chipkort.
Hvad angår retshåndhævelsesmyndigheders adgang til VIS, arbejder Kommissionens tjenestegrene på et forslag til retsakt under tredje søjle inden for databeskyttelse. 
Paul Rübig (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. kommissær, jeg besøgte for nylig det australske parlament, som der allerede kræves biometriske data for at få adgang til, og de gør det meget sandsynligt, at kontrollerne vil blive gennemført på effektiv vis. Tror De, at vi kunne afprøve disse biometriske data i de europæiske institutioner for at se, om et sådant system rent faktisk ville være en mulighed i praksis? 
Franco Frattini,
    Hr. formand, jeg er naturligvis ikke i stand til at give Dem et konkret svar i dag. De to krav, som vi skal tage hensyn til, er for det første pålideligheden af de tekniske kriterier, som det australske parlament har vedtaget, og for det andet interoperabiliteten og således muligheden for reelt at få disse data til at fungere i et system, der omfatter 25 medlemsstater.
Som jeg allerede har sagt, er man i gang med nogle meget komplekse tekniske forsøg. På teknisk plan vil man selvfølgelig tage højde for alle de forsøg, der er blevet foretaget i andre lande, men jeg kan naturligvis ikke allerede nu sige, hvad den endelige løsning bliver. 
David Martin (PSE ).
   - Hr. kommissær, jeg fik for nylig mulighed for at se det biometriske system, som er indført i lufthavnen i Amsterdam for at fjerne paskontrollen mellem Schengen-landene og landene uden for Schengen-samarbejdet. Det ser efter min mening ud til at fungere særdeles godt. Har kommissæren haft mulighed for at se nærmere på systemet? Hvis det er tilfældet, mener han så, at det kan udbredes på frivillig basis i øjeblikket til et netværk af europæiske lufthavne? 
Franco Frattini,
    Fru formand, vi vil som sagt naturligvis også tage højde for de forsøg, der allerede er blevet gennemført, navnlig i lufthavnssystemerne i visse europæiske lande. Jeg ved ikke, om dette særlige system blev anset for at være "eksporterbart", dvs. anvendeligt i stor målestok i et EU med 25 medlemsstater. Jeg kan forsikre Dem for, at også dette system vil blive taget i betragtning i de tekniske pilotforsøg, der bliver foretaget. 
Alexander Nuno Alvaro (ALDE ).
   - Fru formand, mange tak til kommissæren. Jeg er også ret nysgerrig med hensyn til de bestræbelser, som den tyske indenrigsminister for øjeblikket gør for at fremme projektet så hurtigt som muligt.
Har USA definitivt udelukket muligheden for at udsætte fristen? 
Franco Frattini,
    Fru formand, hvis De henviser til revisionen af den såkaldte (PNR), har vi udskudt det planlagte tekniske møde mellem EU's og USA's tjenestemænd i et par uger, og det vil således finde sted i juli måned. Vi vil selvfølgelig orientere Parlamentet om udviklingen, sådan som vi i øvrigt har lovet. 
Formanden.
Kan Kommissionen i betragtning af mediernes store betydning i verden, som den ser ud i dag, og opfattelsen af, at public service-radio- og tv-virksomhed bør beskyttes, udtale sig om sit syn på fremtiden for public service, behovet for en klar fortolkning af, hvordan licensindtægterne anvendes af distributørerne, og hvorvidt der er fællestræk i medlemsstaternes anvendelse af licensindtægterne, der vedrører public service?
Viviane Reding,
    Fru formand, betydningen af public service-radio- og tv-virksomhed såvel som medlemsstaternes beføjelser til at organisere og opstille finansieringsordningerne for disse public service-tjenester er garanteret ved traktatens artikel 86, stk. 2, og Amsterdam-protokollen. Som det fremgår af Kommissionens meddelelse fra 2001 om statsstøtte, bør de private operatørers rolle dog ikke undervurderes, idet de bidrager til at sikre pluralismen, berige den politiske og kulturelle debat og udvide udbuddet af programmer. Det er således tale om en klar anerkendelse af den todeling, der kendetegner den audiovisuelle sektor i Europa, og som er gavnlig for medierne som helhed.
Hvad angår den offentlige sektor, er det op til medlemsstaterne at organisere denne sektors finansiering. Den kan finansieres udelukkende ved hjælp af offentlige midler af en hvilken som helst art og evt. licensbetaling, som er den mulighed, det ærede medlem omtaler. Finansieringen kan også være blandet og bestå delvist af reklameindtægter. Der er intet til hinder for at vælge den ene eller den anden løsning. Ikke desto mindre skal Kommissionen sikre overholdelsen af traktatens bestemmelser, især bestemmelserne om statsstøtte som fortolket i meddelelsen fra 2001.
Den offentlig finansiering må kun tjene til at opfylde public service-funktionen og må ikke overstige behovene i denne forbindelse. Det er proportionalitetsreglen. Public service-funktionerne skal være klart og præcist formuleret, og der skal føres særskilte regnskaber, når operatører fra den offentlige sektor indleder kommercielle aktiviteter. Det er gennemskuelighedsreglen. Det er således ikke Kommissionens opgave at opstille andre regler, der begrænser medlemsstaternes manøvremargin på dette udpræget kulturelle område.
Mairead McGuinness (PPE-DE ).
   - Tak for svaret, hr. kommissær. Jeg kan forstå, at den irske regering for nylig svarede på et brev fra Kommissionen, der krævede en forklaring af public service-radio- og tv-virksomheds rolle og finansiering i Irland. Kan De fortælle os, hvad svaret var, og hvad Deres første reaktion var på brevet? 
Viviane Reding,
    Fru formand, jeg har endnu ikke stiftet bekendtskab med denne skrivelse fra de irske myndigheder. Jeg antager, at der er tale om en almindelig forespørgsel fra Kommissionen angående den fuldt ud acceptable statsstøtte, der ydes til den offentlige radiospredningssektor.
Denne form for statsstøtte skal indberettes, og der sker en udveksling af spørgsmål og svar mellem Kommissionen og den pågældende medlemsstat. Kommissionen undersøger på baggrund af medlemsstaternes svar, om situationen i medlemsstaten er i overensstemmelse med bestemmelserne i traktaten, Amsterdam-protokollen og Kommissionens meddelelse fra 2001. Hvis det er tilfældet, gives der grønt lys. Hvis det ikke er tilfældet, indledes en drøftelse mellem medlemsstaten og Kommissionen.
Der er tale om en normal procedure, der ofte finder anvendelse. Sædvanligvis er der ingen problemer, og medlemsstaterne får ret hurtigt grønt lys. Der har i visse tilfælde været problemer, bl.a. med de tyske myndigheder. Men hvad angår den offentlige radiospredningssektor, sker udvekslingen af oplysninger mellem medlemsstaterne og Kommissionen uden vanskeligheder.
Formanden.
Den foruroligende tendens til koncentration af medierne på nationalt plan fører til monopolagtige tilstande og til, at nogle tv-stationer og deres produktionsselskaber indtager en dominerende position. Eftersom Media-programmet omfatter tv-stationer og deres produktionsselskaber (der, som det fremgår, hverken er uafhængige eller små eller mellemstore virksomheder), bedes Kommissionen besvare følgende: I hvor høj grad er dette initiativ i modstrid med det grundlæggende princip i Media-programmet, der understøtter uafhængige producenter og små og mellemstore virksomheder? Agter Kommissionen at foretage en vurdering af programmets virkninger for de små og mellemstore virksomheder, især de uafhængige produktionsselskaber på det audiovisuelle område i kombination med de faktiske fordele ved brugen af et begrænset budget til finansiering af tv-stationernes aktiviteter?
Viviane Reding,
    Det ærede medlem har rejst en række spørgsmål om finansieringen af tv-kanaler og uafhængige produktionsselskaber via Media-programmet. Jeg vil gerne understrege, at tv-kanaler ikke er direkte begunstiget under nogen af Media Plus-programmets ordninger. 
Inden for tv-branchen får uafhængige produktionsselskaber, som ofte er SMV'er, støtte til produktion af audiovisuelle tv-programmer. Målet er at opfordre selskaberne til at producere programmer - alle former for programmer: fiktion, dokumentarfilm, tegnefilm - hvor mindst to radio- og tv-virksomheder og gerne flere indgår. Derfor står den europæiske merværdi virkelig på spil. Selskaberne skal også tilhøre forskellige sprogområder, og derfor står flersprogetheden på spil - et spørgsmål, der har været rejst tidligere.
Media-programmerne anerkender de uafhængige produktionsselskabers usikre eksistens på et fragmenteret europæisk marked. Det er selskaber, hvis økonomiske underhold ofte afhænger af et enkelt projekt, og derfor sætter en række af mekanismerne fokus på disse vigtige kreative aktiviteter. 
Mekanismer til finansiering af tv-spredning var et af tiltagene i Media Plus-programmet, som blev undersøgt i midtvejsevalueringen, der fandt sted sidste år. Revisionen bekræftede, at de forskellige tiltag spiller en afgørende rolle for de uafhængige producenter. Det samme gælder foranstaltninger såsom initiativet og udviklingstiltag, der omfatter nyt talent, enkelte projekter og statsstøtte.
Endelig bliver den anden midlertidige revision, som Europa-Parlamentet har fremsat krav om i forbindelse med forlængelsen af Media-programmerne, lanceret om kort tid og bliver forelagt Parlamentet. 
Manolis Mavrommatis (PPE-DE ).
   - Fru formand, fru kommissær, tak for Deres svar, som, jeg må sige, var fyldigt og dækkede mange spørgsmål. Mit spørgsmål drejede sig hovedsagelig om mange massekommunikationsmidlers monopol. Jeg vil dog gå lidt videre. Er De enig i, at Kommissionen og Rådet bør sørge for, at de uafhængige producenter skal kunne beholde rettighederne til deres produkter, og at det skal være nemmere for dem at sikre deres intellektuelle rettigheder, så der er større mulighed for at tiltrække investeringer fra private investorer? Det har nemlig ikke været tilfældet hidtil, så vidt jeg ved, og det er heller ikke noget, der sikres i EF-direktiverne. Har De i det mindste planer om noget sådant?
Viviane Reding,
    Det ærede medlem rejser spørgsmålet om de uafhængige produktionsselskaber. Det er klart, at vi har brug for uafhængige producenter inden for den audiovisuelle produktion. Det er dem, der skaber de vigtigste audiovisuelle værker og udvikler den kulturelle og sproglige mangfoldighed, som er vores kontinents virkelige rigdom. Det er grunden til, at betingelserne for at få adgang til støtte under Media-programmet er meget entydige, idet man skal være uafhængig producent. Det er ikke muligt at modtage støtte, hvis man er et underorgan af f.eks. en tv-station.
Jeg mener, at forpligtelserne er meget klart defineret i Media Plus, hvad angår producenterne. Efter højst syv år bliver alle ordninger taget op til fornyet gennemgang, således at vi kan yde endnu bedre støtte til de uafhængige producenter. Vi vil således i forbindelse med revisionen af Media-programmerne styrke de foranstaltninger, der har til formål at støtte denne meget vigtige del af den europæiske kulturindustri. 
Formanden.
I slutningen af 2005 vil Kommissionen sandsynligvis fremsætte et forslag til et nyt direktiv om tv-radiospredningsvirksomhed, hvilket bl.a. vil påvirke public service-udbyderne. Disse er meget vigtige for de demokratiske, sociale og kulturelle behov i samfundet. For at public service-medierne skal kunne opfylde disse behov, bør det præciseres i EU-lovgivningen, at de kan benytte sig af alle former for ny teknologi og nye medier, såsom internet og WAP-tjenester, uden at det strider mod bestemmelserne på det indre marked.
Er Kommissionen enig i, at public service-udbyderne har ret til at benytte sig af alle former for ny teknologi og nye medier? Sigter bestemmelserne i Kommissionens nye direktiv udelukkende på indholdet af av-tjenesterne og ikke på medieformerne eller -teknologien?
Viviane Reding,
    I sidste uge forelagde Kommissionen sin meddelelse: i2010 - et europæisk informationssamfund til fremme af vækst og beskæftigelse. Kommissionen oplyser heri, at den inden udgangen af 2005 vil forelægge et forslag til revision af direktivet om tv uden grænser med det formål at modernisere reguleringen af de audiovisuelle tjenester, og det er det, det ærede medlem henviser til.
Denne tekst indeholder en række minimumsbestemmelser vedrørende samordning, der bidrager til at styrke den europæiske audiovisuelle sektors konkurrenceevne. Dog opstiller direktivet ingen specifikke rettigheder eller forpligtelser for public service-radiospredningsvirksomheder, og der er i det mindste indtil videre ikke planer om i forbindelse med revisionen at indføje bestemmelser vedrørende de teknikker og kommunikationsmidler, disse public service-radiospredningsvirksomheder anvender.
Jeg skal som i forbindelse med det spørgsmål, jeg besvarede tidligere, erindre om, at det er meget vigtigt, at medlemsstaterne har ansvaret for at definere, hvad deres public service-funktioner omfatter, og fastlægge, hvordan de skal betales for at varetage disse funktioner, idet dette område fortsat er omfattet af nærhedsprincippet i medfør af Kommissionens meddelelse af 2001 om statsstøtte og traktatens bestemmelser, herunder Amsterdam-protokollen. I meddelelsen siger vi dog også - og det er et vigtigt element - at public service kan omfatte tjenester, som ikke er programmer i traditionel forstand, f.eks. onlineinformationstjenester, i det omfang de selvfølgelig har til formål at opfylde de samme demokratiske, sociale og kulturelle behov som selve programmerne. 
Åsa Westlund (PSE ).
   - Fru formand, tak til kommissær Reding for svaret. Jeg ved dog ikke rigtig, om jeg skal føle mig beroliget eller bekymret. Der er en konflikt her mellem reglerne for det indre marked og public service-udbydernes muligheder for at fungere.
Jeg vil virkelig opfordre Kommissionen til at være tydeligere, end De netop har været, med hensyn til, at public service-udbyderne virkelig har alle muligheder for at udforme deres virksomhed, uden at det betragtes som restriktioner på det indre marked. Det er meget vigtigt, at Kommissionen benytter lejligheden til at være tydelig, også i denne sag. Mange er bekymrede, eftersom public service har stor tilslutning blandt vores borgere. Specielt i disse dage har det stor betydning at vise, at vi ikke mener, at markedet skal overtage alting, men at kulturen og public service også får lov til at spille sin rolle fremover.
Viviane Reding,
    Fru formand, jeg kan kun gentage, hvad jeg allerede har sagt, nemlig at Kommissionen er traktatens vogter, og at den følgelig tager udgangspunkt i traktaternes artikler og Amsterdam-protokollen, når den tillader undtagelser for statsstøtte til fordel for public service-radiospredningsvirksomhed. Det er følgelig medlemsstaterne, der definerer, hvad public service-forpligtelsen omfatter, og dernæst hvorvidt disse forpligtelser skal betales gennem licenser eller reklameindtægter. Kommissionen kontrollerer kun, om de beslutninger, medlemsstaterne har truffet, bliver gennemført i praksis.
Kommissær Monti og jeg offentliggjorde i 2001 - for at besvare alle de spørgsmål, man kunne stille sig om fortolkningen af disse traktatartikler og Amsterdam-protokollen - en meddelelse, som Europa-Parlamentet kender udmærket, og som specificerer alle disse regler. Jeg kan derfor berolige det ærede medlem med, at både Kommissionen og Parlamentet tillægger dette dobbelte system stor betydning, og at de offentlige radiospredningsvirksomheder absolut ikke har noget at frygte, idet de er beskyttet af traktaterne og de regler, der er afledt heraf. 
Formanden.
I konklusionerne fra det luxembourgske formandskab af 22.-23. marts 2005 og i bilag I hertil indgår den europæiske ungdomspagt, hvori foreslås aktioner på tre områder.
Kommissionen bedes oplyse, om den agter at forelægge konkrete forslag og foretage en indledende vurdering med henblik på at opnå ungdomspagtens mål under hensyntagen til behovet for solidaritet mellem generationerne?
Ján Figel',
    I marts 2005 understregede Det Europæiske Råd ved vedtagelsen af ungdomspagten, at det er afgørende for væksten i Europa at integrere unge i samfundet og arbejdslivet og gøre bedre brug af deres potentiale. Pagtens formål er at forbedre unge europæeres uddannelse, erhvervsuddannelse, mobilitet, erhvervsmæssig integration og social integration og samtidig fremme foranstaltninger, der forener arbejdsliv og familieliv.
Kommissionen har reageret umiddelbart på pagten. Den har analyseret mulighederne i pagten og foreslået tiltag. Vi vedtog en meddelelse den 30. maj 2005, som er sendt til Parlamentet. 
På nationalt plan skal pagten, som er en integreret del af Lissabon-strategiens partnerskab for vækst og beskæftigelse, gennemføres gennem de integrerede retningslinjer, som Kommissionen har foreslået, og som Rådet skal vedtage i juni. I retningslinjerne opfordres der bl.a. til at iværksatte tiltag til at nedbringe ungdomsarbejdsløsheden og øge adgangen til uddannelse og erhvervsuddannelse. I meddelelsen skitseres det ligeledes, hvordan medlemsstaterne kan implementere pagten ved forberedelse af deres nationale Lissabon-reformprogrammer med henvisning til retningslinjerne. 
I meddelelsen henledes opmærksomheden på de demografiske ændringer, som Europa står over for. Der fokuseres på behovet for at skabe børne- og ungdomsvenlige samfund og behovet for solidaritet ved opbygning af et mere rummeligt Europa - opbygning af solidaritet mellem generationerne. Ifølge meddelelsen bør medlemsstaterne følge de integrerede retningslinjer med hensyn til at sørge for en bedre forening af familie- og arbejdslivet, f.eks. ved at stille børnepasningsfaciliteter til rådighed og ved at sørge for, at andre afhængige personer kan blive passet, som en del af at håndtere den demografiske aldring og en lav fødselsrate. 
Meddelelsen identificerer aktioner på EU-plan, der skal understøtte pagten: brugen af strategien for social integration til at forbedre situationen for de mest sårbare unge, Den Europæiske Socialfond til støtte til projekter rettet mod unge inden for uddannelse, erhvervsuddannelse og social integration, udvikling af et særligt redskab for anerkendelse af ungdomsarbejde med henblik på at lade et "ungdomspas" indgå i Europass til næste år og forslag til europæiske rammer for kvalifikationer, forhåbentlig også til næste år.
Som Det Europæiske Råd understregede, kræves det, hvis pagten skal blive en succes, at alle aktører deltager, først og fremmest ungdomsorganisationerne. Meddelelsen opfordrer medlemsstaterne til at høre de unge om udviklingen af foranstaltninger til pagten og om opfølgningen herpå. Den beskriver også, at Kommissionen vil organisere en høring om ungdomspolitik, der vil nå sit højdepunkt i ungdommens "generalforsamling", som skal afholdes i december 2005, for at involvere medlemmer af Europa-Parlamentet og selve Parlamentet samt unge, kommissærer og andre beslutningstagere.
Maria Panayotopoulos-Cassiotou (PPE-DE ).
   - Tak til kommissæren for hans svar, som var fyldestgørende og meget informativt. Det eneste, jeg undrer mig over i forbindelse med den lange liste over projekter, han nævnte, og som jeg er fuldt ud tilfreds med, da den dækker praktisk taget alle emner, er, hvordan man vil finansiere alle Kommissionens planer. 
Ján Figel',
    Det er et meget rimeligt tillægsspørgsmål. Jeg fik en ganske særlig lejlighed dagen umiddelbart efter vedtagelsesdatoen. Den efterfølgende dag holdt vi den første pressekonference online med ungdommen i Bruxelles, men også i medlemsstaterne. Den var godt organiseret, og den var også et bidrag til bedre kommunikation og til at involvere unge, som vi opfordrer til i de kommende EU-politikker. 
En del af svaret om støtte er, at vi gerne vil bruge mange muligheder i forskellige dele eller på forskellige områder af EU-politikkerne - i socialpolitik eller -strategi, i udvikling af landdistrikterne, i forskning og naturligvis i uddannelsesprogrammer og erhvervsuddannelse og mobilitet. En række programmer er forbundet, og der bør være en endnu mere sammenhængende måde at støtte tiltag på over for ungdommen, med ungdommen og for ungdommen. 
Vi har også et særligt program for ungdommen, og jeg håber, at det understøttes yderligere i de næste syv år. Igen handler det om de finansielle overslag. Derfor mener jeg, at det vigtigste er den finansielt umålelige del, hvilket betyder en mere sammenhængende, mere understøttet fremgangsmåde over for ungdommen, som en del af Lissabon og som en del af de integrerede retningslinjer på alle forskellige områder, der også er understøttet af finansielle ressourcer. 
Hvis Parlamentets holdning er den samme i denne retning - og jeg vil også gerne hilse den seneste Böge-betænkning velkommen, som Europa-Parlamentet skal stemme om i morgen, betænkningen om de finansielle overslag - er det et signal i den rigtige retning med hensyn til Deres spørgsmål, fru Panayotopoulos-Cassiotou. 
Formanden.
Hvilken rolle spiller Kommissionens kulturstøtte i det grænseoverskridende samarbejde f.eks. mellem Bayern og Den Tjekkiske Republik eller mellem Østrig og Slovakiet? Hvilke prioriteter har Kommissionen fastlagt for at bevare den fælles kulturarv i grænseregionerne?
Ján Figeľ,
    I artikel 151 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, som er grundlaget for vores kultursamarbejde, hedder det, at Fællesskabet ved sin indsats skal fremme samarbejdet mellem medlemsstaterne, herunder bevarelse af kulturarven, og om nødvendigt ved at støtte og udbygge deres indsats på en række områder.
Dette mål forfølges gennem Kultur 2000-rammeprogrammet til støtte for kultursamarbejdet i Europa. Kultur 2000-programmet gennemføres for at tilskynde til kunstnerisk og kulturelt samarbejde i Europa samt for at fremme indførelsen af et fælles kulturområde, og der ydes støtte til projekter, der produceres og finansieres i fællesskab af mindst tre aktører fra mindst tre lande, der deltager i programmet. Men programmet er ikke specifikt rettet mod at udvikle kultursamarbejdet på tværs af grænserne.
For det andet etableres der ganske vist ikke specifikke foranstaltninger til bevarelse af grænseregionernes fælles kulturarv gennem programmet, men det bidrager ikke desto mindre til at formidle viden og fremme god praksis vedrørende bevaring af denne fælles kulturarv. EU yder desuden aktiv støtte til bevaring af Europas kulturarv gennem strukturfondene og det sjette rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling.
For det tredje fremmes kulturen inden for Interreg IIIA-programmerne, herunder dem, hr. Posselt nævnte, hovedsagelig ved at støtte netværk til oprettelse eller intensivering af kulturelle kontakter på tværs af grænserne. Programmerne dækker ligeledes fremme af kulturturisme under foranstaltninger rettet mod iværksættere. I henhold til vejledningen i Kommissionens meddelelse af 28. april 2000 kan der også ydes støtte til renovering og udvikling af historiske bycentre gennem en fælles grænseoverskridende strategi. Denne strategi omfatter naturligvis ikke boliger. 
Bernd Posselt (PPE-DE ).
   - Fru formand, jeg vil gerne nævne to ting, hvoraf den ene vedrører de historiske gamle bydele. Det var meget interessant, og jeg vil også gerne takke kommissæren for det glimrende svar.
I Den Tjekkiske Republik findes der et slot, som nu er fuldstændigt forfaldent, og som var Richard Coudenhove-Kalergis barndomshjem - manden bag europatanken. Der skal her etableres et europæisk møde- og aktivitetscenter. Det kunne blive et vigtigt projekt. For det andet mener jeg, at der burde arrangeres en stor kongres eller konference, som kunne være en slags messe eller kontaktforum for alle, der er engageret i grænseoverskridende arbejde. En lang række initiativer er undervejs på det område, som alle er uvidende om de andres eksistens. Man kunne f.eks. afholde mødet i hovedstaden i Deres hjemland, hr. kommissær, som er den eneste hovedstad, der ligger ved en grænse. Jeg foreslår derfor, at der arrangeres et sådant møde for disse grænseoverskridende initiativer i Bratislava, det tidligere Pressburg. 
Ján Figeľ,
    Efter udvidelsen findes der mange flere muligheder for at vise, at det nye udvidede Fællesskab har meget til fælles inden for historie og kultur. Gennem fremme af specifikke foranstaltninger, samarbejde på alle niveauer og opbygning af netværk er jeg sikker på, at Centraleuropa vil blive genopdaget efter udvidelsen, fordi det har så stort et potentiale med hensyn til at tilbyde befolkningen der, at de kan føle sig som medlemmer af en større europæisk familie. Tak for idéen og for Deres store indsats for at fremme samarbejde og samhørighed på tværs af grænserne. 
Formanden.
   - Spørgsmål nr. 39-44 vil blive besvaret skriftligt.
Under en drøftelse den 25.1.2005 udtalte professor, Sir Llewellyn-Smith, formand for Det Rådgivende Udvalg for Fusionsprogrammet, at der med et stærkt støttet fusionsprogram ville kunne produceres kommercielt bæredygtig elektricitet om ca. 40 år. I det syvende rammeprogram er der afsat større bevillinger til kerneenergi (fission og fusion) end til vedvarende energi. Og Rådet har vedtaget, at udledningen af drivhusgasser i 2020 skal mindskes med 15-20 % i forhold til 1990. Desuden forudsiger Kommissionen en verdensomspændende vækst i beskæftigelsen inden for vedvarende energi på flere millioner job i 2020.
Mener Kommissionen, at det inden for rammerne af klima- og beskæftigelsespolitikken vil være hensigtsmæssigt at sigtet i budgetterne til forskning og udvikling omlægges fra kerneenergi til vedvarende energi, og har Kommissionen konkrete planer herom?
Janez Potočnik,
    EU er førende i verden i kampen mod klimaforandringer. Unionen har taget førerrollen ved gennemførelsen af Kyoto-aftalen og går også i front i den globale diskussion om perioden efter 2012. Det skal imidlertid understreges, at EU ikke kan løse verdens energi- og klimaproblemer alene, hvilket også anerkendes i konklusionerne fra Rådets møde den 22.-23. marts, som det ærede medlem også henviste til, hvori man opstiller målene for alle de udviklede lande og ikke kun for EU.
Målet om en nedbringelse af udledningen af drivhusgasser skal fastsættes på baggrund af en kraftigt stigende energiefterspørgsel på verdensplan, som skønnes at stige med 60 % frem til 2030, og voksende bekymring over afhængigheden af energi i de geopolitisk ustabile regioner i verden.
Den europæiske energiforskning står derfor over for en tredobbelt udfordring, hvor man skal sikre forsyningssikkerhed for energi på kort, mellemlang og lang sigt, øge konkurrenceevnen og vinde kampen mod klimaforandringer. Ingen enkeltstående teknologi kan levere løsningen. Der er behov for en metode baseret på en bred vifte af teknologier, indførelse af foranstaltninger med et forholdsvis kort tidsperspektiv og andre med et meget længere tidsperspektiv.
For at nå målet om et mere bæredygtigt energisystem skal man gennem energiforskningen skabe balance mellem øget effektivitet, rimelig pris, accept af og sikkerheden ved eksisterende teknologier og energikilder, idet man samtidig sigter mod et paradigmeskift på længere sigt med hensyn til, hvordan Europa skal producere og forbruge energi. I denne ligning vil nukleare teknologier fortsat spille en rolle sammen med en øget udbredelse af vedvarende energikilder og andre rene energiteknologier som brint og brændselsceller samt CO2-opsamling og oplagring.
Nuklear fusionsenergi udgør i øjeblikket 16 % af EU's energiforsyning og er sammen med vedvarende energikilder en væsentlig kilde til elproduktion uden brug af kul. Desuden omfatter nøglemålsætningerne for Fællesskabets forskningsprogram om fusion sikker forvaltning af nukleart affald, driftssikkerhed på nukleare anlæg samt strålebeskyttelse, hvilket omfatter langt mere end blot energi, f.eks. også medicinske anvendelser.
Fusion har potentiale til at kunne yde et stort bidrag til indførelsen af en bæredygtig og sikker energiforsyning for EU inden for nogle få årtier. De nyeste tekniske undersøgelser viser, at et fremrykket udviklingsprogram for fusionsenergi med tilstrækkelig finansiering, herunder også ITER, kan betyde, at man inden for 30 år kan tage et demonstrationsanlæg til fusionsenergi i brug, som kan give mulighed for at vurdere fusionsenergiens kommercielle levedygtighed.
I lyset af omfanget af og de tekniske udfordringer ved denne teknologi kan den kun udvikles på fællesskabsplan og for et stort initiativ som ITER faktisk kun på globalt plan. Der erindres om, at Det Europæiske Råd i konklusionerne fra sit møde i marts ligeledes opfordrede Kommissionen til at gå videre med ITER og påbegynde byggeriet inden udgangen af 2005. Det er imidlertid klart, at Kommissionen i sit forslag til det syvende rammeprogram også lægger stor vægt på ikke-nuklear energi i almindelighed gennem en betydelig budgetforøgelse sammenlignet med det sjette rammeprogram samt et særligt fokus på vedvarende energikilder.
Euratoms samlede andel af rammeprogrammet falder fra 7,5 % i sjette rammeprogram til 5,9 % i syvende rammeprogram. De vedvarende energikilder anerkendes som nøgleteknologier for Europa, idet der er tale om indenlandske energikilder, der kan tilpasses de forskellige regionale forhold.
Vedvarende energikilder til elproduktion, brændstofproduktion samt opvarmning og nedkøling er højt profilerede i Kommissionens forslag til det syvende rammeprogram inden for rammerne af den bredt anlagte metode, som jeg nævnte tidligere. Til sammenligning kan jeg nævne, at den samlede finansiering til ikke-nuklear forskning er mere end fire gange større end til fusion.
Potentialet for jobskabelse inden for sektoren for vedvarende energi skal udnyttes til fulde, ikke kun gennem øget forskning og udvikling, men også gennem indførelse af politiske foranstaltninger på europæisk og nationalt plan for at lette disse teknologiers penetration på markedet. Hidtil er der skabt mere end 100.000 arbejdspladser i Europa alene inden for sektorerne vindkraft og solceller. Dette giver et godt billede af vækstpotentialet, som kan udnyttes gennem en kombination af Fællesskabets forskningsindsats og politiske foranstaltninger såsom lempelige afgiftsordninger og grønne certifikater. Kommissionen vil derfor fortsat yde omfattende støtte til forskning og udvikling af energikilder baseret på vedvarende energi. Kommissionen forventer, at de vil komme til at udgøre en større del af energiforsyningen gennem de forbedrede teknologiske løsninger, som forskningen fører til.
Bart Staes (Verts/ALE ).
   - Tak, fru formand, tak for Deres svar, hr. kommissær. Jeg glæder mig over, at De fuldt og helt støtter vedvarende energi. Det er efter min opfattelse et væsentligt vendepunkt. EU har efter min mening alt for længe ensidigt satset på kerneenergi og kernespaltning. Forstod jeg kommissæren ret, udtalte han, at 16 % af elektricitetsbehovet fremover ville blive dækket ved kernefusion. Sådan lød oversættelsen, men tallet overrasker mig meget. Jeg beder Dem derfor præcisere dette. Hvilke perspektiver tegner der sig for kernefusion og med hvilken tidshorisont? 
Janez Potočnik,
    Henvisningen til de 16 % drejede sig om, at nuklear fusionsenergi i øjeblikket udgør 16 % af EU's energiforsyning. Når vi taler om fremtiden, skal vi efter vores opfattelse tale om tre hovedprincipper. Bæredygtighed og at sikre, at vi gør alt, hvad der står i vores magt, for at være miljøvenlige, bør være en del af vores filosofi. Den filosofi løber som en rød tråd gennem alle vores forskningsprogrammer inden for miljø, energiforsyning og transport. Vi mener, at det bør være vores ledende princip. 
Formanden.
Er Kommissionen klar over behovet for øget forskning i døvhed og nedsat hørelse blandt børn både med hensyn til antallet af de berørte og den mulige behandling og pleje og effektiviteten af en diagnose ved fødslen eller i de første leveår og agter Kommissionen at indarbejde dette i det syvende rammeprogram?
Gay Mitchell (PPE-DE ).
   - Fru formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen: Da jeg er til stede i Parlamentet, og kommissæren har brugt så lang tid på sine svar, kunne man så ikke som en gestus tillade to yderligere spørgsmål? Kun meget få spørgsmål er blevet besvaret. 
Formanden.
   - Hr. Mitchell, for det første havde jeg ikke givet ordet til Dem, for det andet havde jeg allerede gjort opmærksom på, at vi er forsinket, og for det tredje vil jeg gerne anmode alle om også at tænke på vores venner i tolkekabinerne, som nu langt har overskredet deres normale arbejdstid. Derfor har jeg ikke noget andet valg end at gå over til sidste spørgsmål, som er spørgsmål nr. 46. 
Janez Potočnik,
    Spørgsmålet om døvhed og hørehandicap er særdeles vigtigt. I henhold til Eurostat-publikationen er det korrekt, at der i øjeblikket ikke foreligger oplysninger om forekomsten af døvhed, hørehandicap eller tinnitus i EU. Kommissionen er imidlertid enig i, at det med henblik på måling af et bestemt aspekt af sundhedstilstanden vil være vigtigt med sammenlignelige og nøjagtige data om sådanne handicap. Det vil også være nyttigt at evaluere mulighederne for screening, pleje og behandling samt at udarbejde forebyggelsesstrategier.
På forskningsområdet har Kommissionen viet spørgsmålet stor opmærksomhed under såvel de foregående som det nuværende rammeprogram. Som et eksempel førte projektet "Arvelig døvhed" under det femte program med et EU-bidrag på 2,8 millioner euro med Institut Pasteur i Paris som koordinator, til opdagelsen af halvdelen af de gener, der forårsager arvelig døvhed, når de er muteret. Dette projekt var et væsentligt bidrag til udviklingen af nye diagnosticeringsværktøjer, der kan bruges til at identificere genetiske defekter hurtigt efter fødselen.
For nylig, i december 2004, indledtes et større integreret projekt under det sjette rammeprogram, Eurohear - med Inserm i Paris som koordinator - der drejer sig om døvhed og hørehandicap. Dette projekt modtager et bidrag fra EU på 12,5 millioner euro. Formålet er at bidrage med grundlæggende viden om det indre øres udvikling og funktion samt identificere de molekylære defekter, der forårsager arvelige hørehandicap. Hvis man når disse mål, vil det bane vejen for udvikling af behandlinger, der kan lette hørehandicap. Der blev også ydet finansiering til andre og mindre projekter vedrørende hørehandicap og rehabilitering.
Mere specifikt blev der ydet støtte til teknikker til konstatering af hørehandicap, navnlig hos nyfødte og børn, inden for rammerne af rækken af Ahead-projekter, der koordineres af professor Grandori i Milano, baseret på teknikken med otoakustiske emissioner.
I Kommissionens forslag til det syvende rammeprogram spiller områderne avancerede diagnosticeringsteknikker og handicap som tidligere en vigtig rolle. Desuden anerkendes børns sundhed som noget nyt som et strategisk spørgsmål, der skal behandles på tværs af de forskellige aktiviteter på sundhedsområdet, herunder diagnosticerings- og behandlingsmetoder. Mere specifikt vil børns særlige kendetegn blive taget med i betragtning, når klinisk forskning skal omsættes til klinisk praksis.
Selv om man endnu ikke har identificeret forskningstemaerne, vil forskning i døvhed og hørehandicap hos børn kunne modnes i henhold til disse retningslinjer. 
John Purvis (PPE-DE ).
   - Det var et glimrende og meget nyttigt svar. Jeg vil gerne presse kommissæren lidt mere. Som han ved, fødes tusinder af spædbørn i Europa med et permanent hørehandicap. Omkring 50 % af dem får ikke stillet diagnosen, før de er 18 måneder. Omkring 25 % får ikke stillet diagnosen, før de er næsten tre år gamle. På grund af den sene diagnose sker der permanent skade på disse små børn. Vi ved nu, at hvis man har et screening-program for nyfødte, kan man give disse børn nyt håb og reelle muligheder, og min bøn er, at kommissæren kan finde plads i det syvende rammeprogram til at udbygge denne viden. 
Janez Potočnik,
    Dette problem vil blive overvejet meget nøje. Jeg er helt enig med det ærede medlem i, at dette er et af de problemer, der kræver vores fulde opmærksomhed. 
Formanden.
   - Spørgsmål nr. 47-88 vil blive besvaret skriftligt.(2)
Spørgetiden er afsluttet.

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0140/2005) af Moraes for Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om beskyttelse af mindretal og antidiskriminationspolitikker i et udvidet Europa (2005/2008(INI)). 
Claude Moraes (PSE ),
   Hr. formand, denne betænkning om beskyttelse af mindretal og antidiskriminationspolitikker i et udvidet Europa er en kolossalt bred betænkning. Ud fra titlen kan Parlamentets medlemmer næsten umiddelbart se, at vi i Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender behandlede to meget store emneområder.
For det første en udvidelse og uddybning af definitionen af, hvad det betyder at være et mindretal i det udvidede EU. Men vi beskæftigede os ligeledes med uafsluttede sager. Vi beskæftigede os med reaktionen på grønbogen om antidiskrimination. Begge områder er meget omfattende og krævede formentlig hver sin betænkning, men vi har forsøgt at samle disse emner i én betænkning, og jeg håber, at jeg er kommet ind på de centrale spørgsmål, uanset hvor vanskelige de har været.
Fordi det har været en vanskelig betænkning, vil jeg gerne som det første takke skyggeordførerne og andre kolleger i salen i dag for al deres hjælp til gennemførelsen af målsætningen med denne betænkning. Det har været vanskeligt, og der er stadig et par ting, der skal udredes inden afstemningen i morgen.
Men lad mig vende tilbage til substansen i betænkningen. Jeg lægger meget stor vægt på at sikre, at der findes en definition af, hvad det vil sige at være et mindretal i det nye udvidede EU. Vi ved, at beskyttelsen af mindretal var en del af Københavnskriterierne for udvidelsen af EU, men vi er også klar over, at der ikke fandtes nogen reel standard for mindretalsrettigheder i EU og i Fællesskabets politik. Og på grund af denne mangel ønskede vi at sikre, at betænkningen udgør mindst et skridt i retning af at forsøge at indføre en sådan definition.
Definitionen er meget omfattende. Den omfatter alle de traditionelle definitioner, som vi havde i de 15 eksisterende medlemsstater i henhold til artikel 13 i traktaten, hvor vi talte om mindretal, der led af handicap, spørgsmål om alder, religion, seksuel orientering, race og etnisk herkomst. Men i det udvidede EU må vi også forstå, at vi taler om traditionelle mindretal: sproglige mindretal og nationale mindretal.
Det er også vigtigt at forstå, at EU er ved at ændre karakter. Ved en forhandling i Parlamentet for nylig om romaerne identificerede man dette mindretal som det formentlig største i EU, og der er behov for en hurtig og omfattende reaktion på de problemer, de står over for.
Så i betænkningen prøver vi at tage to områder op. Jeg vil behandle dem hver for sig. For det første reaktionen på grønbogen og artikel 13. I min betænkning giver jeg udtryk for, at gennemførelsen og omsætningen af de eksisterende direktiver, som Kommissionen har foreslået, og som Parlamentet har vedtaget, samt styrkelsen af lovgivningen vedrørende diskrimination på grund af handicap, alder, religion, seksuel orientering, race og etnisk oprindelse gik alt for langsomt. For mange medlemsstater har undladt at gennemføre de eksisterende direktiver, og selv om lovgivningen er udmærket, og nogle medlemsstater har omsat den, mangler der vilje i EU til at omsætte det, der allerede findes. Jeg håber, at denne betænkning vil betyde et skridt frem for Kommissionen - og jeg ved, at Kommissionen har været aktiv for at stille medlemsstaterne til ansvar, men jeg håber, at medlemsstaterne selv vil kunne se fordelene ved at omsætte denne lovgivning.
Lovgivning i henhold til artikel 13, direktivet om ligebehandling af alle uanset race og beskæftigelsesdirektivet er meget værdifulde, fordi de også kan finde anvendelse på romanimindretallet på samme måde som for tredje generation af indvandrede etniske mindretal i Storbritannien, Frankrig eller Italien. Og det er den store fordel ved denne lovgivning: Den er let at omsætte. Men der kræves politisk vilje fra medlemsstaternes side for at gennemføre den.
Med hensyn til definitionen af mindretal skal vi se alvorligt på spørgsmålet om traditionelle, nationale og sproglige mindretal. Vi må forstå, at mange mennesker i EU ønsker at beskytte deres mangfoldighed, men de føler sig som et mindretal og dermed sårbare. I betænkningen forsøger vi at kigge på disse områder, ikke at pålægge medlemsstaterne løsninger, men at få en standard i EU, som siger, at hvis man er en del af et mindretal, er man også en borger i EU, der har krav på respekt og på at videreføre sine egne kulturtraditioner, sprog, eller hvad der nu er tale om.
Endelig vil jeg gerne sige, at dette har været en vanskelig betænkning, men vi må konstatere, at den måde, en medlemsstat behandler sine mindretal på, er et mål for, hvor udviklet den pågældende medlemsstat i virkeligheden er. Dette er en meget vigtig test. Vi så det i Københavnskriterierne, og vi bør også se det i dag: At en medlemsstat kan måles på, hvordan den beskytter sine mindretal, hvordan den beskytter mangfoldigheden i sin befolkning. Det har vi allerede lovgivningen til i EU. Vi skal bruge den, og vi skal udvikle en definition af mindretal, som alle kan acceptere. Der har været problemer i betænkningen, men jeg håber, at definitionen vil finde accept hos alle medlemmer i Parlamentet. 
Vladimír Špidla,
    Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg gerne takke hr. Moraes for hans fremragende betænkning og Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender og Udvalget om Beskæftigelse for deres uvurderlige bidrag.
Fremme af grundlæggende rettigheder og kampen mod diskrimination og for lige muligheder er en prioritet for Kommissionen. Formanden for Kommissionen, hr. Barroso, har på eget initiativ nedsat en gruppe af kommissærer, som skal udvikle EU's politiske dagsorden på disse områder. Deres betænkning, hr. Moraes, har henledt vores opmærksomhed på behovet for yderligere skridt for at løse problemerne med diskrimination og situationen for mindretallene i EU. Kommissionen deler en række af de bekymringer, som hr. Moraes og andre parlamentsmedlemmer har nævnt.
I dag er EU's antidiskriminationsbestemmelser blandt de mest avancerede i verden. I 2000 blev der vedtaget to vigtige direktiver, som forbyder diskrimination på grundlag af race eller etnisk oprindelse, religiøs tro eller overbevisning, alder, handicap eller seksuel orientering. Disse direktiver udvidede den brede vifte af fællesskabsbestemmelser inden for diskrimination på grundlag af køn.
Som det korrekt er nævnt i Deres betænkning, ligger vores centrale opgave nu i at sikre, at disse bestemmelser fungerer effektivt i hele det udvidede Europa, eller med andre ord at processen med at gennemføre bestemmelserne skal afsluttes på nationalt niveau. Der er imidlertid visse medlemsstater, som ikke har overholdt de fastsatte frister. Kommissionen tager sin rolle som traktaternes vogter på dette område meget alvorligt, og den har i en række tilfælde grebet ind over for medlemsstater, som ikke havde opfyldt deres forpligtelser.
På samme måde skal vi sikre, at folk er bevidste om deres rettigheder, og at de er i stand til at drage den fulde nytte af dem. Det er en prioritet for Kommissionen at øge bevidstheden, og vi foreslår derfor, at EU udnævner 2007 som europæisk år for lige muligheder for alle. Dette europæiske år vil være en vigtig lejlighed til at mobilisere alle involverede og til at understrege de fordele, som den europæiske diversitet har for økonomien og for samfundet generelt. Jeg håber, at vi vil kunne regne med Europa-Parlamentets støtte til dette forslag og med Deres aktive deltagelse i dette europæiske år.
I 2004 gennemførte Kommissionen en bred offentlig høring om grønbogen om lighed og ikke-diskrimination i et udvidet EU. Nationale organer, organisationer, som beskæftiger sig med lighed, ngo'er, arbejdsmarkedets parter og den almindelige offentlighed indsendte over 1.500 reaktioner. Det glæder os meget, at vi kan tage højde for Europa-Parlamentets meninger om og reaktioner på de spørgsmål, der behandles i grønbogen.
Med hensyn til grønbogen har Kommissionen vedtaget en udtalelse om ikke-diskrimination og lige rettigheder for alle. Denne udtalelse beskriver en rammestrategi for fremtidige aktiviteter på dette område. Denne strategi omfatter ikke kun beskyttelse af den enkeltes rettigheder, men undersøger også, hvordan EU kan fremme positive foranstaltninger for at støtte integrationen af sociale grupper, som står over for betragtelige strukturelle hindringer for at deltage i samfundet.
Kommission vil også vurdere den potentielle virkning og gennemførligheden af nye initiativer, som kan supplere eksisterende EU-bestemmelser i kampen mod diskrimination. Denne undersøgelse vil tage højde for de relative fordele ved lovgivningsmæssige og ikke-lovgivningsmæssige foranstaltninger og omkostningerne og fordelene ved forskellige alternative politikker. Den vil endvidere tage højde for behovet for at passe på ikke at åbne en diskussion om den eksisterende lovgivningsmæssige ramme, som kunne svække det nuværende niveau for beskyttelse mod diskrimination.
Kommissionen er især bekymret over den usædvanligt alvorlige situation omkring udelukkelse og diskrimination af romanisamfundene i hele EU, inklusive tiltrædelses- og kandidatlandene. EU forsøger nu at løse disse spørgsmål, f.eks. ved at bruge sin antidiskriminationslovgivning og ved målrettet anvendelse af EU's finansielle ressourcer. EU kan imidlertid ikke handle alene på dette område. Der er behov for en fælles indsats fra internationale organisationer, medlemsstaternes nationale organer og repræsentanter for befolkningsgrupper. Jeg er imidlertid enig i, at vi bør evaluere den mest effektive måde at bruge EU's politikker og politiske programmer på for at støtte inddragelsen af romanibefolkningen.
Som kommissionsformanden, hr. Barroso, har bekræftet, vil en gruppe kommissærer, som beskæftiger sig med grundlæggende rettigheder, antidiskrimination og lige muligheder, behandle dette spørgsmål på et kommende møde. 
Maria Matsouka (PSE ),
    Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil indlede med at komplimentere hr. Moraes for hans modige tilgang til diskriminationsspørgsmålet.
Som ordfører for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender ville jeg have været lykkelig, hvis vi i dag havde kunnet tale om udvikling, samarbejde, solidaritet, tolerance og rationel og retfærdig fordeling af den rigdom, der produceres.
Desværre ligner alt dette snarere en teoretisk tilgang til virkeligheden, hvor der på foruroligende vis, i alle dens udtryk, hele tiden åbenbares flere og flere former for diskrimination. Visionen har stærk konkurrence overalt.
Det er netop økonomisk liberalisme, der er den grundlæggende årsag til skærpelsen af de økonomiske skævheder, som fremmer individuelle aktiviteter i stedet for social kollektivitet. Den økonomiske liberalisme er den grundlæggende faktor, der forstærker fremmedhadstendenserne, underminerer arbejdsrelationerne og skaber nye hære af arbejdsløse og styrker en særlig form for social racisme vendt mod ældre og handicappede. Den økonomiske liberalisme er således den vigtigste allierede til diskriminationen, som vi skal gøre det til en central del af vores praktiske politik at bekæmpe.
Det er også tydeligt, at der bag den franske og nederlandske befolknings afvisning af udkastet til forfatningstraktaten ligger årsager, som er snævert forbundet med nogle af de eksisterende former for social diskrimination som f.eks. arbejdsløshed, fattigdom og bekymring over velfærdsstatens fremtid.
Konklusionen er, at vi ud over de teoretiske dokumenter skal gøre alvor af det og føre det ud i praksis. Vi bør overdrage de kommende generationer et samfund, hvor farve, religion, køn, oprindelse og seksuelle præferencer ikke forårsager forskelsbehandling. Vi bør kæmpe for et socialt Europa, hvor mennesket er i centrum, et Europa, der inddrager borgerne, investerer i uddannelse, fuld beskæftigelse, livskvalitet og afskaffelse af fattigdom. Det skylder vi alle verdens børn. 
Edit Bauer,
   Ordførerens arbejde i denne sag har været banebrydende, og det vil jeg gerne takke ham for. Det er sandt, at mange betænkninger berører antidiskrimination, men denne er gået et skridt længere end tidligere betænkninger. Beskyttelse af mindretal indebærer mere end blot at forbyde diskrimination - det kræver en politisk tænkning, som ligger lidt tættere på at skabe lige muligheder. Når disse to spørgsmål kædes sammen, opstår der imidlertid talrige problemer, og betænkningen er derfor blevet temmelig stor. Spørgsmålet er komplekst, og betænkningen undersøger derfor en hel række nye forbindelser.
Betænkningen handler først og fremmest om beskyttelse af mindretal. Eftersom mindretalsrettigheder er en integreret del af menneskerettighederne, og disse hører til EU's indiskutable grundlæggende værdier, er der ikke tvivl om, at spørgsmålet på dagsordenen er vigtigt og uomgængeligt. I et Europa, som bliver større, er det ikke mærkeligt, at problemet med dobbelte standarder opstår i forbindelse med et spørgsmål som dette. Hvor Københavnskriterierne klart fastsætter EU's forventninger med hensyn til beskyttelse af mindretal, så har medlemsstaterne hidtil ikke været forpligtet til at tilpasse deres mindretalspolitik tilsvarende. I de nye medlemsstater, som har bragt deres mindretalspolitik i trit med Europa forud for tiltrædelsen, er der risiko for, at en voksende nationalisme ikke kun vil sætte denne proces i stå, men også vil føre til en stigning i hændelser, som er vendt mod mindretal. Derfor er der helt sikkert behov for et overvågningssystem.
De specifikke problemer, der opstod under udarbejdelsen af betænkningen - og som havde at gøre med de forskellige mindretals forskellige situationer på den ene side og menneskerettighedernes universelle natur på den anden side - var et tydeligt fingerpeg om, at vi har brug for en sådan politik inden for EU. Jeg støtter varmt den del af betænkningen, som understreger, at denne politik skal være baseret på de grundlæggende europæiske principper om subsidiaritet og selvstyre. 
Martine Roure,
   Hr. formand, noget af det, EU's borgere tillægger størst betydning, er en bedre beskyttelse af deres rettigheder. Alle ved nemlig, at ytringsfriheden, retten til at vælge sine repræsentanter og til at leve, som man ønsker det, ikke giver mening for personer, der i dagligdagen ikke har de materielle muligheder for at leve en værdig tilværelse.
Indføjelsen af chartret om grundlæggende rettigheder i forfatningstraktaten udgør et betydeligt fremskridt for Europas borgere. Det understreger, at beskyttelsen af borgernes rettigheder er et nøgleelement i den europæiske integration, og den første artikel omhandler den menneskelige værdigheds afgørende betydning. Chartret får således ligeledes en reel juridisk betydning. Vi må håbe, at det bliver tilfældet.
I hr. Moraes' betænkning henvises til betydningen af de grundlæggende rettigheder og især beskyttelsen af mindretallene i det udvidede Europa. Vi må desværre konstatere, at artikel 13, ifølge hvilken Fællesskabet har til opgave at bekæmpe alle former for forskelsbehandling, og den europæiske lovgivning på dette område er dårligt eller kun delvist gennemført i medlemsstaterne. Det er således frem for alt absolut nødvendigt at sikre en bedre implementering eller en bedre gennemførelse af den europæiske lovgivning på området. Vi mener i øvrigt, at en effektiv bekæmpelse af diskrimination forudsætter en fælles og kohærent europæisk integrationspolitik.
Endelig udgør fattigdom og social udstødelse også en form for diskrimination, og fattigdomsbekæmpelse bør være en del af politikken til bekæmpelse af diskrimination. Vi bør indføre mekanismer, der kan bevirke, at udstødte og fattige får adgang til beskæftigelse og bolig og bliver repræsenteret i de politiske organer. 
Sophia in 't Veld,
   Hr. formand, jeg vil gerne lykønske ordføreren med et fantastisk og til tider nervepirrende stykke arbejde. Han har arbejdet med meget interessante emner. Med det udvidede EU står vi over for helt nye spørgsmål. Personligt har jeg konstateret, at mens USA måske er en smeltedigel, er EU en meget righoldig, farverig og smuk mangfoldighedens mosaik. Det skal vi være stolte af og sætte pris på. Vi har taget de første skridt i retning af en meget vigtig diskussion.
EU skal respektere mindretallenes rettigheder, men vi må ikke glemme, at den enkelte borger også er et individ, og alle borgere har derfor ret til de samme rettigheder. For det andet skal EU respektere mindretallenes kulturelle identitet, og samtidig må vi sikre, at dette ikke forhindrer den fulde integration og deltagelse i fællesskabet.
Med hensyn til spørgsmålet om antidiskrimination er det desværre stadig nødvendigt med denne diskussion efter alle disse år. Som den foregående taler sagde, er der stadig mange grupper, f.eks. kvinder, der er udsat for diskrimination, og som halter bagefter.
Jeg vil navnlig fokusere på et afsnit, der har givet anledning til visse bekymringer, nemlig punktet om homoseksuelles rettigheder. Vi skal være retfærdige over for os selv her. Grundlæggende rettigheder er for alle borgere, ikke kun for nogle grupper. Hvis vi mener det alvorligt med chartret om grundlæggende rettigheder, hvori det hedder, at vi ikke må diskriminere på grund af seksuel orientering, kan vi umuligt stemme for et ændringsforslag i morgen, som går ud på at slette et punkt om homofobi og hindringer for fri bevægelighed.
I formiddags talte vi om terrorisme og den rette balance for de grundlæggende rettigheder. Derfor vil jeg håbe, at Parlamentet helhjertet vil støtte denne betænkning i morgen. 
Tatjana Ždanoka,
   Med den nuværende og meget synlige krise i udviklingen hen imod europæisk integration minder jeg om Yehudi Menuhins ord om, at enten bliver Europa kulturernes Europa, eller Europa vil dø. Dette sagde han i januar 1999, hvor han åbnede en udstilling om europæiske mindretal. Vi passerer alle regelmæssigt rummet, hvor udstillingen blev afholdt, og som nu bærer hans navn.
I dag diskuterer vi og i morgen stemmer vi om betænkningen om politikker til beskyttelse af mindretal og antidiskrimination, som er af absolut central betydning for Unionens fremtid. Betænkningen blev vedtaget i Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender og er en fremragende tekst, der viser en reel evne til at udvikle Unionen som et område, hvor grundlæggende rettigheder, herunder mindretalsrettigheder, beskyttes effektivt. Alligevel fandt betænkningen kun støtte hos lidt over halvdelen af udvalgets medlemmer. Desuden ser det ud til, at de samme meningsforskelle kan genfindes i hele Parlamentet.
Hvorfor forholder det sig sådan? Måske er grunden, at mange af os har en forskelligartet eller endda slet ingen forståelse for mindretalsrettigheder. Overraskende nok er vi enige, når der er tale om en række beslutninger, hvor vi fortæller lande uden for EU, hvordan de skal respektere menneskerettighederne og udvikle demokratiet, og alligevel er vi ikke parat til at støtte den samme tekst, når der står, at disse rettigheder skal respekteres inden for Unionen.
Hvorfor tier vi, når medlemsstaterne ser stort på ånden i de internationale traktater til beskyttelse af menneskerettigheder, f.eks. rammekonventionen om beskyttelse af nationale mindretal?
Jeg tror på, at et flertal i Parlamentet vil støtte teksten, som er vedtaget i udvalget, og dermed støtte kulturernes Europa. 
Giusto Catania,
    Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne takke hr. Moraes for det fornuftige stykke arbejde, han har udført med udarbejdelsen af denne tekst, for vi har i Europa et konkret behov for at beskytte mindretallene og tage initiativer til bekæmpelse af diskrimination. Jeg formoder, at alle parlamentsmedlemmerne netop i disse timer har været udsat for egentlige lobbyaktioner fra EU-borgere, der ligefrem har bedt os om at fjerne visse punkter i hr. Moraes' betænkning.
Vi siger ofte, at vi forsvarer mindretallene, men viser os så at være yderst hykleriske, når der er tale om religionsfrihed, anerkendelse af den frie bevægelighed eller homoseksuelles registrerede partnerskaber. Visse emner er tabu. F.eks. har jeg i dag hørt, at man selv i Catania, som er en civiliseret by i Italien, har nægtet en italiensk borger kørekort, fordi han er homoseksuel. Det siger efter min mening også meget om det sikkerhedsniveau, som vi skal indføre mod diskrimination, og jeg mener, at det også vil være nyttigt at tage et initiativ, der sikrer mindretallene en egentlig borgerskabsindsats og ikke bare tolerance. 
Johannes Blokland,
   Hr. formand, jeg var i sin tid ikke tilhænger af, at artikel 13 blev indføjet i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab. Ikke fordi jeg bifalder forskelsbehandling, tværtimod, men fordi det ikke er ønskeligt, at det skal reguleres på europæisk plan. Det er op til medlemsstaterne at sikre behørige retsforskrifter desangående. Det undrer mig ikke, at hr. Moraes i sin betænkning fastslår, at medlemsstaterne tøver med at gennemføre denne politik. Det giver tydeligvis ikke nogen merværdi at håndtere dette på europæisk plan. Der er ikke et individuelt anliggende at have en religiøs overbevisning. Det er kendetegnende, at man bekender sig til en religiøs overbevisning i et fællesskab, og at den giver sig udtryk i ens livsholdning. Når det under punkt 22 antydes, at der på uddannelsesområdet forekommer forskelsbehandling på grund af religiøs overbevisning, overser man betydningen af den religiøse overbevisning for lighed på uddannelsesområdet.
Afslutningsvis vil jeg takke fru in 't Veld for ændringsforslag 4. Forskelsbehandling af kristne bør bekæmpes lige så ihærdigt som andre former for forskelsbehandling. 
Romano Maria La Russa,
    Hr. formand, kære kolleger, først vil jeg gerne lykønske ordføreren for den indsats, han har gjort ved udarbejdelsen i af betænkningen, som jeg dog stadig anser for at være ufuldstændig og utvivlsomt ikke særlig effektiv. Beskyttelsen af de grundlæggende rettigheder, der har været et af nøgleelementerne i Europas opbygning, og chartret om grundlæggende rettigheder, som blev proklameret i Nice i 2000, understreger vigtigheden og nødvendigheden af en konsekvent integrationspolitik, der tager sigte på at beskytte mindretallene og fremme integrationen af tredjelandsborgere, ikke mindst i lyset af den nylige udvidelse.
Vi er alle enige om, at diskrimination er et fænomen, der skal bekæmpes, at alle mennesker skal have de samme rettigheder, og at ingen må føle sig diskrimineret på grund af race, etnisk tilhørsforhold, religion eller andet. Jeg mener dog ikke, at den sociale integration af indvandrerne og beskyttelsen af mindretallene og den kulturelle mangfoldighed - som er vigtige målsætninger i EU-forfatningen - altid bør nås for enhver pris. Tillad mig at give udtryk for min tvivl, når det gælder de indvandrersamfund, der viser klare tegn på intolerance - for ikke at sige foragt - over for værtslandet, dets traditioner, dets historie og dets kultur, og når det gælder dem, der kræver en uretmæssig autonomi og mener at have ret til ikke at overholde lovene i det land, hvor de - ofte illegalt - opholder sig. De er de første til ikke at ville integrere sig.
Det er naturligvis nødvendigt at regularisere indvandrerne, så de, der har opholdstilladelse, ikke bliver diskrimineret, men de skal vise en klar vilje til integration og give et aktivt bidrag til den økonomiske og sociale udvikling i deres værtsland. Hvis man til gengæld for enhver pris garanterer alle former for rettigheder - systematisk og ubetinget - er der risiko for, at de eneste, som føler sig diskrimeret, er de europæiske borgere, som opfylder deres skattemæssige og sociale forpligtelser over for staten i respekt for lovgivningen.
Endelig må jeg med hensyn til punktet om homofobi og homoseksuelle par naturligvis give udtryk for min skarpe modstand, eftersom "familie" efter min mening kun er den traditionelle familie, dvs. en mand som far, en kvinde som mor og børn, som har det køn, de nu fødes med. Jeg har desværre opbrugt min taletid, men jeg ville gerne have uddybet disse spørgsmål her i Parlamentet, da det efter min mening ville være hensigtsmæssigt. 
Csaba Sándor Tabajdi (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne lykønske hr. Moraes med den udmærkede betænkning og sige, at han ikke må blive skræmt over de nationalistiske og menneskefjendske elementers angreb, fordi de blot er et bevis på, at han har udarbejdet en virkelig god betænkning.
Jeg vil som formand for den tværpolitiske gruppe om traditionelle nationale mindretal understrege følgende. For det første har EU ikke nogen ordning for beskyttelse af nationale mindretal. Der bør opstilles juridiske og politiske standarder for beskyttelsen af de nationale mindretal såvel som for en overvågningsordning, som fru Bauer foreslog det i sin udtalelse.
For det andet bør vi skelne mellem de traditionelle nationale mindretal, der omhandles i hr. Moraes' betænkning, og Europarådets vandrende mindretal. Jeg har foreslået at give de vandrende mindretal betegnelsen nye mindretal. De grundlæggende rettigheder er udelelige, men staternes forpligtelser er forskellige. Det traditionelle mindretal bør sikres bevarelsen af deres identitet og sprog. De vandrende mindretal bør sikres integration i samfundet.
For det tredje bør man i EU klarlægge forholdet mellem ikke-forskelsbehandling og positiv særbehandling. Vi har nogle klausuler om ikke-forskelsbehandling, men det er ikke klart. Hvilket forhold eksisterer der mellem ligebehandling og fordelagtig behandling? Det er ikke muligt at sikre de nationale mindretals rettigheder uden fordelagtig behandling eller positiv særbehandling. Kære kolleger, jeg opfordrer Dem til at støtte denne udmærkede betænkning fuldt ud. 
Henrik Lax (ALDE ).
   - Hr. formand, de nye medlemslande har betydet nye sproglige og nationale mindretal i Unionen, som i stadig højere grad præges af sproglig mangfoldighed. Der stilles nye krav til Unionens mindretalspolitik, hvilket glædeligvis tages op i betænkningen.
Allerede nu har 46 millioner EU-borgere et andet modersmål end hovedsproget i deres land. Det er et problem, at antallet af parlamentsmedlemmer pr. land mindskes, nu hvor EU får nye medlemslande. De sproglige og nationale mindretal er de første, som ryger ud af Europa-Parlamentet. Den sidste udvidelse betød, at fire mindretal røg ud, og sådan vil det fortsætte, hvis der ikke vedtages nogen foranstaltninger. Spørgsmålet vedrører demokratiets fundament. Alle bør have mulighed for at være repræsenteret i og anerkendt af det organ, hvis lovgivning de er omfattet af.
Ordføreren siger helt rigtigt, at en forudsætning for en inkluderende mindretalspolitik er en tilstrækkelig repræsentation i den politiske beslutningsproces. Som udvidelserne er planlagt nu, vil så godt som alle mindretal ryge ud af Parlamentet. Det er ikke ønskværdigt.
Der findes en løsning på problemet. EU kunne oprette f.eks. 30 parlamentsmandater, der er øremærkede til nationale sproglige mindretal. Det kan så selvfølgelig blive vanskeligt at bestemme, hvordan disse skal defineres, men problemet skal ikke overdrives. I de fleste tilfælde er der tale om befolkningsgrupper, som har en anerkendt position i deres land og ikke er anonyme eller usynlige.
Europas mangfoldighed skal blive synlig. At fratage Europas mindretal muligheden for at opnå bare en skrøbelig repræsentation er en alvorlig sag, som handler om, hvordan stabiliteten på vores kontinent kan sikres. Mange krige i Europa har været en følge af, at befolkningsflertal har undertrykt mindre grupper. Jeg håber, at Parlamentet og Kommissionen vil tage sagen op.
Jean Lambert (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg vil også gerne takke hr. Moraes for hans arbejde med denne meget avancerede betænkning, der, som nogle har sagt, er udtryk for den større kompleksitet i EU.
I øjeblikket ser vi på spørgsmålet om, hvis Europa det er, vi er ved at opbygge. Og i denne betænkning, sammen med andre her i aften, slås det udtrykkeligt fast, at det skal være et rummeligt Europa, hvor mennesker har lige muligheder for at udnytte deres potentiale. Vi er nødt til at bekæmpe de stadig stærkere bevægelser, som vi ser, der er baseret på had og udstødelse, noget der for mange af os er helt uacceptabelt i EU.
Jeg glæder mig navnlig over, at man i betænkningen giver særlig anerkendelse til det arbejde, der udføres af lokale myndigheder og andre fra græsrodsniveau og opefter, fordi vi er vidner til noget af et kulturelt skift, der gør EU bredere. Jeg er enig i hr. Moraes' udtalelse om artikel 13-direktiver. Jeg vil håbe, at det nye formandskab vil prioritere dette højt, så vi i det mindste har lovgivningen på plads, når vi skal fejre ligestillingsåret i 2007. 
Mary Lou McDonald (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, der findes en kløft mellem EU's retorik om ligestilling, rummelighed og mangfoldighed og de praktiske erfaringer i medlemsstaterne. I betænkningen påstås det med rette, at mindretalsrettigheder ikke har stået højt nok på EU-dagsordenen. Betænkningen afspejler også det kolossale arbejde, der er nødvendigt på dette område, hvis vi skal slå bro over kløften mellem retorik og virkelighed. I min begrænsede taletid vil jeg tilslutte mig de specifikke opfordringer i betænkningen.
En absolut nødvendighed for vurdering og beskyttelse af mindretalsrettigheder er politisk vilje. I den forbindelse er jeg enig i betænkningens opfordring til hurtige fremskridt med Rådets rammebeslutning om bekæmpelse af racisme og fremmedhad. Det er også vigtigt at have adgang til omfattende, troværdige og udspecificerede data om diskrimination. I betænkningen identificeres dette område med rette som et, der fortjener øjeblikkelig handling.
Jeg lykønsker hr. Moraes, og jeg glæder mig over påstanden i betænkningen om, at ligebehandling er en grundlæggende rettighed og ikke et privilegium, at menneskerettigheder er udelelige og ikke kan købes eller sælges. Udfordringen for os alle er at etablere mekanismer og især afsætte ressourcer til at kunne gennemføre disse mål.
Ģirts Valdis Kristovskis (UEN ).
   - Mine damer og herrer, samtidig med at man anerkender målsætningerne i Claude Moraes' betænkning og den personlige ansvarsfølelse, som ordføreren har udvist i sin søgen efter sandheden, så skal det også siges, at processen med at udarbejde denne betænkning endnu en gang klart har vist, at når der skal skabes en fælles mindretals- og antidiskriminationspolitik i Europa, så er det helt centralt og afgørende at tage højde for hvert enkelt lands særlige, enestående, historiske og politiske situation, og det er nødvendigt at respektere, at det er vigtigt for et land at bevare sin identitet og sin jurisdiktion, når det gælder om at løse spørgsmål i forhold til mindretal og diskrimination mod dem. Da denne betænkning blev skrevet, blev denne regel ved flere lejligheder groft tilsidesat i forslagene fra enkeltmedlemmer, som er uvidende eller tilbøjelige til at være forudindtagede i forbindelse med de uretfærdige klager over den mindretalspolitik, der gennemføres af Letland og Estland. Det er absurd, eftersom holdningen til mindretal i Letland ikke er mindre imødekommende end holdningerne i andre lande.
Mine damer og herrer, på baggrund af disse gentagne, åbenlyse, uberettigede og uafbrudte angreb på de to stater, som har lidt mest af alle under det totalitære sovjetiske regime, opfordrer jeg Dem til endelig at forstå og anerkende, at der i nogle tilfælde må findes en løsning på problemerne, som ikke er en standardløsning, men at der må skabes en mindretalspolitik, som er individuelt skræddersyet til forholdene i hver enkelt stat. Således begyndte eksempelvis vores kollega Tatjana Ždanoka med et forsøg på at få spørgsmålet om , som er specielt for Letland, med i alle tænkelige formuleringer i beslutningen. Hun forsøgte at fremhæve det og skræmme Europa med Letlands over 400.000 , og hun skabte en situation, hvor der i mange dele af teksten i betænkningens konklusion sker en sammenblanding af forskellige juridiske termer og så grundlæggende forskellige koncepter som etniske minoriteter, immigranter, flygtninge, statsløse personer og , som ikke er det samme. Resultatet er, at betænkningens objektivitet og kvalitet er blevet forringet.
Det er på tide at huske, at undertrykkelsen og ødelæggelsen af de baltiske folks oprindelige nationer og strømmene af økonomiske migranter er årsagerne til, at den etniske befolkningssammensætning i Estland og Letland blev ændret markant under besættelsen af landene, hvilket har været årsagen til et forholdsvis stort antal med fremmede ideologier. Letland har været meget fair, og lovgivningen har for sin del givet særlige rettigheder til personer, som var bosat i landet under besættelsesperioden - ret til at opnå naturalisation når som helst. Den kendsgerning, at mange ikke har ønsket at gøre dette, bør ses som et udtryk for deres personlige ønsker og ikke som en klage mod disse lande. Ikke kun antallet af borgere, men også deres loyalitet, deres respekt for landet, dets sprog og dets værdier bør være kriterier for at opnå statsborgerskab og styrke samfundet. Overdrivelser bør undgås, og det bør forstås, at devalueret tildeling af statsborgerskab under pres udefra f.eks. i Letlands tilfælde ville være en diskrimination mod den indfødte nation, og dens identitet og statens eksistens ville blive udsat for alvorlig risiko. 
Panagiotis Beglitis (PSE ).
   - Hr. formand, beskyttelse af mindretal bør ikke kun være et af de grundlæggende politiske Københavnskriterier for kandidatlandene, men også en dynamisk indikator for demokratisering og styrkelse af demokratiske institutioner. Ud fra denne betragtning er EU nødt til at være streng dommer over og kontrollør af alle kandidatlandenes adfærd. Og det skal gøres uden selektiv finfølelse og beregninger, som ofte dikteres af interesser og kortfristede politiske hensyn.
Minoritetsspørgsmålet bør ikke udnyttes til at fremme nationale interesser eller undergrave andre lande. Tankegangen, der ligger bag den optrapningsstrategi, hvor religiøse og nationale minoriteter bruges som rambuk, er en kilde til spænding, konflikter og dyrkning af gensidig mistillid, som i sidste ende er til skade for minoriteterne selv.
Minoriteterne i Europa kan danne bro for samarbejdet og konsolideringen af sikkerhed. Moraes-betænkningen forsøger at give en definition på etnisk mindretal ved at henvise til Europarådets definition. Jeg mener imidlertid, at det, der bør tilføjes til betænkningen, navnlig i punkt 7 om definitionen, er en klar henvisning til de internationale traktater, der regulerer spørgsmål om religiøse og nationale mindretal.
En international traktat er et fast fundament for beskyttelse af mindretallenes rettigheder og en sikker ramme, som gør det muligt at afværge politikker, der udnytter dem til andre formål.
Med denne bemærkning vil jeg gerne komplimentere hr. Moraes for den fremragende betænkning, han har fremlagt, og som, jeg mener, bør vedtages i morgen. 
Proinsias De Rossa (PSE ).
   - Hr. formand, den måde, vi behandler vores mindretal på, afspejler efter min mening styrken ved vores demokrati. Vi må sige, at ingen medlemsstater er fejlfri med hensyn til gennemførelsen af de universelle menneskerettigheder.
Forenet i mangfoldighed er ikke blot et slogan. Det skal omsættes i handling, for det er vigtigt for menneskers udvikling i vores medlemsstater og sågar for selve EU's overlevelse. Hr. Moraes har arbejdet hårdt og udarbejdet en afbalanceret og meget fin betænkning. I Irland har vi stadig ikke gjort de nødvendige fremskridt med hensyn til lige rettigheder for kvinder, sigøjnere og homoseksuelle. Jeg ved også, at andre medlemsstater er langt fra at give mindretallene fuldstændige borgerrettigheder. Jeg ved, at det er et særligt følsomt spørgsmål i Letland og Estland. Men man forsøger ikke at udøve censur med betænkningen. Man forsøger at løse problemerne i solidaritetens ånd og søger at hjælpe alle lande med at respektere de europæiske værdier.
Jeg vil opfordre alle medlemmer og politiske grupper i Parlamentet til at stemme for den. Efter min mening er det en fremragende betænkning. 
Vladimír Špidla,
    Mine damer og herrer, jeg har med interesse lyttet til Deres debat. Jeg vil gerne have lov til at kommentere nogle få punkter.
Jeg tror, det er meget vigtigt at støtte og gennemtvinge gennemførelsen af EU-lovgivningen i de enkelte medlemslande. Det er tydeligt, at der stadig er meget at gøre, og jeg vil gerne slå fast, at Kommissionen tager sin rolle som traktatens vogter meget alvorligt.
Jeg vil også gerne fremhæve året for lige muligheder, som vil give os en chance for at øge bevidstheden om disse komplekse og følsomme spørgsmål. Jeg vil gerne slutte med at sige, at jeg er overbevist om, at den nye strategi, som Kommissionen har vedtaget, vil give en passende ramme for fremtidige antidiskriminationsforanstaltninger. Det er tydeligt, at der er brug for at kombinere alle tilgængelige midler, inklusive lovgivningen, og at det er helt nødvendigt især at fokusere på de grupper, som desværre endnu ikke har haft mulighed for at deltage fuldt ud i samfundet og økonomien.
Mine damer og herrer, jeg vil gerne endnu en gang ønske hr. Moraes tillykke med hans betænkning. Tak. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.00.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0136/2005) af Gaubert for Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om forbindelserne mellem lovlig og ulovlig indvandring og integration af indvandrere (2004/2137(INI)).
Patrick Gaubert (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg ønsker indledningsvis at takke skyggeordførerne, som jeg i løbet af de sidste måneder har haft et udmærket samarbejde med om udarbejdelsen af en overordnet og kohærent betænkning om meget kontroversielle emner. Min betænkning vedrører nemlig lovlig og ulovlig indvandring og integration.
Mennesker er fra tidernes morgen emigreret for at undgå fattigdom og forfølgelse og i søgen efter lykke og en bedre fremtid. I dag har globaliseringen og det større antal transportmidler betydet, at migrationsstrømmene er blevet mere komplekse og tættere. De er affødt af nye forhåbninger hos mænd og kvinder overalt i verden om at kunne finde arbejde i et andet land og høste nye erfaringer. De er ligeledes fremkaldt af uligheden i verden og den fattigdom, der hersker alt for mange steder i verden. I visse medlemsstater er indvandringen et ofte forekommende tema i den nationale valgkamp. Nogle lande har besluttet at lukke grænserne og indføre drastiske foranstaltninger, mens andre giver flere tusinde ulovlige indvandrere opholdstilladelse.
EU fremstår splittet i spørgsmålet om indvandring. Det er korrekt, at medlemsstaterne selv kan bestemme, hvor mange indvandrere de ønsker at tage imod. Men Europa har ingen indre grænser. Følgelig har de enkelte nationale foranstaltninger en ikke ubetydelig direkte indvirkning på de andre stater. Det er derfor nu nødvendigt, at medlemsstaterne organiserer sig på europæisk plan. Løsningen på mange af de problemer, de møder, bør være både europæisk og national. Nogle politiske partier udnytter systematisk valgperioderne til at drage farlige paralleller mellem manglende sikkerhed, terrorisme og indvandring og således give næring til borgernes frygt for indvandrere og fremmede. Det er naturligvis uacceptabelt.
Det er vigtigt dels at formidle objektiv, gennemskuelig og regelmæssig information om indvandringspolitikkerne, dels at iværksætte informationskampagner, der henvender sig til befolkningen og gør op med koblingen mellem indvandring og kriminalitet. Jeg har i denne betænkning ønsket at anlægge en ansvarsbevist, afbalanceret og global tilgang. Ansvarsbevidst, fordi vi bør behandle disse spørgsmål med stor ansvarsbevidsthed, fordi der ikke at forglemme er tale om mennesker og ikke varer. Jeg har ligeledes ønsket en afbalanceret tilgang, fordi jeg hverken ønsker, at medlemsstaterne fører en udpræget sikkerhedsorienteret eller en udpræget liberal politik. Vi bør følgelig søge at overvinde de nationale splittelser og afdramatisere debatten, så vi kan etablere en menneskelig og effektiv europæisk indvandringspolitik. Endelig har jeg ønsket at anlægge en global tilgang for at opnå større konsekvens og effektivitet.
Jeg vil gerne beskæftige mig med flere af de aspekter, jeg har omhandlet i min betænkning. For det første behovet for en aktiv medudvikling, idet vi bør sætte ind over for de dybereliggende årsager til indvandring. For det andet bekæmpelse af ulovlig indvandring gennem skærpet kontrol ved vores ydre grænser, optrævling af menneskehandel og hårdere - meget hårdere - straffe til virksomheder, der bruger ulovlig arbejdskraft. For det tredje den lovlige indvandring, eftersom det kun vil være muligt for Unionen at åbne sine grænser for lovlig indvandring som svar på mindskelsen af den erhvervsaktive befolkning, hvis det sker på en ordnet og samordnet måde. Endelig integrationen af indvandrere, idet indvandrings- og integrationspolitikkerne er uadskillelige. Medlemsstaterne bør indføre mere målrettede politikker. Indvandrerne bør udvise forståelse og respekt for værtslandets grundlæggende værdier, og i denne forbindelse er det bl.a. vigtigt, at de lærer sproget, følger kurser i samfundskundskab og integreres bedre på arbejdsmarkedet.
Mine damer og herrer, jeg er overbevist om, at indvandring er en god ting for oprindelseslandet, værtslandet og indvandrerne selv, hvis den styres og forvaltes i fællesskab. Det er princippet om en immigration, der er kontrolleret og forvaltes i fællesskab. At tage imod alle eller skabe en myte om nulindvandring er hverken realistisk eller ansvarligt. Den enkelte stat bør åbne for en indvandring, der står i rimeligt forhold til landets integrationskapacitet og tjener landets egne såvel som oprindelseslandets interesser.
Indvandring er et alt for følsomt og ofte alt for tragisk emne til, at vi kan fortsætte med at gøre det til genstand for politiske fejder. Hele denne debat bør frem for alt tage udgangspunkt i hensynet til det enkelte menneske. Ganske vist bør vi være realistiske, men vi bør uvægerligt også udvise medmenneskelighed og solidaritet. Mine kære kolleger, Parlamentet bør sende et stærkt og enigt budskab til Rådet og Europas borgere med krav om hurtige fremskridt inden for indvandrings- og integrationspolitikkerne. Jeg håber derfor, at betænkningen vil blive vedtaget med et stort flertal i morgen. 
Franco Frattini,
    Hr. formand, først vil jeg gerne lykønske ordføreren, hr. Gaubert, med den betænkning, som vi behandler, og som efter min mening er yderst fornuftig og velstruktureret. Der er efter min mening tale om et glimrende bidrag til europæisk indvandringspolitik, hvor man på den ene side understreger Europas merværdi og på den anden side fremhæver vigtigheden af et tæt samarbejde med tredjelandene.
Jeg vil komme med nogle bemærkninger til hovedpunkterne i den pågældende betænkning. Først vil jeg med hensyn til indførelsen af et tidligt varslingssystem () sige, at Kommissionen kraftigt støtter denne idé og er ved at udarbejde et forslag. Kommissionen agter i løbet af sommeren at stille et forslag til Rådets afgørelse om fastlæggelsen af en procedure for forudgående høring af medlemsstaterne ved vedtagelsen af foranstaltninger på asyl- og indvandringsområdet.
Hvad angår forbindelsen mellem indvandring og udviklingspolitikker, har Kommissionen - også i løbet af sommeren - til hensigt at udarbejde et forslag til meddelelse for at udvikle konkrete idéer og forslag, der knytter den europæiske indvandringspolitik til udviklingssamarbejdet, og på dette område vil vi naturligvis behandle nogle særligt vanskelige problematikker, f.eks. den såkaldte "hjerneflugt", som er et meget følsomt spørgsmål, også for de lande, som strømmen af højt kvalificeret arbejdskraft kommer fra.
Også når det gælder foranstaltningerne til bekæmpelse af ulovlig indvandring, er Kommissionen naturligvis enig i ordførerens indfaldsvinkel. Vores indsats er rettet mod enhver form for menneskehandel, som de ulovlige indvandrere selvfølgelig kun er ofre for. Vi overvejer i øjeblikket forslag til fælles standarder for udbredelsen af bedste praksis for bedre at kunne bekæmpe menneskehandelen, og vi forsøger så vidt muligt at inddrage tredjelandene mere og fremme et tættere samarbejde mellem tredjelandene og de europæiske lande om beskyttelsen af søgrænserne.
Også den europæiske hjemsendelsespolitik fortjener stor opmærksomhed. I Haag-programmet står der udtrykkeligt, at det er nødvendigt med fælles europæiske bestemmelser på dette område. Kommissionen har til hensigt - formodentlig inden udgangen af september måned - at stille et forslag til direktiv, der indeholder fælles, gennemskuelige bestemmelser - som vi skal naturligvis skal se på sammen - for hjemsendelsespolitikken, og i disse bestemmelser vil der til fulde blive taget højde for nødvendigheden af at respektere den enkeltes grundlæggende rettigheder. Når vi taler om grundlæggende rettigheder, mener jeg ikke, at vi på nogen måde kan skelne mellem lovlige indvandrere og ulovlige indvandrere, for den grundlæggende ret til respekt for den menneskelige værdighed gælder på samme måde for både de lovlige indvandrere og de ulovlige indvandrere.
Jeg kommer nu til det vigtige spørgsmål om lovlig indvandring af økonomiske årsager. Vi har fået mange forslag i forbindelse med den grønbog, som De alle kender, og som Kommissionen offentliggjorde i januar. Her den 14. juni finder der en offentlig høring sted, og ud fra resultatet af denne brede høring vil vi udarbejde et forslag inden årets udgang. Dette forslag vil - sådan som jeg allerede har haft lejlighed til at slå fast her i Parlamentet - netop være resultatet af en omfattende europæisk debat.
Af særlig vigtighed er også spørgsmålet om rekruttering - og en lettere rekruttering - af sæsonarbejdere og midlertidige arbejdere. Den økonomiske indvandrings betydning er bredt anerkendt, og man kan sige, at indvandringen takket være en egentlig europæisk politik for økonomisk indvandring kan udgøre en positiv mulighed for Europa og Europas arbejdsmarked. Inden for visse sektorer har man ligefrem et behov for særlige medarbejdere, der ikke kan dækkes af udbuddet af europæisk personale. Økonomisk indvandring er, hvilket ordføreren også erkender, utvivlsomt et yderst følsomt emne for medlemsstaterne. Jeg konstaterer dog til min store tilfredshed, at den offentlige europæiske debat om grønbogen på en vis måde har dæmpet medlemsstaternes modvilje, eftersom de i nogle tilfælde ligefrem principielt var modstandere af at tage spørgsmålet om lovlig indvandring op på europæisk plan. Nu har de forstået, at kun en sådan politik kan give en reel merværdi.
Endelig vil jeg komme ind på to meget vigtige spørgsmål, nemlig integration og beskyttelse af indvandrerne. Hvad det første spørgsmål angår, består det forslag, som jeg har stillet, og som Kommissionen har godkendt, som bekendt i at lægge særlig vægt på integrationen. Integration er efter min mening en væsentlig bestanddel af den europæiske indvandringspolitik. I anden halvdel af 2005 vil jeg fremlægge en meddelelse om fastlæggelsen af en sammenhængende europæisk ramme for integrationspolitikkerne. Jeg ved godt, at integration hovedsagelig er et nationalt område, og at det således er medlemsstaternes opgave at sørge for de egentlige integrationspolitikker, men jeg mener ikke, at Europa bør give afkald på at rette opfordringer til medlemsstaterne eller hjælpe dem med integrationspolitikkerne. Uden en integration - der kræver uddannelse og programmer, som giver adgang til de sociale tjenester - bliver det efter min opfattelse vanskeligt at få en virkeligt effektiv europæisk indvandringspolitik. Jeg beder i den forbindelse om Parlamentets kraftige støtte, så vi kan overvinde de vanskeligheder, som nogle medlemsstater stadig har ved tanken om også at tage integrationsspørgsmålet op på europæisk plan og ikke blot på nationalt plan. Jeg siger dette, fordi vi senere i år skal drøfte Kommissionens forslag om en europæisk fond, der skal supplere og ikke erstatte de nationale integrationspolitikker.
Jeg nævnte beskyttelsen af indvandrerne, fordi der er to aspekter. Det første er behovet for pålidelige oplysninger og statistikker på indvandringsområdet. Kommissionen agter at stille et forslag til forordning om kriterierne for at opnå de statistiske oplysninger, som vi i dag ofte ikke har, hvilket gør det meget svært at fastlægge en europæisk politik. Beskyttelse af indvandrerne skal først og fremmest rettes mod dem, som er de uskyldige ofre for menneskehandel og organiseret kriminalitet, og her tænker jeg navnlig på kvinder og børn. Når det gælder disse to kategorier af ofre, som er særligt sårbare over for menneskehandel - hvilket jeg også har understreget her i Parlamentet ved andre lejligheder - vil Kommissionen stille specifikke forslag om beskyttelse og sikkerhed, hvilket har til formål dels at bekæmpe menneskehandel og dels at beskytte ofrene.
Til sidst, hr. formand, vil jeg gerne bekræfte min personlige tilfredshed med hr. Gauberts betænkning, som viser, hvor vigtigt et bidrag Parlamentet kan give, eftersom det har anlagt en stærkere og mere effektiv politisk indfaldsvinkel til dette spørgsmål end tidligere. Jeg tror, at Parlamentet på dette område kan være til meget stor hjælp for Kommissionens politikker, og Kommissionen vil naturligvis tage højde for Parlamentets holdning. 
Martine Roure,
   Hr. formand, jeg ønsker først og fremmest at takke ordføreren og alle medlemmer af Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, som har udvist et stort engagement i forbindelse med udarbejdelsen af denne betænkning, eftersom vi står ved en korsvej i europæisk indvandringspolitik. Vi ønsker klart at tilkendegive vores ønske om en retfærdig og rimelig europæisk indvandringspolitik.
Det er nødvendigt at fastlægge en fælles europæisk indvandringspolitik, hvis vi skal sikre en værdig og organiseret modtagelse af de personer, der ankommer til Europa. Denne politik bør tage hensyn til indvandrernes behov og rettigheder. Det er grunden til, at en fælles indvandringspolitik ikke kan imødeses uden en aktiv integrationspolitik. Det glæder mig derfor, at vi nu endelig drøfter etableringen af legale indvandringskanaler i Europa. Men jeg må advare mod, at vi griber emnet an fra en forkert vinkel. Den lovlige indvandring bør frem for alt gøre det muligt at opfylde alles behov og i første instans indvandrernes. Vi kan på ingen måde reducere vores overvejelser til kun at omfatte behovet for arbejdskraft på det europæiske arbejdsmarked.
Den europæiske indvandringspolitik bør være global og ikke tjene bestemte interesser. Det er grunden til, at vi bør tage hensyn til vores forbindelser med de forskellige tredjelande. Drøftelserne bør tage udgangspunkt i en virkelig dialog og udveksling. Det ville være uacceptabelt at skubbe vores ansvar for forvaltningen af immigrationsstrømmene over på disse tredjelande. Indvandringsklausuler og tilbagetagelsesaftaler er ikke nødvendigvis altid hensigtsmæssige i alle EU's associeringsaftaler.
Jeg skal til sidst tilføje, at indvandring og integration er uadskillelige. Jeg opfordrer medlemsstaterne til at tillade indførelsen af minimumskriterier for integration i Europa. Disse kriterier bør bl.a. vedrøre den almindelige integration på arbejdsmarkedet, ret til faglig uddannelse, adgang til uddannelse, adgang til sociale og sundhedsmæssige ydelser og integration af indvandrere i det sociale, kulturelle og politiske liv.
Sophia in 't Veld,
   Jeg vil gerne tilslutte mig dem, der har lykønsket ordføreren med at have klaret noget, der ikke var særligt let.
Nogle gange har vi en temmelig skizofren holdning til indvandring. På den ene side understreger vi hele tiden behovet for øget økonomisk integration, og samtidig skærper vi reglerne for indvandring yderligere. Resultatet er illegal indvandring, menneskesmugling og misbrug af asylpolitikker. Vi ser skammelige situationer i Europa med elendighed, fattigdom og endda mennesker, der drukner ud for vores strande. Det er uacceptabelt.
Vi må acceptere, at Europa er blevet et indvandringens kontinent. Vi burde i virkeligheden byde indvandrerne velkommen. Det er mennesker, der prøver at forbedre deres lod i tilværelsen. Disse mennesker er ikke kriminelle, de udviser initiativ. Det er mennesker som dem, der har bygget USA. De er dynamiske og stærke, og vi har brug for dem. Disse mennesker prøver at forbedre deres liv, og det er ikke en forbrydelse.
Vi har brug for ordentlige europæiske indvandringspolitikker med reelle muligheder for legal indvandring. Samtidig har vi brug for integrationspolitikker. Indvandrerne bør medtages fuldt ud i samfundet. De skal have mulighed for at deltage fuldt ud i det sociale, kulturelle og politiske liv, enten gennem stemmeret på normal vis eller gennem repræsentationsordninger. Min gruppe støtter med glæde betænkningen i dens nuværende form. Den er afbalanceret og vil give Kommissionen det nødvendige grundlag for at udarbejde sine politikker. 
Cem Özdemir,
   Hr. formand, hr. kommissær, også jeg vil på min gruppes vegne gerne starte med at takke ordføreren for denne glimrende betænkning, som med rette understreger behovet for en europæisk indvandringspolitik, et emne, som inden for Europa ikke må overlades til medlemsstaterne alene og deres lejlighedsvis kontraproduktive egeninteresser.
I betænkningen kræves der et øget samarbejde mellem medlemsstaterne også med hensyn til ulovlig indvandring og udveksling af bedste praksis-modeller vedrørende integration. Hvad masselegalisering angår, slås der i betænkningen til lyd for, at legalisering skal forblive et engangfænomen. Men der findes lande i EU, som aldrig har kendt til den form for engangsmasselegaliseringer, mit eget land, Forbundsrepublikken Tyskland, er et af dem. Som De kan se, er der stadigvæk meget at gøre i Europa. Medlemsstaterne opfordres i betænkningen til at underrette nabolandene og andre EU-stater, og vi har stillet et ændringsforslag til punkt 29 om, at der udtrykkeligt skal henvises til behovet for at udveksle og bekendtgøre informationer om indførelse af restriktive indvandringsforanstaltninger inden for EU, altså ikke kun foranstaltninger som masselegaliseringer, men også det modsatte. Hvis der træffes restriktive foranstaltninger, bør denne information udveksles inden for Europa.
Endelig udtrykkes der i betænkningen bekymring over medlemsstaternes tendens til at indføre indkvarteringslejre i ikke-EU-stater. Der er i pressen ofte nok blevet henvist til Libyen som eksempel på et lands manglende evne til at garantere minimumsstandarder for flygtninge. Hvad lovlig indvandring angår, understreges det i betænkningen, at, selv om det er et anliggende for nationalstaterne, de i stadig mindre grad er i stand til at løse de mange problemer uden hjælp andre steder fra. De vedrører ikke kun forvaltningen af indvandring, men også indvandrernes ret til integration. Derfor har vi også stillet et ændringsforslag til punkt 51, hvori der bl.a. kræves lokal stemmeret og deltagelse.
Jeg vil også gerne sige, at det glæder mig meget, at æresdrab nævnes udtrykkeligt i denne betænkning, for det er et emne, som man er nødt til at tage op. 
Giusto Catania,
    Hr. formand, kære kolleger, jeg vil også gerne takke hr. Gaubert, som i udvalget har udarbejdet denne betænkning, hvor man efter min mening tager tre aspekter op, der er vigtige for spørgsmålets behandling.
Det første aspekt er en forøgelse af de lovlige indvandringskanaler, det andet aspekt er, at vi skal gøre noget ved indvandringens årsager og ikke svare igen med straf, kriminalisering og udstødelse, og det tredje aspekt er, at den økonomiske indfaldsvinkel ikke kan være den eneste, når det gælder indvandring.
Jeg mener, at der bør tages højde for hr. Gauberts betænkning ved udarbejdelsen af grønbogen. Jeg er ligeledes af den opfattelse, at vi skal forsøge at vedtage de forslag, som min gruppe har stillet, navnlig hvad angår opholdstilladelse med det formål at søge arbejde, et nej til at give EU-borgere førsteprioritet - eftersom der ikke må være forskel på EU-borgere og tredjelandsborgere i jobsøgningen - og endelig retten til en aktiv deltagelse i det politiske liv og i valgene.
Til sidst vil jeg give udtryk for en bekymring. Parlamentet udfører et interessant stykke arbejde på indvandringsområdet, men samtidig har Rådet (retlige og indre anliggender) for nylig vedtaget et forstærket samarbejde om forvaltningen af indvandringsstrømmene med Libyen, der efterhånden er blevet en af vores privilegerede partnere på indvandringsområdet, selv om landet fortsat ikke giver nogen garantier, hvad respekten for menneskerettighederne og beskyttelsen af asylretten angår. 
Gerard Batten,
   Hr. formand, i aften har jeg hørt en række henvisninger til en fælles europæisk indvandringspolitik. Jeg kan forsikre Dem for, at den britiske befolkning ikke ønsker en fælles europæisk indvandringspolitik.
Ved parlamentsvalget i Storbritannien for nylig fremsatte alle de store EU-venlige partier umulige løfter om at begrænse indvandringen. Deres løfter var uforenelige med EU-medlemskabet. Kommissionen sagde selv det samme om det Konservative partis forslag på asylområdet. Men det er den interne EU-indvandring, der virkelig viser det urealistiske i deres løfter. Mere end 130.000 mennesker fra de østeuropæiske lande kom ind i Det Forenede Kongerige mellem maj og december 2004. Det var 10 gange så mange som det maksimale i henhold til de officielle forudsigelser. Vi har intet imod menneskene fra de nye medlemsstater. Men tag til London og se, hvordan boligsektoren og transport- og sundhedssystemerne knager. Byen kan ikke klare en så stor og pludselig stigning i befolkningstallet.
Nu vil Spanien lovliggøre op imod 700.000 illegale indvandrere. Disse mennesker kan derefter frit tage til Storbritannien, hvis de ønsker det. Spaniens selviske og uansvarlige handling viser, at Storbritannien ikke kan have en selvstændig indvandringspolitik inden for EU. 
Jan Tadeusz Masiel (NI ).
    -  Hr. formand, immigration, integration og asyl er stadig tabuemner, særligt i de gamle EU-medlemsstater. Alle forsøger at knibe uden om disse emner, og det er utvivlsomt grunden til, at der ikke er sket nogen opfølgning på Tampere-programmet fra 1999. En af årsagerne til nejet ved forfatningsafstemningen i Nederlandene var, at myndighederne ikke havde taget indvandringsspørgsmålet alvorligt. Jeg hilser derfor denne debat velkommen som en mulighed for en ærlig udveksling af synspunkter, selv om jeg er uenig i en stor del af det, der står i betænkningen, og selv om jeg er bange for, at debatten vil blive alt andet end ærlig.
Politikerne er for feje til at behandle spørgsmålene om indvandring og integration ordentligt. Det irriterer mig, når folk siger, at EU går ind for legal indvandring, men er imod illegal indvandring. Det er aldeles hyklerisk. I virkeligheden eksisterer legal indvandring ikke, for i praksis kan folk kun indvandre illegalt. Kun 5.000 af de 50.000 polakker, der arbejder i Bruxelles, bor og arbejder her legalt. Tallene er endnu mere slående, når det gælder ikke-EU-borgere.
Det irriterer mig at høre folk erklære krig mod menneskesmuglerne, når vi i virkeligheden står over for et mere presserende problem i form af de mennesker, som ankommer til Europa, og som er taknemmelige for disse menneskesmugleres tjenesteydelser, som desværre koster dyrt. Vi bør kalde en spade for en spade og vedtage fælles europæisk lovgivning om immigration. Vi bør slå fast i klare ord, at immigration til Europa stort set ikke findes, og at vi mener, at kristne integrerer sig bedre end muslimer. Sandheden gør ondt, men den er bedre end løgne, og vi bør befri os fra kolonial skyldfølelse. Vi bør helt åbent slå kendsgerningerne og vores mening om dem fast, og hvor det er muligt, bør vi yde hjælp til verdens fattige i deres egne lande inden for rammerne af mellemstatslige programmer. 
Agustín Díaz de Mera García Consuegra (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil allerførst lykønske hr. Gaubert med hans glimrende arbejde med en betænkning, der på en gang er kompleks og nødvendig.
Den er kompleks, fordi mange faktorer spiller ind på et problem, der desværre i dag er blevet hverdag - ulovlig indvandring - og bekæmpelsen af den gennem lovlige instrumenter, der opfylder de legitime forventninger og ønsker, som mennesker, der søger en bedre fremtid i vores område, har.
Den er nødvendig, fordi Unionen - og især Parlamentet - en gang for alle bør give et klart svar, et utvetydigt bevis på vores fælles ønske om at løse et problem, der i for lang til har trængt sig på, uden at der er blevet reageret på det.
Skabelsen af lovlige indvandringskanaler, gennemførelsen af foranstaltninger til gavn for korrekt integration af indvandrere og især bekæmpelse af ulovlige migrationsstrømme er de tre ting, som Unionens strategi efter min mening bør være baseret på.
For det første skal lovlig indvandring begunstiges gennem ansvarlige politikker, og jeg lægger vægt på ordet ansvarlig, fordi de seneste tiltag, i hvert fald i Spanien, er et klart bevis på det modsatte. En kontrolleret indvandring i et åbent samfund, der har stabile og fleksible mekanismer, som tilvejebringer varige løsninger. Vi taler om mennesker, mine damer og herrer, ikke om tal.
For det andet skal vi arbejde for fuld integration af indvandrere, for kun på den måde undgår vi rodløshed, udstødelse og de konflikter, der oftere og oftere og i stigende grad opstår i vores samfund. En integration, som har dobbelt betydning - for bestemmelsessamfundet og for indvandreren selv - men som under alle omstændigheder skal være en integreret og grundlæggende del af vores fælles politik.
Endelig skal vi bekæmpe ulovlig indvandring, indsmugling og mafiaer. Vi skal i det hele taget bekæmpe menneskelige lidelser, da vi som sagt ikke må glemme, at vi taler om mennesker.
Af disse årsager anmoder jeg om et fælles politisk tilsagn, der udelukker enhver demagogisk tale og enhver ensidig og uansvarlig foranstaltning, der udelukkende af hensyn til lette stemmer og uden tanke for følgerne kan være til fare for de fremskridt, som vi har gjort og stadig gør på dette område.
Magda Kósáné Kovács (PSE ).
   - Jeg mener ikke, jeg er en kryster, men det var en ære og en fornøjelse for mig at deltage i udarbejdelsen af betænkningen, og jeg er glad for, at den har fået støtte både fra Kommissionen og de fleste talere. Spørgsmålet om indvandring og integration af indvandrere har været genstand for beslutninger inden for EU's institutioner gennem lang tid. Tampere og Haag lagde særlig vægt på disse spørgsmål og på opfyldelse af Genève-konventionen, og i 2003 vedtog Parlamentet en epokegørende beslutning med Claude Moraes' betænkning. Det aktuelle forslag behandler - takket være ordførerens store lydhørhed på dette område - primært illegal migration som et sikkerhedspolitisk spørgsmål og analyserer dobbeltheden i de afgørende faktorer for den legale migration. Mennesker, som ankommer fra tredjelande, skal kunne leve et anstændigt liv. At sørge for dette er ikke blot en menneskerettighedsforpligtelse for EU's medlemsstater, der er også i stigende grad ved at blive sund økonomisk fornuft.
Denne nye tilgang til disse spørgsmål er ikke til at komme uden om under den relancerede Lissabon-proces. Det tjener til ordførerens ros, at han ikke analyserer økonomisk migration under laboratorieforhold, omringet af papirer, men på basis af den aktuelle økonomiske og sociale situation her og nu. Europa bliver ældre, og de tilgængelige arbejdskraftressourcer er faldende, samtidig med at arbejdsløsheden og inaktiviteten ligger højt. Læren fra den franske og den hollandske folkeafstemning viser også, at borgerne i de gamle medlemsstater opfatter tilstedeværelsen af arbejdstagere fra de nye medlemsstater på deres arbejdsmarkeder som en trussel, og fremmedangsten har været en del af debatten fra start til slut.
Kendsgerninger kommer imidlertid til kort, når de stilles over for følelser. Data fra det tyske forskningsinstitut DIW viser en dynamisk vækst i den økonomiske udvikling i de lande, som ikke indførte restriktioner på arbejdskraft fra de nye medlemsstater. Det er altså også økonomisk fornuftigt, hvis arbejdstagere fra de nye medlemsstater ikke længere bliver holdt i karantæne i seks år, og hvis de ikke placeres i en eller anden mellemposition mellem arbejdstagere fra de gamle medlemsstater og dem fra tredjelande. Det tjener til ordførerens ros, at betænkningen undgår fristelsen til at tale for lette løsninger, såsom at indføre et kvotesystem eller en modtagelse af immigranter baseret på sektorer. Den foreslår redskaber til at undgå menneskelig og økonomisk konflikt, forbedre udenrigstjenestens arbejde og sørge for effektiv information. Den opfordrer medlemsstaterne til at bruge passende lovgivningsmæssige midler til at mindske sårbarheden hos de mennesker, som skaber sig en tilværelse på grundlag af atypisk beskæftigelse. Af alle disse grunde og som en, der har været involveret i arbejdet med betænkningen, anbefaler jeg Dem af et fuldt hjerte at vedtage betænkningen. 
Jacky Henin (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, man må nødvendigvis have respekt for de mænd og kvinder, der flygter fra fattigdom, diktatur eller krig og er rede til at ofre alt for at komme ind i EU med det legitime håb at kunne skabe sig en bedre tilværelse.
Nulindvandring og Fort Europa er farlige og uacceptable utopier. Men når det er sagt, kan man heller ikke gøre hvad som helst. At modtage indvandrere kræver organisation og forberedelse. I denne sag bør Unionen spille sin rolle, herunder gennem finansielle bidrag. Jeg deler ordførerens modstand mod oprettelsen af tilbageholdelses- og sorteringscentre for indvandrere i Unionen eller uden for Unionens grænser. Jeg har desværre oplevet dette i den berygtede Sangatte-lejr. Sådanne centre løser ingen problemer, tværtimod. De giver næring til alle former for konflikter.
Jeg kan tilslutte mig forslaget i betænkningen om først og fremmest at gribe målrettet og skånselsløst ind over for menneskehandlere. En tilsvarende skånselsløs repression bør finde sted over for de arbejdsgivere, der ansætter ulovlig arbejdskraft. Derimod finder jeg det beklageligt, at man i betænkningen fremstiller indvandringsstrømmene som en justerbar variabel til fordel for arbejdsmarkedet og et middel til at presse prisen på arbejde. En god indvandringspolitik kræver, at vi reelt har viljen til at bidrage til en holdbar udvikling de lande, der er på vej op, og ikke kynisk betragter dem som en demografisk reserve af billig arbejdskraft, som Unionen kan råde over.
Maria Panayotopoulos-Cassiotou (PPE-DE ).
   - Hr. formand, den betænkning, vi behandler, er en kompleks tekst, der indeholder en realistisk vurdering af problemerne og udstikker retningslinjerne for en fælles europæisk indvandringspolitik, for både den legale og den illegale indvandring, og foreslår ikke kun repressive, men også forebyggende foranstaltninger til forebyggelse og bremsning af indvandring såsom støtte til de pågældende lande til at bekæmpe fattigdom, styrke uddannelse og hjælpe de kommende indvandrere i deres eget land.
Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling har med den udtalelse, der er udarbejdet af fru Kratsa, bidraget til i betænkningen at fremhæve sammenhængen mellem illegal indvandring og menneskehandel, især med kvinder og børn, og kravet om, at ofrene får adgang til retsbeskyttelse og social beskyttelse. Uanset indvandringens lovlighed opfordrer betænkningen til bekæmpelse af diskrimination og gennemførelse af programmer for integration af mænds og kvinders lige rettigheder.
Det er positivt, når der, også for ikke-økonomisk indvandring, kræves lige deltagelse i undervisning, uddannelse, arbejde og familiesammenføring. I betænkningen fremhæves også behovet for, at medlemsstaterne bekæmper tendenserne til i værtslandet at fortsætte de umenneskelige traditioner, som også fører til æresforbrydelser mod kvinder.
Det er ligeledes positivt, at der peges på det midlertidige og ulovlige arbejde, som indvandrerne tager, som især rammer kvinderne.
I det sjette århundrede f. Kr. beskrev den klassiske græske digter Archilogos, hvordan en af de mest ulyksalige tilstande, et menneske kan befinde sig i, er at forlade sit fædreland og vandre på fremmed jord. Ifølge digteren er det ikke goder som velstand eller sundhed, som er i størst fare i denne situation, men dette menneskes og hans families værdighed.
Jeg vil derfor rose ordføreren, hr. Gaubert, og kommissær Frattini for den menneskelige tone, de har tilført både betænkningen og kommissærens indlæg, og jeg synes, det tegner positivt for Europa, at der udformes politikker, som vil bidrage til at bevare indvandrernes værdighed og støtte deres integritet. 
Ioannis Varvitsiotis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, indvandringsspørgsmålet, både hvad angår lovlig og ulovlig indvandring, er omfattende og har mange aspekter. Det er forbundet med bekæmpelse af racisme og fremmedhad, med asylpolitik, integration af indvandrere, deres muligheder for lovlig beskæftigelse i værtslandene og, først og fremmest, med menneskehandel.
Kommissionen har beskæftiget sig med dette emne siden 1986 - med den europæiske fælles akt - og har udstedt et stort antal direktiver og beslutninger. Jeg vil derfor gentage, hvad jeg sagde tidligere i dag. Der er et tvingende behov for at få kodificeret alle disse beslutninger og direktiver. Uden en kodificering drukner vi i et hav af dokumenter og beslutninger.
Det er imidlertid blevet bemærket, at medlemsstaterne enten ikke gennemfører de bindende beslutninger eller er forsinkede med at harmonisere dem med deres nationale lovgivning. På denne måde undermineres imidlertid forsøget på at skabe en samlet europæisk politik.
Jeg vil ikke forsømme at udtrykke mine varme komplimenter til hr. Gaubert for hans betænkning. Betænkningen tager flere skridt i den rigtige retning. Først og fremmest opfordres Kommissionen til at styrke EF-solidariteten og de fælles politikker med hensyn til information og koordinering af alle strukturer, som indgår i forvaltningen af indvandrerstrømme. Endnu vigtigere er det imidlertid, at betænkningen fremhæver behovet for samarbejde med de regioner, hvor indvandrerne kommer fra, f.eks. via et hensigtsmæssigt informationssystem med henblik på at finde frem til beskæftigelsesmuligheder for den potentielle indvandrer. Dette samarbejde bør naturligvis ikke nå til de tilstande, som Buttiglione omtalte under høringen i forbindelse med hans forestående udnævnelse til kommissær, for det ville være skammeligt, hvis vi oprettede modtagelsescentre, for ikke at kalde det lejre, i de lande, indvandrerne forlader. Det ville være en forbrydelse, som vores samfund ikke kan acceptere. 
Simon Busuttil (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det er korrekt, at lovlig og illegal indvandring hænger sammen, hvilket med rette påvises i betænkningen, men vi kan ikke finde en effektiv løsning på spørgsmålet om lovlig indvandring, hvis ikke vi får et minimum af kontrol med den illegale indvandring. Der er tale om to vigtige og meget alvorlige spørgsmål her. Det første er, at de illegale indvandrere selv sætter livet på spil, og hundredvis af dem mister livet, gør Middelhavet til en kirkegård, og det er en skamplet på os alle. Selv om de når til Europa, enten Malta eller Italien, er deres prøvelser ikke overstået. De er først lige begyndt.
Det andet alvorlige problem er de betydelige byrder, som dette problem udgør for de involverede lande, navnlig Malta og Italien. For Maltas vedkommende er situationen endnu mere tilspidset alene på grund af antallet. I sidste uge kom 56 indvandrere i land i Malta, men 56 indvandrere i Malta svarer proportionalt til, at mere end 5.600 indvandrere kommer i land i Italien. Det er størrelsesordenen af det problem, som Malta står over for.
I år har vi grund til at være optimistiske, da vi for første gang ser, at EU endelig reagerer på vores gentagne opfordringer til at skride til handling. Jeg vil navnlig henvise til sidste uges beslutning i Ministerrådet om øjeblikkelig at indlede et samarbejde med Libyen for at bremse strømmen af indvandrere og forhindre flere dødsfald, ikke mindst gennem oprettelse af en taskforce, der skal patruljere i Middelhavet. Så EU er endelig ved at komme i gang. Lad os håbe, at det er tidsnok.
Jeg er meget taknemmelig over for kommissær Frattini for hans meget seriøse indsats, og på den maltesiske befolknings vegne vil jeg opfordre ham til at handle beslutsomt og hurtigt. Vi stoler på Dem, hr. kommissær, vi stoler på, at De vil søge en løsning på vores meget alvorlige problemer. 
Franco Frattini,
    Hr. formand, jeg vil blot sige tak til alle dem, der har deltaget i forhandlingen. Jeg kan bekræfte, at Kommissionens arbejde vil fortsætte i den ånd, som også Parlamentet går ind for, nemlig en europæisk indfaldsvinkel, der forener en resolut indsats mod menneskehandel og ulovlig indvandring med en stærk solidaritetsindsats. De europæiske værdier er værdier, som omfatter solidaritet og respekt for den enkeltes grundlæggende rettigheder. Det er en balance mellem disse to behov, som kan give en europæisk merværdi, også når det gælder et vanskeligt område som indvandringspolitikkerne. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.00.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A6-0167/2005) fra Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning om kontrol med likvide midler, der indføres til eller forlader Fællesskabet (14843/1/2004 - C6-0038/2005 - 2002/0132(COD)) (Ordfører: Peillon). 
László Kovács,
    Hr. formand, først vil jeg gerne takke ordføreren hr. Peillon for hans klare analyse af Rådets fælles holdning og de konklusioner, han udleder af den. Det glæder mig at kunne notere, at han i sin betænkning er enig i Kommissionens synspunkt om, at Unionen hurtigst mulig har brug for en fælles, effektiv og afbalanceret metode til overvågning af større grænseoverskridende transaktioner i likvide midler.
Jeg er også enig med hr. Peillon i, at De nu bliver præsenteret for et forslag, der er klarere og mere praktisk end det foregående. Med vedtagelsen af dette forslag vil Fællesskabet efter min mening stå med en solid foranstaltning, der kan give toldvæsenet mulighed for at kontrollere større likvide beløb, der indføres til eller forlader Fællesskabet.
Medlemsstaternes erfaring viser, at likvider anvendes til at undgå finansielle institutioners kontrol med overførslerne. Transaktioner i likvider er også en let måde at flytte finansiering af terrorisme på. De kriminelle får det lettere, fordi vi har forskellige nationale niveauer for kontrollen med mistænkelige transaktioner i likvide midler. Derfor har vi brug for foranstaltninger, der kan supplere den nuværende kontrol af hvidvaskning af penge, for at fjerne muligheden for, at kriminelle og terrorister kan udnytte dette hul i kontrollen.
Der foreslås en kontrolmekanisme og regler for indberetning, hvor det kræves, at enhver, der rejser ind i eller forlader Fællesskabet med mere end 10.000 euro i kontanter, skal deklarere disse beløb over for toldvæsenet. Manglende deklarering eller afgivelse af forkerte oplysninger vil kræve, at medlemsstaterne skal kontrollere lovligheden af transaktionen og om nødvendigt træffe yderligere foranstaltninger.
Forslaget indeholder også en rapporteringsmekanisme for at sikre, at de indhentede oplysninger håndteres og udveksles effektivt og med rettidig omhu. Forslaget vil desuden hjælpe mennesker, der rejser med lovlige formål, idet den nuværende lange række af nationale systemer erstattes med et tydeligt, enkelt og regulært fællesskabssystem. Derfor tror jeg, at det forslag, De skal tage stilling til i dag, vil lukke de eksisterende smuthuller og styrke vores bestræbelser på at bekæmpe terrorisme og organiseret kriminalitet.
Det foreslåede enkle system betyder, at dette kan ske, uden at der placeres en urimelig byrde på den rejsende eller på de berørte nationale myndigheder. Derfor ser jeg frem til, at De vil støtte forslagets vedtagelse snarest muligt. 
Vincent Peillon (PSE ),
   Hr. formand, ulovlig indvandring handler ikke udelukkende om mennesker. Der er også tale om kapital og rede penge, hvilket er foruroligende for det europæiske demokrati, fordi der eksisterer en forbindelse mellem denne ulovlige indførsel eller udførsel af penge og flere former for ulovlig handel, herunder handel med mennesker, som vi drøftede indgående under den foregående forhandling, handel med organer, narkotikahandel og selvsagt terrorisme, hr. kommissær, samt ikke at forglemme alle former for grænseoverskridende kriminalitet, som er meget foruroligende for EU såvel som det internationale samfund.
I denne kontekst må Rådets fælles holdning og Parlamentets indstilling ved andenbehandling i det store og hele anses for at bevæge sig i en konstruktiv retning. Det er tre år siden, drøftelserne indledtes. Parlamentet har allerede haft mulighed for at give udtryk for sin holdning under den foregående behandling, og jeg er som De af den opfattelse, at det nye forslag, der blev vedtaget med kvalificeret flertal i Rådet, har forenklet og forbedret teksten. Det er i øvrigt derfor, parlamentsmedlemmerne støtter den og selvsagt håber, at teksten nu kan vedtages hurtigst muligt. Der er nemlig tale om et område, hvor man ud over selve teksten faktisk i vid udstrækning lægger meget stor vægt på, at den reelt implementeres.
Jeg mener, at teksten i sin nuværende ordlyd kan forventes at udgøre det juridiske instrument, som især de toldere, der udfører denne kontrol, har brug for. Jeg mener desuden, at vi med disse elementer og Parlamentets ændringer nu har opnået de nødvendige garantier for respekten for menneskerettighederne og beskyttelsen af personlige data. Det er i øvrigt derfor, jeg ikke er særlig bekymret.
Jeg vil afslutningsvis takke Kommissionen og Rådet for den konstruktive holdning, de har udvist under vores forskellige møder. Jeg håber, som også ordførerne for de andre grupper, jeg har arbejdet sammen med - og jeg er optimistisk - at Parlamentet vedtager denne indstilling enstemmigt i morgen. 
Gerard Batten,
   Hr. formand, i betænkningen opfordres der til en tæt kontrol med rapportering af likvide midler, der indføres til eller forlader EU's medlemsstater. Den introduceres i en meget bekvem forklædning som forebyggelse af organiseret kriminalitet, terrorisme og hvidvaskning af penge, men hvad er den virkelige begrundelse?
En forpligtelse til at deklarere eller afsløre transaktioner med likvide midler kan let omsættes til en grænse på udførsel af penge fra EU. I går talte jeg her i salen om, at den europæiske fælles valuta på sigt helt sikkert vil blive en fiasko. Det er tydeligt, at forslagene i betænkningen foregriber en kommende tillidskrise til euroen. Når det sker, vil Kommissionen og Den Europæiske Centralbank skulle forhindre, at der føres penge ud af euroområdet. At inddrage Storbritannien i disse restriktive foranstaltninger vil være at føje spot til skade. Det er endnu en begrundelse, hvis det skulle være nødvendigt, for Storbritanniens betingelsesløse udtræden af EU. 
László Kovács,
    Hr. formand, før jeg kommer med mine afsluttende bemærkninger, vil jeg gerne reagere på hr. Battens bemærkning. Jeg vil gerne henlede hans opmærksomhed på, at Kommissionen og Rådet er fuldstændig overbeviste om, at Europa-Parlamentet ikke har haft andre hensigter end at kontrollere transaktioner med likvide midler med henblik på at bekæmpe terrorisme og organiseret kriminalitet.
Jeg vil gerne kort kommentere de tre ændringsforslag fra ordføreren. Kommissionen har fuld forståelse for ordførerens ønske om at sikre, at der tages behørigt hensyn til databeskyttelsesspørgsmål. Dette skal bestemt understreges på et tidspunkt, hvor der foreslås en række stærke håndhævelsesforanstaltninger.
Efter Kommissionens mening begrænser eller udvider de tre ændringsforslag ikke dækningsområdet for de eksisterende databeskyttelsesbestemmelser, men samler i stedet opmærksomheden om behovet for at anvende dem korrekt over for rejsende, der medbringer store summer i likvide midler. Kommissionen mener, at det er positivt at henlede opmærksomheden på dette krav og vil derfor acceptere de tre ændringsforslag.
Hvis Rådet accepterer disse ændringsforslag, mener jeg, at hr. Peillons betænkning giver os en reel mulighed for at bringe den langvarige gennemgang af dette forslag til en vellykket afslutning. Jeg håber, at De kan bekræfte Deres støtte ved afstemningen om forslaget. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.00.
Mihael Brejc (PPE-DE ).
   Denne forordning er blot et af de mange lovgrundlag, som skal danne grundlag for en effektiv kamp mod terrorismen.
Terrorisme er det moderne samfunds metastaser. Det er et fænomen, som ikke kan kontrolleres med en enkelt foranstaltning, men som kræver en bred vifte af aktiviteter fra medlemsstaterne og fra EU.
Selv om denne forordning ved første øjekast ikke vil medføre nogen større krav eller forandringer med hensyn til grænsekontrollen, så er den alligevel en vigtig sten i mosaikken af foranstaltninger mod terrorismen. Vi skal være klar over, at de mange sikkerhedsforanstaltninger ved grænserne og inden for grænserne af EU kan yde et vigtigt bidrag til et højere sikkerhedsniveau og beskyttelsen mod terrorhandlinger.
Jeg vil gerne benytte lejligheden til at takke ordføreren hr. Peillon for hans velvilje og samarbejde og for at finde den bedste vej. Jeg mener, at denne betænkning er et godt kompromis, og jeg støtter den fuldt ud. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0138/2005) af Rosati for Økonomi- og Valutaudvalget om forslag til Rådets direktiv om ændring af direktiv 92/12/EØF om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed (KOM(2004)0227 - C6-0039/2004 - 2004/0072(CNS)). 
Dariusz Rosati (PSE ),
   Hr. formand, vi drøfter i dag forslaget til Rådets direktiv om ændring af artikel 7, 8, 9 og 19 i direktiv 92/12/EØF. Jeg vil minde Parlamentet om, at dette direktiv fastsætter generelle regler for transport og oplægning af punktafgiftspligtige varer. Dette omfatter primært alkohol og tobaksprodukter, men også flydende brændstof. Jeg vil desuden bemærke, at Kommissionen med artikel 27 i 1992-direktivet blev pålagt at sende en rapport til Rådet om virkningerne og gennemførelsen af artikel 7, 8, 9 og 10 for perioden frem til 1997. Af forskellige grunde, som Kommissionen har beskrevet, bliver rapporten om gennemførelsen af disse artikler først debatteret i dag efter adskillige års forsinkelse.
Jeg vil minde Parlamentet om, at artikel 7 omhandler virksomheders transport af punktafgiftspligtige produkter til erhvervsmæssige formål, artikel 8 omhandler privatpersoners transport af punktafgiftspligtige produkter til egen brug, og artikel 9 identificerer den grænse, hvor punktafgiften kan opkræves, ligesom den fastsætter vejledende niveauer for at hjælpe med at fastslå, om punktafgiftspligtige produkter, der er blevet transporteret, er beregnet til erhvervsmæssig eller personlig brug. Endelig indeholder artikel 10 detaljer om ordningerne for opkrævning af punktafgift og det land, hvor den kan opkræves, ligesom den beskriver "skatterepræsentanternes" pligter og betingelserne for fjernsalg.
Der har været stor tvivl om bestemmelserne i disse artikler og den praktiske gennemførelse af dem, ikke kun hos privatpersoner, rejsende og turister, men også hos virksomheder, hvis virke omfatter handel med og transport af afgiftspligtige produkter. Det var begrundelsen for Kommissionens beslutning om at foreslå en række ændringer af disse fire artikler, og det primære formål var at opfylde to grundlæggende principper.
For det første ønskede Kommissionen af sikre konsistens i gennemførelsen af et af det indre markeds principper. Jeg tænker her på, at punktafgift på produkter, som transporteres til erhvervsmæssige formål, skal betales i bestemmelseslandet, hvorimod punktafgift på produkter, som transporteres af enkeltpersoner, der har købt produkterne til egen brug, skal opkræves i oprindelseslandet.
Hovedformålet med de af Kommissionen foreslåede ændringer af artikel 7 er derfor at definere transport til erhvervsmæssige formål. I henhold til den givne definition betragtes enhver transport til andre formål end personlig brug som transport til erhvervsmæssige formål. De andre ændringer til artikel 7 tjener til at forenkle sprogbrugen og inkorporere en mere præcis terminologi. Endelig har Kommissionen også foreslået, at artikel 7 skal indeholde en klar indikation af den person, som er pligtig at betale punktafgift.
En af Kommissionens ændringer til artikel 8 er af afgørende vigtighed. Jeg tænker her på Kommissionens forslag om at fjerne privatpersoners behov for selv at transportere produkterne for at købe de pågældende produkter. I stedet vil det blive muligt for sådanne enkeltpersoner at afgive fjernordrer på punktafgiftspligtige produkter og få dem leveret til deres bopæl. Det gælder også for det, som er kendt som gaver. Dermed introduceres et nyt princip, ifølge hvilket transport af produkter til personlig brug ikke kun er tilladt, når produkterne bliver transporteret af den pågældende enkeltperson, men også når de transporteres af en anden på hans vegne og for hans regning.
Kommissionen foreslår også en vigtig ændring af artikel 9, nemlig at de mængdegrænser, som hidtil ikke er blevet brugt som tilsigtet, skal fjernes. Endelig foreslår Kommissionen igen at ændre artikel 10, så proceduren forenkles.
Deres ordfører mener, at enhver ændring af EU's skattelovgivning bør opfylde følgende fire kriterier. For det første bør sådanne ændringer afspejle idéen bag det indre marked eller med andre ord forebygge diskrimination. For det andet bør de være enkle og gennemsigtige, så de let kan gennemføres. For det tredje bør de ikke medføre nogen større forstyrrelser i enkelte landes skatteindtægter. For det fjerde bør de også opfylde sundhedsstandarderne, forudsat at de enkelte medlemsstater har relevante politikker på dette område.
Deres ordfører mener, at Kommissionens forslag er et skridt i den rigtige retning, idet de opfylder disse kriterier, og jeg støtter derfor alle Kommissionens ændringsforslag. Parlamentets ændringsforslag omhandler primært sproglige ændringer og forbedringer af formuleringen af enkelte bestemmelser samt inkorporeringen af en mere præcis terminologi. Parlamentet har også foreslået, at det ved gennemførelsen af disse bestemmelser bør være myndighederne i de enkelte medlemsstater, som bærer bevisbyrden for, om produkterne er beregnet til erhvervsmæssig brug. Under de nuværende bestemmelser er det alt for ofte sket, at bevisbyrden har påhvilet rejsende, hvilket efter vores mening er i strid med fællesmarkedets principper.
Vores ændringsforslag tjener uden undtagelse alene til at forbedre teksten og til at give, hvad man kunne kalde supplerende forklaringer. Vi støtter alle Kommissionens ændringsforslag.
László Kovács,
    Hr. formand, jeg vil gerne komplimentere ordføreren hr. Rosati for hans meget klare og præcise analyse af Kommissionens forslag. Det glæder mig at kunne konstatere, at der i denne betænkning udtrykkes massiv støtte til Kommissionens forslag, der har til formål at forbedre det indre markeds funktion på dette område, både for borgerne og erhvervslivet.
Forslaget vedrører de såkaldte "varebevægelser, for hvilke punktafgiften er erlagt" for punktafgiftsbelagte produkter mellem medlemsstaterne. Selv om denne type varebevægelser inden for Fællesskabet ganske rigtigt kun udgør en lille del af de samlede varebevægelser med punktafgiftsbelagte varer inden for Fællesskabet, skal det ikke desto mindre understreges, at de hovedsagelig vedrører europæiske borgere samt små og mellemstore virksomheder.
For de europæiske borgere er formålet med forslaget at præcisere de gældende regler for varebevægelser mellem medlemsstaterne. Det fremgår rent faktisk tydeligt af det antal spørgsmål, som Kommissionen dagligt modtager om dette spørgsmål, at de nuværende regler, herunder størrelsen af de "vejledende niveauer", skaber nogen forvirring. Forslaget skaber klarhed på dette område og giver også borgerne bedre mulighed for at købe varer, for hvilke punktafgiften er erlagt, i medlemsstater efter deres eget valg uden at skulle deklarere disse varer og betale afgifter i den forbindelse i deres egen medlemsstat. Det vil betyde, at systemet bringes mere i overensstemmelse med principperne for et virkeligt indre marked.
For kommercielle varebevægelser foreslår Kommissionen, at man fastholder grundprincippet om, at punktafgiften erlægges i bestemmelsesmedlemsstaten, men at procedurerne, der skal anvendes i den pågældende medlemsstat, harmoniseres og forenkles. Det vil især være til gavn for små og mellemstore virksomheder såsom små vinhandlere, der forsøger at afsætte deres produkter direkte i andre medlemsstater. I dag findes der komplicerede regler, der er forskellige fra medlemsstat til medlemsstat, og som ofte får virksomhederne til at afholde sig fra at drive virksomhed i andre medlemsstater.
I lyset af betydningen af disse spørgsmål for både borgere og erhvervsliv håber jeg, at den positive tone i den foreliggende betænkning vil komme til udtryk ved afstemningen i morgen. 
Astrid Lulling,
   Hr. formand, hr. kommissær, det altovervejende flertal af PPE-DE-Gruppens medlemmer forventes at stemme for hr. Rosatis betænkning. Jeg skal dog ikke skjule, at den tekst, Økonomi- og Valutaudvalget har vedtaget, har skabt en del problemer. De forskellige interesser, der kommer til udtryk, har betydet, at teksten som helhed er blevet lidt skæv, inkohærent eller endog selvmodsigende. Endnu en gang ser vi, hvor ømtålelige beskatningsspørgsmål er i EU. Det er grunden til, at det ville være passende at behandle dem fuldstændigt i overensstemmelse med de principper, som vi til stadighed forsvarer.
Kommissionsforslaget har til formål at fremme det indre markeds virkeliggørelse, fremme den frie bevægelighed for afgiftspligtige varer og i sidste instans varetage forbrugernes interesser ved at give dem mulighed for at købe deres varer der, hvor de ønsker det. Jeg kan derfor kun undre mig over nogle af mine kollegers forslag, der vil skabe betingelser, der er i modstrid med denne tankegang, og betyde, at man vender tilbage til den situation, vi befandt os i inden 1993.
Det er overraskende og endda foruroligende. Men lad os vende tilbage til det principielle spørgsmål. Ifølge den logik, der ligger bag det indre marked, skal den endelige forbruger betale afgifterne i den medlemsstat, hvor varer til privat brug købes. De vejledende maksimumsgrænser for, hvor store mængder varer, der må transporteres fra en stat til en anden, er blevet en alt for ufleksibel hindring, hvorfor Kommissionen foreslår at ophæve dem. Det er et udmærket forslag, som Økonomi- og Valutaudvalget desværre kun tilslutter sig delvist, eftersom det principielt tilslutter sig ophævelsen heraf, men i et ændringsforslag henviser til disse selv samme grænser, som om de fortsat eksisterede.
Et andet eksempel på manglende konsekvens er, at forbrugerne for fremtiden ikke længere vil være forpligtet til selv at transportere varerne for at kunne nyde godt af reglen om betaling af erhvervelseslandets afgift. Det er også et prisværdigt fremskridt.
For fjernsalg finder bestemmelseslandsreglen derimod stadig anvendelse. Problemet er, at grænsen mellem disse to salgsformer ikke altid er tydelig, og at det forhold, at de er underlagt forskellige regler, uvægerligt vil skabe mange praktiske problemer.
Jeg stillede på baggrund af disse overvejelser en række ændringsforslag om ophævelse af sondringen mellem salg på stedet og fjernsalg, men Økonomi- og Valutaudvalget fulgte mig ikke. Jeg frafaldt forslagene, fordi jeg fik at vide, at tiden endnu ikke er moden hertil, og at det ville være en revolution. Ikke desto mindre drejer det sig blot om at følge det indre markeds logik. I en tid som denne, hvor Europa fremstår som en yderst kompliceret affære, kan vi ikke vedblive med at støtte en sådan manglende konsekvens, fordi Europas borgeres dom vil være hård. 
Katerina Batzeli,
    Hr. formand, hr. kommissær, revisionen af den gældende lovramme skønnes at være påkrævet, fordi vi bør give de europæiske borgere og forretningsfolk klare og enkle love.
I forbindelse med dette arbejde vil jeg gerne fremhæve to punkter, som jeg mener vil kunne spille en afgørende rolle. For det første skal henvisningen til vejledende niveauer udgå i henhold til dette direktivforslag. Disse niveauer fungerer i dag som fælles kvantitative kriterier for medlemsstaternes nationale administration, når de ved indførsel af varer, som skal pålægges forbrugspunktafgift, skal vurdere, om de erhverves til erhvervsmæssigt formål eller ikke. Når de vejledende niveauer udgår, giver det de nationale forvaltninger mulighed for hver især at fastsætte og anvende deres egne kriterier, ud fra hvilke de ansvarlige nationale myndigheder kan vurdere, om der er tale om erhvervelse til erhvervsmæssigt formål eller ikke. Jeg mener ikke, dette er i overensstemmelse med det indre markeds principper, men derimod er et tilbageskridt og en tendens til renationalisering. Jeg mener, det ville være mere hensigtsmæssigt at bevare de vejledende kriterier eller, hvis det skønnes hensigtsmæssigt, iværksætte en undersøgelse for at vurdere de gældende niveauer eller erstatte dem med nye vejledende niveauer.
For det andet bør nærværende forslag til direktiv betragtes som en overgangsfase i forbindelse med harmoniseringen af de nationale lovgivninger og integrationen af det indre marked inden for alle sektorer. Det endelige mål bør være en passende forberedelse af de nationale lovgivninger og det indre marked, så det bliver muligt at harmonisere satserne for de forbrugspunktafgifter, som de enkelte medlemsstater anvender. Dette er også noget, som dikteres af den markedsfrihed, der gælder for det indre marked.
Jeg vil dog gerne understrege, at det med nærværende direktiv i høj grad lykkes at forbedre det gældende system. Især mener jeg, at de foreslåede bestemmelser om en bedre definition af problematiske begreber som f.eks. erhvervsmæssigt formål, om at medtage definitionen af gaver blandt de produkter, hvor punktafgifterne betales i bestemmelsesstaten, fjernsalg og forenkling af mekanismerne, bidrager til at løse de aktuelle problemer.
Jeg vil gerne komplimentere ordføreren, hr. Rosati, for det helstøbte forslag, han har forelagt inden for dette emne, og jeg mener, Parlamentet bør vedtage hans forslag i morgen. 
Margarita Starkevičiūtė,
   Man får indtryk af, at dette måske tekniske spørgsmål, som vi behandler i aften, i virkeligheden hænger sammen med problemet med regeringspolitikken. Hvordan kan vi kombinere statslig kontrol med elementer af et frit marked for at skabe optimale betingelser for økonomisk udvikling? Det er der naturligvis ikke noget simpelt svar på, men erfaringerne fra de økonomiske reformer, som vi, de nye medlemsstater, har gennemført, er et klart bevis for, at man måske når de bedste resultater ved at tage fat på problemet på en integreret måde. Jeg er glad for Kommissionens forslag om at ophæve de vejledende kvalitative begrænsninger, som i dag bruges af landenes toldmyndigheder til at fastslå mængden af punktafgiftspligtige varer til personlig brug, som må indføres, fordi en sådan procedure var i strid med vigtige betingelser for, at det fælles marked kan fungere. Hvordan kan vi tale om et fælles marked, hvor enkeltpersoner ikke kan importere varer til personlig brug? Vi bør imidlertid ikke glemme de problemer, der er forbundet med spørgsmålet.
For det første risikerer grænselandene, særligt de østlige grænselande, en stigning i strømmen af smuglervarer, fordi priserne på spiritus er langt lavere både i Rusland og i Belarus, og beslutningen om at bekæmpe smugleri bør ikke kun fokusere på at styrke beskyttelsen af grænserne. Jeg opfordrer Kommissionen til at tage i betragtning, at det er nødvendigt at opnå aftaler med nabostaterne i øst for at invitere dem til at samarbejde i vores kamp mod smugleri.
Det andet problem, vi vil møde, er, at der vil opstå et lille segment af handlende, som vil transportere spiritus fra et land til et andet, f.eks. fra Estland, hvor punktafgiften er lav, til Finland, hvor punktafgiften og dermed priserne er højere. Dette problem kan næppe løses uden en integreret tilgang til udvikling af grænseregionerne og skabelse af nye job, så disse mennesker kan få mulighed for at tjene til livets opretholdelse på en anden måde.
Der er således altid mulighed for økonomiske foranstaltninger, som kan bidrage til at forebygge negative konsekvenser. Desuden har forskere påvist, at gennemførelse af et fælles marked giver mange andre fordele, f.eks. er BNP pr. person i EU 20 % højere som følge af det fælles marked. Fordelene opvejer således nogle problemer, som vil opstå, når bestemmelserne i denne beslutning bliver anvendt.
Carl Schlyter,
   Hr. formand, minimumsafgiftsniveauet for alkoholholdige drikkevarer kan være helt nede på nul i dag, men andre har valgt et højere afgiftsniveau, hovedsageligt af sundhedsmæssige årsager.
Ubegrænset bevægelighed påtvinger - gennem illoyal afgiftskonkurrence - i princippet alle lande den politik, som medlemslandet med de laveste afgifter anvender. Dette ville blive resultatet, hvis vi bruger termen eget brug uden tidsbegrænsning. Da mange alkoholholdige drikkevarer kan lagres i et helt liv, kan et menneske hævde, at en lastbil med alkohol er beregnet til eget brug de næste 40 år, hvilket gør det muligt for smuglere at gå fri. Med et 120-dagesprincip kan man tage højde for forskelle i forbrugsniveauer i forskellige lande og f.eks. fødselsdagsfester, men alligevel have en lovmæssig henvisning til, hvad der kan betragtes som rimeligt, hvad angår eget brug.
Hvis dette ændringsforslag bliver stemt ned, betyder det i praksis et forbud for alle EU-lande mod at vedtage nogen som helst foranstaltninger mod tobaks- og alkoholforbrug af sundhedsmæssige årsager. Det kan næppe være Parlamentets hensigt, da det ville være i strid med traktatens artikel 30.
John Purvis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i sin fra 1755 definerer Samuel Johnson punktafgifter som "en hadefuld skat", og denne skat og den måde, den opkræves på, er også blevet et hadeobjekt for mine skotske vælgere. De ringer grædende til mig og beskriver, hvordan deres biler er blevet skilt fuldstændig ad og deres børn skræmt fra vid og sans af toldembedsmænd. Okay, får de at vide, I kan appellere til domstolene, men de har ikke råd til at gå rettens vej over for toldvæsenets bundløse lommer, og bevisbyrden påhviler dem.
Og hvilken gavn gør disse overdrevne punktafgifter? De går ud over ærlige detailhandlende, der ikke kan konkurrere mod personlige indkøb i udlandet, og organiserede kriminelles langt alvorligere smugleri, som disse afgifter forårsager. De betyder rent faktisk et lavere samlet skatteprovenu. Og så er der udgifterne til alle de ekstra toldinspektører.
Og sundheden. Afholder punktafgifterne virkelig folk fra at ryge og drikke? Nej! For de store mængder af personligt importerede og indsmuglede cigaretter og alkohol betyder, at den reelle udgift ved at ryge og drikke er lavere. Punktafgifter er ikke kun hadefulde, de er også nyttesløse, og høje punktafgifter, som er ude af trit med andre lande, er endnu mere nyttesløse. Det eneste, de gør, er at forvride indkøbsmønstrene på en absurd måde og gøde jorden, så den organiserede kriminalitet kan florere.
De, hr. kommissær, er ansvarlig for at sikre, at det indre marked i Europa fungerer korrekt med fri bevægelighed for varer og personer. Og det fungerer helt klart ikke, når der er store forskelle i punktafgiftssatserne. Jeg, vi, accepterer princippet om afgiftskonkurrence. Der er konkurrence inden for indkomstskat og virksomhedsskat, og det med rette. Hvorfor så ikke også på punktafgifter? Måske er tiden inde til at afskaffe punktafgifterne fuldstændig og bruge omsætningsafgiften som den eneste beskatning på forbrug. 
Zsolt László Becsey (PPE-DE ).
   - Jeg er enig i, at ændringerne bør omfatte forslag til at lette transport af punktafgiftspligtige varer med henblik på at gennemføre det indre marked. Jeg støtter også, at de pålægger myndighederne bevisbyrden. Jeg mener også, det er et fremskridt, at det nuværende forslag til Europa-Parlamentets beslutning omfatter kvantitative retningslinjer for grænseoverskridende transporter af punktafgiftspligtige varer. EU bliver imidlertid ikke kun uddybet, det bliver også udvidet. Det betyder, at forskellene i indkomster og priser mellem medlemsstaterne vil vokse betydeligt i en tid endnu. Især ved EU's grænser mod øst, f.eks. i Ungarns naboland Rumænien, vil det vare længe, før priser og indkomster kan komme op på niveau med dem i nabolande med højere indkomster. Eller, hvis man bare hæver dem alligevel, ved administrativt at fastsætte priser og punktafgifter, så vil der være en stor andel illegale varer i omløb. Den åbenlyse og katastrofale konsekvens af dette ville være transporter af varer, som faktisk er beregnet til erhvervsmæssige formål, men som deklareres som varer til personlig brug, når de krydser landegrænserne. Resultatet ville være organiseret transport af varer under det skødesløst anvendte slogan om uddybning af det indre marked. I Ungarn ville dette f.eks. ikke kun betyde et fald i statens skatteindtægter, det ville også skade detailhandelen og producenterne af punktafgiftspligtige varer generelt.
Min anden bemærkning til denne betænkning er, at det er vanskeligt at forene konkurrence og reduktion af indirekte beskatning med målet om at øge betydningen af indirekte beskatningsmetoder i forhold til direkte beskatning for at forbedre vores konkurrenceevne. Efter min mening kan vi bl.a. lære af chokket fra sidste uges folkeafstemninger, at EU's udvidelse ikke kun har langsigtede, smukke, idealistiske virkninger - den har også øjeblikkelige konsekvenser for den reelle økonomi, som endda kan være negative på kort sigt. Det er uretfærdigt, at vores direkte naboer skal bære disse negative konsekvenser alene under påskud af det indre markeds omnipotens. I tilfælde, hvor der er markante forskelle i indkomster og priser, bør der tillades en overgangsperiode, hvor mere velstående nabolande - selv ud over 2009 som fastsat i tiltrædelsestraktaterne i tilfælde af påvist nødvendighed - kan beskytte deres indre marked ved at opretholde administrativt fastsatte grænser og fortsætte med at kontrollere disse grænser. 
László Kovács,
    Hr. formand, jeg vil gerne kommentere de fremsatte ændringsforslag. En række ændringsforslag har til formål at ændre og tilføje betragtninger for at understrege behovet for at skabe et indre marked også for punktafgiftsbelagte produkter. Jeg kan forsikre Dem for, at det er hele formålet med Kommissionens forslag. Efter min mening fremgår det allerede af betragtningerne.
Med hensyn til ændringsforslaget, hvor Kommissionen anmodes om at revidere og vurdere de "vejledende niveauer", kan jeg kun sige, at Kommissionen har vurderet dem i sin rapport. Det var grundlaget for Kommissionens forslag, og vi kom til den konklusion, at de ikke længere skulle være en del af EU-lovgivningen. Af denne grund, og fordi der heller ikke i henhold til ændringsforslaget skal indføres sådanne vejledende niveauer i direktivet, ser jeg ikke noget behov for, at Kommissionen skal udarbejde endnu en rapport om dette emne.
Endelig vedrørende bevisbyrden for, at varerne er til privat brug, synes det pågældende ændringsforslag at placere bevisbyrden udelukkende hos myndighederne. Kommissionen har en anden tilgang til dette og vil gøre det mere neutralt. Det er op til borgerne at komme med en forklaring på eller føre bevis for formålet med at medbringe de pågældende varer. Det er op til myndighederne at træffe beslutning på grundlag af disse oplysninger. Eftersom en sådan beslutning altid kan anfægtes, skal den have et solidt grundlag. 
Othmar Karas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg mener, at denne debat ganske enkelt understreger de mange ting, som mangler at blive gjort, hvis vi skal se et virkeligt indre marked på alle områder af vores tilværelse.
På den ene side må vi liberalisere, forenkle, harmonisere eller udvikle minimumsstandarder. På den anden side er der naturligvis behov for indbyggede beskyttelsesmekanismer, særligt i forbindelse med sundhed. Vi er i gang med at gennemføre begge dele gradvist. Jeg går ind for det indre marked, og enhver bestræbelse på at styrke det er til gavn for væksten og beskæftigelsen og til fordel for forbrugerne.
Det andet punkt er, hvilket er blevet meget klart under debatten, at dette ikke er en procedure med fælles beslutningstagning. Europa-Parlamentet skal høres i alle spørgsmål via den fælles beslutningsprocedure, også vedrørende skattepolitik, og hvis vi ønsker at gennemføre det indre marked, må vi beskæftige os mere med skattepolitikken inden for EU. Jeg går ind for konkurrence på skatteområdet, men enhver konkurrence har sine grænser. Selv om et for stort spillerum kan føre til grove konkurrenceforvridninger, er der også behov for at handle på det skattepolitiske område.
For det tredje og i min egenskab af formand for den tværpolitiske gruppe "Små og mellemstore virksomheder" hilser jeg den større klarhed velkommen, som dette forslag skaber for borgerne, for ikke at tale om - selv om kommissæren har gjort det - de forenklede procedurer, som skaber større klarhed og lettelser for SMV'er og dermed for de handlende. Men der er behov for nye bestræbelser, for vi har ikke et indre marked endnu, og vi har derfor ikke hørt det sidste til dette forslag endnu. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0129/2005) af Bowis for Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed om patienters mobilitet og den fremtidige udvikling inden for sundhedspleje i Den Europæiske Union (2004/2148(INI)). 
John Bowis (PPE-DE ),
   Hr. formand, det har været en fornøjelse at lytte til "kommissær" Karas! Jeg er sikker på, at det kun er et spørgsmål om tid, før vi ser ham i den rolle.
Kollegerne stilles ofte over for spørgsmål i retning af "hvad gør Europa for mig?". Denne forhandling vil hjælpe dem med at besvare det spørgsmål, i hvert tilfælde i én henseende. Denne betænkning og denne foranstaltning drejer sig om at sikre patienter flere rettigheder og magt over deres eget helbred og retten til at tage til en anden medlemsstat for at blive behandlet der, hvis der er urimeligt lange ventetider i deres eget land. Det giver patienterne mange muligheder, men det giver også forvalterne af sundhedsbudgetterne en ny hovedpine.
Jeg vil gerne takke mine kolleger, der har bidraget til vores diskussioner om dette emne, ikke mindst ved den høring, vi holdt i Parlamentet. Jeg vil også gerne takke Kommissionen. Jeg føler med kommissæren, som ikke har det så godt i aften, men jeg er sikker på, at denne foranstaltning vil bidrage til en løsning selv på det problem, og at vi kan finde et sted, hvor han kan rejse hen for at finde lindring! Jeg takker ham og hans medarbejdere for den hjælp, de har givet os, mens vi har diskuteret dette spørgsmål. Jeg takker de mange mennesker uden for Parlamentet og Kommissionen, som på vores opfordring har givet et bud på, hvordan vi skal gå videre.
Denne foranstaltning har udgangspunkt i mennesker. Den udspringer ikke af Kommissionen, Parlamentet eller regeringerne. Den udspringer af mennesker, der ønsker, at Europa skal finde en løsning på deres problem. De indbragte sagen for EF-Domstolen. De bad Domstolen give dem ret til mobilitet, og det gjorde Domstolen. Den gav dem ret til at rejse til et andet land på grundlag af bestemte kriterier, hvis de stod over for urimelige ventetider i deres eget land. Udgiften skal være sammenlignelig med det, de skulle have betalt i deres eget land, og behandlingen skal være almindelig i deres eget land. Der var også et par andre kriterier. Men Domstolen havde talt. En ny mulighed var opstået.
Mennesker, der står over for lange ventetider i deres eget land, har mange muligheder for at få hjælp. En del af løsningen har været de bilaterale kontrakter, der er indført mellem regeringer og sundhedsvæsener. En del af dette har været Interreg-systemet, der samler hospitaler fra hele EU. Jeg har set det her i Strasbourg, hvor kommunen arbejder sammen med Lille og Luxembourg.
Vi har E-111 og det nye europæiske sundhedskort bag os. Men E-112 har ikke været en del af løsningen. Den formular skulle give folk mulighed for at tage til planlagt behandling i udlandet. Det har været bureaukratisk og restriktivt og må ændres.
Vi har haft reflektionsgruppen på højt plan, som undersøgte disse spørgsmål og fremsatte henstillinger, men har gjort det unødigt kompliceret med hensyn til nogle af spørgsmålene. Nu har vi brug for handling, vi har brug for retningslinjer. Patienten, som ønsker at udnytte denne mulighed, skal vide, om hans tilstand berettiger ham til det. Han skal vide, hvilke formularer han skal udfylde. Han skal vide, hvor han kan tage hen, til hvilke læger, og hvordan han kan finde oplysninger om disse læger, om de er gode nok. Kan jeg få hjælp til rejsen, kan min familie komme med og støtte mig, navnlig når der er tale om et barn, og hvad sker der, hvis noget går galt? Vejledning til patienterne er af grundlæggende betydning, og der findes et umiddelbart behov for vejledning. Lige så væsentlig er vejledning til de læger, der henviser patienter til udlandet, og det samme gælder vejledning til sundhedstjenester og forsikringsselskaber, som får uforudsete udgifter og gerne vil vide, hvordan de kan få godtgjort udgifterne.
Der er mange spørgsmål, som vi er nødt til at kigge nærmere på. Det gælder information til patienter, udveksling af oplysninger om patienterne mellem landene, kontrol af læger, disciplinære procedurer, som vi er nødt til at have bag alt dette, hvad der sker med mennesker, der vil leve deres pensionisttilværelse i sydens sol osv. Nu har vi brug for sikkerhed. Hvis vi ikke gør noget, vil domstolene træffe afgørelserne. Watts-sagen bliver den næste. Men jeg mener, at det er parlamenterne og ikke advokaterne, der skal fastlægge politikken.
Afslutningsvis vil jeg gerne dele Louis Pasteurs ord med Dem, som jeg citerede i min begrundelse: (videnskaben kender ingen grænser, for viden tilhører menneskeheden og er faklen, der oplyser verden).
Lad disse ord lede os på vej, når vi skaber klarhed og tillid hos borgerne, der har så stor brug for begge dele fra os. 
Markos Kyprianou,
    Hr. formand, hr. Bowis har ret i, at jeg havde lidt af et grimt maveonde i dag. Han har ret. Jeg er selv en mobil patient. Jeg er meget interesseret i at følge forhandlingen. Jeg ønskede at være til stede personligt, fordi jeg betragter det som et meget vigtigt spørgsmål og noget, vi alle skal arbejde på i de næste par år. Ordføreren har ret i, at befolkningen er foran os i denne henseende.
Selv om jeg ikke har det godt i dag, kan jeg ikke forestille mig et bedre sted at være med så mange læger til stede for at følge forhandlingen her i aften! I den henseende føler jeg mig meget rolig.
Jeg vil lytte nøje til forhandlingen og bemærkningerne fra de ærede medlemmer. Jeg er meget glad for, at vi på grundlag af betænkningen tænker i de samme baner. Jeg vil gerne takke ordføreren hr. Bowis for hans arbejde og store indsats med denne betænkning. Jeg hilser den velkommen og glæder mig over den støtte, som den giver Kommissionen i dens arbejde med dette spørgsmål. Der er nogle spørgsmål, som vi er nødt til at kigge nærmere på. Bedømt ud fra, hvad vi har taget med i vores forslag til det nye sundhedsprogram, viser kommissoriet for og arbejdet i gruppen på højt plan om sundhed, at det følger de samme retningslinjer som forslaget i betænkningen.
Målet er, at en borger kan få den højeste kvalitet af behandling i sit eget land. Det bør være reglen. Men tingene ændrer sig. Folk som jeg selv rejser på grund af deres arbejde, eller fordi de skal vente længe i deres eget land, eller fordi den nødvendige behandling ikke udbydes i deres land, eller i endnu højere grad fordi de mener, at de kan få en bedre behandling et andet sted. Det er virkeligheden og noget, vi er nødt til at forholde os til. Det er ikke altid muligt, og derfor er der brug for retssikkerhed. Det er det første krav, som jeg er enig i. Men virkeligheden er, at folk rejser, og vi er nødt til at rejse for at blive behandlet.
Jeg hørte en interessant nyhed i dag om, at det polske sundhedsvæsen er begyndt at modtage patienter fra Tyskland og Storbritannien. Det er glædeligt, da det vil give det polske sundhedsbudget en saltvandsindsprøjtning, under forudsætning af at det ikke sker på bekostning af polske patienter. Det er meget vigtigt.
Vi vil arbejde på definitive løsninger. Vi noterer os budskabet i betænkningen, men det skal altid ske i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet og princippet om, at sundhedstjenester er medlemsstaternes kompetence.
Fire vigtige punkter i betænkningen er følgende: for det første referencecentre, for det andet mobilitet for de ansatte, hvilket allerede giver problemer i nogle af de nye medlemsstater, fordi læger eller andre ansatte i sundhedssektoren flytter til andre medlemsstater for at få højere løn, for det tredje patientsikkerhed og for det fjerde løsning af problemer med forskelsbehandling. Vi skal alle arbejde i den retning, både inden for gruppen på højt plan og i Kommissionen. 
Avril Doyle,
   Hr. formand, det spørgsmål, vi står over for nu, er, hvordan vi skal forvalte EU-patienternes ret til at tage til en anden medlemsstat for at komme under lægelig behandling og få deres udgifter godtgjort, nu hvor vores domstole har givet dem de rettigheder i forbindelse med det indre marked.
Jeg takker hr. Bowis for hans fremragende betænkning. Det forventede vi nu også af ham. Dette er et første skridt på den vej og det er en reaktion på den imponerende meddelelse fra reflektionsgruppen på højt plan, som blev nedsat som reaktion på Domstolens domme. Men jeg er enig i ordførerens synspunkt om, at hasteaspektet savnes i meddelelsen vedrørende de politiske og budgetmæssige prioriteringer. Der er også risiko for, at det er domstolene og ikke lovgivningen, der fører an på dette vigtige område.
Jeg går ind for den mindst mulige juridiske ramme for både udbydere og købere af sundhedstjenester på tværs af grænserne, men vi må ikke undervurdere opgavens kompleksitet. Som vi ved, er sundhedspolitik og sundhedsbudgetter de enkelte medlemsstaters kompetence. Det er helt i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet. Så de økonomiske konsekvenser af disse nye patientrettigheder kræver strukturering, ikke mindst hvad angår forsikringsdækningen, som er vidt forskellig i de 25 medlemsstater, lige fra systemer med efterspørgselskontrol til systemer med udbudskontrol.
Det er uklogt at forsøge på at løse dette problem gennem tjenesteydelsesdirektivet, og jeg glæder mig over, at Kommissionen har skiftet mening. Det direktiv drejer sig om bevægelighed for tjenesteydelser i EU, ikke bevægelighed for kunder eller patienter. Det drejer sig netop ikke om kunder, som ikke betaler deres egne regninger, kunder, som har brug for efterbehandling og opfølgende behandling, når de vender hjem.
Befolkningen er glad for muligheden for at tage til et andet EU-land, hvis det ikke er muligt at blive behandlet derhjemme, hvilket er det åbenlyse første valg. Det er muligt, at der ikke kan tilbydes behandling inden for visse specialer, eller der kan være en uacceptabelt lang ventetid på at få adgang til den nødvendige behandling. Det bør være unødvendigt med patientmobilitet i stor skala, hvis medlemsstaterne opfylder deres ansvar gennem en velfungerende og effektiv sundhedssektor.
I 2002 blev Irland tvunget til at oprette sin National Treatment Purchase Fund for at nedbringe sine stadig længere ventelister. Alene i år blev næsten 2.000 irske patienter sendt til behandling i Det Forenede Kongerige. Vi er dygtige til at eksportere vores patienter. Andre 650 valgte at tage til medlemsstater på E112-formularer samme år - hvor komplicerede disse formularer end måtte være. Men kun en enkelt patient valgte at tage til Irland for at modtage valgfri behandling. Til sammenligning valgte 137.000 at tage til Spanien.
Disse tal sætter fokus på det tvingende behov for at få adgang til behandling over hele EU. Vores patienter, læger og skatteydere fortjener, at det forvaltes korrekt. De ønsker og forventer at få tilbudt ordentlig vejledning om politikker og procedurer.
Jeg vil gerne spørge kommissæren, hvad næste træk bliver, og hvornår det kommer. Er han enig i, at der er et tvingende behov for en korrekt struktureret tjeneste på dette område? 
Karin Jöns,
   Hr. formand, mine damer og herrer, også jeg vil naturligvis gerne takke hr. Bowis for hans glimrende betænkning, med hvilken vi endnu en gang kan gøre op med den udbredte fordom, ifølge hvilken Europa ikke tager sig af sine borgeres virkelige bekymringer og behov.
Mens borgerne uden tvivl frygter arbejdsløshed, så er de også bekymret for ikke altid at få den bedst mulige behandling i tilfælde af sygdom, mens de er væk hjemmefra. Overalt i Europa kan man komme ud for en ulykke, blive syg og få behov for lægehjælp og -behandling, og så kan det ikke være acceptabelt, at kun to tredjedele af medlemsstaterne har deres egen lovgivning om beskyttelse af patienter. I mit hjemland f.eks. er 90 % af det, som patienter er berettiget til, stadigvæk baseret på vidtspredt domspraksis, hvoraf intet er samlet i et enkelt, omfattende og forbindende dokument. En tilnærmelse af de eksisterende patientrettigheder og minimumsstandarder i hele EU er mere end tiltrængt. Enhver - uanset om vedkommende bliver syg i Spanien, Letland eller Polen - skal have de samme rettigheder, som de har i Frankrig, Finland eller Den Tjekkiske Republik, f.eks. retten til en forståelig og sagkyndig rådgivning, retten til dokumentation om behandlingen og retten til at få indseende i patientjournalen.
Der er også behov for større gennemskuelighed med hensyn til godtgørelse af udgifter. Selv om EF-Domstolen har kastet lys over, hvilke udgifter, som er påløbet i udlandet, der godtgøres, anvendes forordning 1408/71 fortsat uensartet. Den eksisterende lovgivning om godtgørelse af udgifter skal tilnærmes, og der er et stort behov for en ensartet lovgivningsmæssig ramme for patienters mobilitet. Den sundhedsportal på internettet, som Kommissionen har bebudet, skal også etableres så hurtigt som muligt med alle vigtige informationer, som både patienterne og deres pårørende samt fagfolkene har brug for - herunder oplysninger om de områder, som hospitaler og læger har specialiseret sig på, samt oplysninger med henblik på at vurdere lægernes arbejde og oplysninger om patienternes sikkerhed. Man kunne sige, at vi har brug for en EU-, således som den allerede findes på nationalt plan enkelte steder. Hvis folk skal træffe velfunderede beslutninger om, hvor og hvordan de ønsker at blive handlet, skal de være velinformeret, og hver fjerde europæer benytter allerede internettet som kilde til at hente information om sundhed.
Lad mig slutte med at understrege, at vi ikke må begrænse referencecentre til behandling af sjældne sygdomme. Der er også brug for dem til alle de andre forhold, der kræver en særlig kombination af ressourcer og ekspertise, som f.eks. kræft, epilepsi og multipel sklerose. I et Europa med patientmobilitet vil der være et behov for større retssikkerhed, gennemskuelighed og også større kvalitet. Trods subsidiariteten har vi en stor mulighed for at gøre Europa i stand til selv at gøre langt, langt mere for sine borgere. Lad os i fællesskab arbejde frem mod dette mål i overensstemmelse med hr. Bowis' betænkning. 
Jules Maaten,
   Tak, hr. formand, sundhed er naturligvis et særdeles væsentligt spørgsmål for alle mennesker, og det er afgørende for livskvaliteten. Den fortræffelige betænkning, som hr. Bowis har udarbejdet, er under alle omstændigheder et skridt i den rigtige retning til fremme af folkesundheden, om end jeg ærligt må sige, at betænkningen, som den var affattet af hr. Bowis, altså inden den blev behandlet i Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed, var langt bedre end den tekst, der nu foreligger.
Der står mange fornuftige ord heri, og det overlades måske til andre, og jeg er en af dem, at udtale de lidt mindre forsigtige ord, for betænkningen kunne naturligvis godt have været mere eftertrykkelig i sin form. Det anføres i den version, der er kommet fra udvalget, mange gange, at det ville være godt, hvis dette eller hint blev gjort, eller at dette eller hint bør fremmes, og konklusionen er så igen, at ansvaret for sundhed og sundhedspleje konkret ligger hos medlemsstaterne. Det er jeg klar over, det fremgår af traktaten, men spørgsmålet er naturligvis, om det på lang sigt er en holdbar løsning. Hvordan hjælper vi bedst de syge, eksempelvis i tilfælde af lange ventelister i ens eget land, eller i tilfælde af at der savnes specialistviden i ens eget land?
Jeg vil derfor også benytte lejligheden til at argumentere for, at EU's rolle styrkes, når det gælder sundhed og sundhedspleje. Hvis en person er syg, bør den pågældende have mulighed for at søge lægebehandling i udlandet. Det er i sidste ende ikke i forbrugerens interesse, at grænserne, når det gælder lægebehandling, holdes lukket af en række administrative, proceduremæssige eller finansielle årsager. Og vi sidder her netop for at varetage disse interesser. Retten til at konsultere en læge i udlandet er anerkendt af EF-Domstolen, og hvorfor skulle vi så ikke, som hr. Bowis helt korrekt anfører, fastlægge denne ret ved europæisk lovgivning.
Vi lever i et moderne samfund med generelt veluddannede, mobile og ansvarsbevidste borgere, og de bør selv kunne vælge, hvor og hvordan de ønsker at blive behandlet. Åbnes grænserne for patienterne, tilskynder det også sundhedssektoren i det enkelte land til at forbedre kvaliteten, reducere ventelisterne og stille specialistviden til rådighed.
Når det er sagt, vil jeg også gerne understrege den positive rolle, EU spiller for sundhedsplejen, og jeg værdsætter derfor også i høj grad kommissærens tilstedeværelse på dette ukristelige tidspunkt. Sundhedsplejen i EU udgør en undtagelse fra reglen om, at EU forbindes med et negativt billede af bureaukrati og udstedelse af tåbelige og overflødige forskrifter. På dette felt gør vi et nyttigt arbejde, og vi vil naturligvis med begejstring stemme for hr. Bowis' betænkning. 
Jean Lambert,
   Hr. formand, jeg vil gerne takke John Bowis for en fremragende betænkning. Jeg beklager blot, at mit hovedudvalg, Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, ikke fik taget sig sammen til at udarbejde en udtalelse om dette emne. Som udvalget med ansvar for forordning (EF) nr. 1408/71 har vi en interesse i emnet, og det samme har jeg som Parlamentets ordfører i den foregående valgperiode.
Jeg er ret bekymret over tonen i nogle af de bemærkninger, jeg netop har hørt. Lad os sige det lige ud. Patienter har ret til mobilitet under visse omstændigheder. Der er ikke frit slag, og jeg synes ikke, at Parlamentet skal give det indtryk. Ikke mindst fordi nogle kolleger, der sidder i medlemsstaternes parlamenter, vil blive en smule irriterede over at se os flytte rundt på deres budgetter som det naturligste i verden, bare fordi vi vælger at gøre det. Det er korrekt, at vi har brug for større klarhed om reglerne på dette område, men jeg glæder mig over, at man i betænkningen anerkender, at sundhedsydelser er et tilbud til mennesker, der har behov, og ikke et almindeligt forbrugsprodukt. Derfor skal det ikke med i tjenestedirektivet. Det er heller ikke det rette sted at behandle spørgsmål om godtgørelse. Det bliver noget værre rod, hvis vi ikke gør det ordentligt og velovervejet, som det foreslås i denne betænkning. 
Adamos Adamou,
    Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil heller ikke forsømme at komplimentere hr. Bowis, som i sin betænkning lader sin viden og erfaring inden for disse spørgsmål skinne igennem.
Europa-Parlamentets holdning til det alvorlige spørgsmål om patienters mobilitet er vigtig, fordi den kan lægge pres på Kommissionen, så den træffer klarere foranstaltninger inden for dette spørgsmål. De europæiske patienter har rettigheder, som også bør beskyttes via lovgivning, så de har den rette sociale dækning, hvor de end befinder sig i den frie bevægeligheds Europa.
Jeg mener, det er vigtigt at fremme den daglige, enkle oplysning af patienter om deres rettigheder, ligesom det er vigtigt at anerkende patientgruppers særlige karakteristika, f.eks. ældre, analfabeter og pensionister, sådan som det også fremhæves i ændringsforslag 37.
Beskyttelse af patienters personlige data er også vigtigt. Der planlægges at oprette en database med medicinske oplysninger om patienterne, men der bør, som det fremgår af ændringsforslag 48, 49, 50, 67 og 68, træffes beskyttelsesforanstaltninger for at undgå misbrug.
Jeg finder det også nødvendigt at bringe klarhed over situationen i grænseområder. Patienterne bør således behandles på hospitaler, der ligger tættest muligt på deres bopæl. Mange af de europæiske lande, der grænser op til hinanden, som f.eks. Frankrig, Belgien, Luxembourg og Tyskland, har udarbejdet mekanismer for et tæt samarbejde. Mekanismer, der vedrører spørgsmål helt fra vejtransport til sundhedsspørgsmål. Det er naturligt, at borgere, der bor i grænseegne, skal kunne få behandling på hospitaler i nabolande, hvis de ligger tættere på deres bopæl end behandlingscentre i deres eget land. Jeg vil derfor opfordre Dem til at stemme for ændringsforslag 41, punkt 8.
Til sidst vil jeg gerne understrege, at sundhedstjenester ikke kan sammenlignes med varer, som bydes til salg. Derfor mener jeg ikke, at spørgsmålet om patienters mobilitet, og i det hele taget sundhedsydelser, bør indgå i et generelt direktiv om tjenesteydelser. Der er imidlertid brug for et forslag til en indsats inden for mobilitet, med en konkret tidsplan, som tager højde for konklusionerne fra gruppen på højt plan vedrørende sundhedstjenesteydelser og medicinsk behandling. 
Urszula Krupa,
    Beskyttelse af folkesundheden er et højt prioriteret mål for enhver stat og enhver offentlig sundhedstjeneste. Samarbejde på dette område især på medlemsstatsniveau bør teoretisk øge de tilgængelige behandlingsmuligheder, ikke kun ved at gøre det muligt at modtage behandling efter at være flyttet til en anden EU-medlemsstat, men også ved at give patienterne mulighed for at rejse til andre faciliteter, hvis der ikke er adgang til passende lægelig behandling i deres hjemland.
Mobilitetsproblemet indebærer imidlertid mange risici. De skyldes primært de økonomiske og politiske forskelle mellem de gamle og rige EU-medlemslande og de nye medlemslande, hvis udvikling har været holdt tilbage til i dag som følge af det totalitære sovjetiske styre, de tidligere var underlagt. Mens borgerne i de 15 gamle medlemsstater primært bevæger sig rundt i EU for at undgå ventelister eller for at finde billigere behandling, er flertallet af borgerne i de nye medlemsstater berøvet muligheden for lægelig behandling. Hovedårsagen til dette er masseudvandringen af kvalificeret arbejdskraft eller med andre ord højtuddannede læger og sygeplejersker til rige lande. Hr. Bowis har med rette fremhævet denne hjerneflugt i sin betænkning, eftersom den udgør en enorm trussel for mindre velstående borgeres helbred.
Desuden vil de forskellige liberale idéer, som i øjeblikket er i vælten, og som opfatter sundhedspleje som en tjenesteydelse og en handelsvare og gør det vanskeligere at opnå kvalifikationer som specialist, samt de forskellige økonomiske programmer, som fremmer nedlæggelse af stillinger på bekostning af sundhedssystemerne, og som kun forbedrer den økonomiske situation for private sundhedscentre, ikke løse de voksende problemer, vi står over for inden for sundhedssektoren, eller skabe nye job. Slutresultatet vil blive, at sundhedspleje bliver dyrere, og at folkesundheden forringes. 
Irena Belohorská (NI ).
   - Jeg glæder mig over hr. Bowis' betænkning om patienters mobilitet og udviklingen i sundhedsplejen i EU. Jeg støtter Kommissionens handlingsplan for sundhedspleje i Europa, som virkelig ville garantere folks sikre frie bevægelighed.
Netop i en tid, hvor Europa er plaget af spørgsmålet om europæisk solidaritet over for national identitet, er det vigtigt at vise borgerne, at EU's institutioner forbereder forenklede mekanismer og forbedret sundhedspleje for deres borgere. Den omstændighed, at medlemsstaterne og deres politikere på grundlag af subsidiaritetsprincippet er ansvarlige for at stille sundhedspleje til rådighed, er en alvorlig hindring for folks frie bevægelighed. 
Patienterne møder ikke ventelister, når det drejer sig om at betale for sygeforsikringer, hvilket de gør loyalt, til tiden og regelmæssigt, men når de har akut behov for en tjenesteydelse til gengæld for deres penge, nægtes de sundhedspleje, eller den er forsinket. Patientmobilitet kunne bidrage til at forbedre den i øjeblikket utilstrækkelige sundhedspleje i nogle medlemsstater. Ventelisterne betyder, at patienternes behandling bliver udsat, hvilket set fra et medicinsk synspunkt sågar kan opfattes som en trussel mod deres helbred og liv. Ventelister kan være til plastisk kirurgi. Patienter, som skal vente på f.eks. en ny hofte, ødelægger deres helbred i ventetiden med smertestillende midler, som ved lang tids brug kan skabe afhængighed, svækkelse af knoglemarven og mavesår.
Desuden reparerer nogle medlemsstater i øjeblikket på manglerne i deres sundhedspleje til deres egen fordel. Jeg bruger ordet "fordel" for at henvise til indkøb af billig arbejdskraft i form af læger og sygeplejersker fra Østeuropa. Hvad Europas fremtid angår, mener jeg derfor, at patientmobilitet er langt at foretrække for sundhedsarbejderes mobilitet. Når læger og sygeplejersker forlader de østeuropæiske stater, går det ud over sundhedsplejen dér. Ifølge statistikkerne fra den slovakiske medicinske sammenslutning er der flere læger, der har forladt Slovakiet, end der er blevet færdiguddannet fra landets tre medicinske fakulteter. Det er således klart, at der i fremtiden vil opstå kløfter på europakortet, en tilstand, som ikke er nogen løsning.
Dorette Corbey (PSE ).
   - Tak, hr. formand, indledningsvis vil jeg lykønske hr. Bowis med en klar betænkning og klar stillingtagen til et aktuelt problem.
I mange lande er sundhedsplejen desværre ikke optimal. Hvad værre er, i mange lande er kvaliteten og tilgængeligheden til debat, og ventelister og ventetider vokser. Under normale omstændigheder tjener det patienternes interesser, at plejetjenesterne findes nært hjemmet og i alt fald i hjemlandet. Er kvaliteten faldende, bliver det mere tiltrækkende for patienterne at rette blikket mod andre lande.
Domstolen tilskynder ved sine seneste afgørelser patienterne til at søge behandling andetsteds. Ordføreren vælger at prioritere kvalitetsforbedring i sundhedsplejen højest, hvilket jeg fuldt ud støtter. "Sundhedsshopping" på tværs af grænserne er ikke nogen løsning. Naturligvis er det praktisk, at man i grænseregioner træffer aftaler om behandling på tværs af grænserne. Og naturligvis kan det forhold, at patienter rejser til andre lande, også anspore til øgede investeringer i et lands sundhedspleje, men det forekommer at være en omstændelig måde at fremme kvaliteten på. Det er derfor uacceptabelt at indføje regulering af patienters mobilitet i tjenesteydelsesdirektivet. Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed har med rette fjernet spørgsmålet om patienters mobilitet fra tjenesteydelsesdirektivet.
Der er imidlertid et problem, som trænger sig på, hr. kommissær. Der er store kvalitetsforskelle medlemsstaterne imellem. Overlevelseschancerne i forbindelse med eksempelvis blærekræft er meget forskellige og bekymrende. I Østrig og Island er mulighederne for at overleve blærekræft dobbelt så gode som i Polen. I stedet for at udtænke procedurer, love og regler, som skal styre patienternes frie bevægelighed, er det at foretrække, at Kommissionen så ihærdigt som muligt investerer i udveksling af viden. Patienter i Polen, som lider af blærekræft, har også ret til behandling af høj kvalitet. Alle patienter med blærekræft ønsker at nyde gavn af den østrigske viden og sagkundskab. Lad os derfor gå det skridt videre og ikke unødvendigt investere i en mobilitet, som patienterne ikke ønsker. Ingen bryder sig om at vågne af narkose i ukendte omgivelser. Lad os satse på kvalitet i stedet for mobilitet. 
Christofer Fjellner (PPE-DE ).
   - Hr. formand, først vil jeg takke John Bowis for denne udmærkede betænkning. Det findes mange syge og plejekrævende rundt om i Europa, som har meget at vinde på den vision om øgede muligheder for at bevæge sig på tværs af grænserne, som vi fremlægger her.
I Europa findes der desværre politikere og bureaukrater, som ikke ser på den øgede bevægelighed og valgfriheden med blide øjne. De betragter valgfriheden som en trussel mod deres egne muligheder for at planlægge og regulere, en trussel mod deres egen magt. Det er derfor, at det i så mange medlemslande, bl.a. Sverige, kan være umuligt for syge overhovedet at søge om pleje i en anden del af landet. I denne betænkning viser vi tydeligt, at vi ikke står på bureaukraternes side i denne konflikt, men derimod patienternes.
Jeg vil dog gerne understrege, at jeg også synes, at sundhedspleje er et nationalt anliggende. Vores opgave er at nedbryde grænser og sørge for, at patienterne kan søge om pleje dér, hvor de har brug for det. Fri bevægelighed skaber dels konkurrence mellem sundhedssystemer, som fører udviklingen fremad, dels en mere effektiv anvendelse af sundhedsplejens knappe ressourcer. I Sverige kan syge være nødt til at stå i kø i årevis og vente på behandlinger, som der er overkapacitet på i andre lande. Ved at nedbryde grænserne skaber vi forudsætning for både udvikling og effektivitet. Det gør, at sundhedsplejen i vores medlemslande bliver bedre og kan dække flere.
Jeg vil gerne opfordre mine kolleger til at stemme for ændringsforslag 5, som jeg, John Bowis og Ria Oomen-Ruijten har fremlagt for PPE-DE-Gruppen. Ændringsforslaget indebærer tilføjelse af et nyt punkt 4a, hvor det ikke fastslås, at sundhedstjenester skal fjernes fra tjenesteydelsesdirektivet. Er der nogen tjenesteydelsesvirksomheder, som arbejder i et miljø præget af reguleringer og monopoler, som hindrer fri bevægelighed og konkurrence, så er det virksomheder inden for sundhedsplejen. Dertil kommer, at det ikke er et emne, der hører hjemme i denne debat, hvor vi diskuterer patienternes bevægelighed, ikke sundhedsplejernes.
Det er vigtigt at understrege betydningen af befolkningens viden om sundhedspleje i de forskellige lande. Vi har brug for informerede patienter, som kan drage nytte af de muligheder, vi åbner for dem. Derfor vil jeg slutte med at invitere alle til et seminar den 15. juni i Bruxelles. Her vil vi for første gang præsentere en virkelig med oplysninger set fra et patientperspektiv om sundhedssystemerne i Europa. Alle er hjertelig velkommen.
Othmar Karas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg tror, at vi må gøre det fuldstændig klart for Europas borgere i dag, selv om der i hvert eneste punkt i hr. Bowis' glimrende betænkning ganske vist kræves et europæisk initiativ, at det ikke kan retfærdiggøre den beskyldning om overregulering, som er blevet rejst. Hvert eneste punkt, der bliver forlangt og foreslået i betænkningen, ville, hvis de bliver gennemført, være ensbetydende med en merværdi for borgernes tilhørsforhold til EU.
Lad mig så sige, at det er social- og sundhedspolitikken, næst efter vækst- og beskæftigelsespolitikken, som demografiske ændringer udgør den største udfordring for, ikke kun med henblik på de hastigt stigende udgifter på området, men også med hensyn til gennemførelsen af de fire friheder, det voksende indre marked samt borgernes mobilitet.
Vi ønsker alle det europæiske samfundssind. Europas borgere har grundlæggende rettigheder. Lægebehandling og hjælp i nød hører til disse grundlæggende rettigheder i EU, og de kan ikke begrænses til en borgers eget land. Som et solidaritetsfællesskab skal vi være der for hinanden, navnlig når vi har brug for hinanden. Derfor bakker jeg meget op om forslagene om, at der bør være et kommissionsforslag specifikt om patienters mobilitet. Jeg slår meget til lyd for, at patienters mobilitet ikke falder ind under direktivet om tjenesteydelser, og at de sociale tjenesteydelser og sundhedstjenesteydelser bliver behandlet særskilt og ikke bliver smidt ned i gryden med direktivet om tjenesteydelser. For det drejer sig ikke udelukkende om varer, men også om kvalitet og klare definitioner, om en lovgivningsmæssig ramme og en præcisering af, hvem der betaler hvad, og hvem der får hvad.
Jeg synes, at denne betænkning kommer på det rette tidspunkt, for disse spørgsmål diskuterer vi for øjeblikket på så mange planer. Vi bør tage den som udgangspunkt for en bred sundheds- og socialdebat og en debat om, hvordan vi kan opnå en bedre koordination af de nationale kompetencer i relation til det europæiske ansvar. 
Markos Kyprianou,
    Hr. formand, jeg vil gerne takke de ærede medlemmer for denne meget interessante forhandling. Det var også meget nyttigt for mig at se, hvordan vi kan komme videre med dette arbejde.
Lad mig først forsikre fru Doyle om, at jeg deler hendes følelse af, at det haster med at finde løsninger på hele dette spørgsmål. Jeg er virkelig opmærksom på alle aspekter af dette komplicerede emne, som vi kalder patientmobilitet, fordi det ikke kun drejer sig om at flytte patienter fra et land til et andet. Medlemmerne har nævnt problemer med de ansattes mobilitet og byrden på sundhedsvæsenerne. Men vi kan ikke gøre det hele på samme tid. En komplikation er, at det meste af dette hører under medlemsstaternes kompetence. Processerne i Unionen er noget langsommere end i medlemsstaterne, men når det drejer sig om koordinationsmetoden, eller hvilken metode vi nu vælger, tager det endnu længere tid.
Ikke desto mindre vil jeg fortælle Dem, hvad jeg regner med at gøre i den nærmeste fremtid. Det hele skal gøres, men det drejer sig om at prioritere. Nogle ting er lettere eller haster mere. Det første har De alle nævnt: retssikkerhed. Det skal vi have på plads. Jeg vil ikke tage stilling til tjenestedirektivet. Jeg afventer konklusionerne på diskussionerne. Jeg kan forsikre Dem for, at hvis det til sin tid besluttes ikke at medtage sundhed i tjenestedirektivet - nu taler jeg hypotetisk - vil vi fremsætte et andet forslag.
Så snart De beslutter, hvad der skal ske med tjenestedirektivet!
Det er ikke afgjort endnu, men lad mig udtrykke det således: Tiden vil ikke blive spildt. Det er den højeste prioritet.
Vi lancerer vores sundhedsportal ved årets udgang. Det går fremad, som De ved, levering af oplysninger om adgang til sundhedsydelser er mere et anliggende for medlemsstaterne, men vi vil alligevel tage det med i vores sundhedsportal.
Jeg vil fremskynde arbejdet i gruppen på højt plan, så de kan finde løsninger på de forskellige spørgsmål, som de arbejder med. Jeg vil prioritere et sundhedsprogram til indsamling af data, for det ser ud til, at det ikke skrider frem så godt, som vi ønsker det, men på grund af fejl i systemet får vi ikke de rigtige oplysninger. Så måske skrider det bedre fremad, end vi tror. Så jeg vil prioritere indsamling af data.
Referencecentre er meget vigtige, og de er med i betænkningen. I 2006 kommer der mindst ét pilotprojekt. Men vi tilskynder også til, at de oprettes i medlemsstaterne, for der er de også nødvendige.
Patientsikkerhed er vigtigt. Det luxembourgske formandskab og det britiske formandskab prioriterer det højt. Jeg håber, at vi mod slutningen af det britiske formandskab vil have nogle mere konkrete konklusioner på det område.
Brugen af informationsteknologi til at lette betalinger, registre og så videre samt brugen af informationsteknologi til e-sundhed er også blevet nævnt.
Patientrettigheder er vigtige. Jeg er stolt over at kunne sige, at mit eget land for nylig har vedtaget lovgivning på dette område. Det er et spørgsmål om subsidiaritet, men vi vil opfordre medlemsstaterne til at indføre et charter om patientrettigheder under en eller anden form, som evt. er bindende for de enkelte medlemsstaters retssystem.
Endelig et andet projekt, som er vigtigt, og som vi vil finansiere gennem det nye sundhedsprogram - hvis det overlever forhandlingen om de finansielle overslag - nemlig finansieringen af et nyt aspekt af sundhedssamarbejdet mellem medlemsstaterne. Det vil tilføre nødvendige ressourcer på europæisk plan, således at diskussionerne om samarbejde kan udmøntes i konkret handling, herunder de øvrige oplysninger og de tidligere omtalte referencecentre.
Til slut vil jeg igen undskylde for at have brugt så meget tid, men jeg vil gerne takke alle for denne forhandling. Jeg vil holde Parlamentet underrettet om fremskridtene i gruppen på højt plan. 
Formanden.
   - Tak, hr. kommissær. Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.00. 

