Forberedelse af Det Europæiske Råd (Sevilla, den 21.-22. juni 2002) herunder situationen Indien/Pakistan
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om forberedelse af Det Europæiske Råd (Sevilla, den 21.-22. juni 2002) herunder situationen Indien/Pakistan.

De Miguel
Hr. formand, jeg har en kort kommentar til det spørgsmål, som hr. Van Orden rejste. Parlamentet ved udmærket, at Rådet har beskæftiget sig med spørgsmålet om Zimbabwe ved flere lejligheder, og at det naturligvis blev behandlet på Det Europæiske Råd i Barcelona. Jeg er meget opmærksom på dette spørgsmål, og jeg kan fortælle ham, at Rådet (almindelige anliggender) holder møde på mandag. Lad os håbe, at vi kan behandle det på udenrigsministerplan, og hvis det bagefter er nødvendigt eller hensigtsmæssigt, kan det tages op på Det Europæiske Råd i Sevilla.
Hr. formand, den 21. og 22. juni vil det spanske formandskabs andet og sidste Europæiske Råd blive afholdt i Sevilla. På det Råd vil især følgende fem emner blive drøftet: den økonomiske reformproces som opfølgning på Det Europæiske Råd i Barcelona, status for udvidelsesforhandlingerne, en proces, hvor vi har gjort store fremskridt, retlige og indre anliggender, navnlig indvandringspolitikken, debatten om Europas fremtid, med en rapport fra konventets formand, hr. Giscard d'Estaing, og de mest problematiske områder inden for FUSP (udenrigspolitik og sikkerheds- og forsvarspolitik).
Jeg vil kort tale om de emner, jeg har nævnt. Jeg vil indlede med de økonomiske emner - opfølgning på Det Europæiske Råd i foråret. Denne opfølgning vil være et af de væsentlige punkter på det kommende Europæiske Råd, da forårets Europæiske Råd skitserede et program og en opfølgning på visse emner og fastlagde en række opgaver, som skulle evalueres i Sevilla.
Det Europæiske Råd i Barcelona markerede igangsættelsen af den proces, der blev indledt på Det Europæiske Råd i Lissabon med udgangspunkt i et program for økonomiske reformer med henblik på at gøre EU til det mest konkurrencedygtige og dynamiske økonomiske område i informationssamfundets nye økonomi.
I Sevilla vil man derfor som opfølgning på Barcelona gennemgå følgende spørgsmål: For det første vil Økofin-Rådet - som holder møde den 20. juni inden Det Europæiske Råd - forelægge en endelig rapport om vedtagelsen af de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik. Formandskabet agter at forelægge en rapport om arbejdet med skattepakken, der omfatter en række initiativer om beskatning af renteindtægter, energibeskatning og samarbejde med skatteforvaltningerne.
Spørgsmålet om corporate governance (virksomhedsstyring) vil også blive behandlet. I den forbindelse bør rapporten fra ekspertgruppen på højt niveau vedrørende selskabslovgivning indeholde overvejelser om følgende tre spørgsmål: eksterne bestyrelsesmedlemmers og bestyrelsers rolle, aflønning af ledelsen og ledelsens ansvar for udarbejdelse af finansiel information.
Andre udestående emner fra Det Europæiske Råd i Barcelona, som vil blive behandlet af Rådet i Sevilla er: forenkling og forbedring af reguleringen - også kaldet better regulation - tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse - Kommissionen vil også forelægge den rapport, som den er blevet anmodet om - energiforsyning - som den vil forelægge en anden rapport om - telekommunikation, uddannelse, forskning, regionerne i den yderste periferi og bæredygtig udvikling.
Det andet store emne, jeg nævnte, var udvidelsesforhandlingerne. Hvis De ikke beder mig om noget andet, hr. formand, ville jeg foretrække at undlade at tale om udvidelsesproblematikken, da der vil være en omfattende forhandling om den senere i dag. Da redegørelsen om udvidelsen er på dagsordenen i eftermiddag, mener jeg, at vi vil kunne afkorte debatten og udskyde det emne til senere.
De retlige og indre anliggender har været en af de spanske formandskabs vigtige prioriteter. I Sevilla vil der især blive gjort fremskridt på fire store områder. For det første vil den fælles asyl- og indvandringspolitik blive revideret - navnlig Tampere-forpligtelserne - og der vil blive gjort status over situationen og blive forelagt et klart program for opfyldelse af de forpligtelser, som vi vedtog i 1999 under det finske formandskab som følge af, at de retlige og indre anliggender blev fællesskabsanliggender med Amsterdam-traktaten.
For det andet vil stats- og regeringscheferne drøfte en samlet strategi for bekæmpelse af ulovlig indvandring. Dernæst vil man drøfte et program og en politik for beskyttelse af Unionens ydre grænser. Og endelig vil man drøfte migrationspolitikkens inddragelse i Unionens indsats udadtil.
Hvad angår det første emne, jeg nævnte, vil Det Europæiske Råd i overensstemmelse med konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Tampere og efterfølgende Råd opfordre Rådet til inden for de frister, der er fastsat i Amsterdam-traktaten, at vedtage de lovgivningsinstrumenter, som er nødvendige for at vedtage en fælles asyl- og indvandringspolitik. I denne politik skal ligevægten mellem en række principper respekteres. Det gælder især beskyttelse af flygtninge, Unionens og medlemsstaternes modtagekapacitet og integration af lovlige indvandrere.
For det andet vil de igangværende forhandlinger om vedtagelse af en fælles asyl- og indvandringspolitik blive fremmet, hvis Unionen sideløbende vedtager en fælles politik til bekæmpelse af ulovlig indvandring, som giver gode resultater på kort og mellemlang sigt. I den hensigt vedtog Rådet den 28. februar i år en plan for bekæmpelse af ulovlig indvandring. Den vil også blive drøftet af Det Europæiske Råd.
Ud over styrket overvågning og kontrol af grænser og grænseovergange har den bl.a. til formål at forhindre ulovlig passage af Unionens medlemsstaters ydre grænser, samtidig med at det garanteres, at asylansøgere kan udøve deres ret til at anmode om international beskyttelse. I den forbindelse er den meddelelse, som Kommissionen forelagde for nylig, med titlen "På vej mod en integreret forvaltning af de ydre grænser for medlemslandene af Den Europæiske Union" især vigtig.
Endelig vil Det Europæiske Råd i Sevilla på baggrund af det, der blev aftalt på mødet i Laeken, give udtryk for sit ønske om, at migrationspolitikken integreres yderligere i Unionens indsats udadtil.
Hvad angår indvandring og asyl, bør det ledende princip i indsatsen udadtil over for hjem- og transitlandene være en samlet, integreret og afbalanceret strategi, som koordineret udnytter alle Fællesskabets og medlemsstaternes instrumenter for at skabe en samarbejdsforbindelse med henblik på fælles håndtering af migrationsstrømmene og for at behandle de dybereliggende årsager til disse strømme og fattigdommen med henblik på inddragelse af denne dimension i udviklingsbistandspolitikken. Der vil også blive udviklet en strategi over for tredjelande med direkte grænser for at samarbejde om håndtering og kontrol af migrationsstrømmene.
Den anden store pakke emner, som jeg talte om til at begynde med, er alt det, der vedrører institutionelle spørgsmål, debatten om Europas fremtid og reformen af Rådet.
Rådet vil især beskæftige sig med to institutionelle spørgsmål: debatten om Europas fremtid og reformen af Ministerrådet.
Hvad angår førstnævnte, holdt Konventet om Den Europæiske Unions Fremtid sit indledende møde den 28. februar, hvilket De nok husker, for det skete på Europa-Parlamentets hjemsted, og inden Sevilla vil konventet allerede have holdt fem plenarmøder. Desuden vil det være muligt at drage nogle foreløbige konklusioner af de debatter, der har fundet sted indtil videre.
På den ene side har flertallet af konventets medlemmer givet udtryk for, at de går ind for at intensivere den europæiske integrationsproces realistisk, navnlig hvad angår kompetencefordeling. På den anden side og i forbindelse med konventets arbejde er konventets formandskab blevet enigt om at oprette seks arbejdsgrupper, som skal forelægge deres konklusioner mellem september og november.
I Sevilla vil konventets formand, hr. Giscard d'Estaing, i henhold til Laeken-erklæringen aflægge mundtlig rapport om, hvordan konventets drøftelser forløber.
Hvad angår reformen af Rådet, skal formandskabet i Sevilla i henhold til konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Barcelona forelægge en rapport om forbedring af Rådets funktionsmåde og om reformer, der kan forøge dets effektivitet, på grundlag af den rapport, som generalsekretæren for Rådet har forelagt, med det formål at sikre en større åbenhed i lovgivningsprocessen, hvori der foreslås konkrete foranstaltninger til deres gennemførelse.
Jeg vil naturligvis understrege noget, som jeg finder indlysende, men som godt kan tåle at blive gentaget, nemlig at disse reformer af Rådet udelukkende er interne reformer, reformer af den interne organisation, og at Rådet på ingen måde har til hensigt at behandle emner, der kræver en ændring af primærretten, for det hører naturligvis ind under regeringskonferencen og EU-Konventet, som forbereder regeringskonferencen. Det drejer sig derfor om en række praktiske reformer, som gør Det Europæiske Råds arbejde hurtigere og mere dynamisk, og som desuden naturligvis omfatter det system af Råd, der støtter Det Europæiske Råd.
Jeg håber, at Det Europæiske Råd allerede nu kan begynde at forsøge at forenkle de administrative opgaver for at forberede Unionen på et scenarium, hvor vi efter udvidelsen vil være 25 medlemmer.
Endelig skal Det Europæiske Råd naturligvis som sædvanlig beskæftige sig med de eksterne forbindelser, der hovedsageligt vil omfatte følgende emner: for det første situationen i Mellemøsten. Her vil Unionen fortsat bestræbe sig på at opnå en forhandlet løsning på konflikten, den vil fordømme brug af vold og tilskynde til mægling som et instrument til fælles aktion for at opnå fremskridt på det økonomiske og det politiske område og sikkerhedsområdet.
Hvad angår krisen med Fødselskirken, har Rådet glædet sig særligt over, at den blev løst i henhold til det aftalememorandum, som parterne blev enige om. De palæstinensere, der var berørt af aftalen, er blevet sendt til forskellige stater i Unionen - Spanien, Belgien, Irland, Italien og Portugal - hvor de modtages af humanitære grunde i overensstemmelse med den fælles holdning, der blev opnået i Rådet den 21. maj.
Vedtagelsen af denne fælles holdning understreger EU's bestræbelser på at opnå varig fred i Mellemøsten. Derfor forventer jeg, at Det Europæiske Råd i lyset af de seneste aktioner vil drøfte situationen og forsøge igen at fremme de seneste initiativer, som den højtstående repræsentant, hr. Solana, taler for, om hurtigst muligt at indkalde til en fredskonference.
Samtidig vil Rådet drøfte udviklingen på det sikkerheds- og forsvarspolitiske område, navnlig i forbindelse med bekæmpelse af terrorisme og gennemførelse af mandatet fra Laeken.
Jeg mener ikke, at Det Europæiske Råd kan undgå at drøfte konflikten mellem Indien og Pakistan, som jeg vil tale om nu. Til trods for at denne konflikt historisk set udelukkende er bilateral, har den i dag fået en ny dimension, som viser dens subregionale konsekvenser, da den som en potentiel destabiliserende faktor påvirker hele det asiatiske kontinent og verden som helhed.
Det internationale samfund bør reagere prompte på muligheden for et fjerde sammenstød mellem Indien og Pakistan, som kan udvikle sig til en nuklear optrapning. I slutningen af sidste år, efter de tragiske attentater udført af terrorister mod lovgivere i Srinagar og New Delhi, havde formandskabet allerede kontakt med begge hovedstæder for at opfordre parterne til at undgå en militær optrapning, at genoptage den politiske dialog og at finde politiske løsninger på Kashmir-problemet.
Efter den opmuntrende tale af præsident Musharraf den 12. januar i år forstod New Delhi ved denne historiske lejlighed at reagere fornuftigt på Pakistans forsonlige gestus og accepterede at standse den militære mobilisering. Imidlertid har nye og ødelæggende attentater - i Kaluchak og Srinagar - grænsestridigheder og den konfrontationsdialektik, der er genopstået med Pakistans seneste prøversprængninger i tillæg til dem, som Indien gennemførte i januar, bragt de to hære på randen til krig.
Det er nok at minde om tonen i den skuffende tale af Pakistans præsident den 27. maj og den kolde indiske ubøjelighed over for opfordringer til tilbageholdenhed fra højeste politiske sted. Her bør vi huske udenrigsminister Powells, kommissær Pattens og udenrigsminister Straws besøg i New Delhi og Islamabad, præsident Chiracs og præsident Putins telefonopkald og endelig den rundrejse, som USA's forsvarsminister, hr. Rumsfeld, foretager i disse dage.
Hidtil har Unionen ønsket at fastholde den mest muligt ækvidistante holdning i denne konflikt, og den har insisteret på, at det er nødvendigt, at begge parter gør en indsats for at tilnærme sig hinanden. Den holdning var grundlaget for formandskabets erklæring om dette spørgsmål udstedt den 21. maj. Til trods for at Pakistan utvivlsomt gør en stor indsats imod al-Qaeda-celler, bør det internationale samfund ikke tolerere en forbindelse mellem atomparaplyens operative kapacitet og de politiske grænseoverskridende krav. På det punkt bør Pakistans indsats mod organiseret terrorisme være fuldstændig og ubetinget og ikke selektiv, hverken hvad angår bestræbelser eller frister.
Jeg vil gøre opmærksom på, at ministrene på Rådet (almindelige anliggender) i mandags var enige om at sende, denne gang ikke i form af en erklæring fra Rådet, men i form af en pressemeddelelse, et nyt budskab, som ministeren og formanden for Rådet (almindelige anliggender), hr. Piqué, viderebragte til medierne for netop at opmuntre parterne på et tidspunkt, hvor der er tegn på afspænding i kraft af, at det indiske luftrum nu er blevet åbnet for pakistanske civile flyvninger, og at det lader til, at der nu er en mindre spændt stemning, hvor alarmberedskabet trækkes tilbage fra de militariserede linjer.
Jeg mener heller ikke, at vi må glemme de europæiske ofre for attentaterne i april og maj i Islamabad. Vi må huske på, at bomben i den protestantiske kirke i et diplomatkvarter og selvmordsangrebet på en bus med franske militære rådgivere og teknikere i Karachi er et dramatisk bevis på, at uskyldige borgere fra Unionen heller ikke er blevet skånet for den irrationelle terror i området.
Under disse omstændigheder mener formandskabet, at man bør holde fast ved strategien om diplomatisk ledsagelse af begge parter, men nu med om muligt endnu større krav om, at de to parter tager nye skridt til forsoning, der opfylder de legitime krav - navnlig Indiens - om ubetinget bekæmpelse af terrorisme. New Delhi og Islamabad bør være bevidste om, at der ikke er - og ikke vil være - international forståelse, hvis et af landene griber til militære midler. Siden den 17. maj er mere end 60 mennesker blevet dræbt ved grænsen mellem Indien og Pakistan, en million soldater overvåger hinanden på de to sider af grænsen fra kontrollinjen og venter på at få ordre til at indlede en konflikt, der, hvis den opstår - uanset dens udfald - vil medføre død og ødelæggelse for begge landes befolkninger.
Derfor vil EU som sagt fortsat bidrage til at få de to parter til at forstå, at det er nødvendigt at holde dialogens vej åben for at undgå et militært scenarium, som ville få dramatiske følger for hele det asiatiske kontinent. Jeg tror, at stats- og regeringschefernes budskab i næste uge i Sevilla vil pege i den retning i håb om, at de begyndende afspændingsaktioner, der finder sted, forøges mere og mere, og at vi allerede i slutningen af næste uge kan få en situation, der er mere beroligende end den, vi havde for nogle dage siden.
Hr. formand, tillad mig at slutte denne redegørelse med at give udtryk for mit ønske og min overbevisning om, at Det Europæiske Råd i Sevilla bliver en god afslutning på det spanske formandskabs halvår, hvor ingen af os har skyet nogen anstrengelser for at fremme vores fælles idé om Europa og gøre det valgsprog, som vi fastsatte for os selv i begyndelsen af vores formandskab, nemlig at skabe mere Europa, mere realistisk.
Prodi
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne rette en stor tak til ministeren, hr. de Miguel, for hans redegørelse, som jeg er helt enig i. Jeg vil også gerne takke ham for hans sidebemærkninger om udenrigspolitikken og navnlig om situationen Indien/Pakistan, der er yderst bekymrende, og som vi skal være særdeles opmærksomme på. For at afslutte denne udenrigspolitiske parentes - hvor jeg gentager, at jeg er helt enig med hr. de Miguel - vil jeg gerne tilføje, at jeg opfordrer til ligeledes at være opmærksom på potentielle konflikter og voksende spændinger. Her tænker jeg f.eks. på situationen efter valget i Magadaskar. Det er en situation, som hele tiden bliver farligere, og som vi netop skal være meget opmærksomme på, for så længe konflikten endnu ikke er brudt ud, er vores overtalelsesevne og handlekraft større.
Når det gælder det emne, vi behandler i dag, vil jeg holde mig strengt til de spørgsmål, der bliver taget op på Det Europæiske Råd i Sevilla. Jeg må sige, at rådsformandskabets glimrende arbejde har gjort min opgave meget lettere. Jeg er det spanske formandskab meget taknemmelig, for det har ikke bare arbejdet intenst, men også udført et godt stykke arbejde.
Vi befinder os midt i en vigtig periode for institutionernes fremtid. Konventet er ved at overveje EU's nye politiske og institutionelle tilrettelæggelse, og udvidelsen nærmer sig.
I Sevilla skal vi drøfte de fremskridt, som ansøgerlandene har gjort med hensyn til gennemførelsen af EU's acquis. Jeg vil gerne understrege meget kraftigt, at disse fremskridt er betydelige, og vi fortsætter vores samarbejde med ansøgerlandene via den særlige plan, som er blevet udarbejdet til dette formål. Vi fremlægger vores endelige udtalelse om de enkelte ansøgerlande i Bruxelles inden Det Europæiske Råd i oktober. Køreplanen er blevet overholdt, og alt er klar til den endelige afgørelse. Dette giver mig således en velbegrundet optimisme. Jeg håber nemlig fortsat på, at EU får op til 10 nye medlemsstater mere i 2004.
Vi skal drøfte en lang række spørgsmål i Sevilla, men jeg vil nøjes med at koncentrere mig om to spørgsmål her i Parlamentet i dag, nemlig EU's styreform og indvandringen.
Konventet har påbegyndt sit arbejde. Debatten er livlig, og det skorter bestemt ikke på idéer og forslag. Det var, hvad man kunne vente af en indfaldsvinkel, som er ny i forhold til metoden med de traditionelle diplomatiske forhandlinger. Formanden, hr. Giscard d'Estaing, vil i Sevilla fortælle os om den første fase af konventets arbejde, og vi vil lytte meget opmærksomt til ham. I Sevilla - og det er hovedpunktet i mit indlæg - skal vi dog ikke blot drøfte, hvordan EU skal styres i fremtiden, for vi skal også drøfte - og beslutte - hvordan EU kan styres bedre i dag. Vi må nemlig ikke standse op og vente på reformen af traktaterne uden at gøre en indsats. Vi skal udnytte alle de muligheder, som traktaterne giver os allerede i dag for at forny vores styreform og vores organisationsmodel. Konventet forbereder fremtidens politikker, men vi skal også tage de aktuelle problemer op med de ganske vist begrænsede instrumenter, vi råder over i dag.
Dette er fællesnævneren i Rådets reformforslag, som præsenteres i Javier Solanas rapport, og i Kommissionens forslag om en bedre regulering. Hr. Corbett har i den forbindelse stillet lignende forslag om en reform af Parlamentet, og det er forslag, som De behandler i disse dage. Forslagene inddrager på forskellig vis alle institutionerne, og derfor skal alle institutionerne samarbejde med hinanden på en harmonisk måde, så man sikrer, at målsætningen nås.
Lad os starte med den såkaldte better regulation. Dette var netop idéen bag hvidbogen om styreformer, nemlig at udnytte alle de muligheder, som det nuværende retsgrundlag giver for at forbedre beslutnings- og lovgivningsprocessen. Den meget brede deltagelse i den debat, som hvidbogen satte i gang, og Deres bidrag - ikke mindst fru Kaufmanns betænkning - bekræfter den iværksatte strategis rigtighed. Systemet skal således gøres enklere, mere gennemsigtigt og mere effektivt. Vi skal vise, at vi er i stand til at opfylde kravet om større ansvarsfølelse og bedre proportionalitet i udøvelsen af de beføjelser, som traktaten giver Rådet, Parlamentet og Kommissionen. Og vores indsats skal være baseret på en ny målsætning, nemlig målsætningen om at gøre begrebet "EU-borgerskab" mere konkret og gøre borgernes forbindelser til EU mere gennemsigtige, direkte og håndgribelige.
Jeg præsenterede vores forslag på Europa-Parlamentets Gruppeformandskonference i sidste uge, men jeg anser det for nødvendigt at gentage nogle af de væsentligste punkter i dag. Vi foreslår først og fremmest en forbedring og forenkling af EU-lovgivningen, hvor vi tager hele lovgivningsprocessen op til revision, og her skal vi starte med udøvelsen af initiativbeføjelserne. Denne politik bygger på tre grundpiller. For det første skal der opstilles klare regler for høringen. For det andet skal vi vurdere beslutningernes konsekvenser. Og for det tredje skal vi forbedre lovgivningsteknikken. Vi skal nemlig udvikle vores lovgivningsmetoder ved hjælp af nogle bredere høringer med alle de berørte parter og ved hjælp af en mere dybtgående analyse af de økonomiske, sociale og miljømæssige konsekvenser - hvilket er i tråd med Det Europæiske Råds beslutninger i Göteborg - og det skal vi gøre uden at skabe unødvendige komplikationer i procedurerne.
En god fællesskabslovgivning forudsætter ligeledes, at vi retter os fuldstændigt efter den oprindelige tankegang i traktaterne, og navnlig at vi benytter os af rammedirektiver, som er et de mest effektive instrumenter til at opnå en bedre overholdelse af proportionalitets- og subsidiaritetsprincippet.
Tiden er desuden inde til, at vi tager vores politikkers gennemførelse op til fornyet overvejelse, eftersom politikkernes gennemførelse er den fase, der har de mest direkte konsekvenser for borgerne. For at sikre gennemsigtigheden og det demokratiske ansvar er det nødvendigt, at de enkelte institutioner igen begynder at koncentrere sig om deres egne hovedopgaver. På denne måde kan vi allerede nu bidrage til den konkrete fornyelse af fællesskabsmetoden.
Jeg vil gerne endnu en gang understrege, at alt dette ikke kun gælder for Kommissionen. Hvis vi virkelig ønsker at nå et ordentligt resultat, skal denne indfaldsvinkel omfatte alle institutionerne. Institutionerne er nemlig nødt til at samarbejde. Endelig er det nødvendigt, at institutionerne igen sætter deres egne grundlæggende opgaver i fokus. Den enkelte institution skal således påtage sig et klart ansvar, så vi når frem til en interinstitutionel aftale inden årets udgang.
Også Rådet har med hr. Solanas rapport gjort sig nogle nye overvejelser og stillet nogle konkrete forslag om de mulige interne organisationsreformer med en uændret traktat. Kommissionen støtter kraftigt den reformindsats, som Rådet gør. Jeg kan f.eks. kun glæde mig over, at Rådet i sin interne organisation belaver sig på at skelne mellem de procedurer, der er gældende for dets lovgivende funktion, og de procedurer, der er gældende for udførelsen af de rent administrative opgaver. Jeg støtter ligeledes rapportens betragtninger om kontinuiteten i Rådets arbejde, den nødvendige styrkelse af den interne samordning af Rådets aktiviteter og en eventuel reduktion af Rådets formationer.
Det er alt sammen angivelser, som forenkler deres og vores arbejde. Denne indsats hjælper os med at tage de problemer op, som den kommende udvidelse vil medføre for EU-institutionernes funktion. Med en så omfattende målsætning kan man som udgangspunkt ikke se bort fra en samordnet indfaldsvinkel for Kommissionen, Parlamentet og Rådet. Sammen skal vi gå længere end til en bedre regulering - better regulation - og langsomt, men sikkert gå i gang med en bedre organisation - better organisation - af alle institutionerne. Kommissionen er klar til at deltage i dette fælles arbejde. En bedre organisation indebærer større hurtighed, bedre samordning og færre formaliteter, og en bedre organisation indebærer ligeledes, at vi opgiver vores fastgroede, men forældede holdninger, så vi kan arbejde bedre og hurtigere end før i et system, der er blevet mere komplekst.
Hr. formand, mine damer og herrer, som jeg sagde i starten, er indvandringen et af de andre og yderst vigtige spørgsmål, som Det Europæiske Råd skal behandle. Det skal understreges, at det ikke gælder om at foreslå løsninger, som er i strid med EU's grundlæggende værdier, men om at udvikle en integrationsmodel, hvor man kombinerer friheden med vores borgeres legitime krav om sikkerhed.
Jeg har allerede givet udtryk for min støtte til formandskabet, når det gælder beslutningerne om at give indvandringsspørgsmålet en central plads på dagsordenen i Sevilla. I de fleste borgeres øjne er indvandringsspørgsmålet i stadig større grad forbundet med de aspekter, der vedrører deres beskyttelse i det område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, som vi sammen har gjort en indsats for at skabe. Det er der flere årsager til, og disse årsager er på en måde også blevet forstærket efter begivenhederne den 11. september. Vi skal tage disse spørgsmål op, men uden at gøre et stort problem ud af dem.
Vores drøftelser - som endnu ikke er afsluttet - om den lovlige indvandring og asylretten risikerer at blive en fiasko, hvis ikke vi tager borgernes bekymringer over den illegale indvandring alvorligt. I Tampere blev vi enige om en række målsætninger, der stadig er gyldige i dag. Vi råder også over nogle velegnede forslag til at nå disse målsætninger, f.eks. forslagene i Kommissionens meddelelse om illegal indvandring. Det er en meddelelse, som Rådet har baseret sin egen handlingsplan på.
Andre forslag drejer sig om forvaltningen af EU's ydre grænser og tilbagetagelsespolitikkerne. De politiske signaler, som vi har fået for nylig, er meget klare. Vi må ikke negligere sikkerhedsspørgsmålet, men vi må heller ikke give indtryk af, at vi ved at gå tilbage til en nationalistisk holdning kan opnå en fornuftig løsning på nogle grænseoverskridende fænomener, som overstiger de enkelte staters kapacitet og aktionsradius, og som derfor udelukkende kan håndteres og løses på europæisk plan. Det gælder ikke kun om at bekæmpe illegal indvandring, men også om at lægge grunden til indvandrernes fuldstændige integration i vores samfund, og om at regulere tilstrømningen af de indvandrere, som vi har brug for.
Nogle betragter selve udvidelsesprocessen som en trussel, og det er netop på grund af indvandringsproblemet. Men jeg spørger mig selv, mine damer og herrer, hvorfor ansøgerlandenes borgere skulle forlade deres land og ændre deres liv radikalt netop på et tidspunkt, hvor tiltrædelsen giver dem nye udsigter til fremgang. Var det ikke det samme, der skete, da Spanien og Portugal blev optaget i EU? Var det ikke også det samme, der skete med mit land, da Det Europæiske Fællesskab blev oprettet?
Det er således nødvendigt med en hurtig indsats i flere retninger. Vi skal først og fremmest styrke kontrollen ved EU's ydre grænser på baggrund af de forslag, som Kommissionen og den italienske regering har stillet for nylig. Jeg regner med, at Det Europæiske Råd beslutter sig for at sammenkalde de ansvarlige for grænsepolitierne for at fastlægge, hvilke aktioner og hvilke instrumenter der umiddelbart er nødvendige for at iværksætte disse initiativer. Kontrollen ved de ydre grænser skal også ses i sammenhæng med vores politik over for nabolandene, der er en politik, som tager sigte på at knytte særlige forbindelser, der er baseret på gensidig tillid, til alle EU's nabolande, ikke mindst efter udvidelsen og også med det formål at gøre en fælles indsats for at bekæmpe illegal indvandring. I Euro-Middelhavssammenhæng har vi allerede iværksat nogle initiativer sammen med Marokko for at skabe en overordnet indfaldsvinkel for indvandringen.
Vi skal desuden fremskynde vedtagelsen og gennemførelsen af foranstaltningerne på asylområdet, og det skal vi også for at give EU-borgerskabet og nogle af de principper, der stadfæstes i EU's charter om grundlæggende rettigheder, et mere konkret indhold.
Mine damer og herrer, alt dette er ikke tilstrækkeligt, hvis ikke det ledsages af en passende udviklings- og samarbejdspolitik og en systematisk brug af alle de instrumenter, vi råder over, nemlig en politik, der gør noget ved indvandringens årsager, bilaterale aftaler og tilbagetagelsesaftaler. Vi stiller snart nogle konkrete forslag på disse punkter.
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil bede Rådet i Sevilla om hurtigt at træffe de rette beslutninger på disse punkter, og det skal ske på samme fornuftige og ansvarlige måde som i Bruxelles og Gent sidste efterår. De to spørgsmål, som jeg har berørt i min tale, er af afgørende vigtighed for os i dag. Institutionernes mere demokratiske, gennemsigtige og ansvarlige måde at fungere på er løsningen på borgernes ønske om et mere effektivt EU, som er tættere på deres dagligdag. Indvandringsspørgsmålet vedrører selve grunden til, at vi er sammen, nemlig at vi skal skabe et blomstrende, retfærdigt og sikkert EU.
Formanden.
Jeg takker kommissionsformanden. I særdeleshed vil jeg gerne understrege, hvor meget Parlamentet påskønner kommissionsformandens vilje til at tage hensyn til den interinstitutionelle dialog, der er nødvendig, og til, at alle institutionerne anerkender, at vi har en rolle og deler ansvaret.
Jeg vil på Parlamentets vegne sige til Rådet, at vi nærer store forventninger til, at man i Sevilla vil tilvejebringe en platform for en grundig interinstitutionel dialog med henblik på at nå frem til fælles enighed om bedre regler og bedre lovgivning - et mål, vi alle deler og er enige om - hver på vores måde. Hver institution er uundværlig for en succesrig reform.

Poettering (PPE-DE).
Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, hr. formand for Rådet, det spanske formandskab har gjort det godt indtil nu, men topmødet i Sevilla vil være definitivt afgørende for, hvordan vi i sidste ende virkelig kan vurdere det spanske formandskab. Hr. rådsformand, jeg vil gerne eftertrykkeligt understrege det, som Parlamentets formand netop har sagt, og også kommissionsformanden, nemlig at vores gruppe forventer, at der bliver nedsat en politisk arbejdsgruppe på højt niveau fra vores tre institutioner i Sevilla, som drøfter og opnår resultater om, hvordan vi kan forbedre vores lovgivning, og at vi, som kommissionsformanden har sagt, kan indgå en institutionel aftale inden udgangen af 2002.
Det har ministerpræsident og rådsformand José María Aznar stillet i udsigt her i Parlamentet, og jeg anmoder Dem virkelig meget indtrængende om, at det bliver besluttet at nedsætte en sådan politisk arbejdsgruppe i Sevilla. Hvis det sker, vil vores vurdering af det spanske formandskab falde langt mere positivt ud, end det har været tilfældet hidtil.
Hvad reformen af Rådet angår - og det forstår jeg udmærket, hr. rådsformand - har De været meget tilbageholdende. Jeg går ud fra, at det er, fordi De ikke har mandat til at udtale Dem herom i dag. Jeg kan vel med sikkerhed gå ud fra, at det spanske formandskab vil gøre alt, hvad der står i dets magt, så vi får en sondring mellem Rådet som lovgivende organ og Rådet som udøvende organ, og at vi også får gennemskuelighed der, hvor Rådet handler som lovgivende magt. Det er vores forventning til topmødet i Sevilla. De har talt om, at konventets formand, Valéry Giscard d'Estaing, vil aflægge en rapport. Jeg ville hilse det meget velkomment, hvis alle regeringerne i EU's medlemslande fulgte dette eksempel, at deres repræsentanter i konventet også aflægger beretning i de forskellige kabinetter og regeringer i EU's medlemsstater, så der sker en tilbagemelding, således som vi jo også gør det på parlamentarisk plan. Jeg skal på vores gruppes vegne ikke lade nogen tvivl tilbage om, at debatterne i dag i Rådet og også på topmødet i Sevilla skal føres på et grundlag, som styrker et fælles Europa, for vi har brug for stærke europæiske institutioner og må ikke falde tilbage til et samarbejde blot mellem regeringer. Jeg siger det også navnlig på baggrund af et besøg i USA i de to seneste dage. Hvis vi som EU ikke handler - og i USA bliver vi så godt som ikke registreret som EU - hvis vi ikke styrker EU, så vil vi miste stadig mere betydning i verden. Det må derfor være vores mål at styrke et fælles Europa.

Vi anerkender, at det spanske formandskab går beslutsomt til værks i bekæmpelsen af terrorisme. Vores opfattelse i Europa er anderledes end opfattelsen i USA. USA føler, at de er i krig, fordi de for første gang er blevet angrebet på deres eget territorium. Det må vi forstå, og vi må i Europa gøre alt for at hjælpe med at ødelægge terrornetværkene. Men vi må også sige, at terrorisme og bekæmpelse af terrorisme ikke må være en grund til at krænke menneskerettighederne, i Afrika eller i Tjetjenien, eller hvor det end måtte være! Og vi må foretage en klar adskillelse mellem terroristerne på den ene side og den arabiske og islamiske verden på den anden side.
Derfor er det så vigtigt, at EU også fortsat bestræber sig på at bidrage til at skabe fred i Mellemøsten. At vi siger til israelerne, at de har ret til at leve inden for sikre grænser, og at de, der angriber disse sikre grænser, må regne med resolut modstand. Men vi må også sige til palæstinenserne, at de har en værdighed og en ret til at leve inden for sikre grænser på grundlag af en palæstinensisk stat.
Vi bifalder Deres bestræbelser i bekæmpelsen af terrorisme, vi bifalder Deres bestræbelser på at beskytte EU's ydre grænser ved hjælp af et fælles europæisk grænsepoliti, og vi håber, at der bliver opnået resultater i Sevilla. Vi anerkender de spanske bestræbelser med henblik på det sjette forskningsrammeprogram som en stor succes, og vi håber, at vi også i Sevilla, og det bliver jo diskuteret mere indgående i eftermiddag, vil bekræfte køreplanen for udvidelsen af EU. Jeg kan kun understrege, som kommissionsformand Prodi har sagt, at vi som Europa-Parlament, som Råd, som Europa-Kommission, som europæiske institutioner, opmuntrer landene i Centraleuropa til at afslutte forhandlingerne på grundlag af acquis communautaire, så vi opnår et resultat inden for den planlagte tidsramme, og befolkningerne i Centraleuropa, som underskriver tiltrædelsestraktaterne, samt Malta og forhåbentlig også Cypern kan deltage i de næste valg til Europa-Parlamentet. Vi som Parlament, vi som PPE-DE-Gruppe føler os i hvert fald som fortalere for de befolkninger, der ønsker at blive medlem af EU, og jeg anmoder Dem indtrængende om, at vi i fællesskab yder vores bidrag, så vi kan overholde denne køreplan.
(Bifald)

Díez González (PSE).
Hr. formand, som det fremgår af indlæggene fra både formandskabet og de ordførere, der allerede har talt, vil Sevilla være det spanske formandskabs sidste topmøde, og selv om det ikke er tidspunktet for den endelige status, kan man godt lave en lille gennemgang af, hvordan sagerne står, og se, om vi er nået så langt, at vi kan få en god karakter.
Man kunne sige, at disse fem måneder har været kendetegnet ved overdreven ståhej, hvad angår størstedelen af dette halvårs prioriterede emner. Stor ståhej om udvidelsen, om indvandring, om Middelhavspolitikken, om fiskeripolitikken og reformen af landbrugspolitikken, om udenrigspolitikken, om de transatlantiske forbindelser osv. Det kan ikke nægtes, hr. formand, at vi har talt om alt: om bæredygtig udvikling, om ånden fra Lissabon, om institutionalisering af Unionen, om randområderne, men hvis vi gennemgår fremskridtene - og det gælder alle de nævnte emner - vil vi kunne konstatere, at der er en stor asymmetri mellem det, der bliver sagt, og det, der bliver gjort. Som man plejer at sige, hr. formand, har der været stor ståhej for ingenting.
Jeg ved godt, at formandskabet på nogle områder - måske på mange områder - har gode begrundelser, men der er ingen tvivl om, at vi ender med en dagsorden, som er mere kompliceret end den, vi startede med, og med større forvirring.
Hvad angår indvandring og asyl f.eks., har vi i over en måned til bevidstløshed gentaget konklusionerne fra Rådet i Tampere, aftaler, som Rådet ikke har været i stand til at føre ud i livet på grund af manglende politisk vilje. Der bliver ikke sagt noget nyt. Alt er blevet sagt og aftalt, men der er en sådan fanfare, at man får indtryk af, at vi er ved at finde på noget nyt op til topmødet i Sevilla.
Hvad angår beskæftigelsespolitikken, er det eneste, man med rette kan sige, at Barcelona afsporede ånden fra Lissabon. Der blev ikke taget højde for, at Lissabon ikke blot havde et strategisk mål om at skabe et mere velstående og konkurrencedygtigt økonomisk område, men at fuld beskæftigelse og større social samhørighed var sideløbende med det mål, og på de områder har der været tilbagegang.
Hvad kan man sige om det svenske formandskabs store udfordring i form af bæredygtig udvikling? Det er et paradigmatisk eksempel på det, der ikke er blevet gjort. I konklusionerne fra topmødet i Barcelona blev bæredygtighed nævnt gang på gang. Er der nogen, der gør noget ved det?
Topmødet i Valencia var en succes, fordi det blev afholdt. Ja, jeg ved godt, at atmosfæren i Mellemøsten ikke var den bedste, men vi var ikke engang i stand til at fremme en af det spanske formandskabs få konkrete prioriteter, Euro-Middelhavsbanken.
Hvad angår de transatlantiske forbindelser, er det blevet sagt - hr. Poettering har selv sagt det - at vi aldrig før har haft så mange åbne konflikter med USA, f.eks. de handelsmæssige og industrielle problemer, den manglende ratificering af Kyoto-protokollen, de forskellige holdninger til Mellemøsten, USA's krigeriske holdning til Den Internationale Straffedomstol, som får dem til at tillade sig den luksus at true os, at true med at gribe ind, hvis en amerikansk militær person dømmes i Holland. De har tilsyneladende ikke nogen som helst respekt for os.
Jeg vil slutte, hr. formand, med en bemærkning om de institutionelle reformer. Verden er blevet meget kompliceret, globaliseringen kræver stærkere globale institutioner og politikker, der er tættere på borgerne, men det spanske formandskab - og det er jeg virkelig ked af at sige - har markeret sig ved at reagere modsætningsfuldt og fejlagtigt på udfordringerne på dette område: mere renationalisering, mindre europæisk styring, og på den måde kan man ikke løse nogen af Europas problemer. Indskrænkning af vores fælles institutioners beføjelser er en defensiv reaktion, som kun kan føre til fiasko. Det er, hr. formand, nationalisme af den mest gammeldags skuffe, og mere Europa er mindre nationalisme, såvel gammel som ny.
Sammenfattende kan man konkludere, at vi i dag med rette er utilfredse, men at vi intet hellere vil end at ændre humør, og at vi gerne ser, at De i de dage, der er tilbage, på den sidste strækning, overrasker os, at der bliver tændt flere lys, og at nogle skygger forsvinder.
Som jeg sagde til rådsformand Aznar den 16. januar her i Parlamentet, ville jeg hellere end gerne kunne lykønske Dem til sidst.

Maaten (ELDR).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, for det første vil jeg ikke undlade at bruge et mundheld. Pessimister har for det meste ret, men det er takket være optimister, at der gøres fremskridt. Jeg tror, at vi skal betragte det kommende Europæiske Råd i Sevilla på den måde. I Sevilla står der en række afgørende punkter på dagsordenen. Områder, hvor der virkelig skal gøres store og synlige fremskridt, nemlig indvandringsproblematikken, udvidelsen og reformerne af Rådet. Udvidelsen behandles udførligt i eftermiddag, og jeg vil derfor kun komme indirekte ind på det nu.
I det forløbne halve år har en række regeringschefer, bl.a. ministerpræsident Aznar og premierminister Blair, fremsat forslag om indvandring. Det er påfaldende, at de først gør det nu. Hvor var de henne i de forløbne tre år efter aftalerne i Tampere? Siden da har Rådet jo kun gjort få virkelige fremskridt efter de temmelig højtravende udtryk om området med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Hvis Rådet nu absolut vil beholde dette ansvar for sig selv - man lytter jo kun høfligt til os parlamentsmedlemmer - må det også være klar over dets egen rolle og ansvar. Et pinligt eksempel på Rådets langsommelighed må jeg i øvrigt nævne nu, nemlig den pakke af foranstaltninger, som Parlamentet på Graham Watsons forslag vedtog omkring jul med henblik på at nå frem til et effektivt europæisk svar på truslerne fra terrorismen. Justits- og indenrigsministrene har stadig ikke truffet nogen effektiv beslutning herom.
Forslagene om indvandring, således som de når ud til os gennem medierne, ligner meget et hurtigt, medieorienteret samspil mellem Storbritannien og Spanien. Hvem forventer nu virkelig, at der kommer noget godt ud af at lade Hendes Majestæts skib Ark Royal sejle i Middelhavet? Det er nok ikke det skib, indvandrerne venter på. Nej, hr. formand, vi må hellere søge efter realistiske, effektive og samtidig kraftfulde foranstaltninger for at nå frem til en fælles asyl- og indvandringspolitik. Jeg henviser til den belgiske premierminister Verhofstadts idéer herom. En række af hans punkter blev der allerede talt om i Laeken, men desværre behøvede man dengang tilsyneladende endnu ikke at føre dem ud i livet.
Der skal udformes en virkelig EU-asyl- og indvandringspolitik. Her er det først og fremmest afgørende, at indvandringspolitikken knyttes til en integrationspolitik og en antidiskriminationspolitik. Disse ting skal ikke adskilles. Til udformningen af en sådan politik hører, at der lægges stor vægt på de grundlæggende rettigheder og frihedsrettigheder. Parlamentarisk kontrol og medansvar for lovgivningen kan således ikke undværes. Heller ikke Kommissionens initiativret og flertalsafgørelser i Rådet må mangle, det er tydeligt. I selve politikken bør tyngdepunktet ligge på bekæmpelsen af menneskesmugling og ulovlig indvandring. Kommissionsformanden talte netop om, at der allerede foreligger planer vedrørende ulovlig indvandring. Det, der er nødvendigt, er gennemførelse af disse og ikke nye gode idéer. Det kan kun gøres ordentligt, hvis de ydre grænser overvåges nøje, idet et EU-grænsepoliti må kunne komme til hjælp. I dette lys må jeg for øvrigt meddele Dem, at jeg er alvorligt bekymret over kontrollen ved de fremtidige grænser mod øst. Efter min opfattelse må der ikke indgås nogen kompromiser på det område.
Hr. formand, De har nok lagt mærke til, at jeg ikke altid bedømmer Rådets måde at fungere på lige positivt. Det glæder mig derfor at se, at der i Sevilla foreligger adskillige forslag, som vedrører reformen af Rådet. For Den Liberale Gruppe er det i denne forbindelse af overordentlig stor betydning, at der fokuseres på demokratiet, åbenheden og kontrollerbarheden i Rådet. Derfor opfordrer jeg til EU-metoden over hele linjen og til, at Rådet åbner sine møder for offentligheden, når det fungerer som lovgivningsmyndighed. Lad i øvrigt denne åbenhed begynde med udvidelsen, således at enhver kan se, hvad Rådets fælles holdning dertil er. Som det er nu, får vi i den grad mangelfulde - nogle ville sige farvede - oplysninger fra Rådet og for øvrigt også fra Kommissionen, at man næsten bør overveje at hyre uafhængige eksperter for at finde ud af, hvordan den virkelige situation er i ansøgerlandene, eller hvordan forhandlingerne virkelig forløber. De må sandelig informere os og dermed de europæiske borgere bedre, således at vi kan bevare tilliden til Kommissionens og Rådets rolle.
Hr. formand, afslutningsvis vil jeg sige, at jeg ikke rigtig kan lide pessimister, men mundheldet findes ikke uden grund. De har sommetider ret. Vi kunne sige, at det ikke vil lykkes i Sevilla, men det gør vi ikke. Jeg vil sige til det spanske formandskab: Vis Dem fra Deres solrige og optimistiske side. Gør, hvad De er god til, tag tyren ved hornene. Så vil De finde os ved Deres side. Sørg for virkelige fremskridt, for det kræver borgerne, og det er absolut nødvendigt.

Lambert (Verts/ALE).
Hr. formand, først vil jeg gerne samle et par punkter op fra det fælles beslutningsforslag, som min gruppe ikke vil støtte, punkter, som det forekommer mig manglede i de indlæg, vi har hørt her til formiddag. Det gælder f.eks. den velkomst, Den Internationale Straffedomstol har fået, samtidig med at man beklager USA's holdning, når de søger at beskytte deres egne borgere imod den. Som vi har hørt i dag, bør retfærdigheden være universel og ikke afhængig af nationalitet.
Europa-Parlamentet har også indtaget den holdning i beslutningen, at Unionen bør spille en stærk og ledende rolle ved topmødet i Johannesburg, ligesom det gjorde med hensyn til Kyoto-protokollen. Men for at gøre det er det nødvendigt med en forpligtelse over for bæredygtighed inden for alle aspekter af Unionens arbejde, og det indbefatter integration af sociale og miljømæssige faktorer i økonomi- og handelspolitikken. Vi må huske, at uden et sundt miljø har vi ikke noget sundt grundlag for vores økonomi. Så vi stoler på, at man vil huske på dette, som Kommissionens formand, hr. Prodi, har lovet, i arrangementerne med henblik på bedre regeringsførelse, og vi ser frem til afprøvningen af politikken og de virkninger på de sociale og miljømæssige dimensioner, han har nævnt i dag.
Hvis vi skal være troværdige ved dette topmøde om bæredygtighed, er det også nødvendigt, at vi viser, at vi forstår vigtigheden af udvikling og dens forbindelse til visse aspekter af indvandringspolitikken. Det glædede mig at høre den spanske minister henvise til spørgsmål vedrørende dyb fattigdom. Det står i skærende kontrast til det, vi har hørt fra den spanske premierminister i de seneste uger.
EU ønsker en mobil og fleksibel arbejdsstyrke. Det er det, vi prioriterer højest i vores beskæftigelsespolitik, så hvorfor insisterer vi så på at gøre lovlig indvandring næsten umulig for alle faglærte sektorer? Det, vi har hørt i de seneste uger og i dag, lyder for os simpelthen, som om man flytter væggene for Fort Europa og ser sig om efter stærkere byggematerialer, herunder anvendelse af idéen om økonomisk pression - såsom udviklingshjælp - i vores forsøg på at få andre lande til at overvåge deres grænser mere effektivt og forhindre folk i at rejse ud. Det er den slags politik, landene i Central- og Østeuropa tilslutter sig Unionen for at slippe bort fra.
Vi er også bekymrede over nogle af forslagene til Rådets eget arbejde - f.eks. skal Rådet (udviklingssamarbejde) gå op i en bredere gruppering. Men vi glæder os over den forsikring, vi har fået her i dag om, at reformerne ikke vil berøre anliggender, der vedrører regeringskonferencen og konventet, for det er afgørende, at Rådet ikke bliver til lovgivende og udøvende myndighed og bryder den nuværende balance mellem institutionerne.
Vi glæder os over forpligtelsen til større gennemskuelighed og stoler på, at det ikke bare vil gælde for Rådet, men også for offentligheden.

Jové Peres (GUE/NGL).
Hr. formand, selv om jeg værdsætter hr. de Miguels evner, beklager jeg, at han erstatter hr. Aznar her i dag. Jeg beklager det, fordi han uden tvivl har været ophavsmanden til det første formandskab i EU med variabel geometri. Jeg har gennemgået mine notater og indlæggene fra begyndelsen af formandskabet, og jeg er blevet overrasket over den ringe forbindelse mellem hans redegørelse for prioriteterne og EU's aktiviteter i dette halvår.
Jeg ved ikke, om det drejer sig om en snedig strategi for at nå det uudtalte mål om at opnå en fælles holdning til lovlig og ulovlig indvandring, eller om det er et pludseligt indtruffet mål for at dække over andre huller og for at ride med på den bølge af fremmedhad, der skyller ind over Europa. Det ville være ønskeligt, om konklusionerne fra Sevilla ikke udelukkende vedrører de repressive og politimæssige aspekter, men også omfatter indvandringens gunstige virkninger. Jeg håber, at man i Sevilla fremmer indvandrings- og asylpolitikker, der respekterer menneskerettighederne og de grundlæggende rettigheder, og at man sikrer ligebehandling af indvandrere. Et andet problem er, at inddragelsen af indvandring har tilsløret, at spørgsmål så relevante som udvidelsen er forsvundet.
I januar anvendte hr. Aznar valgsproget "Mere Europa" på udvidelsen. I dag er det ikke muligt at skjule en vis skuffelse, i hvert fald indtil videre. Den ramme, som Kommissionen har foreslået, er blevet afvist af de fleste af landene.
På den anden side understreger fire staters blokering i Rådet (almindelige anliggender) i mandags problemets alvor. Et stort antal medlemsstater ønsker et større marked, men ikke mere Europa. Årsagerne er budgetmæssige, og målet er at afskaffe de få fælles politikker. Ja, hr. de Miguel, mere Europa, et større Europa, men ikke et indholdsløst Europa.
På samme måde gav hr. Aznar i januar ordret udtryk for sit ønske om at skabe et område med større økonomisk velstand, der kan redde den europæiske sociale model, men Rådet i Barcelona og de politikker, som hans regering ønsker at føre i Spanien, viser det modsatte. I dag kan vi desværre bekræfte vores bange anelser forud for Rådet i Barcelona.
Formandskabet har stået i spidsen for et syn på Europa, som undlader at generhverve idéen om offentlige tjenesteydelser i den europæiske konstruktion, som egoistisk forveksler privatiserings- og dereguleringsprocesser med liberaliseringsforanstaltninger, som går ind for arbejdsmarkedspolitikker, der i praksis fastsætter regressive fordelinger af det samfundsmæssige produkt, svækker beskæftigelsen og bidrager til at skabe lommer af udstødelse og underbeskæftigelse, og som helliggør 0-underskud på bekostning af, at de sociale underskud fastholdes.
Fra Barcelona til Sevilla er der blevet varslet en generalstrejke over for hans regering. Det kan ikke være anderledes, for hans arbejdsmarkedsreform, der skærer ned på arbejdsløshedsunderstøttelsen og gør det billigere at afskedige ansatte, er endnu et typisk eksempel på, hvad det spanske formandskab forstår ved at smidiggøre arbejdsmarkedet. Det er en model, der, langt fra at fremme samarbejdet og den sociale deltagelse til fordel for den kollektive velstand, forøger presset på de mest ubeskyttede grupper, giver de ofre, som modellen selv skaber, skylden og udvider mulighederne for social udstødelse og marginalisering.
På grund af den økonomiske usikkerhed i beskæftigelsessituationen er det for at reaktivere økonomien nødvendigt at være enige om og koordinere medlemsstaternes økonomiske politikker, smidiggøre det budgetmæssige råderum og styrke samhørigheden og den europæiske sociale model.
EU kan blive afgørende for global økonomisk vækst, men for at det kan ske, og for at reaktiveringen kan blive en realitet, skal den økonomiske politik lægges om. Euroen, det indre marked, de fælles politikker og et mere omfattende fællesskabsbudget skal bidrage til, at der skabes en europæisk økonomisk ledelse, der er i stand til at styrke økonomisk vækst og bæredygtig udvikling, forbedre indkomstfordelingen og opnå fuld beskæftigelse.
Man kan ikke skabe mere Europa med en forværring af de sociale politikker eller med færre europæiske politikker. Hr. de Miguel, det er nødvendigt med mere Europa, men det er også - og især - nødvendigt med et bedre Europa.

Collins (UEN).
Hr. formand, først vil jeg gerne give udtryk for min dybtfølte tak og påskønnelse over for det spanske formandskab for dets meget professionelle holdning til dets ansvar og mange forpligtelser. Jeg noterer med tilfredshed, at vi ikke har haft nogen pinlige episoder under dette formandskab, som vi har haft under andre i den senere tid.
Under det spanske formandskab fortsætter forhandlingerne om en kommende udvidelse af EU i højt tempo. EU behandler i øjeblikket vanskelige områder som landbruget, regionalpolitikken og budgettet. Vi kender alle de moralske argumenter for udvidelsen af Unionen. Demokratiske og borgerlige samfund, der udvikler sig, respekterer lov og orden og fremmer menneskerettighederne, er centrale mål for Unionen. Den Europæiske Union er en politisk model, der har hjulpet med til at bringe fred til vores kontinent. Denne proces vil blive fremmet og ikke hæmmet ved en udvidelse af Unionen. Men vi må alle overveje den centrale praktiske procedure, der anvendes til at strømline udvidelsen af Unionen.
I december 2000 enedes lederne af EU om en række reformer af Nice-traktaten, som de mente ville være den bedste procedure til at tilvejebringe udvidelsen. 13 ud af de 15 lande i EU har allerede ratificeret bestemmelserne i Nice-traktaten. Hvis Nice-traktaten ikke bliver ratificeret af alle 15 medlemsstater, vil udvidelsen utvivlsomt blive forsinket. Hvis Nice-traktaten bliver forkastet af en medlemsstat, er den ikke gyldig lovgivning, fordi de foreslåede ændringer af traktaten ikke har enstemmig tilslutning fra alle medlemsstater. At forsinke udvidelsen vil have meget negative konsekvenser for Unionens udvikling. Forud for EØF's fødsel i 1957 var Europa plaget af had og splittelse. EU har nu sikret, at våbnene er blevet lagt bort til fordel for udviklingen af nye politikker.
EU drejer sig ikke bare om fælles økonomiske fremskridt. Takket være EU er den fælles fortid blevet lagt på hylden af hensyn til fred og velstand for alle befolkninger i Europa. Det betyder ikke, at det irske folk ikke helt klart har problemer, som de gerne vil have løst før yderligere folkeafstemninger om Nice-traktaten. Flertallet ønsker forsikringer om, at Irlands traditionelle militære neutralitet fuldt ud vil blive beskyttet og respekteret af alle medlemsstater i EU.
Det er meget vigtigt, at alle ledere af EU enes om en erklæring, som utvetydigt fastslår, at Irlands militære neutralitet vil blive respekteret nu og i fremtiden. Irske tropper har altid deltaget i fredsbevarende og humanitære operationer under FN's auspicier. Bestemmelserne i Nice-traktaten ændrer ikke dette. Situationen ændres ikke af Irlands deltagelse i den hurtige udrykningsstyrke, men det er stadig meget vigtigt og politisk nødvendigt, at der bliver udarbejdet en erklæring i Sevilla, der udtrykker EU-regeringernes støtte vedrørende dette særlige udenrigspolitiske problem, der betyder så meget for så mange mennesker i Irland.
Endelig er EU det naturlige hjem for irerne, både geografisk og politisk. Vi anerkender, at det ikke nytter meget at stå alene, når det internationale samarbejde vokser. EU må sikre, at alle individuelle borgeres interesser hele tiden bliver beskyttet.

Bonde (EDD).
Hr. formand, jeg kan støtte udskillelsen af udenrigs- og sikkerhedspolitikken fra det øvrige EU-samarbejde og begrænsningen i Rådets sammensætning, men må tage afstand fra alle forsøg på at give de større lande en større andel af formandskaber og poster. Alle lande må være lige i EU, såvel før, som under og efter topmødet i Sevilla.
Den foreslåede åbenhedsreform åbner ikke for alvor Ministerrådets arbejde for offentligheden endsige for de folkevalgte i Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter. Man ønsker en åben drøftelse af Kommissionens forslag allerede første gang, Kommissionen forelægger det, og det er rigtigt, at åbenheden kommer til at omfatte alle forslag. Imidlertid vil man åbne for afstemningerne sidst i forløbet, men da der i praksis kun stemmes om et lille antal forslag, bliver denne del af øvelsen ren kosmetik. Vi erfarer ikke mere, end vi gør i dag, hvor Rådet offentliggør omkring 50 afstemningsresultater om året. Problemet er, at 70% af beslutningerne bliver færdigbehandlet i Rådets arbejdsgrupper, 15% hos ambassadørerne i Coreper, kun 15% af forslagene forelægges Rådet, og vi har ikke tal for, hvilken procent ministrene rent faktisk ser. Her må kravet være, at i det mindste alle folkevalgte har fuld adgang til aktindsigt i lovgivningsprocessen.
Kommissionen har givet os tilsagn om, at vi kan få medlemmernes bidrag til Rådets arbejdsgrupper. Jeg er glad for, at den spanske udenrigsminister Piquet i går i Formandskonferencen gav os tilsagn om fuld indsigt i Rådets arbejdsgrupper under den fælles beslutningstagning; det er da en god begyndelse.
Hvorfor ikke beslutte, at ethvert EU-forslag skal forelægges de nationale parlamenter og gennemgå samme behandling som nationale lovforslag. Et rent nationalt lovforslag kan altid ændres - et EU-forslag kan aldrig ændres. Netop derfor bør det ikke behandles mindre grundigt end de forslag, der tillader en hurtig justering af fejl eller utilsigtede konsekvenser. Man kunne gå ud fra, at Luxembourg-forligets vetoret fortsat skulle gælde, måske i den variant, som Georges Berthoin, Monnets højre hånd, har foreslået, hvorefter statsministeren har pligt til at forsvare et veto på det følgende topmøde. Man kunne ligeledes kræve, at det nationale parlament beslutter at anvende veto i en åben beslutning. Det skal ikke være let at blokere, men der skal være mulighed for det, hvis EU skal bestå af et samarbejde mellem frie landes parlamentariske demokratier; det er vores ønske, i demokratiernes og mangfoldighedens Europa.

Cappato (NI).
Hr. formand, jeg vil gerne tale om det første emne, som kommissionsformand Prodi var inde på, nemlig better regulation og better organisation. Mens man for de private virksomheders vedkommende godt kan mene, at en bedre organisation er afgørende for virksomhedens eksistens og fremtid, er jeg af den opfattelse, at det ikke har førsteprioritet for en demokratisk institution at få nogle enklere, mere gennemsigtige og mere effektive procedurer, men ganske enkelt at få nogle mere demokratiske procedurer. Er dette en selvmodsigelse? Nej, det er ikke en selvmodsigelse i sig selv, men et prioriteringsspørgsmål.
Efter min mening risikerer udtryk som "forbedre og forenkle lovgivningen", "give EU-borgerskabet et mere konkret indhold", "forbedre lovgivningsteknikken" og "arbejde bedre og hurtigere" at være tomme ord eller ligefrem at fungere som figenblade, der skal dække over manglen på demokrati i EU's lovgivnings- og beslutningsproces.
Parlamentet bør efter min opfattelse udelukkende bede om én ting, nemlig at Ministerrådet holder op med at være verdens eneste lovgivende organ bestående af såkaldte demokratiske institutioner, som mødes hemmeligt. Det er sagens kerne! Det er også de europæiske borgere - og ikke kun Parlamentet - som ikke har kendskab til lovgivningsprocessen i Rådet. Hvis de får det, er det et fremskridt, og hvis de ikke får det, er resten - en bedre effektivitet, en bedre organisation osv. ikke nok til at få indvirkning på EU's beslutningsproces.
Et andet punkt, som jeg vil tale om, er terrorbekæmpelsens udenrigspolitiske og indenrigspolitiske aspekter. Også her tror jeg, at EU-institutionerne i alt for mange måneder har glemt at følge demokratiets og retsstatens rettesnor for at bekæmpe terrorismen. Vi er alle enige om, at man skal finde en balance mellem disse to krav. Jeg mener dog ikke, at man i tilstrækkelig grad har fundet denne balance. Jeg vil kun nævne et enkelt eksempel i den forbindelse, nemlig Tjetjenien. Når det gælder Tjetjenien, har EU, medlemsstaterne og Kommissionen vist, at de ikke er i stand til at melde klart ud.
Man kunne nævne flere ting, nemlig de foranstaltninger, der er blevet truffet for at bekæmpe terrorismen. Det, der er blevet gjort, er i sikkerhedens navn blevet gjort på en bekymrende uligevægtig måde, hvor man ofte har glemt spørgsmålet om menneskerettighederne, de borgerlige frihedsrettigheder og demokratiet.
Det sidste punkt er indvandringen. Jeg værdsætter den indsats, der bliver gjort, men også på dette område tror jeg, at der er tale om et prioriteringsspørgsmål. Vi kan ikke blive ved med at blokere for varer, landbrugsprodukter og industrielt fremstillede basisprodukter fra verdens fattigste udviklingslande og samtidig bilde os selv ind, at vi kan styre indvandringen og den illegale indvandring.
Vi befinder os fortsat i en situation, hvor toldtarifferne over for verdens fattigste lande overstiger den støtte, som vi giver disse lande. I den situation risikerer indvandringsproblemet at blive en ukontrollerbar bombe, og så risikerer sikkerheds- og kontrolforanstaltningerne, som måske er hensigtsmæssige nok i sig selv, i virkeligheden at medføre en endnu større illegal indvandring og skabe nogle betingelser, der gør det endnu sværere for os at styre fænomenet.

Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE).
Hr. formand, jeg mener, at det ved disse forhandlinger forud for topmøderne er vigtigt, at vi er realistiske og tager to ting i betragtning: For det første at Rådets formandskab - som efter min mening er blevet angrebet uberettiget, for det er meget lettere at bryde ned end at bygge op og at kritisere end at bidrage med noget positivt - ikke har de vises sten eller den gule salve, så det kan løse alle EU's problemer til Parlamentets tilfredshed. De øvrige 14 medlemsstater spiller også en rolle og har også noget at bidrage med. Nogle af disse kritikpunkter har mindet mig om det, som Oscar Wilde sagde om de dårlige litteraturkritikere, nemlig at de ikke havde haft succes, selv om de havde været til alle premierer. For det andet er det vigtigt at tage i betragtning, at topmøderne skaber en række forventninger, der ikke altid indfries.
Jeg synes derfor, at det er nødvendigt at nævne, at det vigtige ved et topmøde - og det er det, vi forventer af Sevilla - er, at det kan skabe politisk energi nok til, at det europæiske unionsprojekt gør fremskridt. I den forbindelse mener jeg, at de overvejelser, som hr. Prodi har redegjort for på vegne af Europa-Kommissionen, er særligt interessante. Hvis vi ser bort fra mandatet fra Barcelona og udvidelsen - som skal debatteres senere i dag, og som vil gøre det klart, hvori de reelle vanskeligheder ved udvidelsen, der hverken skal findes i Rådets formandskab eller i Kommissionen, består - vil jeg gerne give udtryk for min tilfredshed med rådsformandens henvisning til, at Sevilla ikke vil blande sig i konventets arbejde.
Jeg mener, at det ville være hensigtsmæssigt at gå i dybden med nogle af spørgsmålene om reformen af Rådet. Måske kunne repræsentanten for Rådets formandskab fortælle os, hvilke funktioner og mandater Rådet, der beskæftiger sig med udenrigsanliggender, og Rådet, der beskæftiger sig med europæiske anliggender, har, og hvordan de forestiller sig at kunne gå mere effektivt frem uden at være instanser, der skal forhandle om det sidste komma i de forudgående debatter, og tilskynde politisk til de emner, der er på dagsordenen.
Hr. formand, jeg vil gerne slutte med hurtigt at nævne indvandringen, som er et alvorligt og påtrængende problem, der er særlig vigtigt i en situation, hvor flere medlemsstater individuelt er i gang med at vedtage politikker, som i visse tilfælde er modstridende. Derfor mener jeg, at det er nødvendigt utvetydigt at støtte de mål, som Kommissionen og Rådets formandskab har givet udtryk for her, og lægge vægt på to forhold: Det ene er, at der ikke bør laves demagogi med dette spørgsmål, og det andet er, at der skal findes reelle løsninger på reelle problemer og gøres forsøg på at frigøre denne debat for ideologisk sludder. Det er vigtigt, at vi finder en ligevægt mellem EU's tradition for modtagelse og gæstfrihed - og husker på vores værdier, der kommer til udtryk i den rammende sætning om, at "indvandrere har muligvis ingen papirer, men de har værdighed" - og dets reelle muligheder, som ikke er ubegrænsede.

Swoboda (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, ikke kun medlemmerne af Europa-Parlamentet, men også den europæiske befolkning forventer klare og forståelige signaler af Det Europæiske Råd i Sevilla på områder som asylbevilling, indvandring og integration af vores migranter. Europa må her af moralske grunde fortsat bekende sig til principperne om en humanitært bestemt asylpolitik. Derudover må vi også gøre det klart for vores medborgere, at vi har brug for tilvandring. Men vi må ligeledes bevise over for dem, at vi kan styre og kontrollere denne tilvandring. Hertil er der også - og der har det spanske formandskab utvivlsomt ret - behov for vores nabolandes medvirken, navnlig i oprindelses- og transitlandene for den illegale indvandring.
Men vi må i fællesskab frem for alt bekæmpe dem, som tjener ekstreme profitter på menneskehandel. Fru Díez González har talt om det spanske formandskabs trommehvirvel. Denne hentydning om trommehvirvlen, som vi laver hist og her, gælder nok for os alle. Men når vi ser konkret på, hvad EU samlet set har gjort for at bekæmpe denne menneskehandel, så ser jeg meget lidt. Nogle medlemmer af Parlamentet var i Bukarest sammen med nationale parlamentsmedlemmer og så der f.eks. et center mod grænseoverskridende kriminalitet. Det bliver støttet af nogle medlemslande, støttet af amerikanerne, men det modtager ingen midler fra EU. Men hvad der er endnu værre, er, at man først nu langsomt begynder at optage kontakt til Europol, eller at Europol faktisk først nu langsomt begynder at blive aktiv her. Jeg tror, at Europas borgere forventer, at der bliver ført en positiv indvandringspolitik, men at man også samtidig klart vender sig imod udviklingen af menneskehandel og andre kriminelle aktiviteter.
Men vi må også give dem, der opholder sig hos os, en chance for at integrere sig i vores samfund. Når disse mennesker skaber sig et levegrundlag - og mange er f.eks. med til at oprette nye virksomheder - øger de nemlig også vores fælles velstand. Her er der ikke tale om en uafgjort kamp, migranterne vinder, eller de lokale vinder, men vi kan i fællesskab vinde med en fornuftig og målrettet indvandrings- og integrationspolitik, hvis vi nu endelig giver os i kast med den, og hvis alt det, som kommissær Vitorino har foreslået, også virkelig bliver gennemført af Rådet.
Af Det Europæiske Råd i Sevilla, det er allerede blevet nævnt, forventer vi også signaler vedrørende reformen af Rådet. Hr. Poettering har allerede sagt, at det er blevet mere stille, og rygter vil vide, at man egentlig ikke ønsker at foretage sig noget på det område. Men medlemmerne af Rådet ved selv, at Rådet især med hensyn til sin egenskab som lovgiver trænger hårdt til reformer. Det gælder først og fremmest om at skabe større effektivitet og gennemskuelighed. Man behøver bare at sammenligne åbenheden og tilgængeligheden her i Parlamentet med situationen i Rådet. Bare nogle få skridt hen imod gennemskuelighed og borgernærhed ville nemlig ikke kun tjene Rådet, men den europæiske befolknings accept af hele den europæiske lovgivning.
Afslutningsvis vil jeg gerne nævne, at Parlamentet og også min gruppe er indstillet på også at fremme yderligere reformer af den europæiske lovgivning.
I mellemtiden har Kommissionen - kommissionsformanden har nævnt det - fremlagt nogle forslag herom. Jeg vil gerne rette en særlig tak til Dem, hr. kommissionsformand, og Deres medarbejdere for at have taget mange, ikke alle, men dog rigtigt mange tanker og idéer til Dem, som er kommet fra Parlamentet. Men nu gælder det om - også det er blevet nævnt - at nedsætte en interinstitutionel arbejdsgruppe og træffe en aftale herom. Hertil er der også brug for Rådets medvirken, hr. rådsformand, jeg forstår ikke, mange her i Parlamentet forstår ikke, at ministerpræsident Aznar har givet et klart tilsagn, at De har givet et klart tilsagn her i Parlamentet, men at det spanske formandskabs diplomater og embedsmænd intet har foretaget sig i den henseende, de har sågar hidtil blokeret for nedsættelsen af en sådan arbejdsgruppe. Så spørger jeg mig selv som parlamentsmedlem: Hvad er gældende? Er det ministerpræsident Aznars, Deres persons, tilsagn og udtalelse, eller er det det, som embedsmænd så blokerer som led i gennemførelsen, der er gældende? Jeg mener dog, at de politiske beslutningstagere burde have det sidste og klare ord.

Ludford (ELDR).
Hr. formand, der vil ikke ske meget nyt vedrørende indvandring og asyl i Sevilla. Tampere-dagsordenen havde tre elementer: kontrol, harmonisering og integration. Rådet har ivrigt lovgivet om det første med 5-6 love og en handlingsplan på 30 sider om illegal indvandring, men den har smølet, når det gælder harmonisering med henblik på et fælles asylsystem og integration af minoriteter og indvandrere. Det er her, det er nødvendigt, at lederne giver ministrene et ordentligt spark, men i stedet vil de ikke gøre andet end at forstærke Fort Europas undertrykkelses- og fjendtlighedsretorik.
Det mest foragtelige og stupide forslag er afvisningen af udviklingshjælp til lande, der ikke dæmmer op for udvandringen, hvilket vil gøre dem endnu fattigere og fremkalde en ny udvandring af desperate mennesker. Faktum er, at den reaktionære Blair-Aznar-Berlusconi-trio så langt fra at gavne det voksende sikkerhedsbehov i Europa risikerer at fremkalde større trusler mod europæiske borgere ved deres hysteriske, populistiske og brutale reaktioner på de aktuelle udfordringer.
Ved deres hysteriske skældsord om illegale indvandrere og asylsøgere dæmoniserer de udlændinge og fremkalder flere racemæssige spændinger og mere mistro. Men deres big brother-agtige magtudvidelser for politiet og sikkerhedstjenesten, så de kan overvåge folks e-mail, internet og telefonopkald, truer privatlivets fred. Ved at forbyde organisationer som det kurdiske PKK og Batasuna fjerner de de politiske sikkerhedsventiler for afvigende meninger som et alternativ til terrorisme. Ansøgerlandene bliver opmuntret til at søge medlemskab af EU som et udtryk for demokrati, frihed og tolerance, men Blair-Aznar-Berlusconi-trioen gør dette fuldstændig til grin.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil takke hr. Prodi for hans tilstedeværelse og hans ord og beklage dybt, at den spanske ministerpræsident ikke er til stede på Parlamentets sidste plenarmøde under spansk formandskab.
Dernæst vil jeg sige, at de seks prioriteter, som det spanske formandskab forelagde ved begyndelsen af dette halvår, reelt blev reduceret til to: at skabe et Fort Europa og en militarisering af det demokratiske liv, at skabe politiets Europa. Rådsformand Aznar ønsker i virkeligheden at blive formand for politiet, og han ønsker også at opnå staternes Europa mod Kommissionen og Parlamentet.
På baggrund af hans forslag til reformen af Rådet ved jeg ikke, om jeg skal fremhæve hans arrogance eller hans uforskammethed mest. Med det spanske formandskab er alle problemer værre end for seks måneder siden. Og hr. Aznar ser sig selv som EU's permanente formand.
Irlands folkeafstemning bliver hverken taget i betragtning eller afklaret, ej heller udvidelsen, som desuden er i en endnu mere forvirrende situation, eller den fælles landbrugspolitik eller fiskeripolitikken, hvor han ikke tog højde for den reelle modsætning mellem landene i Syd og landene i Nord, indvandring og asyl bliver forvekslet med forbrydelse, der er intet om strukturfondene, om det europæiske budget, om fuld beskæftigelse osv.
I virkeligheden er der ikke noget tilbage af Tampere, Lissabon eller Göteborg. Vi burde spørge os selv, hvad der er tilbage af den ånd, der opstod ved de topmøder. I virkeligheden er der en karikatur tilbage, som José María Aznar, ministerpræsident for den spanske regering, står for.

Korakas (GUE/NGL).
Hr. formand, Det Europæiske Råd i Sevilla finder sted efter de valg, der har været i flere stater, og som har været kendetegnet af fremgang for det yderste højre og de nyfascistiske kræfter. Fremgangen skyldes de centrumsocialistiske regeringers neoliberale politik.
Det, der er kommet ud af denne politik, nemlig fremmedhad og racisme, arbejdsløshed og elendighed, kriminalitet og terrorisme samt en styrkelse af politistaten, militariseringen og den statslige terror, kommer igen til at stå i centrum for drøftelserne på topmødet i Sevilla. Formålet er at terrorisere arbejdstagerne, så de standser yderligere kampe.
Med asyl- og indvandringspolitikken i centrum og med udnyttelsen af borgernes følelse af usikkerhed, som det kapitalistiske system og den uhæmmede liberalisering selv har skabt, omdannes EU mere og mere til en fæstning, til en mellemstatslig politimagt, der gennemtvinger den nye verdensorden og undertrykker den folkelige modstand i selve EU. Formålet er ene og alene at sikre og øge monopolkapitalens profit. Vi går kraftigt imod disse politikker, imod denne fremtid for Europa. Vi kæmper sammen med Europas befolkninger, sammen med de demonstranter, som denne gang vil oversvømme Sevilla, og målet er at bremse de store monopolinteressers politik og magt.

Belder (EDD).
Europa er en krudttønde, der venter på en gnist. Denne bemærkelsesværdige analyse foretog en nederlandsk columnist for nylig. Borgerne har efter hans opfattelse i årevis været utilfredse med EU. Populistiske partiers succeser overalt i Europa viser, at der pludselig kan blive ballade. Denne bekymring deler jeg, selv om jeg håber, at den er uberettiget.
Det er derfor overordentlig vigtigt, at europæiske institutioner fungerer effektivt. Organisatoriske problemer må ikke være årsag til, at beslutningsprocessen eller forhandlingerne stagnerer. Dette gælder ikke mindst for Rådet. Denne institution står jo nærmest borgerne med møder mellem nationale ministre og premierministre. Samtidig synes denne institution efter udvidelsen at komme til at lide mest under organisatoriske mangler.
Hvad kan der gøres ved det? Der er her og andre steder stillet en række praktiske forslag om f.eks. en opdeling af Rådet (almindelige anliggender) i et koordinerende Råd og et FUSP-Råd. Også begrænsningen af det tilladte antal deltagere i en national rådsdelegation er en rimelig mulighed.
Der verserer også mere vidtgående forslag såsom afskaffelse af systemet med formandskab på skift. Disse forslag er kun acceptable, hvis ligevægten mellem landene ikke forsvinder, og hvis endvidere de nationale myndigheder fortsat er tilstrækkeligt involveret i Europa. Ligeværdige og involverede lande udgør jo EU's fundament. Den, som fuldstændigt ignorerer dette, kunne måske selv være den, som antænder krudttøndens lunte.

Suominen (PPE-DE).
Hr. formand, på tidspunktet for Det Europæiske Råds møde i Sevilla er der gået to år og et par måneder, med andre ord fire formandskaber, siden topmødet i Lissabon og de store ambitioner derfra om inden 2010 at gøre Unionen til det mest konkurrencedygtige økonomiske område i verden. Det vil være forkert og bagatelliserende at sige, at intet er hændt. Bl.a. er der på arbejdsområdet moderne it-kundskab med livslang uddannelse, der er knyttet til kommissær Liikanen, allerede gjort fremskridt i flere lande. Men i disse to år, hvoraf det ene har været overskygget af lavkonjunkturen i USA, er vi bare sakket agterud i forhold til USA. Væksten i USA's bruttonationalprodukt har været hurtigere, og arbejdsløsheden er under 6%, mens den inden for Unionen nærmere er over 10%.
Man kan ikke sige, at der er sket nok. Uden at gentage delområderne enkeltvis er privatisering, reel åbning af markeder og fjernelse af hindringer for strukturordninger i industrien og servicesektoren stadig ikke blevet til noget. Strukturerne på arbejdsmarkederne forbliver stive, de ledige bekæmpes, og de, der har beskæftigelse, beskyttes.
Årsagerne til ledighed findes i Unionens nationalstater, som Kommissionen ikke har været i stand til at holde i skak eller lokke til at foretage økonomiske reformer. De kortsigtede reelle, men ofte også forestillede, nationale interesser har overhalet de fælles interesser. Der er altid valg i et land, og reformerne bliver lammet i en årrække. Stivhed på arbejdsmarkedet og opretholdelse af industrielle strukturer på en måde, der udgør en hindring for reel konkurrence samt den ikkeeksisterende asyl- og indvandringspolitik har skabt den utilfredshed, som nu bryder ud og er brudt ud ved de seneste europæiske valg som en protest fra de unge og gamle, som ikke har kunnet få arbejde. Dertil kommer også følelsen af diskrimination hos de legale udlændinge, som talrigt opholder sig i flere af medlemslandene.
Jeg vil ikke kritisere afsatte socialistiske regeringer. Jeg fremlægger gennem Kommissionen og Rådet min appel og advarsel også til centrum-højre-regeringerne, der har fået magten: Såfremt de ikke har modet til reformer, kan de glemme alt om de store ord fra Lissabon og fremtidsvisionen om Europa som verdens mest konkurrencedygtige område! Sommetider kan man komme til at savne Margaret Thatcher, hvis politiks frugter Tony Blair stadig nyder godt af.
Fordelagtig, uforurenet energi er en af de grundlæggende forudsætninger for at skabe økonomisk vækst med bæredygtig udvikling. Det er mig en glæde at rose mit lands, Finlands, politiske beslutningstagere for modet til at sige klart ja til at bibeholde kernenergien parallelt med andre former for energi. Beslutningen blev taget af en mindre stat, men netop den form for en modig åbning er det, der behøves på trods af en hård, modsigende kakofoni, der bremser udviklingen.
Der er grund til at gratulere det spanske formandskab for, at udformningen af en fælles asyl- og indvandringspolitik sættes i højsædet i Sevilla. Det er der behov for, da Europa med sin aldrende befolkning ikke har grund til at bekæmpe indvandrerne, men derimod kontrolleret integrere dem som nye europæere.

Terrón i Cusí (PSE).
Hr. formand for Rådet, jeg vil minde Dem om, at dette - det ved De uden tvivl - er Europa-Parlamentet. Og jeg siger det til Dem, fordi Parlamentet kender Tampere-dagsordenen, vi ved, hvad der blev besluttet der. Jeg vil minde Dem om det, fordi det ikke stemmer helt overens med det, som De har sagt til os.
Der var fire blokke i Tampere-dagsordenen, hvad angår fælles forvaltning af indvandring. Den ene var familiesammenføring. Rådet har allerede afvist et forslag. Der er et andet, som er på Parlamentets dagsorden, men ikke på Rådets.
En politik for håndtering af migrationsstrømme, en politik for etablering af kanaler til lovlig indvandring, der er klar og gennemsigtig og ikke drukner i et hav af bureaukrati på grund af 15 forskellige lovgivninger. Der er et forslag fra Kommissionen, Parlamentet kigger på det, og det er ikke på Rådets dagsorden.
En integrationspolitik, der giver sig udslag i et forslag fra Kommissionen om at oprette en statut for indvandrere med langvarigt ophold. Det er ikke på Rådets dagsorden. Der er totalt kaos. Rådet (socialministrene) har godkendt fri bevægelighed for arbejdende indvandrere, en fri bevægelighed, som 15 nationale indvandringslove forhindrer. Det er ikke på dagsordenen for topmødet i Sevilla.
Angående udenrigsdagsordenen vil jeg sige, at vi i Tampere talte om fælles udvikling, fælles forvaltning af migrationsstrømme, og De siger til mig, at der i Sevilla er en meget lille del af dette, der vedrører den trussel, som tredjelandene vil blive udsat for. Fælles forvaltning er ikke på dagsordenen for Sevilla.
Bekæmpelsen af ulovlig indvandring, som jeg i lighed med min gruppe er helt enig i, fremstår lidt firkantet. De siger til mig, at Kommissionens plan for fælles kontrol af de ydre grænser er specielt vigtig. Det kan hverken vi eller manden på gaden forstå. Vil De diskutere det? For det ville være den første ting, der var på Rådets dagsorden.
Ikke bare det, men at de nationale regeringer i de sidste to år og otte måneder har udarbejdet nationale politikker, som er divergerende på dette område. De taler om at revidere forpligtelserne fra Tampere. Anstreng Dem ikke, det kræver ikke meget tid, i to år og otte måneder er der ikke sket nogen fremskridt på indvandringsområdet.
Som Råd er De ansvarlig for undladelsen. De er ansvarlig for ikke at føre en fællesskabspolitik, og det er meget alvorligt, hr. formand. De erstatter enigheden om løsninger med en fælles kraftløs gestikulation om problemerne. De erstatter vedtagelse af lovgivning og politikker til forvaltning af flygtningestrømme med udfærdigelse af noter og pressemeddelelser, der bidrager til at skabe en problematisk atmosfære.
De må ikke undre Dem over, at borgerne opfatter Unionen som et problem og ikke som den løsning, den burde være.

Gasòliba i Böhm (ELDR).
Hr. formand, jeg vil meget kort over for Rådets formandskab, formanden for Kommissionen og medlemmerne fremkomme med tre bemærkninger. Den første vedrører indvandring. Jeg mener, at virkeligheden burde føre til en overbevisning om, at man i Sevilla bør skabe den politik, som man har forlangt siden Tampere, og at den virkelig skal være effektiv internt, at den skal have en europæisk dimension, og at den desuden bør føre til, at der skabes og udvikles en ægte politisk dimension i Unionen, noget, der på grund af den mellemstatslige metode desværre er blevet udsat for længe.
Min anden bemærkning går ud på, at der også bør tages højde for den ydre dimension, som forårsager indvandringen, og at samarbejdsmekanismerne derfor bør styrkes og gøres meget effektivere end i dag.
Et problem, som efter min opfattelse bør løses i Sevilla, er den tydelige afstand mellem de holdninger, som Kommissionen har givet udtryk for i de seneste måneder, og Kommissionens forslag og Rådets modtagelse af dem.
Jeg mener, at netop hr. de Miguel har nævnt den betydning, som konventet tillægges. Det ville være godt at afvente konventets resultater, før man stiller en række forslag, der efter alt at dømme skaber forvirring om det område, hvorpå regeringskonferencen burde udtale sig senere.
Til sidst vil jeg gerne gøre opmærksom på, at hjemstedet for mange af EU's agenturer ikke blev fastsat i Laeken. Jeg vil gerne vide, om man agter at behandle spørgsmålet i Sevilla.

Messner (Verts/ALE).
Hr. formænd, meget kort om Kashmir-konflikten. Konflikten om en af de smukkeste højregioner i verden må nu løses, og det på længere sigt. Det er i dag mere nødvendigt og samtidig mere ønskeligt end nogensinde, at vi finder en løsning her, men denne dialog mellem Indien og Pakistan kan kun komme i gang, hvis alle udenforstående - EU, USA, Rusland og FN - møder begge lande og i samme øjenhøjde.
Kashmir-konfliktens sprængfarlighed, der baserer på historiske kendsgerninger - tre krige i området allerede, terror, propaganda, oppisket nationalisme og al-Qaeda - kan være katastrofal, men den kan også modereres med moderate lokale kræfters hjælp og en politik udefra, som viser respekt for begge parter. Jeg advarer - og det er meget vigtigt i dag, navnlig efter Afghanistan-krigen - mod ensidig påvirkning.

Tannock (PPE-DE).
Hr. formand, vi lever på et afgørende tidspunkt for europæiske og internationale anliggender. Min delegation vil stærkt tilslutte sig udvidelsesprocessen, selv om det er som en del af den institutionelle reformproces, der skal føre os frem til vores erklærede mål om et større, løsere organiseret Europa og en afvikling af den fælles landbrugspolitik og fiskeripolitik. Vi mener også, at de central- og østeuropæiske lande efter at de har afkastet den sovjetdominerede kommunismes åg, som vi i Vesten ikke kunne beskytte dem imod, og som vi kun kan tilbyde soning for ved at byde dem velkommen tilbage i familien af europæiske nationer, ikke simpelthen ønsker at se opbygningen af endnu en superstat ledet fra Bruxelles. Vi glæder os også over tilnærmelsen mellem NATO og Rusland, der nu har en fælles dagsorden med EU om bekæmpelse af den globale terrorisme og det mål at blive til en reel markedsøkonomi som medlem af WTO og i fred med sine europæiske naboer. Vi støtter stærkt en ansvarlig holdning til vores miljø.
Men vi har en række problemer med beslutningsforslaget, der går fra vores modstand mod Nice-traktaten som en forudsætning for udvidelse til afvisning af en fælles asyl- og indvandringspolitik, som vi mener er et prærogativ for medlemsstaterne, selv om de stærkt støtter bilateralt samarbejde med henblik på at sikre vores grænsers integritet. Vi er stadig dybt skeptiske over for idéen om, at fælles bevogtning af de europæiske grænser skulle kunne virke i praksis, og vi går imod princippet om den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik, både fordi den er udtryk for overflødigt dobbeltarbejde, og fordi den vil tjene til at løsgøre Europa fra fællesskabet med USA inden for NATO.
Vi mener også, at der er fare for, at Den Internationale Straffedomstol vil blive brugt til at gøre politisk skade på dem, der er fjendtlige over for vores amerikanske allierede. Men vi glæder os over opfordringen til mådehold og over nedtrapningen af konflikten mellem Indien og Pakistan i striden om Kashmir og ser opmuntrende tegn på, at præsident Musharraf endelig har lyttet til opfordringerne til at lægge bånd på de islamiske terrorister, som hans regime indtil for ganske nylig støttede, terrorister, der i den senere tid har begået grusomheder mod civile i Jamu og Kashmir og endog mod det indiske Parlament. Vi bør arrestere og udlevere dem, der begår den slags handlinger, til Indien, så de kan blive stillet for retten og dømt. Ikke desto mindre ønsker vi alle topmødedeltagerne i Sevilla alt muligt held og lykke med de udfordringer, der ligger forude.

Sakellariou (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, jeg vil udelukkende tale om konflikten mellem Indien og Pakistan. Hr. rådsformand, De har i Deres redegørelse med rette henvist til, at konflikten udgør en destabilisering og en trussel mod hele regionen. Denne bekymring over den store fare har gjort, at vi, der er ansvarlige for udenrigspolitikken, fra næsten alle grupper har kunnet blive enige om et fælles standpunkt, som er indeholdt i beslutningen vedrørende Sevilla. I denne beslutning forlanger vi, at begge stater gør sig alle mulige bestræbelser for at bidrage til en afspænding af situationen, så der så hurtigt som muligt findes frem til en konstruktiv dialog mellem de to stater, der kan føre til en løsning på konflikten. At begge sider har et ansvar for en deeskalation af konflikten, er klart. Derfor bifalder jeg de foranstaltninger, som Indien har truffet i de seneste dage, nemlig for det første at ophæve overflyvningsforbuddet for pakistanske fly og for det andet at udsende en højtstående kommissær til Islamabad og endelig at beordre sine krigsskibe tilbage i havn.
Vi forventer også, at præsident Musharraf fortsætter sine bestræbelser på at stoppe infiltreringen af terrorister hen over kontrollinjen i Kashmir og forstærker dem væsentligt. Hvis han holder de løfter, som han gav i sin tale den 12. januar 2002, er der taget et stort skridt i retning af en løsning på konflikten. For få uger siden var jeg i Kashmir og ved kontrollinjen på en indisk post i 3.400 meters højde. Derfor ved jeg, hvad jeg taler om. En effektiv bekæmpelse af terrorisme kan egentlig kun ske på pakistansk side. Pakistan har ansvaret for ikke kun at opsnappe terroristerne før grænsen, men også for at straffe dem og sætte dem ud af spillet.
Et sidste punkt, som spiller en særlig rolle i hele problematikken, er styrkelsen af demokratiet. Indien er et demokratisk land, og vi håber det samme for Pakistan, når der bliver afholdt frie valg til efteråret, som udmønter sig i en demokratisk regering.

Bautista Ojeda (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. de Miguel, nu da vi næsten er et lille sluttet selskab, og i det endeløse minut, jeg har fået tildelt, vil jeg ikke tale til Dem om indvandring. I dag synes det, som om alt det, De fortalte vores generation om, hvor gode indvandrerne var, ikke gælder indvandrerne i dag.
Nu hvor vi taler om at befale, De befaler så meget ved dekret, vil jeg bede Dem om at anmode hr. Aznar om at overføre al den styrke, som hans regeringsførelse i Spanien omfatter, hertil, hvor tingene besluttes, så det forslag til reform af den fælles fiskeripolitik, som kommissærkollegiet har vedtaget, ikke bliver gennemført, for det vil sende den allerede udpinte spanske fiskerflåde ned på havets bund.
Sørg for, at Deres partifælle, hr. Fischler, der er ven med landmændene og fiskerne i Syd, ikke får trumfet sin vilje igennem. Lad være med at invitere ham til Madrid - der er ingen fiskere, ingen auktioner og ingen isfabrikker - inviter ham til Barbate, til Isla Cristina, hvor der er fiskere. Lad ham se resultatet af hans uheldsvangre forhandling med Marokko, og lad ham forestille sig, hvad der vil ske med disse europæiske borgere, hvis hans forslag bliver gennemført. Hvis De ikke gør det, vil den slagkraft, som De udviser med Deres politik der, gavne meget lidt, når tingene bliver besluttet her. Hvis De er i stand til at fremme en klar holdning imod dette fiskeriforslag under Rådet i Sevilla, vil De for mig have reddet det spanske formandskab.

Tajani (PPE-DE).
Hr. formand, Det Europæiske Råd i Sevilla skal endnu en gang tage spørgsmålet op om EU's politiske rolle. Selv i dag modsvares EU's store økonomiske indflydelse desværre ikke af en lige så effektiv politisk indsats på den internationale scene. Begivenhederne i Mellemøsten er blot det seneste tilfælde, hvor det ikke er lykkedes EU at spille en hovedrolle i fredsindsatsen.
Selv om vi stadig er langt fra målsætningen om et politisk stærkt Europa, skal det dog siges, at det spanske formandskab har fået os til at gøre nogle fremskridt. Ministerpræsident Aznars udtalelser om den indsats, vi alle sammen skal gøre for at tage det meget vanskelige spørgsmål op om den illegale indvandring, bekræfter ønsket om et EU med en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik.
Indvandringsspørgsmålet skal tages op på en seriøs, beslutsom og ikke demagogisk måde, og her skal man ikke mindst lade være med at lægge skjul på problemets betydning, sådan som det alt ofte har været tilfældet. Der er i stadig større grad behov for en fælles kontrol af EU's grænser, og der skal oprettes et fælles grænsepoliti - dette forslag, som den italienske regering har stillet, blev godkendt, og jeg tror også, at det er kommissær Vitorinos holdning - men det er ligeledes nødvendigt, at vi deler udgifterne til begrænsningen af indvandringsstrømmene i Europa. Det er dog ikke alt. Kommissionsformand Prodi har nemlig ret i, at det er nødvendigt at fjerne årsagerne til den ukontrollerede indvandring. Vi skal fremme et samarbejde, som virkelig hjælper befolkningerne og ikke de lokale diktatorer, sådan som det alt for ofte har været tilfældet. Og vi skal gøre en indsats for at reducere gælden, hvilket man også mindede om i forbindelse med FAO-topmødet, der finder sted i Rom i disse dage. Vi kan dog ikke undvære en lovgivning, som forener stringens med solidaritet, og det kan vi opnå ved at regulere indvandringsstrømmene og med stor respekt tage imod dem, der ønsker at arbejde i Europa, men afvise dem, der kommer for at organisere ulovlige aktiviteter, som alt for ofte er kriminelle, og som undertiden har forbindelse til terrorismen. Det er, hvad de europæiske borgere beder os om. Jeg er overbevist om, at mødet i Sevilla giver dem det svar, de venter på.

Gill (PSE).
Hr. formand, jeg glæder mig også over udtalelsen i Sevilla-erklæringen om Indien og Pakistan. Det er af afgørende betydning, at Europa påtager sig et ansvar og tager initiativ til at løse krisen i denne region og ikke bare overlader fredsbestræbelserne til USA og Rusland, i særdeleshed eftersom nogle medlemmer af Parlamentet har stærke historiske bånd til denne region. Jeg mener også, at det er af afgørende betydning for udviklingen af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, at EU spiller en vigtig rolle.
Jeg er helt enig i Rådets udtalelse om truslen mod hele regionen, ja, hele verden, fra en atomar konflikt. Hr. Prodi har ret, når han siger, at vi har langt større muligheder for at påvirke situationen positivt, før en konflikt bryder ud end efter. Jeg tilslutter mig fuldt ud de seneste dages initiativer både fra Indien og Pakistan til at søge en fredelig løsning på konflikten i Kashmir. Det må vi støtte.
Men til trods for den reducerede spænding i øjeblikket fortsætter træfningerne langs grænsen. Der kommer stadig større tabstal. Så jo hurtigere nedtrapningen finder sted, jo bedre. Det er af afgørende betydning, at de diplomatiske forbindelser og transportforbindelserne mellem de to lande bliver genoprettet. Bilaterale drøftelser mellem de to parter må finde sted så snart som muligt. Selv om krigen synes at være afværget i øjeblikket, kan spændingen let stige igen, særlig omkring valgene i den indiske del af Kashmir i september.
Hvad det angår, er det af afgørende betydning, at disse valg kan påvises at være frie og retfærdige. Men vi må sikre, at kampen om Kashmirs territorium bliver stoppet permanent. Det var en jagt på nye landområder, der udløste Anden Verdenskrig, og det er nødvendigt, at den løsning, man søgte i det spørgsmål, også anvendes i denne sag. Ligesom man anvendte handel til at forhindre konflikter, da Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab blev grundlagt, er det afgørende at overveje sådanne midler som en fredelig måde til at holde spændingerne på et permanent lavt niveau. De to landes bruttonationalprodukt er meget lavt, og fattigdom er fortsat et væsentligt problem. Til trods for positive bestræbelser i den senere tid er det kun halvdelen af befolkningen i regionen, der kan læse og skrive, hvilket er en væsentlig hindring for økonomisk vækst. Det er af afgørende betydning, at EU sætter den globale sikkerhed i højsædet via et program til bekæmpelse af fattigdommen.
Det meget vigtige budskab er helt klart. Krig kan aldrig blive en løsning på situationer som denne. Enhver handling må være af økonomisk eller humanitær art med positive initiativer til at løse op for den højspændte situation. Lad os nu koncentrere os om befolkningen.

Maij-Weggen (PPE-DE).
Hr. formand, tak til Rådet for dets redegørelse og tak til formanden for Kommissionen for hans bidrag. Jeg vil fremsætte nogle bemærkninger om reformerne i Rådet og om problemet med de illegale. Hvad angår reformer i Rådet, forekommer det mig, at tre ting er meget vigtige. Det er forbedringen og opvurderingen af Rådet (almindelige anliggender), det er forbedringen af procedurerne for beslutningstagning og frem for alt åbne møder i Rådet i forbindelse med lovgivning.
Opdelingen af Rådet (almindelige anliggender) forekommer mig absolut ønskelig, først og fremmest fordi rådene af fagministre har tiltaget sig alt for stor magt, og fordi Rådet (almindelige anliggender) synes at have mistet sin koordinerende opgave. Måske kan det også hjælpe, hvis regeringsmedlemmer, der er ansvarlige for europæiske anliggender, i alle medlemsstater får ministertitel, således at de står på lige fod med de fleste fagministre. Det gør de pågældende ministres koordinerende rolle lettere både i deres eget land og i Rådet.
Hvad angår procedurerne for beslutningstagning, vil jeg gerne råde Rådet til at se nærmere på de 34 typer af beslutninger for at undersøge, om der på dette område kan saneres i Rådet uden at ændre traktaten. Beslutningstagningen er nu fuldstændig uigennemsigtig, og beslutningernes rækkevidde er utydelig. En aktion for at forenkle disse og fremme gennemsigtigheden ville være overordentlig ønskelig.
Hvad gennemsigtigheden angår, tror jeg, at det kunne være en meget vigtig fornyelse uden en traktatændring at skabe åbenhed omkring beslutningstagningen om europæisk lovgivning. Det hører med til demokratiets fundamentale regler, at en lovgivningsmyndighed vedtager lovgivning offentligt. Ministerrådet er et af de få organer i verden, som ikke gør dette, og det kan da virkelig ikke længere gå an. En beslutning om at gøre de dele af Rådets arbejde, som har at gøre med lovgivning, offentlige er således absolut ønskelig.
Til sidst har jeg lige en bemærkning om illegalitet. Jeg synes, det er udmærket, at der kommer europæisk grænsepoliti, men måske kunne man også overveje igen at gøre lufthavnene til ydre grænser. I øjeblikket kontrolleres der alligevel i alle lufthavne på grund af sikkerheden, og så er det nemt også at vise passet. Det er måske at bande i kirken, hr. formand, men jeg synes, at problemet med de illegale i Europa skal løses, og det kunne være et forsøg på at løse det, hvis lufthavnene igen gøres lukkede. Jeg har for øvrigt altid været imod, at lufthavnene blev gjort åbne.

Carrilho (PSE).
De herrer formænd for de europæiske institutioner, kære kolleger, vi må allerførst give udtryk for vores støtte til den intense aktivitet, som EU har udfoldet sammen med USA, Rusland og FN for at undgå en krig mellem Indien og Pakistan.
Jeg havde lejlighed til at besøge området for nogle uger siden, og på basis af den kontakt, som jeg har opretholdt med begge parter som medlem af Parlamentets delegation til Sydasien, kan jeg sige, at der ud over den spænding, som helt tydeligt eksisterer, også er en klar vilje til fred. Det er rigtigt, at disse to store lande allerede har været i krig med hinanden tre gange: to gange om Kashmir og en gang om Bangladesh. Nu drejer det sig imidlertid ikke blot, undskyld udtrykket, om endnu en krig, for begge lande besidder kernevåben og evne til at anvende dem. Som hr. minister Ramón de Miguel har sagt det, kan man ikke udelukke, at en militær konflikt eskalerer.
Det er derfor med store forhåbninger, at vi har iagttaget de seneste dages positive udvikling. Det gælder dels den pakistanske præsidents løfte om at standse infiltreringer over våbenstilstandslinjen, dels Indiens beslutning om at genåbne sit luftrum for civil pakistansk lufttrafik, genoptage den diplomatiske repræsentation og trække krigsskibe tilbage fra Det Arabiske Hav. Tirsdagens efterretninger fra USA, der forbinder den terrorist, som planlagde fremstilling af et nukleart våben, med kredse i Pakistan, tvinger os til et fortsat højt niveau af agtpågivenhed om, hvad der sker i området.
Verden kan kun vinde med et EU, der er mere aktivt på den internationale scene. Hvis dette skal blive muligt, må vi ikke mindst forbedre samordningen af vores udenrigs- og forsvarspolitiske indsats og komme videre i retning af et fælles diplomati. Kun på den måde kan EU for alvor spille en rolle i forebyggelsen af konflikter i verden.

Pirker (PPE-DE).
Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, hr. formand for Rådet, EU's borgere har krav på sikkerhed, og de har indset, at EU skal løfte en afgørende opgave her. De har også indset, at intern sikkerhed er forudsætningen for stabilitet og økonomisk udvikling i EU. De har ved de seneste valg også vist, at de, der benægter dette behov, og som ikke er villige til at iværksætte egnede foranstaltninger, ikke bliver genvalgt.
Jeg takker kommissionsformand Prodi, som fandt meget klare ord i dag. Jeg bifalder og støtter eftertrykkeligt de spanske initiativer, der skal tages på topmødet i Sevilla.
Ministerpræsident Aznar har ment, at indvandringen er et nøgleproblem, og han har ret. Men det vi forventer er differentierede foranstaltninger i forbindelse med indvandringen. Vi forventer os tiltag til fremskyndelse af sagsbehandlingen i asylsager, tiltag til integrering af de anerkendte flygtninge, men på den anden side også tiltag for en kontrolleret, en begrænset tilvandring i overensstemmelse med de enkelte medlemsstaters muligheder og nødvendigheder. Vi forventer også en pakke af foranstaltninger for midlertidig optagelse af krigsflygtninge.
Pakken med foranstaltninger mod illegal indvandring og menneskesmugling hilser vi særlig velkommen, og her navnlig de initiativer, som De vil tage for at oprette et europæisk grænsepoliti til opgaver i de særlige risikozoner ved vores nuværende og de kommende ydre grænser.
Desuden bifalder jeg samarbejdet med oprindelseslandene for indvandring, hjælpen til politisk og økonomisk stabilisering, aftalerne om tilbagetagelse og også sanktionerne mod de lande, som ikke er villige til at beskytte deres grænser og sågar fremmer illegal udvandring.
At der hidtil er blevet lovet og taget initiativ til meget, men realiseret meget lidt, skyldes ikke formandskabet, men i langt højere grad de enkelte medlemsstater og deres nationale fjendskaber.
Jeg opfordrer Dem til og anmoder Dem indtrængende om følgende: Læg pres på topmødet i Sevilla, navnlig med hensyn til foranstaltninger vedrørende indvandring, så de bliver realiseret. De har Europa-Parlamentets fulde opbakning!

De Rossa (PSE).
Hr. formand, jeg glæder mig over henvisningen til Nice-traktaten i punkt 6 i det fælles beslutningsforslag. Det er en vigtig bekræftelse fra Parlamentet på, at Nice er nødvendig for at lette en heldig udvidelsesproces.
Jeg vil gerne tale direkte til den spanske rådsformand om dette punkt. Det Europæiske Råd i Sevilla er vigtigt af mange grunde, som skitseret i vores beslutninger her i dag. Men uden Nice som et skridt på vejen vil meget af dette være forgæves. Vi må derfor sikre, at konklusionerne fra Sevilla i det mindste indeholder en erklæring om, at Nice på ingen måde modificerer den irske politik om militær neutralitet, som i øjeblikket er defineret som ikke-medlemskab af de gensidige forsvarspagter. Jeg vil også opfordre til, at denne erklæring bliver accepteret som en protokol til de næste traktatforandringer i 2004.
Jeg ved, at Nice ikke påvirker den irske neutralitet. Men der er blevet skabt betydelig bekymring i Irland ved uansvarlige skræmmekampagner om dette spørgsmål fra folk, der er fundamentalt imod europæisk integration, folk som min kollega her i Parlamentet, fru McKenna fra De Grønne, og de etniske nationalister i Sinn Fein i Irland. Bestemmelserne i Nice-traktaten er en del af de grundlæggende regler, som ansøgerlandene forhandler deres medlemskab af Unionen ud fra. Det, at Irland indtil nu ikke har ratificeret disse grundlæggende regler, tjener kun til at forstærke følelsen af afstandtagen fra EU i ansøgerlandene, til skade for alle europæere.
Det bekymrer mig også, at nogle medlemsstater spiller for galleriet, idet de modsætter sig de nødvendige budgetmæssige forpligtelser, der kan sikre en gunstig udvikling af ansøgerlandenes økonomier. Den brede offentlighed forstår ikke de taktiske manøvrer bag disse slag. Hvad de ser, er en femørespolitik drevet af en kræmmermentalitet snarere end den statsmandskunst, vores borgere skriger på. Hvis Sevilla viser nogen generøsitet fra vores politiske lederes side, vil borgerne på deres side leve op til denne generøsitet.

Cushnahan (PPE-DE).
Hr. formand, som hr. De Rossa har påpeget, forventes det, at man på Sevilla-topmødet vil drøfte afholdelsen af endnu en irsk folkeafstemning om Nice-traktaten. Et sådant skridt, som ville være meget beklageligt, ville have været unødvendigt, hvis de etablerede politikere i Irland havde bestræbt sig på at overtale vælgerne til at ratificere den. I stedet kunne en meget uensartet koalition udnytte de grundløse bekymringer, hvilket førte til afvisning og til, at Irlands position inden for EU led stor skade, samtidig med at vores forhold til ansøgerlandene blev skadet.
Det er muligt at få held med ratifikationen, men kun hvis man gør en stor indsats i kampagnen for et ja. Vores opgave bliver ikke lettere af, at vi anmoder vælgerne om at omstøde en afgørelse, de allerede har truffet. Derudover er modstanderne af traktaten blevet styrket af deres succes ved det irske parlamentsvalg for nylig.
Ansvaret for at sikre et heldigt udfald ved den anden folkeafstemning påhviler Irlands proeuropæiske partier og arbejdsmarkedets parter. Men det største ansvar hviler på den irske regering. Dens opgave bliver gjort uendelig meget vanskeligere, når dens vigtigste talsmand i EU-Konventet, den tidligere kommissær Ray MacSharry, yderst skuffende har gjort det helt klart, at hans regering har trukket en streg i sandet med hensyn til fremtidig europæisk integration. Dens holdning - at sige "hertil og ikke længere" - flytter den tæt hen imod den britiske holdning til Europa, der lægger større vægt på frihandelsområdet end på at tilstræbe en politisk union.
Jeg vil gerne benytte denne lejlighed til at advare den irske regering om, at den er inde på en meget farlig kurs. Opportunistiske euroskeptiske holdninger hos nogle af dens ledende medlemmer virkede til fordel for dem, der var imod Nice-traktaten og bidrog til, at den blev forkastet. Det hjælper ikke, at en ledende euroskeptiker er blevet forfremmet til en plads i kabinettet. At lefle for de samme fordomme en gang til kan udmærket resultere i endnu en fiasko og følgelig efterlade Irland halvt løsrevet fra sine partnere i EU, og det ville være katastrofalt.

Méndez de Vigo (PPE-DE).
Hr. formand, hvis nogle af de indbudte på tilhørerpladserne, som er sammen med os i dag, havde overværet den forhandling, der fandt sted her i Parlamentet i marts, ville de ikke forstå noget som helst, for i dag har venstrefløjen kritiseret Barcelona-processen meget, selv om vi i marts, da vi evaluerede det Råd, stemte for en beslutning, der var meget positiv. Jeg vil gøre opmærksom på, at man ikke kan gå imod akterne selv, og at det, der var godt for tre måneder siden, ikke kan være skidt i dag.
Min anden overvejelse vedrører indvandringsspørgsmålet. Jeg mener, at formandskabet har udmærket sig ved noget meget vigtigt i politik, nemlig fleksibilitet. Indvandring var ikke en af det spanske formandskabs prioriteter, men det har set, at det er en af borgernes prioriteter i øjeblikket, og det har derfor taget indvandring med på dagsordenen. Og desuden er det rigtigt, at der er mange sager, som i lang tid har været blokeret i Rådet. Jeg synes, at man i stedet for at kritisere denne inddragelse burde bifalde, at der gøres forsøg på at gøre fremskridt på alle de områder.
Men der er et sidste spørgsmål, som hr. Poettering har bragt på bane, som efter min mening er yderst vigtigt, og som der måske ikke er blevet talt nok om, og det er blokeringen af udvidelsen. Vi har i lang tid med Parlamentet i spidsen anmodet om, at udvidelsen gennemføres inden for nogle bestemte tidsfrister, og nu er der lige pludselig nogle medlemsstater, nogle medlemsstaters ledere, der først vil have iværksat visse ændringer af den fælles landbrugspolitik f.eks., som vil forhindre, at udvidelsen kan finde sted inden for de frister.
Derfor vil jeg i Parlamentets konstruktive ånd anmode vores venner på venstrefløjen om at tale med hr. Schröder, hr. Persson og hr. Blair for at sikre, at vi ikke lægger hindringer i vejen for udvidelsen og kan gennemføre den, når vi ønsker det.
De Miguel
Hr. formand, jeg vil være meget kortfattet - for det første på grund af den begrænsede tid og for det andet, fordi det ville være næsten umuligt at svare indgående på alle indlæg - men jeg vil sige - og dermed svare medlemmer som hr. Poettering, der har sagt, at vi vil vurdere det spanske formandskab, efter at vi har set, hvad der sker i Sevilla - at formandskabet ikke kun eksisterer, når der er et Råd, men fra den 1. januar til den 30. juni. Der er gået mange dage, der er stadig mange dage tilbage, og vi vil gøre mange ting.
Vi har følgende forkvaklede opfattelse: Det synes, som om Unionen afhænger af et enkelt lands vilje. Unionens formandskab er det ansvar, som et land har for at koordinere Unionens aktiviteter, ikke for at gøre alt det, som Unionen skal gøre, for det er Unionen, der gør tingene. Der er noget andet, som ikke bliver understreget nok: Resultaterne af et formandskab - og til syvende og sidst er et formandskab en periode - er resultaterne af en god interinstitutionel aftale. Rådet kan ikke gøre noget uden Kommissionens støtte og initiativer, og Kommissionen og Rådet kan ikke gøre noget uden Parlamentets støtte. Jeg mener, at formandskabet i disse seks måneder - det vil jeg understrege - har fået uvurderlig støtte af Europa-Kommissionen hele tiden, og det gør det fortsat. Takket være Europa-Kommissionens indsats - og dens initiativret, som har givet den mulighed for at stille forslag - har vi kunnet løse mange problemer og gøre mange ting. Inden for proceduren med fælles beslutningstagning og Parlamentets lovgivningsopgaver er der også sket virkelig store fremskridt, som ikke kan ignoreres. Under den foregående mødeperiode vedtog man her - uden forligsprocedure og for første gang i historien takket være Parlamentets indsats - rammeprogrammet for forskning og udvikling, ligesom statutten for Europa-Parlamentets valgsystem, der har været blokeret i flere år, vil blive vedtaget i dag takket være Parlamentets og formandskabets fælles indsats.
Jeg vil naturligvis ikke gøre status over det spanske formandskab, for det vil rådsformanden gøre på det plenarmøde, der finder sted den 2. juli med netop det formål. Der kan hr. Nogueira, som er så interesseret i at se den spanske ministerpræsident, få opfyldt sit ønske. Den 2. juli kl. 10 om formiddagen er De indkaldt til at give møde her, hr. Nogueira, for rådsformanden vil først redegøre for resultatet af formandskabet, når det er afsluttet, og det gør det søndag den 30. juni.
Nu taler vi om Rådet i Sevilla, og der er en ting, som jeg gerne vil slå fast. Formanden for Gruppen for Det Europæiske Folkeparti - og andre medlemmer som hr. Swoboda - er bekymrede over det interinstitutionelle samarbejde. For det første vil jeg sige til ham, at der ikke kunne gøres en større indsats i dette halvår end den, som Rådet og Kommissionen har gjort for at opnå en interinstitutionel aftale. Desuden eksisterer den aftale allerede, og jeg ved ikke, hvorfor spørgsmålet bliver rejst igen. Vi har haft et møde, hvor de tre institutioner blev enige om at oprette en gruppe på højt plan vedrørende interinstitutionelt samarbejde med tre niveauer: politisk på højeste plan (formænd), politisk på næsthøjeste plan (kommissærer, ministre og udvalgsformænd) og teknisk (generalsekretærer for de tre institutioner og ambassadør/fast repræsentant). Det er allerede oprettet. Hvem drager det i tvivl?
Jeg skal naturligvis ikke røbe Rådets konklusioner, for det er ikke min opgave, men jeg opfordrer medlemmerne af Parlamentet til at læse dem, og når de har gjort det, kan vi tale sammen igen. Den 2. juli vil De få lejlighed til at spørge hr. Aznar, om den forpligtelse virkelig er blevet opfyldt. Jeg forstår ikke, hvorfor der er forespørgsler her, når tingene er forløbet i henhold til de forpligtelser, vi har påtaget os. Jeg skal minde Dem om, at der i februar var et møde her mellem kommissionsformand Prodi, rådsformand Aznar og parlamentsformand Cox, hvor beslutningen blev truffet. Jeg ved ikke, hvorfor spørgsmålet bliver rejst nu igen. Spørgsmålet om better regulation er helt integreret i det interinstitutionelle samarbejde, som vi forsøger at gennemføre.
Hvad angår den øvrige kritik fra Den Socialdemokratiske Gruppe, mener jeg, at syndromet om at ønske at bringe modsætningerne i den interne politik op i Europa-Parlamentet er meget dårligt. Derfor vil jeg ikke deltage i den fægtekamp, der går ud på at se, hvem der gør det godt, og hvem der gør det dårligt. Jeg vil ikke svare, for jeg mener, at det spanske formandskab har gjort, hvad det kunne, og at dets resultater er tilstrækkeligt tilfredsstillende, og især at vi gør status over det spanske formandskab den 2. juli.
Hvad angår andre emner for Rådet som udvidelsen, vil vi få lejlighed til at tale indgående om den i eftermiddag. Jeg vil sige, at vi i går afsluttede de sidste tiltrædelseskonferencer på ministerplan i Luxembourg, bortset fra endnu en på stedfortræderplan, som finder sted inden månedens udgang. Status er, at der i dette halvår er blevet lukket 87 forhandlingskapitler. Ud af 31 kapitler har de fleste af medlemsstaterne lukket mellem 26 og 29 kapitler i gennemsnit. Det vil sige, at det danske formandskab får til opgave at lukke gennemsnitligt 2-3 kapitler. Forhandlingsplanen er overholdt, og det eneste, der endnu mangler at blive indgået aftale om - og jeg håber, at det kan ske inden Det Europæiske Råd i Sevilla - er den fælles holdning om landbrug. Vi ved allerede, hvorfor den fælles holdning ikke er vedtaget. Der er en gruppe lande, som tilsyneladende ikke kender principperne for EU's acquis og skelner mellem to grupper af lande - lande, der modtager direkte betalinger, og lande, der ikke gør det - og derved forskelsbehandler de ansøgerlandene voldsomt og udnytter situationen til at tage udvidelsen som gidsel for at opnå deres mål i reformen af en bestemt fælles politik. Hvis de lande ikke husker det, de bør huske, må de tage ansvaret for at have forsinket udvidelsen, og de må stå til regnskab over for Parlamentet, over for deres respektive offentlige meninger og over for ansøgerlandene. Hvad angår udvidelsen, vil jeg derfor blot tilføje, at Det Europæiske Råd i Sevilla udelukkende skal begynde at tale om, at konstatere, at den tekniske forhandlingsplan er afsluttet, og udarbejde det overordnede politiske forløb: Hvad man vil gøre, efter at forhandlingerne er afsluttet, hvordan scenariet vil se ud i 2003, hvordan man vil undertegne traktaten, hvordan man vil gennemføre ratifikationerne, hvordan man vil inddrage de nye ansøgerlande i regeringskonferencen, og hvordan de skal deltage i valget til Europa-Parlamentet. Det er den politiske forhandlingsplan, som Det Europæiske Råd i Sevilla skal udarbejde, den tekniske er afsluttet. De kan godt tage det roligt, for med Rådets indsats og Kommissionens uvurderlige støtte har det spanske formandskab kunnet gennemføre mandatet fra Det Europæiske Råd og Parlamentet.
Reformen af Rådet har tydeligvis to sider: en udøvende og en lovgivende. Den lovgivende skal være mere åben - det er vi helt enige i - og reformerne af Rådet går netop i den retning. Også i retning af at gøre det mere effektivt, at adskille Rådet (almindelige anliggender) og Rådet (eksterne anliggender), at nedbringe antallet af Råd i forskellige sammensætninger, at lave en bedre metode til forberedelse af Europæiske Råd, at indskrænke De Europæiske Råds apparat og gøre det effektivere og mindre, at udarbejde et system for konklusioner, som ikke kræver en endeløs debat om ubetydelige småting osv. Det er alt sammen interne reformer, som Rådet kan gennemføre, og som går i retning af åbenhed, men som på ingen måde kompromitterer noget af det, som primærretten omfatter, for det hører ind under regeringskonferencens kompetenceområde.
Jeg vil ikke blive ved med at fremhæve de økonomiske emner. Der er et emne, som jeg ikke har talt om, fordi det blev behandlet her i Parlamentet i går, nemlig topmødet i Johannesburg og bæredygtig udvikling. Vi er meget bevidste om, at forberedelseskonferencen på Bali var en fiasko, og vi ønsker, at Det Europæiske Råd i Sevilla udstikker nogle klare retningslinjer for at bekræfte EU's fremtrædende position på de vigtigste områder for Johannesburg, som er udviklingsbistand, miljøbeskyttelse og bæredygtig udvikling. Under det spanske formandskab har Unionen ratificeret Kyoto-protokollen, og den har opnået et tilsagn i Monterrey om finansiering af udvikling, der i virkeligheden er et tilsagn, hvor vi har formået at forene alles vilje, og hvor hele den udviklede verden har forpligtet sig til at forøge sin udviklingsbistand. Jeg mener, at vi med de to elementer kan tage til Johannesburg i forvisning om, at vi tilhører den gruppe lande, der på verdensplan fører an i alle de store spørgsmål om bæredygtig udvikling. Derfor vil Det Europæiske Råd også fremkomme med tilkendegivelser i den retning.
Jeg vil ligeledes sige til hr. De Rossa, at Det Europæiske Råd vil udtale sig om det særlige problem, som han har nævnt, om en erklæring, der kan hjælpe Irland med at få en bedre præsentation og større sikkerhed for landets borgere forud for ratificeringen af Nice-traktaten. Det emne vil blive behandlet, og vi håber at kunne offentliggøre en erklæring, som er så positiv som muligt, netop på det område, som hr. De Rossa har nævnt.
Ud over alle disse emner er der andre udenrigspolitiske emner, som vi allerede har talt om. Jeg har noteret mig indlæggene, navnlig de indlæg, der vedrører konflikten mellem Indien og Pakistan. Jeg bekræfter, at Det Europæiske Råd agter at behandle det spørgsmål og sende et budskab, der er så utvetydigt og konstruktivt som muligt, og jeg tror, at det er næsten umuligt at analysere alle de ting, som vil blive behandlet på Rådet, men jeg mener, at dette Råd bliver det afsluttende punktum for en periode på seks måneder, der har været usædvanligt intens.
Jeg har ikke talt om indvandring og asyl, men jeg vil gerne sige - for jeg kan ikke slutte uden at tale om dette emne, som er blevet nævnt af mange - at jeg tror, at det er den ulovlige indvandring, der bekymrer alle de europæiske offentlige meninger, ikke den lovlige indvandring, for den har sine kanaler, og millioner af indvandrere har allerede slået sig ned i Europa, som altid har været åbent for modtagelse og asyl. Det, der skaber alvorlige vanskeligheder for det europæiske samfund, er strømmen af ulovlige indvandrere, som, netop fordi de er ulovlige, er udstødte, er uden for loven, og dermed bliver udnyttet og udsat for lidelser, hvilket naturligvis er uacceptabelt i vores samfund. Derfor skal vi kæmpe imod det.
Tampere-programmet findes, og hvis visse dele af det ikke er blevet gennemført, er det, fordi de ikke har kunnet gennemføres mellem 1999 og 2002. Er det Rådets ansvar? Ja, det vil det være, men det er ikke det nuværende formandskabs ansvar, det er et ansvar, der har hobet sig op i løbet af mange andre formandskaber.
Det burde lovprises og ikke kritiseres, at dette formandskab ønsker at tage Tampere-programmet op og siger "lad os gøre det én gang for alle". Jeg mener altså, at dette spørgsmål, ligesom alle andre spørgsmål om ulovlig indvandring, foruroliger det europæiske samfund i dag, og derfor er det logisk, at stats- og regeringscheferne behandler dem i hele deres dimension. Det er naturligvis en helt offentlig dimension, for der er forslag fra Kommissionen, og desuden kan jeg fortælle, at Rådet (retlige og indre anliggender) holder møde i morgen og i overmorgen og vil behandle alle disse spørgsmål. Rådene er offentlige, og alle kan få kendskab til Rådenes dagsordener. Derfor mener jeg ikke, at der er nogen skjult dagsorden for asyl og indvandring og alle de emner, som vil blive drøftet på Det Europæiske Råd i Sevilla.
Hr. formand, jeg vil blot sige til Dem, at med dette Råd afsluttes denne periode, som har været en hård og vanskelig etape. Vi håber, at konklusionerne fra Sevilla vil afspejle alt det arbejde, vi har udført, og at de vil leve op til de forventninger, som det europæiske samfund og Parlamentet har til Rådets og Kommissionens arbejde.
Prodi
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil forsøge at gøre det meget kort, for jeg kan se, at Parlamentet allerede er ved at forberede sig på afstemningen.
Jeg vil blot slå nogle væsentlige punkter fast. Det første punkt er den store enighed om udvidelsen, som vi kan se her i dag, og i den forbindelse vil jeg gerne minde om, at det er den største og vigtigste kommende opgave, som vi står over for. Det andet punkt er, at jeg glæder mig over denne forhandling, der giver os - Parlamentet, Kommissionen og Rådet - en fælles linje på mødet i Sevilla, når det gælder den institutionelle aftale og vores samarbejde om en bedre tilrettelæggelse og en bedre lovgivning.
Vores fælles ønske om at nå frem til en interinstitutionel aftale inden årets udgang er et kraftigt og afgørende bidrag til vores måde at arbejde på og er efter min mening også et bidrag til, at topmødet i Sevilla bliver en succes. Det skal understreges, at alt dette - og her vil jeg gerne berolige alle parlamentsmedlemmerne - absolut ikke griber ind i konventets arbejde. Det er noget, som vi skal gøre uden at ændre traktaterne, og det er vores pligt, for vi kommer under alle omstændigheder til at arbejde med de traktater, vi har, i mange år endnu.
Jeg vil gerne gentage, at vi skal gøre en fælles indsats med hensyn til de vigtige målsætninger, som mange af Dem var inde på i forbindelse med topmødet i Johannesburg. Det er ikke noget, som vi har sat i anden række, men jeg må sige, at vi er meget alene på disse internationale møder. Og hvis jeg skal være helt ærlig, må jeg sige til Parlamentet, at disse gentagne topmøder, som vi har deltaget i, og som burde være et udtryk for den kraftige og øgede opmærksomhed på den tredje verdens problemer, ikke har givet de forventede resultater. Også på FAO-topmødet i går var de største landes repræsentanters fravær et tydeligt bevis på, at det er nødvendigt at tage denne politik fuldstændigt op til fornyet overvejelse.
Der er selvfølgelig også nogle modsætningsforhold i EU's politik, når det gælder disse spørgsmål. Jeg vil gerne minde om nogle af de problemer, der blev understreget her i Parlamentet, f.eks. Middelhavspolitikken, vanskelighederne med at oprette en finansiel institution, som støtter udviklingen i disse områder, nemlig Euro-Middelhavsbanken, og de endnu større vanskeligheder, man støder på i forbindelse med oprettelsen af fonden for en interkulturel dialog, som er en målsætning, nogle lande ikke engang ville sætte 1 million euro af til.
Hvad indvandringen angår, er der en fantastisk enighed om de vigtigste punkter, nemlig grænsepolitiet, samarbejdet med de kommende medlemsstater om at bekæmpe den illegale indvandring samt en aktiv politik for at integrere indvandrerne og, sådan som hr. Suominen sagde, gøre dem til ægte EU-borgere. Det er den fælles målsætning, som vi alle følger.
Vi skal naturligvis huske, at det for at nå denne målsætning er vores opgave og vores pligt at kæmpe for en aktiv rolle i forbindelse med indvandrernes integration og familiesammenføringen og for endelig at få nogle retningslinjer for indvandringen, sådan som hr. Pirker sagde.
Mine damer og herrer, dette er således det arbejde, vi skal udføre i fællesskab. Og det skal vi for at nå en målsætning, som vi alle er enige i, nemlig forberedelsen af EU's udvidelse med nogle institutioner, der er egnede til denne vanskelige opgave.
Dell'Alba (NI)
Hr. formand, kære kolleger, jeg har undtagelsesvis bedt om ordet inden afstemningen, fordi den forestående afstemning vidner om god forståelse, vidner om en tilfredsstillende procedure, som Europa-Parlamentet, Budgetudvalget og Budgetkontroludvalget har gennemført sammen med Rådet og Kommissionen. Jeg vil gerne benytte lejligheden til at komplimentere min medordfører, Michiel van Hulten, for den indsats, han har ydet på vegne af Budgetkontroludvalget, ligesom jeg gerne vil takke hr. Wyn for den indsats, han har ydet som formand for Forligsudvalget. Jeg takker de to udvalg, som sammen med hovedordførerne har ydet en ihærdig indsats, og endelig vil jeg, for så vidt angår Parlamentet, takke disse udvalgs sekretariater. Endvidere vil jeg gerne komplimentere det spanske formandskab for den vedholdende indsats, der har ført til afslutningen af denne både vanskelige og væsentlige sag. Endelig skal der afgjort rettes en tak til fru Schreyer og Kommissionen samt Generaldirektoratet for Budget for det gode samarbejde, der har gjort det muligt at afslutte denne sag.
Betænkningen er udtryk for den enighed, der er opnået, om EU's finansforordning. Der er således tale om et væsentligt emne. Vi er nået til enighed om en løsning, som vidner om, at det er muligt at etablere et godt og loyalt samarbejde institutionerne imellem om flere interinstitutionelle anliggender. Jeg håber, det foreliggende resultat må tjene som eksempel ved løsningen af andre lige så vanskelige eller vanskeligere sager.
Lad mig om indholdet af betænkningen blot sige, at De, kære kolleger, her kan stemme for en betænkning, som gør det muligt for Europa-Parlamentet at fastholde og styrke sine beføjelser som budgetmyndighed og som den myndighed, der kan meddele decharge. Det finder jeg grund til at understrege. Det skal tilføjes, at De ved afstemningen tager stilling til en finansforordning, som er mere gennemsigtig, som omfatter forskrifter og procedurer, som er formuleret i et klart sprog og beror på åbenhed. Jeg finder således, at der er tale om et godt resultat, og jeg takker alle, der har bidraget til arbejdet.

Formanden.
Da det drejer sig om budgetproceduren, tillader jeg mig også at give ordet kort til den kommissær, som er ansvarlig for budgettet.

Schreyer
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, den nye version af finansforordningen er et af de mest omfattende og største lovværker i indeværende valgperiode. Derfor takker jeg på Kommissionens vegne for det glimrende samarbejde med Europa-Parlamentet og Rådet og i særdeleshed med de to udvalg, Budgetudvalget og Budgetkontroludvalget, og vil gerne lykønske de to ordførere, hr. Dell'Alba og hr. van Hulten, med den meget kloge måde, hvorpå forhandlingerne er blevet ført, og de positive resultater for Parlamentet. Hjertelig tak på Kommissionens vegne!

Busquin
Mine damer og herrer, Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 2, 4 og 5, som Rådet skulle kunne vedtage inden udløbet af det spanske formandskab.
Kommissionen mener imidlertid, at ændringsforslag 6 på nuværende tidspunkt kan bringe den aftale, der er indgået med Rådet, i fare, hvorfor Kommissionen må afvise dette forslag.
Det bør være vores fælles mål at sikre, at forordningen om oprettelse af et europæisk agentur for søfartssikkerhed hurtigt vedtages.

Busquin
Hr. formand, mine damer og herrer, Kommissionen lykønsker ordføreren, hr. Nisticò, og Miljøudvalget med de fremskridt, der er gjort i forbindelse med dette vigtige emne. Vi håber, arbejdet snart kan afsluttes, således at de nye beføjelser på folkesundhedsområdet, som følger af Amsterdam-traktaten, kan udmøntes i praksis. Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 1, 9, 12, 15, 17, 19, 25, 27 og 28. Endvidere kan Kommissionen delvist acceptere ændringsforslag 2, 3, 5, 6, 10, 13, 14, 16, 18, 20 og 21. Kommissionen kan af de årsager, kommissær Byrne fremførte under gårsdagens forhandling, ikke acceptere ændringsforslag 4, 7, 8, 11, 22, 23, 24 og 26.

Nisticò (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne foretage en ændring i tekstens begyndelse, hvor der står, at "medlemsstaterne aflægger rapport til Kommissionen om disse foranstaltninger hvert andet år." Ændringen er følgende: "hvert tredje år."

Rübig (PPE-DE).
Hr. formand, jeg anmoder om en tilføjelse, idet tilføjelsen skal lyde som følger: "og bæredygtig forbrænding."

Doyle (PPE-DE).
Hr. formand, vi bør minde de kolleger, der måske ikke kommer til det højtidelige møde, om, at afstemningen om mødekalenderen for næste år finder sted kl. 12.30, så alle er tilbage og ikke bliver overrumplede.

Formanden.
Mødet bliver nu afbrudt og genoptaget efter det højtidelige møde.
(Mødet udsat kl. 11.58 på grund af det højtidelige møde og genoptaget kl. 12.35)

Parish (PPE-DE).
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Historien synes at gentage sig. Afstemningen om mødekalenderen fulgte efter et højtidligt møde sidste gang. Jeg vil gerne sikre i dette store demokrati, at De giver folk mulighed for at komme tilbage og på plads for at stemme. Det forekommer at være for meget af et sammentræf, at nøjagtig det samme sker i år, som skete sidste år.

Formanden.
Jeg beklager, men De må lede efter sammensværgelsesteorier andre steder. Jeg vil gerne gå videre med afstemningen.

Berès (PSE).
Hr. formand, demokrati indebærer efter min opfattelse, at stemmeafgivningen undertiden må være offentlig.
(Kraftigt bifald)
Hemmelig afstemning er forbeholdt visse anliggender. Når der er demokrater, som ikke offentligt vil tilkendegive, hvilke valg de træffer i forbindelse med afgørende politiske anliggender, når de henholder sig til hemmelig afstemning om procedurespørgsmål, samtidig med at de tilkendegiver, at de er tilhængere af åbenhed, må jeg sige, at det ikke er i overensstemmelse med min opfattelse hverken af demokrati eller åbenhed eller politisk ansvarlighed. Jeg vil offentligt erklære, at jeg vil stemme imod de ændringsforslag, der er stillet af medlemmer, som advokerer for åbenhed. Det er en ganske ejendommelig form for åbenhed!
(Kraftigt bifald)

Formanden.
Fra det sted, hvor jeg sidder, ser det ud, som om radarskærmene lyser op overalt i salen. Vi er her for at stemme. Vi har hørt fru Berès sige noget, som mange kolleger efter bifaldet at dømme påskønner. Der er mange, der gerne vil tage ordet. Hvis det drejer sig om dette, får de ikke ordet.
Med hensyn til den hemmelige afstemning, begrænser artikel 136 ikke omfanget af brugen af hemmelige afstemninger. Det, den specificerer, er, at man for at kunne bruge en hemmelig afstemning skal have en anmodning underskrevet af mindst en femtedel af medlemmerne af Parlamentet, nemlig 126 medlemmer. Embedsmændene har modtaget underskrifter fra 140 medlemmer, der anmoder om hemmelig afstemning. Det forekommer mig at være på linje med bestemmelserne i forretningsordenen for Parlamentet, at de 140 har ret til at fremsætte en sådan anmodning. Fru Berès og andre har naturligvis ret til at anmode de 140 om at tage denne anmodning tilbage. Men hvis de ikke gør det, er reglerne klare.
Jeg vil spørge, om de 140 har en talsmand, der vil kommentere spørgsmålet om at trække forslaget tilbage.
Van Hulten (PSE).
Hr. formand, lad mig sige, at vi ikke vil trække anmodningen om hemmelig afstemning tilbage af den enkle grund, at medlemmer tidligere har fundet det vanskeligt i dette specielle spørgsmål at stemme i overensstemmelse med deres samvittighed, og vi ønsker, at alle skal kunne stemme i overensstemmelse med deres samvittighed i denne sag.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er fortsættelse af afstemningen.
(Parlamentet vedtog kalenderen for mødeperioderne)

Betænkning (A5-0008/2002) af Corbett for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender om generel revision af forretningsordenen (2001/2040 (REG))

Corbett (PSE)
Hr. formand, blandt de 62 ændringsforslag fra Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, De vil sætte til afstemning under ét, er ændringsforslag 1, men ikke ændringsforslag 73. Men disse ændringsforslag er komplementære. Vi bør ikke vedtage det ene uden at vedtage det andet, for hvis vi gør det, vil vi fjerne afstemning ved navneopråb. Det vil i det mindste fjerne muligheden for at føre resultaterne af sådanne afstemninger til protokols. Jeg er sikker på, at der ikke er nogen her i Parlamentet, der har haft dette til hensigt, heller ikke den gruppe, der har anmodet om en særskilt afstemning. Jeg vil anmode Dem om at stemme under ét om ændringsforslag 1 og 73 og anmode Parlamentet om at stemme for dem. Det er en ren teknisk revision af reglerne. Der er ikke noget virkelig substantielt her, men det er vigtigt, at vi ikke forkludrer det.
Vedrørende ændringsforslag 56
Onesta (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil gerne over for plenarforsamlingen stille et mundtligt ændringsforslag på begæring af en række medlemmer, som repræsenterer forskellige politiske grupper. Det ser ud, som om en del af en sætning er faldet ud i denne særdeles komplekse betænkning. Det drejer sig om en bestemmelse, som vedrører forretningsordenens artikel 108.
Jeg foreslår med ordførerens, hr. Richard Corbetts, billigelse, at følgende indføjes: "Parlamentet kan efter anmodning fra 1/10 af dets medlemmer og på grundlag af en særlig betænkning osv."
Rent faktisk er det i øjeblikket plenarforsamlingen, som kan iværksætte denne procedure, naturligvis i samråd med det kompetente udvalg. Jeg finder det imidlertid afgørende at erindre om dette forhold.

Wuermeling (PPE-DE).
Hr. formand, det er ikke i overensstemmelse med de aftaler, som vi har truffet om dette punkt under drøftelserne i udvalget og i gruppen. Det drejer sig om, at vi kun åbner for en sådan procedure, hvis der også er udsigt til at opnå de pågældende flertal i det videre forløb i denne vanskelige procedure med henblik på konstatering af medlemsstaters krænkelse af menneskerettighederne. Derfor kan vi ikke godkende dette mundtlige ændringsforslag.

Dell'Alba (NI).
Hr. formand, vi har fået forelagt et ændringsforslag 172, som indeholder en sætning, affattet på engelsk, som ikke umiddelbart er forståelig. Måske er der tale om en fejl. Jeg læser teksten, idet jeg henvender mig til ordføreren:

Corbett (PSE)
Dette kommer, fordi vi er blevet enige med de andre institutioner om to forskellige frister for, at Parlamentet kan rejse indvendinger mod, at Kommissionen vedtager gennemførelsesforanstaltninger. I den generelle rammeaftale med Kommissionen har vi en frist på en måned. Men for nylig havde vi held til at få forhandlet os til en længere frist i forbindelse med Lamfalussy-rapporten. Hr. von Wogau var ordfører og vil huske, at vi opnåede en frist på tre måneder for foranstaltninger, der falder inden for denne kategori. Så i stedet for at begrænse os til en frist på en måned i forretningsordenen generelt, når man kan gå længere vedrørende denne kategori, bliver reglen tilpasset for at sikre, at vi kan gå videre, når det gælder foranstaltninger af denne art. Det er relativt enkelt, og jeg råder Parlamentet til at vedtage ændringsforslaget.

Formanden.
Jeg har indtryk af, at det, De henviser til, er en pakke, der drejer sig om finansielle tjenesteydelser. Forvirringen opstår, fordi der henvises til de finansielle markeder. Jeg foreslår, at Parlamentet og ordføreren enes om, at vi ændrer ordet "marked" til "tjenesteydelser". Jeg tror, at det tager højde både for indvendingen og forklaringen. Lad os gøre det og så stemme om 172.
Vedrørende ændringsforslag 144
Wuermeling (PPE-DE).
Hr. formand, vi har som PPE-Gruppe stillet både ændringsforslag 142 og ændringsforslag 144 til dette punkt. Efter at ændringsforslag 142 nu er blevet vedtaget, bortfalder efter min mening afstemningen om ændringsforslag 144, da det vedrører det samme emne.

Formanden.
Hr. Corbett, falder 144 som følge af en vedtagelse af 142?

Corbett (PSE).
Hr. formand, jeg er glad for, at min kollega i PPE-DE-Gruppen nu har ladet sig overbevise om det, som jeg foreslog ham i går. I går mente han, at vi havde brug for en særlig og yderligere afstemning, men det glæder mig at kunne sige, at han accepterer, at vi ikke gør det.

Formanden.
Tak for denne elskværdige bemærkning.

Vedrørende ændringsforslag 174
Wuermeling (PPE-DE).
Hr. formand, tjenesterne har faktisk konstateret, at ændringsforslagene er identiske. Det er dog ikke tilfældet i alle sprogversioner, og også med hensyn til den engelske originaludgave afviger versionen i udvalgsbetænkningen interessant nok fra den version, som plenarforsamlingen nu har fået forelagt. Det drejer sig om, hvorvidt vi kræver, at den højtstående repræsentant er til stede under debatter om udenrigs- og sikkerhedspolitik, eller hvorvidt vi vælger en mere høflig formulering, nemlig at han skal inviteres. Jeg mener, at vi, da det drejer sig om udenrigs- og sikkerhedspolitik, bør vælge den diplomatiske formulering. Det er den, som er indeholdt i ændringsforslag 120 og 174.

Corbett (PSE)
Hr. formand, hr. Wuermeling har ret. Forvirringen opstår som følge af, at der er blevet sendt to forskellige versioner af originalen rundt. Hvis vi tager den rettede version af originalen, er de tre ændringsforslag faktisk identiske, og vi kan stemme om dem under ét, hvilket vil være den bedste løsning.

Fatuzzo (PPE-DE).
I ændringsforslag 74 står der følgende: "Et medlem kan højst afgive mundtlig stemmeforklaring to gange i hvert møde." Jeg har en svag mistanke om, at de, der har stillet dette ændringsforslag, vil have mig til at tie stille, eftersom jeg er den eneste, der afgiver mere end to stemmeforklaringer.

Selv om jeg er modstander af ændringsforslag 74, vil jeg efterkomme forslagsstillernes ønske og begynde at tie stille med det samme, eftersom jeg giver afkald på et mundtligt ændringsforslag.

Wuermeling (PPE-DE).
Hr. formand, hr. Fatuzzo har, som han har for vane, afgivet en erklæring om afstemningen, for hans anliggende er allerede blevet opfyldt, idet vi har forkastet ændringsforslaget.

Formanden.
Kære kolleger, jeg vil gerne hellige mig mine formelle pligter over for kongen af Jordan. Det glæder mig at have været i stand til at komme så langt med Corbett-afstemningen. Jeg må give min ven hr. Bourlanges en lille undskyldning for at have været udsat for formandshammeren tidligere i dag, men jeg mener, at Parlamentet satte pris på en hurtig afstemning. I sidste instans håber jeg ikke, at nogen særinteresser har lidt overlast.

Wuermeling (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne komme med en kort bemærkning hertil: Det drejer sig her om, at der skal være en forpligtelse til at undersøge den finansielle virkning af udvalgsbetænkninger. Artikel 159 omhandler et sted i teksten de lovgivningsmæssige betænkninger. Hertil har vi allerede vedtaget en formulering. Artikel 160 vedrører nu ikke-lovgivningsmæssige betænkninger. Vi bør sikre, at der benyttes den samme formulering i begge tilfælde, fordi det rent sagligt ikke gør nogen forskel, om der bliver udarbejdet en finansieringsoversigt vedrørende en lovgivningsmæssig eller en ikke-lovgivningsmæssig betænkning. Som følge af afstemningen om forslag 88 burde det for så vidt egentlig ikke være nødvendigt at foretage afstemning her på ny.

Formanden.
Det forekommer mig at være fornuftigt. Er ordføreren enig?

Corbett (PSE)
Hr. formand, det er endnu et tilfælde, hvor der er opstået forvirring, fordi de ændringsforslag, der blev omdelt før afstemningen, ikke helt svarer til ændringsforslagene i betænkningen, fordi der i mellemtiden er blevet foretaget en sproglig rettelse, men hr. Wuermeling har ret. Vi bør holde os til samme formel, som vi allerede har vedtaget, så vi får konsekvens i teksten.

Formanden.
Vi vil sikre, at der er konsekvens.
(Parlamentet vedtog forslaget til beslutning)

Betænkning (A5-0252/2000) af Corbett for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender om ændring af Europa-Parlamentets forretningsorden for at sikre balance i rettighederne for enkelte medlemmer og for grupper (1999/2181(REG))
(Parlamentet vedtog forslaget til beslutning)
Betænkning (A5-0306/2000) af Inglewood for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender om ændring af forretningsordenens bestemmelser om begrundelse for ændringsforslag (1999/2195(REG))
(Parlamentet vedtog forslaget til beslutning)
Stemmeforklaringer
Betænkning af Dell'Alba (A5-0227/2002)

Colom i Naval (PSE)
Jeg vil kort, fordi der ikke har været en rigtig forhandling i dette tilfælde, ønske ordføreren hjerteligt tillykke med det glimrende arbejde, han har udført. Det drejer sig om en grundlæggende og meget teknisk betænkning, som uden tvivl vil gå upåagtet hen i medierne, men den har afgørende betydning for, om det europæiske budget kan fungere ordentligt i fremtiden. Ordførerens arbejde har gjort det muligt at bevare Parlamentets rettigheder og forhindre nogle tilbageskridt, som Rådet ønskede til at begynde med.
Jeg lykønsker ham endnu en gang.

Stauner (PPE-DE)
Jeg har stemt imod henstillingen i Dell'Albas betænkning og dermed imod den nye finansforordning. Denne nye finansforordning foreskriver ikke længere en uafhængig finanskontrol, der foretager kontrol, før der sker udbetaling fra EU's budget. Det er en overtrædelse af EF-traktaten, som kræver en sådan uafhængig finanskontrol. Hvis der mangler en sådan forudgående kontrol, øges risikoen for uregelmæssigheder og svig.
Kommissionen har længe haft advarsler herom liggende, senest kom de fra dens egen og derefter afsatte regnskabsfører. Kommissionen vil komme til at betale en høj pris for, at den ikke har taget sådanne advarsler alvorligt.

Bordes og Cauquil (GUE/NGL)
Vi har stemt for denne betænkning, fordi den indeholder en stillingtagen til nogle helt grundlæggende forhold.
Den omstændighed, at der måtte en forligsprocedure til, før Rådet accepterede nogle ganske beskedne ændringsforslag fra Europa-Parlamentets side, viser, at man ikke kan slå sin lid til regeringerne, som repræsenteres af Rådet, når det gælder om i praksis at sikre ligebehandling af kvinder og mænd.
Den faktiske manglende lighed mellem kvinders og mænds aflønning vidner, blandt mange andre forhold, om det misforhold, der eksisterer mellem beslutningstagernes hykleriske holdninger og virkelighedens verden.

Darras (PSE)
Det er vanskeligt ikke fuldt og helt at støtte denne nye udgave af direktiv 76/207/EF om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder, for så vidt angår adgang til alle former for beskæftigelse, herunder erhvervsuddannelse.
Blandt de mange gode grunde til at støtte forslaget er der tre, som efter min opfattelse er særligt afgørende og vigtige.
For det første finder vi i den foreliggende tekst for første gang på EU-niveau en definition af begrebet "sexchikane": "... udvises enhver form for uønsket verbal, ikke-verbal eller fysisk adfærd med seksuelle undertoner ... med det formål eller den virkning at krænke en persons værdighed, navnlig når der skabes et truende, fjendtligt, nedværdigende, ydmygende eller ubehageligt miljø".
Endvidere defineres begreberne "direkte forskelsbehandling", "indirekte forskelsbehandling" og "chikane" i det omhandlede direktiv.
For det andet indeholder det nye direktiv et forbud mod forskelsbehandling af kvinder på grund af svangerskab eller barselsorlov, og det sikrer retten til at vende tilbage til det samme eller et tilsvarende arbejde efter barselsorlov eller efter fædreorlov eller adoptionsorlov, hvor sådanne rettigheder er anerkendt i medlemsstaterne.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Figueiredo (GUE/NGL)
Den opnåede enighed om revisionen af direktiv 76/207/EØF er positiv, men ikke vidtgående nok i forhold til de oprindelige forslag og de foreliggende problemer.
Med de ændringer, der er indført, og da der også er medtaget definition af sexchikane, direkte forskelsbehandling og indirekte forskelsbehandling samt forbud mod forskelsbehandling af kvinder på grund af svangerskab eller barselsorlov, afspejler direktivet i alle tilfælde bedre den udvikling, der er sket i samfundet, på arbejdsmarkedet og i familierelationerne.
Blandt de medtagne ændringer skal yderligere fremhæves:
at medlemsstaterne har mulighed for at give visse specifikke fordele til det underrepræsenterede køn inden for en erhvervsaktivitet;
at der skal oprettes ligestillingsovervågningsorganer, hvis kompetence skal omfatte fremme, evaluering og overvågning af og støtte til ligebehandling af mænd og kvinder;
at der skal indføres effektive foranstaltninger for at sikre reelle sanktioner for overtrædelse af direktivet;
at personer, der hjælper ofre for kønsdiskrimination og chikane, har ret til samme beskyttelse mod ugunstig behandling;
at ligebehandling på arbejdspladsen skal fremmes på en nøje tilrettelagt og systematisk måde.
Vi har derfor stemt for. Vi håber så nu, at de nationale regeringer gennemfører dette direktiv målrettet.

Alavanos (GUE/NGL)
Oprettelsen af et europæisk agentur for søfartssikkerhed er en positiv foranstaltning efter de skibsfartstragedier, vi oplevede sidste år, hvor især færgen Saminas forlis var en voldsom begivenhed for os grækere.
Rådets holdning er blevet forbedret med vedtagelsen af flere af Europa-Parlamentets ændringsforslag vedrørende gennemsigtighed, fremsendelse af agenturets rapporter til medlemsstaterne, eksperternes rolle i agenturets bestyrelse og bekæmpelse af svig. Mastorakis-betænkningen betyder en væsentlig forbedring af Kommissionens oprindelige forslag, og derfor vil jeg stemme for den.

Darras (PSE)
Efter Erikas forlis fremlagde Kommissionen et nyt sæt foranstaltninger, herunder forslaget om oprettelse af et europæisk agentur for søfartssikkerhed. Det nye agentur skal sikre medlemsstaterne og Kommissionen det fornødne tekniske og videnskabelige grundlag for på effektiv vis at gennemføre fællesskabsrettens bestemmelser på dette felt.
Rådet har ved formuleringen af den fælles holdning generelt bevaret forslagets ånd og målsætningen om at løse de sikkerhedsmæssige problemer i forbindelse med søtransport og beskyttelse af havmiljøet. Den fælles holdning udtrykker således vores inderlige ønske om at styrke såvel sikkerheden til søs som beskyttelsen af havmiljøet. Jeg støtter af denne årsag den fælles holdning.
Man må imidlertid beklage, at det ikke har været muligt at træffe en afgørelse, når det gælder agenturets hjemsted, ligesom den fælles holdning fjerner sig fra Kommissionens og Europa-Parlamentets forslag ved at vælge at udelukke repræsentanterne for erhvervssektorerne og erstatte disse med sagkyndige, der udpeges af Kommissionen. Jeg stemmer ikke desto mindre for hr. Mastorakis' betænkning, der godkender denne holdning.
To og et halvt år efter Erikas forlis kan vi ikke længere tøve med at gennemføre disse vigtige foranstaltninger.

Fitzsimons (UEN)
Transportsikkerhed står nu øverst på den politiske dagsorden for de 15 regeringer i EU. Det sker med rette, eftersom alt for mange uskyldige mennesker mister livet som følge af utilstrækkelige transportforanstaltninger. At nedsætte antallet af ulykker og dødsfald på vores veje må forblive det centrale politiske mål. Dette må nås ved at sikre en bedre gennemførelse af lovgivningen om vejsikkerhed og ved at forbedre kvaliteten af trafikken på vores veje.
Sikkerheden til søs bliver også et vigtigt politisk problem inden for EU. Dette gælder i særdeleshed på grund af den katastrofale miljøskade, der blev forårsaget, da tankeren Erika sank ved Frankrigs kyst for et par år siden. Kommissionen har fremlagt et forslag, der skal etablere et nyt europæisk agentur for søfartssikkerhed.
Det nye agentur vil yde medlemsstaterne og Kommissionen den nødvendige tekniske bistand til, at de effektivt kan gennemføre Fællesskabets lovgivning om sikkerhed til søs og om forurening fra skibe.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Meijer (GUE/NGL)
For nogle selvstændige erhvervsdrivende er det fristende at udøve deres aktiviteter i et område, hvor der kun er ringe eller ingen offentlig autoritet, således at der ikke lægges hindringer i vejen for dem ved indbringende aktiviteter, som kan frembyde fare for deres arbejdstagere, for andre mennesker eller for miljøet. Alt, hvad der ikke er tilladt på landjorden, var tilsyneladende i lang tid tilladt på havet, i hvert fald hvis det drejede sig om et havområde uden for territorialfarvande. Den største skade og den største forargelse opstod, da olietankskibe sprang læk, hvorved deres ladning i lang tid dækkede kysterne og de dyr, der levede der. Om sejlads med skibe, som bevidst udleder dele af deres ladning, der er blevet uanvendelige, eller rester af deres brændstof i havet, er der tidligere truffet en beslutning ligesom om tankskibe med enkeltskrog, der skal tages ud af drift. Dermed er havmiljøet stadig ikke blevet tilstrækkeligt sikkert. Der findes overgangsperioder, og der opstår hele tiden nye uventede situationer, som frembyder fare for ombordværende og et stort område omkring skibet på havet eller på kysten. Derfor er det godt, at der kommer en instans, som indsamler viden og overvåger regler. Der er i for lang tid lagt alt for stor vægt på sammensætningen af bestyrelsen og meningsforskellene derom. Derfor kan jeg i dette tilfælde tilslutte mig en hurtig begyndelse og udsættelse af eventuelle forbedringer til et senere tidspunkt.

Bordes og Cauquil (GUE/NGL)
Vi har stemt imod udvalgets ændringsforslag 7 og 19. Vi er afgjort tilhængere af et system, hvor afgivelse af blod sker vederlagsfrit, og vi finder det chokerende, at man overhovedet kan tænke på at gøre dette til et salgsobjekt. Imidlertid er vi af den opfattelse, at arbejdstagere, som er fraværende for at afgive blod, bør oppebære fuld løn under fraværet. Hvis en arbejdstager er parat til at afgive blod, må arbejdsgiveren også kunne afgive et beskedent antal løntimer.

Crowley (UEN)
Vi vil alle hilse en fastsættelse af kvalitetsstandarder for blodprodukter velkommen. På et almenmenneskeligt niveau er en konstant forsyning med produkter af god kvalitet af afgørende betydning for at sørge bedst muligt for de mennesker i Europa, der har behov for dem på grund af sygdom, og i den forbindelse må vi kunne give sikkerhed for kvaliteten af slutproduktet såvel som for de metoder, der anvendes til indsamling, testning, forarbejdning og opbevaring.
Derfor vil jeg gerne støtte det forslag, vi har fået forelagt i dag. Det bør også understreges, at vi alle har en forpligtelse til at bidrage til blodforsyningen på frivillig basis, da det er af afgørende betydning at opretholde denne tjeneste for alle. Når det er tilfældet, bør vi, hvis der ikke er produkter til rådighed fra frivillige og uhonorerede forsyninger, ikke forhindre, at der importeres produkter fra tredjelande til beskyttelse af folks helbred og for at hjælpe folk i nød. Med dette praktiske forbehold giver jeg min fulde støtte til forslaget.

Grossetête (PPE-DE)
De foranstaltninger, der anbefales i denne betænkning, vil i bedste fald gøre det muligt at undgå de katastrofer, vi har oplevet bl.a. i Frankrig i forbindelse med blødersagen. Vi kan ikke skjule den tragiske udgang på denne sag, som har sat sig dybe spor i vores sind.
Vi må derfor på europæisk plan sætte høje standarder, når det gælder kvaliteten af blod og sikkerheden ved tapning heraf. Vi må være konsekvente, når det gælder betingelser for opbevaring og sporbarhed og fastsætte strenge krav til testning og overvågning.
Blod er ikke en ordinær vare. Det er ikke en handelsvare, og intet må få os til at fravige den tanke. Jeg er klart modstander af enhver kommerciel anvendelse af humant blod, og jeg finder det ønskeligt, at alle medlemsstaterne tilslutter sig princippet om frivillig og vederlagsfri afgivelse af blod. Subsidiaritetsprincippet finder anvendelse på dette felt, men det er ikke kun et kulturbestemt anliggende, det er et etisk anliggende, som forener mange europæere, og det er et videnskabeligt anliggende. Undersøgelser har således vist, at kvaliteten er højere, når der er tale om blod, som afgives frivilligt og vederlagsfrit.
For at fremme vederlagsfri afgivelse af blod, bør vi opfordre alle medlemsstaterne til at fremme dette princip og iværksætte omfattende kampagner til oplysning og bevidstgørelse af borgerne.

Evans, Jonathan (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne påpege, at den britiske konservative delegation i Parlamentet stemte imod Gil-Robles Gil-Delgado-betænkningen på grund af en række aspekter, den indeholder, og som vi ikke er enige i. Jeg vil ikke optage Parlamentets tid med at gå i detaljer med det.
Vi ville have stemt for den, hvis den på nogen måde havde krænket den gibraltariske befolknings ret til at deltage i det næste valg til Parlamentet. Den erklæring til mødeprotokollen, der er vedføjet denne betænkning fra Det Forenede Kongeriges regering, gør det klart, at det alene påhviler Det Forenede Kongeriges regering at sikre, at lovgivningen kommer på plads for indbyggerne i Gibraltar, så de kan stemme ved disse valg. Jeg vil gerne benytte lejligheden til at anmode Storbritanniens regering om at leve op til denne erklæring og få lovgivningen på plads, så Gibraltars befolkning kan deltage i valgprocessen og vælge repræsentanter, der vil have indflydelse på de love, der gælder i Gibraltar.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén, Hans Karlsson og Theorin (PSE)
Vi har stemt ja til at ændre akten om valg af repræsentanterne i Europa-Parlamentet.
Det er godt, at disse ændringer bliver vedtaget, så der skabes fælles principper for valgproceduren. Det er også helt berettiget, at man i Parlamentets lovgivningsmæssige beslutning understreger vigtigheden af at håndhæve princippet om lige repræsentation af mænd og kvinder.
Derimod finder vi det ikke beklageligt, at Rådet ikke har foreslået oprettelse af én fælles europæisk valgkreds for 10% af pladserne ved valget til Europa-Parlamentet. Vi mener ikke, at en sådan fælles valgkreds på nuværende tidspunkt vil bidrage med noget væsentligt.

Berthu (NI)
Forslaget til Rådets afgørelse om valg til Europa-Parlamentet åbner mulighed for oprettelse af regionale valgkredse på den enkelte medlemsstats initiativ og efter dennes ønske. Såfremt der blot er tale om en mulighed, som i øvrigt allerede anvendes i et mindretal af landene, er bestemmelsen acceptabel.
For Frankrigs vedkommende må vi imidlertid modsætte os en sådan reform, som ville medføre en opsplitning af landet i forhold til EU. Det er indholdet i det ændringsforslag, jeg havde stillet, og som jeg allerede har omtalt under forhandlingen.
Rådet præciserer, at oprettelsen af regionale valgkredse i et land "generelt" ikke berører valgmetodens forholdstalskarakter (jf. artikel 2). Europa-Parlamentet præciserer ordet "generelt" ved at anføre, at den pågældende opdeling ikke må "berøre den proportionelle repræsentation af de politiske grupperinger på medlemsstatsplan" (jf. betragtning C). Vi konkluderer på denne baggrund, at det ved oprettelse af regionale valgkredse skal sikres, at følgerne af spærregrænser undgås, eksempelvis ved på nationalt plan at etablere en "stemmeopsamlingsordning". Det vil imidlertid være ganske kompliceret. Det nuværende system er mere enkelt, mere klart, mere effektivt, når det gælder Frankrigs repræsentation.

Bethell (PPE-DE)
Jeg går naturligvis ind for direkte og almindelige valg til Parlamentet, og jeg komplimenterer ordføreren for det store arbejde, han har lagt i at styrke Parlamentets autoritet og troværdighed.
Men der er en fatal fejl ved Parlamentets holdning til hele spørgsmålet om almindelig valgret. Problemet er, at de fem valg til Europa-Parlamentet, der indtil nu har fundet sted siden 1979, ikke har medtaget en bestemt del af EU. Jeg tænker på de 15.000 vælgere i Gibraltar. Medlemsstaternes udelukkelse af dette lille territorium fra retten til at stemme tjener dem ikke til ære. Og jeg tænker på en række britiske regeringer såvel som på andre.
Betænkningen lader spørgsmålet om stemmeret for Gibraltars befolkning stå åbent. Selv om der er gjort nogle fremskridt i denne sag siden Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols afgørelse i 1999, er problemet stadig ikke løst.
Ingen afgørelse fra Rådet vedrørende valg til Europa-Parlamentet kan være fuldstændig uden anerkendelse af den gibraltariske befolknings rettigheder. Derfor vil jeg stemme imod denne betænkning.

Meijer (GUE/NGL)
Inden for samfundet findes der modstridende holdninger og modsatte gruppeinteresser. Alle disse arrogante politikere, både fra venstre- og fra højrefløjen, har forsøgt med autoritære midler ovenfra at skabe en enhed og fastlægge definitive konklusioner. Vi har hele tiden igen og igen kunnet se, at et flertal af befolkningen i sidste instans modsætter sig det. Politik er at organisere de meningsforskelle, der eksisterer i samfundet, således at de bliver mere gennemskuelige for offentligheden. Valgsystemer, som kun er beregnet på at danne et stabilt regeringsflertal, hæmmer den frie meningsdannelse nedefra. Alle strukturer, som forsøger at udelukke eksisterende strømninger, hvor omstridte de end er, fra den offentlige politiske debat, er forkastelige. Derfor går jeg ind for proportional repræsentation. Denne nye rådsbeslutning blokerer foreløbig den grænseoverskridende proportionale repræsentation med multinationale kandidatlister for 10% af pladserne i Europa-Parlamentet, som Europa-Parlamentet ønskede i 1998. Alligevel kan jeg tilslutte mig den, fordi offentligheden nu engang ikke dannes på europæisk, men på nationalt plan. En vigtig forbedring er, at man opgiver pålæggelsen af territoriale valgdistrikter i de større medlemsstater, og at der kan foreskrives maksimale udgifter til valgkampagner. Ordførerens konklusion, nemlig at valgkampagnerne i alle medlemsstater først og fremmest bør dreje sig om valget af en formand for Kommissionen, afviser jeg kraftigt.

Figueiredo (GUE/NGL)
Selv om der er sket visse fremskridt i forhandlingerne med Rådet, er der stadig punkter, som må tydeliggøres, specificeres og styrkes. Det gælder det udvalgte forskningstema "Globale ændringer og økosystemer", da fiskeriet har været udsat for en meget drastisk budgetnedskæring i det sjette rammeprogram for forskning, hvor det er gået fra 880 millioner euro i det foregående program til nu kun 570 millioner.
Et lige så vigtigt område er dog jorden, der også har betydning for de terrestriske økosystemer og udgør selve forudsætningen for en bæredygtig udvikling af disse. Jorden omfatter også den største mængde biomasse, og beskyttelsen af denne er vigtig for optagelsen af CO2 og en varig binding heraf. Det er derfor særdeles væsentligt at fremme forskning, der kan give øget viden om, hvorledes de terrestriske og marine økosystemer fungerer.
På den anden side bemærkes der en vældig pression fra den kemisk-farmaceutiske industri, der forsøger at styrke sin indflydelse på dette program, hvilket kan skævvride den endelige version.

Gillig (PSE).
Hr. formand, vi har netop truffet afgørelse om en månedlig mødeperiode for plenarforsamlingen, som begrænser sig til fire dage. Fire dage, reelt tre arbejdsdage, er det virkelig seriøst, er det effektivt? Nej, afgjort ikke, og fortalerne for denne løsning foreslog i øvrigt også, at andre mødeperioder forlænges i erkendelse af, at det urimelige tidsforbrug, der kendetegner disse mødeperioder, ikke er holdbart, og det samme gælder de frustrationer, det skaber, at medlemmer har så begrænset tid til at udtale sig.
Problemet er, at det under dække af mødeperiodernes varighed i virkeligheden er Strasbourg som Europa-Parlamentets hjemsted, der sættes spørgsmålstegn ved. Det grundlæggende problem er efter min opfattelse, og det vil jeg gerne understrege, idet jeg har stemt imod dette beslutningsforslag, ikke et modsætningsforhold mellem to byer, men mellem to opfattelser af Europa: en centralistisk, som indebærer, at alt ønskes koncentreret på et sted, i Bruxelles, idet der peges på hensynet til rationalitet og effektivitet, altså en udtalt teknokratisk opfattelse, og heroverfor en holdning, som beror på decentrale løsninger, mangfoldighed, et flerdimensionalt Europa, som kan arbejde ud fra flere beslutningscentre, og dermed en opfattelse, som anerkender og respekterer den kulturelle mangfoldighed og de ligheder, der kendetegner EU.
Efter udvidelsen bør vi ikke kun satse på Bruxelles, men også Strasbourg, Luxembourg, Frankfurt og måske andre steder for at opfylde de krav, der stilles til os i det udvidede EU, vi så brændende ønsker. Jeg har på denne baggrund stemt imod forslaget om afkortning af plenarforsamlingens mødeperiode.

Bourlanges (PPE-DE).
Hr. formand, Europa-Parlamentets formand, hr. Cox, har over for mig beklaget, at min anmodning om tilladelse til at fremsætte en bemærkning til forretningsordenen blev afvist.
Vi har efter min opfattelse ikke overholdt forretningsordenen. Det er helt legitimt, at en femtedel af Europa-Parlamentets medlemmer anmoder om hemmelig afstemning, uanset at jeg, som fru Berès, finder, at det i den konkrete situation langtfra var hensigtsmæssigt. Når dette er sagt, fastsættes ved artikel 136, stk. 4, i forretningsordenen en helt præcis procedure for hemmelig afstemning. Optællingen af stemmerne ved hemmelig afstemning foretages af mellem to og seks stemmetællere udtaget ved lodtrækning blandt medlemmerne. Der er med andre ord tale om en formel procedure, en tung procedure, som netop tager sigte på at undgå utidige anmodninger om hemmelig afstemning. Man skifter ikke til hemmelig afstemning, som man skifter skjorte. Jeg må i øvrigt pege på, at artikel 136 ikke er ændret i Corbett-betænkningen, som vi netop har vedtaget. Det var derfor ikke korrekt, når formanden nægtede at anvende den procedure, som er fastlagt i artikel 4, og som har til formål at undgå, at der i tide og utide eller af taktiske hensyn foretages hemmelig afstemning.

Formanden.
Hr. Dell'Alba, vi har ikke en debat om bemærkninger til forretningsordenen. Det er kun stemmeforklaringer. Hr. Bourlanges kan sige, hvad han vil, i sin stemmeforklaring.

Dell'Alba (NI).
Nej, hr. formand, De ville selv sige det samme, men nu siger jeg følgende til min udmærkede kollega, hvis indlæg normalt er saglige. I det konkrete tilfælde anvendte formanden forretningsordenen på korrekt vis. Læser De den artikel, der går forud for den citerede, vil De se, at bestemmelsen udgør en undtagelse i forhold til artikel 136 og netop åbner mulighed for at anvende den procedure, hr. Cox anvendte.

Alavanos (GUE/NGL)
Det, at Europa-Parlamentet har to mødesteder, skaber en funktionel skizofreni og især også en enorm belastning af de europæiske skatteborgere, som skal støtte de ultimatummer, der er givet af regeringerne i nogle af EU-landene. Det er uacceptabelt, at der spildes så mange penge på arbejdsstedet, samtidig med at man vil spare på antallet af sprog, som Europa-Parlamentet arbejder på, selv om sprogene er nødvendige for, at alle borgere uanset uddannelsesniveau kan vælges til Parlamentet, og for at alle EU's borgere har mulighed for at forstå Parlamentets arbejde.
Jeg mener, at Europa-Parlamentet, især efter den næste udvidelse af EU, bør have et enkelt hjemsted, der er placeret så tæt som muligt på det geografiske centrum af det udvidede EU, og hvor der er en større politisk balance mellem nord, syd, øst og vest, end der er i dag.

Berthu (NI)
Europa-Parlamentet har endnu en gang modsat sig, at plenarforsamlingens mødeperioder i Strasbourg omfatter fredag formiddag. Parlamentet har imidlertid ikke ret til at handle på denne måde, da det skal efterleve traktaten. Der er tale om krænkelse af traktaten i to henseender.
For det første taler traktaten om plenarforsamlingens 12 månedlige mødeperioder, hvilket, som også påpeget af EF-Domstolen i 1997, henviser til eksisterende praksis, nemlig perioder af en uges varighed.
For det andet skal plenarforsamlingens supplerende møder, der kan afholdes i Bruxelles, udgøre et supplement, såfremt arbejdstiden i Strasbourg er fuldt udnyttet. Det er med andre ord ikke muligt at udhule ugerne i Strasbourg og samtidig tilføje korte møder i Bruxelles. Det er endvidere heller ikke korrekt et år forud at fastlægge møderne i Bruxelles uden at vide, om dagsordenen for møderne i Strasbourg er fuldt udnyttet.
Jeg beklager, at den tidligere franske regering ikke indbragte sagen for EF-Domstolen, da man slettede fredagen som mødedag i Strasbourg i 2000 og 2001. Jeg håber, den nye regering vil tage et sådant initiativ.

Bordes og Cauquil (GUE/NGL)
Set i lyset af det meget begrænsede fremmøde i sin tid ved møderne fredag formiddag forekommer det temmelig hyklerisk at tale om et valg mellem tilbagevenden til en mødeperiode på fem dage eller videreførelse af den nuværende ordning. Vi nægter i øvrigt at deltage i den bitre fejde mellem Bruxelles og Strasbourg, der danner baggrund for medlemmernes stillingtagen i denne sag. Vi har derfor undladt at stemme.
Det er til gengæld uacceptabelt, at de ansatte lider under følgerne af de valg, medlemmerne træffer, enten i form af lønnedgang eller reduktion af visse tillæg eller i form af øget arbejdsbyrde.
Såfremt Europa-Parlamentet træffer beslutning om at videreføre de nuværende mødeperioder af fire dages varighed, anmoder vi om, at lønnen tilbageføres til det niveau, der var gældende, da mødeperioden var af fem dages varighed, ligesom vi anmoder om, at man fjerner alle ulemper, der i denne anledning påføres personalet, det være sig embedsmænd, vikarer eller løst ansatte.

Ford (PSE)
Jeg gik ikke ind for de sidste to afstemninger om mødekalenderen for 2003. Jeg stemte for både ændringsforslag 1 og 3 af den indlysende grund, at Bruxelles er et langt bedre sted for os at arbejde økonomisk og effektivt end Strasbourg. Jeg vil altid stemme i overensstemmelse med denne opfattelse og forsøge at gøre en ende på dette tåbelige og dyre rejseri rundt i Europa, som John Majors regering pålagde Parlamentet ved topmødet i Edinburgh i 1992.

Pasqua (UEN)
UEN-Gruppen og de franske medlemmer af Samlingsbevægelsen for Frankrig er imod ethvert initiativ, som tager sigte på at reducere varigheden af plenarforsamlingens møder i Strasbourg. For at rette op på den ulykkelige beslutning, der blev truffet sidste år, under fru Fontaines formandskab, om at lade fredagen udgå af plenarforsamlingens mødekalender, har jeg på min gruppes vegne anmodet om, at man genindfører mødeperioder af fem dages varighed i Strasbourg.
Vi ved udmærket, at plenarforsamlingen ikke kan udføre sit arbejde på behørig vis med en mødeperiode på fire dage. Ud over at påpege dette aspekt af teknisk art, som afgjort ikke er ubetydeligt, må jeg af væsentlige politiske årsager vende mig imod et forslag, som afkorter mødeperioden i Strasbourg med en dag (mandag eller fredag), og som samtidig uberettiget øger antallet og varigheden af de ekstraordinære møder i Bruxelles. Denne praksis dækker i virkeligheden over et klart ønske om definitivt at overføre Europa-Parlamentets hjemsted fra Strasbourg til Bruxelles, hvilket strider mod traktaternes bogstav. Strasbourg må ikke reduceres til et appendiks til Bruxelles. Strasbourg er og bør fortsat være Europa-Parlamentets hjemsted.

Varaut (NI)
På ny har den Strasbourg-fjendtlige lobby været i aktivitet for at forsøge at få afkortet mødeperioderne i Strasbourg og dermed undergrave disses værdi med det sigte at få dem helt fjernet på længere sigt. Alle kneb gælder, om det så er hemmelig afstemning eller trusler om legionærsyge.
Jeg erindrer om, at en forsamling ikke selv kan afgøre, hvor den har sit hjemsted. Det henhører ikke under parlamentsmedlemmernes kompetence at afgøre, hvor det lovgivningsmæssige arbejde udføres, uagtet hvilke årsager de måtte påberåbe sig såsom komfort, lune eller gastronomisk tilbøjelighed. Forestil Dem, at Europa-Parlamentet beslutter, at det af behagelighedshensyn ønsker at samles i Courmayeur om vinteren og i Saint-Tropez om sommeren. En lovgivende forsamling må underordne sig det, regeringerne og dermed folket har bestemt i de grundlæggende tekster. Og i det konkrete tilfælde bestemmes det, at Europa-Parlamentet har hjemsted i Strasbourg, hvilket ingen nok så opfindsom lobbyvirksomhed kan ændre ved.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, jeg stemte for betænkningen, men jeg vil især gerne forklare, hvorfor jeg stemte imod ændringsforslag 74. Med dette ændringsforslag ønskede man at undgå, at et parlamentsmedlem afgiver mere end to stemmeforklaringer pr. møde. Jeg vil gerne takke PPE-DE-Gruppen, De Grønne og de enkelte parlamentsmedlemmer fra alle grupper, som stemte imod dette ændringsforslag. Jeg ville have været meget ked af dette, og jeg tror ikke, at det ville have været demokratisk eller værdigt af et parlament at fratage sine medlemmer retten til at tale, udelukkende fordi de - og det ville jeg have været særlig ked af ikke længere at kunne gøre - taler om pensionisternes problemer, hver gang de afgiver stemmeforklaring, sådan som jeg har gjort, og ikke mindst fordi de udtrykker sig på en måde, som de anser for at være rigtig, også når dette kan gøres på en sjov og humoristisk måde, der får os til at trække på smilebåndet af og til, selv om vi er her for alvor og siger nogle alvorlige ting. Det er undertiden lykkedes mig, hvilket har glædet mig meget, og jeg er virkelig glad for, at jeg fortsat kan gøre dette i de næste to år, selv om jeg vil overveje nøje, om det er rigtigt at fortsætte med stemmeforklaringerne eller ej.

Dell'Alba (NI).
Hr. formand, jeg vil henvendt til ordføreren sige, at hans betænkning er "svundet til ukendelighed", sådan som mange også havde ønsket. Ja, jeg ved ikke, om jeg anvender det rette udtryk på fransk, men jeg vil i alt fald gerne påpege, at det takket være en aktiv indsats fra flere kollegers side - kolleger, som holdt sig Europa-Parlamentets interesser for øje - sikredes, at en række ændringsforslag, som ville være i strid med parlamentsmedlemmernes rettigheder, blev forkastet. Nogle af forslagene var tragikomiske. Eksempelvis ville man ikke længere kunne anmode om delt afstemning, uagtet at Europa-Parlamentet er sammensat af erfarne medlemmer. Så sent som i formiddags måtte vi eksempelvis på grund af sagens presserende karakter fremsætte et mundtligt ændringsforslag. Der var altså tale om forslag, som ville begrænse vores muligheder for bl.a. at gennemføre en opdelt afstemning, og som også ville begrænse antallet af hastesager.
Vi er således tilfredse med, at den betænkning, der er vedtaget, selv om den stadig indeholder mange negative aspekter, er mindre vidtrækkende end hr. Corbetts oprindelige forslag.

Alavanos (GUE/NGL)
Betænkningen forsøger at rationalisere Europa-Parlamentets arbejde med henblik på EU's udvidelse, bl.a. ved at styrke udvalgenes rolle for at lette arbejdet i Parlamentets plenarforsamling.
Selv om der er flere positive forslag, er der spørgsmål, som vækker særlig stor bekymring, heriblandt:
Formanden får i højere grad ret til at give ordet til et medlem efter håndsoprækning - uden at der er regler herfor - og til at afgøre, om spørgsmål og ændringsforslag kan accepteres, hvilket kan medføre vilkårlige afgørelser.
Det kræves, at grupperne repræsenterer en femtedel af medlemsstaterne, hvilket hindrer konvergens på det europæiske parlamentariske område.
Man begrænser anvendelsen af alle sprog under samtlige Europa-Parlamentets møder, også møderne i delegationerne osv.

Berthu (NI)
Den revision af forretningsordenen, der foreslås i Corbett-betænkningen, vil, under henvisning til at der er tale om at forenkle og lette procedurerne, skærpe det eksisterende duopol mellem Europa-Parlamentets "store politiske grupper", som begge er domineret af føderalister.
I virkeligheden skærpes betingelserne for at etablere politiske grupper, hvilket gør det vanskeligere at etablere mindre politiske grupper. Samtidig bliver vilkårene vanskeligere for mindretal og løsgængere.
Hidtil har der for sidstnævnte eksisteret en udvej i form af skriftlige stemmeforklaringer. Men den tolerance, der traditionelt har været gældende med hensyn til længden af sådanne forklaringer, er fjernet ad administrativ vej, uden at der er givet en klar begrundelse herfor. Denne ændring straffer mindretal og løsgængere langt hårdere end andre. Her som i andre sammenhænge er hensigten klar. Der er tale om en diskret og stille heksejagt rettet mod alt, der ikke er mærket føderalistisk.
Endelig indebærer denne revision, som jeg også påpegede under forhandlingen, en udvidelse af Europa-Parlamentets rettigheder, som går videre, end traktaten tillader, tilsyneladende uden at det bekymrer nogen af medlemslandene.

Martin, David W. (PSE)
Jeg vil gerne give udtryk for min støtte til og påskønnelse af det store arbejde og den ekspertise, Richard Corbett har lagt i reformen af Parlamentets forretningsorden.
Som et result af hans bestræbelser bør Parlamentet nu kunne fungere bedre og have mere interessante forhandlinger. Det bør nu være i stand til at håndtere udvidelsen.
Dette er et første og vigtigt skridt i retning af at gøre Parlamentet til et mere effektivt talerør for folket i den europæiske beslutningsproces.

Meijer (GUE/NGL)
Et parlament kan kun fungere ordentligt, hvis mindst følgende tre betingelser er opfyldt: For det første skal det konstant være en afspejling af de modstridende opfattelser og interesser i samfundet. Denne afspejling skal bygge på feedback fra samfundet, og den skal være genkendelig. For det andet skal der være tilstrækkeligt mange muligheder for at gøre denne konfrontation synlig i den offentlige debat, hvilket bliver lettest, hvis medlemmerne, inden beslutningstagningen finder sted, ved hjælp af indlæg og en ny debatrunde kan reagere på hinanden eller kan bede om en udredning. For det tredje skal vælgerne have sikkerhed for, at Parlamentet selv kan tage initiativer og med et simpelt flertal træffer de endelige beslutninger om lovgivning, budget og koalitionsdannelse. Europa-Parlamentet opfylder desværre ikke nogen af disse kriterier, og det ændres ikke gennem den foreslåede ændring af forretningsordenen. Denne ændring drejer sig først og fremmest om begrænsningen af taletiden, om tidrøvende procedurer for at lette udvælgelsen af de ændringsforslag, som sættes under afstemning, og om muligheder for, at formanden på eget initiativ kan give ordet til menige medlemmer, som han har sympati for. Disse ændringer er en fordel for de to største grupper, men en ulempe for dem, som vil vise, hvilke alternative beslutninger der er ønskelige og mulige. Derved forbliver Europa-Parlamentet en slags senat, som er langt fra borgerne, og hvori det for det meste drejer sig om stemmeforklaringer og meddelelse af fuldbyrdede kendsgerninger.

Sacrédeus (PPE-DE)
Jeg beklager, at Parlamentet i dag har stemt imod et forslag om seks måneders forældreorlov i forbindelse med fødsel eller adoption. I henhold til dette forslag skulle et medlem af Europa-Parlamentet kunne erstattes ifølge reglerne for afskedigede personer.
Ifølge den gældende forretningsordning kan et parlamentsmedlem være på orlov, uden at det berettiger til en vikar. Den politiske gruppe mister således et medlem, og den samme arbejdsbyrde skal fordeles på færre medlemmer. Det rammer specielt partier fra de mindre medlemsstater med få europaparlamentarikere. Dermed lægges der et stort pres på medlemmet om hurtigst muligt at genoptage arbejdet til skade for den pågældendes familie og barn.
I Parlamentet siger vi ofte, at det skal være muligt at forene familieliv og arbejdsliv, og vi opfordrer regeringerne til at vedtage foranstaltninger i den henseende. Det samme skal naturligvis også gælde for Parlamentet som arbejdsplads.
Ligesom alle andre nybagte forældre med erhvervsarbejde skal også Europa-Parlamentets medlemmer have ret til forældreorlov. Vi skal have en forretningsorden, der afspejler et positivt syn på familier og børn, hvilket ikke kommer til udtryk i den aktuelle forretningsorden. Man kan også spørge, om den i virkeligheden er demokratisk, da den gør det vanskeligt for personer, der overvejer at få børn og stifte familie, at påtage sig opgaven som europaparlamentarikere.

Dell'Alba (NI).
Hr. formand, jeg vil blot i denne forbindelse understrege - og dette være sagt i ramme alvor - at Den Socialdemokratiske Gruppe, som besejrede landes flåder, har sænket det skib, der er søsat af et af gruppens fremtrædende medlemmer. Jeg tænker naturligvis på hr. Corbett og hans betænkning. Gruppen har således bevidst stemt imod alle ændringsforslagene til Corbett-betænkningen, hvis indhold herefter lader sig sammenfatte i en enkelt sætning. Europa-Parlamentet har, takket være Den Socialdemokratiske Gruppes indsats, levet op til de forventninger, Retten i Første Instans havde stillet til os, og stemt imod en betænkning, som er udarbejdet af et af Parlamentets fremtrædende medlemmer, hr. Corbett. Parlamentet har vedtaget en betænkning, som efter to og et halvt års arbejde i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender lader sig sammenfatte i en enkelt sætning. Jeg ønsker at påpege dette forhold, således at det føres til protokols. Måske bliver der i andre fora lejlighed til at vende tilbage til det lidet ærefulde afstemningsresultat, vi så i dag.

Meijer (GUE/NGL)
Takket være den omhyggelige modarbejdelse af dannelsen af små grupper findes der i Europa-Parlamentet færre grupper end i nogle nationale parlamenter. Fordelen er, at der er opstået internationale grupper af mere eller mindre ligesindede i stedet for 150 grupper af særskilte nationale partier. Men det har også ulemper, f.eks. for individuelle medlemmer, som ikke hører til nogen steder eller af og til skifter gruppe. I Nederlandene er jeg vant til et system, hvor parlamentsgrupper opstår som følge af valgresultatet. Hver liste, som opnår pladser, om det så bare er én, anerkendes som gruppe. I Europa-Parlamentet dannes grupper derimod først efter valget, og det betragtes ikke som tyveri af et mandat, hvis individuelle medlemmer går over til en anden gruppe. Da et stort antal medlemmer fra forskellige medlemsstater er nødvendigt for at blive anerkendt som gruppe, er der altid politiske strømninger tilovers, som er for små til det. Dette fører ikke blot til oprettelse af grupper, der ideologisk hører sammen, og inden for hvilke man på grund af forskelle mellem offentligheden i de nationale stater langtfra altid er enig om praktiske ting. Det fører også til kunstige, tekniske grupper, hvor partier, som ikke kender hinanden, samarbejder. En forpligtelse for alle medlemmer, som ikke kan optages i nogen gruppe, til at deltage i en blandet gruppe efter en spansk model finder jeg også vanvittig.

Alavanos (GUE/NGL)
Inglewood-beslutningsforslaget indeholder nogle overvejende tekniske bestemmelser, som vedrører begrundelserne til ændringsforslag, og som rationaliserer vores arbejde. Derfor vil jeg stemme for sammen med min gruppe, GUE/NGL-Gruppen. Jeg vil dog benytte lejligheden til at gøre opmærksom på, at der er nødt til at være tilstrækkelig begrundelse til ændringsforslagene - som måske vedrører spørgsmål af stor betydning for de europæiske borgere - og der er en risiko for, at dette ikke er tilfældet, især på baggrund af informationsindustrien, som fremmedgør medlemmerne over for det, der skal stemmes om, og som det enkelte medlem ofte er totalt uvidende om.

Formanden.
Hermed er stemmeforklaringerne afsluttet.
(Mødet udsat kl. 13.40 og genoptaget kl. 15.00)

Formanden.
Det er mig en stor glæde at kunne byde velkommen til formanden for den russiske Dumas delegation til Det Parlamentariske Samarbejdsudvalg EU-Rusland, som har taget plads i den officielle loge. Delegationen ledes af næstformanden Vladimir Lukin, Alexander Belousov og Valentina Demina fra Det Russiske Forbundsråd. De er yderste velkomne her.

I særdeleshed glæder det mig at kunne byde Dem velkommen her, da Rusland i dag fejrer sin uafhængighedsdag til minde om vedtagelsen af erklæringen om den russiske stats suverænitet den 12. juni 1990. Så velkommen og tillykke!

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende punkter:
Redegørelser fra Rådet og Kommissionen om status over forhandlingerne;
Betænkning (A5-0190/2002) af Brok for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om udvidelsesforhandlingerne (KOM(2001) 700 - C5-0024/2002 - 2002/2023(COS));
Betænkning (A5-0178/2002) af Böge for Budgetudvalget om den finansielle virkning af udvidelsen af Den Europæiske Union (2002/2045(INI));
Betænkning (A5-0096/2002) af Sommer for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om meddelelse fra Kommissionen om følgerne af EU's udvidelse for de regioner, der grænser op til ansøgerlandene - Fællesskabsforanstaltning for grænseregionerne (KOM(2001) 437 - C5-0599/2001 - 2001/2250(COS));
Betænkning (A5-0202/2002) af Turco for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme a) om beretning fra Kommissionen - årsberetning om strukturfondene (2000); b) om beretning fra Kommissionen - årsrapport for samhørighedsfonden for 2000; c) om beretning fra Kommissionen - årsrapport om det strukturpolitiske førtiltrædelsesinstrument (Ispa) 2000 (KOM(2001) 539, KOM(2001) 602 og KOM(2000) 616 - C5-0006/2002 - 2002/2009(COS));
Betænkning (A5-0124/2002) af Görlach for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om Kommissionens årsrapport for Sapard - år 2000 (KOM(2001) 341 - C5-0009/2002 - 2002/2007(COS));
Betænkning (A5-0200/2002) af Olsson for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om udvidelsen og landbruget: en vellykket integration af de nye medlemsstater i den fælles landbrugspolitik (2002/2059(INI));
Mundtlig forespørgsel (B5-0018/2002) af Karamanou for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder til Kommissionen om tiltrædelsesforhandlingerne og lige muligheder;
Mundtlig forespørgsel (B5-0250/2002) af van der Laan og Ludford for ELDR-Gruppen til Kommissionen om asylansøgere fra fremtidige medlemsstater.

De Miguel
Hr. formand, jeg synes ikke, at det er overflødigt at gentage den historiske rækkevidde, den politiske prioritet eller den uafvendelige karakter af Unionens udvidelsesproces. Når det er sagt, mener jeg, at vi, når vi skal evaluere udvidelsesprocessens perspektiver forud for det kommende Europæiske Råd, bør tage udgangspunkt i de mål, som vi satte os ved vores formandskabs begyndelse, for i betragtning af det, der er opnået indtil videre, at kunne vurdere, hvad vi kan forvente i Sevilla.
Som De husker, hr. formand, undlod jeg at tale om spørgsmålene om udvidelsen under den debat, vi havde i formiddags, om forberedelsen af Det Europæiske Råd i Sevilla, netop for at gemme dem til denne forhandling, hvor vi vil behandle disse spørgsmål et efter et.
Det er klart, at udvidelsen er et af de centrale emner for Det Europæiske Råd i Sevilla, og derfor mener jeg, at man ud fra de oplysninger, jeg giver, kan udlede hovedtrækkene i det, som formandskabet og Rådet vil foreslå på Det Europæiske Råd i Sevilla.
Da vores formandskab tog sin begyndelse, forelagde vi arbejdsprogrammet "Mere Europa", og i det dokument figurerede udvidelsen af EU - da det ikke kunne være anderledes - som en af vores vigtigste prioriteter, og jeg vil sige, at den snarere end en prioritet er et afgørende mål for Unionen.
I arbejdsprogrammet står der, at det spanske formandskab agter at medvirke på afgørende vis til, at forhandlingerne med alle de ansøgerlande, der er klar, vil kunne afsluttes ved udgangen af andet halvår af 2002, hvorved konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Göteborg og Laeken efterleves. Mere konkret bestod vores vigtigste opgave i at nå frem til fælles holdninger blandt De 15 om de vanskeligste kapitler i regelværket, det vil sige netop de kapitler, som vi har ansvaret for i henhold til forhandlingsplanen, de kapitler, der har den største finansielle og budgetmæssige betydning.
I henhold til den velkendte forhandlingsplan, som blev aftalt i Nice, er de kapitler, som det spanske formandskab har ansvaret for, landbrug, regionalpolitik samt finansielle og budgetmæssige bestemmelser. Dertil skal føjes et andet kapitel, der ikke på grund af dets finansielle, men på grund af dets politiske karakter er følsomt, nemlig spørgsmålet om institutionerne.
Desuden mente vi, at vi foreløbigt ville lukke alle de kapitler, der ikke var færdigforhandlet ved halvårets begyndelse, for - som formanden og Parlamentet ved - stod Spanien ikke bare med sin forhandlingsplan, men også med et stort antal af de såkaldte, i en pæn omskrivning, left overs, der i virkeligheden er uafsluttede forhandlinger, meget vigtige forhandlinger, som ikke var blevet afsluttet under det svenske og det belgiske formandskab.
To grundlæggende principper bør fortsat inspirere og karakterisere hele forhandlingsprocessen, nemlig at forhandlingerne bør tage udgangspunkt i den gældende fællesskabsret, og at de finansielle overslag, der blev vedtaget i Berlin i 1999, bør bestemme de lofter, som skal danne rammen om tiltrædelsen af de nye medlemsstater fra i dag til 2006.
I denne forhandling drejede det sig også om at undgå enhver form for overlapning eller forstyrrelse af udvidelsesprocessen med eventuelle reformer af de fælles politikker, for den, der ønsker at betinge reformen af de fælles politikker af udvidelsen, risikerer at skabe forsinkelser i de fastsatte frister.
Det vil sige, at Unionen har et mål, der fuldt ud støttes af Parlamentet: at tiltrædelsen er et faktum i løbet af 2004. Ud over dette overordnede mål omfattede formandskabets arbejdsprogram for udvidelsen, som blev forelagt for Rådet i januar, en række tilknyttede opgaver.
For det første verificeringen af det tredje krav til tiltrædelse, som vedrører administrativ og retlig kapacitet til effektiv håndhævelse af regelværket. Det bliver der ikke talt meget om, men det er et meget vigtigt spørgsmål. Det er det berømte såkaldte Madrid-kriterium, som er meget væsentligt for, at udvidelsen kan blive effektiv.
I løbet af dette halvår har Kommissionen udarbejdet en handlingsplan sammen med hvert enkelt ansøgerland, og i Sevilla vil den forelægge en rapport herom.
På den anden siden var det planen, at der under formandskabet skulle oprettes et redaktionsudvalg vedrørende tiltrædelsestraktaten, og det indledte sit arbejde i marts. Vi fik sammen med Kommissionen og Rådets generalsekretær den idé allerede nu at begynde at tænke på et redaktionsudvalg vedrørende tiltrædelsestraktaten, således at den og dens bilag udarbejdes sideløbende med forhandlingerne, så vi, når forhandlingerne er afsluttet, ikke behøver at spilde tid med at udarbejde traktaten, for vi kender alle sammen - og især Parlamentet - de vanskeligheder, der er med de nationale ratificeringer. Derfor har vi ikke meget tid, hvis vi ønsker at nå vores mål i 2004, især til at få alt ratificeret, så ansøgerlandene kan fremstå som medlemmer med fuld ret til at deltage i valget til Europa-Parlamentet.
Derfor havde vi den plan - som vi også har gennemført - og ligesom de foregående formandskaber har det spanske formandskab været særligt opmærksomt på fire konkrete sager, for det synes, som om vi kun koncentrerede os om de 10 lande i den første gruppe, men det er ikke rigtigt. Vi skal være opmærksomme på Bulgarien og Rumænien, to lande, som har haltet længere bagefter, og som skal ydes særlig bistand med henblik på at åbne det størst mulige antal forhandlingskapitler, og vi ønskede også at bidrage til bestræbelserne på at finde frem til en endelig politisk løsning på Cypern-spørgsmålet.
Endelig må vi heller ikke glemme, at vi på en eller anden måde bør fremme Tyrkiets førtiltrædelsesstrategi.
Ud fra disse indledende overvejelser bør vi spørge os selv, hvilke mål der indtil videre er nået under vores formandskab, for det, der er gennemført i disse måneder, vil være bestemmende for det kommende Europæiske Råds vurdering af situationen og perspektiverne fra i dag og frem til årets udgang.
Hr. formand, jeg har fornøjelsen af at sige til Dem, at med Kommissionens uvurderlige hjælp - og jeg vil offentligt rose kommissær Verheugen, som er ansvarlig for udvidelsen, og som virkelig har medvirket til alle de fremskridt, vi har gjort - kan de fremskridt, der er sket under det spanske formandskab, sammenfattes på følgende måde: Rådet i dets forskellige sammensætninger er begyndt at gennemgå de notater, som Kommissionen forelagde den 30. januar om den overordnede finansielle ramme og landbruget, hvor den manglende enighed var åbenbar.
Den grundlæggende uoverensstemmelse - og vi forhandler stadig - vedrører spørgsmålet om Unionens direkte landbrugsstøtte til ansøgerlandene og det faktum, at den ifølge nogle lande kan påvirke den fremtidige reform af den fælles landbrugspolitik.
På grund af disse uoverensstemmelser har vi endnu ikke fået en fælles holdning i kapitlet om landbrug. Jeg vil sige, at der er fælles holdning på 95% af området, men der er endnu ikke opnået enighed om de 5%, som vedrører direkte støtte.
Vi forsøger at opnå et kompromis, for vi forstår begrundelserne fra de fire lande, der blokerer for den fælles holdning, men vi mener også, at de lande må forstå, at der på landbrugsområdet er nogle grundlæggende principper om respekt for regelværket og om respekt for lighed mellem medlemsstater og ansøgerlande, og de må især forstå, at man ikke kan forsinke forhandlingsplanen. Det vil sige, at alle de lande, der af visse grunde forhindrer vedtagelsen af den fælles holdning, hvad angår direkte støtte, må påtage sig det politiske ansvar over for Parlamentet - som forhåbentlig forstår at forlange det - og over for den offentlige mening for ikke at have muliggjort den fælles holdning, som helt ville lukke forhandlingsplanen for udvidelsesforhandlingerne.
Vi gør os store bestræbelser. Vi havde et møde i Rådet (almindelige anliggender) i mandags, spørgsmålet behandles i COREPER i dag, der vil være et ekstraordinært møde i COREPER på fredag, og Rådet (almindelige anliggender) vil behandle spørgsmålet igen den 17. juni, og hvis det er nødvendigt, må vi bringe det op på Det Europæiske Råd. Vi ønsker ikke, at Det Europæiske Råd skal være et forum for konfrontationer om disse spørgsmål, men alle skal være klar over, at vi må gøre en kollektiv indsats for helt at lukke kapitlet om landbrug. Det duer ikke at sige, at 95% er lukket, og at vi vil lukke de 5% vedrørende direkte støtte senere, for det kan ikke udsættes, eftersom det er et principspørgsmål: Princippet skal accepteres, selv om man kan diskutere metoderne senere.
Efter de to første forhandlingskonferencer i marts og april og den ministerkonference, vi lige har afholdt, med kommissær Verheugen og mig, i mandags, og også med hr. Piqué, mandag og tirsdag i denne uge, er der nu blevet forhandlet om i alt 83 kapitler, hvoraf 49 blev foreløbigt lukket, og otte andre blev åbnet. I april behandlede man for første gang og lukkede med nogle ansøgerlande tre af de fire kapitler, som det spanske formandskab havde ansvar for i henhold til køreplanen, nemlig regionalpolitik og finansielle, budgetmæssige og institutionelle bestemmelser.
Hvad angår det fjerde og sidste kapitel om landbrug - der uden tvivl er det mest komplicerede - er drøftelserne stadig i gang i Rådet, vi har endnu ikke opnået en fælles holdning, og derfor har vi ikke kunnet lukke det. Det har været vores mål at opnå enighed, som jeg sagde i Rådet (almindelige anliggender) den 10. juni, det har ikke været muligt, og vi vil fortsætte bestræbelserne.
Hvad angår de to lande, der er længst bagud - alle de udestående kapitler er åbnet sammen med Bulgarien, mens der med Rumænien er åbnet syv kapitler, så der kun er seks udestående - vil jeg oplyse Parlamentet om, at vi sammen med Kommissionen har planer om at gøre flere fremskridt i løbet af denne måned, og vi vil højst sandsynligt, inden formandskabet slutter, afholde en ny forhandlingskonference på stedfortræderplan den 27. eller 28. juni, og det er muligt, at vi kan åbne flere kapitler med Rumænien og naturligvis lukke nogle flere kapitler ud over dem, der er blevet lukket på ministerplan. Derfor er det meget sandsynligt, at det spanske formandskab slutter med åbningen af alle kapitler for Rumæniens vedkommende og med lukning af mellem 90 og 100 kapitler med resten af de tiltrædende lande. Hvis vi derfor ser på det samlede billede, har størstedelen af landene, som jeg sagde i formiddags, lukket mellem 25 og 28 kapitler, og da antallet af forhandlingskapitler er 31, vil der i andet halvår ikke være mere end gennemsnitligt 3-4 kapitler at forhandle om for hvert land, og det er afsluttende kapitler, som, når der er en fælles holdning om landbrug, og når Nice-traktaten fuldt ud er ratificeret, kan lukkes umiddelbart, fordi det drejer sig om det institutionelle og det finansielle kapitel, der let vil kunne lukkes.
Redaktionsudvalget vedrørende tiltrædelsestraktaten, som jeg nævnte, har siden den 13. marts arbejdet på de tekniske tilpasninger og den juridiske konkretisering af de forpligtelser, der hidtil er blevet indgået under forhandlingerne. Vi efterlader det danske formandskab en god arv, og vi giver det mulighed for at afslutte redaktionen af tiltrædelsestraktaten ved årets udgang.
Hvad angår Tyrkiet, holdt associeringsudvalget og associeringsrådet møde i henholdsvis januar og april. Det mest fremtrædende var vedtagelsen af et program for møder i de otte underudvalg, der har til opgave at foretage den såkaldte detaljerede prescreening af dets lovgivning i henhold til mandatet fra Laeken.
EU lægger fortsat vægt på nødvendigheden af at intensivere de interne politiske reformer med henblik på fuld overholdelse af Københavnskriterierne. Ankara gentager sit ønske om, at der i december fastsættes en dato for indledning af tiltrædelsesforhandlingerne, men det er indlysende, at uanset hvor meget god vilje Det Europæiske Råd har, kan det ikke fastsætte datoer for forhandlingernes indledning, så længe Københavnskriterierne ikke overholdes fuldt ud. På det punkt vil vi være urokkelige. Vi kan ikke gøre andet. Dette er ikke en øvelse i wishfull thinking for at bruge det engelske udtryk, men en bestandig øvelse i virkelig at anvende de principper, som alle institutionerne, Kommissionen, Rådet og Europa-Parlamentet, er bundet af.
Hvad angår Cypern, har de ordinære forhandlinger forløbet normalt. Jeg skal sige, at Cypern er en fremragende kandidat. Den sydlige del af Cypern, Republikken Cypern, er utvivlsomt den kandidat, der har flest lukkede forhandlingskapitler, og som er nået længst i forhandlingen. Vi følger naturligvis nøje udviklingen i de direkte forbindelser mellem lederne af de to samfund, samtaler indledt i januar mellem hr. Denktash og hr. Clerides, som indtil videre ikke har givet mærkbare resultater.
Jeg var selv i Cypern sidste torsdag, og på vegne af formandskabet havde jeg en lang samtale med hr. Clerides og hr. Denktash, og vi viderebragte Unionens holdning til ham og gav udtryk for den betydning, vi tillægger det program, som FN's generalsekretær har forelagt, betydningen af, at der er enighed om kernepunkterne, det vil sige spørgsmålet om styreformer, ejendomme, jord og sikkerhed. Der er sket nogle fremskridt, men der er også sket nogle dramatiske tilbageskridt i de seneste dage, og derfor var jeg der på vegne af rådsformanden, ikke bare for at overbringe dem et budskab - et budskab, der på en eller anden måde vil komme til udtryk i konklusionerne fra Sevilla - men også for at lytte, for at den nordlige del af Cypern aldrig vil kunne bebrejde os, at vi ikke har været åbne over for deres argumenter, og at vi ikke har haft tid til at lytte til alle deres argumenter, for hver af parterne kan naturligvis tage fejl eller have ret, men den har sine argumenter, som fortjener at blive hørt. Derfor mener jeg, at vi har fulgt processen så meget, vi kunne, ved inden for vores muligheders grænser at støtte Álvaro de Soto, FN's generalsekretærs repræsentant. Vi mener, at tingene er gået godt, men vi har sendt dem et meget klart budskab: Vi ved, at det mål for juni, som de havde sat sig, og som generalsekretæren har bekræftet, ikke er blevet opfyldt, men vi har sagt til dem, at vi ikke kan vente evigt, at vi har brug for et tydeligt politisk signal, og at Unionen inden den 24. oktober, datoen for det danske formandskabs Europæiske Råd i Bruxelles, må have besked om den aftale mellem parterne for at kunne inddrage hele problematikken om den nordlige del af Cypern i forhandlingernes forløb eller mainstream.
I overensstemmelse med mandatet fra Laeken skal Det Europæiske Råd i Sevilla også udtale sig om den rapport, som Kommissionen vil forelægge om udviklingen og om dens handlingsplan for institutionel styrkelse af ansøgerlandene, og Rådet (almindelige anliggender) vil den 17. juni foretage en første gennemgang af den rapport, som Kommissionen forelagde den 5. juni.
Det spanske formandskab foranledigede også som en institutionel nyskabelse for første gang i historien, at de tiltrædende lande deltog aktivt i Det Europæiske Råd i foråret - alle husker, at de deltog i mødet, ikke i en afsluttende frokost, men i selv mødet. Ved den lejlighed blev den nye Union for første gang synlig. Vi har for første gang set et Råd med 25 medlemmer og tillige på et konkret og specifikt område, som berører både os og dem, nemlig Lissabon-processen.
Endelig vil jeg ikke undlade at nævne det samarbejde og den bilaterale tekniske bistand, som medlemsstaterne har opbygget og intensiveret over for ansøgerlandene for at forberede dem på gennemførelsen af EU's regelværk. Der bliver ikke talt meget om det, men det er værd at lægge mærke til de fremskridt, der er sket med alle de programmer, som Kommissionen har iværksat, især programmet om parvist samarbejde - der er et program af et usædvanligt omfang, som det virkelig ville være værd at debattere i Parlamentet en dag - og programmerne Ispa og Sapard, hvor der er sket imponerende fremskridt, både hvad angår Unionens samarbejde med de lande, og hvad angår ansøgerlandenes bilaterale samarbejde.
Med disse data og med forbehold af resultaterne af den spanske ministerpræsidents rundrejse i disse dage burde vi kunne danne os et indtryk af betingelserne for debatten om udvidelsen på det kommende Europæiske Råd i Sevilla.
I forventning om at Rådet (almindelige anliggender) kan blive enigt om en beslutning, vil Det Europæiske Råd behandle en note fra formandskabet om status for forhandlingerne, som vil være udgangspunktet for debatten i Det Europæiske Råd. Til orientering kunne det forslag omfatte følgende elementer: for det første anerkendelse af de store fremskridt, der er sket indtil videre under de forskellige formandskaber. Vi kan sige, at det spanske formandskab er nået til et punkt, hvor de tekniske forhandlinger er næsten afsluttet.
Vi har opfyldt forhandlingsplanen, og det har betydet, at Kommissionen og Rådet har kunnet føre forhandlinger om i alt 30 kapitler med de 10 første lande fra Laeken, og forhandlingerne er i sidste fase. Det kan i dag med rimelighed forventes, at det danske formandskab i overensstemmelse med Parlamentets og Det Europæiske Råds ønsker kan afslutte forhandlingerne i slutningen af december.
Vi er som sagt begyndt at udarbejde tiltrædelsestraktaten, og den endelige formulering kan blive fastlagt efter Det Europæiske Råd i København. Jeg mener ikke, at det vil være nødvendigt med en fjerde fase, for man er allerede godt i gang med formuleringen. Rådet vil nævne vedtagelsen af fælles holdninger, både hvad angår udestående kapitler fra tidligere formandskaber, og hvad angår de kapitler, der er mest vanskelige på grund af deres budgetmæssige betydning. Det er klart, at de konkrete finansielle aspekter først vil kunne ses på et senere tidspunkt ved forhandlingernes afslutning, hvilket er helt normalt. Vi vil gentage de overordnede principper om, at de udestående løsninger skal være i overensstemmelse med gældende fællesskabsret og finansieringsrammen fra Berlin. Det er meget vigtigt og bør understreges. Det er også vigtigt med en konstruktiv og realistisk strategi for at sikre, at forhandlingerne med de 10 ansøgerlande kan afsluttes på en sådan måde, at de kan vise, at de er helt forberedte på at påtage sig deres forpligtelser.
Man vil drøfte den rapport, som Kommissionen forelægger, om udviklingen i dens handlingsplaner til styrkelse af ansøgerlandenes administrative og retlige kapacitet med henblik på effektiv håndhævelse af regelværket. For Bulgariens og Rumæniens vedkommende skal det anerkendes, at der er sket store fremskridt i dette halvår, princippet om en inklusiv udvidelsesproces skal gentages, og vi skal forpligte os til fortsat at yde dem fuld støtte i deres forberedelsesbestræbelser.
Hvad angår Tyrkiet, bør EU opmuntre regeringen i Ankara til at gøre sig yderligere reformbestræbelser og give udtryk for sin overbevisning om, at det vil gøre det muligt at opfylde dets forventninger om tiltrædelse. I mellemtiden opfordrer Rådet Kommissionen til at foreslå konkrete foranstaltninger, herunder eventuelt en supplerende finansiel bistand med henblik på at styrke Tyrkiets førtiltrædelsesstrategi på de samme betingelser som de øvrige ansøgerlande. På den anden siden vil Rådet opmuntre Tyrkiet til at gøre sin indflydelse gældende for at opnå en snarlig løsning på Cypern-spørgsmålet.
Og netop i Cypern-spørgsmålet vil Det Europæiske Råd opfordre de to parter til at fortsætte de direkte samtaler mellem Denktash og Clerides, og det vil opmuntre dem til at benytte lejligheden til hurtigst muligt at opnå en endelig og samlet løsning, som allerede nævnt helst inden den 24. oktober, under FN's auspicier.
Et forenet Cypern bør som medlemsstat tale med én stemme, og det er noget, vi vil lægge særlig vægt på. Staten Cyperns fremtidige udformning er noget, der angår dem, men der er noget, som skal være helt klart: Ligegyldigt hvilken statsform de to samfund bliver enige om, skal det være en samlet stat, der taler med én stemme, og som er i stand til at håndhæve EU's regelværk ensartet både i Nord og i Syd. EU har naturligvis, og det har Kommissionen, som allerede har afsat nogle supplerende midler, givet udtryk for, forpligtet sig til at bidrage til den økonomiske udvikling af den nordlige del af øen, hvis forhandlingerne bærer frugt.
Ud over at behandle alle disse spørgsmål mener jeg, at det Europæiske Råd nu skal begynde at tale om den nye forhandlingsplan, som er den politiske. Det vil sige, at den tekniske del er eller er ved at være afsluttet, og nu skal vi se på fremtiden, vi skal se, hvad der vil ske i 2003, når alt er afsluttet, se, hvilken plan vi har for undertegnelsen og ratificeringen af traktaten, sende et klart budskab til de nationale parlamenter om, at denne sag er presserende, se, hvordan ansøgerlandene kan deltage i en fremtidig regeringskonference, se, hvordan de kan deltage i valget til Europa-Parlamentet, med andre ord se, hvordan resultatet af forhandlingerne politisk kan føres ud i livet i overensstemmelse med det program, som vi har skitseret, og med de idéer, som vi har bekræftet så mange gange i Parlamentet og i Det Europæiske Råd.
Dette, hr. formand, er et sammendrag af forventningerne, som naturligvis er tilnærmelsesvist, for jeg kan ikke forudsige, hvad stats- og regeringscheferne vil sige. Jeg kan kun fortælle, hvad det spanske formandskab vil præsentere dem for, men jeg tror, at bortset fra eventuelle småjusteringer vil det i store træk være det, som Det Europæiske Råd vil sige om udvidelsen.
Jeg håber, hr. formand, at dette indlæg på vegne af formandskabet vil være et sidste bidrag til den forhandling, som Parlamentet skal gennemføre i dag på grundlag af et stort antal betænkninger, hvis ordførere - hr. Brok, hr. Böge, fru Sommer, hr. Turco, hr. Görlach og hr. Olsson - jeg på vegne af formandskabet lykønsker, for de har været overordentligt nyttige til at give klare og fremragende idéer til, hvad vi skulle gøre i kapitlet om udvidelsen.
Før jeg slutter, vil jeg takke Kommissionen for den støtte, vi løbende har fået lige siden formandskabets første dag.
Formanden.
Tak for en omfattende og, for den afsluttende dels vedkommende, passende politisk opsummering af det, der ligger forude.

Verheugen
Hr. formand, mine damer og herrer, kære parlamentsmedlemmer, jeg hilser dagens forhandling om udvidelsen velkommen, idet den kan udgøre en tydelig markering inden Det Europæiske Råd i Sevilla. De forskellige beslutningsforslag, der skal tages stilling til i dag, er endnu en gang et vidnesbyrd om, at Europa-Parlamentet spiller en afgørende rolle for kvaliteten og tempoet i udvidelsesprocessen. Jeg er meget taknemmelig for, at Parlamentet og Kommissionen står skulder ved skulder i dette spørgsmål.
Jeg vil gerne benytte lejligheden til at rette en fælles tak til alle ordførere i Parlamentet for det konstruktive samarbejde med Kommissionen. Jeg vil også gerne særligt sige tak til Deres formand, hvis tilstedeværelse har en opmuntrende og tillidsvækkende virkning i medlemsstaterne.
Beslutningsforslagene og forhandlingen i dag er kulminationen på en meget intensiv arbejdsproces i Europa-Parlamentet gennem de sidste par måneder. Resultatet er et klart ja til strategien og tidsplanen for udvidelsen. Vurderingen af, at 10 stater opfylder de nødvendige forudsætninger for at afslutte forhandlingerne med os ved udgangen af dette år, hvis de fortsætter deres reformer, bliver bekræftet. Det glæder mig, at der er så stor overensstemmelse mellem analyse og konklusioner.
Parlamentet appellerer til begge parter, til EU, men også til de fremtidige medlemslande om at udnytte de kommende måneder på energisk vis, om at holde tempoet og om at mobilisere alle kræfter i slutspurten, således at det fælles mål nås. Jeg tilslutter mig denne appel.
Jeg har nu flere gange sagt om perioden 2002-2004, at den er et vindue fyldt med muligheder. Et vindue, som står vidt åbent, men som også kan lukke sig igen, hvis vi ikke på energisk vis griber den mulighed, vi har fået. Den mulighed må under ingen omstændigheder spildes. Alt det, vi allerede har opnået, ville blive sat på spil. Og ikke mindst også tilliden til EU, ikke kun i ansøgerlandene.
Der er ingen tvivl om, at vi i øjeblikket oplever temmelig kraftig modvind. Klimaet er blevet mere råt, skeptikerne taler højere og agiterer generelt mod Europa og i særdeleshed mod udvidelsen, idet de gerne satser på uvidenhed, angst og fordomme. Det er min overbevisning, at vi i fællesskab må sørge for, at borgerne i Europa anerkender, at denne udvidelse er historisk nødvendig, og at de overvinder deres betænkeligheder. I Europa såvel som i den globaliserede verden er europæisk integration efter jerntæppets forsvinden den eneste måde, hvorpå de problemer, som mennesket ønsker at få løst i en fart, og som volder dem bekymringer, kan løses.
Det forholder sig jo sådan, at vi har brug for mere Europa: for frihed og sikkerhed på indenrigs- og udenrigsplan, for vækst og beskæftigelse, for miljøbeskyttelse, for den højst mulige sociale standard, for lige muligheder for alle. Budskabet skal utvetydigt være, at det ikke er den europæiske integration og udvidelsen, som udgør problemet - de skal derimod opfattes som en væsentlig og uomgængelig del af løsningen på problemet. Vi har de bedste argumenter på vores side.
Fortidens Europa har overalt efterladt sig dybe sår og ar. Den generation i Europa, hvis byer blev lagt i ruiner og aske, som led under krig, flugt og fordrivelse, den generation lever stadig. Det drejer sig om en generation, som har måttet lide i årtier under det 20. århundredes voldsomme ideologier.
Men ud over erindringen om denne lidelse lever en anden erindring i Europa også fortsat, nemlig erindringen om godt naboskab med hinanden, om civilcourage, om menneskelig anstændighed, om modstand mod umenneskelige systemer og om individuelt mod. Der er ingen tvivl om, at Europa, med så mange forskellige folkeslag, der lever tæt side om side, med forskellige erindringer og måder at leve på, er et skrøbeligt kontinent. Godt nok er sårene helet, men arrene er skrøbelige, og vi mærker det alle stadig, her tænker jeg f.eks. på den genopståede diskussion om de såkaldte Benes-dekreter i de seneste måneder.
Parlamentet vil jo undersøge dette spørgsmål i retslig henseende. Til dette ønsker jeg bare at sige følgende: Den fundamentale sammenhæng mellem dette spørgsmål og udvidelsens succes findes i måden, hvorpå vi taler om dette. Debatten kan kun føres, hvis alle viser gensidig respekt og viser respekt for lidelserne og de forskellige erfaringer. Den skal føres på en måde, som ikke giver nye sår, men som derimod muliggør en heling. Netop på grund af de tragedier, som Europa på forskellig vis har tegnet sig for, findes der kun en fornuftig løsning, nemlig forsoning. Derfor eksisterer De Europæiske Fællesskaber. Den person i dagens Europa, som ønsker at udelukke, at der bliver rippet op i gamle sår, den person, som ønsker, at en generation aldrig mere skal komme til at lide på samme måde, som tidligere generationer har lidt, må gå ind for en fælles fremtid og må være parat til at se en sandhed i øjnene, som har rigtig mange facetter. Og den person skal række hånden ud mod integration og samarbejde.

Mine damer og herrer, vi er i Parlamentet og Kommissionen enige om, at de hidtidige anstrengelser, som ansøgerlandene har gjort, og at resultaterne af forhandlingerne retfærdiggør den vurdering, at et af de sværeste projekter nogensinde i Europas historie kan føres til en første stor afslutning i København. Vi holder faktisk tidsplanen. Status for det spanske formandskab er positiv, og jeg vil også gerne benytte denne lejlighed til at takke det spanske formandskab og især udenrigsminister Josep Piqué og min gode gamle ven Ramón de Miguel for et ufatteligt ambitiøst formandskab. Spanierne har uden tvivl fungeret som motor - det kan de, og det er godt. Det er det, formandskabet er der for, og resultaterne har været det hele værd.
Som Ramón de Miguel allerede har gjort opmærksom på, kommer vi fra den sidste forhandlingsrunde i Luxembourg på ministerplan. Efter denne forhandlingsrunde tegner følgende billede sig: Vi starter nu med 10 lande i den afsluttende runde. Unionen har fælles holdninger til alle forhandlingspunkter, også til alle kapitler i finanspakken med undtagelse af landbrugskapitlet, men her er der faktisk kun et eneste punkt, man endnu ikke er blevet enig om, nemlig spørgsmålet om direkte indkomststøtte.
Det var dog ikke uventet, at der ville dukke betydelige vanskeligheder op i forbindelse med dette spørgsmål. Men det nærmer sig en afslutning. Det drejer sig om fordelingen af byrderne. Jeg mener, man skal være ærlig og fortælle borgerne i Europa, at de enorme politiske og økonomiske fordele ved udvidelsen ikke kan opnås uden omkostninger. Det har medlemsstaterne også anerkendt til fulde i Berlin i 1999. Ja, det forlanges nu, at vi er solidariske, og det er i vores egen interesse at vise solidaritet. Der skal tales grundigt om omkostningerne ved udvidelsen, men så skal man altså også tale om omkostningerne ved den manglende udvidelse. Signalet fra Luxembourg sidste mandag skabte usikkerhed i ansøgerlandene. Det ville være meningsløst at påstå andet. Ansøgerlandene henviser til, at de har et tilsagn. Det er dette tilsagn, de tager udgangspunkt i, og det lyder som følger: Hvis de opfylder betingelserne, kan de tiltræde EU. Naturligvis kan der altid blive tale om forsinkelser. Men jeg advarer mod forsinkelser, som skyldes, at medlemsstaterne ikke kan blive enige med hinanden.
På given foranledning vil jeg også gerne tilføje to korte bemærkninger, nemlig at der i den aktuelle debat findes to argumenter, som Kommissionen ikke kan acceptere. Det første argument lyder som følger: Vi kan ikke afslutte udvidelsesforhandlingerne, fordi vi ikke kender de finansielle følgevirkninger for tiden efter 2006. Det er et argument, som kun indeholder en beskeden intellektuel påstand, for det gælder nemlig for samtlige politikker i EU.
(Munterhed, bifald)
Der findes overhovedet ingen politik i EU, hvis finansielle fremtid efter 2006 vi allerede kender i dag. Jeg kan sagtens huske, hvad formandskabet præsenterede i første halvår af 1999 efter resultatet i Berlin, nemlig at der var enighed i EU om de finansielle forudsætninger for udvidelsen inden 2006. Nu stiller jeg mig selv følgende spørgsmål: Hvis det i 1999 var tilstrækkeligt med de samme tal, hvorfor skulle det så ikke længere være tilstrækkeligt i 2002?
Det andet argument, jeg ønsker at kommentere, er argumentet om, at de direkte betalinger til landbruget - om man så bryder sig om dem eller ej, det står alle frit for - ikke skulle være en del af fællesskabsretten, og dette argument kan ærlig talt ikke tages alvorligt. Det er nok at læse fællesskabsretten. Det står sort på hvidt. Der findes en tilsvarende europæisk lovgivning, som er vedtaget enstemmigt. Så at påstå, at direkte betalinger ikke er en del af den europæiske fællesskabsret, er altså næsten det samme som at sige, at månen er lilla. Det kan man godt sige, men det ændrer bare ikke på virkeligheden.
Mine damer og herrer, for de første 10 lande, som vi vil indgå aftale med i København, er der i dag stadig 14 tekniske forhandlingskapitler, som ikke er afsluttet. Jeg går ud fra, at dette tal vil blive mindre inden udgangen af det spanske formandskab. Det betyder, at målet vil blive nået, og at der i forhandlingernes slutfase ikke længere vil være nogen tilbageværende tekniske forhandlingskapitler. Det er en meget stor præstation. I den sammenhæng må jeg gøre opmærksom på, at det ved tiltrædelseskonferencen i denne uge lykkedes at løse et af de sværeste og måske også vigtigste emner i hele processen, nemlig spørgsmålet om nedlukningen af atomkraftværket Ignalina i Litauen. Tillad mig også lige at give udtryk for min milde forundring over den offentlige mening i Europa. Når jeg ser, hvor stor opmærksomhed atomkraftværket Temelin i Den Tjekkiske Republik fik, et værk, der generelt betragtes som værende sikkert, så er det svært at forstå, hvor lidt der gøres opmærksom på, at der i Litauen findes et atomkraftværk af Tjernobyl-typen, som udgør en fare for dette land og for os alle, og det endda en væsentlig ...
(Tilråb)
Ja, som Tjernobyl - et atomkraftværk af Tjernobyl-typen.
(Tilråb fra hr. Cohn-Bendit: Som i Ukraine)
Ja, men Ukraine er ikke et ansøgerland, og jeg har ikke indflydelse på Ukraine i denne sammenhæng.
Det drejede sig i denne forbindelse om at slippe af med et atomkraftværk af Tjernobyl-typen i løbet af udvidelsesprocessen. Det er en ufattelig stor præstation af Litauen, fordi dette atomkraftværk betyder nogenlunde det samme for Litauen, som bilindustrien betyder for Tyskland. Jeg synes, at Litauen fortjener stor anerkendelse for den modige og vidtrækkende beslutning, landet har truffet i hele Europas interesse. Jeg selv er i hvert fald meget, meget taknemmelig.
Mine damer og herrer, det er nu for den sidste runde af forhandlingerne nødvendigt at skabe klarhed over, hvor mange stater vi kan regne med i København. Det er bl.a. nødvendigt på grund af kapitlet om institutionerne. Kommissionen vil i oktober, umiddelbart inden Det Europæiske Råd i Bruxelles, præsentere sin vurdering af situationen og komme med anbefalinger til, med hvilke ansøgerlande vi kan afslutte forhandlingerne sidst på året. Jeg forventer, at Det Europæiske Råd i Bruxelles derefter vil træffe sin beslutning på grundlag heraf.
Kommissionen vil i forbindelse med sit forslag alene anvende forhandlingsprincipperne som ledetråd. Der finder ikke nogen politisk udvælgelse sted. Det bliver alene spørgsmålet om, hvorvidt et land reelt opfylder tiltrædelsesbetingelserne, der bliver afgørende. Samtidig skal der også inden Det Europæiske Råd i Bruxelles skabes klarhed om de finansielle rammer og alle tilknyttede spørgsmål.
På den måde skulle det kunne sikres, at forhandlingerne alene kommer til at handle om ganske få spørgsmål mellem oktober og starten af december. Det drejer sig for det første om den samlede finansieringssum. Når først denne sum er fastsat, er fordelingen på de enkelte ansøgerlande og de enkelte politiske områder mere eller mindre en regneopgave takket være det fremragende forarbejde under det spanske formandskab.
For det andet, og det hænger meget tæt sammen med enigheden om det samlede budget, drejer det sig om budgettets udformning og størrelsesorden, hvilket grundlæggende allerede er besluttet under det spanske formandskab. For det tredje skal man regne med, at der fortsat vil restere enkelte spørgsmål i landbrugskapitlet hen imod slutningen - her tænker jeg især på kvoter eller den direkte indkomststøtte.
De kommende forhandlingsmåneder bliver vanskelige. Men jeg er overbevist om, at der kan findes fornuftige løsninger ved hjælp af fleksibilitet og politisk kløgt. På given foranledning må jeg dog klart sige, at konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Göteborg og Laeken ikke skal forstås på den måde, at EU først når frem til en fælles holdning i København. Konklusionerne fra Göteborg og Laeken kan derimod kun forstås på den måde, at selve forhandlingerne med ansøgerlandene bliver afsluttet i København, så ansøgerlandene kan blive medlemmer i god tid og således allerede kan deltage i valget til Europa-Parlamentet i 2004.
Ramón de Miguel har på det spanske formandskabs vegne allerede været inde på Bulgarien og Rumænien. Jeg kan bekræfte hans udtalelser. De to lande har brug for mere tid, før de kan opfylde tiltrædelsesforudsætningerne. De har dog netop også brug for et klart signal om, at toget ikke vil være kørt for dem i København. Kommissionen vil derfor stille forslag om en forbedret og styrket tiltrædelsesstrategi for de lande, med hvilke forhandlingerne endnu ikke kan afsluttes i 2002. Der skal så vidt muligt sættes skub i forhandlingerne med Bulgarien og Rumænien, og der skal mobiliseres ekstra støtte.
Mine damer og herrer, i den sidste fremskridtsrapport og også i forbindelse med beslutningerne er det - som forventet - blevet klart, at de største problemer i ansøgerlandene på vejen mod opfyldelsen af Københavnskriterierne ligger i den korrekte anvendelse. Årsagerne til de fleste ansøgerlandes vanskeligheder skal uden tvivl findes i deres fortid og udgør en del af den svære transformationsproces.
For at give endnu mere støtte til disse ansøgerlande i forbindelse med denne udfordring har Kommissionen i det forgangne år stillet forslag om mobilisering af ekstra finansielle midler og handlingsplaner. Det Europæiske Råd i Sevilla vil blive præsenteret for en rapport om handlingsplanerne, som har til formål at støtte den administrative kapacitetsopbygning og gennemførelsen af EU's regelværk. Den blev vedtaget den 5. juni i Kommission. I denne rapport gør vi det helt klart, og vi lægger ikke skjul på, på hvilke områder ansøgerlandene stadig har problemer, som skal bearbejdes meget intensivt i fremtiden.
Men tillad mig også i denne forbindelse at sige, at rapporten ligeledes gør det klart, hvor kompleks og differentieret en række af instrumenter til analyse, undersøgelse og kontrol af forvaltningsudviklingen og retspraksis der er blevet udviklet i ansøgerlandene. Det har der ikke tilnærmelsesvist været tale om ved nogen tidligere udvidelsesrunde. Aldrig tidligere er ansøgerlandene blevet undersøgt så tilbundsgående. Aldrig tidligere har et kommende medlemsland været udsat for så detaljeorienterede og kritiske øjne fra alle sider. Jeg tror også godt, jeg kan sige, at fremtidige medlemsstater aldrig tidligere er blevet forberedt så godt på deres nye rolle. Af denne grund kan den aktuelle udvidelsesrunde heller ikke sammenlignes med de tidligere. Vi stiller meget høje krav.
Fremgangsmåden har dog i høj grad båret frugt og været med til at sætte standarder i ansøgerlandene. Hvis vi arbejder videre på denne måde, og Kommissionen har foreslået, at vi skal fortsætte med det efter tiltrædelsen, vil det give varige effekter, som måske endda også vil kunne virke som en motivationsfaktor inden for det eksisterende EU.
Jeg ved, at Kommissionens rapporter om ansøgerlandenes forberedelser, om teknisk støtte, om institutionel opbygning, om partnerskab, om instrumenterne til overvågning og kontrol osv. ikke interesserer offentligheden synderligt. Men der ville blive et ramaskrig, hvis vi ikke gjorde os umage. Det er jo faktisk hele processens troværdighed, der står på spil. Vi vil være sikre på, at alle risici, som kan undgås, bliver elimineret.
Ud over forhandlingerne og de opgaver, som ansøgerlandene skal løse, er der en hjemmeopgave, som vi endnu ikke har løst. Det drejer sig om ratifikationen af Nice-traktaten. Det har længe været kendt. Det Europæiske Råd i Barcelona bekræftede det endnu en gang: Traktaten skal træde i kraft. Men i modsætning til mange observatører har jeg tiltro til irernes integrationserfaringer, til deres støtte af den europæiske integration, til bevidstheden om, at Irlands integration har gjort en udvikling mulig, som man næppe havde turdet håbe på for 30 år siden. Nu drejer det sig om, hvorvidt de central- og østeuropæiske lande også kan indhente det tabte, på samme måde som det var muligt for Irland. Det stemmes der om ved den anden folkeafstemning.
På vejen til København overser vi ikke, at udvidelsen bringer os tættere på vigtige partnere i Østeuropa. Unionen kommer i fremtiden til at ligge ved siden af Rusland og også Hviderusland samt Ukraine. Inden for få år vil Republikken Moldova også være vores nabo. Det er Kommissionens erklærede mål at udnytte alle de positive effekter af udvidelsen og at fremme demokratiets og markedsøkonomiens udvikling i vores fremtidige nabolande. Med etableringen af et strategisk partnerskab med Rusland og Ukraine er der skabt et fundamentalt grundlag for dette.
Men resultatet af det sidste EU-topmøde i Rusland fylder mig ikke kun med glæde, frem for alt fordi diskussionen i Moskva om Kaliningrad udelukkende var begrænset til transitproblemet, et spørgsmål, der ikke kun angår EU, men også Litauen og Polen. Som De ved, kræves der fra russisk side visumfri adgang, hvilket Polen og Litauen dog afviser på linje med Parlamentet og Kommissionen. EU vil komme med sin endelige holdning til dette på Det Europæiske Råd i Sevilla. Jeg vil dog gerne tilføje, at det centrale problem i forbindelse med Kaliningrads geografiske placering er, hvorledes EU og Rusland i fællesskab vil sørge for, at situationen i Kaliningrad bliver bedre, og at området på sigt kan drage fordel af udviklingen i nabolandene. Det ville glæde mig, om der blev iværksat en intensiv dialog om dette med Rusland.
Ingen kan være ligeglade med offentlighedens holdning til udvidelsen. Den afhænger af mange ting, af oplysninger, af præsentationen, af vores evne til at komme med overbevisende svar. Det siger vores politiske erfaring os. Derfor er Kommissionen med støtte fra Europa-Parlamentet kommet med et kommunikationsinitiativ, som har samme gyldighed i både medlemsstaterne og ansøgerlandene. Vi vil informere Det Europæiske Råd i Sevilla om gennemførelsen. Men også dette spørgsmål stiller krav om ærlighed. Der er meget, vi kan gøre i Kommissionen, Parlamentet og Rådet. Men det kan ikke erstatte den nødvendige indsats fra byer og kommuner, fra regioner og medlemsstater, fra erhvervslivet og forskerne, kunsten og kulturen. De seneste meningsmålinger bekræfter, at der stadig ikke gives nok information i forbindelse med udvidelsen. Derfor appellerer jeg på det kraftigste til - de steder, hvor dette endnu ikke er tilfældet - at komme i dialog med borgerne og forholde sig til deres spørgsmål og bekymringer. Den strategi, vi følger, er også rigtig, og resultaterne gør allerede i dag indtryk.
For udvidelsen gælder, hvad der alt i alt gælder for den europæiske integration, at vi også uden for institutionerne må stå inde for dette Europa. Risici og problemer må ikke forties. Men når alt kommer til alt, ville den største risiko for et fremtidigt Europa i fred og sikkerhed, hvilket vi alle ønsker, være, hvis vi undlod at gribe den historiske mulighed for at forene vores kontinent, fordi modet svigtede os lige inden målstregen.
(Bifald)

Brok (PPE-DE).
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne takke kommissæren og hele Kommissionen, men også det spanske formandskab for, hvor godt forhandlingerne er forløbet i de sidste par måneder. Efter samtaler med Rådets kommende formandskab er det mit håb, at den køreplan, Europa-Parlamentet oprindeligt udarbejdede, overholdes, fordi der er politisk vilje til det. Jeg mener, at vi i Parlamentet i stor udstrækning skal sørge for, at der bliver udøvet det nødvendige pres. Ramón de Miguel påpegede jo så rigtigt, at der også skal findes en løsning på landbrugsområdet, fordi der ikke bliver mulighed for dette på et senere tidspunkt. Der findes ingen undskyldninger for at trække sagen i langdrag.
Det gælder også på mange andre af de områder, som kommissæren var inde på, f.eks. i forbindelse med de institutionelle problemer. Vi skal få styr på vores institutionelle problemer, om det så sker ved ratifikation af Nice-traktaten eller på en anden måde, er for så vidt ligegyldigt. Under alle omstændigheder er det vores hjemmeopgaver, og vi skal løse dem. Hvad enten det gælder en fælles holdning i Rådet om landbrugspolitikken, de finansielle eller de institutionelle spørgsmål, så er det vores pligt. På den baggrund findes der ingen undskyldninger for en forsinkelse af udvidelsen, fordi der ikke længere ville være forståelse for dette i ansøgerlandene. Vi kan ikke tillade yderligere forsinkelser på grund af vores egne manglende evner. Og ligeledes skal det være en selvfølge, at vi kontrollerer ansøgerlandenes indsats.
Indtil videre har der været 13 ansøgerlande, af hvilke vi forhandler med 12, og af hvilke der findes 10, som har en mulighed for at afslutte forhandlingerne i år. Alene af den grund mener jeg, at vi burde være i stand til at forhandle på en sådan måde, at dette bliver muligt. Det betyder - det gør Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik også udtrykkeligt opmærksom på i betænkningen - at vi ikke må opfinde nye betingelser, det være sig fra de europæiske institutioners side eller fra medlemsstaternes side. Forhandlingsgrundlaget er acquis communautaire og ikke det, som man derudover måske kunne tænke sig. Det kan man ikke bare fylde på. Det skal ske i en politisk proces med de kommende medlemmer, men kan ikke indgå som en betingelse for tiltrædelsen.
Af og til er vi også nødt til at have en åben debat i Parlamentet. Når jeg ser på mange af forslagene fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, synes jeg, at de er gode, og det gælder også mange andre forslag. Jeg kan endda erklære mig politisk enig i dem. Blot har de ikke noget at gøre med forhandlingerne om gennemførelsen af acquis communautaire. Det er kun acquis communautaire, som er relevant. Når miljøkapitlet eksempelvis engang er afsluttet, skal vi ikke genoptage forhandlingerne om det, fordi man mener, at en bestemt vej eller en bestemt kanal i et bestemt land ikke kan blive bygget, hvis min analyse af nogle af disse forslag er korrekt. Jeg mener, at vi selv skal optræde med præcision, ærlighed og kohærens i denne forbindelse for således at komme videre.
Men hvis vi forholder os på denne måde, betyder det også, at ansøgerlandene skal vide, at hvert enkelt land bliver bedømt individuelt på, om det er i stand til at opfylde betingelserne. Vi kan se, at 10 lande har mulighed for det. Vi kan også se, at man markedsmæssigt er tilstrækkelig moden til at opfylde de politiske kriterier og samtidig til at gennemføre acquis communautaire.
Men vi må også nøje vurdere, hvilke lande der inden 2004, hvor tiltrædelsen træder i kraft, er i stand til at sikre den retslige og administrative gennemførelse. Dette er et helt centralt spørgsmål. Heller ikke i denne type spørgsmål kan der ydes nogen form for politisk rabat.
Vi skal sørge for en korrekt gennemførelse. Og vi retter ligeledes en slags appel, for mere kan det ikke blive, til de lande, som kommer med i den første runde, om ikke at vove sig ud i en busteori med mottoet "Vi er med, og nu er bussen fuld" og muligvis nedlægge veto mod lande, som skal med i anden runde. Politisk skal vi også bestræbe os på, at de ansøgerlande, der ikke kommer med i første runde, ikke bliver pålagt yderligere vanskeligheder.
Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik, som er ansvarligt på dette område, betragter en række problemer med stor bekymring. Vi kan se, at der på særlige områder ikke er fundet en løsning på mindretalsspørgsmål, ligesom spørgsmål om korruption og organiseret kriminalitet fortsat er vigtige emner. Vi lægger stor vægt på, at Schengen-kravene overholdes, fordi det også er vigtigt at sende et signal til vores egne borgere om, at der i denne sammenhæng ikke må skabes endnu større usikkerhed. I den forbindelse mener jeg også, vi skal have forståelse for, at spørgsmålet om Kaliningrad ikke må give anledning til, at udvidelsen mislykkes. Men netop på denne baggrund skal vi også indse, at Polens og Litauens suverænitet skal accepteres, og at der skal findes en anden løsning end korridorløsningen, som jeg ikke kan acceptere af retslige og af historiske årsager. Der er så mange praktiske muligheder for at imødekomme Ruslands berettigede ønsker. Jeg mener, at vi også i denne sag kan finde en passende løsning, ligesom jeg er af den opfattelse, at det kun er medlemslandene i EU og de pågældende ansøgerlande, der skal have lov til at beslutte, hvilke lande der kan blive medlemmer af EU. Det er samtidig mit svar på spørgsmålet om Cypern.
Vi skal sørge for, at det i forbindelse med den europæiske udvidelse, hvad angår spørgsmål om diskrimination osv., gøres klart, at alle borgere i EU er lige, at der ikke må findes diskrimination på de indre linjer, og at der ikke må finde diskriminering af borgere sted, som lever i EU. Det er det eneste punkt, som interesserer mig personligt i debatten om Benes-dekreterne. Vi skal ikke tage et retsligt opgør med fortiden, det kan derimod kun dreje sig om, at vi ikke ønsker at være vidner til diskriminering som følge af den aktuelle retspraksis. Jeg mener, at et land, der fungerer efter en retsstats principper, også er i stand til at gøre dette, og hvis jeg tolker Verheugen- og Zeman-papiret korrekt, kan jeg også se en mulighed for åbninger og aftaler.
Hr. kommissær, hr. rådsformand, jeg vil gerne udtrykkeligt tilslutte mig Deres holdninger om, at dette er et spørgsmål af historisk betydning. Og jeg vil også gerne tilslutte mig det, der blev sagt tidligere. Det er vigtigt, at vi ikke forsøger at anvende historien som et våben i EU, og at vi derimod lærer af historien, så de lidelser, fordrivelser, mord og krige, vi har haft, aldrig vender tilbage igen, så vi får en enestående chance for at forene hele dette kontinent. Helt tilbage fra Det Europæiske Kul- og Stålfællesskabs tid har formålet med foreningen af Europa været at stoppe voldsspiralen, ikke at gøre gengæld, men derimod en gang for alle at stoppe voldsspiralen i Europa. Det betyder ikke, at nationalstaten skal opløses - nationalstaten vil beholde sin identitet - men at den skal svækkes på en sådan måde, at den aldrig mere bliver i stand til at føre krig imod andre. Derfor er EU's regelværk fremtiden for dette kontinent.
Murphy (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne takke Rådet for den energi, hvormed det har forfulgt denne komplicerede sag, og i særdeleshed hr. Verheugen og hans personale for det fænomenale stykke arbejde, de har udført med at overvåge ansøgerlandenes fremskridt. Det har faktisk ført os frem til denne debat i dag. Uden deres arbejde ville vi simpelthen ikke være i denne situation nu.
Den 6. juli 2002 vil en meget berømt sportsbegivenhed begynde. Jeg tænker ikke på VM, hvis finale vil være udkæmpet mellem England og Irland længe inden den 6. juli, men på Tour de France. På mange måder kan man sammenligne EU's udvidelse med Tour de France. Hvis vi ser på os selv nu, vil vi se, at vi befinder os under den sidste stigning, i bjergene, hvor det meste af det anstrengende løb ligger bag os, og hvor vi i høj grad har målstregen i sigte, så Champs Elysées i Paris venter forude. Vi har nogle hårde og vanskelige stigninger foran os i øjeblikket.
Som enhver, der har cyklet, ved, så vælter cykelen, hvis man standser. Så det er ikke tiden til at standse nu. Vi må blive ved med at bevæge os fremad. Budskabet fra min gruppe er meget klart: Vi må blive ved med at følge kortet. Det er et godt kort, og det vil få os gennem denne proces. Vi må holde os til den tidsplan, som vi har lagt for os selv.
Min ærede kollega, Klaus Hänsch, nævnte som den første her i salen 2004 som det tidspunkt, hvor den første nye tiltrædelse skal være tilendebragt, og vi må holde fast ved dette tidspunkt. Vi må ikke tillade, at der indføres nye betingelser. Historiske spørgsmål er vigtige, men de er præcis det, de er, det vil sige historiske. Storbritannien og Irland tilsluttede sig EU samtidig, og det til trods for, at den irske forfatning på det tidspunkt gjorde krav på britisk territorium. Det forhindrede os ikke i at melde os ind i denne klub sammen. Storbritannien og Spanien forsøger stadig at løse spørgsmålet om Gibraltar, der har stået på i tre århundreder. Det er vigtige historiske spørgsmål, men det er ikke betingelser for tiltrædelse af EU.
De, der bruger historien til at forsøge at skabe nye hindringer for nye medlemsstater på deres vej til tiltrædelse af EU, må forstå den skade, de gør på den offentlige mening. Jeg var i Prag for nylig, hvor der har været et fald på 6% i tilslutningen til tiltrædelsen af EU blot som resultat af debatten om Benes-dekreterne.
Både Kommissionen og Parlamentet må gøre deres arbejde. Vi vil nøje vurdere hvert enkelt lands forhold for at sikre os, at der kommer svar på de vanskelige spørgsmål, og at vi ikke unddrager os vores ansvar. Når vi siger, at vi tilslutter os, at et nyt land kommer ind, så skal vi have gjort alt det hårde arbejde, så vores borgere kan være sikre på, at det er en sikker tiltrædelse, som vi alle kan være enige om.
Jeg påskønner det arbejde, der er gjort i Rådet, men jeg må sige, at der er stor bekymring her i Parlamentet for, at det måske nu er Rådet, der begynder at trække sagen i langdrag. Rådet tager ofte et godt slagsmål om mange spørgsmål, men desværre er det efter vores erfaring ofte Rådet, der finder det vanskeligt at træffe den endelige afgørelse.
Vi forstår, at mange af de spørgsmål, vi skal tage fat på i de nærmeste måneder, vil være meget vanskelige, men lad os ikke udsætte sagen. Prøv ikke at forhandle eller genforhandle den fælles landbrugspolitik inden for 2-3 måneder, så vi når frem til oktober og topmødet i Bruxelles. Giv ikke fremmedhaderne og antieuropæerne lov til at forsinke os. Og tving os for Guds skyld ikke til at gøre omkring og begynde at dadle Dem, fordi vi ikke når frem til 2004 i rette tid. Hvis vi samarbejder, kan vi nå dette, men jeg må helt ærligt sige, at vi i øjeblikket er bekymrede over, hvornår Rådet faktisk agter at foretage sig noget i denne sag.
Min eneste skuffelse i forbindelse med udvidelsesprocessen er, at lidenskaben er gået fløjten. I begyndelsen af 1990'erne var vi alle lidenskabeligt optaget af EU's udvidelse, særlig i ansøgerlandene. Det er nu blevet noget pragmatisk, teknisk noget.
Vi og folk i tilhørerlogen her bør være mere lidenskabeligt optagede af og forventningsfulde over for udvidelsen af EU, for det er et historisk mål, som vi alle med rette kan være stolte af. Vi må genindføre dette element, så vi fra Galway til Gdansk og endnu længere sikrer et genforenet kontinent.
I 1990 lovede Helmut Kohl og François Mitterand, at vi skulle have EU's udvidelse gennemført i 2000. Det har vi i enestående grad ikke fået gjort. Målstregen er i sigte, denne gang i København. Det er ikke Paris, men lad os holde feltet sammen. Der er mange ansøgerlande, som gerne vil have den gule førertrøje. Jeg mener, at de alle har den på. Det vigtigste er, at vi sikrer, at vi får målstregen placeret i København, og at det ikke bare bliver endnu en etape på vejen til en heldig gennemførelse af udvidelsen.

Watson (ELDR).
Hr. formand, jeg takker rådsformanden og kommissæren for en nyttig introduktion til denne debat, og jeg komplimenterer ordførerne for deres gode arbejde med de betænkninger, vi har fået forelagt i dag. Jeg vil også benytte denne lejlighed til at byde de parlamentarikere fra den liberale familie i ansøgerlandene, som overværer denne debat fra tilhørerlogen og er kommet for at drøfte spørgsmålene med os i denne uge, velkomne her i Parlamentet. At parlamentarikerne fra Bulgarien og Rumænien er her i dag, er en velkommen påmindelse om, at vi forhandler om en udvidelse med 12 ansøgerlande, selv om tidsplanen for tiltrædelsen kan være lidt forskellig.
De af os, der kommer fra lande, som ikke var blandt de oprindelige medlemmer af Det Europæiske Fællesskab, husker kun alt for vel den bekymring og forventning, som omgav vores tiltrædelsesforhandlinger og beslutningerne om at ratificere vores ansøgninger. Da jeg kommer fra et land, hvis ansøgning blev udsat for veto to gange, kender jeg til den varige skade, der kan gøres på følelsen for europæisk integration, når et land bliver afvist. Det bør vi huske på, når vi vurderer de nuværende ansøgere. Vi må erkende, at ansøgerlandene har arbejdet hårdt de senere år for at reformere deres økonomier og befæste demokratiet for at kunne tilslutte sig Unionen. Vi forventer, at de skal fordoble deres anstrengelser umiddelbart op til og efter tiltrædelsen, men vi må også belønne disse anstrengelser. Derfor insisterer De Liberale på, at både kriterierne og tidsplanen skal overholdes. Vi bør ikke anvende strengere normer end ved tidligere udvidelser og heller ikke foregive, at alt er i orden hos os selv.
Udvidelsen er en proces med en løbende vurdering, ikke en engangseksamen. Der er brushoveder og forsigtigpetere på begge sider, der vil forsøge at udnytte vanskelighederne ved at overholde Københavnskriterierne. Vi må ikke tillade, at de får udvidelsen til at løbe af sporet. Det er langt bedre at overvinde udestående problemer i løbet af udvidelsesprocessen. Det, der er vigtigt for et lands velfærd, er den retning, det orienterer sig imod, og overvågningen af respekten for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder må være en løbende proces, en del af en bredere overvågning af alle medlemsstater - gamle såvel som nye - i en Europæisk Union, hvori hjertet er chartret om de grundlæggende rettigheder.
De Liberale beklager misbruget af udvidelsesforhandlingerne til at åbne gamle sår og fjendskaber igen. De modbydelige Benes-dekreter er et godt eksempel på dette. Det tjener ikke noget fornuftigt formål at ophidse til spændinger om dette spørgsmål, og min gruppe har stillet ændringsforslag til Brok-betænkningen for at forsøge at få sænket temperaturen i debatten.
Det, at fire regeringer - inklusive hr. Murphys - ved mødet i Rådet (almindelige anliggender) i denne uge nægtede at enes om en fælles holdning til landbruget, skyldes til dels utilstrækkeligheden af den finansielle pakke, man enedes om i Berlin. Vi er tvunget til at leve inden for rammerne af Berlin-ordningen, men hvis en aftale udsættes til efteråret - som nogle foreslår - vil det bringe udsigten til at få de nye medlemsstater optaget inden valget til Europa-Parlamentet i 2004 i fare. Vi støtter Kommissionens forslag om en gradvis indførelse af direkte betalinger, men så snart man er enedes om udvidelsen, må vi gå videre med reformen af den fælles landbrugspolitik. Det er nødvendigt at få flyttet fokus væk fra producenten til forbrugeren, fra kvantitet til kvalitet.
Med hensyn til det kontroversielle spørgsmål om fri bevægelighed for personer opfordrer jeg alle medlemsstater til at følge eksemplet fra Danmark, Sverige, Irland og Nederlandene, der har sagt, at de ikke vil indføre nogen restriktioner for den frie bevægelighed. Der er ingen fornuftig grund til at tro, at udvidelsen vil blive fulgt af folkevandringer, som vores borgere undertiden frygter. Det er præcis denne frygt, vi som politikere må tage direkte fat på. Vi har et ansvar for at plædere for udvidelsen over for vores vælgere, og vi må ikke vige tilbage for denne udfordring.
Vedtagelsen af betænkningen, der skal stemmes om i morgen, vil give grønt lys for udvidelsen. Den historiske udsigt til en bredere og stærkere Union venter forude - en Union, der kan blive et bolværk for frihed og demokrati i en usikker verden. Lad os ikke blive den generation, som lader denne mulighed slippe sig af hænde.
Cohn-Bendit (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, ingen, og i særdeleshed ikke Gruppen De Grønne, sætter spørgsmålstegn ved de historiske muligheder, der knytter sig til udvidelsen. Det er betagende og fantastiske perspektiver! Men den brede vifte af muligheder indbærer også et behov for reformer. Gennemfører vi ikke reformer med henblik på udvidelsen, sætter vi spørgsmålstegn ved EU. Vi risikerer at skabe et kaotisk EU, som vil bringe udvidelsen i fare.
Og, hr. formand, sig ikke, at princippet om direkte betalinger til landbruget er retfærdigt. Det er et uretfærdigt princip, som bør gøres til genstand for reformer. Det betyder ikke, at vi ikke skal støtte landbruget. Det betyder, at der skal ydes strukturstøtte til udvikling af landdistrikterne, at der skal satses på bæredygtigt landbrug, hvilket ikke har været tilfældet i en årrække. Vi forpassede lejligheden til at få vedtaget en landbrugsreform i Berlin. Vi forpassede lejligheden. Vi forpassede lejligheden til at få vedtaget reformer. Det er ikke ensbetydende med, at vi er imod udvidelsen, tværtimod. Men støtten bør være betinget af, at visse sociale og økologiske krav er opfyldt, hvilket ikke er tilfældet.
Det betyder ikke, at der skal bruges færre penge. Vi havde en finansiel ramme i Berlin, og den reducerede vi. Vi kunne investere i ansøgerlandene. Det har vi ikke gjort på grund af rige EU-landes egoisme - vi kan i den forbindelse tænke på Tyskland, Frankrig eller Spanien. Alle erklærer, at de er tilhængere af udvidelsen, men når prisen for solidariteten skal betales, viser den politiske egoisme sig. Vær ærlige over for os. Det er de problemer, De vil stå over for i Sevilla, og det var de problemer, vi på fiskeriområdet stod over for i Berlin.
Det, jeg oprigtigt talt har svært ved at acceptere, er, at alle siger ja til udvidelsen, men når det drejer sig om at dække de omkostninger, der nødvendigvis knytter sig til solidariteten, dække omkostningerne til iværksættelse af reformer af den måde, hvorpå EU fungerer, så er talen langt mere prosaisk end de højstemte historiske taler. Jeg ønsker ikke, at udvidelsen som politisk forpligtelse skal være forbeholdt de højstemte festtaler, mens vi alle hverdage fører en politik, som går stik imod udvidelsen. Det er baggrunden for, at jeg må erklære, at der i den vifte af muligheder, kommissæren peger på, mangler behovet for at fuldføre de nødvendige reformer af EU, således at Unionen kan fungere med 27 medlemslande.
Det er det standpunkt, Gruppen De Grønne forfægter. Vi er glødende tilhængere af udvidelsen, og vi er glødende tilhængere af interne reformer i EU for at sikre, at udvidelsen kommer til at fungere. Der ligger vores opgave, og den er endnu ikke løst!

Modrow (GUE/NGL).
Hr. formand, udvidelsen af EU er nu på vej ind i sin afgørende fase. I de foreliggende betænkninger og taler har man ikke lagt skjul på, at der er uløste opgaver, men man går ind for optagelsen af ansøgerlandene. Det er en holdning, som vores gruppe deler. Tilsyneladende findes der ikke andre alternativer, sådan som forhandlingerne står, og med EU's acquis. Hvis man derimod betragter kvaliteten i integrationen og de problemer, der er opstået i selve EU, kan man dog også komme på andre tanker.
F.eks. finder min gruppe det forkert, at man i forbindelse med tiltrædelsesprocessen på det kraftigste anbefaler ansøgerlandene at blive medlemmer af det militære forbund NATO. Det er EU, der er vigtig i denne sammenhæng, og ikke noget andet.
EU stiller krav til ansøgerlandene, som ikke engang opfyldes i mange af EU's medlemsstater. Reformbehovet inden for Unionen er enormt. Viljen til solidarisk fordeling er ikke just udpræget. Borgernes tilslutning til udvidelsen er i den senere tid begyndt at falde. Alene at søge årsagerne til dette i uvidenhed og manglende gennemsigtighed er efter vores mening for nemt. Borgernes Europa-debat, som var et krav efter Nice, er indtil videre endnu ikke kommet rigtigt i gang. I den forbindelse vejer de vanskeligheder, som er forbundet med at tilpasse sig til EU, endnu tungere.
I betænkningerne opfordres ansøgerlandene med rette til at bekæmpe korruption indgående. Der nævnes bare ikke noget om årsager og sammenhæng, som f.eks. skal søges i den kapitalistiske privatisering og den dermed forbundne voksende sociale kløft mellem de få menneskers voksende rigdom og de mange menneskers fattigdom og arbejdsløshed. Hvor få strategiske holdninger Kommissionen har i forbindelse med tiltrædelsen, ses tydeligst på landbrugsområdet. Den, der rettidigt advarede om, at der gemte sig virkelighedsfjerne elementer i Agenda 2000, blev afskrevet som en lyseslukker. De resterende 5% betyder det mangedobbelte for bønderne og ikke kun fem hundrededele.
De, der mener, at udvidelsesprocessen med undtagelse af landbrugspolitikken er løst for op til 10 staters vedkommende, er dog efter min mening naive. Den sociale ulighed er et område, der er meget større. Viljen til solidaritet er meget mindre, og Kommissionens indsats er på talrige områder ofte for overfladisk og bureaukratisk til at leve op til de nye krav om integration. Det er ikke kun nogle få væsentlige spørgsmål, som mangler at blive løst. Udviklingen skal vendes. Og forhåbentlig bliver den det, inden det er for sent.

Nobilia (UEN).
Hr. formand, der er ingen tvivl om, at såvel Rådets og Kommissionens redegørelser som hr. Broks glimrende arbejde giver et detaljeret billede af udvidelsesprocessen og forhandlingsforløbet med ansøgerlandene.
Den tvivl, som også overbeviste tilhængere af udvidelsesprocessens og dens strategis historiske betydning giver udtryk for her, drejer sig til gengæld om den tilsyneladende uklare situation i forbindelse med denne proces. Det er en kendsgerning, at alle ansøgerlandene generelt har gjort nogle prisværdige fremskridt på kort tid, når det gælder udviklingen af deres retssystemer og økonomier. Overholdelsen af Københavnskriterierne og gennemførelsen af EU's acquis - der dog efter vores mening skal fortolkes som en tendens - er i øvrigt et krav. Noget, som man til gengæld ikke forstår helt her mindre end to år før de første optagelser, er, om den endelige beslutning bliver truffet ud fra objektive konstateringer eller kommer til at bære præg af de pseudopolitiske og ligefrem alfaderlige holdninger, man trods alt har set, i stedet for den stærke generelle samarbejdsvilje, som EU burde udvise.
Det er desuden ikke klart, hvilken situation vi får efter den formodede optagelse af 10 lande i 2004. Man ved med andre ord ikke, hvilke konsekvenser fire landes manglende overholdelse af den oprindelige plan vil få for den nuværende finansielle planlægning og således for de nye medlemsstaters behandling. Der er ingen tvivl om, at det i det mindste er nødvendigt at give et sikkert svar med hensyn til det kommende omfang - både i en nær og fjern fremtid - af de strukturfonde, der er sat af til dem, også for at man i tide - sammen med en effektiv social- og beskæftigelsespolitik og en deontologisk kodeks for virksomhederne - kan finde en løsning på de betydelige problemer med den sociale og økonomiske samhørighed, som er ved at opstå i nogle af disse lande.
Det er selvfølgelig yderst vigtigt med sikkerhed ved grænserne, respekt for mindretallene, overholdelse af de borgerlige rettigheder, forsyning med egne ressourcer og et effektivt retssystem, men det er lige så vigtigt at inddrage alle ansøgerlandenes borgere i processen, at informere dem og at forklare rimeligheden i de midlertidige ofre, de må bringe i dag, da det er en investering i velfærd fremover, hvis denne velfærd virkelig er målsætningen.

Belder (EDD).
Det er lige før, EU kan bruge sit navn med meget større berettigelse takket være udvidelsen først og fremmest mod øst. Med Brok-betænkningen understreger vi det strategiske mål for denne historiske proces, nemlig en fredelig og velstående sameksistens af folkene på vores kontinent.
Jeg har tidligere gjort opmærksom på, at en hovedsagelig finansiel holdning til udvidelsen ikke øver retfærdighed mod dens betydning og karakter. Derfor opfordrer jeg medlemsstaterne til ikke at skabe nye hindringer for udvidelsen. Kravet om en reform af landbrugspolitikken inden udvidelsen falder ind under denne opfordring. Ved indtagelsen af en fælles holdning til landbrugskapitlet er et rimeligt perspektiv for både ansøgerlandene og de nuværende nettobetalere imidlertid påkrævet. Nettomodtagerne kunne godt i højere grad, end det i dag er tilfældet, udvise finansiel solidaritet med de fremtidige medlemsstater.
Brok-betænkningen har i punkt 8 ikke helt undgået at kræve for meget af ansøgerlandene. At kræve af myndighederne i Central- og Østeuropa, at de løser den yderst komplekse problematik med romaerne endnu i dette årti, er absolut irreelt. Det ændrer naturligvis ikke ved opfordringen til at skabe en udholdelig situation, hvor romaerne også har deres ansvar.
Nu vi alligevel taler om de politiske Københavnskriterier, har jeg et spørgsmål til kommissær Verheugen. Diverse radiostationer i ansøgerlandene går alt for vidt med hadetirader mod romaer og jøder. Vil De henlede de kompetente myndigheders opmærksomhed herpå? Bekæmpelsen af racisme, fremmedhad og antisemitisme er jo væsentlige værdier i EU's medlemsstater.

Souchet (NI).
Hr. formand, udvidelsen må som en naturlig ting indebære, på landbrugsområdet som på alle øvrige områder, at de samme vilkår gælder for nuværende såvel som nye medlemsstater, samtidig med at der må etableres de fornødne overgangsordninger for at undgå, at den konkrete gennemførelse af dette historiske politiske projekt virker destabiliserende for såvel nuværende som nye medlemsstater.
På landbrugsområdet rejser sig to særligt vanskelige problemer. For det første spørgsmålet om adgang for produkterne fra Øst til markederne i Vest. Adgangen til markederne må gennemføres branche for branche og land for land, efterhånden som producenterne er i stand til at markedsføre produkter, der opfylder de kvalitets- og sikkerhedsstandarder, der er gældende for vores egne producenter. For det andet spørgsmålet om den fælles landbrugspolitiks såkaldte første søjle, altså markedsstøtten og udligningsstøtten. På dette område må de principper, der danner udgangspunkt for den fælles landbrugspolitik - godtgørelse og støtte, som er begrundet i miljømæssige, sociale og sundhedsmæssige begrænsninger og krav, som påhviler landbruget - uden forskelsbehandling finde anvendelse på såvel nuværende som nye medlemsstater, så snart sidstnævnte efterlever de pågældende krav. Hvornår vil de være i stand til det? Eller sagt med andre ord: Hvor lang skal overgangsperioden være? Kommissionen foreslår en helt identisk overgangsfase for alle landene, både hvad angår tid og indhold, hvilket først og fremmest vil indebære en usædvanligt brutal og smertefuld omstillingsproces i de lande, hvor der findes mange landbrugsbedrifter. Efter vores opfattelse bør vi tværtimod besvare dette spørgsmål land for land, idet der tages hensyn til den særlige situation og den særlige struktur, der kendetegner landbruget i det enkelte land, idet der tages hensyn til de sociale konsekvenser af disses omstilling til den fælles landbrugspolitik, og idet der tages hensyn til den omstillingshastighed, der er ønskelig, ønsket og håndterbar for de enkelte landbrug.
Når nogle medlemsstater, eksempelvis Tyskland og Nederlandene, udelukkende anskuer dette problem ud fra en regnskabsmæssig synsvinkel, vidner det om en snæver tilgang, som kan udgøre en fare for Unionens fremtid, eftersom der er tale om afgørende spørgsmål for fremtiden og for den samfundsmæssige balance i ansøgerlandene. Hr. formand, hovedmodstanderen, når det gælder fremtidens Europa, er ønsket om at skære alle over en kam.

Poos (PSE)
Hr. formand, som medordfører har jeg kun meget begrænset taletid, hvorfor jeg må sammenfatte problemstillingen om Cyperns tiltræden på shakespearesk maner: one State or two, that is the question. Det er klart, at EU kun kan optage én i folkeretlig henseende suveræn cypriotisk stat. Repræsentanterne for de to samfund på øen må set i dette perspektiv nå til enighed om en forfatningsmæssig løsning, som gør det muligt for den nye medlemsstat at deltage i beslutningstagningen og påtage sig de forpligtelser, der følger af fællesskabsretten. Dette mål nås kun ved en føderal model, som anbefalet af FN's Sikkerhedsråd i dets resolutioner. Modeller, som beror på eksistensen af to suveræne stater, som er indbyrdes forbundne ved en vag partnerskabstraktat og ikke ved en stærk, demokratisk og i frihed vedtaget forfatning, giver kun anledning til kunstige konstruktioner, som ikke vil fungere. De vil være uacceptable set fra et retligt synspunkt.
Vi er nu nået til sidste regulære fase i forhandlingerne. De muligheder, der tegner sig for at løse en 40 år gammel konflikt, eksisterer kun denne måned ud. Jeg vil gerne understrege, at det netop er den europæiske dimension, der giver anledning til at sætte sig ud over den gamle strid om suverænitet. En ny kontekst indebærer en ny problemstilling, som Jean Monnet udtrykte det. Som ordfører ønsker jeg, at forhandlingsparterne lader sig inspirere af Jean Monnet og tager det sidste afgørende skridt. I modsat fald får Republikken Cypern adgang til Det Europæiske Råds møde i København på linje med de øvrige ansøgerlande. Cypern opfylder alle betingelser for optagelse, og 24 af de 31 kapitler i tiltrædelsesforhandlingerne er nu lukket. Der er således ingen tvivl om, at Cypern tilhører den gruppe af lande, der først kan optages i EU.

Schröder, Jürgen (PPE-DE)
Hr. formand, mine damer og herrer, da tiden er begrænset, ønsker jeg kun at komme ind på et eneste punkt, nemlig på præsidentdekreterne, som allerede har været nævnt flere gange i dag. I den sammenhæng kan det tjekkiske parlaments udtalelse fra den 24. april være med til at skabe klarhed, for heri siges det, at der ikke længere i dag kan skabes nye retsforhold på grundlag af præsidentdekreterne. Vi er dog alligevel interesserede i at vide, om ikke der findes diskriminerende elementer i det nuværende tjekkiske regelværk, f.eks. i en lov fra 1992 om tilbagelevering af ejendom, som blev taget fra ejerne under det kommunistiske herredømme, hvor tilbageleveringen er betinget af et kontinuerligt tjekkoslovakisk statsborgerskab. Det skal kontrolleres, om dette er i overensstemmelse med EU-retten, hvilket også gælder den såkaldte straffritagelseslov fra 1946. Selv efter løsningen af dette og andre spørgsmål, også efter at tjekkerne er tiltrådt, vil der stadig være en række andre problemer.
Det er min faste overbevisning, at et entydigt signal til dem, der blev fordrevet i 1945, og også til deres efterkommere, ville være en stor hjælp. Et signal, der går ud på, at der ikke kan eller skal røres ved de ejendomsforhold, som opstod efter Anden Verdenskrig. Et sådant signal ville mindske angsten i Tjekkiet, og de energier, som ellers ville gå tabt på grund af angsten, kunne anvendes produktivt i forbindelse med Den Tjekkiske Republiks forberedelser til tiltrædelsen af EU i 2004.

Carlsson, Gunilla (PPE-DE)
Hr. formand, jeg har været medlem af Europa-Parlamentet i syv år, og jeg leverer nu mit sidste indlæg, da jeg til efteråret stiller op til rigsdagsvalget i Sverige.
Murens fald og Europas genforening er det vigtigste spørgsmål i mit politiske arbejde. Som ordfører er det rart at konstatere, at vi nu for Estlands vedkommende endelig er ved at nærme os målet. Estland har færdigforhandlet 26 af 31 kapitler, og landet har alle forudsætninger for at blive medlem af EU i 2004.
Estland er et eksempel på et land, der har befriet sig fra en lang besættelse, og som har genindført demokratiet og lagt sin politik om for at opbygge en stærk markedsorienteret økonomi med velfungerende institutioner.
Den estiske økonomi har vist fantastiske resultater, og væksten forventes i år at blive på 4,5%. Den estiske krone har i næsten 10 år haft en fast valutakurs over for først D-marken og derefter euroen. Når Estland træder ind i EU, håber jeg, at landet vil fortsætte indsatsen for at skabe mindre bureaukrati og bedre betingelser for virksomhederne. Estland har også en fremtidstro og forandringskraft, som EU har brug for.
Under det svenske formandskab pralede den socialdemokratiske regering med en køreplan for udvidelsen. EU opbygges imidlertid ikke blot ved hjælp af planer. Køreplaner kræver handling. Det er derfor skammeligt, at Sverige nu bringer køreplanen i fare og gør landbrugspolitikken til en betingelse for udvidelsen.
Landbrugspolitikken gennemgår beskedne, men reelle reformer, og det er vigtigt med omfattende ændringer. Som Rådets repræsentant pointerede, påtager de lande, der nu forsinker udvidelsesarbejdet gennem landbrugskapitlet, sig imidlertid et stort ansvar.
Intet kan være vigtigere, end at EU lever op til sine løfter, og at det sidste kapitel i Europas genforening skrives i København til efteråret.
Jeg vil lykønske alle, der har haft den lykke at arbejde i EU's forskellige institutioner, og samtidig vil jeg sige tak for et godt samarbejde i disse år.

Queiró (UEN)
Hr. formand, via denne betænkning ønsker Europa-Parlamentets med en klar politisk ytring at give udvidelsesprocessen et nyt skub. Betænkninges sigte er også ment som en opmuntring i denne afgørende fase, hvor Kommissionen, Rådet, og medlemsstaterne samt ansøgerlandene er ved at tage hul på forhandlingerne om de vanskeligste kapitler med de største indvirkninger på budgettet. Vi kan nemlig ikke komme uden om, at kapitlerne om landbrug, regionalpolitik og finansielle og budgetmæssige bestemmelser alene vedrører ca. 80% af EU's budget. Det er givetvis derfor, at Kommissionen klogeligt har foreslået en gradvis gennemførelse af den fælles landbrugspolitiks direkte indkomststøtte til landmændene og af tildelingen af strukturfondsmidler til de nye medlemsstater. Vi er ikke i tvivl om, at det er tilsvarende årsager, der har fået nogle af de nuværende medlemsstater til at stille en omfattende omlægning af den fælles landbrugspolitik som betingelse for en fælles holdning fra EU's side op til forhandlingerne om landbrugskapitlet.
Hvis vi dertil føjer det for os indlysende behov for at videreføre den økonomiske og sociale samhørighedspolitik mellem de nuværende medlemsstater, hvor udvidelsen kan uddybe de forskelle, der findes inden for EU, er det let at forstå de advarende ord, som rådsformanden, Ramón de Miguel, i dag har fremsat i så henseende. Planlægningsfasen er nu slut. For udvidelsen er det nu den egentlige politiske planlægning, der er begyndt.
Hr. formand, den aktuelt mest markante begivenhed af politisk betydning i Ungarn er uden tvivl parlamentsvalget i april. Socialistpartiet, i koalition med det liberale parti, sejrede og fik 198 pladser i parlamentet mod 188 pladser til det tidligere regeringsparti. Det forekommer sikkert, at regeringsskiftet ikke vil få indflydelse på Ungarns strategiske mål om at tiltræde EU. De sejrende partier har altid støttet dette ønske. Som følge af meningsforskelle mellem den afgående regering og valgets vindere med hensyn til et vist antal sager (f.eks. lov om vedtægter, den sociale dialog, offentlige kontrakter) kan det imidlertid ikke udelukkes, at der kan være eventuelle holdningsændringer i Ungarn i forberedelserne til tiltrædelsesprocessen. Set fra et økonomisk synspunkt kan det konstateres, at Ungarn har en velfungerende markedsøkonomi, og at de økonomiske resultater ligger blandt de bedste i området. Ungarn har derudover afsluttet 24 kapitler og befinder sig blandt de ansøgerlande, der er længst fremme i forhandlingerne. I kapitlet om kulturpolitikken og politikken om audiovisuelle medier glæder det mig at kunne konstatere, at regering og opposition endelig er nået frem til et kompromis om de politiske partiers repræsentation i Radiorådet, hvilket vil gøre det muligt snarest at lukke dette kapitel.
Lad os håbe - og det gør vi - at de uregelmæssigheder, som man har kunnet konstatere, hvad angår offentlige kontrakter, også bliver afhjulpet, og at konkurrencereglerne nu vil blive overholdt fuldt ud på dette vigtige marked. Meget positiv er ligeledes meddelelsen om, at man inden for de nærmeste dage vil fjerne muligheden for anonyme bankkonti, også de allerede eksisterende, hvorved de ungarske myndigheder med denne foranstaltning viser, at der er sammenhæng i deres indsats mod korruption og hvidvaskning af penge. Det er disse fremskridt, summarisk opregnede, der gør os optimistiske med hensyn til en afslutning på forhandlingerne om Ungarns optagelse i EU inden for den fastsatte tidsplan, så vi følgelig kan byde 22 ungarske medlemmer af denne forsamling velkommen fra og med den næste valgperiode i 2004.

Schroedter (Verts/ALE)
Hr. formand, det ser virkelig ud til, at medlemsstaterne på en eller anden måde har glemt, at udvidelsen er en fortsættelse af det historiske projekt, som tog sin begyndelse, da Muren faldt i Berlin. Jeg er enig med kommissæren og frem for alt i hans bekymring for, at det tilsyneladende skyldes medlemsstaternes manglende ansvarsbevidsthed, at projektet begynder at vakle. Er medlemsstaterne da først nu blevet klar over, at disse problemer på landbrugsområdet ville opstå, og at det frem for alt er EU, der skal finde en løsning på dem? Er De heller ikke klar over, at en forsinkelse i tidsplanen netop er vand på de nationalistiske kræfters mølle, og at det skaber mulighed for sådanne kræfters spiren i disse lande? Derfor opfordrer jeg alle demokratiske kræfter her i Parlamentet, i medlemsstaterne og i ansøgerlandene til ikke at gøre dette store historiske projekt, som så mange i Europa har arbejdet for, til en kastebold af valgpropaganda.
Jeg har netop i Letland haft mulighed for at se, hvor svært det er at arbejde sig hen imod en opfyldelse af Københavnskriterierne. Netop på baggrund af Letlands historie og anstrengelser skal befolkningen i dette land ikke have at vide, at medlemsstaterne ikke er parate til at lave deres eget hjemmearbejde. Det er klart, at de åbenlyse fejltagelser i den europæiske landbrugspolitik ikke fortsat kan forblive uforandrede til tid og evighed. Det er også klart, at Europa har brug for en forfatning. Det er helt afgørende, at dette sker parallelt med tiltrædelsen, og at det ikke forsinker tiltrædelsen. For netop udvidelsen af EU var jo den afgørende faktor, der gav reformtilhængerne i Europa mod til at udvikle et demokratisk Europa.
Jeg vil gerne illustrere dette med Letland som eksempel. Letland ændrede, selv om flertallet af den politiske elite var imod, en valglov og gav dermed den russisktalende befolkning en ubegrænset passiv valgret. Det er en selvfølge for vores lande. I Letland var dette dog et lige så prekært spørgsmål, som landbrugspolitikken er det for os. Hvis det kan lade sig gøre i dette land, hvorfor kan det så ikke for os? Denne sammenligning forekommer Dem måske ikke at være relevant. Men i forventningerne til ansøgerlandene er den relevant. Det, vi forventer af dem, skal vi selv vise, nemlig integrationsvilje og reformvenlighed. Uden en forfatningsreform og uden finansiel solidaritet kan det ikke fortsætte i Europa. De opgaver, som skal løses, skal løses her. Det går ikke, at vi peger fingre ad ansøgerlandene og siger, at de skal gøre både det ene og det andet, når vi ikke selv er i stand til det. Jeg anbefaler under alle omstændigheder Letlands tiltrædelse i slutningen af 2002, fordi jeg mener, at dette land kan løse de sidste endnu uløste problemer. Decentraliteten og den borgernære politik skal på Kommissionens dagsorden igen, så denne proces kan blive en succes.

Souladakis (PSE)
Hr. formand, jeg er optimistisk og sikker på, at det vil gå, som kommissær Verheugen flere gange har sagt, nemlig at de første aftaler om optagelse af de nye lande i EU vil blive underskrevet i begyndelsen af næste år - under Akropolis, på Pnyx, kirkepladsen i det direkte demokratis kommune, hvor apostelen Paulus underviste. Jeg er sikker på, at det nye historiske kompromis, som er positivt for alle, vil se fremad, og vi vil alle betragte de atavismer, vi har hørt i den sidste tid, som en parentes, der er uden betydning.
Vi har haft mange hovedpersoner i dette forløb. De 12 lande, som søger om optagelse, hvor vi vil have de 10 om bord næste år, i hvert fald med underskrifterne. De næste to kommer forhåbentlig lidt senere. Vi har set befolkninger blive bevidste i løbet af processen, vi har set regeringer blive bevidste. Jeg vil dog gerne fremhæve de særlige anstrengelser, som nogle af landene har gjort. Cypern er med i den første række af alle ansøgerlandene. Landet er et eksempel, hvad angår økonomi, demokrati og institutionel funktion. Ud fra denne betragtning kan hele denne udvikling også bidrage til at løse regionale problemer med kræfter, som ikke fungerer så positivt. Og så er der Malta, den specielle ø i Middelhavet - den sidste, som ikke er medlem af EU et stykke tid endnu, og som vi bør behandle med forsigtighed og med særlige metoder.
Jeg selv er ordfører vedrørende Litauen. Det er et land, der har taget store spring i løsningen af problemerne, da det gik fra at være et centralt økonomisk system til et frit marked. Det har grebet rigtig mange spørgsmål positivt an. At træffe en beslutning som den, kommissær Verheugen nævnte tidligere, om atomkraftværket Ingalina, krævede et stort politisk mod, især når man kender den økonomiske afhængighed og den regionale struktur i områdets energinet.
Der er to problemer. Det første er det klassiske problem i disse lande, nemlig landbruget. Jeg håber, vi kan udvise det nødvendige mod og den nødvendige vilje til at sørge for, at disse spørgsmål ikke forårsager forsinkelser i udvidelsesprocessen.
Det andet store politiske spørgsmål drejer sig om Kaliningrad. Det er klart, at alle disse politiske spørgsmål, og andre spørgsmål i Europa, ikke bør følge fortidens impulser. De bør følge fremtidens behov. På denne baggrund vil EU's politiske klogskab blive bedømt i Kaliningrad, og EU bør under ingen omstændigheder undlade at bruge denne, men derimod forstå, at det historiske kompromis, som er indgået mellem De 15, mellem de 25, de 27 og de 28 stater, bør indgå som et element i et vedvarende historisk kompromis, et Europa med fred, samarbejde og udvikling for os alle. Et Europa, som bliver vores hjem.

Stenzel (PPE-DE)
Hr. formand, hr. repræsentant for formanden for Rådet, hr. kommissær, mine damer og herrer, Malta har med foreløbig 22 afsluttede kapitler i forhandlingsstatistikken, som dog ikke alene kan anvendes som målestok, tabt en smule fremdrift. Som det er tilfældet med alle andre ansøgerlande, er det ikke bare bestemte kapitler, som endnu ikke er afsluttet, men derimod naturligvis fortsat de store forhindringer, nemlig landbruget, regionalpolitikken og budgettet. Den økonomiske udvikling er ganske vist forløbet godt. Budgetunderskuddet har kunnet mindskes betydeligt.
Hvad tilpasningen til fællesskabsretten og gennemførelsen heraf angår, skal der henvises til de store fremskridt, der er gjort inden for arbejdsretten, sundhedsbeskyttelsen og sikkerheden på arbejdspladserne. Inden for det konkurrenceretlige kapitel forestår der stadig et omfattende arbejde med at styrke den administrative kapacitet. Men det står Malta ikke alene med.
Der er også skabt positive lovgivningsrammer for udviklingen af investeringer og omstruktureringen af små og mellemstore virksomheder. Det er stadig på miljøområdet og i forberedelsen til den fælles regional- og landbrugspolitik, man halter bagefter. Men også her kræves det af Kommissionen, at den tager hensyn til den særlige struktur med mange små virksomheder i det maltesiske landbrug, til de skattemæssige traditioner eller til de særlige betingelser for handel, der eksisterer på en ø. Vi bør også støtte Maltas krav om seks pladser i Europa-Parlamentet.
Jeg håber, at Maltas tiltrædelsesproces igen får vind i sejlene i de kommende måneder, og at Malta i forbindelse med Kommissionens præsentation den 16. oktober 2002 hører til de lande, der kommer med i første optagelsesrunde.
Til slut vil jeg gerne som formand for Det Blandede Parlamentariske Udvalg EU-Den Tjekkiske Republik komme med min holdning til det sprængfarlige spørgsmål om Benes-dekreterne. Det glæder mig, at Europa-Parlamentet henviser til, at diskriminerende formuleringer, som er i modstrid med acquis communautaire, senest skal være fjernet inden tiltrædelsen, og jeg håber, at dette problem kan løses på en saglig måde efter valget i Den Tjekkiske Republik.
Hvad angår atomsikkerheden, vil jeg gerne udtrykkeligt gøre opmærksom på, at Europa-Parlamentet skal holde fast i datoerne for nedlukningen af farlige atomkraftværker, der ikke kan renoveres. Ikke kun Ignalina, men også Kozloduj og Bohunice.

Gawronski (PPE-DE)
Hr. formand, Polen har gjort store fremskridt på sin vej tilbage til Europa, hvilket har kostet de regeringer, der gik ind for og forfulgte denne målsætning, store ofre og risiko for upopularitet. Desværre er det i Polen og i de andre ansøgerlande sådan, at det at indgå kompromiser med EU og give indtryk af, at man giver efter, er meget negativt, og de, der gør dette i dag, betaler prisen for det. Polen betaler i øjeblikket denne pris med en stærk europæisk ånd. I den forbindelse vil jeg gerne understrege det vigtige og nyttige i den informationskampagne om optagelsen i EU, som den polske regering har iværksat. Denne kampagne giver nogle glimrende resultater og kunne være et eksempel til efterfølgelse for andre lande.
Jeg støtter også kraftigt Kommissionens og Rådets afvisning af det russiske ønske om transitkorridorer fra Kaliningrad, som kommissær Verheugen omtalte lige før. De, der kender Polens historie, ved, hvad korridorer betyder for dette land.
På trods af dette generelt positive billede af Polen vil jeg gerne give udtryk for en bekymring, hr. formand, nemlig den aktuelle venstrefløjsregerings klodsede forsøg på at få indflydelse på og begrænse pressens, fjernsynets og Warszawas nationalbanks uafhængighed. Jeg håber, at den igangværende debat i Polen om disse to grundpiller for ethvert demokrati fører til nogle beslutninger, der ikke går ud over den høje anseelse, som landet nyder godt af på internationalt plan.
Endelig vil jeg gerne sige, at jeg deler en anden bekymring, som kommissær Verheugen gav udtryk for lige før, nemlig at der blæser en vind, som tyder på en modstand imod udvidelsen. Man kan faktisk godt mærke, at der er noget dårligt i luften, for entusiasmen er blevet mindre, og de EU-skeptiske partier rundt omkring er blevet stærkere. Efter min mening bør vi virkelig gøre en dobbelt så stor indsats. Det er vores pligt.

Wiersma (PSE)
Slovakiet har i det forløbne år gjort væsentlige fremskridt med forhandlingerne om EU-medlemskabet, og det fortjener bestemt en kompliment, også i betragtning af de interne problemer, som regeringskoalitionen i landet har haft.
Slovakiet befinder sig nu, siden i går, i toppen af listen over lande, der forhandles med, og det er en stor præstation i betragtning af landets fortid. Men også i tilfældet Slovakiet er arbejdet endnu ikke færdiggjort. Hvis vi går ud fra planlægningen for i år, skal der arbejdes hårdt. Til trods for den optimistiske tone i min betænkning er der stadig kritikpunkter og punkter, som vil veje tungt, når Parlamentet skal nå frem til en endelig bedømmelse. De er ikke nye og vedrører i mange tilfælde også andre ansøgerlande. Det drejer sig i den forbindelse om bekæmpelsen af korruption, som stadig er for omfangsrig i Slovakiet. Det drejer sig om forbedringen af myndighedernes gennemførelseskapacitet, for øvrigt et tema, som Parlamentet egentlig bør føre en særskilt forhandling om. Det drejer sig om en hurtigere løsning af problemerne med romaerne. Det drejer sig også om udarbejdelsen af en effektiv regionalpolitik som et middel til at bekæmpe en for høj arbejdsløshed i landet. Og det drejer sig ligeledes om gennemførelse af effektiv grænsekontrol som led i det fremtidige Schengen-samarbejde.
Ved en række af disse anliggender er kravene for store. Vi kræver ingen perfektion, men dog synlige fremskridt mod et niveau, som vi i gennemsnit har i det nuværende EU. Netop tilhængerne af udvidelse, hvortil heldigvis også et stort flertal i Parlamentet hører, har ansvaret for, at ansøgerlandene i sidste instans nøje bedømmes på grundlag af de kriterier, som tidligere er formuleret.
I september er der parlamentsvalg i Slovakiet, og der spekuleres allerede nu meget over resultatet. De slovakiske borgere skal vælge, men ligesom i 1998 drejer dette valg sig i virkeligheden om Slovakiets fremtid i Europa. Jeg håber, at så mange mennesker som muligt vil stemme, og jeg forventer, at resultatet fører til dannelse af en ny regering, som vil kunne samarbejde lige så positivt med EU som den nuværende.

Volcic (PSE)
Hr. formand, hr. Broks betænkning er efter min mening en glimrende sammenfatning og en angivelse af, hvilken metode der skal følges ved tilsvarende operationer i fremtiden. Om den nuværende operation - nemlig udvidelsen - vil jeg sige, at jo før den finder sted, jo bedre er det. De nye demokratiers politikere - men det gælder i nogle tilfælde ikke i lige så høj grad befolkningen - har det indtryk, at forholdene bliver lidt bedre ved at være i EU end ved at stå alene. Mange små og udviklede lande, heriblandt Slovenien, gør sig dog undertiden nogle bekymringer og betragter den fuldstændige suverænitet som et instrument til at begrænse globaliseringseffekterne af dem, der er stærke og økonomisk aggressive. Jeg håber, at hr. Broks velafbalancerede betænkning bidrager til at skabe normale tilstande igen set ud fra et psykologisk synspunkt, da den giver indtrykket af, man går i den rigtige retning.
Eftersom de overordnede linjer allerede er blevet omtalt, vil jeg nøjes med at tale om Slovenien. Der er kort sagt to vanskelige punkter, som navnlig vedrører landet. Slovenien betragtes som et af de bedst forberedte ansøgerlande og bestræber sig på at indføre EU's acquis. I praksis er de problemer, der opstår, dog de samme som dem, vi har hørt om i de andre betænkninger. På nogle områder giver indsatsen de forventede resultater, mens man er bagud på andre områder. Slovenien burde kunne nå de fire Maastricht-kriterier på den planlagte tid ved at mindske inflationen, og det er ikke så lidt. Ajourføringen af matrikelregistrene og privatiseringen af bankerne giver alt sammen indtrykket af et vist fremskridt, og det gælder ikke mindst bankspørgsmålet, som tyder på en større åbning over for udlandet. Ajourføringen af matrikelregistrene burde til gengæld reducere antallet af civilretlige sager i forbindelse med denationaliseringen. EU har i flere år rettet gentagne og kraftige opfordringer til landet om at fremskynde procedurerne og indhente forsinkelserne på dette område.
EU forstår til gengæld godt Sloveniens bekymringer over at komme med i EU på nogle ugunstige betingelser og måske ligefrem som en ren betaler. De alt for midlertidige godtgørelser inden for landbrugssektoren gør det ikke muligt at ånde lettet op. Der er tilsyneladende forståelse for det slovenske forslag om, at det er nødvendigt at finde nogle solide mekanismer for bl.a. strukturfondenes og de direkte tilskuds vedkommende.

Van Orden (PPE-DE)
Hr. formand, generelt vil jeg gerne først sige, at det er en skam, at vi ikke benyttede denne store mulighed for udvidelse til at indføre en "Europa light"holdning til europæisk samarbejde, mindre orienteret mod integration, hvilket ville have været mindre byrdefuldt for alle berørte. I stedet har vi den enorme vægt af acquis communautaire, som vi har fået pålagt, og som vokser dag for dag, samtidig med at væsentlige elementer af det bliver ignoreret selv af de nuværende medlemsstater, for slet ikke at tale om ansøgerlandene.
Jeg håber også, at betænkningen om udvidelsen, som Parlamentet har fået forelagt, vil fortsætte med at nævne 13 ansøgere om tiltrædelse. Det vil gøre det muligt at tage fat på fremskridtene med hensyn til Tyrkiet. Jeg noterer mig hr. de Miguels realistiske, men opmuntrende bemærkninger om Tyrkiet.
Desuden befinder forhandlingerne om en retfærdig, varig og gensidigt acceptabel ordning i Cypern-spørgsmålet, som de fleste af os så inderligt ønsker, sig på et yderst følsomt stadium. Begge parter må opmuntres til at indgå de nødvendige kompromiser, for at man kan nå en løsning.
Som ordfører for Bulgarien vil jeg gerne rose dette land for de stadige fremskridt, det gør hen imod medlemskab af EU, med sin økonomiske succes, sine strategier til administrative og juridiske reformer, til en mere effektiv håndtering af dets minoritetsproblemer, til skærpelse af grænsekontrollen og til bekæmpelse af korruption. Vi må nu omsætte disse strategier til mere effektiv handling, som bringer klare resultater, så Bulgarien hurtigt kan få lukket alle forhandlingskapitlerne med henblik på tiltrædelse omkring 2007-2008.
En sådan positiv udsigt støttet af, hvad der bør være en målrettet og godt forvaltet bistand fra EU, vil hjælpe med til at opretholde støtten til reformregeringer og reformerede offentlige institutioner i Bulgarien - en støtte, der er skrøbelig i øjeblikket. Vi må sende et positivt signal til Bulgarien med en klar plan for tiltrædelsen.
Jeg glæder mig over hr. Verheugens løfte om yderligere bistand og en forstærket tilnærmelsesstrategi.

Nicholson of Winterbourne (ELDR)
Hr. formand, Rumænien har gjort usædvanlige fremskridt i de sidste måneder. De storslåede bestræbelser fra premierministeren og hans hold har skabt rosværdige resultater. Medlemskabet af NATO i Prag her til efteråret er nu sikkert, og virkningen af dette arbejde på EU's udvidelse vil være helt igennem gunstig.
Rumænien står nu ved en korsvej. Det er en europæisk nation, men alligevel er det endnu ikke alle niveauer af samfundet, der holder fast ved europæiske normer og vores grundlæggende værdier. Regeringens hårde kamp mod korruption hæmmes af mangel på finansielle, menneskelige og materielle ressourcer, med de uundgåelige afledte virkninger i form af en lav udnyttelsesgrad af EU-midler.
Derfor er der brug for nye metoder for at sætte gang i fremskridtet i Rumænien i de kommende måneder efter de store omvæltninger. Vi må tage nye initiativer. Det er afgørende nødvendigt, at det nye politiske kort over Europa, som er pestbefængt med usund nationalisme, ikke kommer til at true Rumæniens optagelse i EU. Hvis udvidelsesmulighederne begynder at slippe op, opfordrer jeg Unionen til at føre Rumænien hurtigere gennem det stadig snævrere vindue ind til medlemskab af EU, så landet ikke lades tilbage i periferien.
Man bør garantere Rumænien hurtigt medlemskab, selv om en del af acquis communautaire ikke er helt gennemført. Vi må da kunne finde en tiltrædelsesdato med det m?l f.eks. at afslutte forhandlingerne inden udgangen af 2006. Det m? vi da kunne klare. Under Ceau?escu viste hundredtusinder af rum?nere et utroligt mod p? basis af deres dybtf?lte tilslutning til vores centrale v?rdier, sandhed, frihed og respekt for hvert enkelte menneskes værdighed.
Jeg husker, at hovedgaderne i Bukarest var mørke i 1990, uden lys og uden anden trafik end vogne fra det hemmelige politi. I sidste uge var der liv i de samme gader, og de blomstrede af massiv international handel og trafikpropper, der var butikker og kontorer og den travlhed, der hører det normale liv til. Rumæniens ublodige revolution har bragt landet frem til den frie verden. Det har stadig et stykke vej at gå for at kunne være sammen med os her i dag, men usædvanlige anstrengelser fortjener da en usædvanlig belønning.
Jeg komplimenterer Kommissionen, der sammen med det rumænske folk har været den vigtigste arkitekt bag landets succes, så det er nået til den grad af integration, det har i dag. Jeg ser frem til nytænkning og kreative resultater i de kommende måneder, der kan give Rumænien de redskaber, landet behøver for at gøre arbejdet færdig.

Böge (PPE-DE)
Hr. formand, kære kolleger, fra Budgetudvalgets side ønsker vi i dag at sende to signaler til Kommissionen, Rådet, den europæiske offentlighed og ansøgerlandene. Vi ønsker for det første at understrege, at vi vil skabe de budgetmæssige forudsætninger for, at udvidelsen kan begynde med op til 10 ansøgerlande i 2004. Vi vil for det andet gerne på det kraftigste understrege over for Kommissionen og Rådet, at afgørelser om tilpasningen af det finansielle overslag ifølge punkt 25 i den interinstitutionelle aftale og med udgangspunkt i artikel 272 skal træffes af Parlamentet og Rådet på forslag fra Kommissionen, det vil sige, at tilpasningen i forbindelse med udvidelsen kræver et kvalificeret flertal i Rådet, mens der i Parlamentet kræves et flertal blandt dets medlemmer og tre femtedele af de afgivne stemmer. Jeg tilføjer hermed, at alle involverede parter bør arbejde hen imod, at resultatet kan opnå flertal både i det gamle EU og i de nye lande. Det er en meget stor udfordring og forpligtelse for os.
I det oprindelige finansielle overslag findes der en vejledende finansiel ramme for oprindeligt seks nye lande fra 2002. Men denne ramme bør gælde som grundlag for forhandlingerne, således at Berlin-principperne, Agenda 2000 og acquis communautaire bliver overholdt. Med udgangspunkt i Parlamentets beslutninger fra september 2001 er vi meget glade for initiativet til den gradvise integration i landbrugs- og strukturpolitikken, især under hensyntagen til førtiltrædelseserfaringerne, budgetdisciplinen og WTO-reglerne, men også på baggrund af den interne situation i ansøgerlandene.
Vi hilser også velkomment, at den eksisterende landbrugsstøtte til de nye lande gradvis inden 2013 skal nå op på 100% af det støtteniveau, som er gældende på dette tidspunkt. Det er klart, at det allerede i dag er nødvendigt at diskutere Unionens videre udvikling efter 2006. Vil der blive tale om en forlængelse eller en ny udformning af det finansielle overslag? Hvordan skal det fortsætte med landbrugspolitikken, strukturen for de direkte betalinger, landdistrikterne, nye krav fra samfundet under hensyntagen til international konkurrenceevne og WTO? At indlede omfattende reformer af strukturfondene på baggrund af integrationserfaringerne, at forenkle procedurerne, at tage større hensyn til situationen i det pågældende land - det er alt sammen nødvendigt.
Jeg genoptager tråden i det, formandskabet sagde: Lad os ikke overbebyrde tiltrædelsesforhandlingerne, og lad os lige tænke os om en ekstra gang. At træffe beslutninger for tiden efter 2006 allerede i dag ville være ensbetydende med en foregribelse af konventets anbefalinger til den fremtidige udformning af EU. Det finder jeg ikke acceptabelt.
Den forenklede model med direkte betalinger til landbruget og også overvejelserne om en særlig støtte via Samhørighedsfonden, der skal forvaltes særskilt, med særligt gunstige betingelser for de nye lande er et godt initiativ. Jeg vil dog gerne tilføje, at man også i forbindelse med den bedre forvaltning af midlerne i strukturfondene bliver nødt til at tage fat på en udfasning af særbetingelserne. Vi ønsker udtrykkeligt at støtte hr. Verheugens synspunkter om administrativ hjælp og støtte til de nye lande i forbindelse med nedlukningen af atomkraftværkerne, hvilket skal kædes sammen med definitive nedlukningsbetingelser som forudsætning for denne støtte.
Nye medlemmer, det betyder samtidig også nye ydre grænser, det betyder også nye partnere ved de ydre grænser, og dermed opstår der nye spørgsmål om samarbejdet på tværs af grænserne og EU's udenrigspolitik, hvilket også påvirker budgettets kategori IV, hvorfor vi gerne vil høres i god tid om disse spørgsmål. En budgetmæssig kompensation til ansøgerlandene, der optræder på udgiftssiden som et fast, midlertidigt og degressivt beløb, for at forhindre en nettobidragssituation i de første år er et forslag, vi under alle omstændigheder kan støtte. Det vækker naturligvis bekymring, at de administrative omkostninger muligvis når loftet i det finansielle overslag, og vi bliver nødt til at undersøge, om vi er i stand til at holde os under dette loft ved at strømline arbejdsprocesserne, kompetencestrukturerne, eller om vi er nødt til at anvende det, Kommissionen med ca. 500-600 millioner i de første år har kaldt ekstraomkostninger på dette område.
Til slut vil jeg gerne komme ind på et meget vigtigt punkt. Hvis der findes såkaldte nettobidragsydere, der mener, at man allerede i dag bør fastsætte retningslinjer for tiden efter 2006 på alle politiske områder, vil jeg gerne minde om, at et nyt finansielt overslag, hvordan det så end kommer til at se ud, i sidste ende skal vedtages enstemmigt og i fællesskab, og det skal således slås fast, at man også i den fremtidige udvidelsesproces på baggrund af forslag fra Kommissionen har mulighed for at sikre budgetdisciplin, idet man samtidig har ansvaret for at finde en balance i denne forhandlingsproces, så man når frem til en løsning, der tilgodeser de gamle medlemsstater, men også til en løsning, der samtidig tilgodeser ansøgerlandenes berettigede interesser. Det er i den ånd, vi alle skal yde en indsats.
Sommer (PPE-DE)
Hr. formand, mine damer og herrer, den forestående udvidelse, vi nu forhandler om, er naturligvis uden sammenligning en stor udfordring for EU. Antallet af medlemmer vil næsten blive fordoblet. Befolkningen i EU vil vokse med næsten 50%. En ting, der dog ikke i væsentlig grad kommer til at vokse i dette nye store EU, er BNP. Det vil kun komme til at stige med ca. 10%. Forskellen i velfærdsniveauet mellem det nuværende EU med 15 lande og ansøgerlandene er enorm.
Denne udvidelse vil være forbundet med meget store belastninger for os alle. Men vi er jo alle enige om, at prisen er værd at betale i lyset af den historiske chance, den politiske og økonomiske genforening af Europa med fred og demokrati, med politisk og økonomisk stabilitet. Allerede på nuværende tidspunkt mærker mange af vores regioner, som grænser op til ansøgerlandene, dog forløberne for udvidelsen. Det er netop disse grænseregioner, som i takt med udvidelsen af Unionen bliver konfronteret direkte med en enorm belastning, og som på vores vegne skal bære den største byrde i forbindelse med udvidelsen.
Disse grænseregioner har brug for vores solidaritet. Vi skal støtte dem i forbindelse med håndteringen af denne situation. Selvfølgelig er det ikke det samme i alle grænseregioner. En klarer sig godt, en anden dårligere. For mange er det dog ikke gået særlig godt igennem længere tid. Disse regioner har igennem årtier befundet sig i et absolut randområde, set med vores øjne næsten en smule ved verdens ende. Ikke nogen særlig attraktiv situation, hvilket i øvrigt bekræftes af den kendsgerning, at en lang række af disse regioner stadig er mål 1-områder. De er stadig meget bagud i forhold til gennemsnittet i EU.
Hvad kendetegner situationen i disse svære grænseregioner? Høj arbejdsløshed, modløshed, der grænser til opgivelse, unge menneskers udvandring, bykerner, der lægges øde, landsbyer, der lægges øde, hvilket er ensbetydende med manglende infrastruktur, for hvem tænker f.eks. på at bygge trafikårer, ingen ser ud til at ville bruge længere? På grund af den manglende infrastruktur, men også på grund af den manglende kvalitet som erhvervsområde, den manglende attraktivitet og livskvalitet kommer man ind i en ond cirkel. Og derefter bliver man også konfronteret med konkurrencen fra regionerne i ansøgerlande, som forståeligt nok trækker mod vest, på den anden side af grænsen. Det er en kendsgerning, at grænserne allerede gennem lang tid har været delvist gennemtrængelige, halvvejs åbne.
Det er ikke ubetinget fair konkurrence, for vi ved, hvor stor forskellen på velfærdsniveauet mellem disse naboregioner på hver sin side af grænsen er. Det betyder, at der hersker fuldstændigt forskellige leve-, arbejds- og socialomkostninger, i øvrigt har der også gennem lang tid været tale om meget forskellige miljøstandarder. En meget konkurrenceforvridende situation. Den er specielt svær at håndtere for de små og mellemstore håndværks- og servicevirksomheder. Det var også grunden til, at jeg i min betænkning specielt rettede fokus mod støtten af de små og mellemstore virksomheder i grænseregionerne. Jeg ville sågar gerne have oprettet en selvstændig budgetpost til dette formål for også reelt at kunne garantere denne støtte. Dog måtte jeg indse, at jeg ikke kunne finde flertal til den holdning, for naturligvis er det også korrekt, at etableringen af et nyt støtteinstrument f.eks. også er meget tidskrævende. Den tid har de pågældende små og mellemstore virksomheder ikke længere. De har brug for hurtig støtte.
Derfor opgav jeg at gennemføre min idé, og jeg erklærede mig hermed indforstået med at anvende de velkendte støtteinstrumenter, som allerede har eksisteret længe, f.eks. Interreg. I sidste ende fik jeg jo også indtryk af, at Kommissionen anerkendte den ubetingede nødvendighed i at øge støtten til de små og mellemstore virksomheder i de problematiske grænseregioner. Vi bør også selv anerkende nødvendigheden i tidsbegrænsede overgangsordninger, hvad angår den frie bevægelighed for tjenesteydelser og arbejdstagere. Det er nødvendigt med en gradvis åbning, at gå forsigtigt frem.
De ændringsforslag, i hvilke der opponeres mod denne nødvendighed, kan jeg naturligvis ikke støtte. Det skal i øvrigt også nævnes, at vi først på et sent tidspunkt kommer vores grænseregioner til undsætning, og det oven i købet med fuldstændigt utilstrækkelige finansielle midler. Det er også beskrevet i min betænkning. Det ville ikke være fair at støtte udbygningen af det transeuropæiske net med den største bunke penge fra denne magre bevilling. Det transeuropæiske net er i hele Europas interesse. Grænseregionerne får kun indirekte udbytte heraf. I grænseregionerne har man behov for regionale trafikforbindelser, og især for regionale trafikforbindelser på tværs af grænserne. Det findes der jo næsten ikke noget af. Det, vi nu påbegynder med denne fællesskabsforanstaltning for grænseregionerne, er virkelig kun en begyndelse, et første skridt på vejen.
Vi må være bevidste om, at elimineringen af de eksisterende forskelle er en opgave for generationer. Der skal altså følge flere foranstaltninger. Naturligvis rykker grænseregionerne nu ind i midten af Europa, og naturligvis giver det enorme muligheder for fremtiden. Der er mulighed for at skabe modelregioner i det europæiske samarbejde, det er rigtigt, men først om mange år. Indtil da må vi yde støtte. Lad os komme med en markering og vedtage denne betænkning med et bredt flertal i Parlamentet. Lad os markere over for borgerne i disse vanskelige regioner, at vi ikke ofrer dem i forbindelse med udvidelsen, at vi ikke lader dem i stikken, men at vi derimod tager dem ved hånden, så vi kan gå en fælles fremtid i møde.
Turco (NI)
Hr. formand, efter de gode intentioner om det EU, vi drømmer om, går vi nu over til de dårlige nyheder om det EU, vi befinder os i, eftersom vi i den betænkning, jeg er ordfører for, behandler tre årsberetninger fra Kommissionen for 2000, nemlig om strukturfondene, Samhørighedsfonden og det strukturpolitiske førtiltrædelsesinstrument. Hvis kommissær Barnier, som er ansvarlig for regionalpolitikken, havde været her, ville jeg gerne have læst det op for ham, som han fortalte os her i Parlamentet i 2000. Men det lader jeg være med, eftersom han ikke er til stede.
2000 var det første år, hvor man foretog den samordning af strukturfondsinterventionerne og samhørighedsfondsinterventionerne, der var taget højde for i de forordninger, som blev vedtaget i 1999. På baggrund af Kommissionens beretning og Revisionsrettens årsberetning og særberetning kan vi konstatere, at den forenkling og fremskyndelse af strukturfondenes gennemførelsesprocesser, som Kommissionen lovede i Agenda 2000, og som blev iværksat med vedtagelsen af de nye forordninger, ikke har haft nogen effekt. Som Kommissionen selv anførte, var gennemførelsesprocenterne for alle strukturfondenes mål præget af nogle forsinkelser magen til dem, man konstaterede i 1994. Det var udelukkende takket være ordningerne med en acontoudbetaling på 7% og en automatisk indgåelse af årlige forpligtelser, at det var muligt at anvende 13% af forpligtelsesbevillingerne og 5% af betalingsbevillingerne. Hvis vi betragter alle målene, EU-initiativerne og de nyskabende aktioner under ét, blev der kun anvendt 58% af de disponible bevillinger for 2000, for ikke at tale om situationen for de nye EU-initiativers vedkommende, som er helt utrolig. Selv om man samlede og forenklede EU-initiativerne, fordi de på denne måde skulle sikre en større effektivitet - de blev således begrænset til fire initiativer, nemlig Leader, Interreg, Equal og Urban - var budgetgennemførelsen på 0% både for forpligtelsernes og betalingernes vedkommende, eftersom der ikke var blevet vedtaget nogen interventioner. Desuden blev retningslinjerne for de nyskabende aktioner først vedtaget i begyndelsen af 2001.
På baggrund af disse oplysninger er det klart, at vi ganske enkelt stiller os selv det retoriske spørgsmål, om de nye programmeringsbestemmelser virkelig gør det muligt at sikre en gennemsigtig budgetforvaltning og at undgå likviditetsvanskeligheder. Vi kan kun give udtryk for vores frygt for, at de forsinkelser, der opstod i 2000 med hensyn til anvendelsen af strukturfondenes og Samhørighedsfondens midler, går ud over sikkerheden for, at man når de fastlagte målsætninger for den vigtige periode 2000-2006. For slet ikke at tale om interventionerne i de tidligere perioder. Vi er overraskede over at se, at der ved udgangen af 2000, det vil sige 11 år efter afslutningen af forpligtelserne og ni år efter sidste frist for gennemførelse af betalingerne, er hele 35 programmer fra før 1989, som endnu ikke er afsluttet. For perioden 1989-1993 var der i øvrigt også hele 73 uafsluttede operationelle programmer. Hvad skal vi sige til det? Vi kan konstatere, at de endelige frister og truslen om de strenge tvangsforanstaltninger, som Kommissionen flere gange har foreslået, endnu en gang ikke er blevet taget alvorligt.
Jeg vil nu komme ind på kontrollen og vurderingen. Revisionsretten gjorde i sin årsberetning for 2000 og i sin særberetning for 2001 opmærksom på nogle alvorlige og stadig eksisterende mangler i Kommissionens og medlemsstaternes forvaltnings- og kontrolsystemer. Antallet af konstaterede fejl i de foreløbige betalingsangivelser er det samme som i de foregående regnskabsår, og de hyppigste fejl er af samme art som dem, der tidligere er konstateret i en række medlemsstater.
Endelig er vi enige med Revisionsretten i, at kontrollerne bør ske i overensstemmelse med internationalt anerkendte regler, som bl.a. sikrer, at de, der udfører kontrollen, er uafhængige af dem, som gennemfører projekterne, hvilket ikke er tilfældet i dag.
Jeg vil slutte af med Ispa, som tilsyneladende er årsagen til, at min betænkning er medtaget i rodebunken af betænkninger om udvidelsen. Vi noterer os, at Kommissionen i programmeringsperiodens første år har indgået forpligtelser for ca. en tredjedel af de midler, der var afsat til 2000, og vi håber, at gennemførelsen kan øges betragteligt, så man sikrer en fuldstændig anvendelse af disse midler, der er af afgørende betydning for ansøgerlandenes harmoniske udvikling.
Til sidst vil jeg gerne sige, at når vi taler om udvidelsen, og når vi taler om Ungarn, er jeg virkelig forbavset over, at der ikke var en eneste af vores kolleger, som nævnte, at Ungarn den 7. september 2001 stod på den ajourførte liste over lande og områder, der ikke samarbejder med FATF, det vil sige Den Finansielle Aktionsgruppe vedrørende Hvidvaskning af Penge. Denne aktionsgruppe hører under OECD, der er et organ, som også EU deltager i.
Udmærket. Vi var ikke klar over, hvad der skete i Ungarn, så lad os fortsat lade, som om alt er, som det skal være, og håbe på, at det EU, vi drømmer om, bliver bedre end det nuværende EU, jeg har udarbejdet en betænkning om.

Görlach (PSE)
Hr. formand, kære kolleger, før jeg kommer ind på årsrapporten om Sapard i denne forhandling under ét vil jeg gerne komme med et par ord om udvidelsesforhandlingerne. Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter støtter i høj grad Kommissionens forhandlingslinje, hvad angår landbrugsforhandlingerne med ansøgerlandene. Vi appellerer til Rådet, og især også til nogle medlemsstater, om at støtte Kommissionens forhandlingslinje i landbrugssektoren.
Jeg har igennem flere år, som mange ved, været en engageret reformfortaler i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter. Sådan vil det også blive ved med at være, og vi venter med spænding på Kommissionens meddelelse i denne sammenhæng. Men en ting skal slås fast, nemlig at reformdebatten ikke må forstyrre tiltrædelsesforhandlingerne. Der må ikke træffes forhastede beslutninger, som under visse omstændigheder vil kunne forsinke tiltrædelsesforhandlingerne. Omvendt gælder naturligvis også, at tiltrædelsesforhandlingerne og de krav, som ansøgerlandene naturligvis kommer med, ikke må forstyrre reformdebatten. Det skal være et parallelt forløb, men der må ikke ske gensidig blokering. Det er efter vores mening et helt centralt punkt. Naturligvis er der uoverensstemmelser, nogle medlemsstater ønsker overhovedet ikke direkte betaling, de lande, der kommer til, vil helst have 100% - jeg siger dette med adresse til ansøgerlandene - de vil endnu en gang blive taknemmelige for Kommissionens forslag.
Om Sapard vil jeg sige, at mens vi i forbindelse med tiltrædelsesforhandlingerne diskuterer betalingernes størrelse, glemmer vi at udnytte de muligheder, der ligger i førtiltrædelseshjælpen Sapard. Vi skubber store beløb frem for os som med en stor sneplov. Det har naturligvis sine årsager. I denne sammenhæng er det ikke et spørgsmål om at give nogen skylden, men vel snarere om en klar analyse af årsagerne og af, hvad vi kan gøre i fremtiden. Naturligvis er den valgte decentrale administration af programmet en meget krævende administrationsform. Der ville helt sikkert hurtigere være blevet bevilget penge til projekter, hvis vi havde taget udgangspunkt i en central administration og styring via Kommissionen. Det gjorde man ikke af gode, velmente grunde. Men vi bliver nødt til at indse, at vi burde have vidst, at denne generøse imødekommelse med decentralt og forøget selvstændigt ansvar i ansøgerlandene ikke kan give de ønskede hurtige resultater.
Vi håber, at der netop i år kommer skub i tingene. Vi kan dog desværre ikke indhente det tabte. Derfor kom vi i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter allerede i foråret med følgende anbefaling til Kommissionen: Hvorfor ikke, når vi jo i forvejen udformer administrationen af programmet på en sådan måde, at den også skal lære ansøgerlandene noget frem mod det senere fulde medlemskab, også samtidig implementere andre af de elementer, vi med succes har anvendt for de 15 gamle medlemslande, hvad angår landdistrikterne? Hvorfor inkluderer man ikke det Leader-lignende program, vi kalder Inpard? Nu er der naturligvis nogen, der kommer med indvendinger mod dette ønske fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter og siger, at kære mennesker, det er faktisk for sent, vi har ikke det korrekte retsgrundlag. Det plejer også at være Kommissionens argumenter, når der er noget, den ikke vil!
Det er jo muligt, at der, hvis vi tilbyder organisationen og befolkningen et Leader-lignende program på nuværende tidspunkt, så de selv kan udvikle kreative idéer i landdistrikterne, sandsynligvis først kommer rigtig gang i tingene, når de bliver fuldgyldige medlemmer. Men selv i dette tilfælde ville vi have vundet tid ved at forsøge at engagere dem på denne måde. Og vi ville måske med et sådant program have muligheden for at få alle de tabte penge til at flyde tilbage til finansministrenes kasse.
Vi er ikke alle tilfredse, det ved vi. Kommissionen kan heller ikke være tilfreds med, at Sapard-midlerne ikke er blevet udbetalt som tiltænkt. Men lad os i det mindste lægge noget energi i her til sidst, så man kan se - der er jo forskelle på Sapard-programmet i de enkelte ansøgerlande - at pengene, som jo er en bitter nødvendighed, også er en hjælp, f.eks. i forbindelse med beplantningen rundt om landbrugene, på slagteriområdet, på mejeriområdet og i forbindelse med at producere den kvalitet, som kan få produkterne til at begå sig i konkurrencen på det europæiske marked. Man skal også understrege over for disse ansøgerlande, at det ikke kun er den kvalitet, de skal levere i EU, når de bliver fuldgyldige medlemmer, der er vigtig. For vi kan jo ikke i forbindelse med produktionen af landbrugsvarer gøre forskel på kvaliteten alt efter, om produkterne er beregnet til EU eller til eksportmarkederne. Den undskyldning, som enkelte ansøgerlande kommer med, hvor de siger, at vi bare skal tage det roligt, for de eksporterer jo slet ikke noget til EU i øjeblikket, men importerer jo sågar fra Ukraine og Rusland, gælder så ikke længere. Det kan vi ikke tillade. Derfor har vi brug for midler og hurtig hjælp. De midler, som med Sapard og med andre programmer anvendes i ansøgerlandene nu, sparer os for udgifter senere, når de bliver fuldgyldige medlemmer. Lad os forsøge at få det bedste ud af det.
Olsson (ELDR)
Hr. formand, formand for Rådet og medlem af Kommissionen, jeg synes, at vi indimellem skal standse op og knibe os selv i armen og tænke over, hvor privilegerede vi er, os, der får lov til at arbejde med Europa-spørgsmål netop nu. At forene Europa og endelig indlemme landene i det centrale Østeuropa i EU er vores tids historiske udfordring.
Indimellem finder jeg det helt uvirkeligt, da jeg i meget lang tid var vant til, at der fandtes en skillelinje tværs gennem Europa, der skulle stå for evigt. Det kom den heldigvis ikke til. Nu føler jeg derimod, at det tager for lang tid - det er allerede mange år siden, skillelinjen forsvandt. Som hr. Brok sagde, findes der ikke længere nogen undskyldning for at forhale udvidelsen.
At skaffe befolkningen næringsrig og sikker mad har altid været en vigtig ambition for alle stater. Derfor spiller landbrugs- og fødevarepolitikken så stor en rolle, både i områder i verden med overskud og i områder med underskud.
Landbrugspolitikken er et kardinalpunkt i tiltrædelsesforhandlingerne. Unionen kan rimeligvis ikke imødekomme alle ansøgerlandenes anmodninger. Under forhandlingerne må vi imidlertid skabe en følelse af forståelse og fællesskab inden for rammerne af EU's langsigtede økonomiske og politiske forpligtelser.
I Rådet (almindelige anliggender) kunne der ikke skabes enighed om de direkte betalinger. Jeg vil benytte lejligheden til klart at tilkendegive, at jeg ikke er enig med den svenske regering, men i stedet lægger mig op ad Kommissionens linje i spørgsmålet om indfasningen af den direkte støtte.
I vores betænkning foreslår vi i et punkt, at Kommissionen skal støtte og hjælpe til i spørgsmålet om Rumæniens og Bulgariens fortsatte arbejde med tiltrædelsesprocessen. Derfor vil jeg takke kommissæren, fordi han allerede indledningsvis forklarede, at man vil gøre det. Det er dejligt, at vi har samme målsætning.
Vi nævner også nogle punkter, der måske kan bløde forhandlingerne lidt op. Det er muligt, at Kommissionen allerede har gjort sig lignende tanker. Med hensyn til opstillingen af kvoter og mængder mener vi, at man bør tage hensyn til ansøgerlandenes situation i referenceperioden, til deres produktionspotentiale samt til udviklingen i forbruget inden for rammerne af de kvoter og mængder, som Kommissionen foreslår.
Vi mener også, at man ikke skal tilsidesætte de lande, der af forskellige grunde har udsat landbruget for et hårdt marked i disse år. For lande, der har en lav direkte støtte inden tilslutningen, burde man desuden åbne mulighed for at overskride dette niveau. Jeg siger ikke, at det generelt skal være tilfældet, da det er rimeligt ikke at tillade stigninger ud over tidligere niveauer. Det bør imidlertid være muligt at diskutere en overskridelse af niveauet i de tilfælde, hvor økonomien tillader det, og konkurrencesituationen ikke forstyrres.
Når man tænker på, at ansøgerlandene er inde i en stor omstillingsproces, ville det også være passende efter et stykke tid at vurdere, hvordan den fælles landbrugspolitik skal gennemføres.
Rådsformanden har ret i, at udvidelsen er én ting og landbrugspolitikken en ganske anden. Der er imidlertid en sammenhæng, og vi finder det vigtigt, at både EU-lande og ansøgerlande straks begynder at diskutere, hvordan en kommende landbrugspolitik skal se ud. Vi ved alle, at den trænger til forandring, og sådanne samtaler vil måske lette en vedtagelse fra ansøgerlandene.
Jeg mener, at EU har en betydelig interesse i - i overensstemmelse med WTO's ambitioner og de igangværende diskussioner på verdensfødevarekonferencen - at kunne sælge sine fødevarer på et fungerende verdensmarked. Forhåbentlig bliver det muligt at udnytte produktionspotentialet.
Jeg vil slutte med en opfordring til Rådet og Kommissionen. Gennemfør forhandlingerne med viden, følelse og kærlighed, så får vi et godt resultat.

Karamanou (PSE).
Fru formand, hr. kommissær, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer, den 18. april 2002 vedtog Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder en udtalelse udarbejdet af fru Dybkjær på grundlag af de rapporter, som Kommissionen udsendte i november 2001. Desværre har hr. Broks ellers meget vigtige betænkning ikke inddraget nogen af vores forslag om kvindernes retlige og sociale stilling i ansøgerlandene, og som formand for Kvindeudvalget vil jeg gerne gøre Parlamentet opmærksom på vores udvalgs store utilfredshed med dette. Jeg håber naturligvis på en vedtagelse i morgen af de ændringsforslag, som mit udvalg har stillet om dette spørgsmål.
Vores udvalg har i sin udtalelse understreget, at vedtagelsen af EU's acquis inden for mænds og kvinders ligestilling er en uomgængelig betingelse for optagelse, da det i bund og grund handler om menneskerettigheder. Opbygningen af institutioner og styrkelsen af den institutionelle og administrative kapacitet på dette område er en grundlæggende forudsætning for fuld gennemførelse af EU's acquis. Kønnenes ligestilling er en grundlæggende og uadskillelig del af den økonomiske, sociale og demokratiske udvikling og bør derfor være en retningslinje for udviklings- og optagelsesprocessen.
Ansøgerlandene bør således inden optagelsen sikre en fuld og effektiv gennemførelse af EU's acquis, hvad angår lige muligheder for mænd og kvinder. Som bekendt omfatter EU's acquis inden for lige muligheder ni direktiver om ligeløn, ligebehandling på arbejdspladsen, sikkerhed og sundhed, arbejde for gravide, barselsorlov, bevisbyrde i forbindelse med diskrimination og ligebehandling inden for socialpolitiske spørgsmål. Desuden mener vi, at det er særdeles vigtigt for ansøgerlandene, at der sker en udvikling eller fornyelse af deres retslige og administrative strukturer, så der skabes de nødvendige forudsætninger for en effektiv gennemførelse af EU's acquis.
Udvalget om Kvinders Rettigheder har naturligvis set på den fremgang, der er sket i ansøgerlandene, og har peget på områder, hvor der er brug for yderligere forbedring. Vi betragter det som en vigtig del af en integreret udvidelsesproces, at der gennemføres effektive foranstaltninger til forebyggelse og bekæmpelse af handel med kvinder, prostitution, seksuel udnyttelse af mindreårige og børnepornografi i ansøgerlandene, idet mange af disse fortsat er lande, hvorfra internationalt organiserede kriminelle netværk driver moderne slavehandel, eller landene er transitlande eller bestemmelseslande for denne kriminalitet. I nogle af ansøgerlandene hersker også problematiske forhold for børn, forhold, som er en direkte følge af de sociale sikkerhedssystemers mangelfuldhed. Kommissionen opfordres til at intensivere sin indsats for at afskaffe enhver form for vold mod kvinder som en del af den strategi i forbindelse med optagelsen, der skal sikre respekt for individets rettigheder og kvinders værdighed, og til at give landene incitamenter til at forbedre børns rettigheder og beskyttelse.
Vi har også brug for et bredt program med institutionelle interventioner og økonomisk støtte, så ligestillingsaspektet kan inddrages i de økonomiske retningslinjer for optagelsesprocessen. Det vil give mulighed for at opveje de negative følger for kønnenes ligestilling af privatiseringsprocessen og nedskæringerne af de offentlige sociale udgifter. Som bekendt indebærer overgangen til markedsøkonomi et stort pres med hensyn til beskæftigelsen i mange af ansøgerlandene. Dette skaber navnlig bekymring over de negative konsekvenser, som denne overgangsproces har for kvinderne som de første, der rammes af budgetnedskæringer inden for børnepasning, uddannelse og de sociale sikringssystemer, der gør det muligt at kombinere erhvervsliv og socialt liv.
Kommissionen er nødt til at fremme relevante offentlige og private investeringer på sociale områder i ansøgerlandene, så man muliggør og styrker kvindernes repræsentation i diverse organer og i beslutningscentrene. På dette område er der et alvorligt demokratisk underskud i alle ansøgerlandene. På dette grundlag opfordrer vi Kommissionen til at oplyse os om de resultater, der er opnået i ansøgerlandene med hensyn til vedtagelsen af EU's acquis vedrørende lige muligheder. Vi vil også bede den oplyse os, i hvilket omfang ansøgerlandene har opbygget den relevante institutionelle ramme i det samme tidsrum ...
(Formanden afbrød taleren)

Van der Laan (ELDR).
Tak, fru formand, denne "forhandling" er betegnende for kløften mellem Europa og borgerne. Selv om vi ved, at der er ringe støtte fra offentligheden til udvidelsen, hører man næsten ikke nogen som helst kritisk røst. Det bekræfter det billede, at dette er et af de utallige europæiske projekter, som den europæiske elite gennemtrumfer i stedet for at skabe en ærlig, åben dialog med oprigtigt foruroligede borgere. Mine herrer fra Rådet og Kommissionen, det er ikke kun højrepopulistiske og antieuropæiske typer, det er også simpelthen almindelige borgere med virkelige bekymringer.
For at give denne ærlige dialog en impuls stiller Den Liberale Gruppe spørgsmålet: Hvordan kan det være, at EU giver asyl til borgere fra lande, som vi forhandler med? Enten er disse lande sikre, og så tager vi ikke imod asylansøgere, eller også er de ikke sikre, og så skal de sandelig stå til regnskab for det inden for rammerne af de politiske kriterier. Den Liberale Gruppe tager asylforpligtelserne fra Genève-konventionen meget alvorligt. Vi vil have en human og retfærdig politik. Hvordan kan vi gøre det også efter udvidelsen? Det er vores spørgsmål.

Oostlander (PPE-DE)
Fru formand, vi taler i dag igen om den forestående opfyldelse af et meget længe næret ønske. Det er mange klar over. Andre spekulerer hellere i usikkerhed, angst og såkaldt utilfredshed. Mere end nogensinde er det politikeres ansvar ikke at give efter for fristelsen til at falde for denne populisme. Det er vores og mediernes opgave at give borgerne et rigtigt billede af virkeligheden. Hvad enten det lønner sig eller ej. Parlamentet og Kommissionen er i store træk enige om den politik, der skal føres. Jeg takker navnlig kommissær Verheugen for hans meget engagerede indlæg. Han har hele tiden grebet denne sag grundigt og kritisk an med en stor ansvarsfølelse over for EU og over for ansøgerlandene. Og således ville vi i Parlamentet også gerne have det, og således har det også været i alle disse år. Evalueringen af fremskridt og mangler i ansøgerlandene har hele tiden været klar og grundig. I udvidelsesprocessens interesse har vi hele tiden gjort vores venner i ansøgerlandene opmærksom på, at vi vil se, hvor deres elendighed findes. Kendskab hertil kan vi bruge til at fokusere vores politik effektivt på de områder.
Vi gør opmærksom på, at der stadig skal gøres temmelig meget inden for området borgerlige rettigheder. At retsstaten meget berettiget prioriteres, er her en selvfølge. Der er brugt mange penge, og der bruges stadig mange penge, på forbedring af myndighedernes evne til også at opretholde og anvende deres tilpassede lovgivning. I Kommissionens nylige meddelelse om den administrative og retlige kapacitet nævnes en hel del nødvendigt arbejde. Jeg spørger kommissæren, hvordan udsigten er til at afslutte en nødvendig forbedring og fortsat at opbygge en retsstat i ansøgerlandene til tiden, således at de virkelig kan fungere godt efter halvandet til to år.
Også i fremtiden har kommissæren, navnlig den kommissær, der er ansvarlig for retlige og indre anliggender, en vigtig opgave inden for overvågning og sikring af et godt forløb. Sandsynligvis vil der i fremtiden oftere blive uddelt et gult kort på dette område, end vi tidligere har været vant til.
Tanken om at forevige den hemmelige politik ved at ansætte en højtstående tjenestemand for denne politik i Rådet finder jeg højst mærkværdig. Jeg føler det som et slag i ansigtet på Kommissionen og Parlamentet. Hvordan skal det virke som et godt eksempel for ansøgerlandene? Det er åbenbart Rådets inderste ønske at undgå parlamentarisk kontrol, i hvert fald i form af muligheden for at afskedige en politisk ansat.
Endelig, fru formand, tales der i nogle lande temmelig meget om en folkeafstemning. En folkeafstemning ville muligvis have været på sin plads i begyndelsen af hele processen, men dengang var meningsmålingerne så positive, at ingen nogensinde tvivlede på, at de europæiske borgere gerne ville have denne udvidelse, som en betaling af en æresgæld til Centraleuropa. En meningsmåling nu ville jo være meget mærkelig, for det ville give indtryk af, at man efter den enorme mængde arbejde - som ofte også var meget upopulært arbejde - efter at man har opfyldt alle krav, endnu en gang kunne konfronteres med et "nej" fra medlemsstaterne gennem en folkeafstemning, der meget dårligt kunne fortolkes. Derfor tror jeg, at vi politikere må finde vores vej til borgerne, således som vi altid har gjort, med den kritiske sans, som vi altid har haft.

Marinho (PSE)
Fru formand, enhver linje i den vigtige udtalelse fra Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder, som hr. Oostlander og fru Berger så modigt har udarbejdet, repræsenterer for os bekymring og foruroligelse: lige fra retssystemets manglende uafhængighed af den politiske magt til mindretallenes situation, fra den begrænsede domstolsadgang til straffrihed for forbrydelser og voldshandlinger, fra religiøs forfølgelse til diskrimination af homoseksuelle, fra handel med mennesker til organiseret kriminalitet, til korruption inden for politiet, til svigtende grænsekontrol, fra journalisters skrøbelige uafhængighed til retsvæsenets svaghed, alt sammen problematiske områder, hvor der desværre spores meget få fremskridt.
Det er ikke EU's skyld, for alene i år spenderer vi 1 milliard euro i forsøget på at få ansøgerlandenes juridisk-administrative apparat til at forbedre disse bedrøvelige forhold. Som det fremgår af Københavnskriterierne, er der hvad angår frihed, demokrati og menneskerettigheder, ingen undtagelser, overgangsperioder eller et Europa a la carte. Her gælder det, fru formand, om at tage imod tilbuddet eller lade være. Lad os håbe, at de tager imod, og at de gør det bedst muligt.

Berès (PSE)
Fru formand, jeg har et minuts taletid, som jeg vil benytte til at pege på fem punkter og hermed erindre om den holdning, Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål indtager. For det første imødeser vi med interesse den evalueringsrapport, vi har anmodet Kommissionen om vedrørende ansøgerlandenes situation og deres behov, når det gælder forsyningspligtydelser. Dernæst er det vores opfattelse, at vi, når det gælder ansøgerlandene, må udvise en vis fleksibilitet i forbindelse med overvågningen af disses økonomiske formåen og tage hensyn til landenes behov for at skabe grundlag for en både stabil og bæredygtig økonomisk vækst. Endvidere følger vi opmærksomt bekæmpelsen af hvidvaskning af penge og skatteparadiser, hvilket efter vores opfattelse er en forudsætning for optagelse, sådan som også andre talere allerede har påpeget.
For det fjerde er der behov for at opfordre de pågældende lande til at styrke det regionale samarbejde, og endelig skal det som det femte punkt påpeges, at tiltrædelse af EU for disse lande i sig selv vil betyde, at de nemmere kan opfylde de mål, EU forfølger.

Wuermeling (PPE-DE)
Fru formand, Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked er meget glade for, at kapitlerne om det indre marked og de beslægtede kapitler allerede er blevet forhandlet på plads. For så vidt kan vi i dag sige, at det indre marked allerede er på plads. Men vi er stadig bekymrede på grund af manglerne i den offentlige forvaltning og retsvæsenet i de kommende medlemsstater. Jeg vil gerne fortælle Dem noget, som jeg fandt ud af i weekenden i Prag, nemlig at registreringen af et udenlandsk handelsselskab i det tjekkiske handelsregister tager ca. et år - medmindre man investerer 2.000 euro.
I det indre marked må der ikke opstå diskrepans mellem rettigheder og pligter på grund af den manglende gennemførelse af miljø-, social- og forbrugerstandarder. Vi har brug for fair konkurrence også i det udvidede indre marked. Mange tak til fru Sommer for hendes betænkning. Den er et vigtigt bidrag til frugtbar sameksistens og sammenvoksning i grænseregionerne mellem øst og vest. Prioriteringen af de små og mellemstore virksomheder får vores fulde støtte, og vi håber, at det også vil slå igennem ved kommende licitationer.

Glante (PSE)
Fru formand, mine damer og herrer, jeg har beskæftiget mig med udarbejdelsen af en horisontal betænkning om industripolitik, om forskning, energi og eksterne økonomiske forbindelser for 12 ansøgerlande. Det var svært nok. At komme med en udførlig redegørelse her på et minut, det er umuligt. Derfor henviser jeg til begrundelsen i min betænkning. Interesserede bør læse den.
Jeg vil gerne komme ind på et emne, jeg personligt er meget interesseret i, og lidt mere skarpt end min kollega Willi Görlach gøre opmærksom på, at jeg, da jeg kommer fra en region, der siden 1990 har været medlem af Unionen og har oplevet utrolig meget solidaritet i de sidste 12 år, meget godt kan vurdere, hvilke anstrengelser ansøgerlandene, frem for alt de central- og østeuropæiske lande, har gjort for at opfylde kriterierne for medlemskab. Jeg vil nu også stille krav til os, til EU, især til Rådet og specielt til to lande, som altid har været motoren i Unionen, nemlig Tyskland og Frankrig, om så hurtigt som muligt at fjerne de sten, som ligger på denne vej mod foreningen med disse lande, og således gøre det muligt for os og for mig at føre europæisk valgkamp i 2004 på begge sider af Oder og Neiße.

Smet (PPE-DE)
Tak, fru formand, jeg henviser også til min betænkning, og jeg vil specifikt fremhæve to punkter. Det første punkt er den store arbejdsløshed i en række af ansøgerlandene. I Polen er der f.eks. en arbejdsløshed på 19%, og den falder ikke. Dette kræver støtte af de hårdest ramte regioner og bestræbelser fra de private investorer, som samtidig bør investere i uddannelse og efteruddannelse. Jeg beder Kommissionen om, at også den opfordrer til det.
Et andet punkt er angsten hos vores egne borgere for, at de mister deres job, eller at der kommer store indvandrerstrømme fra ansøgerlandene. Denne angst må fjernes. Der er argumenter nok. Ansøgerlandene har en stærk økonomisk vækst og vil kunne hjælpe deres egne borgere til rette. Den gennemsnitlige månedlige indkomst i ansøgerlandene stiger stærkt, og eksporten fra vores lande til dem stiger stærkere end importen derfra. Belgien har f.eks. en årlig stigning på 15%. Desuden fremgår det af alle tal, at indvandring til EU er begrænset. Hr. kommissær, De har gjort et udmærket stykke arbejde på topmødet mellem erhvervsfolk, og mange tal er sivet ud til pressen. Det er meget vigtigt, for vi må fjerne angsten i vores befolkning. Fortsæt med det, gør det samme med alle disse sociale anliggender.

Bowis (PPE-DE)
Fru formand, når man står i en forfalden asbestfabrik i Polen og smager den på tungen, når man hører en debat på Malta om, hvordan de skaffer sig af med deres skrald på en lille ø, der består af hårde klipper, og når man står i en baggård i Bulgarien og ser, hvor deres psykisk syge kriminelle formodes at få motion en time hver dag, så ser man nogle af de udfordringer, som nogle af medlemmerne af vores europæiske familie må tackle, nu hvor de forsøger at tiltræde EU og vedtage vores acquis communautaire.
Miljøudvalgets betænkninger har understreget bekymringen for atomsikkerheden, lagrene af forældede pesticider, foder- og fødevaresikkerhed, levesteder og beskyttelse af vilde fugle og af menneskerettighederne inden for mentalforsorgen. Vi vil gerne se, at man retter sig efter acquis communautaire, men vi forstår, at der heri er standarder, som vi alle forsøger at gennemføre. Vi ønsker, at ansøgerlandene skal have adgang til råd og støtte fra specialister og fra midler, som vi allerede har til rådighed som medlemsstater, så vi kan leve op til vores forpligtelser, og vi anmoder Kommissionen om at sikre, at vi ikke beder ansøgerlandene om at leve op til normer, som vores egne medlemsstater ikke lever op til.

Langenhagen (PPE-DE)
Fru formand, nu ville jeg gerne have gjort indtryk på hr. kommissær Fischler, men han er desværre ikke til stede lige nu. Men hvis alt går efter planen, kan vi ved årets udgang for en gangs skyld hive en meget stor fisk i land. Hvad angår udvidelsen, er fiskeriet for en gangs skyld foran landbruget. Fiskerikapitlet er allerede afsluttet for alle ansøgerlandenes vedkommende, godt nok med begrænsninger for Polen og Malta. Men også i denne sammenhæng tegner der sig et billede af en glædelig udvikling, efter at Polen f.eks. har trukket sit krav om særlige adgangsrettigheder tilbage.
Med udvidelsen bliver kystlinjen meget længere og antallet af fiskere meget større. Der kan ikke forventes store uløselige problemer i hverdagen, men der kan godt komme vanskeligheder, som skal skylles over bord. Der mangler især mere effektive forvaltningsstrukturer, et fælles register, effektive kontrolmuligheder, passende hygiejne- og miljøstandarder og foranstaltninger mod bekvemmelighedsflag. Men det bør vi nok kunne få styr på. Således har jeg stor tiltro til, at vi kan få løst disse problemer i fællesskab, så vi kan sætte alle sejl ind for udvidelsen af det europæiske fiskeri.

Beazley (PPE-DE)
Fru formand, min udtalelse har stort set drejet sig om tekniske fremskridt i Kommissionens forhandlinger med ansøgerlandene om de relevante kapitler, men i den opfordres også både Rådet og Kommissionen til at fordoble deres bestræbelser for at øge offentlighedens opmærksomhed. Jeg spekulerer på, om både hr. de Miguel og hr. Verheugen i deres opsummering kan henvise til fremskridt med hensyn til den offentlige mening, og hvilke yderligere initiativer de tænker på. Vi siger alle, at vi er optaget af dette - idet vi husker på folkeafstemningerne - men der er brug for en langt bedre gennemførelse i praksis, i særdeleshed fra medlemsstaternes side, ikke bare fra institutionerne i selve EU.
Jeg har tre idéer angående initiativer i medlemsstaterne. For det første bør der gives yderligere muligheder for offentlig fremtræden til ledere fra ansøgerlandene, ikke blot til de politiske, men også til de kulturelle ledere - forfattere, filminstruktører og musikere. For det andet bør forbindelsen mellem det civile samfunds institutioner gøres tydelig for offentligheden. For det tredje bør der gøres noget for at overvinde den kollektive glemsel, som Sovjet-tyranniet påtvang Vesteuropa, så vi fik lov til at glemme de 1.000 år med kulturelle, politiske og handelsmæssige bånd, som vi nu er i gang med at reetablere.

Dybkjær (ELDR)
Hr. formand, på Kvindeudvalgets vegne vil jeg gerne takke kommissær Verheugen for hans indsats på ligestillingsområdet. Hver eneste gang Kvindeudvalget har talt med kommissæren, har han ikke tøvet med at slå fast, at acquis communitaire, om jeg så må sige, også skulle gælde på dette område. At det så først bliver gennemført i en lang række lande i sidste øjeblik, kan man jo ikke bebrejde kommissæren. Det betyder imidlertid, at jeg gerne vil opfordre kommissæren og hans medarbejdere til fortsat at følge området, således at vi hele tiden ikke blot får de fornødne fakta men også sørger for, at landene leverer dem.
Og til rådsformanden vil jeg gerne sige, at medlemslandene efter min mening har en særlig forpligtelse over for kvinderne, for en ting er, at vi får regeringernes accept af medlemskabet, noget andet er at få befolkningernes; kvinderne udgør over halvdelen af befolkningen, og det, de indtil videre har kunnet registrere i ansøgerlandene, er en høj arbejdsløshed, som specielt har ramt kvinderne. Det er meget vigtigt, at man er opmærksom på navnlig kvindeområdet, når vi kommer til næste fase: at overbevise befolkningerne om, at udvidelsen rent faktisk er en god ide, og her tror jeg, at medlemsstaterne kan bidrage, og at medlemsstaterne og Kommissionen tilsammen kan yde en særlig indsats.

Sbarbati (ELDR)
Fru formand, Udvalget for Andragender anser denne betænkning for at være meget vigtig. Udvidelsen er dette århundredes mest begejstringsvækkende og vanskelige udfordring, og den kan ikke kun tages op ved hjælp af tørre tal.
Det er nødvendigt med en bredere politisk tankegang og et mindre lokalpatriotisk og mere overordnet syn på politikken. EU skal også udvikle sig på det politiske område og ikke blot begrænse sig til at være et stort marked. Det er kun en politisk karakter, der kan gøre os til troværdige dialogpartnere i Vesten og på verdensplan, når det gælder iværksættelsen af vanskelige processer med kulturel, økonomisk og ikke mindst juridisk integration. Små og tarvelige former for egoisme bringer os ingen steder, og en konservativ holdning risikerer at gøre os selvcentrerede og isolere os, hvilket får alvorlige konsekvenser på lang og mellemlang sigt.
Udvidelsesprocessen er nu i gang. De langsomme og gradvise tilpasninger, der finder sted i ansøgerlandene, sådan som vi hørte, skal dog ikke kun fremmes, men også støttes, og det skal ikke udelukkende være på eliteplan, men også med nogle passende budgetpolitikker ud fra en solidarisk og stringent synsvinkel, hvor man sikrer udviklingen og freden, så vi ikke risikerer nogen EU-skeptiske tilbagefald.

Souladakis (PSE)
Fru formand, Udenrigsudvalget har set på den fælles budgetramme for 2004-2006 vedrørende optagelsesforhandlingerne, som er foreslået af Kommissionen, og har vurderet, at det i store træk er et afbalanceret og realistisk forslag, Kommissionen er kommet med. Der tages højde for ansøgerlandenes behov, især i betragtning af at deres mulighed for at udnytte midlerne vil være begrænset i de første år efter tiltrædelsen. Endvidere beder man ikke de nuværende medlemsstater om at bidrage med større beløb. Der er medlemsstater, som hævder, at forslaget er alt for gavmildt for den første forhandlingsfase, og i stedet foreslår, at man i 2004 anvender de beløb, som blev afsat til 2002 i Berlin.
Der er ikke noget grundlag for denne kritik. For det første ville et hvilket som helst forslag, som var mere begrænset end dette, blive mødt med et stort nej fra ansøgerlandene, og vi ville risikere, at forhandlingerne løb af sporet, og at der først blev opnået enighed sidst på året. For det andet vurderes det, at de nye medlemslandes evne til at udnytte budgetmidler i 2004 vil gøre det muligt at afsætte langt større beløb til dem end de beløb, som blev fastsat for 2002 i Berlin.
De aktuelle udvidelsesforhandlinger bør ikke kædes sammen med andre forhandlinger og forsøg på at lave om på EU's politikker.

Poli Bortone (UEN)
Fru formand, vi vil gerne understrege, at princippet om solidaritet og økonomisk og social samhørighed er den grundlæggende linje i EU-institutionernes politiske indsats for at nå målsætningen om et europæisk kontinent, som bygger på fælles værdier, og vi vil ligeledes gerne slå fast, at vores gruppe lægger stor vægt på den forestående udvidelse, søjlen med økonomisk og social samhørighed og de stadig større bestræbelser på at skabe samhørighed. Derfor var det efter vores mening yderst hensigtsmæssigt, at der blev stillet forslag om en gradvis indførelse af strukturfondene - hvilket Parlamentet allerede har givet udtryk for ønsket om - og de nye medlemsstaters medtagelse i Samhørighedsfonden med en procentsats på en hel tredjedel af bevillingerne til strukturforanstaltningerne, hvilket i høj grad bidrager til at forbedre optagelseskapaciteten i disse lande, der objektivt set ikke har haft nogen egentlig forvaltningskapacitet hidtil.
Ved andre lejligheder har vi allerede anmodet om, at Kommissionen i stadig større grad foretager en nøje overvågning af brugen af de midler, der er afsat, hvilket bliver endnu mere nødvendigt og uopsætteligt, når man tænker på, at den meget omfattende anvendelse af Samhørighedsfonden for at forbedre gennemførelsen af strukturinterventionerne i ansøgerlandene skal betragtes som en egentlig ny strategi og derfor ikke kan undvære en frist. Vi er således enige med hr. Böge i, at vi skal følge udviklingen nøje, når det gælder forbedringerne af strukturfondenes gennemførelse, og, såfremt den er positiv, foretage en gradvis reduktion af Samhørighedsfondens andel. Selv om fondene er blevet tredoblet siden 2000, håber vi, at problemerne med gennemførelsen af instrumenter som f.eks. Ispa, Sapard og Phare kan løses eller under alle omstændigheder begrænses ved også at styrke institutionerne.
Til sidst vil jeg gerne sige, at vi generelt sætter pris på Kommissionens indsats, men at vi deler hr. Böges bekymringer og tvivl med hensyn til de finansielle overslag, som ikke nødvendigvis bør gøres bindende for perioden 2007-2013, hvis det bliver muligt at vælge en kort forlængelse af den interinstitutionelle aftale og af de finansielle overslag, der er gældende i øjeblikket.

Glase (PPE-DE)
Fru formand, grænseregionerne, der grænser op til de kommende medlemsstater i EU, har brug for vores fulde opmærksomhed, både nu og for alvor efter udvidelsen. Overalt, især i mit land, er grænseregionerne kendetegnede ved ekstrem stor arbejdsløshed og uddøende landsbyer og byer. De unge tager andre steder hen, fordi de finder situationen udsigtsløs. Vi kan kun standse denne negative udvikling, hvis vi støtter disse regioner, moderniserer infrastrukturen, etablerer trafikforbindelser og gør de små og mellemstore virksomheder klar til denne udfordring. For det er dem, der skaber størstedelen af arbejdspladserne.
Hvis EU og medlemsstaterne selv støtter og hjælper de problemfyldte grænseregioner, også hvad angår forhindringen af løndumping og uretfærdig konkurrence, vil et naboskab vokse frem ved grænserne, som er en fordel for alle. Den historiske opgave, som udvidelsen er, skal blive en succes. Vi har ingen andre alternativer.

Piétrasanta (Verts/ALE)
Fru formand, den foreliggende betænkning indeholder ikke en detaljeret analyse af de overordnede fordele ved strukturfondene og de beløb, der anvendes til de enkelte aktioner, når det gælder fiskeriområdet, eksempelvis forvaltning af flåderne, oplægning, akvakultur osv.
I grønbogen rejses spørgsmålet om FIUF, og hvorvidt dette instrument har bidraget til at sikre fiskeressourcerne, eller om det har medført konkurrenceforvridning i erhvervet. Er alle midler til omstrukturering af flåden anvendt til opbygning af en flåde, der anvender fangstmetoder, som fremmer selektivt fiskeri under anvendelse af produkter af høj kvalitet og med maksimalt hensyn til beskæftigelsen? Eller har midlerne blot sat ekstra fart i industrialiseringsprocessen ved at fjerne de små fartøjer og give plads for store skibe med de socioøkonomiske konsekvenser, det indebærer?
Kommissionen bør forsøge at besvare dette spørgsmål i forbindelse med den aktuelle debat om den fælles fiskeripolitik.

Stockton (PPE-DE)
Fru formand, som mange af mine kolleger har påpeget, varierer tempoet for udvidelsen fra det ene land til det andet og fra måned til måned. Det er ikke nogen hemmelighed, at moderniseringen af landbruget i ansøgerlandene viser sig at være et af de vanskeligste spørgsmål. Det er klart, at støtte under Sapard-ordningen er af vital betydning som hjælp i denne proces. Men denne og andre ordninger bliver kun delvis udnyttet. Forventningerne er høje overalt i disse lande. Det er fortsat et problem, at disse forventninger måske ikke bliver indfriet, hvilket uundgåeligt vil medføre politisk og social skade.
I de seneste måneder har jeg besøgt Polen, Den Tjekkiske Republik, Slovakiet og Ungarn, og når man først kommer bort fra hovedvejene og jernbanerne, er det let at se, hvor meget der er tilbage at gøre. Jeg deler baronesse Nicholsons frygt for, at de ofte overmenneskelige anstrengelser fra regeringernes side ikke bliver mødt med fleksibilitet fra vores side. Må jeg opfordre til, at sådanne EU-operationer udføres med fleksibilitet og takt, så vi støtter processen i stedet for at hæmme den.

Schwaiger (PPE-DE)
Fru formand, Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi mener naturligvis, det er vigtigt, at midlerne, nu hvor Sapard går ind i sin operationelle fase, og midlerne faktisk skal udbetales, anvendes til udvikling af landdistrikterne og ikke så meget til landbrugets produktionskapacitet. Jeg vil blot nævne to nøgletal, der fortæller, at ansøgerlandene tegner sig for 15% af landbrugsproduktionen, og at 50% af dyrkningsarealet kan aktiveres yderligere. Det ville således være forkert at påvirke produktionsstrukturerne yderligere for at forbedre dem. Det ville være bedre at skabe alternative beskæftigelsesmuligheder i landdistrikterne, det kunne f.eks. være inden for håndværk eller mindre industri.
Alt i alt er det vigtigt, at den eventuelle udvidelse af produktionen ikke kommer til at belaste vores allerede store overproduktion i landbruget, men at vi i så fald finder de rigtige midler til også at opbygge strukturer inden for håndværk og mindre industri i ansøgerlandenes landdistrikter.

Pomés Ruiz (PPE-DE).
Fru formand, i Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme og i Gruppen for Det Europæiske Folkeparti mener vi, at udvidelsen er et politisk mål, der er respektabelt i sig selv. Derfor bør den ikke udnyttes af Rådet i en byttehandel for at opnå strategiske positioner, der ikke vedkommer den politiske proces for udvidelsen af Europa. Den bør ikke indgå i en byttehandel for at opnå visse ændringer af landbrugspolitikken eller for at løse andre problemer, og derfor lykønsker jeg det spanske formandskab med, at det gør sit arbejde så godt, og jeg misbilliger på det kraftigste de regeringer, måske med socialdemokratisk flertal, der udnytter den udvidelsesproces, som Parlamentet og det europæiske samfund ønsker, til at opnå aftaler i andre spørgsmål, hvor de måske ikke har mange bevæggrunde, idet de forsøger at gøre sig stærke ved at betinge deres holdning.
Hvad angår Turco-betænkningen om anvendelsen af strukturfondene, Samhørighedsfonden og Ispa i 2000, skal jeg gentage, at den interne samhørighedspolitik, regionalpolitikken, som vi har i EU, ikke bør ændres ved, at der indtræder fattigere lande. Den interne samhørighed mellem de rigeste og de fattigste regioner og lande bør fastholdes, uanset om 10 lande, der givetvis er mere fattige, er på vej ind i EU.
Jeg mener, at fællesskabsbudgettet skal udnyttes mere og bedre, i den rækkefølge, og vi bør fortsat forsøge at sikre, at gennemførelsen af fællesskabsbudgettet ikke bliver et forhindringsløb. Vi skal forenkle procedurerne og sætte vores lid til udøverne.

Rothe (PSE).
Fru formand, mine damer og herrer, kære kolleger, om kort tid står vi over for en virkelig historisk udvidelsesrunde. De Europæiske Fællesskaber kan og vil blive udvidet mod øst. Samtidig vil EU ved en yderligere udvidelse mod syd blive beriget med to skønne og kulturelt værdifulde østater, nemlig Malta og Cypern.
Og det vil nok ikke undre Dem, at jeg nu vil komme nærmere ind på en af disse to stater, nemlig Cypern. Cypern er det ansøgerland, som er kommet længst med tilpasningen til Fællesskabets lovgivning. Det er der allerede blevet gjort opmærksom på. Derfor kan vi med sikkerhed gå ud fra, at Cypern kommer med i den første tiltrædelsesrunde, og at der også bliver valg til Europa-Parlamentet i Cypern næste gang.
Det spørgsmål, som trænger sig på, er følgende: Vil alle cyprioter, græske og tyrkiske cyprioter, kunne deltage i dette valg? Altså, vil delingen, som strider mod folkeretten, blive annulleret før tiltrædelsen? Det ønsker vi. Det håber vi. Det er virkelig snart på tide, at den sidste delte hovedstad i Europa igen bliver en levende hovedstad, at cyprioterne fra begge folkeslag kan leve fredeligt sammen i Cypern. Det er mit håb, at der, som rådsformanden også understregede, bliver fundet en politisk løsning senest inden oktober.
Det faktum, at der for første gang i meget lang tid finder direkte forhandlinger sted, viser, at tiltrædelsesprocessen har den katalysatoreffekt, som vi håbede på. Jeg håber ligeledes, at ansøgerlandet Tyrkiet begriber, at en løsning på Cypern-problemet er i Tyrkiets egen interesse, og at Denktash ikke kan fastholde en model med to stater.
Ikke kun for cyprioternes skyld, men også for europæernes skyld skal det ende med en stat, som er handlekraftig og beslutningsdygtig på internationalt og europæisk plan. Cypern skal tale med en stemme. Hvis denne løsning ikke findes inden oktober, skal der arbejdes for, at Cyperns tiltrædelse eller medlemskab kommer til at fungere som katalysator for en løsning, fordi det store flertal af de tyrkiske cyprioter ønsker at komme med i EU og også at kunne komme til at leve i et frit Cypern efter tiltrædelsen.

Malmström (ELDR).
Fru formand, når nu udvidelsen nærmer sig, får mange kolleger kolde fødder, og uroen vokser i både de nuværende lande og ansøgerlandene. Det, vi alle har drømt om og kæmpet for i så mange år - et forenet Europa - står for døren, og det er ikke så mærkeligt, at spørgsmålene hober sig op.
I de ansøgerlande, hvor der skal være folkeafstemning, er der nok mange borgere, der spekulerer på, hvad det er, de kaster sig ud i. Inden for EU rejses der mange spørgsmål om omkostninger og om EU's funktion. Ekstreme partier udnytter udvidelsen i deres politik og spiller på menneskers frygt for det ukendte.
Derfor er der mere end nogensinde tidligere brug for politisk lederskab. Lederne i ansøgerlandene skal med stor beslutsomhed fortsætte de reformer, der er nødvendige, for at forhandlingerne kan afsluttes. De har gjort et imponerende stykke arbejde, og der er stadig en del ubesvarede spørgsmål. Det gælder om at kæmpe sig helt i mål og være ærlig. Der vil fortsat være en del indenlandske problemer efter medlemskabet - der findes også et liv efter tiltrædelsesdatoen.
Vi i EU har også et stort ansvar. Vi skal fortælle borgerne om udvidelsens enorme betydning og om det, der står på spil. Hvem troede, at det ville være gratis? Det er klart, at det koster at udvide, men på lang sigt er vi alle vindere. Vi skal også udarbejde en reserveplan, hvis det skulle gå hen at blive et nej ved afstemningen i Irland.
Jeg synes, at Europa-Parlamentet har været sig sit ansvar bevidst. Vi har arbejdet ihærdigt med udvidelsesprocessen, krævet en dato og nøje vurderet fremskridtene. I den betænkning, vi vedtager i dag, er det krystalklart, at vi støtter udvidelsen, samtidig med at vi påpeger en del problemer. Vi har også et ansvar for at overbevise borgerne om denne historiske opgave.
Det er en historisk chance for at forene hele kontinentet. Sammen kan vi løse fælles problemer som forurening, kriminalitet, vækst og sikkerhed og værne om demokrati og menneskelige værdier.
Der er kort tid tilbage, og jeg er overbevist om, at topmødet i København til december bliver historisk og fører frem til EU's hidtil største og vigtigste udvidelse. Udvidelsen er uigenkaldelig og helt nødvendig. Alternativet er kaos, usikkerhed og en skæbnesvanger deling af Europa.

Maes (Verts/ALE).
Fru formand, hr. kommissær, hr. formand for Rådet, i Den Europæiske Fri Alliance er vi tilhængere af udvidelsen. Ikke så meget fordi vi gerne vil have et større marked, men fordi EU viser sig at være i stand til at garantere fred og stabilitet, i hvert fald inden for dens egne grænser, desværre ikke uden for. Altså som model for konfliktforebyggelse og den model vil vi derfor gerne have udvidet. Hr. Brok og medordførerne, som vi lykønsker, viser gennem betænkningen, hvilke enorme fremskridt der allerede er gjort, men desværre er der stadig svagheder med hensyn til administrativ kapacitet og uafhængig retspleje i mange ansøgerlande, men der findes også uafhængigt politi og uafhængige medier. Mafia og korruption er stadig en plage. I mange lande findes der regionale forskelle, og man har egentlig ingen midler til at bekæmpe disse.
Vi gør specielt opmærksom på menneskerettighederne og mindretallene. Et af disse mindretal, som virkelig stadig lever i stor elendighed, er naturligvis romaerne i forskellige ansøgerlande. Ofte lever de under elendige forhold med mangelfulde boliger, stor arbejdsløshed og lav uddannelse. I de fleste lande er der ganske vist planer under udarbejdelse, men effektivt at inddrage dette mindretal selv er ofte stadig et problem. En positiv vurdering af romaernes kultur kunne være en nøgle til dette samfunds frigørelse og integration. Det bør være reglen, at romaerne gøres ansvarlige og deltager i gennemførelse af de projekter, som EU selv iværksætter. Endvidere udgør romaerne naturligvis en europæisk nation uden stat, og de falder som sådan ind under vores fælles ansvar. Men også de andre mindretal oplever ofte en mangel på værdsættelse og anerkendelse af deres identitet. Ofte er deres skæbne stærkt præget af historien. Der er ar og sår, der ikke læges. Kritikken af nogle virkninger af Benes-dekreterne, som også kommissær Verheugen henviste til, er bl.a. en konsekvens heraf. Tiltrædelse af Unionen kan give mindretallene et fremtidsperspektiv, hvor grænser bliver mindre vigtige, og hvor folkene kan samarbejde på tværs af grænserne.
Endelig vil der efter tiltrædelsen komme en hel del små lande med, og det vil sætte behovet for en ny holdning til folkeslag uden stat og regionernes medbestemmelse i et nyt lys.

Fiebiger (GUE/NGL).
Fru formand, ifølge beslutningerne i Nice skal tiltrædelsesforhandlingerne afsluttes inden årets udgang, for at de nødvendige medbestemmelsesrettigheder i den resterende periode af 2003 eventuelt kan blive fastsat. I tiltrædelsesforhandlingernes komplicerede regelværk er det særligt kapitlerne om landbruget, budgettet og regionalpolitikken, der har vakt stor interesse i befolkningen. Befolkningen er opmærksom som aldrig før. Her taler jeg udtrykkeligt om borgerne i EU. I denne forbindelse vil jeg gerne anmode Europa-Kommissionen om en bedre finansiel udrustning af de såkaldte Europa-points der, hvor de findes, så de kan løse deres aktuelle opgaver.
Det nuværende forslag om en gradvis tilpasning af den direkte støtte til landbruget frem til 2013 kan ikke være det sidste ord, der er sagt i denne sag. Denne model er ikke overbevisende, da den mangler fyldestgørende begrundelser. Også anvendelsen af det europæiske referenceniveau på kun 2,96, f.eks. for Polen, der lægges til grund for udbetalingen af den direkte støtte, udgør langt mere end blot en væmmelig detalje. Det er ikke på den måde, man støtter landbrugets eksistensmuligheder og bæredygtighed i ansøgerlandene. Min gruppe forventer i denne sammenhæng ikke, at den europæiske landbrugspolitik kan få lov til at fortsætte med to politikker. Min gruppe kræver også, at integrationen af ansøgerlandene i Fællesskabets landbrugspolitik skal organiseres, så den er afstemt i forhold til den totale økonomiske udvikling i de specifikke lande, idet der skal tages særligt hensyn til socialpolitiske omstændigheder.
EU-udvidelsen kan kun være en fælles opgave for EU, medlemsstaterne og deres regioner. Udviklingen af grænseregionerne får i denne sammenhæng en særlig betydning. Alle involverede parter skal gøre yderligere anstrengelser, men der er behov for EU's og nationalstaternes udelte opmærksomhed. Det nuværende økonomiske udviklingsprogram for grænseregionerne på 245 millioner er ikke nok. Bevillingerne er knyttet til yderligere indtægter og udgifter i regionerne, og dermed er det jo således igen de svage kommuner, der belastes yderligere. EU's budget belastes dog ikke så meget. Hvis Rådets spanske formandskab ikke kan nå frem til en endelig løsning på den direkte støtte i landbruget - på grund af forestående valg, som det desværre også er tilfældet i Tyskland - så vil de sidste måneder blive en spurt op gennem feltet, en spurt, hvor der efter min mening kun findes tabere.

Crowley (UEN).
Fru formand, jeg vil behandle to hovedpunkter i forbindelse med dette spørgsmål om udvidelse. For det første vil jeg gerne have ført til protokols, at det er nødvendigt, at alle nuværende EU-medlemsstater vedtager Nice-traktaten for at lette udvidelsen af EU med 10 lande, hvilket vi håber vil ske i en ikke alt for fjern fremtid.
Jeg vil meget nødig have, at nogen misforstår eller fejlfortolker de irske vælgeres beslutning om ikke at godkende Nice-traktaten, for den irske befolkning er i almindelighed for udvidelsen, selv de, der modsætter sig vedtagelsen af Nice-trataten. Parlamentet som institution og den irske befolkning må garantere, at vi kan levere varen med hensyn til ratifikation af Nice-traktaten meget hurtigt. Den irske regering vil derfor foreslå en erklæring i Sevilla om den traditionelle irske militære neutralitet, som jeg håber, de andre medlemsstater vil vedtage.
Det sidste, jeg vil sige, er, at vi under vores forhandlinger med ansøgerlandene ikke bør stå i vejen for, at vi kan gøre fremskridt i retning af at vedtage acquis communautaire. Vi bør ikke sætte urimelige barrierer op for deres tiltrædelse. Når disse lande tilslutter sig EU, vil de bringe ny energi med sig, en ny ideologi og en ny tro på den mission, grundlæggerne af EU havde om et fredens, velstandens og fremskridtets Europa med respekt for vores forskelligartethed.

Mathieu (EDD).
Udvidelsen er en stor udfordring, og den kan kun gennemføres med succes, såfremt alle involverede er indstillet herpå. Det er beklageligvis langtfra tilfældet i dag, især når det gælder landbrugsområdet. Man vil optage lande i EU, som har en betydelig landbrugssektor og en betydelig eksport, uagtet at disse lande endnu ikke har gennemført EU's acquis. Sapard-programmet blev ikke nogen succes, og fremtidsperspektiverne for programmet er ringe, eftersom visse lande ikke kan påtage sig deres del af samfinansieringen.
Landmændene finder den aktuelle situation bekymrende. Repræsentanter for landmændene i såvel medlemsstaterne som ansøgerlandene aflagde besøg i Europa-Parlamentet i går for at fremføre denne bekymring, og vi skylder dem at lytte. Ansøgerlandene frygter, at moderniseringen af landbruget vil destabilisere landdistrikterne. De sætter spørgsmålstegn ved Kommissionens forslag, både når det gælder den direkte støtte, og når det gælder fastsættelsen af kvotebeløbene. Landmændene i medlemsstaterne finder det uacceptabelt, at deres produkter skal konkurrere med produkter, som ikke opfylder de samme sundheds- og miljømæssige krav.
Ansøgerlandene anmoder om overgangsperioder og erkender dermed de vanskeligheder, de står over for. Hvordan ser det så ud, hvis vi til de landbrugsmæssige krav føjer målsætninger som beskyttelse af biodiversiteten og faunaen som forudsætninger for landenes optagelse? I så fald bliver det vanskeligt at vurdere resultatet af udvidelsen. Det løser ikke problemerne, at de finansielle overslag overskrides. Jeg må spørge, hvilket mål man reelt forfølger ved at lægge så stor vægt på en tidsplan. Vi bør langt hellere indrømme den fornødne tid til at skabe grundlag for en vellykket tiltrædelse af EU. Ved at ville gennemtvinge en hurtig afvikling af processen risikerer man at ødelægge landbruget i såvel medlemsstaterne som ansøgerlandene.
Endelig, for så vidt angår hr. Olssons betænkning, kan jeg ikke støtte punkt 24. Jeg må afvise tanken om, som det anføres, at omlægge landbrug til gartnerier eller stutterier. De mindre brug bidrager i høj grad og på afgørende vis til produkternes diversitet, til forsyningen med levnedsmidler og til den fysiske planlægning. Til gengæld finder jeg det vigtigt at understrege punkt 20, hvori man erindrer Kommissionen om, at der kræves mangfoldighed, når det gælder aktiviteter i landdistrikterne.

Raschhofer (NI).
Fru formand, ærede kolleger, der er ingen tvivl om, at udvidelsen er en historisk nødvendighed. Den kommer, det er en kendsgerning, og det er også godt. Men hvis tiltrædelsesdatoen 2004 ikke overholdes nøje, så er det dog ikke nogen tragedie. Det er kvaliteten i processen, der er afgørende, ikke tempoet. Projektets succes skal være sikret. Betænkningen har en lang række fordele. Jeg kunne dog godt have tænkt mig mere politisk mod til at kalde de kommende problemer ved deres rigtige navn. Det har jeg to eksempler på.
For det første er der ingen planlægningssikkerhed for finansieringen af udvidelsen ud over 2006. Jeg finder denne spændetrøjestrategi betænkelig. Borgerne skal vide, hvad de kan forvente. Det har de ret til. Det er ikke noget intellektuelt undereksponeret argument, hr. kommissær.
For det andet drejer det sig i diskussionen om Benes-dekreterne hovedsageligt om amnestiloven fra 1946. Det må ikke blive sådan, at man misbruger historien som forhindring for udvidelsen. Amnestiloven legitimerer jo anvendelsen af fordrivelse som instrument til konfliktløsning og giver udtrykkeligt straffrihed for kriminelle gerninger. Det strider imod Unionens etiske fundament, principperne om Europas værdifællesskab og i sidste ende Københavnskriterierne. Det var nøjagtigt det samme, det drejede sig om - etisk-etniske udrensninger - i Balkan-krisen. De, der bagatelliserer en sådan etisk konflikt, gør Europa en bjørnetjeneste. Man kan ikke fordele eller forhandle om ret og uret, hverken i fortiden eller i nutiden eller i fremtiden.

Keppelhoff-Wiechert (PPE-DE).
Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, der skal efter min mening fortsat ydes et stort informationsarbejde om østudvidelsen i EU's medlemsstater. Det har jeg i det mindste registreret for vores borgeres vedkommende i forbindelse med arrangementerne i valgkredsen.
I dag ønsker jeg specielt at tale om udfordringerne i forbindelse med landbruget og østudvidelsen. Jeg vil gerne ønske hr. Olsson tillykke med den yderst vellykkede betænkning om udvidelsen af EU og landbruget. Hvordan bliver en integration af de nye medlemsstater i den fælles landbrugspolitik vellykket? Det er et vitalt spørgsmål for en stor del af ansøgerlandene, og det er et afgørende spørgsmål, fordi landbruget i de central- og østeuropæiske lande målt på andelen af BNP har større betydning end gennemsnitligt i EU. Det gælder også målt på beskæftigelsen i hele erhvervslivet. Når 10 lande tiltræder i 2004, bliver landbrugsarealet udvidet med 29%, og der sker en tilvækst i antallet af landbrug på 74%. Forbrugerantallet vil dog stige med 24%.
Hvordan kan vi bedst udforme tiltrædelsen og integrationen på lang sigt? Strukturændringer i landbruget skal og må efter min mening finde sted i de central- og østeuropæiske lande. Den europæiske landbrugsmodel med dobbeltopgaver til bønderne - det ene sted produktion, det andet sted landskabspleje - skal også have gyldighed i disse lande. De høje hygiejnestandarder i produktionen og i forarbejdningen bør efter min mening gælde fra dag 1 for tiltrædelsen, for ellers udvikler den europæiske forbrugerpolitik sig til en farce. Miljøspørgsmål og alternative arbejdspladser i landdistrikterne skal finansieres inden for rammerne af den anden søjle af den fælles landbrugspolitik. Vi er enige med Kommissionen i, at vi skal iværksætte en langsom tilpasning af de finansielle kompensationsbetalinger. Hvis man bevilger for store midler i begyndelsen, ville det medføre en cementering af landbrugsstrukturen i disse lande, og det kan heller ikke for de involverede parter være den rigtige løsning.
Når jeg mener, at vores borgere ikke ved nok om Østeuropa, så har jeg også ved høringen kunnet konstatere, at de involverede landmænd i ansøgerlandene ligeledes har et meget stort informationsarbejde, der skal ydes hjemme hos dem selv.
Formanden.
 Fru Keppelhoff-Wiechert, De har langt overskredet Deres taletid. Jeg håber ikke, kollegerne følger Deres eksempel.

Titley (PSE).
Fru formand, jeg vil gerne begynde med at udtrykke min anerkendelse over for hr. Verheugen, for det skyldes hans flid og beslutsomhed, at vi er så tæt på at kunne gribe den gevinst, som en genforening af Europa udgør. Man bør anerkende hans bestræbelser.
Jeg vil også gerne tilslutte mig hans indledende ord om Litauen. Den beslutning, som den litauiske regering har taget om lukningen af Ignalina-kraftværket, er yderst modig, da den ikke er i overensstemmelse med den offentlige mening i Litauen og illustrerer, hvor fast besluttede litauerne er på at opfylde kravene til indtrædelse i EU. De har bevæget sig meget hurtigt for at komme på omgangshøjde, og det har været meget vanskeligt for dem. Men hvis tiltrædelsen pludselig forsvandt i horisonten, kunne denne beslutning taget af Litauens regering og parlament meget vel falde tilbage på dem, og vi ville finde, at tiltrædelsen kom længere væk og ikke tættere på.
Det er af afgørende betydning at holde fast ved tidsplanen og det aftalte forløb. Vi må ikke tillade, at tidsplanen bliver udvandet. Hvis vi sætter tempoet ned, vil nogle af ansøgerlandene - f.eks. Ungarn - vende sig andetsteds hen, måske snarere mod USA end mod EU. Politiske bevægelser, som vi ser inden for EU, kan meget vel indebære, at vi ikke vil være i stand til at gå videre, hvis vi ikke når fristen ved topmødet i København.
Som hr. Verheugen ganske rigtig sagde, må vi benytte os af den mulighed, vi har nu, før den forsvinder. Eller som afdøde Elvis Presley så fremragende sagde det: "It's now or never ... Tomorrow will be too late" (det er nu eller aldrig ? i morgen er det for sent). Historien vil ikke dømme os mildt, hvis vi ikke udviser det lederskab og det mod, der kræves i øjeblikket. Hermed vil jeg ikke sige, at vi på en eller anden måde skal svække vores position i forhold til vores krav til disse lande. Hvert land må bedømmes ud fra dets egne fortjenester og holde sig til kriterierne, i særdeleshed når det gælder gennemførelsen og den administrative kapacitet. Lad os se på de enkelte lande. Den Tjekkiske Republik må forsikre os om, at konkurrencepolitikken vil ligge på linje med EU's konkurrencepolitik, og at den offentlige administration vil blive reformeret. Letland må gøre alvorlige fremskridt med hensyn til reformer af sit juridiske system og bekæmpelse af korruption.
Jeg glæder mig over hr. Verheugens planer med hensyn til Bulgarien og Rumænien, men vi må også sende det budskab til Rumænien, at de må tage sig sammen, ellers kommer de langt bagefter planen. Brok-betænkningen bør være en advarsel til dem med hensyn til korruption og reformer af den offentlige administration.
Lad os ikke glemme, at vi må overbevise befolkningen om, at udvidelsen er i deres interesse. Vi bør holde op med at tale om problemerne ved en udvidelse og minde folk om, at udvidelsen er løsningen på mange af disse problemer.

Virrankoski (ELDR).
Fru formand, først vil jeg takke ordførerne for gode betænkninger. Udvidelsen er en stor, politisk og historisk begivenhed, men den udgør også det største objekt for udviklingssamarbejdet, som medlemsstaterne nogensinde har bundet sig til. Dens succes kræver derfor indbyrdes samarbejde og tillid.
Kommissionsforslagene om finansiering af udvidelsen er realistiske og sågar geniale. Nye medlemsstater har brug for støtte, og udgangspunktet, hvorefter de straks bliver nettomodtagere, er det rigtige, når man tager hensyn til den økonomiske bæreevne. På samme måde er det heller ikke meningen at nedsætte indkomsterne hos kornavlerne i de nye medlemsstater, men tværtimod forøge disse, men lige så klart er det, at finansieringsbyrden hos de eksisterende medlemsstater ikke pludselig kan øges. En gradvis gennemførelse er derfor det rigtige.
Jeg ønsker at påpege én ting. De nye medlemsstater er, hvad naturforhold angår, fordelagtige landbrugslande, hvor jordprisen er lav. Lønningsniveauet ligger 10-20% under gennemsnittet i EU, og desuden har EU i sinde sammen med medlemsstaten at støtte investeringerne med hele 80%. Mit spørgsmål angår derfor familielandbrug. Agter EU at støtte industrialiseret landbrug på samme måde som familielandbrug, eller er hensigten at gennemføre støtter og modulationer, der i én eller anden form reduceres efter størrelsen?

Lagendijk (Verts/ALE).
Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, sommetider er det på tide, at klassikeren tages frem fra skabet. Der går et spøgelse gennem Europa, angstens spøgelse, angsten for udvidelsen, som får magten over stadig flere politikere. Angst for, at udvidelsen alligevel går for hurtigt, eller for, at udvidelsen alligevel vil koste for mange penge, eller begge dele. Politikere af forskellige slags bliver nervøse. Gamle og nye argumenter fremføres, ofte under dække af, at man nu omsider vil lytte til folkets stemme. Derved forstærkes indtrykket af, at mange politikere indtil nu ikke rigtig har vidst, hvad det var, de gjorde, og nu bliver nervøse lige inden den afsluttende eksamen. De bliver nervøse, fordi de opdager, at de har gjort for lidt for at overbevise deres vælgere om, at udvidelsen virkelig er udmærket, både for medlemsstaternes og for ansøgerlandenes indbyggere.
I dette kor af tvivlere lyder en række stemmer stadig højere. En indvending er f.eks., at reformen af landbruget først skal være gennemført, før vi kan udvide. Lad der ikke herske nogen misforståelse herom. En reform er absolut nødvendig. Den fælles landbrugspolitik skal revideres. Det må Europa-Parlamentet også fortsat kræve, uden indrømmelser. Men, kære kolleger, uden udvidelse vil der ikke finde nogen reform af landbrugspolitikken sted. At stille denne reform som betingelse nu for tilladelse til udvidelse betyder ikke, at der skabes en situation, hvor begge vinder, men en situation, hvor begge taber. Hvem har nu gavn af det bortset fra modstanderne af reformer og modstanderne af udvidelsen?
Et andet argument, som stadig oftere dukker op, er, at EU selv først skal gennemføre en intern reform. Også det er nødvendigt, men heller ikke her må vi bruge afpresning! Det kan ikke være sådan, at ansøgerlandene tages som gidsler, fordi vi endnu ikke har vores ting i orden. Også her gælder, at en udsættelse af udvidelsen betyder en udsættelse af nødvendige reformer. Uden ekstremt pres er disse jo aldrig blevet gennemført.
Så er der et andet argument, som i den senere tid er dukket op stadig oftere, nemlig at menneskerettighederne ikke skulle være i orden i ansøgerlandene. Også det er rigtigt, lad der ikke herske nogen misforståelser herom. Der er meget, der er galt med f.eks. romaernes og de homofiles rettigheder. Det er overordentlig vigtigt, at dette bringes for dagens lys. Min gruppe har gjort det i årevis. Det er noget helt andet end at feje problemer ind under gulvtæppet. Men jeg er overbevist om, at det også her gælder, at de problemer, som faktisk findes, bedst kan løses, når disse lande bliver medlem af EU, og når de ikke holdes isolerede.
Kære kolleger, vi er ikke bureaukrater, vi er politikere. Det drejer sig ikke om at krydse en liste af og automatisk lade et medlemsland dumpe ved fem minusser. Vi går ind for, at der foretages en vurdering. Hvad er der sket, hvad skal der endnu ske, og hvad vejer tungest?
Kære kolleger, fru formand, lad os alle sammen sørge for, at afslutningen af udvidelsen i de kommende måneder ikke fører til et stort europæisk coitus interruptus, for det ville i hvert fald være meget utilfredsstillende.

Papayannakis (GUE/NGL).
Fru formand, jeg vil gøre opmærksom på tre ting. For det første er udvidelsen virkelig et historisk tiltag, men det er et tiltag til et nyt Europa, og der er ingen, der skal omskrive efterkrigstidens historie. Forsøg på dette bør afvises, og vi finder dem afskyelige, hvad enten de kommer fra ansøgerlande eller fra EU-lande. Jeg fornemmede en stor bekymring i hr. Verheugens tale, og jeg håber, den bliver gjort til skamme.
For det andet forhandler vi med 12 lande. Skal Bulgarien og Rumænien holdes uden for optagelsesperspektiverne? Afhænger deres optagelse af et veto fra et land, som er et af de nuværende ansøgerlande? De sagde, hr. kommissær, at vi skal give dem et stærkt signal, men hvilket signal? Jeg er ked af, at der er den uklarhed, og ked af, at vi ikke har hørt noget om ovennævnte ansøgerland, som er et af de andre Balkanlande.
Endelig er der Cypern. Kommissæren opfordrede til, at Tyrkiet gør sin indflydelse gældende, så der kan komme en løsning. Over for hvem skal det gøre sin indflydelse gældende? Det er en skam, at hr. de Miguel under sit besøg på det besatte Cypern ikke mødte chefen for den tyrkiske hær på stedet. Han kunne måske have givet os flere oplysninger.

Hyland (UEN).
Fru formand, jeg vil gerne komplimentere hr. Olsson for hans arbejde, og må jeg begynde med igen at give udtryk for min og mine irske kollegers støtte til udvidelsen af EU. For ansøgerlandene fra Central- og Østeuropa bør den akademiske debat vel nu virkelig være overstået. Vi må nu gå videre som planlagt med at integrere dem. Jeg vil gerne komplimentere ansøgerlandene for deres bestræbelser for at opfylde de strenge betingelser for tiltrædelse. For nogle af dem har det været vanskeligt og er det stadig.
Fra et landbrugssynspunkt har hr. Olsson taget fat på udfordringen fra udvidelsen på en fornuftig og praktisk måde. For mig afhænger integrationen af vores held med at forene ansøgerlandenes landbrugsøkonomier med de nuværende medlemsstaters på en måde, der forårsager færrest mulige forstyrrelser for begge parter og med tiden giver mulighed for fuld deltagelse i den fælles landbrugspolitik. Alt andet end dette vil underminere principperne for den fælles landbrugspolitik, som stort set har tjent de europæiske landbrugere og forbrugere godt.
Efterhånden som vi står over for en midtvejsevaluering af Berlin-aftalen og den på lang sigt uundgåelige reform af den fælles landbrugspolitik, må vi ikke tillade, at denne evaluering afviger fra det, vi enedes om i Berlin, eller overveje at bevæge os i retning af renationalisering af den fælles landbrugspolitik under en fremtidig reform. Landbrugets situation i Europa er, som gårsdagens demonstration med 15.000 landbrugere viste, fortsat vanskelig. Set i bakspejlet har vi ikke inden for rammerne af verdenshandlen givet vores landbrugere den nødvendige beskyttelse mod åbenlyst urimelig konkurrence og markedsmanipulering fra vores konkurrenter.
Med gennemførelsen af udvidelsen har Europa potentiale til at blive en dominerende aktør i verdenshandlen. Men vi kan kun få succes, hvis vi på kort sigt forpligter os til at støtte den europæiske model, der er baseret på familiebrug. Det er ikke første gang, jeg gør Parlamentet opmærksom på den alvorlige trussel mod overlevelsen af denne model på grund af langsigtet usikkerhed og tilstedeværelsen af alternativ, attraktiv og bedre lønnet beskæftigelse for de unge, der under normale omstændigheder ville slå ind på landbrug som erhverv.

Titford (EDD).
Fru formand, det er et udtryk for den ideologiske fattigdom i EU, at nogen uden at fortrække en mine stadig kan tale om den fælles landbrugspolitik og succes i samme sætning. Ligesom det er vidt og bredt anerkendt, at den fælles fiskeripolitik har været en katastrofe, forholder det sig på samme måde med den fælles landbrugspolitik.
Den centrale fejl ved den fælles landbrugspolitik er, at det er en fælles politik, og det er ikke muligt at have én politik, der dækker det subarktiske Finland, græsområderne i den tempererede zone i Cheshire, vindyrkerne i Bordeaux, grøntsagsdyrkerne i det tørre, næsten subtropiske Catalonien eller fåreavlerne i de græske bjerge, for slet ikke at tale om det tætbefolkede Danmark, der producerer flere svin end mennesker.
Men den anden væsentlige fejl ved den fælles landbrugspolitik er, at det er en landbrugspolitik. Som det viste sig under mund- og klovsygekrisen i vores land, er landbruget en integreret del af økonomien i landdistrikterne. Der er en massiv gensidig afhængighed mellem landbruget og dets infrastruktur på landet. At støtte én del af det uden at tage hensyn til de andres behov kan føre til, at man skaber en skadelig forvridning, og det er præcis det, der er sket.
Udvidelsen ville have været en mulighed for at starte på en frisk, men den mistede man med de såkaldte reformer i Agenda 2000, og det vil ske igen. Nu vil katastrofen blive påtvunget ansøgerlandene. Det vil vi få anledning til at beklage.

Paisley (NI).
Fru formand, nye medlemmer må forstå, at deres medlemskab af EU ikke vil fjerne de store vanskeligheder, de allerede har i deres landbrugssektor. De landbrugere, der allerede er med i EU, står over for frygtindgydende vanskeligheder. I Nordirland går vi igennem en alvorlig krise. Som resultat af fem forøgelser er eksportrestitutionerne for skummetmælk steget fra 0 til 650 euro pr. ton. 55% af al vores mælk bliver forarbejdet til skummetmælk. Mælkepriserne er styrtdykket til 14,5 pence pr. liter, et tab på 4 pence pr. liter for alle mælkeproducenter.
Kun et gennembrud på eksportmarkedet kan redde os. Landbruget står over for en katastrofe i Europa, både inden og uden for Unionen, og det bør stå øverst på dagsordenen for denne diskussion.

Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE)
Fru formand, jeg afgiver udtalelsen på vegne af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter i forbindelse med Böge-betænkningen, og det giver mig endnu en gang lejlighed til at komme ind på de direkte betalinger til de nye lande. Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter hilser Kommissionens forslag velkomment, men at den direkte støtte bliver bevilget gradvist, understreger dog også, at den kommende reform på ingen måder må stå i vejen for en omstrukturering af støtten.
Det er efter vores mening heller ikke tilfældet, for de 35%, der bevilges, giver et spillerum. Hvis man siger, at de inden 2013 skal nå op på samme niveau, siges der jo ikke noget om, hvilket niveau der vil være tale om i 2013. Hvis vi ved den sidste reform havde holdt den "modulering" på 45%, som var planen dengang, i det øverste område, ville vi i dag have haft en forskel på mellem 35% og 55%. Den havde ikke været så stor. Altså forventer vi, at Kommissionen herefter stiller forslag om en reform, der, som hr. Cohn-Bendit sagde, også gør udvidelsen mulig og stabil. Vi mener også, at forslaget om at udbetale direkte støtte til delvist selvforsynende bedrifter er fornuftigt, men stiller dog forslag om at øge dette beløb fra 750 euro til 1.500 euro. Dermed ville landbrug på 5-6 ha være fuldt omfattet af kompensationsbetalingen. I Polen ville det dreje sig om ca. 50% af landbrugene. Således er den gradvise tilpasning, det sociale aspekt, også tilgodeset. Vi kan se, at der er et spillerum i denne forbindelse.
I særlig grad glæder vi os over og kræver, at vi ved omstruktureringen af midlerne øger investeringen i den anden søjle. Det er penge, som fortrinsvis anvendes i ansøgerlandene. At det er nødvendigt at udvikle landdistrikterne, er meget håndgribeligt. Hr. kommissær Fischler, jeg henviser endnu en gang - det har min kollega hr. Görlach vist allerede gjort - til bottom up-initiativet og til vores Sapard-program med Leader-programmet som forbillede, som Kommission jo indtil videre vedholdende har nægtet at stille forslag om. Vi siger, at det er bydende nødvendigt, at de civile kræfter i ansøgerlandene også bliver inddraget i arbejdet med disse projekter, således at glæden ved EU bliver større, og så vi i forbindelse med afstemningerne også kan læne os lidt mere tilfredse og rolige tilbage.
Jeg appellerer altså endnu en gang indtrængende til Dem, hr. kommissær Fischler, om at sætte Deres bureaukratiske apparat i sving. Der findes jo eksempler på dette. Så De skal bare kopiere dem. Vi er også altid parate til at yde hjælp.

Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE).
Fru formand, først vil jeg gerne komplimentere ordførerne for deres helhedspræsentation af forløbet af forhandlingerne med ansøgerlandene. Vi bør imidlertid også lykønske ansøgerlandene selv med de resultater, deres bestræbelser har givet. Lige fra Cypern, som ligger helt i toppen, til Tyrkiet, der bør lykønskes med de forfatningsreformer, det har iværksat, og vi opfordrer landet til at fortsætte i denne retning, som er nødvendig for, at vi kan løse det cypriotiske problem og få fred i området.
De tilkendegivelser og synspunkter, der er fremsat, er udtryk for alles engagement i dette historiske tiltag, nemlig udvidelsen af EU. Vores vision er dog også, at dette tiltag skal være menneskeligt, demokratisk og retfærdigt for alle befolkninger og alle borgere. På denne baggrund finder vi det meget vigtigt og afgørende, at vi behandler spørgsmålet om kønnenes ligestilling i ansøgerlandene. At vi forpligter os til, at dette spørgsmål bliver et kriterium for optagelsen og ikke sættes i venteposition til efter optagelsen. Vi bør også sørge for alle de politikker og de finansielle midler, som er nødvendige for, at vi kan fremme og muliggøre reformer i ansøgerlandene på dette område.
I den udtalelse, som er udarbejdet af Udvalget om Kvinders Rettigheder, gøres opmærksom på de problemer, kvinderne står over for i dag, de politikker, som bør gennemføres for at fjerne diskrimination inden for alle områder og fremme kvinders deltagelse i planlægningen og beslutningstagningen inden for det sociale, politiske og økonomiske liv. Vi bør også gøre opmærksom på, at der på de områder, hvor der gennemføres reformer, mangler passende institutionelle og administrative mekanismer samt økonomiske midler, og at de love, som vedtages, ikke træder i kraft med det samme.
Disse problemstillinger bør afspejles i morgendagens afstemning, og det samme gælder vores løfte om at fremme kønnenes ligestilling som et kriterium for optagelsen. Den nye verden, den europæiske verden, der er ved at blive skabt, tilhører også kvinderne. Vi er nødt til at give dem alle muligheder for at bidrage til den og få deres del af de fordele, som kommer ud af denne fælles indsats.

Paasilinna (PSE).
Fru formand, udvidelse betyder arbejde for fred, stabilitet og borgerrettigheder. Hvis ansøgerlandene ikke blev taget med, kan der i Central- og Østeuropa opstå uroligheder, diktaturer og ukontrollerede folkevandinger. Lad os ikke glemme, hvor ubetydelige årsagerne kan se ud, når racisme, fremmedfjendtlighed og diskrimination kan blusse op ved et demokratisk valg i demokratiske stater som Østrig, Holland og Frankrig. Såfremt vi ikke har evner til en kontrolleret udvidelse med befolkningens samtykke, er der risiko for, at vi fra ydergrupperne vil erfare politiske udbrud, der ryster hele Unionen. De kan sammenlignet med den nuværende indvandringspolitik og de nuværende asylspørgsmål være endnu større.
Jeg vil minde om, at vi optager ca. 100 millioner mennesker, det er en næsten 30%'s forøgelse af Unionens befolkning på én gang, og disse mennesker medbringer et bruttonationalprodukt på ca. 5%. Det er mærkbart fattigere folk, som sættes i bevægelse, og som også skal konkurrere om arbejdspladser. For at den populistiske, yderliggående højredrejning ikke skal styrkes yderligere, er en kontrolleret og almennyttig medlemsaccept i forbindelse med udvidelsen nødvendig.
Vi modtager også ganske veluddannede borgere fra de nye stater. Vi bliver rigere på kultur. Det er vigtigt i en periode med indholdsproduktion og videnbaseret økonomi. Vi får også negative traditioner, respekten for lovene er ikke allesteds høj, fordi de i Sovjet-perioden blev fortolket despotisk. Inden udgangen af året skal ansøgerlandene således komme med en rapport om deres korruption og kriminalitet. Desuden skal gennemførelsen af EU's lovgivning være godt verificeret.
Til sidst foreslår jeg vedrørende den opildnede situation i Kaliningrad den løsning, at russerne skal tage toget dertil. Dette har man erfaringer med. Det er også muligt at overvåge rutebiler. Jeg vil spørge kommissær Verheugen om dette, men han gik for lidt siden til swimmingpoolen, måske kan hans assistent tage dette spørgsmål. Er det i orden? Mange russere går ind for denne tanke.

Paulsen (ELDR).
Fru formand, jeg vil fremhæve punkt 26 i Karl-Erik Olssons betænkning om udvidelsen og landbruget. Det handler om at tage initiativ til en drøftelse med ansøgerlandene om udformningen af en reform af EU's fælles landbrugspolitik.
Da jeg selv i snart tre år har arbejdet med fødevaresikkerhedspakken, har jeg tænkt på, hvor utroligt meget reformen vil komme til at berøre de enkelte ansøgerlande. Det er vigtigt, at de får lov til at være med til at formulere EU's politik, som de faktisk skal leve med.
Jeg er sikker på, at man i alle disse lande kan se, at udformningen af den politik, der skal erstatte Agenda 2000, er vigtigere for dem end de kontante bidrag, som de får et eller to år forinden.

Figueiredo (GUE/NGL).
Fru formand, det, der foregår med tiltrædelsesforhandlingerne på landbrugsområdet, viser klart, at man fra EU's side ønsker at gennemføre udvidelsen med en finansiel ramme, der ikke sikrer den økonomiske og sociale samhørighed, eftersom den finansielle ramme i Agenda 2000 kun tog højde for seks ansøgere, og der nu er tale om 10 lande med en gennemsnitsindkomst pr. indbygger på ca. 40% af EU's gennemsnit.
Dette forhold er særlig tydeligt på landbrugsområdet på grund af de velkendte svagheder, som denne for beskæftigelsen og landenes økonomi så vigtige sektor udviser. Der kan imødeses betydelige socioøkonomiske følger og øgede omkostninger, hvilket vil nødvendiggøre en revision af EU's langtidsbudget for at undgå, at det bliver de mest berørte eller de mindst udviklede, der kommer til at betale. Det er derfor forkert at sondre mellem stater af første og anden kategori med hensyn til støtte og adgang til kvoter, der er langt under deres kapacitet og behov. Følgerne af denne situation bliver øget arbejdsløshed og fattigdom, hvilket er uantageligt. Landdistrikternes udvikling og bevarelsen af et kvalitetslandbrug forudsætter en revision af den fælles landbrugspolitik og ikke en renationalisering af dens omkostninger, som bliver til skade for landmændene ikke blot i disse lande, men også for landmændene i lande som Portugal, hvis landbrug har beskeden styrke.

Gorostiaga Atxalandabaso (NI).
Fru formand, jeg er helt enig med ordføreren om, at pakken med foranstaltninger fra Kommissionen er et første skridt på vejen til at tackle de særlige problemer i grænseregionerne, for vi går et skridt tilbage i fortiden, da de nuværende grænsemedlemsstater i mange tilfælde befandt sig inden for de gamle østrig-ungarske og osmanniske riger.
Skønt Regio-projekterne, som ordføreren henviser til som gode eksempler at følge, kunne være til nogen nytte, er det klart, at der er brug for en bredere tilgang til de særlige problemer i nogle af grænseregionerne. Vi må være opmærksomme på, at "grænseregionerne", som tidligere understreget af fru Maes, ofte er en eufemisme for nationale minoriteter.

Naranjo Escobar (PPE-DE).
Fru formand, de finansielle og budgetmæssige følger af udvidelsen bør diskuteres i bevidstheden om, at vi står over for en moralsk forpligtelse og en uafvendelig politisk prioritet, for projektet med at leve sammen er vigtigere end forretnings- og finansområdet.
Vanskelighederne skyldes ikke det spanske formandskab, Kommissionen eller Parlamentet. Det spanske formandskab har overholdt køreplanen og gør sig de største bestræbelser på at finde frem til en løsning på det udestående landbrugsspørgsmål og rydde kalenderen for at nå det midlertidige mål, der blev foreslået i Göteborg.
Som det er blevet sagt, må de lande, der lægger hindringer i vejen for en fælles holdning, forklare, hvorfor udvidelsen ikke skal følge den fastsatte tidsplan, men det tempo, som deres interesser dikterer.
Nu skal vi fjerne al tvivl, hjælpe med at vende en negativ følelse, som har størst vægt i de lande, der i dag blokerer aftalen i landbrugskapitlet, og som sætter spørgsmålstegn ved den direkte støtte til landbruget enten ved at forsøge at fjerne den finansielle horisont efter 2006 eller ved at tvivle på dens plads i EU's regelværk.
Det forslag, som Parlamentet støtter, som ligger på linje med Kommissionens, og som er indeholdt i hr. Böges betænkning, er afbalanceret og respekterer regelværket og de budgetlofter, der blev fastsat i Berlin. Det indeholder meget positive aspekter som støtten til indfasningsmodellen for inddragelse af de nye medlemsstater i den direkte støtte, idet der mindes om, at direkte støtte udgør en del af fællesskabsretten, og gradvis gennemførelse af strukturforanstaltninger, men det må afhænge af, om de nye medlemsstater har tilstrækkelig absorberingsevne.
For nogle år siden, fru formand, var landene i Østeuropa totalitære diktaturer med planøkonomier. De ændringer, der er sket, er så omfattende, at vi ikke kan tillade os at bremse dette fremskridt mod frihed, fordi nogle ønsker at sikre sig, at de efter 2006 får nedbragt deres bidrag til Fællesskabets kasse.

Swoboda (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, udvidelsen af EU er for mit vedkommende en af de største udfordringer næste år. Vi bør, det er jeg enig med kommissæren i, ikke få kolde fødder på nuværende tidspunkt, blot fordi de svære kapitler nu skal forhandles, og ethvert af medlemslandene og ansøgerlandene naturligvis kompromisløst og overbevisende repræsenterer egne interesser.
Vi må ikke tabe 2004 af syne, for i 2005 påbegynder den nye Kommission sit arbejde, og til den tid skal de nye kommissærer fra de nye medlemslande naturligvis allerede være repræsenteret her. Om det ender med et big bang - som man siger - med 10 kendte lande, ved vi ikke, men vi skal ikke nære illusioner om, at vi i de kommende år kan køre flere mindre runder. I 2004 skal vi tage et modigt skridt. Det er i hvert fald vores målsætning.
Naturligvis ville det have været nemmere, hvis vi allerede havde gennemført nogle af reformerne. Jeg mener nu ikke, at det er et stort problem, for reformen kan, især inden for landbruget og regionalpolitikken, måske endda gennemføres med større gennemslagskraft, fordi vi har den store udfordring med udvidelsen foran os. Jeg ser ikke nogen modsætninger i det.
Har alle ansøgerlande opfyldt alle forudsætninger? Efter min mening skal der stadig gøres en stor indsats. I mange lande har gennemførelsen af acquis communautaire stadig en del mangler. At beslutte noget er en ting, at gennemføre noget er en anden. I nogle lande findes der stadig diskriminerende bestemmelser om oprindelse og køn, men de kan fjernes. Anvendelsen af finansielle midler er sommetider mangelfuld. Jeg husker dog også, at mit land f.eks. ikke selv efter tiltrædelsen hentede og anvendte alle de finansielle midler i Bruxelles, som det kunne have gjort. Vi skal ikke opstille for strenge kriterier. Hvad angår tilsagnene, hvad angår miljøet, og specielt også hvad angår omstruktureringen og nedlukningen af atomkraftværker, er der noget at tage fat på, men vi kan også se, at der er sket store fremskridt på et par områder.
Jeg vurderer, at alle disse problemer med lidt god vilje vil kunne løses i de næste måneder. Jeg vurderer, og det vil jeg gerne understrege, at historien, som jo for en stor del ikke er nogen fælles historie, men derimod en modstridende, ikke skal være nogen grund til at blokere for udvidelsen. Når nationalisterne på den ene side indser, at fordrivelserne efter 1945 blev født ud af det forfærdelige nazistiske diktatur, og når de andre anerkender, at fordrivelserne i dag, jeg understreger i dag, sådan som de blev gennemført på grundlag af sejrherrernes konsensus efter Anden Verdenskrig, ikke længere svarer til vores nuværende billede af rettigheder for mindretal, så er det heller ikke et spørgsmål, der står i vejen for udvidelsen.
Til slut må jeg sige, at det ikke kommer til at fungere uden kompromiser. Hvis, og det sker sommetider, EU's medlemsstater forlanger, at ansøgerlandene skal opfylde alle kriterier, så de kommer 100% på niveau med medlemsstaterne, eller hvis det sågar kræves, at niveauet skal være højere end i medlemslandene, slår udvidelsen naturligvis fejl. Hvis ansøgerlandene forlanger, at de straks skal kunne nyde godt af alle støttemuligheder, slår den også fejl. Vi ønsker dog succes, og det i 2004, og ikke at udvidelsen slår fejl, og vi ønsker ingen forsinkelser.

Duff (ELDR).
Hr. formand, mens jeg fuldt ud tilslutter mig Cyperns tiltrædelse, må jeg sætte spørgsmålstegn ved, om Unionen prøver hårdt nok på at få tilvejebragt en løsning på konflikten. Ministeren siger, at han støtter FN og overvåger forhandlingerne, men hvorfor tilbyder han ikke, at Rådet kan tjene som mægler med henblik på en løsning? Hvorfor blokerer Kommissionen og Rådet for en åbning af handlen med den nordlige del af øen? Det er kun den proaktive involvering af Europa, der for begge sider vil sikre, at medlemskab af Unionen ændrer deres gensidige forhold dybtgående og radikalt. En løsning på konflikten bør være det centrale i Cyperns tiltrædelse, og Unionen bør vise sig langt mere kreativ, ja, genial, end den har gjort indtil nu.

Seppänen (GUE/NGL).
Hr. formand, unionsudvidelsen er et politisk projekt. Stater, der har søgt om medlemskab, begynder tidlig i efteråret at meddele, at medlemskabsbetingelserne er i orden for dem, og på det tidspunkt kan processen ikke mere stoppes. Til sidst må EU så give sin politiske accept på det pantsættende Polens betingelser.
Hvad finansiering af udvidelsen angår, vil mange nettomodtagere erfare, at de er ved at blive betalere af udvidelsen. Deres nettoindtægter fra Unionen reduceres. Egentlig bør man til forhandlinger om udvidelse udarbejde budgetrammer for 2007 - 2013, således at de kendes inden de afgørende beslutninger. Forberedelsen af udvidelsen vanskeliggøres af Nice-traktaten, fordi visse nettomodtagere fik deres krav om enstemmig beslutningstagning igennem i Nice.
Det, at det i forbindelse med udvidelsen kræves, at Irland skal foretage en ny folkeafstemning om Nice-traktaten, er et urimeligt pres, og det afslører EU's udemokratiske karakter i forhold til mindre medlemsstater. Alle nødvendige regler kan noteres i tiltrædelsesaftalerne, og vi sender Irland en venlig hilsen: No means no!

Hatzidakis (PPE-DE).
Hr. formand, jeg ser udvidelsen som en typisk tilkendegivelse af solidaritet over for de østeuropæiske lande og Malta og Cypern, som snart bliver medlemmer af EU. Den foregående taler nævnte Cypern, og jeg vil i denne forbindelse sige, at jo hurtigere Tyrkiet forstår, hvorledes den aktuelle europæiske virkelighed ser ud, desto mere vil landet ikke kun bidrage til løsningen af de problemer, der har med Cypern at gøre, men også fremme sine egne europæiske fremtidsperspektiver. Der er ikke tale om universets sammensværgelse mod Tyrkiet, men om Tyrkiets egen underminering af sine europæiske fremtidsudsigter.
Og en specifik EU-politik, som repræsenterer de riges solidaritet med de fattige, er ganske givet strukturfondspolitikken, som både vedrører de nuværende og de fremtidige medlemsstater. Hvad angår Turco-betænkningen, som jeg gerne vil rose, vil jeg derfor sige, at det står klart, at vi i 2000 så en langsom start for de nuværende medlemsstaters vedkommende - ansvaret skal først og fremmest placeres hos dem selv, selv om jeg ikke helt vil frikende Europa-Kommissionen - og en endnu langsommere start med hensyn til fællesskabsinitiativerne.
For så vidt angår Ispa, førtiltrædelsesinstrumentet, ser vi desværre også der en langsom start, men på den anden side er der balance mellem de foranstaltninger, der vedrører transport, og foranstaltningerne vedrørende miljøet. Men det, vi bør huske på, er, at Ispa ikke kun er et finansielt redskab, men også en måde til at gøre de pågældende stater fortrolige med EU's tankegang. Hvad angår finansieringen, er vi derfor nødt til - hvad enten vi taler om strukturfonde eller om landbrug - at udvise en vis gavmildhed for at demonstrere vores solidaritet med dem, som meget snart bliver medlemmer af EU, ligesom de selv bliver nødt til at gøre, hvad de kan, for ikke kun at anvende midlerne, men også udnytte dem på den bedst mulige måde.

Lund (PSE).
Hr. formand, først en tak både til formandskabet og til Kommissionen. Efter min mening har de begge udført et flot stykke arbejde i lang tid, og jeg finder det meget opmuntrende, at køreplanen for forhandlingerne med ansøgerlandene ser ud til at holde, således at forhandlingerne for 10 landes vedkommende kan afsluttes til december under det danske formandskab. Ansøgerlandene har gjort en stor indsats for at efterleve Københavnerkriterierne og gennemføre EU's regelværk. Nu mangler vi ét centralt punkt, nemlig en styrkelse af den administrative kapacitet, forvaltningsstrukturen, således at lovgivningen også kan føres ansvarligt ud i livet. Her vil jeg igen rose Kommissionen for det handlingsprogram for udvikling af den administrative kapacitet, som efter min opfattelse har været en stor hjælp for mange ansøgerlande.
De 10 ansøgerlande skal nok blive parate. Til gengæld kan man være lidt mere i tvivl om EU's egen forberedelse, som jeg finder giver anledning til bekymring. Ikke i forhold til Kommissionens håndtering heraf og heller ikke det spanske formandskabs, men vi er i den barokke situation, at de 15 lande endnu ikke har kunnet blive enige om en fælles holdning til spørgsmålet om den direkte landbrugsstøtte - her skærer de interne modsætninger EU-landene imellem i øjnene. Og indtil der foreligger en fælles holdning, må vi holde os til Kommissionens udspil på landbrugsområdet, som jeg i øvrigt gerne vil rose. Det er et fornuftigt og meget afbalanceret udspil, som også kan sikre, at både polske og andre landmænd får en fair og retfærdig konkurrencesituation, uden at vi i løbet af få år får slået bunden ud af EU's kasse. Jeg finder det også rigtigt, at man hele tiden understreger, at udvidelsen og den kommende landbrugsreform bør holdes adskilt. Det vil efter min mening være en historisk fejltagelse, hvis ansøgerlandene bliver gjort til gidsler af medlemsstaternes egne interne uenigheder.
Jeg har stor tiltro til, at det danske formandskab kan tage over sammen med Kommissionen, og at de i fællesskab vil gøre deres yderste for at fjerne de vanskelige knaster, der er tilbage, således at den drøm, vi alle har om et tæt samarbejdende Europa, kan blive til virkelighed.

Andreasen (ELDR).
Hr. formand, det har været glædeligt under denne forhandling at konstatere Parlamentets overvældende tilslutning til udvidelsen. Cirklen fra København til København er ved at være sluttet. Kommer man, som jeg gør, fra København, er glæden naturligvis ekstra stor, og jeg vil da heller ikke skjule min glæde over at komme fra et land, der ifølge opinionsmålingerne er det land, der sætter udvidelsen højest på dagsordenen. Det er opmuntrende at høre fra hr. de Miguel om de store fremskridt, der er sket under spansk formandskab. Vi skal takke for den betydelige indsats, der er gjort, ligesom vi skal takke kommissær Verheugen for en utrættelig indsats.
Vi har også hørt om de hurdler, der er tilbage, og som skal passeres: landbrugspolitikken, Kaliningrad, Cypern-spørgsmålet, Benesdekreterne. Spørgsmålet er, om man skal føje Holland, Sverige, Tyskland og England til. Lad dem ikke stå i vejen, lad os ikke tabe denne historiske mulighed for genforening af Europa for frihedens, fredens og sikkerhedens skyld.
Som andre formandskaber har også det danske et tre-ords motto eller slogan. Det hedder: udvidelsen, udvidelsen, udvidelsen. Efter dagens forhandling kunne det være Parlamentets dagsorden.

Podestà (PPE-DE).
Hr. formand, først vil jeg gerne lykønske hr. Böge, hr. Brok og de andre parlamentsmedlemmer, der har deltaget i udarbejdelsen af disse betænkninger. Det er vigtige betænkninger, som jeg er enig i. Jeg lyttede også med stor interesse til det, som ministeren, hr. de Miguel, og kommissær Verheugen fortalte os.
Jeg vil komme ind på nogle spørgsmål, som måske blev negligeret en smule. Det ene aspekt er et eventuelt ja ved folkeafstemningen i Irland, og her skal vi på en eller anden måde forsøge at forstå, hvad der kan ske i fremtiden. Hvis det bliver et nej - og det er der nok ikke nogen, der håber på - kan vi ikke sige til ansøgerlandene, at vi ikke mente det, vi sagde, efter den store indsats de har gjort.
Det er klart, at det er en historisk chance for Europa at blive genforenet med sin egen historie. Under alle omstændigheder er det dog nødvendigt med et svar, og det er rigtigt af os at gøre os nogle overvejelser i den forbindelse.
Det andet aspekt er udvidelsens omkostninger, som burde sammenlignes med omkostningerne ved ikke at foretage en udvidelse. Hvis nogle er af den opfattelse, at udvidelsen ikke medfører større omkostninger, tror jeg ærligt talt, at de har forregnet sig. Vi skal naturligvis også forklare befolkningen årsagerne til nogle af de valg, vi træffer. For lidt siden var man med rette inde på, at vores medborgere ikke kender så meget til - og i stor udstrækning heller ikke er særlig enige i - de valg, der bliver truffet ovenfra. Her burde man måske gøre en større indsats, ikke bare fra Parlamentets og Kommissionens side, men fra alle EU-institutionernes side, for det er utænkeligt, at udvidelsen udelukkende skal betragtes som påbegyndelsen og afslutningen af en vis række sager. Det er et valg, som vores medborgere skal være enige i, men det er også et valg, som vi ikke kan give afkald på, hvis vi virkelig ønsker en positiv udvikling i fremtiden.

Carnero González (PSE).
Hr. formand, jeg vil allerførst sige, at målet om udvidelsen er lige så uafvendeligt som målet om konsolidering. På det punkt er jeg helt enig i betænkningen af hr. Brok, som jeg lykønsker.
Men jeg vil beskæftige mig med et af ansøgerlandene, nemlig Bulgarien. Efter min mening tager Bulgarien integrationsprocessen i EU meget alvorligt, efter at der blev opnået politisk stabilitet med det seneste valg. På det punkt vil jeg sige, at de bulgarske myndigheder gør sig store bestræbelser på at føre udvidelsesforhandlingerne korrekt og foretage de tilpasninger, der er nødvendige, for at landet kan blive medlem af EU inden for en frist, der er passende for Bulgarien og mulig for Unionen. Vi ønsker alle, at denne frist bliver så kort som muligt, selv om det ikke lysner tidligere, fordi man står tidligt op, som man siger på mit sprog.
Jeg vil imidlertid understrege nogle forhold, der bekymrer os. Hvad angår det sociale, er det rigtigt, at Bulgariens økonomi skal tilpasses, men det skal gøres, samtidig med at de grundlæggende principper for social samhørighed overholdes, f.eks. kampen for lighed og imod arbejdsløshed, fattigdom og udstødelse for at fremme beskæftigelsen og de sociale ydelser.
Hvad angår miljø, understreger vi, at det er nødvendigt, at alle reaktorer i Kozloduj-kernekraftværket lukkes inden for en rimelig frist, og at den bulgarske regering desuden fuldt ud garanterer beskyttelsen af miljøet.
Endelig opfordrer vi regeringen til at ophæve alle de lovbestemmelser, der endnu tillader udstødelse af mennesker, f.eks. på grund af deres seksuelle orientering. Det er uacceptabelt, at paragraffer som § 157 i den bulgarske straffelov stadig er kraft.

Schierhuber (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, kære kolleger, 2002 er efter min overbevisning et af de mest betydningsfulde og historisk epokegørende år, hvad angår EU's udvikling. I Europa-Parlamentet ønsker vi fuldt ud at bidrage til den fredelige udvidelse. Forhandlingerne om de enkelte kapitler skrider godt fremad på nogle områder, og rådsformanden gør virkelig de største anstrengelser for, at de formelle forhandlinger med ansøgerlandene kan blive afsluttet inden årets udgang.
Landbrugskapitlet er et af de største forhandlingsemner, og ved siden af regionalpolitikken og budgetspørgsmålene er det sikkert også et af de vanskeligste områder. Et af de vigtigste punkter er stadig for mig det meget omstridte spørgsmål om indfasningen af ansøgerlandene. Jeg støtter dog fuldt og fast Kommissionens forslag til en indfasningsmodel. Der skal også særligt fokuseres på, at der sker en faktisk gennemførelse af acquis communautaire i praksis. Således er det kun de produkter, der opfylder de samme krav som produkterne fra de 15 medlemslande i EU, der må blive indført i det indre marked. Og i den forbindelse skal kvotesystemet bevares som et vigtigt styringsinstrument.
Jeg vil også gerne understrege, hvor beklageligt det er, at etableringen af Sapard-betalingsstederne går så langsomt. De er indtil videre kun blevet etableret i syv ansøgerlande, og siden implementeringen af Sapard i budgetåret 2000 er det desværre kun en lille del af midlerne, der er blevet udbetalt. Vi skal i højere grad opmuntre de nye medlemslande til at skabe de nødvendige forvaltningsmæssige forudsætninger for en passende finansiel styring med henblik på decentral forvaltning, uden at det dog må betyde, at støttens målrettethed går tabt.
Det skal derimod hilses velkomment, at Kommissionen er sig den svære situation i grænseregionerne bevidst og gennemfører undersøgelser af den socioøkonomiske situation i grænseregionerne. Personligt hilser jeg dette meget velkomment, og jeg vil gerne afslutningsvis sige, at et fælles Europa kun kan blive til virkelighed via intensivt samarbejde, og at den europæiske landbrugspolitiske model også skal være sikret i fremtiden.

Walter (PSE).
Hr. formand, ærede kommissærer, kære kolleger, jeg taler som budgetansvarlig, og som budgetansvarlig har man sommetider fornemmelsen af, at man først bliver nødt til at understrege, at vi også, os der håndterer økonomien i forbindelse med udvidelsen, i høj grad går ind for denne udvidelse. Vi er klar over, at det ikke kun er et finansielt spørgsmål, det er langt mere end det. Det er et spørgsmål om fred på dette kontinent, et spørgsmål om standarder, et spørgsmål om sikkerhed for de mennesker, der bor på dette kontinent, og netop overalt på dette kontinent.
Man skal for at kunne løfte en så stor udfordring som den, vi står med, ikke kun have politiske visioner, man skal derimod også sørge for at have rygdækning fra de mennesker, som er genstand for denne politik. Det betyder, at de skal have tillid, og der er tale om tillid, hvis de har følelsen af, at disse spørgsmål håndteres korrekt og ordentligt også med hensyn til finansieringen. Til det må man sige, at der kræves noget af alle ved denne udvidelse. De, der i denne forbindelse drømmer om at bevæge sig ud i smukke landskaber uden nogen som helst former for vanskeligheder, har ikke forstået noget.
Vi vil underkaste finansieringen af udvidelsen meget nøje undersøgelser, det vil sige, at vi ikke udsteder blankochecks til ansøgerlandene, men heller ikke ønsker at opstille forhindringer. Vi glæder os i stor udstrækning over Kommissionens forslag. Hvad angår strukturfondene, et af de mest udgiftstunge områder, er vi glade for, at den har fulgt Parlamentets linje og for at øge den effektive udbetaling af midlerne i ansøgerlandene vil gennemføre en regulering, der ligger tæt op ad den, vi foretager i forbindelse med Samhørighedsfonden. Vi vil dog i denne sammenhæng også på det kraftigste understrege, at denne model er en midlertidig løsning. Vi vil ikke skabe Samhørighedsfonden og derefter i fremtiden en yderligere model eller en yderligere fond, som så ikke længere skal afvikles, men derimod i videst mulige omfang gå over til at anvende de helt almindelige strukturfonde.
Hvad angår landbrugsstøtten, er vi enige med Kommissionen. Vi går ind for at opfatte landdistrikterne som enheder, der har behov for en målrettet indsats. Vi mener også, at den direkte støtte i dag er en del af landbrugsindkomsten, og at der inden 2006 skal findes en simpel model, som kan finansieres, som er klar, og som vi også kan støtte. Vi skal gøre os tanker om, hvad der skal ske i tiden derefter. I den forbindelse findes der ingen blankochecks, for vi kender kun den finansielle ramme indtil 2006. På det punkt kan vi garantere vores fulde støtte. Derefter skal der tænkes videre. Men det kræver også noget af forhandlerne. Vi følger dem meget kritisk, men også konstruktivt.
Nogenlunde det samme gælder for bistanden til tredjelande. De, der retter blikket mod den fremtidige udvikling inden for bistanden til tredjelande, kan være sikre på, at der her findes problemer, som ingen hidtil har kendt omfanget af. Jeg nævner som eksempel ganske enkelt Kaliningrad, hvor vi naturligvis også vil underkaste bistanden fra EU til tredjelande et par meget kritiske øjne, men vi er meget overbeviste om, at dette er muligt, og at vi også vil kunne opnå tilsvarende fremskridt på dette område. Borgerne kan være forvissede om, at der indtil 2006 overhovedet ikke findes nogen problemer, som vi ikke kender omfanget af. Om tiden derefter skal der forhandles grundigt. Alle, som sidder med ved bordet, har et stort ansvar. Parlamentet skal være med til at beslutte det, der skal ske på området, og vi vil være meget grundige. Vi vil dog også følge disse spørgsmål med en meget positiv indstilling, fordi vi mener, at udvidelsen af EU er en fremtidens opgave, som skal løses, så alle ved, hvad der kommer til at ske, og hvor der forinden skal tales om, hvor dyrt det bliver, men vi vil under alle omstændigheder følge processen på en konstruktiv og positiv måde, sådan som vi hele tiden har gjort.

Berend (PPE-DE).
Hr. formand, ærede kommissærer, mine damer og herrer, kære kolleger, jeg retter fokus mod administrationen af EU's strukturfonde, som - ikke alene på grund af udvidelsen - i den grad trænger til at blive forbedret. For i forbindelse med den 12. årsberetning om strukturfondene (2000), Samhørighedsfonden og det strukturpolitiske førtiltrædelsesinstrument for de central- og østeuropæiske lande viser det sig, som ordføreren så rigtigt siger, at der er tale om væsentlige udbetalingsforsinkelser, hvad angår forpligtelses- og betalingsbevillingerne.
Vedtagelsen af de nye interventionsformer for programmeringsperioden er trods de færre mål, koncentrationen og forenklingen af programmerne gået væsentlig langsommere, end det var planlagt og ønskværdigt. Og når finansministrene i EU i øjeblikket glæder sig over hver eneste euro, der ikke gives ud på EU-plan, da det på kort sigt mindsker medlemsstaternes nettobidrag, er det at spare på det forkerte sted, da der netop er hårdt brug for EU-penge på et tidspunkt med voksende arbejdsløshed. Årsagerne til vanskelighederne skal findes både i medlemsstaterne og i Europa-Kommissionen.
Til dels mangler der egnede projekter. Ikke sjældent skorter det også på den nødvendige medfinansiering. Men også væsentlige flaskehalse i forvaltningen bidrager til den manglende udnyttelse af midlerne fra medlemsstaterne. Ifølge årsberetningen 2000 er der, hvad angår nye fællesskabsinitiativer, ikke blevet vedtaget en eneste foranstaltning, hvilket betyder, at budgetgennemførelsen på dette område ligger på 0%. Et katastrofalt resultat. Derfor er det nødvendigt, at Kommissionen for fremtiden sørger for en rettidig opstart af den nye programmeringsperiode og for, at medlemsstaterne begynder forarbejdet i god tid. På den anden side er Kommissionen dog også forpligtet til at øge kontrollen med gennemførelsen af programmerne og orientere Europa-Parlamentet rettidigt om alle konstaterede uregelmæssigheder.

Duin (PSE).
Hr. formand, ærede kommissærer, kære kolleger, det er i dag blevet konstateret flere gange, hvilket jeg kun kan understrege, at fordelene ved EU's udvidelse mod øst naturligvis er større end ulemperne, og at mange kommer til at nyde godt af denne udvidelse. Men der er også problemer, og vi må ikke lukke øjnene for disse problemer, hvis vi, som hr. Walter netop sagde, ønsker at få borgerne med.
Det gælder især på skæringspunkterne for udvidelsen, hvilket vil sige i grænseregionerne. Mange af grænseregionerne er allerede i dag randområder med store strukturelle problemer. Derfor må vi ikke lade disse regioner i stikken. Til afhjælpning har vi i dag bl.a. fællesskabsaktionen for grænseregioner, som efter min mening er et godt instrument. Størstedelen vedrører trafikken. I den forbindelse skal vi - hvilket også blev tydeliggjort med fru Sommers betænkning - satse kraftigt på den regionale trafik. Det er ikke tilstrækkeligt blot at investere i de transeuropæiske net, for det drejer sig ikke kun om vejene fra Warszawa til Berlin eller fra Wien til Prag, men derimod også om veje fra den ene lille by her til den anden lille by der.
Hermed når jeg frem til et andet centralt punkt, der nævnes i denne fællesskabsaktion, nemlig støtten til små og mellemstore virksomheder. Handlen hen over grænserne er et nødvendigt trin. Der kører i øjeblikket et pilotprojekt, som nu endelig er kommet i gang, og forhåbentlig bliver det en stor succes. Men vi kan kun opnå succes, hvis vi forenkler ansøgningsproceduren, hvis vi koordinerer støtteinstrumenterne bedre, f.eks. Interreg og Phare-CBC. Jeg vil desuden også gerne i denne forbindelse slå fast, at vi ikke har brug for nye instrumenter, men derimod for at optimere de eksisterende instrumenter.
Til syvende og sidst skal vi også overveje, om ikke det er muligt at hæve medfinansieringsandelen på den ene eller den anden måde. Instrumenter som fællesskabsaktionen skaber virkelig merværdi i Europa. I grænseregionerne samler det borgerne. De arbejder måske på den ene side og bor på den anden. På denne måde kan de lære hinanden at kende, lære noget af hinanden. Derfor skal vi så vidt muligt støtte denne proces.

Bradbourn (PPE-DE).
Hr. formand, jeg taler specifikt om Turco-betænkningerne. Jeg er enig i, at de udgør en stærk fordømmelse af forvaltningen af struktur-, samhørigheds- og Ispa-midlerne. Det er f.eks. simpelthen ikke acceptabelt, at der er mange programmer fra 1980'erne og 1990'erne, som ikke er blevet afsluttet. Ligeledes er der ikke foretaget udbetaling af midler under programmer som Urban, Interreg og Leader i det pågældende år. Som betænkningen antyder, har dette ikke været andet end et katalog over fejl. Betænkninger fra den seneste tid fra Revisionsretten og OLAF har vist store huller i Kommissionens regnskaber. OLAF alene har undersøgt tilfælde, der beløber sig til 144 millioner euro i år. Hvor er alle disse penge blevet af?
Det er nu af afgørende betydning, at Kommissionen begynder at handle med større finansiel redelighed for at bevare, hvad der er tilbage af dens troværdighed. I betragtning af at 35 programmer fra 1989 stadig er opført i bøgerne, ni år efter at udbetalingerne skulle være afsluttet, er det af afgørende betydning, at der indføres passende foranstaltninger til nu at få afsluttet projekterne i tide og inden for budgettets rammer. Derfor bør princippet om n+2 anvendes strengt over for alle disse midler, så den europæiske skatteyder ikke får lov til at betale for projekter, der overskrider fristen. På samme måde kan medlemsstaterne ikke siges at være uden skyld i denne finansieringsfiasko. Det er forbløffende, at det rapporteres, at over 100 milliarder euro ikke er brugt, i vid udstrækning på grund af manglende initiativer fra de nationale regeringer. Storbritannien er en af de værste syndere i denne forbindelse. Jeg er f.eks. oprørt over, at mindre end 5% af de til rådighed stående EU-midler var blevet udnyttet i min egen region ved begyndelsen af dette år. Disse midler hverken er eller bør være ubegrænsede. Hvis hverken Kommissionen eller medlemsstaterne kan tage sig sammen, bør disse midler sendes tilbage dertil, hvor de hører hjemme, i lommerne på de europæiske skatteydere.

Zrihen (PSE).
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil i mit indlæg beskæftige mig med spørgsmålet om asylansøgere fra de central- og østeuropæiske lande. Der er tale om en problemstilling, som efter min opfattelse her ved tærskelen til EU's udvidelse, som er den helt store udfordring, klart rejser spørgsmålet om EU's beføjelser, når det drejer sig om i asylretlig henseende at fastlægge vores rettigheder og status som borgere eller fremtidige borgere i EU.
I henhold til den protokol til Amsterdam-traktaten, som omhandler asylretten, afskæres en EU-medlemsstat fra at behandle en asylansøgning, som er indgivet af en statsborger fra en anden medlemsstat. Hermed indfører traktaten en forskelsbehandling, som er til skade for EU's borgere, og som beror på nationalitet. Dette er i modstrid med artikel 3 i Genève-konventionen, hvor flygtninge defineres som personer, der nærer begrundet frygt for at blive forfulgt på grund af race, religion, nationalitet, tilhørsforhold til en given social gruppe eller politiske anskuelser.
Begrundelsen for at indføje den pågældende protokol i traktaten er dels ønsket om at fastslå, at medlemsstaterne respekterer retsstaten, demokratiet og menneskerettighederne og råder over interne og eksterne legale midler, som sætter dem i stand til at bringe krænkelser af disse retsprincipper til ophør, dels den omstændighed, at medlemsstaternes statsborgere allerede er tillagt rettigheder, som gør asylretten overflødig, nemlig retten til fri bevægelighed, fri etableringsret, retten til frit at tage bopæl og andre rettigheder, der knytter sig til statsborgerskabet.
Men hvad skal vi mene, når vi i den seneste tid har oplevet, at Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol har afsagt dom over flere medlemsstater, og når vi ser rapporter fra Amnesty International, som hvert år påpeger krænkelser af grundlæggende rettigheder i de fleste medlemsstater? Hvem kender i øvrigt fremtiden og kan sige med bestemthed, at der i medlemsstaterne eller EU's fremtidige medlemsstater aldrig vil forekomme uheldige udviklingstendenser af nogen art? Holdningen til minoriteter er et godt eksempel i så henseende.
Lad os sikre, at enhver har mulighed for at begære asylret i EU. Lad os sikre, at enhver har mulighed for at få sin ansøgning om asyl behandlet. Er det ikke det bedste middel til at efterprøve, at vi overholder vores demokratiske forpligtelser?

Gahler (PPE-DE).
Hr. formand, som næstformand for Delegationen til Det Blandede Parlamentariske Udvalg EU-Litauen vil jeg gerne fokusere på dette land og i den forbindelse på atomkraftværket Ignalina. Det glæder mig meget, at vi i begyndelsen af ugen nu også fra regeringsplan i dette land, nemlig fra premierminister Brauzauskas, hørte, at landet også vil lukke definitivt ned for den anden reaktor på dette atomkraftværk i 2009. Det blev muligt, fordi EU forpligtede sig til at yde støtte på i alt 245 millioner euro mellem 2004 og 2006, men jeg tilføjer, at vi også efter 2006 bliver nødt til at støtte landet i forbindelse med den totale afvikling af dette atomkraftværk. Om de 2,4 milliarder euro, Litauen har brug for fordelt over 20 år, alle skal betales af Unionen, tvivler jeg naturligvis på, fordi alle lande, som driver et atomkraftværk på normal vis, bliver nødt til selv at træffe foranstaltninger for den efterfølgende tid.
Jeg finder det imidlertid interessant i denne sammenhæng, at vi i forbindelse med Ignalina for første gang forlanger noget af et ansøgerland, med rette, som ikke kan genfindes i acquis communautaire, for vi har desværre indtil videre ikke haft noget fælles regelværk, hvad angår atomkraftværkernes sikkerhed. Det er efter min mening en politisk skandale, og jeg håber, at vi i fremtiden kan nå frem til en fælles standard på det område. Jeg hører, at der sågar i bestemte kredse i Rådet, blandt de altid mistænksomme, findes modstand mod, at man så udtrykkeligt skriver i tiltrædelsesaftalen med Litauen, at de skal lukke værket, og af hvilke grunde det skal lukkes, fordi man er bange for, at det indirekte kan skabe ny fællesskabsret.
Jeg håber, at fru kommissær de Palacio for første gang inden for rammerne af Euratom får gennemført fælles standarder for atomkraftværkernes sikkerhed ved hjælp af en initiativpakke. Egentlig kan der kun blive tale om den bedst mulige tekniske standard, hvis vi vil fortsætte med at drive atomkraftværker, men for mig giver det lejlighed til at gøre opmærksom på en meget vigtig ting, nemlig at vi ikke kan forlange noget umuligt af ansøgerlandene, som vi ikke forlanger af os selv. Hvis vi skal stille den slags krav, må vi også selv være konsekvente inden for Unionen, hvad angår atomkraftværkernes sikkerhedsstandarder.

Vairinhos (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne give udtryk for min tilslutning til hr. Turcos betænkning. Regionaludviklingsprogrammerne skal fremme konkurrencedygtig beskæftigelse og skabe muligheder for en bæredygtig udvikling i den udvidede Unions svagest stillede regioner. EU-støtten må anvendes effektivt, hvilket forudsætter, at kontrollen ikke blot kommer til at omfatte en udgifts- og resultatanalyse, men også andre kvantitative og kvalitative indikatorer.
Fondenes prioriterede mål er, at programmernes kvalitet skal styrkes, at de skal medvirke til at løse EU's regionale asymmetrier, og at de skal bidrage til at højne befolkningens livskvalitet. Det er nødvendigt at inddrage programmerne under den fælles landbrugspolitik, den fælles fiskeripolitik samt informations- og forskningspolitikken i den økonomiske og sociale samhørighedspolitik, hvis ikke asymmetrierne skal øges i forhold til de rigeste regioner. Der må anvendes midler fra samhørighedsfonden og strukturfondene til de transeuropæiske net, især det europæiske jernbanenet for højhastighedstog, så dette også når ud til randområderne i et udvidet EU.

Stenmarck (PPE-DE).
Hr. formand, ligesom mange andre vil jeg også takke Reimer Böge for et fremragende stykke arbejde med en betænkning, der har klar fokus på udvidelsen og de økonomiske betingelser herfor.
Som medlemmer af Europa-Parlamentet har vi mulighed for at lægge det pres på Rådet - ikke mindst under det kommende topmøde i Sevilla - som åbenbart er nødvendigt for at klarlægge, hvad der skal arbejdes med under de resterende udvidelsesforhandlinger.
Udvidelsen er EU's absolutte førsteprioritet. Det er helt uacceptabelt, hvis man yderligere udskyder en klargøring og stillingtagen, når nu udvidelsen faktisk ligger lige om hjørnet. Fortsatte forsinkelser og modstridende signaler fra Rådets side om spillereglerne på det fælles landbrugsmarked for gamle og nye medlemslande i et udvidet EU kan komme til at betyde, at vi ikke kan hilse 10 nye medlemslande velkommen i starten af 2003.
I denne sammenhæng er det også vigtigt at tænke på, at det faktisk ikke kun er EU, der bestemmer dette. Der skal også være et flertal for et udvidet EU ved de folkeafstemninger, der afholdes i de nye medlemslande ved ratificeringen af traktaterne.
Udvidelsen med landene i Østeuropa er en historisk opgave, den største og vigtigste, som nogen af os nogensinde kommer til at opleve. Den, der forsøger at hindre eller stoppe denne proces, påtager sig et meget stort ansvar. Jeg håber, at de stats- og regeringschefer, som om nogle uger samles til topmøde i Sevilla, også indser det.

Fava (PSE).
Hr. formand, vi vil gerne tale om fru Sommers betænkning, om den vægt, man i betænkningen lægger på udvidelsens fremtid, og om dens indflydelse på udvidelsens fremtid. Jeg vil sige med det samme, at vi er enige i det, som Kommissionen skriver i sin meddelelse om følgerne af EU's udvidelse for de regioner, der grænser op til ansøgerlandene, og vi støtter kraftigt fru Sommers betænkning. Hun skal have ros for sin tydelige påpegelse af disse grænseregioners specifikke problemer, og det er problemer, som grænseregionerne skal tage op på kort sigt, fordi de ligger tæt på nogle lande, der set ud fra et økonomisk synspunkt stadig er meget langt fra de europæiske standarder.
Vi støtter lige så kraftigt det ændringsforslag, som vi har stillet, og som blev vedtaget af Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme. Med dette ændringsforslag anmoder vi Kommissionen om en klarere og mere dækkende definition af grænseoverskridende regioner, nemlig en definition, hvor der i højere grad tages hensyn til de maritime grænser og ikke bare til grænserne på landjorden, og hvor der tages hensyn til udviklingen i EU's politiske prioriteter.

Cunha (PPE-DE).
Hr. formand, da EU står over for en uomgængelig udvidelse, må denne også benyttes som anledning til at gøre status over EU's egen politik, hvor der må tages hensyn til, at der stadig består mange uligheder inden for EU, og at udvidelsen ikke må gennemføres på bekostning af dem, der er de fattigste i det nuværende EU.
Det forslag, som Kommissionen har stillet til landbrugsforhandlingerne, forekommer mig som helhed rimeligt. Det vanskeligste punkt er gennemførelsen af den nuværende direkte støtte, som den blev indført ved reformerne af den fælles landbrugspolitik i 1992 og 1999 for at kompensere for de prisreduktioner, der dengang blev besluttet. Objektivt set har disse lande ingen ret til at modtage denne type støtte. Den blev indført med det ene formål at kompensere for prisreduktionerne. I de nye medlemslande har der ikke været nogen prisreduktioner, men der kan til gengæld imødeses prisstigninger.
Det gale ved Kommissionens forslag er, at det sender det signal, at den nuværende direkte støtte skal fortsætte efter 2006. Den fælles landbrugspolitiks aktuelle direkte støtteordning gav mening inden for en mellemlang tidshorisont for at undgå fald i landmændenes indkomster, men den er uholdbar på lang sigt, fordi den ikke omfatter alle landbrugsproduktioner og således er dybt diskriminerende. Vi må derfor i 2006 indføre en anden slags landbrugsstøtte, der må begrundes i de mangfoldige funktioner, som landbruget har i samfundet. Betyder dét så, at de nye lande i øst ikke skal have støtte? Nej. Jeg mener, at Kommissionens forslag om 25% af støtten straks er acceptabelt, hvis denne støtte bevilges på et objektivt horisontalt grundlag - f.eks. ud fra bedrifter eller områder - uden binding til kulturer eller bestemte produktioner. Bliver det sådan, vil forslaget være mere teknisk konsistent og mere retfærdigt, både i forhold til nu og i forhold til fremtiden.

Rodríguez Ramos (PSE).
Hr. formand, udvidelsens udfordring er et uafvendeligt politisk mål, og det er uacceptabelt, at forhandlingen om landbrugskapitlet kan sætte målet eller tidsplanen for udvidelsen over styr. Derfor er det absolut nødvendigt, at vi fortsætter arbejdet med at støtte de bestræbelser, som ansøgerlandene gør sig for at omstrukturere og modernisere deres landbrug for at opfylde kravene i EU's regelværk, men det skal være helt klart, at vi også skal overholde EU's regelværk. De direkte betalinger indgår i EU's regelværk, og Kommissionens forslag om gradvis indførelse, som vi støtter, bør garantere, at der i løbet af kort tid kun er én landbrugspolitik for et udvidet EU.
Foranstaltningerne til udvikling af landdistrikterne bør sikre, at der i ansøgerlandene er aktive landdistrikter med en varieret produktion, og især at disse garanterer beskæftigelsen.
Og endelig skal det tages i betragtning, at udvidelsen ikke kan slås sammen med reformen af landbrugspolitikken. Reformen af den fælles landbrugspolitik har sit eget tempo, sin egen tidsplan, og afhænger i høj grad af vores forhandlinger i WTO og disses følger for udviklingen på verdensmarkedet.

Peijs (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil tale om Turco-betænkningen, som med rette er en meget kritisk betænkning, og jeg har lagt mærke til, at vores kritik stadig er den samme som vores kritik af årsberetningerne om strukturfondene for mange år siden. Allerede i det første evalueringsår konstaterede Kommissionen alvorlige forsinkelser, som førte til stort underforbrug. Man er ikke tilstrækkelig opmærksom på additionalitet, hvilket jo er et fundamentalt kriterium. Medlemsstater bør kontrollere europæiske penge lige så godt som deres egne penge. Først og fremmest myndighederne i mit eget land. Alt dette er ikke ændret, men frem for alt ikke forbedret siden 1980'erne. Den mængde penge, som ikke benyttes, er stadig enorm. Og dette gælder både for målsætning 1, 2 og 3 og for de nye initiativer. Jeg betragter dette som en chance, som Unionen og regionerne er gået glip af. Det er uforståeligt, at man på medlemsstatsplan ikke i højere grad har forsøgt at anvende de disponible penge. Hvilket signal udgår der fra denne situation til ansøgerlandene? Hvis vores medlemsstater ikke ved, hvordan de skal gribe vores fonde an, hvordan skal de nye medlemsstater så kunne gøre det? Vi kan ikke længere vente på forenklingen af administrationen. Den skal foretages nu. Det er for de nye medlemmer umuligt at opfylde vores administrative krav. Se blot på Ispa. Derved vil pengene fra fondene ikke blive anvendt, og vi vil gå glip af en vigtig udviklingschance i Østeuropa. En for sen indsendelse af projekter inden for Ispa, hvis Kommissionen ikke tilbyder teknisk hjælp, må ikke være nogen grund til afvisning.
Jeg vil lige ganske kort omtale et andet emne. Vi insisterer på, at Kommissionen nu omsider afslutter de gamle projekter fra 1980'erne og 1990'erne. Konsekvenserne af disse projekter kan snart ikke længere forarbejdes af Kommissionen, når endnu 10 nye medlemsstater er tiltrådt. Der skal saneres nu! Hvad vil Kommissionen gøre ved det?

Iivari (PSE).
Hr. formand, borgerne i ansøgerlandene har allerede nu mulighed for at deltage i Unionens flerårige programmer. Deltagelsen i Sokrates-, Leonardo- og Youth-programmerne er allerede startet i mange lande. Nogle af dem er også med i Kultur 2000- og Media Plus-programmerne. Denne udvikling er der grund til at opmuntre med alle kræfter. Via den opstår der ægte samarbejde og samhørighed mellem folk i ansøgerlandene og de gamle medlemsstater. Programmerne byder de unge i ansøgerlandene mulighed for at øge deres intellektuelle ejendom med øgede sprogkundskaber og øget kulturel knowhow.
Kontakterne mellem borgerne i de gamle og de kommende medlemsstater er også nødvendige for kommunikationen om medlemskabet. Selv om ansøgerlandenes regeringer har hovedansvaret for informationen og EU-institutionerne, vil det være godt, hvis borgersamfundet kan deltage ved at formidle sine erfaringer. I Finland, Sverige og Østrig husker man stadig klart debatten før folkeafstemningen. Måske er det en god hjælp, når man skal se på målsætningerne for 2004.

Parish (PPE-DE).
Hr. formand, udvidelsen af EU vil blive det største projekt, som Europa tager del i i de næste 10 år, og vi må være omhyggelige, ikke blot med hvordan vi foretager udvidelsen af hensyn til de nuværende medlemsstater, men også hvordan vi behandler de lande, der skal ind. Jeg vil gerne tage fat på landbrugsspørgsmålene i denne forbindelse, fordi jeg gerne vil have en ordentlig reform af den fælles landbrugspolitik, inden udvidelsen finder sted. Det, jeg frygter, er, at vi ikke får gjort det ordentligt. Vi kommer i en situation, hvor budgettet for den fælles landbrugspolitik ikke passer til størrelsen af det nye EU. Så bliver vi nødt til at foretage nedskæringer mange steder, hvilket måske ikke er den rigtige måde at gøre det på.
Jeg ved, at Kommissionen tager sig meget af dette, men vi må også se på, hvordan vi får Sapard-midlerne ind i ansøgerlandene for at hjælpe dem med at opbygge deres infrastruktur, herunder deres uddannelsessystem. Under et besøg for nylig i Polen fandt jeg, at der var masser af problemer med uddannelsen, særligt i landområderne, hvor børn ofte ikke kom i de større klasser, fordi de blev hjemme for at arbejde på gården. Vi må forholde os til det store antal landbrugere i disse ansøgerlande, og vi må finde en måde at hjælpe dem med at omstrukturere deres landbrug på, efterhånden som og når de kommer ind i Fællesskabet.
Jeg er også meget optaget af at undgå, at der kommer fødevarer ind i EU, som ikke lever op til de høje standarder for vores produkter. Det må vi have helt på det rene.
Med disse forbehold vil jeg sige, at selv om jeg i høj grad støtter udvidelsen, må vi være forsigtige med, hvordan vi gennemfører den.

Leinen (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne give en kompliment til Rådet og Kommissionen, som nu har hørt på en femtimers maraton af ønsker fra Europa-Parlamentet i forbindelse med tiltrædelsesprocessen. Som De har kunnet bemærke, er der talrige kommentarer og ønsker i forbindelse med dette historiske projekt.
Jeg selv er medlem af Rumænien-delegationen og suppleant i Bulgarien-delegationen. Derfor tænker jeg på, at disse lande naturligvis er meget bekymrede for at blive glemt. Når døren ved årets udgang åbner sig for 10 lande i København, vil man i Bulgarien og Rumænien spørge: Hvad så med os? Og jeg vil gerne spørge, hvilket signal vi skal sende til disse lande ved udgangen af 2002. Er der en køreplan for anden runde? Bliver tiltrædelsesstøtten forøget, så vi kan forbedre tilpasningsprocessen? Det behøver ikke altid at dreje sig om penge, fru Schreyer. Der er andre former for støtte. Vi må ikke glemme disse lande. Den første tiltrædelsesproces er også kun den første etape.

Sartori (PPE-DE).
Hr. formand, også jeg vil gerne lykønske hr. Brok og alle hans medordførere med det stykke arbejde, de har udført for at kunne forelægge os den betænkning, som vi har drøftet i dag, og som mange af os har talt om.
Jeg deler den holdning, som mange af vores kolleger gav udtryk for, idet de understregede nødvendigheden af, at vi er modige, men også forsigtige og konsekvente, når vi afslutter optagelsesprocessen for de enkelte lande. Ansøgerlandenes tiltrædelse er et valg, en politisk målsætning og en nødvendighed for EU's medlemsstater. Afgørelsen om de enkelte lande skal træffes efter fortjeneste og ud fra en streng overholdelse af Rådet i Helsinkis beslutninger og Københavnskriterierne.
Det glæder mig, at ansøgerlandene deltager i konventets arbejde, for under dette arbejde bliver de klar over, at der foruden kravet om god regeringsførelse, bekæmpelse af korruption og kriminalitet, økonomiske, juridiske og sociale reformer, landbrugspolitik og en politik for midlernes fordeling er et andet punkt, som EU ikke er villigt til at se bort fra, nemlig spørgsmålet om borgerlige rettigheder og lige muligheder, som skal være punkter, der ikke kan forhandles om ved tiltrædelsen.
Det, vi oplever i dag, er i virkeligheden en fase af EU's udvidelse. Det er rigtigt, at den udvidelse, vi har bag os, har været en langsom udvidelse, hvor vi gik fra de oprindelige seks lande til de nuværende 15 lande. Det, der bekymrer os, er, at vi står over for en hurtig udvidelse, hvor det ikke mindst drejer sig om optagelsen af 10 lande, der først er blevet demokratiske for kort tid siden.
Dette er netop årsagen til, at vi - selv om vi på den ene side kraftigt forsvarer den politiske beslutning - på den anden side må forene forsigtigheden med en streng overholdelse af EU's acquis.

Ferber (PPE-DE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, ærede kommissærer, kære kolleger, jeg vil gerne rette en hjertelig tak til alle ordførere, som jo ikke alene i år, men også i de senere år har arbejdet meget intensivt med udvidelsen mod øst. Jeg mener, at vi i Parlamentet har bidraget med toneangivende ting. Den politiske støtte og støtten til mennesker i udvidelsesprocessen er afgørende, og den kan naturligvis kun finde sted med hjælp fra demokratisk legitimerede kræfter som parlamentsmedlemmer, der repræsenterer befolkningen i Europa. For så vidt er det en vigtig opgave, vi har ansvaret for.
Jeg vil gerne rette en særlig tak til hr. Böge, ikke kun som ordfører, men også som medlem af Budgetudvalget, fordi jeg mener, at finansieringen af udvidelsen naturligvis er det mest alvorlige spørgsmål, som stilles os fra alle sider, og som naturligvis også er af særlig vigtighed for borgerne i EU - og ligeledes for borgerne i ansøgerlandene. Jeg mener, at det initiativ, som hr. Böge, som vi i Budgetudvalget er nået frem til, er et seriøst initiativ. Det vil være klogt at medtage det, som står til rådighed via Agenda 2000, i denne udvidelsesproces, men det kan samtidig ikke være rigtigt, at beslutninger for tiden derefter bliver taget på en sådan måde, at beslutningsfriheden efter 2007 ikke er intakt. Det vil være klogt.
Jeg skylder også fru Sommer at sige tak, fordi jeg mener, at det med betænkningen er lykkedes hende at skitsere, hvad det betyder for borgerne, som bliver berørt direkte af udvidelsen, og som allerede nu lever en dag ad gangen, at bo i en region, hvor der er en kraftig økonomisk nedgang, og at sørge for, at Parlamentet sender et kraftigt signal om at give den nødvendige støtte, da vi i Parlamentet har mulighed for at bevilge de nødvendige midler inden for rammerne af budgetforhandlingerne for 2002. Det var en besværlig kamp, men det lykkedes i sidste ende. Jeg går ud fra, at vi ved budgetforhandlingerne for 2003 også vil være i stand til at bevilge en euro eller to, så disse områder kan få ekstra midler stillet til rådighed.

Rack (PPE-DE).
Hr. formand, udvidelsen af Unionen er et vigtigt og et rigtigt skridt på vejen ind i den europæiske fremtid. Alligevel kan man ikke regne med ubetinget jubeloptimisme. Tværtimod skal udvidelsesprocessen forberedes og forhandles grundigt på plads i sin helhed, og også, hvad angår de mange enkelte punkter, så de velkendte detaljer kommer til at stemme. I det lys er det vigtigt, at Europa-Parlamentet behandler udvidelsesemnerne grundigt i en forhandling under ét, hvor man kommer ind på status over udvidelsesforhandlingerne, finansielle spørgsmål og sidst, men ikke mindst også fællesskabsforanstaltningen for grænseregionerne.
Dette emne har i fem år med god grund været efterlyst altid i form af en uundværlig ledsageforanstaltning af talrige parlamentsmedlemmer fra Østrig, hvilket oprindeligt vakte modstand hos næsten alle. Nu hvor en tiltrædelsesdato rykker tættere på, og flere og flere mennesker gør sig tanker om denne begivenheds konkrete detaljer, kan vi næsten ikke undgå at være tilhængere. Og selvfølgelig vil de fleste ikke kun give os ret, de vil frem for alt også have del i de finansielle midler. Kommissionen har, som det også tidligere blev sagt i dag i forbindelse med støtten til grænseregionerne, ikke været særlig hjælpsom helt fra begyndelsen. Heller ikke på nuværende tidspunkt er vi ubetinget tilfredse med Kommissionens meddelelse. Som en første foranstaltning skal det, der er planer om, hilses velkomment. Men det bliver nødvendigt med yderligere initiativer, læs midler, for at udvidelsen skal blive en ubetinget succes på vores side af grænsen.
Det vil også være nødvendigt med yderligere et par ledsageforanstaltninger. Frem for alt har vi brug for minimumsbestemmelser, så vores medlemsstater og regioner kan støtte omstruktureringsforanstaltninger med egne midler som et supplement til den europæiske støtte. Kun på denne måde kan de borgere, der bor i regionerne tæt ved grænserne med god samvittighed sige ja til udvidelsen.

Jeggle (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, i eftermiddag er udvidelsen af EU hovedtemaet. En ting er vi efter min mening, og det bekræfter mine kollegers taler også, enige om alle sammen, nemlig at vi ønsker udvidelsen af EU, og vi arbejder hårdt på alle planer for at gennemføre dette store politiske mål på en ansvarsfuld måde. Tidsplanen er ambitiøs. Men vi kan se en afslutning, selv om kapitlerne om landbruget og regionalpolitikken stadig mangler at blive løst.
Jeg kunne i denne sammenhæng godt tænke mig at henvise til i går, hvor bønder fra det nuværende EU demonstrerede foran Parlamentet. De fik fortalt, hvad de er bekymrede for i fremtiden, og de demonstrerede imod midtvejsevalueringen af Agenda 2000. For dem drejede det sig om en fair chance for, at deres virksomheder og dermed deres familier skulle kunne klare sig i fremtiden. Det, der gjorde størst indtryk på mig, var den solidaritet, vores bønder trods den dårlige situation med faldende mælke- og kornpriser viste over for kollegerne fra de kommende medlemsstater. For mig var det en appel om at gøre alt for ikke at lade borgerne i det eksisterende EU i stikken med deres sorger og bekymringer, og det samme gælder borgerne i ansøgerlandene. Vi skal også tale om problemerne i de lande.
For det første er Sapard et konkret eksempel. Der bliver slet ikke udbetalt tilstrækkelige midler. Disse midler skal blive i landbruget og i landdistrikterne.
For det andet skal de ekstra nødvendige midler til udviklingen af landdistrikterne findes blandt alle strukturelle politiske foranstaltninger og ikke kun være den fælles landbrugspolitiks ansvar.
For det tredje er den fulde harmonisering på det indre marked en ubetinget nødvendighed. Jeg fatter mig i korthed, for der sidder et par stykker, som allerede har holdt ud i meget lang tid.

Pohjamo (ELDR)
Hr. formand, i mit indlæg koncentrerer jeg mig om den praktiske gennemførelse af regional- og strukturpolitikken, der udgør et centralt element for en succesfuld udvidelse og også for forberedelsen af den. Kommissionen og ansøgerlandene bør udføre udvidelsesforberedelserne således, at man undgår unødvendige forsinkelser ved igangsættelse af programmerne, og ligeledes således, at midlerne, som er øremærket til forberedelserne, anvendes effektivt. Procedurerne ved anvendelse af strukturfonde skal også være så enkle som mulige og effektive. Her har vi meget at rette op på, hvilket bl.a. fremgår af Turco-betænkningen.
Støtten skal målrettes og gradueres på sådan måde, at finansieringen går mest mulig direkte til de lokale aktører og først og fremmest til de fattigste regioner. Ved strukturforanstaltninger bør man indføre gradvis voksende støtte. Benyttelsen af samhørighedsfonde i startfasen er begrundet, men i det videre forløb skal de andele af finansieringen, som er baseret på programmer, øges.
Viden, knowhow, ny teknik og et godt net i SMV-sektoren og hos regionernes aktører er væsentlige, når man gennemfører en effektiv regionalpolitik og fremmer de positive virkninger af udvidelsen. Det er ikke så meget godkendelse af EU's acquis, som udgør den særlig udfordring, men gennemførelsen og overvågningen af det.

De Miguel
Hr. formand, De kan nok forestille Dem, at jeg efter fem timers forhandling ikke nærer noget ønske om at tilføje noget nyt, for jeg tror, at vi har hørt det hele. Desuden vil jeg ikke trætte Parlamentet, for det ville i så fald være stolene, der trættedes, eftersom der praktisk talt ikke er andre tilbage end den tålmodige Europa-Kommission, som naturligvis ligesom formandskabet har siddet ned uafbrudt i fem timer.
Jeg vil blot sige, at vi har noteret os indlæggene, for det er naturligvis en del af øvelsen: Formandskabet noterer sig det, de ærede medlemmer siger, jeg kan ikke sige, at det er enigt med alle, men jeg har noteret mig nogle meget vigtige spørgsmål.
For det andet skal jeg sige til Dem, at udvidelsen har været en prioritet for vores formandskab, og det vil den også være for Det Europæiske Råd i Sevilla, og derfor håber vi at kunne drage konklusioner, som fremmer processen.
Ud af den forhandlingsplan, vi havde ansvaret for, mangler vi blot den enighed, som vi håber at kunne opnå for at få en fælles holdning om landbruget. Hvis det af en eller anden grund, som jeg kunne forstå, skulle ske, at den enighed, som vi vil kæmpe for i Rådet, ikke kan opnås, forestiller jeg mig, at de lande, der ikke tilslutter sig den fælles holdning, vil påtage sig deres politiske ansvar over for Parlamentet og den europæiske offentlige mening, for efter min opfattelse indgår de direkte betalinger, sådan som det fremgår af Kommissionens forslag, i regelværket, og det bør ikke diskuteres, og derfor er det ikke godt, at udvidelsen bliver betinget af en hypotetisk eller fremtidig reform af den fælles landbrugspolitik.
Det er et spørgsmål, som jeg ikke vil dømme om på forhånd, der er altid håb og mulighed for at finde frem til en løsning til alles tilfredshed, og det er netop formandskabets mål: at alle kan tage stilling og løse deres politiske problemer. Jeg er overbevist om, at det vil lykkes.

Formanden.
Tak, hr. formand for Rådet. Jeg er sikker på, at mange kolleger har lyttet til indlægget på deres kontorer.

Verheugen
Hr. formand, jeg vil gøre det endnu kortere. Jeg vil blot sige tak til Parlamentet for en forhandling, som efter min mening har været overordentlig konstruktiv og nyttig, for en forhandling, der af Kommissionen opfattes som en opmuntring til at fortsætte dens kurs, og det er os en meget stor hjælp at vide, at vi har støtte fra Parlamentet. Der er opstået mange spørgsmål i denne forhandling. Hvis jeg skulle svare på dem nu, ville det nok tage mig en time til. Derfor beder jeg, hr. formand, om tilladelse til at besvare alle stillede spørgsmål i denne forhandling skriftligt.
Fischler
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, mine damer og herrer, jeg vil først tilslutte mig takken fra taleren før mig, Günter Verheugen. Også jeg vil gerne takke for, at Kommissionens forslag har fundet så bred tilslutning ved forhandlingen i dag. Jeg vil egentlig blot meget kort sige noget om 2-3 emner.
For det første om Sapard-programmet, som mange debattører har været inde på. Primært vil jeg gerne gøre opmærksom på, at der indtil videre er syv programmer i gang, men det kommer naturligvis meget an på, hvilke ansøgerlande der er ansvarlige for programmerne. Jeg kan dog give Dem den glædelige meddelelse, at der er kommet et land mere til i denne måned, nemlig Polen, og Polen alene får tilsagn om flere midler end de syv lande, der hidtil har deltaget. Det skal også være et signal til Dem om, at det er lidt for nemt blot at henvise til procentsatser og til beløb. Man skal, mener jeg, huske at tænke på ansøgerlandenes forskelligheder, og man skal naturligvis også huske at tænke på nødvendigheden i at etablere et system, som bagefter skal kunne opnå flertal her i Parlamentet, f.eks. i Budgetkontroludvalget.
Det er sandt, at det har krævet en meget stor indsats at etablere dette system, og at der har været forsinkelser, men det passer ikke, at man kun kan skyde skylden for disse forsinkelser på Kommissionen.
Jeg vil imidlertid gerne advare Dem en smule imod at genoptage debatten om et Inra-program, eller hvad det nu hedder, fordi vi blot forsinker det hele yderligere, hvis vi nu skal til at forhandle om en ændring i Finansforordningen eller måske endda i det finansielle overslag, eller hvis vi skal opfinde nye bureaukratiske strukturer, der skal udvikles helt fra bunden. Jeg har imidlertid meget stor forståelse for at lade det civile samfund få større indflydelse på forvaltningen. Det skal vi gøre os nogle tanker om.
For det andet er der blevet talt meget om landbrugsreformerne. Jeg vil gerne slå fast, at jeg altid har anerkendt behovet for landbrugsreformer, og at landbrugsreformer er en proces, der skal fortsættes. Jeg håber blot, at vi den 10. juli, når vi vedtager vores forslag til midtvejsevalueringen, vil se en lige så stor tilslutning til dette fra Parlamentet og især fra dem, der i dag har krævet yderligere reformer.
Jeg vil dog gerne endnu en gang udtrykkeligt sige, at enhver sammenblanding af udvidelsesprocessen og yderligere landbrugsreformer eller den mindste sammenkædning af disse to opgaver ikke kun udgør et problem for udvidelsen, men også vil komme til at forsinke både udvidelsen og yderligere reformer. Derfor skal vi holde fast i, at der ikke må ske en sammenblanding af disse to opgaver, og at disse to opgaver vil blive løst så hurtigt som muligt.

Schreyer
Hr. formand, der har været en del kommentarer om strukturfondene. Da jeg næsten også via min kollega hr. Barnier har deltaget i denne forhandling, har jeg et par kortfattede bemærkninger om strukturfondene.
Den faktiske udbetaling af midler er i øjeblikket utilfredsstillende, men det er ikke helt korrekt at tale om, at det skulle være på grund af store forsinkelser, for det forholder sig nemlig således, at medlemsstaterne så at sige venter med gennemførelsen til den seneste frist, som lovgiverne sætter for gennemførelsen af programmerne. Parlamentet har haft indflydelse på den pågældende lovgivning.
Tillad mig i denne forhandling om den finansielle ramme for udvidelsen som budgetansvarlig kommissær endnu en gang at understrege, at Kommissionen i forbindelse med dens forslag har ladet sig lede af princippet om, at der skal være en god interessefordeling mellem de nuværende medlemsstater og de nye medlemsstater. Jeg mener, at denne interessefordeling er lykkedes for os.
De nye medlemsstater klagede i starten, da forslagene blev stillet, over, at de ikke bliver behandlet lige. Vi har godt nok på den ene side foreslået en indfasning af de direkte betalinger, men på den anden side indeholder Kommissionens forslag imidlertid også et tilsagn om, at de finansielle forpligtelser allerede i 2006 vil være lige så høje pr. indbygger for de nye medlemsstater som pr. indbygger i de nuværende medlemsstater, hvilket betyder, at de allerede da vil blive behandlet lige.
Vil Kommissionens forslag overbelaste de nuværende medlemsstater finansielt?
I den forbindelse vil jeg gerne påpege, at vi har holdt os nøje til lofterne i Agenda 2000. Og vi har derudover fra Kommissionens side foreslået, og det har Rådet taget op, at de nye medlemsstater skal betale bidrag til EU-budgettet fra starten, og det betyder, at nettobidraget for de nuværende medlemsstater sågar er mindre end det, der blev besluttet som den maksimale omkostning for udvidelsen i Agenda 2000. Det er efter min mening vigtigt at holde fast i.
Jeg vil gerne understrege noget andet, nemlig at man i forbindelse med betænkningerne og forhandlingen sommetider får indtryk af, at det kun er de nuværende nettobidragsydere, der skal betale for udvidelsen. Det er ikke korrekt. Alle nuværende medlemsstater betaler relativt lige meget for udvidelsen, dog med undtagelse af Storbritannien, som har en særregel. Men det kræver også, at alle viser lige meget solidaritet. Det betyder naturligvis i absolutte tal, da medlemsstaterne har forskelligt BNP og forskellige størrelser, at 80% af omkostningerne ved udvidelsen faktisk betales af de fem største medlemsstater, nemlig Tyskland, Storbritannien, Italien, Frankrig og Spanien. Men det er en fælles, solidarisk ydelse, og selvfølgelig er det finansielle aspekt meget vigtigt i den offentlige debat og også ved forhandlingerne i Parlamentet, Rådet og Kommissionen. Men man må derudover ikke glemme, at det i denne forhandling ikke drejer sig om, hvorvidt man bygger et stykke motorvej eller ej, det drejer sig derimod om foreningen af Europa. Det drejer sig om stabilisering af demokratiet, retsstaten og freden i Europa. Det er uvurderlige værdier.
Formanden.
Mange tak, fru kommissær. Og tak til alle talerne.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
(Mødet udsat kl. 20.15 og genoptaget kl. 21.00)

Formanden.
Deres Majestæt, det er os en stor ære og fornøjelse at byde Dem velkommen i Europa-Parlamentet i dag.
Jeg vil også gerne sige velkommen til Hendes Majestæt Dronning Rania Al-Abdullah, som er til stede i den officielle tilhørerloge. De er meget velkommen, Deres Majestæt.

Deres tilstedeværelse her i dag fortsætter en tradition, som Deres ærede fader, kong Hussein, indledte, da han talte til Parlamentet i 1983 og igen i 1991. Vi mener, at Deres besøg understreger den nye fase, der er begyndt i forholdet mellem Jordan og EU, siden den associeringsaftale, som Parlamentet vedtog for nogle år siden, trådte i kraft den 1. maj i år. Deres besøg styrker også Jordans rolle i Europas Barcelona-proces og Europa-Middelhavsdialogen.
Deres Majestæt, efter at De efterfulgte Deres ærede fader, kong Hussein, på tronen i Det Hashemitiske Kongerige Jordan i 1999, har De arbejdet på at bygge på hans resultater for at forbedre tilværelsen for Deres folk ved at igangsætte et vidtfavnende program med økonomiske, lovgivningsmæssige og sociale reformer via en ambitiøs femårig udviklingsplan. Denne plan, der fokuserer på en opgradering af offentlige og sociale ydelser og fremskyndelse af økonomiske reformer, har Parlamentets støtte. Vi glæder os i særdeleshed over Deres stærke indsats for at garantere en ligeværdig rolle for kvinderne i Deres samfund.
(Bifald)
EU og Parlamentet vil bistå Jordan på disse højt prioriterede områder. Vi lægger særlig vægt på at styrke den politiske pluralisme, det civile samfund, lov og orden og menneskerettigheder, hvilket er prioriteringer, som vi ved, at De fuldt ud deler.
I 1994 underskrev Deres fader modigt fredsaftalen med Israel. Nu spiller De en vigtig rolle i forsøget på at udstrække denne fred til hele regionen, en rolle, som Parlamentet respekterer og værdsætter meget.
Ved mange lejligheder har Parlamentet opfordret til dannelse af en palæstinensisk stat ved siden af Staten Israel. Begge befolkningsgrupper må kunne leve i fred og sikkerhed. Familierne må kunne opdrage deres børn i samfund uden had, vold, blodsudgydelse og frygt. Det er Parlamentets faste tro, at vejen til fred ikke kan findes i terrorisme, mord og vold og ikke kan hvile på magt.
Vi anerkender det bidrag, som Deres Majestæt og Jordan yder til bestræbelserne for fred og forsoning.
Vi takker Dem for at have beæret Parlamentet med Deres besøg.
Det er mig en stor fornøjelse at bede Dem tale til Europa-Parlamentet.
(Bifald)

Abdullah II
Hr. formand, ærede medlemmer, det er sandelig en ære at tale til Europa-Parlamentet. Deres forsamling er hjem for et historisk eksperiment, der viser, at selv efter de frygteligste konflikter kan folk fra forskellige nationer og kulturer sammen skabe en fremtidig fred.
Jeg behøver ikke at fortælle Dem, at Deres arbejde er en lære for hele verden. Jean Monnet sagde det meget enkelt for 50 år siden.

Formanden.
Deres Majestæt, det er et vidunderligt privilegium her i Parlamentet at høre på en tale fra en leder, der har overbevisning, fornuft og vision. De har alle disse egenskaber.

De har rørt vores følelsesmæssige intelligens såvel som vores fornuft. Ved at gøre det har De rørt os dybt.
Tak, Deres Majestæt.
Jalàlatu Lmalik, chukran jazìlan lakum.
(Højtideligt møde hævet kl. 12.28)

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0193/2002) af Marques for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Rådets beslutning om AIEM-afgiftsordningen for De Kanariske Øer (KOM(2001) 732 - C5-0691/2001 - 2001/0284(CNS)).

Marques (PPE-DE)
Hr. formand, kære kolleger, vi har at gøre med at forslag fra Kommissionen om en beslutning fra Rådet vedrørende indirekte afgifter på De Kanariske Øer. I forbindelse med indførelsen af en afgift betegnet "arbitrio sobre las importaciones y entregas de mercancías en las Islas Canarias-AIEM" (afgift på import og levering af varer på De Kanariske Øer) ønskes det at bemyndige Spanien til at anvende nedsatte takster på bestemte produkter fremstillet i denne region i den yderste periferi. Det skal med det samme nævnes, at formålet med fællesskabsbemyndigelsen ikke er at oprette AIEM-afgiftsordningen, for de spanske myndigheder kan frit beslutte noget sådant, eftersom Fællesskabets momsdirektiv eller direktivet om særlige forbrugsafgifter ikke gælder på De Kanariske Øer. Rådets beslutning er således påkrævet, men for at godkende undtagelsesbestemmelser om skattemæssig forskelsbehandling til fordel for kanariske produkter, hvilket ikke fremgår tilstrækkelig tydeligt af Kommissionens forslag. Hovedparten af de ændringsforslag, som jeg har stillet, og som Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme har vedtaget, har haft en sådan tydeliggørelse som formål.
Det centrale element i Kommissionens forslag er således undtagelsesbestemmelser til traktatens artikel 23, 25 og 90, så der kan ske skattemæssig forskelsbehandling af importerede industriprodukter i forhold til bestemte industriprodukter fremstillet på De Kanariske Øer, hvorved disse pålægges afgifter efter satser, der er nedsat med 5, 15 eller 25 procentpoint afhængigt af den givne produkttype. Undtagelsesbestemmelsernes begrundelse og retsgrundlag fremgår af traktatens artikel 299, stk. 2. Denne artikel anerkender de helt særlige forhold, der gælder for regionerne i den yderste periferi, og at EU følgelig bør træffe særlige foranstaltninger for disse regioner.
Jeg støtter fuldt ud dette forslag, der skal gøre det muligt for en region som De Kanariske Øer, hvis industrielle sektor lider under alvorlige handicap som følge af beliggenheden i den yderste periferi, at opnå en bedre integrering i og udnyttelse af det indre markeds stærkt konkurrencebetonede dynamik, Den Økonomiske og Monetære Union og globaliseringen i det hele taget. Særlige foranstaltninger af denne art er afgørende for, at De Kanariske Øers industri kan overleve og gennemgå den nødvendige modernisering i en situation, hvor denne aktivitet, der historisk altid har spillet en meget betydelig rolle, er reduceret til godt 5% af regionens BNI.
De Kanariske Øers integrering i Fællesskabets toldområde siden 1991 og den fortløbende afvikling indtil 1999 af den daværende afgift, der også sigtede på beskyttelse af den lokale produktion, har gjort den kanariske industri endnu mere følsom og sårbar over for konkurrence udefra. Med tobaksindustrien som det tydelige eksempel har nedgangen været konstant. Mellem 1985 og 2000 mistede tobaksindustrien mere end 3.300 arbejdspladser, eller ca. 67% af sin arbejdsstyrke. Der er derfor nogle spørgsmål, som vi stille os selv: Skal De Kanariske Øers fulde integrering medføre, at områdets industri skal reduceres til ukendelighed? Skal De Kanariske Øers beskæftigelse og velstand så godt som udelukkende afhænge af aktiviteter i forbindelse med turismen? Er det ikke for stor en regning, som De Kanariske Øer skal betale for deres fuldstændige integrering i EU?
Dette forslag fra Kommissionen indeholder et legitimt og velegnet instrument til at sikre et minimum af økonomisk diversificering i regioner med de særlige forhold, der kendetegner De Kanariske Øer.
Kommissionens forslag kan også begrundes i lyset af andre overvejelser, navnlig den ulige konkurrence, som industrivirksomhederne i regionerne i den yderste periferi lider under. Det er velkendt, at beliggenheden i den yderste periferi påfører industrivirksomhederne ekstra omkostninger, og at disse omkostninger i De Kanariske Øers tilfælde vurderes til ca. 8 procentpoint for de store virksomheder, 9% for de små og mellemstore virksomheder og helt op til 29% for tobaksproduktionen. Dette lægger op til en særdeles vigtig konklusion, nemlig at disse særlige foranstaltninger, som Kommissionen foreslår, ikke er til skade for den frie konkurrence, men tværtimod skaber lige konkurrencebetingelser. Kun på den måde kan de kanariske industrivirksomheder sikres reelt lige muligheder, eller rettere sagt, nogle af dem, eftersom de foreslåede foranstaltninger ikke er en afgiftsordning af generel natur.
Jeg mener derfor, at vi har at gøre med et instrument, der modsvarer de særlige behov, De Kanariske Øer har som region i den yderste periferi. Den samme opfattelse har Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme givet udtryk for ved at vedtage min betænkning med overvældende flertal. Hvis Europa-Parlamentet skal være tro mod de klare tilkendegivelser, som det flere gange tidligere har fremsat om solidaritet og støtte til regionerne i den yderste periferi, kan det kun udtale sig til fordel for det forslag fra Kommissionen, der her er til debat.

Lulling (PPE-DE)
Hr. formand, ordføreren har jo allerede sagt, hvad det drejer sig om. Så det behøver jeg ikke at gøre, men jeg må klart og tydeligt sige, at forskelsbehandlingen til fordel for lokale produkter med 15%, 25% er overdrevet. I min udtalelse - vi er nemlig ikke enige med Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme - har vi stillet forslag om at sænke disse skattemæssige forskelle fra 25 til 15% og fra 15 til 10%. Jeg beklager, at Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme ikke er enigt med os. Med hensyn til listen over produkterne i forskellige kategorier er der tale om forskellige uregelmæssigheder. Jeg har også modtaget mange kommentarer fra spanske producenter og også fra parlamentsmedlemmer, som gør opmærksom på disse uregelmæssigheder, og jeg vil gerne gøre hr. Bolkestein opmærksom på dette, for han er jo den store fortaler for princippet om, at der ikke må være ulige konkurrence i det indre marked.
I den forbindelse kan jeg f.eks. fortælle Dem, at der i kategori B findes et produkt som rom, der, som alle ved, produceres af sukkerrør. På De Kanariske Øer er der imidlertid ingen sukkerrørsplantager. Det destillerede produkt importeres fra andre lande. De to førende producenter på det lokale marked kontrollerer 73% af markedet og tilsætter aroma- og farvestoffer til det produkt, der overvejende importeres fra Sydafrika, hvorefter de sælger det som rom fra De Kanariske Øer. Der kan altså ikke være tale om romproduktion på De Kanariske Øer, som også skal have arbejdspladser. Der findes godt nok 100 arbejdspladser, men to familier profiterer enormt af dette, de har oligopol på det kanariske marked. Det skal De lige huske at tage med i Deres overvejelser.
Jeg vil også gerne gøre opmærksom på, at der findes andre uregelmæssigheder. F.eks. pålægges gin, vodka og likør den nye afgift, mens whisky og anden spiritus går fri. Forstå det, hvem der kan. Jeg må sige, hr. Bolkestein, at De burde kigge en ekstra gang på det, De eller Deres forvaltning har begået i denne forbindelse, og så vil De erfare, hvordan vi vil straffe Dem, hvis De igen kommer og præsenterer os for den slags uregelmæssigheder!
(Formanden fratog taleren ordet)

Medina Ortega (PSE)
Hr. formand, jeg vil naturligvis takke hr. Marques og lykønske ham med hans betænkning og også med den måde, hvorpå han har forelagt den.
Jeg burde måske indlede med at berolige fru Lulling, berolige hende og forklare tingene lidt for hende, for i sidste uge var jeg i Luxembourg, der er fru Lullings land midt i EU. Og det problem, de har i Luxembourg i dag, er, som jeg kunne konstatere i sidste uge, at landet har for stor økonomisk aktivitet, som får hundredtusindvis af mennesker til at arbejde der.
Situationen i Fællesskabets regioner i den yderste periferi er helt anderledes. Vi er så at sige medaljens bagside i forhold til Luxembourg. Alle vores økonomiske aktiviteter kræver, at vi overvinder den enorme forhindring, som afstand er. Derfor er der i øjeblikket ingen mulighed for, at en industrivirksomhed kan etablere sig på De Kanariske Øer for at konkurrere på Fællesskabets område.
Vi havde udviklet et lille industrielt net på grundlag af nogle bestemmelser, der rigtig nok er meget gamle, de går tilbage til det tidspunkt, hvor De Kanariske Øer blev indlemmet i Kongeriget Castilien, før Spanien fandtes. Der findes en kongelig resolution udstedt af kong Ferdinand og dronning Isabella i det 15. århundrede, som fritager kanariske handlende fra at betale en række afgifter, og den ordning har fundet anvendelse i århundreder. Og den anerkendes i den spanske forfatning. Da Spanien tilsluttede sig Det Europæiske Fællesskab, sørgede den spanske regering for, at der blev indført nogle særlige bestemmelser i akten om Spaniens og Portugals tiltrædelse for at sikre den særlige ordning, og der er en protokol om det, som blev ændret ved en afgørelse truffet af Rådet i 1991 for at tilpasse den til det indre marked. Jeg vil sige, at den kanariske specialiseringsordning i forhold til resten af Fællesskabet er mindre omfattende end nogensinde før i hele vores lands og Det Europæiske Fællesskabs historie.
Det, vi har gjort, er at erstatte gamle afgiftsformer, som var meget mere restriktive, f.eks. APIM (Arbitrio sobre la producción y sobre las importaciones) og tarifa especial-ordningen, med nogle nye afgiftsformer, der er langt mindre i modstrid med det indre marked. Det vil sige, at det, som Kommissionen foreslår, og jeg håber, at Rådet vedtager det, er at forsøge at begrænse indvirkningen på handlen, hvorved de foranstaltninger, som vi vedtager nu, er foranstaltninger, der vil lette handlen inden for EU.
Det er muligt, at fru Lulling har ret på nogle områder, det skal jeg ikke nægte. Men nu er der så at sige blevet lavet en første prøve, et første forsøg på i generelle træk at afspejle dette system med en neutral afgift, der tillader handelsaktiviteter, med en lille præference for at kunne opretholde de traditionelle aktiviteter.
Men hvis fru Lulling f.eks. læser de ændringsforslag, som Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme har vedtaget, ændringsforslag 10 til artikel 2 og ændringsforslag 11 til artikel 3, vil hun se, at der er nogle tilpasningsmekanismer, således at Rådet på forslag af Kommissionen kan revidere vilkårene, og satser og andre forhold kan ændres.
På netop det lokale område ved jeg desuden, at økonomiske sektorer og politiske kræfter deler fru Lullings bekymringer. Det vil sige, at når først Rådet har vedtaget denne ordning, vil vi have mulighed for løbende at revidere den og tilpasse den for at opnå målet om et velfungerende indre marked.
Det drejer sig ikke om at skabe uoverstigelige barrierer, men om at sikre opretholdelsen af nogle små, traditionelle aktiviteter, og det forklarer, at der er, om De vil, en vis forskelsbehandling. Det vil sige, at produkterne inddrages alt efter, om der er økonomiske aktiviteter, som skal opretholdes. Det drejer sig ikke om at starte nye økonomiske aktiviteter, det drejer sig om at bevare de eksisterende. Det er klart, jeg er enig med fru Lulling, at det er muligt, at der er forskelle, men disse forskelle må vi kigge på lidt længere ude i fremtiden.
Jeg mener, at målet med forslagene for den spanske regering og for Kommissionen er at liberalisere det indre marked og lette integrationen af denne region, der er så langt væk og har så mange vanskeligheder i forhold til resten af det indre marked. Desuden skal det tages i betragtning, at der ikke engang er et kanarisk marked, for der er syv øer, og hver ø har et marked med nogle hindringer, der gør, at det kan være meget lettere at eksportere fra Luxembourg til Gran Canaria end fra Tenerife til Gran Canaria, hvis disse små forskelle ikke bliver indført.
Jeg håber, at Parlamentet i morgen kan vedtage forslaget, som Udvalget om Regionalpolitik har formuleret det, og Den Socialdemokratiske Gruppe er naturligvis imod hr. Helmers ændringsforslag om at nedbryde eller svække et system, der, tror jeg, er blevet beregnet på millimeter for at forhindre, at de pågældende virksomheder eller erhvervsaktiviteter forsvinder.
Jeg takker Kommissionen og Kommissionens tjenestemænd for deres indsats, og jeg takker naturligvis hr. Marques for det arbejde, han har gjort med at forelægge denne betænkning for os.
Miguélez Ramos (PSE)
Hr. formand, Fiskeriudvalget har stemt for det forslag fra Kommissionen, som vi er i gang med at diskutere, i overensstemmelse med tidligere beslutninger vedtaget af Parlamentet.
Hvad angår fiskeri, har forslaget indvirkning på fersk og frossen fisk af visse arter, f.eks. guldbrasen og almindelig og plettet bars samt røget fisk og laks.
De tilladte fritagelser skal - som de foregående talere har sagt - indgå i en strategi for økonomisk og social udvikling på De Kanariske Øer og bidrage til at fremme og diversificere lokale aktiviteter. Disse særlige foranstaltninger er enestående og har til formål at kompensere for ulemperne som følge af beliggenheden i den yderste periferi, og derfor indgår de fuldt ud i traktatens artikel 299, stk. 2. Det er et retsgrundlag, der skal sikre, at regionerne i den yderste periferis lokale økonomiske aktiviteter kan konkurrere til trods for væsentlige ulemper på grund af deres isolation, fjerne beliggenhed og begrænsede lokale marked. Det er en retlig ramme, der ikke slides op af denne type afgiftsmæssige foranstaltninger.
På fiskeriområdet, i forbindelse med reformen af den fælles fiskeripolitik f.eks., bør der tages hensyn til de særlige forhold, som beliggenheden i den yderste periferi skaber, inden for rammerne af artikel 299, stk. 2, som det fremgår af det forslag, som Kommissionen allerede har vedtaget.

Fernández Martín (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil indlede med at lykønske og takke ordføreren, hr. Marques.
Jeg lykønsker ham, fordi han har udarbejdet en glimrende betænkning, der giver svar på en anmodning fra De Kanariske Øer - en af Unionens regioner i den yderste periferi, som har nogle særlige afgiftsmæssige ordninger, der hviler på et solidt retligt grundlag (traktatens artikel 299, stk. 2) - og jeg takker ham, fordi han med sit fremragende arbejde og sin fleksibilitet har formået at skabe et solidt parlamentarisk flertal omkring sig, som sandsynliggør, at betænkningen kan vedtages inden for nogle timer, hvilket ville afslutte en lang parlamentarisk rejse, som blev indledt for næsten to år siden.
De Kanariske Øers økonomiske og skattemæssige ordning er rygraden i deres selvstyrestatut, hvis gældende version har sin oprindelse i unionstraktaten og selve akten om Spaniens tiltrædelse af De Europæiske Fællesskaber, men som - gennem århundrederne, fra vores indlemmelse i Kongeriget Castilien, før Castilien var Spanien - har gennemgået diverse tilpasninger i henhold til forholdene på de enkelte tidspunkter.
Det drejer sig altså om nogle historiske rettigheder, som ikke har lavere rang end Luxembourgs eller nogle af de britiske øers skattemæssige særregler, for blot at nævne lande, hvor behandlingen af denne sag har mødt en endog stædig modstand, hvor paradoksalt det end lyder. De medlemmer, der har forsøgt - og stadig forsøger - at ændre ordførerens tekst med deres ændringsforslag, forsvarer retmæssige interesser - det er der ingen tvivl om - men de er især knyttet til tobaks-, alkohol- og spirituslobbyernes interesser, som ikke er sammenfaldende med interesserne i den kanariske befolkning, hvoraf langt de fleste gennem deres lovlige repræsentanter har erklæret, at de er enige i de holdninger, som kommer til udtryk i hr. Marques' betænkning. Ligesom den spanske regering har gjort det i henhold til forfatningen, og ligesom Europa-Kommissionen gør det - for den har ment, at dette forslag er i overensstemmelse og ikke i modstrid med fællesskabsretten - og ligesom det fremgår af den brede enighed i Rådet, som sandsynligvis vil vedtage det om få dage, når Parlamentet har udtalt sig.
Dermed vil De Kanariske Øer råde over et godt instrument for den økonomiske politik, der vil gøre det muligt at diversificere ressourcerne og styrke den økonomiske og sociale udvikling, bremse svækkelsen af den allerede svage industrisektor og om muligt stimulere den, særligt levnedsmiddelforarbejdningsindustrien, hvilket - hvis det skete - vil gøre det muligt at opretholde og skabe nye arbejdspladser i en region med høj arbejdsløshed, samtidig med at der skabes alternativer til en farlig afhængighed af turistindustrien.
De Kanariske Øer kan ikke fortsætte med udelukkende at basere deres vækst på, at de hvert år modtager nogle hundredtusinde turister mere. I år vil vi have modtaget 12 millioner besøgende, selvfølgelig med de fordele, som det giver, men nogle gange også med den ødelæggende virkning, som det har på vores bæredygtige udvikling. På nogle øer overstiger det årlige antal turister langt antallet af faste beboere, og det skaber allerede nu mange problemer, som vil blive flere i fremtiden, hvis vi ikke bidrager til at ændre denne tendens, hvilket er formålet med denne forskrift.
Af alle disse årsager og af andre, som ordføreren og nogle af talerne har nævnt, bør denne betænkning vedtages, og det håber jeg som medlem af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti, at den bliver.

Casaca (PSE).
Hr. formand, også jeg vil gerne takke vores kollega Sérgio Marques for det fremragende arbejde, som han her har udført, især med hensyn til den klare sondring, der foretages mellem en særlig afgiftsordning for De Kanariske Øer og muligheden for skattemæssig forskelsbehandling til fordel for nogle lokale produkter med henblik på at fremme øernes økonomiske udvikling. Jeg vil også gerne hilse vores kolleger fra De Kanariske Øer, som her er til stede, og på Azorernes vegne sige, at vi er helhjertet med jer, og at I har vores fulde støtte til jeres målsætninger om den mest muligt afbalancerede udvikling på De Kanariske Øer.
Hr. formand, kære kolleger, jeg mener, at der er en ting, som det er helt afgørende, at vi forstår, nemlig at vi ikke har at gøre med forslag om skattefrihed som i visse midteuropæiske lande som f.eks. Luxembourg, der bringer det indre marked alvorligt i fare og medfører økonomiske skævheder og koncentration af den økonomiske aktivitet, som faktisk ikke er til gavn for nogen. Vi har at gøre med punktforanstaltninger, der skal støtte mindre industrielle virksomheder, der ellers ikke ville overleve. Vi kan ikke sammenligne små fabrikanter af rom på De Kanariske Øer med det, der foregår med sukkeret i EU, hvor der er et kartel, der giver fabelagtige profitter til en superbeskyttet industri, som Kommissionen ikke formår - ja, ikke engang ønsker - at dække over. Tværtimod! Sådan som vi i øvrigt i går fik bevis for. Jeg vil derfor gerne appellere til alle medlemmerne om utvetydigt at støtte det forslag, som Sérgio Marques her fremlægger.

Sánchez García (ELDR).
Hr. formand, AIEM-afgiften omtales meget i år, både på De Kanariske Øer og her i Parlamentet, i en sådan grad, at den nu er til forhandling for anden gang, og der skal stemmes om den.
Desuden afløste den en anden afgift, som ikke var mindre kategorisk, nemlig APIM-afgiften, og det er, fordi De Kanariske Øer som region i EU's yderste periferi har været underkastet en revision af integrationsmodellen i vores fælles Europa, som medførte en nedsættelse af APIM ved import af visse basisprodukter eller varer, hvilket førte til lavere beskæftigelse i De Kanariske Øers industrisektor og mindre eksport af lokale produkter.
Derfor har Europa-Kommissionen i samarbejde med de kompetente myndigheder foreslået en beslutning, der omfatter særlige skattemæssige foranstaltninger, som skal kompensere for de omkostninger, der er forbundet med beliggenheden i den yderste periferi.
Men det vigtigste set ud fra et politisk synspunkt er efter min mening, at Europa-Kommissionen til det formål har brugt traktatens artikel 299, stk. 2, som retsgrundlag for en midlertidig og forholdsmæssig undtagelsesbestemmelse til artikel 23, 25 og 90, som giver Spanien mulighed for at udøve skattemæssig forskelsbehandling til fordel for visse kanariske produkter.
Derfor lykønsker vi Europa-Kommissionen, ordføreren, hr. Marques, og ligeledes hr. Casaca med hans støtte. Lad os håbe, at Rådet er modtageligt over for dette forslag ligesom Parlamentet, bl.a. fordi denne afgift er en anerkendelse af De Kanariske Øers skatteområde, og fordi den er i overensstemmelse med den strategi for økonomisk diversificering, som EU har udformet for regionerne i den yderste periferi, og forhindrer nedlæggelse af arbejdspladser.

Nicholson (PPE-DE).
Hr. formand, først vil jeg gerne sige, at dette forslag blev fremsat tidligere i år af Kommissionen under proceduren uden forhandling. Hvis det ikke havde været for et initiativ fra en af mine kolleger, hr. Helmer, der fik stoppet denne procedure, ville Parlamentet ikke have haft mulighed for at drøfte det.
Lad mig til en begyndelse gøre det helt klart for Parlamentet, at jeg ikke har nogen problemer med særbehandling af De Kanariske Øer i betragtning af deres status som et område i den yderste periferi - jeg ville sandelig gerne have, at det var min egen region, men det er jo ikke særlig sandsynligt. Det blev accepteret ved Spaniens tiltrædelse af EU, og der blev lavet særlige skatte- og afgiftsordninger for at støtte den lokale industri. Men disse undtagelser fra det fælles markeds bestemmelser skulle være midlertidige og udfases. Langtfra at udfase disse foranstaltninger fordobler Kommissionens forslag faktisk beskyttelsesniveauet for en lang række varer, hvilket har særlig store virkninger for spiritus og tobak. Den store turistindustri på De Kanariske Øer er et vigtigt salgssted for disse produkter.
De foreslåede foranstaltninger vil have en negativ virkning på spiritus- og cigaretproducenterne i mange medlemsstater. Ved at hæve forbrugerpriserne på De Kanariske Øer kan de endog skade turistlivet. I særdeleshed vil de skade Gallaghers i min egen valgkreds og Imperial Tobacco i Nottingham for bare at nævne to. Det virker bizart, at forslagene, så vidt jeg forstår, vil beskytte en amerikansk tobaksproducent på De Kanariske Øer.
Ordføreren siger, at der er gået arbejdspladser tabt på cigaretfabrikkerne på De Kanariske Øer, men det er også sket på cigaretfabrikkerne i resten af EU. Med ændringer af forbruget og forbedringer af produktiviteten har vi alle i vores regioner industrier, der lider under oversøisk konkurrence, men i det fælles marked hæver vi ikke protektionistiske afgifter. Den oprindelige hensigt var at udfase disse foranstaltninger. Kommissionens forslag går ud på at fordoble dem. Jeg siger til Parlamentet, at et fornuftigt kompromis ville være at lade niveauet være det samme som i 2001, og jeg opfordrer kollegerne til at støtte ændringsforslagene herom og at forkaste de forøgelser, Kommissionen har foreslået.

Bolkestein
Hr. formand, tak, fordi De har givet mig ordet i denne vigtige sag. Jeg vil begynde med at sige, at Kommissionens forslag repræsenterer gennemførelsen på afgiftsområdet af traktatens artikel 299, stk. 2. I denne artikel anerkendes de fjerneste regioners særlige natur, hvilket indbefatter De Kanariske Øer, og den giver mulighed for, at der kan træffes særlige foranstaltninger, særlig med hensyn til skatter og afgifter, for at tage hensyn til de særlige karakteristika og begrænsninger i disse regioner.
På basis af et memorandum og anmeldelser fra Spanien har Kommissionen stillet forslag til en fællesskabsramme for en afgift, der kaldes "Arbitrio sobre las importaciones y rntregas de mercancías en las Islas Canarias", eller AIEM-skatten, som skulle gælde på De Kanariske Øer fra den 1. januar 2002.
Som mange medlemmer af Parlamentet har bemærket, fandt man en række handicap, der påvirkede lokale producenter, og det retfærdiggør indførelsen af en særlig foranstaltning for at opmuntre til industriel produktion og forøge dens del af De Kanariske Øers bruttonationalprodukt ved undtagelse eller nedsættelse af satserne for lokale produkter. Af denne grund er der foreslået en fællesskabsramme, der selektivt tillader maksimale afgiftssatser på 5% og 15% for forskellige sårbare produkter, som Spanien kan anvende undtagelsesbestemmelserne for, i lyset af behovet for at fremme den lokale produktion.
Den sats, der gælder for tobaksprodukter, er fastsat til 25%, fordi den lokale tobaksproduktion er gået væsentligt tilbage på De Kanariske Øer i de senere år. Hr. Nicholson nævnte undtagelsesbestemmelsen, eller rettere maksimumssatsen, der gælder for tobaksprodukter. Den var tidligere 15%. Nu foreslås der 25%. Der går stadig lokal produktion tabt, så der forekommer ikke at være nogen forbindelse mellem den lavere sats, der har været anvendt tidligere, og omfanget af den lokale produktion.
Satserne og undtagelsesbestemmelserne i Fællesskabets ramme skal ses som muligheder, der er underkastet lofter, som de nationale og regionale myndigheder kan bruge i forbindelse med den støtte, der er nødvendig til den lokale produktion. Denne afgørelse skal anvendes i en periode på 10 år. Ikke desto mindre vil det være nødvendigt at evaluere det foreslåede system efter fem år. Derfor skal der foretages en evaluering af ordningerne, og om nødvendigt kan afgørelsen tillempes på basis af denne evaluering.
Kommissionen er meget tilfreds med, at Parlamentet har hilst dette forslag velkomment. Jeg vil i særdeleshed udtrykke min anerkendelse af det positive bidrag fra ordføreren for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme, hr. Marques, såvel som af udtalelserne fra Udvalget for Økonomi og Valutaspørgsmål, Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked og Fiskeriudvalget. Der foregår en granskning af dette forslag i Rådet, og Kommissionen vil meget gerne tage fat på spørgsmålet så hurtigt som muligt. Det bedste denne gang er, at Kommissionen ikke formelt accepterer de ændringsforslag, Parlamentet stiller, men så vidt muligt forsøger at medtage dem med henblik på vedtagelse i Rådet.
Det gælder ændringsforslag 1, med hvilket det foreslås at indføre en henvisning til Kommissionens beretning af marts 2000 om foranstaltningerne til gennemførelse af traktatens artikel 299, stk. 2.
Det gælder også ændringsforslag 2, 3, 4, 5, 6 og 9, med hvilket det foreslås at basere den europæiske ramme for denne AIEM-afgift på begrænsningen af de maksimale satsforskelle i stedet for selve afgiften, ændringsforslag 8, med hvilket det foreslås at indføre et punkt, der skal retfærdiggøre tidsfristen for anvendelse af forslagene, og ændringsforslag 10, 12, 13 og 14, der er rent formelle.
På den anden side er Kommissionen ikke enig i ændringsforslag 7 og 11, der tillader en udvidelse af den række produkter, der vedrører afgiftsmæssige undtagelser under en komitologiprocedure. Eftersom disse undtagelser udgør en skattemæssig forskelsbehandling, skal sådanne bestemmelsers indhold fastsættes af Rådet selv.
Ændringsforslag 15, 16, 17 og 18, der blev indført på et sent tidspunkt, foreslår satser på 5% og 10% for produkter og 15% for tobak og er ikke acceptable for Kommissionen.
Satserne på 5%, 15% og 25%, der er foreslået af Kommissionen, svarer samlet til de satser, der var tilladt under den tidligere ordning, idet formålet er at fokusere på de produkter, hvor det er mest nødvendigt.
Jeg vil nu gerne svare på nogle af de kommentarer, der er fremsat her til aften. Først og fremmest er jeg enig med hr. Medina Ortega, der sagde, at AIEM svarer til APIM plus den særlige sats. De to sidstnævnte skatter blev slået sammen i forordningen af 1991, så igen er jeg enig i analysen, som også hr. Sánchez García tilsluttede sig. Begge medlemmer har Kommissionen på deres side, når det gælder denne analyse.
Hr. Fernández Martín sagde så, at det at opretholde den lokale industri opretholder andre former for lokal beskæftigelse og aktiviteter end turisme. Det har han naturligvis ret i, og Kommissionen vil gerne sige, at den er enig i denne udtalelse.
Jeg har allerede svaret hr. Nicholson vedrørende tobaksprodukter, idet jeg sagde, at den lokale produktion falder til trods for skattefordelene. Det fulgte tilsyneladende ændringsforslag 16-19, der er fremsat af hr. Helmer. Reduktionen af undtagelsen er ikke acceptabel for Kommissionen, eftersom den vil ødelægge hele formålet.
Endelig blev jeg slået af fru Lullings vittige kommentarer, spørgsmål og bemærkninger. Jeg kan forsikre hende, at når det gælder rom, er der virkelig en traditionel lokalproduktion. Det kan jeg selv bevidne, da jeg på forskellige tidspunkter har været på De Kanariske Øer. Jeg har endog set planterne. Hvis fru Lulling ikke tror mig, foreslår jeg, at vi begge to besøger De Kanariske Øer og ser på planterne, og på den tur kan vi så også drøfte mulighederne for afgifter på vin.

Formanden.
Af moralske årsager må jeg afvise kommissærens sidste forslag.

Lulling (PPE-DE).
Hr. formand, jeg må anmode om at måtte fremsætte en personlig bemærkning, eftersom flere talere rettede et personligt angreb mod mig.
For det første blev jeg angrebet som luxembourgsk parlamentsmedlem. Hr. Medina bebrejdede mig, at der er for høj økonomisk aktivitet ...
(Formanden afbrød taleren)

Formanden.
Nej, nej, nej, fru Lulling. Det går ikke, jeg beklager. De kan kun få ordet i forbindelse med forretningsordenen, men det er også det hele.

Lulling (PPE-DE).
Nej, for der er en personlig grund. Jeg ved ikke hvordan jeg skal udtrykke det, men det bør De vide som næstformand. Jeg blev udsat for et personligt angreb. Hr. formand, jeg har nu siddet i forskellige parlamenter i 37 år, og jeg ved, hvad et personligt angreb er, og at man har lov til at svare på det. Jeg anmoder Dem om at få ordet, så jeg kan svare på disse personangreb.
Hvis De havde lyttet til mig, ville jeg for længst have været færdig.

Formanden.
For at der ikke skal være nogen tvivl, fru Lulling, læser jeg hermed artikel 122 op for Dem om personlige bemærkninger: " Ethvert medlem, som anmoder om at måtte fremsætte en personlig bemærkning, høres ved afslutningen af behandlingen af det pågældende punkt på dagsordenen eller ved godkendelsen af protokollen fra det møde, som anmodningen drejer sig om. Den pågældende må ikke komme ind på selve sagen", hvilket De lige gjorde, "men kun tilbagevise udtalelser, som er faldet om hans egen person " - ikke om min - " under forhandlingen, og meninger, der tillægges ham, eller korrigere egne udtalelser."
Det nævner jeg blot for god ordens skyld. Jeg lod Dem tale, men egentlig havde De ikke ret i det, De sagde.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0182/2002) af García-Margallo y Marfil for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets beslutning om et fællesskabsprogram til forbedring af virkemåden for beskatningssystemer i det indre marked (Fiscalis 2007-programmet) (KOM(2001) 10 - C5-0027/2002 - 2002/0015(COD)).

Karas (PPE-DE)
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, først vil jeg gerne undskylde på vegne af ordføreren, hr. García-Margallo y Marfil, som med kort varsel skulle deltage i et møde i sin hjemregion, hvorfor han måtte forlade Strasbourg et par timer. Han bad mig om at præsentere betænkningen for ham og udvalget.
Fiscalis-programmet har vist sig at være et effektivt værktøj til at fremme den gensidige forståelse mellem skatteembedsmænd i EU, og det bør efter vores mening videreføres, som det foreslås af Kommissionen. Vi har dog stillet syv supplerende ændringsforslag. Udvalget går helhjertet ind for Kommissionens forslag om at videreføre Fiscalis-programmet i yderligere fem år. Det er efter vores mening af afgørende betydning på baggrund af de vanskeligheder, som EU har haft i sine bestræbelser på at hindre skattemæssig forskelsbehandling og skattesvig på det indre marked, fordi forstærket samarbejde - ikke mindst på baggrund af den forskel, der er på graden af kompetence for lovgivningen på det indre marked og beskatningssystemerne - bliver mere og mere afgørende for den gensidige forståelse og samarbejdet mellem de forskellige skattemyndigheder.
Hvad er programmets målsætninger? For det første et mere effektivt fungerende indre marked, hvilket i høj grad forhindres af skattesvig, da skattesvig skader den lovlige handel, påvirker beskæftigelsen negativt og undergraver tilliden til samfundets beskatningssystemer. Vi har derfor brug for effektive foranstaltninger til kontrol og bekæmpelse af svig. Vi har brug for et effektivt netværk af skatteforvaltninger, der arbejder sammen, som om der var tale om en enkelt europæisk skatteforvaltning, og det foreliggende program bidrager også til opfyldelsen af målsætningerne fra Lissabon. Vi bifalder også Kommissionens nye forslag om at øge driftsudgifterne fra 40 millioner euro i det gamle, vellykkede program til 56 millioner euro i det nye program.
Anvendelsesområdet er væsentligt bredere, idet embedsmænd, som er beskæftiget med direkte beskatning, også inddrages. Vi bifalder også, at anvendelsesområdet er mere fokuseret, idet programmets målsætninger knyttes direkte sammen med målsætningerne for andre fællesskabspolitikker på beskatningsområdet. Jeg vil også gerne nævne, at vi finder det korrekt at åbne programmet op for ansøgerlandene, så de allerede nu har mulighed for at deltage i seminarer og udvekslinger, og fordi forvaltningssamarbejdet er meget vigtigt, også i forbindelse med forberedelsen af tiltrædelsesprocessen og tilpasningen til den nødvendige lovgivning.
Forslagene, som Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål har stillet, går hovedsageligt ud på, at vi for det første holder fast i, at Budgetmyndigheden skal godkende finansiering ud over 2006. For det andet haster det med et endeligt momssystem i EU, der er baseret på princippet om beskatning i oprindelseslandet, og det er nødvendigt at forstærke hensynet til Fællesskabets politikker på området direkte beskatning samt til andre fællesskabspolitikker og generelle principper for fællesskabsretten, som indvirker på beskatningen af enkeltpersoner og virksomheder.
De vil ud over de syv forslag fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål også som diskussionsgrundlag finde et ændringsforslag fra De Liberale og et fra De Grønne samt betænkningen fra Kommissionen og Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål. Det er af afgørende betydning, at vi vedtager Kommissionens program med ændringsforslagene fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, fordi det er den rigtige retning at gå i.

Formanden.
Fru Lulling, jeg vil gerne bede Dem om at være så venlig at føre Deres private samtaler enten i et lidt lavere toneleje eller uden for salen, fordi det virkelig forstyrrer forhandlingen. De har egentlig ikke brug for nogen mikrofon, når De taler!

Villiers (PPE-DE).
Hr. formand, jeg taler ikke på vegne af min gruppe eller mit udvalg, men på vegne af den britiske konservative delegation i den europæiske demokratiske søjle inden for PPE-DE-Gruppen.
Vi støtter ikke udvidelsen af Fiscalis-programmet til at omfatte direkte skatter, især i forbindelse med indkomst- og kapitalskatter. Der er områder, som stadig bør henhøre under de enkelte medlemsstaters kompetenceområder. Retten til at beskatte borgerne er et anliggende for de pågældende regeringer. Hvis EU involveres yderligere i skattespørgsmål, kan det være ødelæggende for medlemsstaterne. Jeg ved, at svaret vil være, at det blot er en teknisk ordning til udveksling af oplysninger og afholdelse af seminarer for skatteembedsmænd, men jeg mener, at det er endnu et skridt, der giver Kommissionen og Unionen mulighed for at få indflydelse på medlemsstaternes skatteanliggender.
Som kommissær Prodi selv har erklæret for nylig, er EU's meget høje politiske ambitioner ofte opnået ved hjælp af en række små, nærmest tekniske skridt. Jeg vil vove at påstå, at det er det, der sker inden for skatteområdet i forbindelse med de forskellige skatteinitiativer og de måder, hvorpå Kommissionen og EU forsøger at udvide deres kompetenceområder inden for skatteanliggender.
Jeg afviser de tekniske skridt, som giver EU mulighed for at få indflydelse på medlemsstaternes skatteanliggender, og jeg afviser ligeledes den ultimative målsætning, som går ud på at give EU beføjelse til at opkræve skat fra EU's borgere. Det er de demokratiske nationale regeringer, som skal opkræve skat, og ikke udemokratiske supranationale organisationer.

Honeyball (PSE).
Hr. formand, det nuværende Fiscalis-program har, som hr. Karas nævnte i den første tale, allerede medført store fordele. Programmet har givet mulighed for udveksling af oplysninger, som har været værdifulde for dem, der har deltaget i programmet. Det har været en hjælp i bekæmpelsen af svig og dermed forbedret funktionen af det indre marked. Programmet har givet embedsmænd mulighed for at vedtage nye administrative tiltag og styrke samarbejdet. Alle disse gavnlige tiltag har fungeret siden 1998. Programmet har også forbedret den gensidige forståelse for skattelovgivningen i EU i forbindelse med indirekte beskatning som f.eks. moms og punktafgifter.
Der har været udveksling af embedsmænd fra andre medlemsstater, seminarer om indirekte skattespørgsmål af fælles interesse, multilateral kontrol af punktafgifter, udvikling af en fælles professionel uddannelse i hele EU, herunder forbedring af de involverede embedsmænds regnskabskvalifikationer og - meget vigtigt - sprogfærdigheder. Der er endvidere givet støtte til vedligeholdelse og udvikling af kommunikations- og informationssystemer og -ordninger.
Vi er generelt meget begejstrede for Fiscalis-programmet og mener, at det er meget vellykket, og at det bør fortsætte, men i sin nuværende form. Programmet bør også udvides, men kun i sin nuværende form, til at omfatte ansøgerlandene, som kan drage stor fordel af dette program med hensyn til de målsætninger og tiltag, som Fiscalis-programmet har medvirket til gennemførelse af. Ansøgerlandene kan helt klart drage fordel af gennemførelsen af programmets nødvendige lovgivningsmæssige, organisatoriske, administrative og tekniske tiltag.
Jeg har understreget, at programmet skal fortsætte i sin nuværende form, da jeg er enig med fru Villiers i, at Fiscalis-programmet ikke bør udvides til at omfatte direkte beskatning. I modsætning til merværdiafgifter er der meget lidt udbytte af udveksling af oplysninger om direkte beskatning i medlemsstaterne, og de forskellige medlemsstater fastsætter indirekte skatter på mange forskellige måder. Man skal huske, at Fiscalis-programmet i sin nuværende form endnu ikke har været evalueret, og det vil derfor ikke være en god idé at udvide det på denne baggrund. Programmet bør fortsætte i sin nuværende form, og vi bør ikke foretage nogen udvidelser.

Schmidt, Olle (ELDR).
Hr. formand, hr. kommissær, få spørgsmål indeholder så megen politisk dynamit og så mange følelser som skattespørgsmål. Hør de fem farlige f'er på svensk: "Fogden, Fjärdingsman, Flaskan, Flickan og Fan". "Det første f er den myndige og strenge foged, der lurer på din velstand, din arveandel og din gård" - sådan skrev den svenske nobelpristager Erik Axel Karlfeldt ved det forrige århundredskifte.
At skatterne spiller en særlig rolle i mit hjemland, hvor vi har verdens højeste skatter, overrasker nok ingen. Det er imidlertid ikke kun i Sverige, at det er vanskeligt at håndtere spørgsmål om skatter - specielt på EU-niveau. Der findes også en bekymring over, at næste skridt efter en fælles dataudveksling kan være en harmonisering af skatterne, også af de direkte skatter, sådan som Villiers og Honeyball for nylig påpegede.
Vi liberale er ikke villige til at lade EU træffe beslutninger om direkte skatter. Derimod kan vi naturligvis se fordelene ved og nødvendigheden af et øget samarbejde inden for dette område også. Det handler om, at man hos skattetjenestemændene skaber større forståelse for medlemsstaternes skattesystem - at man i et land f.eks. ønsker at sænke de høje skatter - øger uddannelsesniveauet og dermed forbedrer virkemåden for beskatningssystemer i det indre marked, bekæmper bedragerier og fremmer udviklingen inden for dataområdet og sørger for at få ansøgerlandene optaget fuldt ud.
Vi støtter altså Kommissionens forslag og García Margallo y Marfil-betænkningen, vi er enige i ordførerens præcisering vedrørende momssystemet og oprindelseslandsprincippet, og vi støtter også Budgetkontroludvalgets ændringsforslag.
Tillad mig at understrege vigtigheden af, at spørgsmål om den personlige integritet og brugen af personoplysninger skal overholde gældende EU-regler og nationale regler. Det er vigtigt - ikke mindst på det skattemæssige område.

Mayol i Raynal (Verts/ALE).
Hr. formand, selv om Kommissionens Fiscalis 2007-program og min gode kollegas, José Manuel García-Margallo y Marfils, betænkning har mange kvaliteter, er der et enkelt punkt, jeg savner. Efter min opfattelse overser såvel betænkningen som programmet de beføjelser i beskatningsmæssig henseende, der tillægges visse regioner, som hr. Lamassoure i sin betænkning, som De vil erindre, betegnede som "regionale samfund med lovgivende beføjelser" eller som "forfatningsmæssige regioner". Der er i virkeligheden ofte tale om nationer, som i forvejen befinder sig i en trængt situation, når det gælder de retlige rammer. Det er eksempelvis tilfældet for mit land, Catalonien. På det beskatningsmæssige område kan vilkårene naturligvis være forskellige. Når det eksempelvis gælder de selvstændige baskiske samfund, råder disse over reelle beføjelser. Det samme er ikke tilfældet, når det gælder de selvstændige catalanske samfund. Under alle omstændigheder ønsker alle disse politiske enheder at kunne knytte direkte bånd til Kommissionen. De ønsker også at kunne deltage i rådsmøder, hvor deres beføjelser er på dagsordenen. Det ændringsforslag, vi har stillet, peger i den retning.

Santos (PSE).
Hr. formand, skatteunddragelse og skattesvig er desværre almindelige foreteelser i alle europæiske lande. Omfanget af unddragelse og svig i det enkelte land hænger sammen med dets kultur og graden af borgernes samfundssind, men har også en overnational dimension, hvor der benyttes sofistikerede teknikker og metoder til at omgå loven. Det enkelte land må selvfølgelig gennemføre de nødvendige foranstaltninger for at undgå skatteflugt, men EU bør også yde en indsats på dette felt. I f.eks. Portugal har undersøgelser af indiskutabel videnskabelig lødighed konkluderet, at det offentlige hvert år går glip af mere end 25% af de mulige skatteindtægter. Hvis blot ca. en tredjedel (4.000.000.000 euro) af disse skatteindtægter blev opkrævet, ville det ikke være noget problem at opfylde de mål, som stabilitets- og vækstpagten opstiller, derunder balance i de offentlige finanser i 2004.
Hertil kommer selvfølgelig de sociale skader, der følger af de urimeligheder og den ulighed - det vil sige uretfærdighed - som et så liberalt skattesystem tillader og befordrer. Enhver foranstaltning fra Fællesskabets side, der sætter ind over for disse forhold, eksempelvis en videreførelse af Fiscalis-programmet, som Europa-Parlamentets forslag har ajourført og styrket, og som også omfatter ansøgerlandene, er derfor rigtig og velkommen og bør støttes.
Skatteunddragelse og skattesvig har imidlertid også en overnational dimension og for en indsats herimod er det ikke nok - selv om det er vigtigt - at harmonisere de tekniske og administrative procedurer. Der må målbevidst arbejdes på at få også lovgivningen harmoniseret. Den Økonomiske og Monetære Union indebærer før eller siden, at skatter og afgifter må følge samme harmoniserede model i alle landene. Selv om de skridt, der skal tages i så henseende (og som forudsætter en fælles politik med de dertilhørende kompromiser), må være forsigtige og fremadrettede, må hele denne politik gennemføres i overensstemmelse med de målsætninger, der blev opstillet for Europa på topmødet i Lissabon.
Når Europa-Parlamentet så godkender, at Fiscalis-programmet videreføres som et helt nødvendigt instrument for, at det indre marked kan fungere effektivt, må vi samtidig afgive et klart signal herom, men det er jo også bare den anden side af den økonomiske konkurrencedygtighed og finansielle konsolidering, som vi så ofte - med rette - gør os til talsmænd for.

Bolkestein
Hr. formand, det program, som vi har drøftet i aften, kendt som Fiscalis 2007-programmet, vil fortsætte og udvide det eksisterende Fiscalis-program, som har eksisteret siden 1998.
Inden Kommissionen besluttede at foreslå Fiscalis 2007-programmet, evaluerede den det eksisterende Fiscalis-programs aktiviteter og resultater. Evalueringen var baseret på rapporter om medlemsstaternes erfaringer med programmet. Evalueringen viste, at medlemsstaterne betragtede programmet som et vigtigt værktøj i etableringen af et administrativt samarbejde mellem de forvaltninger, der har ansvaret for indirekte beskatning. Kommissionen besluttede derfor, at de eksisterende programaktiviteter fortsat skulle finansieres af et fællesskabsprogram.
Kommissionen mente endvidere, at det var nødvendigt - især i lyset af konklusionen af Rådets ad hoc-gruppe om skattesvig - at foreslå en udvidelse af programmet til at omfatte direkte beskatning. Det vil i fremtiden betyde, at skatteforvaltninger, der er beskæftiget med direkte beskatning, vil have et værktøj til bedre samarbejde, som ligner Fiscalis-programmets tiltag med hensyn til skatteforvaltninger, der er beskæftiget med direkte beskatning. Kommissionen mener endvidere, at det er vigtigt at give så meget støtte som muligt til de lande, der forbereder sig til udvidelsen af EU.
Ansøgerlandene ligestilles derfor med medlemsstaterne i dette program, som indeholder særlige målsætninger til opfyldelse af behovene i disse forvaltninger. Jeg vil gerne tilføje, at det er meget vigtigt, at dette program vedtages inden udløbet af det nuværende Fiscalis-program.
Jeg og Kommissionen er derfor meget glade for, at forslaget støttes af EU. Jeg bifalder især det positive bidrag fra hr. García-Margallo y Marfil, ordføreren for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål.
På grund af Rådets igangværende undersøgelse af dette forslag og Kommissionens stærke ønske om at få programmet vedtaget så hurtigt som muligt mener jeg, at den mest hensigtsmæssige fremgangsmåde på nuværende tidspunkt vil være ikke at acceptere Parlamentets ændringsforslag. Især synes ændringsforslag 1 og 2 i forbindelse med de budgetspørgsmål, der blev rejst i betænkningerne, at være i modstrid med aftalerne mellem vores respektive institutioner om budgetdisciplin og indeholder ikke andet end gentagelser af indholdet i forslaget med hensyn til programmets økonomiske rammer.
Ændringsforslag 3 og 4 er mere vidtrækkende end Fiscalis 2007-programmet, der udelukkende er en administrativ foranstaltning. Ændringsforslag 5 er overflødigt, da Parlamentet allerede har ret til at gennemgå de relevante dokumenter. Ændringsforslag 6 vil stå i vejen for tilstrækkelig gennemførelse af programmet. Ændringsforslag 7 er overflødigt, da beslutningen allerede indeholder bestemmelser om regelmæssig opfølgning af opnåelse af målsætningerne. Ændringsforslag 8 er også overflødigt, da det nuværende program ikke har nogen direkte virkning på lokale skattemyndigheder, og jeg nævner dette i forbindelse med bemærkningerne fra hr. Mayol i Raynal.
Jeg vil gerne understrege, at jeg er overbevist om, at Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen vil nå til enighed om disse spørgsmål. Rådet er allerede i færd med at drøfte forslaget i detaljer og vil gøre sit bedste for at nå til enighed så hurtigt som muligt. Deres støtte til forslaget er meget vigtig for at nå det pågældende resultat. Jeg vil gerne takke Parlamentet for denne støtte.
Som yderligere svar på fru Villiers' bemærkninger mener Kommissionen, at der er vægtige grunde til at udvide programmet til at omfatte direkte beskatning, ikke mindst fordi Rådet selv i sin ad hoc-gruppes rapport udtrykkeligt har henstillet til bedre samarbejde inden for direkte beskatning. Som fru Villiers måske er klar over, er jeg helt bevidst om, at direkte beskatning, f.eks. i tilfælde af bidrag til pensionskasser på tværs af grænserne, i vid udstrækning er et spørgsmål om nationale politiske præferencer. Det er en holdning, som jeg ofte har forsvaret, både inden for Kommissionen og i andre sammenhænge. På dette område er jeg helt enig med fru Villiers. Men her taler vi om administrativt samarbejde, og det grundlæggende spørgsmål er bekæmpelse af svig. Jeg er sikker på, at fru Villiers bryder sig lige så lidt om svig som Kommissionen. Men ét er ikke at bryde sig om det, noget andet er at gøre noget ved det. Hvis vi ønsker at bekæmpe svig inden for direkte beskatning, må vi lette samarbejdet mellem skattemyndighederne. Med al respekt for fru Villiers tror jeg, at det er en meget dårlig idé ikke at gå ind for samarbejde mellem skattemyndighederne inden for direkte beskatning.

Formanden.
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0219/2002) fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om forsikringsformidling (5462/1/2002 - C5-0148/2002 - 2000/0213(COD)) (Ordfører: Berenguer Fuster).

Berenguer Fuster (PSE)
Hr. formand, vi er i gang med sidste fase af et initiativ fra Kommissionen - et godt initiativ fra Kommissionen, vil jeg sige - som har til formål at harmonisere lovgivningerne for forsikringsmæglervirksomhed. Det er et område, som endnu ikke er blevet harmoniseret. Men det hul bliver lukket nu, og heldigvis på en god måde, synes jeg, for det indre marked vil være ufuldstændigt, hvis der ikke er nogen fælles regler på forsikringsområdet for handelsnet. Hvis forsikringsselskaberne kan operere på Unionens område uden grænser, er det også en indlysende nødvendighed, at de, der tilbyder deres produkter, kan operere med fælles bestemmelser, med etableringsfrihed og fri udveksling af tjenesteydelser, det vil sige på det indre marked.
Men det er ikke bare det, der er nødvendigt, det er også nødvendigt at harmonisere vores lovgivninger for at få en høj standard for forbrugerbeskyttelse på et område som dette, hvor der er betydelig forskel på de oplysninger, som den, der sælger produkterne, og den, der køber dem, har. Og det mål indgår i dette forslag til direktiv.
Ved førstebehandlingen vedtog Parlamentet 40 ændringsforslag, hvoraf nogle dog blev vedtaget med et meget lille flertal. I den fælles holdning blev lidt over halvdelen accepteret enten i deres fulde ordlyd eller i hvert fald i princippet. Under andenbehandlingen har Parlamentet insisteret på nogle af de ændringsforslag, der ikke blev vedtaget, men det har gjort det på nogle betingelser, der efter min mening gør, at det kan forventes, at de bliver vedtaget af de øvrige institutioner.
Jeg vil gerne i denne forbindelse fremkomme med nogle overvejelser om proceduren med fælles beslutningstagning, som får os til at tænke, at hvis den procedure skal indføres generelt, hverken kan eller bør det føre til en unødig forlængelse af behandlingen og heller ikke til, at de medlovgivende institutioner, hvis de deles af forskellige holdninger, hver især stædigt fastholder deres holdning uden at nå frem til fornuftige aftaler. Hvis den aftale kan indgås uden forligsprocedure, vil det være det bedste, og hvis det er sådan, er det et mål, som efter min mening kan nås i behandlingen af dette direktiv, for Parlamentet har vist, hvordan det kan deltage fuldt ud i lovgivningsprocessen ved at samarbejde med andre institutioner, uden at lovgivningsprocessen forlænges unødigt af den grund.
Men proceduren har også sine problemer, og måske er det største problem systemet med forhandlinger i Parlamentet. I modsætning til andre parlamenter forhandler vi ikke her imod forslagene, og derfor synes det, som om enhver bestræbelse på at forsøge at overbevise Dem om visse ændringsforslags fordele eller ulemper er nyttesløs. Men jeg kan alligevel ikke lade være med i det mindste at forsøge at gøre rede for årsagerne til, at jeg modsætter mig og foreslår at stemme imod nogle af de ændringsforslag, der er blevet vedtaget i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål. Jeg håber ikke, at det bliver en nyttesløs indsats, for en filosof fra mit land har sagt, at en nyttesløs indsats fører til tungsindighed, og på denne tid af aftenen vil jeg nødigt blive tungsindig.
Jeg modsætter mig ændringsforslag 2 og 14, som blev vedtaget i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål. Og jeg modsætter mig ændringsforslag 2 så stærkt som overhovedet muligt, og det gør jeg af flere grunde, for det første af tekniske grunde. Ændringsforslaget har til formål at undtage visse tilfælde fra harmoniseringen, og de ville, hvis det blev vedtaget, være i modstrid med andre dele af direktivet. Andre dele, mine damer og herrer, som blev vedtaget under formuleringen, der er accepteret af Rådet og Kommissionen som følge af Parlamentets ændringsforslag under førstebehandlingen. Hvordan kan vi vedtage et ændringsforslag, der er i modstrid med vores egne tekster?
For det andet, og det er ikke mindre vigtigt, hvis man, som det foreslås i ændringsforslag 2, forsøger at undtage visse tilfælde af mægling fra harmoniseringen, vil det betyde hverken mere eller mindre, end at en stor del af salget af forsikringsaftaler ikke ville være omfattet af de mekanismer til forbrugerbeskyttelse, som direktivet indeholder, og det er uacceptabelt.

Tannock (PPE-DE).
Hr. formand, først og fremmest vil jeg som PPE-DE-Gruppens skyggeordfører ønske min socialdemokratiske kollega, hr. Berenguer Fuster, tillykke med et fremragende stykke arbejde, hvormed der er opnået en bemærkelsesværdig grad af enighed på tværs af partierne inden for Parlamentet og udvalget.
Jeg bifaldet Rådets fælles holdning, som er langt bedre og mere forståelig end Kommissionens oprindelige forslag. Den fælles holdning er sammenhængende og inkorporerer ca. 20 af Parlamentets ændringsforslag fra førstebehandlingen, herunder adskillige, som jeg har stillet, f.eks. om behovet for at være på højde med udviklingen inden for den elektroniske verden med internet og elektronisk lagring af data, undtagelser i forbindelse med telefonsalg, undtagelser for rejseindustrien i forbindelse med mindre kontrakter samt om tiltag til sikring af, at direktivets anvendelsesområde ikke blot udvides til at omfatte oplysninger om produkter.
Jeg kan fuldt ud acceptere kompromisændringsforslag 15 om overgangsbestemmelser til undtagelse af eksisterende mæglere og kompromisændringsforslag 7 om regelmæssig gennemgang af registrering i stedet for mit oprindelige forslag om en gennemgang hvert tredje år.
Det blev oprindeligt vedtaget af udvalget for at sikre opretholdelsen af høje standarder for redelighed og professionelle standarder for forsikringsformidlere eller forsikringsmæglere, som vi kalder dem i Det Forenede Kongerige.
Jeg støtter især Rådets forslag om udveksling af oplysninger mellem kompetente registreringsmyndigheder og går ind for, at rammerne for forsikringsvirksomhed skal fastsættes i forsikringsmæglernes registreringsproces, især med henblik på kategorien for bundne forsikringsformidlere.
Efter nøje overvejelse kan jeg ikke acceptere ændringsforslag 2, da jeg mener, at det vil skabe problemer for Rådet ved at reducere direktivets anvendelsesområde. Hvis ændringsforslaget vedtages, vil det være nødvendigt med forlig.
Jeg støtter kompromisændringsforslag 16 for at undgå princippet om bedst mulig rådgivning, som vil medføre for store byrder for industrien. Jeg vil fortsat støtte ændringsforslag 18, der er udarbejdet til at reducere byrden for industrien ved at sikre, at forpligtelsen til at fremlægge oplysninger kun gælder på anmodning fra kunden.
Til opsummering kan jeg sige, at der er tale om et banebrydende stykke lovgivning, som vil være en integreret del af handlingsplanen vedrørende finansielle tjenesteydelser og den første EU-lovgivning, som er udformet specifikt for forsikringsformidlere. Den vil tjene som model for andre typer formidlere inden for finansielle produkter og uden tvivl også på andre områder.
Denne definitive foranstaltning vil være nyttig for Europas forbrugere, da den vil medvirke til etablering af et sikkert og konkurrencedygtigt fælles europæisk forsikringsmarked med gensidigt anerkendte og acceptable standarder for professionel kompetence ved anvendelse af det økonomiske pas med en fastsættelse af minimumsstandarder frem for foreskrevne harmoniseringstiltag, som mange har hævdet var nødvendige.
Jeg vil gerne takke ordføreren. Jeg ser frem til en hurtig gennemførelse af EU-lovgivningen.

Schmidt, Olle (ELDR).
Fru formand, hr. kommissær, jeg erstatter Karin Riis-Jørgensen, der har andre vigtige opgaver i aften.
Først vil jeg takke kommissær Bolkestein, der atter har præsenteret et velafbalanceret forslag om gennemførelse af det indre marked, denne gang inden for finansielle tjenesteydelser. Jeg vil også takke ordføreren Berenguer Fuster for et flot stykke arbejde fra førstebehandlingen til dagens anden og meget hurtige behandling.
Det er glædeligt, at Rådet langt hen ad vejen følger Parlamentets oplæg fra førstebehandlingen. Dette forslag vil gøre det muligt at tilbyde grænseoverskridende forsikringstjenester samtidig med en høj grad af forbrugerbeskyttelse. Det friere marked, der gavner forbrugerne - større udbud, bedre konkurrence, lavere priser - afbalanceres godt af kravet om beskyttelse af forsikringstagerne.
At denne balance mellem marked og forbrugerbeskyttelse finder det rette niveau og føles rimelig, er utroligt vigtigt for et større grænseoverskridende marked. Det handler grundlæggende om tillid, noget, som vi netop nu ser på finansmarkederne.
Bestemmelserne skal være udformet på en måde, så de skaber tillid hos dem, der udgør markedet, det vil sige forbrugerne. Det handler ikke om, som hr. Tannock sagde, at harmonisere alle bestemmelser, men snarere om at finde metoder til en gensidig accept af gældende regler i de forskellige medlemslande. Jeg tror, at det er en klog løsningsmodel.
Vi liberale er generelt enige i størstedelen af ændringsforslagene, selv om vi sætter spørgsmålstegn ved det kloge i at vedtage visse af dem. Lad mig nævne det vigtigste ændringsforslag, der på væsentlige punkter ændrer hele forslaget. Ligesom hr. Berenguer Fuster og andre taler jeg om det andet ændringsforslag, som vi ikke kan acceptere. Det vil skade forbrugerne og deres krav om sikkerhed. Det vil desuden kunne medføre konkurrenceforvridning. Vi stemmer altså nej til dette ændringsforslag.

Kauppi (PPE-DE).
Fru formand, det nye udkast til forslag om fælles europæisk forsikringsmæglervirksomhed sikrer et højt niveau af professionalisme og kompetence blandt forsikringsformidlere. Vores fælles mål er at sikre, at alle personer, fysiske og juridiske, som beskæftiger sig med forsikringsmægling, registreres af en kompetent myndighed på grundlag af et minimumssæt af faglige kvalifikationskrav. En fælles registreringsordning for forsikringsformidlere skal gøre det lettere for dem at udøve deres virksomhed på tværs af grænserne i henhold til reglerne om etableringsfrihed og fri udveksling af tjenesteydelser. Forslaget sikrer ligeledes et højt beskyttelsesniveau for forsikringstagernes interesser.
Desværre har Kommissionens oprindelige forslag ikke taget tilstrækkelig højde for de forskellige europæiske forsikringsmarkeder. Forslaget ville have medført en urimelig bureaukratisk byrde for mange forsikringsformidlere uden at øge forbrugerbeskyttelsen. Vores ændringsforslag fra førstebehandlingen henviser specifikt til de personer, hvis hovederhverv ikke er at sælge forsikringer, men at tilbyde standardiserede forsikringskontrakter, som har været almindelig brugt i mange lande i mange år, f.eks. rejseforsikringspakker eller bilforsikringer, der udbydes af rejsebureauer og bilforhandlere.
Forbrugerbeskyttelse prioriteres højt inden for forsikringsmæglervirksomhed i mit eget land, og ja, rejsebureauer og bilforhandlere har ret til at sælge standardiserede produkter. Mange års problemfrie erfaringer viser, at den nuværende praksis er i både forsikringsformidlernes og kundernes interesse.
Omkostningerne i forbindelse med forsikringsmæglervirksomhed må ikke øges, navnlig ikke, hvis der ikke er nogen fordele for kunderne. Det er heller ikke godt for nogle medlemsstater at vedtage strengere bestemmelser om krav til oplysninger, som ikke vil give nogen fordele til kunderne, men blot skabe konkurrenceforvridning mellem europæiske tjenesteydere. Det glæder mig, at mine kolleger støttede mine ændringsforslag under afstemningen i udvalget, og jeg håber, at de vil støtte dem i morgen.
Direktivet, som det ser ud ved andenbehandlingen, er et godt udkast, under forudsætning af at der findes et rimeligt kompromis mellem medlemsstaternes, forsikringsformidlernes og kundernes retmæssige interesser.

Karas (PPE-DE).
Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil gerne som et supplement til min tale den 13. november 2001 kommentere følgende: For det første vil jeg gerne takke ordføreren og skyggeordføreren fra de kristelige demokrater for det fremragende arbejde. Jeg mener, at såvel Kommissionens forslag som Parlamentets betænkning bidrager yderligere til at styrke det indre marked på det finansielle område, til at lette udøvelsen af virksomhed på tværs af grænserne og til mere harmonisering på dette område, som jo er afhængigt af borgernes tillid og er vigtigt for gennemsigtigheden.
Nogle ændringsforslag er allerede blevet diskuteret. Jeg vil personligt gerne komme ind på ændringsforslag 6, med hvilket der sørges for større gennemsigtighed, fordi vi ønsker, at det ud over de foreslåede metoder skal fremgå af registret, i hvilket land eller hvilke lande de enkelte formidlere udøver virksomhed i henhold til bestemmelserne om etableringsfrihed eller om fri udveksling af tjenesteydelser.
Desuden vil vi sørge for flere kontrolmuligheder, idet vi i ændringsforslag 10 også giver forbrugerorganisationerne klagemulighed. I ændringsforslag 12 drejer det sig om, at vi regulerer spørgsmålet, som altid diskuteres igen og igen, nemlig spørgsmålet om, hvorvidt oplysninger skal gives efter anmodning eller ej, således at der skal gives underretning om kundens rettigheder, og kunden kan anmode om detaljerede oplysninger.
Til ændringsforslag 2 vil jeg gerne sige, at man ikke skal misforstå det. Vi er ikke imod harmonisering. Men vi har meget forskellige regler i mange lande. F.eks. er der mange krav til kreditinstitutter i dette direktiv, som allerede stilles på forhånd. Derfor skal der med ændringsforslag 2 tages højde for disse forskellige regler i lande, hvor der på forhånd stilles højere krav, idet man kan forholde sig forskelligt til dem, men ikke må modarbejde grundholdningen i direktivet.

Bolkestein
. (EN) Fru formand, jeg vil gerne starte med at takke Europa-Parlamentet og især ordføreren, hr. Berenguer Fuster, for den velovervejede og effektive behandling af denne sag. Efter andenbehandlingen i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål blev der kun stillet 18 ændringsforslag til plenarmødet. Det er bevis på kvaliteten af den fælles holdnings tekst, som hr. Berenguer Fuster nævnte i udvalget i sidste uge. Det er ikke blot en kompliment. Den fælles holdning følger endog i vid udstrækning den holdning, som Parlamentet fremlagde under førstebehandlingen. Den tog højde for vedtagelsen af de vigtigste ændringsforslag, som medførte en klar forbedring af det oprindelige forslag.
I handlingsplanen vedrørende finansielle tjenesteydelser blev forsikringsformidlere identificeret som et prioriteret mål. Forsikringsformidlere konfronteres med hindringer, der forhindrer dem i at drage den fulde fordel af frihederne i traktaten, og det virker hæmmende på det indre marked.
Direktivet, som følger teksten i den fælles holdning, vil sikre, at en forsikringsformidler kan udføre sine aktiviteter i hele det indre marked, når denne er registreret i egen medlemsstat. Det vil forbedre funktionen af det indre marked inden for forsikring, især med hensyn til detailmarkeder. Direktivet vil samtidig sikre, at forbrugerne beskyttes ved fastsættelse af relevante krav til oplysninger.
Rådets fælles holdning, som nu er forelagt Parlamentet, er helt i overensstemmelse med de vigtigste mål i Kommissionens forslag. Kommissionen støtter teksten. Men det er uhyre vigtigt at sikre, at den svære balance, der er opnået i den fælles holdning, ikke ødelægges af ændringsforslag, som ikke er i overensstemmelse med de grundlæggende mål.
Jeg vil nu gå over til de ændringsforslag, der er til behandling på plenarmødet. Kommissionen kan acceptere følgende ændringsforslag: 1, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 10, 11, 12, 15 og 16. Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 17, som har til formål at klarlægge direktivet for at undgå misforståelser.
Kommissionen kan dog ikke acceptere ændringsforslag 2, 9, 13, 14 og 18 af følgende grunde: Ændringsforslag 2, som hr. Berenguer Fuster, hr. Tannock og hr. Schmidt lige har nævnt, har til formål at udelukke en stor gruppe forsikringsformidlere fra anvendelsesområdet som f.eks. bilforhandlere, der sælger bilforsikringer, rejsebureauer, dyrlæger, formidlere for industrivirksomheder og diverse bankforsikringsaktiviteter.
Sådanne udelukkelser vil påvirke salget af en lang række forsikringsprodukter og medføre væsentlige risici. Disse udelukkelser vil forpurre indholdet af direktivet. Derudover vil de pågældende forsikringsformidlere ikke være i stand til at udnytte de fordele, som direktivet medfører. Hvis disse formidlere ikke får del i fordelene af det indre marked, deler jeg hr. Berenguer Fusters bekymring om ændringsforslaget. Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslaget.
I henhold til ændringsforslag 9 indføres en overgangsperiode med det formål at lette anvendelsen af direktivet for de forsikringsformidlere, der allerede udfører deres erhverv inden datoen for Kommissionens vedtagelse af forslaget, nemlig september 2000. Kommissionen har allerede hilst denne idé velkommen ved førstebehandlingen, men da ændringsforslag 15 er mere i tråd med direktivet, vil Kommissionen foretrække vedtagelse af dette ændringsforslag i stedet for ændringsforslag 9.
Selv om en grundlæggende del af forslaget og den fælles holdning er at sikre et højt niveau af forbrugerbeskyttelse ved at give kunderne mulighed for at få oplysninger og bedst mulig rådgivning, vil ændringsforslag 13 stå i vejen for dette krav. I ændringsforslaget fastsættes det, at rådgivning fra en forsikringsformidler skal være baseret på princippet om bedst mulig rådgivning. Kommissionen kan ikke acceptere dette ændringsforslag. Det vil medføre enorme vanskeligheder for forsikringsformidlernes arbejde. Det vil også medføre større retlig usikkerhed og være kilde til juridiske konflikter. Sidst, men ikke mindst vil det øge omkostningerne til forsikringsformidling. Teksten i den fælles holdning indeholder allerede en afbalanceret bestemmelse, der gør det obligatorisk at give relevant rådgivning på grundlag af en objektiv analyse af de forsikringskontrakter, der er til rådighed på markedet. Denne bestemmelse sikrer et højt niveau af forbrugerbeskyttelse.
Ændringsforslag 16, som henviser til en objektiv analyse, er i tråd med den fælles holdning og kan forbedre teksten.
Det sidste ændringsforslag, som jeg ønsker at drøfte, er ændringsforslag 14, som i forbindelse med øjeblikkelig dækning har til formål at indføre en afvigelse fra princippet om, at oplysninger, som det er fastsat i direktivet, skal være i skriftlig form. Det vil være til skade for det høje niveau af forbrugerbeskyttelse. Den fælles holdning tager allerede højde for indholdet i ændringsforslag 44 fra førstebehandlingen. Hvis det nye ændringsforslag accepteres, vil kunderne udelukkes fra at modtage de oplysninger, som er fastsat i direktivet. Samme begrundelse gælder for ændringsforslag 18, som har til formål at reducere forsikringsformidleres forpligtelse til at specificere kundens krav.

Formanden.
Tak, hr. kommissær Bolkestein.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0177/2002) af Stihler for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om foranstaltninger til genopretning af torske- og kulmulebestande (KOM(2002) 724 - C5-0095/2001 - 0299(CNS)).

Stihler (PSE)
. (EN) Fru formand, baggrunden for denne betænkning er velkendt, men værd at gentage, da den er meget vigtig. I november 2000 advarede Det Internationale Havundersøgelsesråd om, at torskebestanden i Nordsøen og farvandene vest for Skotland og den nordlige kulmulebestand var i alvorlig fare for at bryde sammen.
Det Internationale Havundersøgelsesråd anslår, at torskebestanden i Nordsøen er på det laveste niveau siden 1963, og at tekniske foranstaltninger og TAC-reduktioner i sig selv ikke vil være tilstrækkeligt til at genoprette bestandene inden for de fastsatte grænser. Situationen synes at være den samme for torsk i Kattegat, Det Irske Hav og vest for Skotland. Situationen for kulmule er knap så dramatisk, men bestandene skulle være halveret siden 1980'erne.
På Rådets (fiskeri) møde i december 2000 blev det besluttet, at der er brug for mere langsigtede bevaringsforanstaltninger ud over en reduktion af den totale tilladte fangstmængde for 2001. Kommissionen blev bedt om at fremlægge forslag til en flerårig genopretningsplan. I 2001 vedtog Kommissionen forskellige hasteforanstaltninger til begrænsning af fiskeriet efter disse arter, og i juni 2001 udsendte den en meddelelse, som skitserede dens strategi for genopbygning af torske- og kulmulebestandene i EU-farvande og tilstødende farvande.
Det nuværende forslag til en flerårig genopretningsplan for torsk og kulmule kommer i forlængelse af denne meddelelse. Jeg bifalder generelt foranstaltninger, som omfatter målrettet genopretning af begge bestande, fastsættelse af TAC'er, så de sikrer en årlig stigning på 30% for torskebestandene og 15% for kulmulebestandene med en øvre og nedre grænse for den tilladte ændring i TAC fra år til år på 50%, et system med en ordning til reduktion af fiskeriindsatsen, øget kontrol, i særdeleshed med hensyn til satellitsporing for fartøjer på over 50 m, positionsrapportering, krav vedrørende landinger, mængden af fisk om bord og bestemmelser for vejning og transport samt eventuel anvendelse af midlertidigt lukkede områder i op til 60 dage.
Jeg mener, at vi må prioritere en vellykket genopretningsplan for bestandene. Vi må for enhver pris undgå, at torsk og kulmule forsvinder fra de nordlige farvande som i Canada. I Canada blev der indført en fredningsperiode for torsk i 1992. Omkring 30.000 mennesker mistede deres arbejde, det højeste tal i Canadas historie. Torskebestanden forsvandt på grund af mange komplicerede faktorer, herunder for meget fiskeri, og nu - 10 år senere - er bestandene endnu ikke genoprettet.
Vi kan ikke ignorere de økologiske advarselstegn. Under afstemningen i udvalget blev henvisningerne til kulmule fjernet fra betænkningen. Selv om der er uenighed om, hvorvidt torsk og kulmule skal behandles samlet, virker Kommissionens forslag acceptabelt, under forudsætning af at der tages tilstrækkelig højde for de to arters specifikke situationer. Der har været sat spørgsmålstegn ved de præcise tal og niveauer for kulmulebestande, men vi skal blot se på fakta. Der er nye videnskabelige beviser i forbindelse med den foreslåede foranstaltning for kulmule, som viser, at der kan slækkes lidt på målsætningerne og den forventede procentvise forøgelse af bestanden.
Der er behov for en række foranstaltninger, som for det første fungerer og for det andet minimerer konsekvenserne for sektoren. En vellykket genopretningsplan skal prioriteres, men samtidig bør der foretages en årlig vurdering af fremskridt og socioøkonomisk virkning. Hvis bestandene ikke genoprettes, vil det resultere i socioøkonomiske problemer. Uden fisk vil der ikke være fiskeri.
Jeg vil gerne opfordre alle kolleger til at stemme for ændringsforslag 2, 4, 6, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 15 og 16 og stemme imod ændringsforslag 1, 3, 5, 9 og 14.

Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE).
Fru formand, jeg vil indlede med at beklage kommissær Fischlers fravær. Jeg mener, at denne forhandling er så vigtig, at han burde være her i dag.
Nøjagtige, gennemsigtige og verificerede videnskabelige rapporter, der er udarbejdet i samarbejde med sektoren, burde være det vigtigste grundlag for reformen af den fælles fiskeripolitik, for at bevarelsen af vores fiskearter kan blive troværdig. Det er helt nødvendigt at diagnosticere ressourcernes sande tilstand præcist og nøjagtigt, for i modsat fald kunne vi behandle en forstuvet ankel med kemoterapi.
EU burde være førende inden for havforskning, men det er vi ikke, ikke engang - og det er henvendt til kommissær Fischler - med hans reformforslag, som sætter videnskaben i anden række.
I sidste uge erklærede Robin Cook fra havforskningslaboratoriet i Aberdeen, som er rådgivende medlem af ICES, på et møde for havforskere, at den fiskerireform, der foreslås, er baseret på meget dårlige og ikke særlig gennemsigtige videnskabelige rapporter.
instituttet i Dublin - bemærk venligst, at jeg ikke nævner nogen spansk forsker - sagde, at fishermen are scientists, at man skal benytte sig af de mange førstehåndsoplysninger, som de sidder inde med, og som i øjeblikket ringeagtes.
Den canadiske forsker hr. McGuire har også afvist de katastrofale rapporter om kulmule. Sektoren afviser det blankt. Vi ved, at ICES og Den Videnskabelige, Tekniske og Økonomiske Komité for Fiskeri er uenige, og de bragte igen revisionen af de eksisterende rapporter om kulmule op i Lissabon og København. Og hr. Fischler vil uden en rapport om økonomiske, sociale og regionale virkninger sidestille torsk og kulmule, som er meget forskellige arter og tilfælde, og han træffer drastiske og uafvendelige foranstaltninger for at nedbringe flåden, som om der ikke var alternative foranstaltninger til bevarelse af bestanden, mens man afventer de afsluttende rapporter. Jeg anmoder kommissæren om for en gangs skyld at tænke sig grundigt om.
Fiskeriudvalget vedtog ændringsforslag 1 - jeg kan forstå, at ordføreren er imod at adskille de to arter - som Parlamentet forhåbentlig vedtager. Hvis det ikke sker, håber jeg, at Rådet kan få det ind.
Vi ønsker at beskytte ressourcerne, men ikke for enhver pris og ikke med enhver foranstaltning. Vi ønsker, at de økologiske rapporter medfører økonomiske og sociale rapporter, og at der tages hensyn til en sektor, som har fisket de samme steder i flere generationer og ikke forstår Kommissionens forslag i betragtning af deres resultater, og de anmoder om, at der udvælges andre biologiske referencepunkter, som er brede og mere nøjagtige.
Jeg anmoder derfor Kommissionen om at gå i dybden med reformen af den fælles fiskeripolitik og havforskningen med flere menneskelige ressourcer og materialer. Jeg anmoder om, at forslaget om kulmule revideres, for deraf afhænger en sektor, der kræver mere gennemsigtighed, mere deltagelse, mere dialog, mere objektivitet og mere troværdighed for at kunne acceptere de forslag, som Kommissionen forelægger.

Miguélez Ramos (PSE).
Fru formand, jeg vil ønske min kollega Catherine Stihler hjerteligt tillykke med hendes glimrende arbejde, som giver Rådet mulighed for at vedtage en plan, der er meget mere afbalanceret for disse to arter. Men jeg kan ikke være enig i hendes ønske om som ordfører igen at inddrage kulmule i denne betænkning. Som hun udmærket ved, stillede jeg i udvalget 13 ændringsforslag, som havde til formål at mildne foranstaltningerne for kulmule, og over halvdelen faldt bort, fordi udvalget vedtog hr. Varelas ændringsforslag, som adskiller de to arter. Hvis betænkningen nu alligevel blev vedtaget for begge arter samtidig, ville det være meget urimeligt.
Den fælles fiskeripolitik skal finde et ligevægtspunkt mellem foranstaltninger til bevarelse af ressourcerne, en fornuftig tilpasning af flåden i de enkelte stater og opretholdelse af den økonomiske aktivitet i de regioner, der er afhængige af fiskeri. Det drejer sig om en kompliceret strategi. For det første fordi det ikke bare er overfiskning, der svækker ressourcerne: Tilfældig fangst af arter til fremstilling af mel bryder torskens og kulmulens fødekæde og er i høj grad bestemmende for den situation, som de to arter befinder sig i. Det er rigtigt, at der er stor forskel på de to fiskearter, hvad angår deres dødelighed og vækst og de aktioner, der er nødvendige for deres bevarelse. Situationen for torsken i Nordsøen er forskellig fra situationen for torsken vest for Skotland, ligesom situationen for kulmulen i det nordlige område sydvest for Irland er forskellig fra situationen for kulmulen ved Frankrigs kyster.
Ikke alle arter - og det er noget, som skal siges højt og tydeligt - og ikke alle fiskepladser er i samme tilstand. Derfor mente Fiskeriudvalget, at situationen for kulmule er anderledes end situationen for torsk, og at der bør træffes nogle andre foranstaltninger for kulmule end for torsk, som bør vedtages på grundlag af verificerede videnskabelige rapporter. Der findes ikke et indiskutabelt, samlet og enestående videnskabeligt grundlag, som siger, at kulmulebestanden i det nordlige område befinder sig uden for den sikre biologiske grænse, og det synes ikke at være nødvendigt med drastiske styringsforanstaltninger for at redde denne bestand.
Vi må ikke glemme den store økonomiske og sociale indvirkning, som disse foranstaltninger vil få på fiskersamfundene. Kommissionen har ikke gennemført nogen undersøgelse af disse følger og heller ikke af dem, der bør tages i betragtning, når planen gennemføres, ligesom den heller ikke har forelagt en evaluering af de hasteforanstaltninger, den vedtog i 2001. Og det skal også sige, at TAC'en for kulmule blev nedsat med 51% mellem 1999 og 2001.
Den europæiske fiskerflåde har naturligvis brug for at vide, hvilke fremtidsudsigter der er for dens aktivitet. Derfor er min gruppe imod drastiske nedsættelser, som kan strækkes ud over længere tid. Og derfor støtter vi ordførerens ændringsforslag 8, og jeg vil igen ønske hende hjerteligt tillykke med det glimrende arbejde, hun har udført.

McKenna (Verts/ALE).
Fru formand, denne betænkning er meget betydningsfuld, da det er første gang, at EU drøfter genopretningsplaner for fiskebestande. Da det er første gang, er det vigtigt at gøre det ordentligt. Vi skal sikre, at de foranstaltninger, som vi træffer, vil stoppe nedgangen og genoprette flere af torske- og kulmulebestandene.
Kommissionens forslag er omfattende og vil bestemt have en virkning på de involverede fiskerisektorer, men Kommissionen har været nødt til at køre en hård linje, fordi bestandene er så små. Som ordføreren har sagt, vil der ikke være nogen fiskeindustri i fremtiden, da der ikke vil være nogen fisk, hvis vi ikke gør noget ved fiskebestandene. Det Internationale Havundersøgelsesråd har fastsat, at torskebestandene i Nordsøen er de mindste siden 1963. Situationen er måske knap så alvorlig for kulmulebestandene, men de er dog stadig under et tilfredsstillende niveau, og advarselslamperne har blinket i et godt stykke tid.
Kommissionen, Fiskeriudvalget og Rådet hævder at være enige om de forebyggende foranstaltninger, der træffes på det grundlag, at manglen på beviser ikke skal bruges som undskyldning for ikke at forhindre en nedgang i fiskebestandene. Med andre ord skal der handles, så snart der er rimelig grund til at formode, at torske- og kulmulebestandene har brug for beskyttelse. Det er præcis det, som Kommissionen har gjort. Men hvad har Fiskeriudvalget gjort? Udvalget hævdede, at der ikke var nogen krise med hensyn til kulmule, og fjernede det fra forslaget.
Jeg er enig med ordføreren i, at vi må stemme imod dette ændringsforslag. Det er helt uacceptabelt. Der er ikke tale om en forebyggende foranstaltning i forbindelse med fiskeriforvaltning. Udvalget nikker og samtykker og fortsætter bare, som om intet var hændt. Vi kan ikke fortsat nægte at se realiteterne i øjnene. Vi må se i øjnene, at disse bestande er truede, og vi må beskytte fiskeindustrien. Vi gør ikke fiskeindustrien nogen tjenester på lang sigt ved denne snæversynede, nationalistiske og kortsigtede fremgangsmåde. Hvis betænkningen accepteres, som den er, bliver Gruppen De Grønne nødt til at stemme imod.

Van Dam (EDD).
Fru formand, på 20 år er torskebestanden i Nordsøen reduceret med tre fjerdedele. Samtidig faldt antallet af torskefiskere i mit land betydeligt. Mens der i 1980 endnu var 310 kuttere, der fiskede efter torsk under nederlandsk flag, er de fleste fiskere nu gået over til fladfisk, og der er nu kun en håndfuld kuttere tilbage, som fisker efter torsk. Alligevel viser denne reduktion af antallet af fiskere sig ikke at være nok. Med rette stiller Kommissionen forslag om flerårige genopretningsplaner for torsk og kulmule. I Kommissionens forslag om en reform af den europæiske fiskeripolitik, som kommissær Fischler for nylig forelagde, savner vi netop de nedskæringer, som er forbundet med fiskebestandene. Forbindelsen med torsk og i mindre grad med kulmule er tydelig.
Jeg er fuldstændig enig med fru Stihler, når hun i begrundelsen for betænkningen siger, at en vellykket genopretning af bestandene skal prioriteres. Pakken med foranstaltninger skal være effektiv, men den skal også lægge vægt på den socioøkonomiske skade, som fiskerisektoren lider. Der er ingen mening i at sætte sektoren under pres, uden at de trufne foranstaltninger har en positiv virkning på bestandene. Derfor er kontrol med foranstaltningernes effektivitet vigtig. Foranstaltninger bør ophæves, så snart det viser sig, at de ikke har nogen positive virkninger.
Som et dårligt eksempel på en sådan meningsløs foranstaltning minder jeg Kommissionen om nødplanen for torsk, som den indførte i vinteren 2000 for Nordsøen. Denne nødplan, hvormed en del af Nordsøen blev lukket for fiskeri, havde den modsatte virkning. I de åbne områder steg fiskeripresset enormt, mens fiskekoncentrationerne i de lukkede områder meget hurtigt blev fanget efter genåbningen. De lukkede områder var ifølge fiskeribiologer ikke rigtig i overensstemmelse med torskens ynglepladser. På grund af flådekoncentrationen i de åbne områder var der overfiskeri i sårbare zoner. Fiskere og biologer konkluderede efter min opfattelse med rette, at det for Kommissionen dengang ikke så meget gjaldt om effektiviteten, men mere om den politiske gennemførlighed. En gentagelse af denne fiasko og manglen på proportionalitet bør undgås. Det kan ikke være sådan, at de nederlandske fiskere, som har lov at fange 10% af den totale tilladte fangstmængde, TAC, for torsk, begrænses meget mere i deres fiskeriaktiviteter end britiske fiskere, som fanger 40% af TAC.
I forbindelse med de foranstaltninger, som tages op i kommissionsforslaget, fremsætter jeg en række kommentarer. For det første er de førnævnte lukninger af områder et eksempel på, hvordan man ikke skal gøre. Øjeblikkelige fiskestop, hvis der i et område findes en høj koncentration af ungfisk, kan derimod være en effektiv foranstaltning. Tekniske foranstaltninger kan navnlig være vigtige for de fiskere, som har torsk som bifangst.
For det andet skaber nedskæring af TAC'en for torsk en risiko for, at fiskeripresset på sorter uden kvoter vil stige enormt. En proaktiv politik bør indebære, at ukvoterede sorter hurtigst muligt kvoteres. Dette er så meget desto vigtigere, når også spanske og portugisiske skibe i 2003 sejler på Nordsøen. Hvis Kommissionen undlader at anvende TAC'er og kvoter for disse arter, kan vi forvente genopretningsplaner for disse arter om 10 år.
For det tredje gennemføres en reduktion af indsatsen hurtigst muligt ved anvendelse af havdagsordningen. Det er glædeligt at se, at et system, der anvendes i Nederlandene, og som altid er kritiseret af Kommissionen, nu omsider overtages af Kommissionen. Jeg håber, at Kommissionen vil anvende denne metode mere bredt. Et weekendforbud, som er velkendt i transportkredse, anbefales af nederlandske fiskere.
For det fjerde må Kommissionen ikke uden videre overlade den nærmere udformning af havdagsordningen og den finansielle kompensation til medlemsstaterne. Dette fører til uærlige konkurrenceforhold. Kommissionen bør indføre reduktionstal for de enkelte medlemsstater. Disse tal kan baseres på kvoterne og det observerede overfiskeri i de seneste år.
Endelig må vi passe på, at flåder, som har fundet en balance mellem bestræbelser i forhold til kvoter, ikke saneres yderligere. Dermed mener jeg, at hvis en flåde med en god kvoteforvaltning er i stand til at arbejde rentabelt og effektivt, må det ikke forstyrres. Det er derfor godt, at subsidier til nye fartøjer afskaffes. Men også ved anvendelsen af FIUF-pengene skal man passe på, at fiskerikapaciteten ikke holdes kunstigt i stand.
Det er vigtigt, at virkningen af planerne evalueres i tide. Det er også vigtigt, at vi lægger vægt på den socioøkonomiske skade, som sektoren lider. Hvis genopretningsplanen ikke lever op til forventningerne, er skaden ikke til at overskue for både torsk, kulmule og for fiskerne.

Stevenson (PPE-DE).
Fru formand, jeg vil gerne starte med at ønske fru Stihler tillykke med hendes fremragende betænkning og den fremragende tale, som hun har holdt i aften i Parlamentet.
Alle i Parlamentet er klar over, at fiskebestandene svinder ind i hele EU. Derfor har Kommissionen henvendt sig til os med en radikal ny pakke forslag til reformen af den fælles fiskeripolitik. Derfor står vi over for nedskæring på 81% i den samlede bruttotonnage for den europæiske fiskerflåde med den kolossale virkning, som det vil have på arbejdspladser i mange økonomisk belastede og fjerne områder i EU.
Vi erkender imidlertid, at de to alvorligst ramte arter er torsk og den nordlige kulmule. Der er i det mindste ingen tvivl om torskebestandene. Men jeg må indrømme, at der er tvivl om kulmulebestandene. Det Internationale Havundersøgelsesråd hævder, at bestandene er i alvorlig fare for at bryde sammen. Andre uafhængige videnskabsmænd hævder, at bestandene stadig ligger på et bæredygtigt niveau, og det er i modstrid med Det Internationale Havundersøgelsesråds resultater.
Som fru McKenna har understreget i sin tale i aften, har vi i Parlamentet pligt til at anvende forsigtighedsprincippet i tilfælde af sådanne tvivl. Under disse omstændigheder vil jeg gerne appellere til Parlamentet om at genindføre kulmule i Kommissionens genopretningsplan, indtil der foreligger videnskabelige beviser, som hr. Varela Suanzes-Carpegna har anmodet om i aften.
Som alle ved, gav et betragteligt antal medlemmer i går udtryk for deres modstand mod visse dele af Kommissionens forslag til reformen af den fælles fiskeripolitik under Rådets (fiskeri) møde. De ønsker offentlig hjælp til at bygge nye fartøjer, de ønsker åben adgang til EU-farvande, de støtter kortsigtet overskud frem for langsigtet bæredygtighed, de er modstandere af forandring, de støtter status quo. Deres politik er desperat. Vi kan ikke fortsætte i samme spor. Hvis vi gør det, er det ikke blot torskebestandene, som vil forsvinde, men også hele fiskeindustrien.

Lage (PSE).
Fru formand, kære kolleger, hr. kommissær, fiskeriet udnytter naturressourcer, der nok er fornyelige, men som også er skrøbelige og kan ødelægges. Gennem århundreder, hvor fangstredskaberne var af begrænset rækkevidde, dannede der sig den opfattelse, at ressourcerne var uudtømmelige. Denne holdning mærkes stadig i nogle af reaktionerne mod bevaringspolitikken, men i forhold til en offentlighed, der ønsker beskyttelse af naturen, og stillet over for de økonomiske følger, som visse fiskearters sammenbrud kunne få, har fiskerne indset, at de må være havmiljøets allierede og ikke dets fjender.
Det er i dette perspektiv, enhver reform af fiskeripolitikken må vurderes, hvad enten den er altomfattende eller drejer sig om specifikke forhold som i dette tilfælde. Den lovgivning, som fru Stihlers fremragende betænkning omhandler, har til formål at undgå den katastrofe, som det ville være, hvis så skattede arter som torsk og kulmule skulle blive udryddet. Man kan diskutere de foreslåede foranstaltningers graduering og instrumentets velegnethed til at gennemføre dem, og man kan diskutere, hvor nøjagtige de videnskabelige data er, som de hviler på, men man bør ikke undervurdere den fare, der truer bestandene af torsk og - i mindre grad - kulmule, og hvor nødvendigt det er at ændre denne situation og genoprette disse bestande.
I diskussionerne om fiskeriet konfronteres vi ikke sjældent med problemet om de videnskabelige datas sikkerhed og troværdighed. Det er da også det, der begrunder, at Fiskeriudvalget har valgt at moderere forslagene om kulmule. Jeg spørger mig selv, om vi har valgt den rette vej. Det har jeg mine tvivl om. Jeg opfordrer derfor Kommissionen til at få etableret et system med teknisk troværdige videnskabelige undersøgelser, som vi kan basere vores beslutninger på. Det er meget vigtigt. Torsk er jo, som alle ved, en af den portugisiske gastronomis bestanddele. Mennesket lever dog ikke af gastronomi alene. Torskefiskeriet ved Newfoundland har efterladt sig dybe spor i fiskernes hukommelse og uforglemmelige sider i den portugisiske litteratur. Der er derfor kun én ting at sige: Vi må redde torsken!

Hudghton (Verts/ALE).
Fru formand, dette forslag fremhæver, hvor dårligt det står til med nogle af vores fiskebestande, og understreger, hvorfor det er så vigtigt, at Kommissionen og Rådet gennemfører den rigtige reform af den fælles fiskeripolitik. De må ikke bøje sig for politisk pres. De skal fokusere på bæredygtigt fiskeri i forbindelse med fiskeriforvaltning. Selv om jeg kan acceptere, at genopretningsplanerne for kulmule skal være rettet mod netop denne form for fiskeri, mener jeg ikke, at kulmule skal udelukkes fra forslaget. Med hensyn til detaljerne i forslaget har jeg nogle betænkeligheder, som jeg gerne vil fremhæve.
Først og fremmest skal Kommissionen tage bedre højde for de former for fiskeri, der påvirkes af genopretningsplanerne. Jeg er ikke overbevist om, at Kommissionen har lært sin lektie i forbindelse med forrykkelse af fiskeriindsatsen, som vi oplevede i det nordlige Skotland sidste år. Kommissionen skal sikre, at de videnskabelige beviser er pålidelige og kan verificeres, ikke blot vedrørende vurderingen af, hvilke områder der skal lukkes, men også vedrørende vurderingen af virkningerne af sådanne lukninger. Jeg bifalder fjernelsen af lofter i forbindelse med økonomiske bidrag under FIUF. Men Kommissionen har ikke foreslået et system, som sikrer, at der er lige behandling af fiskere, der er underlagt genopretningsforanstaltninger, og at der ikke opstår uretfærdig konkurrence mellem fiskere fra forskellige medlemsstater. Jeg håber, at Kommissionen vil tage hensyn til udvalgets ændringsforslag om EU-støtte, der ikke er afhængig af medfinansiering, for at kompensere fiskere, som er underlagt disse planer.
Sikkerhed er afgørende. Selv om offentlig støtte til modernisering og fornyelse ikke skal være et bundløst hul, skal der være støtte til forbedringer af sikkerheden. En kombination af forældede fartøjer og begrænsninger i forbindelse med kW-dage kan være en dødelig blanding. Det er af afgørende betydning, at sikkerhed tages i betragtning under udarbejdelsen af genopretningsplanerne og for den sags skyld også fiskeriforvaltning.

Langenhagen (PPE-DE).
Fru formand, jeg håber, at alle i aften har haft mulighed for at styrke sig på den skønne hollandske Matjes, som vi er blevet budt her i Parlamentet. Jeg vil gerne rette en hjertelig tak til vores kollega Albert Jan Maat. Det var en stor oplevelse, og jeg kan kun bekræfte - det vil De sikkert kunne give mig ret i - at fisk er en god ting.
Jeg ønsker ikke at ophøje afstemningen om genopretningen til et skæbnespørgsmål før fiskerireformen, men jeg håber dog, at de, der stemmer nej til Kommissionens forslag til forordning i morgen tidlig alligevel vil stemme for et kompromis, nemlig om igen at tillade fiskeri af kulmule og torsk, netop som Kommissionen af gode grunde foreslår. Også jeg er i mellemtiden kommet på bedre tanker. Jeg håber stadig som andre, for i mellemtiden har jeg undersøgt sagen, ikke af eget forgodtbefindende, jeg har derimod gjort mig overvejelser på baggrund af videnskabelige dokumenter, f.eks. fra ICES. Hvem vil da helt alvorligt så tvivl om deres oplysninger? Har Kommissionen stillet et forslag, der indeholder foranstaltninger til genopretning af torske- og kulmulebestande? Bestanden af disse to arter er alvorligt truet. Det er der ikke nogen, der har bestridt i aften. Derfor må kulmulen, hvis vi fortsat skal være konsekvente, ikke holdes udenfor. Og det er bedre at forebygge end at helbrede. Det skal tvivlerne skrive sig bag øret.
Vi skal via en nøjagtig analyse af situationen kortlægge de biologiske fakta og de naturmæssige problemer. Fisken svømmer. Derfor er der ikke nogen, der kan fastslå det nøjagtige antal. Derfor er det også en yndet beskæftigelse at sætte spørgsmålstegn ved anbefalingerne fra Det Internationale Havundersøgelsesråd (ICES). Hvad det kan føre til, kan vi om en rum tid få at se, ikke kun med torsk og kulmule, og ikke kun i europæiske farvande.
Jeg ønsker et økonomisk bæredygtigt, økologisk ansvarligt og socialt orienteret fiskeri. Det kræver først og fremmest sunde bestande. For at bryde den onde cirkel med flere og flere fartøjer på jagt efter færre og færre fisk skal der ske noget. Nu! Også i andre erhvervssektorer skærer man ned, når der er overkapacitet. Det skal fiskeriet desværre vænne sig til, for fiskeriet i Europa skal bestå, men det skal stå på egne ben og ikke eksistere på Europas nåde og uden fisk i egne farvande.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Fru formand, over for dette forslag til forordning og denne betænkning har jeg modstridende følelser. På den ene side føler jeg, at jeg bør give udtryk for min afvisning af denne forordning, der især med hensyn til kulmule, som sættes sammen med torsk, er ubegrundet og skadelig. På den anden side mener jeg, at vi her har fået værdifuld støtte til vores kritik af den reform af den fælles fiskeripolitik, som kommissær Franz Fischler har udarbejdet, og som Kommissionen har forelagt Rådet.
Den blotte læsning af Stihler-betænkningens begrundelse viser, hvor svage Kommissionens argumenter er, når den forsøger at basere forordningen på angiveligt troværdige videnskabelige undersøgelser. Som ordføreren bemærker, blev forslaget til foranstaltninger vedtaget i 2001 efter oplysninger fra Det Internationale Havundersøgelsesråd, da de drastiske reduktioner af den totale tilladte fangstmængde for 2001 endnu ikke var sat i værk.
De videnskabelige begrundelser er, som ordføreren påpeger, temmelig tvetydige og usikre. Jeg citerer ordret: "Hvad kulmule angår, har nedgangen i bestanden været mindre dramatisk, og de videnskabelige beviser er derfor mindre klare og i høj grad et omdiskuteret emne". Jeg citerer videre: "Uenigheden går på, hvorvidt de to arter skal behandles under ét, hastigheden, hvormed genopretningen skal forsøges, og dermed hvor strenge de nødvendige foranstaltninger skal være, og hvad disse foranstaltninger helt præcist skal gå ud på" osv.
Betænkningen påviser endvidere - og ikke mindst - disse foranstaltningers økonomiske virkninger, som udkastet til forordning ikke behandler. Det er mangfoldige virkninger, fru formand, som aftegner sig, eller som allerede nu kan mærkes, i et meget større og farligere omfang på grund af hr. Fischlers uretfærdige og irrationelle reform af den fælles fiskeripolitik.

Parish (PPE-DE).
Fru formand, jeg vil først og fremmest takke ordføreren for en meget modig betænkning. Det vil blive pinefuldt for alle fiskere, da det vil medføre store reduktioner i fangstmængder og mange tabte arbejdspladser. Ordføreren henviser til det i betænkningen, som indeholder forslag til hjælpeforanstaltninger for fiskerne.
En ting er sikkert. Fisk tager ikke hensyn til grænser. Vi skal også erkende, at det er en betænkning om torsk og kulmule. Jeg vil gerne sikre mig, at vi opfordrer alle vores kolleger til at stemme for genindførelse af kulmule i betænkningen. Ellers vil vi i den nærmeste fremtid være vidne til, at kulmulebestandene reduceres så voldsomt, at vi skal træffe endnu strengere foranstaltninger for at genoprette dem. Ordføreren har udtalt, at kulmulebestandene er reduceret med 50% siden 1980, så vi skal træffe foranstaltninger til forbedring af bestandene.
Vi må også acceptere, at fisk ikke selv deler sig op, når de svømmer rundt, og at man ikke altid kan være sikker på, at man fanger én bestemt art, når man fisker. Vi må se nøjere på alle bevaringsforanstaltningerne. Vi skal finde en løsning på overbordkastningen af fisk, kvoter osv. Der må findes en måde, hvorpå vi kan stoppe overbordkastningen af sunde fisk, for bestandene er ikke store nok, og vi skal sikre, at de genoprettes.
Vi behøver bare at se på Canada for at konstatere, at der ikke vil være nogen fisk tilbage, hvis man fortsætter med at fiske. Det er også forkert, hvis én bestemt medlemsstat udøver et stort politisk pres for at forsøge at få kulmule fjernet fra betænkningen og derefter forsøger at få flere fisk til sig selv. Til syvende og sidst har det ikke noget med nationalitet at gøre. Hvis der ikke er nogen fisk, er der ingen bestande, og ingen vil kunne fiske. Vi skal sikre, at disse foranstaltninger træffes.
Jeg vil gerne takke ordføreren endnu en gang og opfordre til, at vi alle stemmer for det, som oprindeligt var en betænkning om torsk og kulmule - og sikrer, at der er tale om en betænkning om torsk og kulmule.

Pérez Álvarez (PPE-DE).
Fru formand, mine damer og herrer, jeg tager ordet for at støtte Fiskeriudvalgets forslag og især for at argumentere for nødvendigheden af at udelukke kulmulebestandene i det nordlige område fra anvendelsesområdet for forslaget til Rådets forordning om foranstaltninger til genopretning af torske- og kulmulebestande. Jeg gør det, fordi kulmulebestandenes og torskebestandenes situation er meget forskellig. Hvis kulmulebestandene ikke udelukkes, ville man uden et teknisk-videnskabeligt grundlag, der er ubestrideligt og verificeret, bringe tusinder af arbejdspladser og en sektor, som mange kystbefolkninger i EU lever af, i fare.
Denne samfundsøkonomiske følge burde være grund nok til, at vi tænker os om, men der er andre grunde: Forslaget er baseret på en såkaldt videnskabelig undersøgelse, og allerede i november 2001 erklærede Den Videnskabelige, Tekniske og Økonomiske Komité for Fiskeri, at de referencepunkter for forsigtighed, som Det Internationale Havundersøgelsesråd anvendte for havbestanden, ikke var gyldige i dag, og det anbefalede, at de blev revideret omgående. Fordi ingen forvaltning har monopol på sund fornuft og godt arbejde, bliver det klart, at det er nødvendigt med en appelmekanisme for videnskabelig rådgivning, at det er hensigtsmæssigt med en paritetisk revision, og at det naturligvis er nødvendigt at lytte til det, som den berørte sektor siger og argumenterer for, og sammenholde det med verificerede og verificerbare undersøgelser. Når man vil vedtage beslutninger, der har stor social indvirkning, skal de være meget velbegrundede, og de undersøgelser, der understøtter dem, skal være ubestridelige.
Det, jeg har sagt indtil videre, mine damer og herrer, betyder ikke, at jeg modsætter mig alternative, seriøse og forsvarlige foranstaltninger til bevarelse og forbedring af kulmulebestandene, så længe undersøgelserne ikke er udarbejdet, fuldført og sammenholdt, men vi bør ikke støtte foranstaltninger, der kan få uafvendelige følger.
Forsigtighedsprincippet skal naturligvis kunne anvendes, uden at der skabes økonomiske katastrofer eller sociale jordrystelser. Det er muligt at finde et ligevægtspunkt, og det bør Kommissionen gøre. Verificerede undersøgelser, der fylder os med viden og argumenter, vil være et første skridt. Tingene skal gøre godt, især når der er alvorlig risiko og klare ulemper for vores fiskere.

Bolkestein
Fru formand, jeg vil gerne starte med at sige, at jeg ikke vil tale om selve forslaget, blot understrege, at Kommissionen betragter dette som et af de vigtigste tiltag i forbindelse med den fælles fiskeripolitik.
Som mange er klar over, overskygger dette forslag mange af de aspekter, som skal drøftes i fremtiden i forbindelse med reformen af den fælles fiskeripolitik. Hvis vi ikke kan samarbejde om genopretningen af vores fiskebestande, kan vi ikke sikre fremtiden for fisk og fiskere.
Jeg vil nu kommentere ændringsforslagene. Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 1, da forslaget vil medføre fjernelse af kulmule. Det Internationale Havundersøgelsesråd har meldt ud, at kulmulebestandene er i alvorlig fare for at bryde sammen. Hvis det er tilfældet, vil Kommissionen gøre alt for at genoprette bestandene. Den eneste anden vurdering af bestandene er foretaget af Instituto Español de Oceanografía på anmodning af den canadiske fiskeekspert hr. Maguire. Under drøftelser i Rådets arbejdsgrupper har Spanien ikke sat spørgsmålstegn ved resultaterne af Det Internationale Havundersøgelsesråds undersøgelse af den historiske og nuværende udvikling af kulmulebestandene. Spanien har sat spørgsmålstegn ved et af de såkaldte præventive referencepunkter til beregning af bestandene. De spanske embedsmænd har foreslået, at værdien af 165.000 t i Kommissionens forslag ændres til 145.000 t. Denne holdning modsiger ikke opfattelsen af, at bestandene er i fare for at bryde sammen. Det betyder måske, at der er en mindre fare, men faren er der.
Kommissionen mener, at ændringsforslag 2 er unødvendigt, da der allerede er taget tilstrækkelig højde for videnskabelige rapporter om miljøpåvirkning, som er videnskabeligt bevist. Et eksempel er virkningen af det lave saltindhold i de senere år i forbindelse med torsks vellykkede forplantning i Østersøen. De øvrige faktorer, der er nævnt i ændringsforslaget, ligger uden for anvendelsesområdet for den fælles fiskeripolitik, og det vil derfor være irrelevant at henvise til disse i forslaget. Endvidere er det et faktum, at fiskeri er den største dødsårsag blandt torsk, kulmule og mange andre fiskebestande, og reduceret fiskeri vil formentlig kunne medvirke til genoprettelse af bestandene.
Med hensyn til ændringsforslag 3 arbejder Kommissionen allerede på en forbedring af alle aspekter inden for videnskabelige beviser. Enhver meddelelse om dette emne inkluderes i den anden pakke af reformforslag, der vil blive præsenteret for Parlamentet i den nærmeste fremtid. Det er ikke korrekt at sige, at de nødvendige analyser af sammenhængen mellem fiskeriindsats og fiskeridødelighed eller den rette TAC-størrelse ikke er foretaget for 2002. Derfor kan Kommissionen ikke acceptere det pågældende ændringsforslag.
I ændringsforslag 4 er Kommissionen i princippet enig vedrørende analysen, da TAC'er ikke nødvendigvis vil løse problemet med overbordkastning. Problemet kan kun løses, hvis der er større selektivitet inden for fiskeudstyr, eller hvis fiskeriet reduceres eller forbydes i særlige geografiske områder, hvor små fisk samles i stimer. Disse forhold har været behandlet i en række forordninger fra Kommissionen og Rådet på grund af nødsituationen for torsk og kulmule. Kommissionen er endvidere i færd med at udarbejde en handlingsplan om overbordkastning inden for rammerne af den fælles fiskeripolitik. Ændringsforslaget er derfor ikke nødvendigt.
Med hensyn til ændringsforslag 5 kan Kommissionen ikke acceptere dette ændringsforslag, da den er af den opfattelse, at offentlig støtte til modernisering af fartøjer kun skal anvendes til forbedring af fartøjernes sikkerhed, hvorimod det i ændringsforslaget antydes, at der også kan være andre formål med støtten. Støtte til styrkelse af fiskerflåden kan ikke længere accepteres.
Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 6, da der skal ske lukninger meget hurtigt. Inddragelsen af Rådet i denne mekanisme vil tage alt for lang tid. Når Rådet når frem til en afgørelse, vil lukninger ikke længere være effektive.
Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 7. Der er dog en typografisk fejl. Med hensyn til ændringsforslag 8 er Kommissionen i færd med at overveje virkningen af nedsættelse af det årlige TAC-niveau med henblik på genopretning af bestande. Kommissionen har visse betænkeligheder i denne forbindelse.
Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 9. De tekniske foranstaltninger omhandles i et andet lovforslag. De tekniske foranstaltninger, som kan accepteres af medlemsstaterne, vil forbedre den nuværende situation, men er ikke vidtrækkende nok. Kommissionen har tidligere slået fast, at kun 20% af den ønskede nedsættelse af fiskedødeligheden kan opnås ved gennemførelse heraf. En begrænsning i fiskeriindsatsen er derfor også nødvendig. Obligatorisk ophugning af fartøjer nævnes ikke i forslaget og er ikke medtaget i den fremtidige fælles fiskeripolitik. TAC'er vil blive fastsat på grundlag af de videnskabelige beviser.
Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 10. Kulmule fanges ikke kun med industrifartøjer, og torsk fanges i ganske små mængder. Et forslag på 5% afspejler den estimerede torskefangst og er derfor i overensstemmelse med målsætningen.
Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 11. Selv om det er vanskeligt at udregne størrelsen af supplerende præmier for at skabe interesse for ophugning af fartøjer, er 20% allerede en betydelig forøgelse og svarer til tidligere praksis i lignende situationer, f.eks. strukturforanstaltninger i den tidligere marokkanske flåde i Spanien og Portugal.
Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 12. Vi ser ingen grund til at begrænse den sikkerhedsmæssige støtte til mindre fartøjer, det vil sige fartøjer på under 12 m. I nye forslag til reformen af den fælles fiskeripolitik foreslås det, at alle fartøjer skal være berettiget til støtte, under forudsætning af at det ikke påvirker fartøjets fiskekapacitet.
Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 13. Det er en meget kostbar form for støtte, som ikke vil reducere det grundlæggende problem med overkapacitet. Det er kun kortsigtede foranstaltninger, som kan retfærdiggøres. Fællesskabets medfinansiering over en længere periode vil medføre en betydelig reduktion af tilgængelige EU-midler til medfinansering i forbindelse med ophugning af fartøjer, som helt klart er målsætningen.
Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 14, da EU ikke kan acceptere det fulde ansvar for støtte af denne type. Medfinansiering er et grundlæggende princip for strukturstøtte.
Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 15. Det er ikke muligt at fastsætte en tidsramme for planens varighed. Bestandene vil blive betragtet som genoprettet, når der efter to år er videnskabelige beviser på, at mængderne af voksne fisk ligger over de fastsatte niveauer. Der henvises i sidste afsnit i begrundelsen til Kommissionens forslag til udførelse af en undersøgelse af påvirkningen inden for 18 måneder efter vedtagelse af forslaget. Dette underbygges af en artikel i forslaget, men henvisningen i begrundelsen bør være tilstrækkelig.
Med hensyn til ændringsforslag 16 kan man forestille sig en evaluering, men ikke én gang om året. Det tidligste tidspunkt er to år efter iværksættelsen. Det vil tage tid, før man kan se virkningen af de foreslåede foranstaltninger. Der henvises i sidste afsnit i begrundelsen til Kommissionens forslag til udførelse af en undersøgelse af påvirkningen inden for 18 måneder efter vedtagelse af forslaget. Dette underbygges af en artikel i forslaget, men henvisningen i begrundelsen bør være tilstrækkelig.
Jeg vil gerne henvise til nogle tillægsbemærkninger fra medlemmer af Parlamentet. Fru Suanzes-Carpegna henviste til de videnskabelige resultater, vi baserer vores forslag på. Disse resultater kommer fra Det Internationale Havundersøgelsesråd. Selv om der er utilstrækkeligheder, og det er der ingen, der benægter, er Det Internationale Havundersøgelsesråds resultater de mest velunderbyggede. I reformen af den fælles fiskeripolitik prioriteres forbedring af videnskabelige beviser. I mellemtiden må vi benytte os af de mest velunderbyggede videnskabelige resultater, og det er resultaterne fra Det Internationale Havundersøgelsesråd. Dette svar gælder også fru Miguélez Ramos' kommentarer.

Formanden.
Tak, hr. kommissær Bolkestein.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0198/2002) af Ayoso González for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om den fælles markedsordning for ethanol fremstillet af landbrugsprodukter (KOM(2001) 101 - C5-0095/2001 - 2001/0055(CNS)).

Ayuso González (PPE-DE)
Fru formand, for to måneder siden diskuterede vi den selv samme betænkning, for problemet med landbrugsalkohol er i virkeligheden opstået på grund af den store produktion af landbrugsalkohol i ansøgerlandene, fordi den fremtidige forhandling med WTO kan føre til supplerende toldnedsættelser for produktionen og på grund af, at der kan forventes en stigende efterspørgsel efter bioethanol til brændstof i EU.
Af disse årsager opfordrede Ministerrådet den 17. juli 2000 Kommissionen til at forelægge rammebestemmelser for landbrugsalkohol, men Rådet gik meget længere og foreslog os en fælles markedsordning, hvor der ikke var medtaget nogen finansielle foranstaltninger, men som gav mulighed for at fastsætte toldkontingenter og beskyttelsesklausuler, at forbyde eller begrænse anvendelse af proceduren for aktiv forædling og en særlig bestemmelse vedrørende støtte.
Det forslag, som Kommissionen stillede, indeholdt imidlertid ikke bestemmelser om syntetisk fremstillet alkohol, og den kan 70% af brugerne af ethylen anvende industrielt, for kun de 30%, som spiritussektoren udgør, anvender udelukkende landbrugsalkohol.
Fordi syntetisk fremstillet alkohol ikke indgik i forslaget, og fordi der ikke på det tidspunkt var retsgrundlag for at lade syntetisk fremstillet alkohol indgå i en fælles markedsordning, henviste Parlamentet betænkningen til fornyet udvalgsbehandling. Siden hen fortsatte Rådet drøftelserne, og det nåede frem til en forudgående aftale om inddragelse af syntetisk fremstillet alkohol og har anmodet os om en anden betænkning.
Nu er Rådet og Parlamentet enige, og det mener jeg, at Kommissionen bør tage i betragtning. I denne betænkning foreslås det i et af ændringsforslagene, det vigtigste, at ændre titlen. I stedet for en fælles markedsordning foreslås en forordning om særlige foranstaltninger for ethanol fremstillet af landbrugsprodukter i EU.
Det foreslås, at syntetisk fremstillet alkohol også omfattes af disse foranstaltninger, især hvad angår statistik. Det foreslås også, at Forvaltningskomitéen for Vin bliver kompetent i disse sager, men at der oprettes en særlig arbejdsgruppe i Forvaltningskomitéen for Vin, der beskæftiger sig med landbrugsalkohol. Og det foreslås, at artikel 10 udgår, for eftersom det ikke drejer sig om en fælles markedsordning, giver en artikel om støtte ingen mening. Da det desuden drejer sig om statsstøtte, mener jeg, at den indgår i kapitlet om alle former for statsstøtte, uanset om de er til landbrugsalkohol eller til noget andet.
Hr. kommissær, jeg anmoder Dem om at viderebringe alle disse ændringsforslag, som forhåbentlig bliver vedtaget af Parlamentet i morgen, til den ansvarlige kommissær og om også at meddele ham, at jeg fornemmer, at Rådet og Parlamentet er enige i denne sag.

Jeggle (PPE-DE).
Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, ved denne forhandling i aften drejer det sig om, og dette var alene Det Europæiske Råds mandat, hvordan man skaber større gennemsigtighed og forbedrede statistiske oplysninger i forbindelse med landbrugsalkohol. Jeg vil gerne rette en stor tak til Europa-Parlamentets ordfører, fru Ayuso González. Hun har på forbilledlig vis udnyttet det begrænsede spillerum, Europa-Parlamentet har i landbrugsspørgsmål. Hr. kommissær, vi ville gerne have afvist Kommissionens forslag i sin helhed, da der overhovedet ikke er taget hensyn til Rådets mandat. Det lykkedes ordføreren i tæt samarbejde med alle involverede parter at foreslå et ægte kompromis, hvor alle har fået indflydelse.
Efter 30 års debat vil vi nu på dette område kunne tilføje bestemmelser, som giver de krævede statistiske oplysninger, hvilket for det første sker i form af en enkel forordning fra Rådet. For det andet kræver de principielt ingen udtalelser om støttelovgivningen. For det tredje omfattes syntetisk fremstillet alkohol, som er den direkte konkurrent til landbrugsalkohol. Jeg appellerer på det kraftigste til Kommissionen om at opgive denne modstand mod at indgå kompromis. Det har hidtil været praksis, at Kommissionen i tilfælde af et kvalificeret flertal i Rådet ikke holdt fast i kravet om enstemmighed, medmindre der var juridiske betænkeligheder. Men i denne sag er der ingen fornuftige grunde til at holde fast i kravet om enstemmighed. Kommissionens værktøjer er fuldt ud tilstrækkelige til at kontrollere, at der ikke sker konkurrenceforvridninger på dette område.
Blandt ansøgerlandene findes der ikke et eneste land, der ønsker at overtage eller kopiere den tyske model, som er genstand for striden. Hvis Kommissionen holder fast i sit juridiske synspunkt, så vil jeg rette en lige så indtrængende appel til det spanske formandskab. Hvad angår de tyske producenter og også vores kulturelle landskab, retter jeg min appel til forbundsminister Künast: Sørg med Deres stemme den 27. juni for, at dette dokument bliver vedtaget enstemmigt. Europa-Parlamentet har i lange forhandlinger gjort alt, hvad der stod i dets magt, og nu regner vi med Deres støtte.

Adam (PSE).
Fru formand, på grund af de forskellige drøftelser, der har fundet sted, har ordføreren haft usædvanlig lang tid til at arbejde med denne betænkning, og jeg vil gerne takke hende for det store arbejde.
Det var interessant at erfare, at Det Forenede Kongerige er den andenstørste producent af ethanol, og Det Forenede Kongerige er som andre producenter naturligvis bekymret over den stigende import, men ret statiske EU-efterspørgsel. Vi ved, at der i forbindelse med import til EU findes toldindrømmelser fastsat af Ministerrådet. I industrien er der støtteordninger i eksportlandene, som denne naturligvis ikke ser positivt på. Vores producenter er også bekymrede over udsigten til toldfrie indførsler fra de 48 mindst udviklede lande.
Vi har forståelse for disse betænkeligheder, men jeg mener ikke, at det vil løse problemet at fjerne bestemmelserne om forbud mod statsstøtte, som omhandles af ændringsforslag 7 og 19. Jeg stemmer imod disse ændringsforslag, og det håber jeg også, at mine kolleger vil gøre.
På den positive side hilser jeg de specifikke foranstaltninger, som Kommissionen har foreslået, velkommen. De er helt klart at foretrække frem for interventionsforanstaltninger, og jeg bifalder de ændringer i nomenklaturet, som ordføreren har foreslået. Jeg håber, at bestemmelserne er ikke-diskriminerende, at de vil medføre handel uden hindringer, og at vores konkurrenceevne ikke påvirkes alt for meget af importen. Forslagene omfatter et minimum af administration og dokumentation.
Jeg håber, at Parlamentet forkaster ændringsforslag 7 og 19, hvorefter jeg kan støtte betænkningen. Jeg kan ikke sige, at det er holdningen hos alle medlemmer af PSE-Gruppen, men hos en del af os er det.

Bolkestein
. (EN) Fru formand, jeg vil starte med at takke medlemmerne af Parlamentet for det arbejde, som de har udført i forbindelse med vurderingen af forslaget til en fælles markedsordning for alkohol. Især vil jeg gerne takke ordføreren, fru Ayuso González, for hendes analyse af forslaget og betænkningen.
Inden jeg kommenterer ændringsforslagene i detaljer, vil jeg gerne minde Dem om, at dette er endnu et forslag om fastsættelse af fælles regler for alkoholsektoren efter adskillige tidligere forsøg, som alle mislykkede af forskellige årsager.
Kommissionen er af den opfattelse, at den aktuelle markedssituation inden for denne sektor gør, at det er nødvendigt at foreslå i det mindste et sæt minimumsregler, og at chancerne for succes er rimelige. Kommissionen kan acceptere de fleste ændringsforslag. Alle ændringsforslag vedrørende ændring af titlen kan accepteres. Hvis den titel, som Kommissionen har foreslået, skaber problemer, fordi den henviser til et interventionssystem, som ikke omhandles her, kan man godt overveje en mere passende titel, som afspejler indholdet af forordningen som foreslået af Parlamentet.
Ændringsforslagene om medtagelse af syntetisk fremstillet alkohol i artiklen om markedsoplysninger kan ligeledes accepteres. Parlamentet foreslog oprindeligt at udvide forslaget til at omfatte syntetisk fremstillet alkohol, der ikke er et bilag I-produkt og derfor ikke en del af den fælles landbrugspolitik. For de fleste industrier, bortset fra spiritussektoren, kan både syntetisk fremstillet alkohol og landbrugsalkohol bruges, og de konkurrerer derfor om samme marked. Forslaget i Landbrugsudvalgets betænkning om, at syntetisk fremstillet alkohol skal medtages i artiklen om indsamling af oplysninger for at etablere en årlig markedsbalance for sektoren og for at opnå bedre markedsoplysninger og større markedsgennemsigtighed, er et forslag, som Kommissionen er villig til at overveje.
Ændringsforslag 7 og 19 vedrørende udeladelse af artiklen om statsstøtte kan ikke accepteres. Kommissionen er af den opfattelse, at alle de foreslåede bestemmelser er nødvendige for at fastsætte fælles regler for alkoholsektoren, herunder bestemmelserne om anvendelse af reglerne om statsstøtte. Uden retfærdig anvendelse af disse regler vil der ikke være et reelt sæt regler for landbrugsalkohol, og jeg vil gerne understrege, at disse regler allerede gælder for syntetisk fremstillet alkohol.
Kommissionen er klar over bekymringen for, at anvendelsen af statsstøtteregler kan skabe et problem for virkningen af det tyske alkoholmonopol. Jeg vil gerne gentage, at formålet med forslaget om landbrugsalkohol ikke er at sætte en stopper for det pågældende monopol. Hvis tyske landmænds alkoholproduktion under monopolregler, herunder forbundsbetaling, er nødvendig for at opretholde værdifulde økosystemer eller dække de yderligere omkostninger i forbindelse med miljøvenlige produktionsmetoder, giver de nuværende regler om statsstøtte rig mulighed for at yde støtte til disse formål, ellers er landbrugsudviklingordninger også en mulighed. På den anden side kan de små destillerier, der ikke kun producerer alkohol, men også spiritus, have store fordele af minimumsreglerne om statsstøtte til produkter, der ikke er af landbrugsoprindelse.
Kommissionen er villig til at prøve at finde en løsning, men kan ikke acceptere forslaget om simpelthen at slette den pågældende artikel om statsstøtte fra udkastet. Der bør derfor findes en løsning inden for konteksten af den pågældende artikel. Ændringsforslag 8, som henviser til partnerskabsaftalen AVS-EU, og hvori der anmodes om at tage særligt hensyn til de producenter af rom, der påvirkes af gennemførelsen af EU-politikkerne, er også meget vanskeligt at acceptere.
Den foreslåede forordning skal opfylde alle bilaterale og internationale aftaler som angivet i artikel 14. Det er hverken nødvendigt eller relevant at tage særligt hensyn til en bestemt kategori af partnere inden for en specifik aftale.
Ændringsforslag 13 kan accepteres med undtagelse af henvisningen til KN-kode 3814 0090 i definitionen af ethanol, der ikke er af landbrugsoprindelse, da den pågældende kode dækker blandinger af alkohol med opløsningsmidler og ikke er begrænset til alkohol, der ikke er af landbrugsoprindelse. Vedtagelsen af forordning 142/2002 har løst problemet med import af disse blandinger.
Ændringsforslag 14, 16, 17 og 18 er rent tekniske forbedringer til teksten, der ligeledes er drøftet i Rådet, og der er ingen problemer med at acceptere disse.
Ændringsforslag 20 er dog mere problematisk at acceptere. Kommissionen ønsker ikke at skabe en specifik arbejdsgruppe til behandling af alkohol som del af Forvaltningskomitéen for Vin. Kommissionens formål er det samme som formålet beskrevet i ændringsforslaget, det vil sige at samle reelle alkoholeksperter. Af denne grund har Kommissionen allerede udarbejdet en redegørelse om organiseringen af arbejdet i Forvaltningskomitéen for Vin, således at alle alkoholrelaterede emner samles for at give medlemsstaterne mulighed for at sende eksperter til mødet.
Selv om ændringsforslag 21 kan accepteres, må jeg understrege, at det begrænser Kommissionens mulighed for at træffe overgangsforanstaltninger mere, end det oprindelige forslag gør. Denne tekst forekommer i andre forordninger og kan derfor accepteres.
Med hensyn til ændringsforslag 22 og 24 er Kommissionen naturligvis enig i, at reglerne om statsstøtte også skal gælde inden for denne sektor, og de bør derfor ikke slettes. Jeg anerkender også værdien af de eksisterende støtteordninger i visse medlemsstater, især mindre landbrugsdestillerier, og behovet for at finde en løsning for disse. Overgangsforanstaltninger er bestemt en mulighed, som jeg må overveje, men der er endnu ikke fastsat en specifik løsning.
Som nævnt tidligere kan Kommissionen ikke acceptere ændringsforslag 23. Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 3, 5, 13 og 15 om medtagelse af syntetisk fremstillet alkohol i forslaget, hvad angår systemet til indsamling af oplysninger. Ifølge Domstolens retspraksis kan det medtages uden at ændre retsgrundlaget for forslaget, og derfor er Kommissionen af den opfattelse, at det globale alkoholmarked er dækket tilfredsstillende af dette forslag.
Jeg håber, at mine kommentarer i dag har klarlagt Kommissionens holdning til forslaget. Jeg vil endvidere gerne takke medlemmerne af Parlamentet for deres konstruktive forslag, som vi naturligvis vil tage med i betragtning, og for den tid, de har brugt på denne proces, og jeg vil især gerne takke ordføreren, fru Ayuso González, for hendes bidrag.

Formanden.
Tak, hr. kommissær Bolkestein.
Forhandlingen er afsluttet.

Ribeiro e Castro (UEN)
Som bekendt er forslaget om forordning om oprettelse af et europæisk agentur for søfartssikkerhed en del af den anden pakke af foranstaltninger, som Kommissionen foreslog efter tankskibet Erikas forlis. Oprettelsen af dette agentur er dog ledsaget af andre foranstaltninger, hvormed Kommissionen tilstræber en mere effektiv beskyttelse af den europæiske skibsfart mod risikoen for ulykker og havforurening. Vi mener, at det nye agentur er af stor betydning, eftersom det skal yde medlemsstaterne og Kommissionen den tekniske og videnskabelige støtte, som er nødvendig med henblik på en effektiv gennemførelse af fællesskabsretten på området sikkerhed til søs og bekæmpelse af forurening fra skibe, ligesom det skal kontrollere, at bestemmelserne gennemføres samt vurdere, om de gældende foranstaltninger er effektive. Vi har i øvrigt begrundet forhåbning om, at Portugal på grund af dets enestående geografiske placering og størrelsen af vores havområde vil blive valgt til hjemsted for dette kommende europæiske agentur.

Ribeiro e Castro (UEN)
Vi er enige i bestræbelserne for at fastlægge strengere regler for donorers egnethed og indføre et EU-kvalitetssystem for blodbankerne samt fælles standarder for uddannelse af personale og sporing af blod fra donor til den syge. Vi glæder os også over de ændringer, der er vedtaget af Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender, hvad angår den helt afgørende "frivillige og vederlagsfrie afgivelse af blod", nærhedsprincippet og de faglige kvalifikationer, som de, der arbejder inden for dette område, skal besidde. Spørgsmålet om vederlagsfrihed og frivillighed er virkelig af helt fundamental betydning. Vi er derfor glade for, at fagudvalget har genoptaget sin oprindelige definition fra førstebehandlingen (der klart sondrer mellem betaling for blodet i egentlig forstand og godtgørelse af donors udgifter), og vi støtter dette synspunkt i den endelige afstemning i plenarforsamlingen. Herudover kan medlemsstaterne opstille deres egne og strengere bestemmelser for frivillig og vederlagsfri afgivelse af blod, ligesom de kan forbyde eller begrænse import af blod eller blodprodukter, der ikke lever op til deres krav.

Coelho (PPE-DE)
Jeg takker hr. Gil-Robles for betænkningen om almindelige direkte valg af repræsentanterne i Europa-Parlamentet.
Borgernes deltagelse i valgene til Europa-Parlamentet er langtfra tilfredsstillende. Valgdeltagelsen er gået ned fra 63% (1979) til 49,7% (1999), mens Europa-Parlamentets beføjelser er blevet betragtelig udvidet. Europa-Parlamentet får mere magt, men mister legitimitet.
Den konstant faldende deltagelse i valgene til Europa-Parlamentet bekymrer os. Ved det næste valg til Europa-Parlamentet må EU's institutioner og medlemsstaterne træffe de nødvendige foranstaltninger for at vække større interesse blandt vælgerne for dette vigtige valg.
Medlemsstaterne må nå til enighed om datoen for det kommende valg til Europa-Parlamentet, så der ikke opstår konflikt med nationale traditioner eller lovbefalede helligdage, og så betingelserne for deltagelse i valget bliver de bedst mulige.
Medlemsstaterne må træffe alle nødvendige foranstaltninger for at sikre større deltagelse i valgene til Europa-Parlamentet, herunder i forbindelse med optagelse på valglister og udøvelse af direkte valg.
Jeg er enig i, at hvervet som medlem af et nationalt parlament er uforeneligt med hvervet som medlem af Europa-Parlamentet. Det var allerede tilfældet ifølge portugisisk lov, og det bliver det nu også for EU.
Jeg konstaterer, at Rådet ikke har godtaget Parlamentets forslag om at reservere 10% af mandaterne til en europæisk valgkreds. Det ville ikke bidrage til at bringe EU nærmere til borgerne som vælgere. Det ville kun betyde, at man mindskede antallet af nationale repræsentationer til fordel for en mere fjern gruppe af såkaldte europæiske personligheder ...
Hvis valgdeltagelsen skal styrkes, må informationsunderskuddet afhjælpes. EU's informations- og kommunikationspolitik må videreudvikles og bringes i større samklang med befolkningens dagligdag.

Ribeiro e Castro (UEN)
Vi beklager betænkningens tydelige føderalistiske karakter og den uvilje, som den så stædigt lader komme til udtryk over, at idéen om at oprette en ny samlet europæisk valgkreds ikke har vundet tilslutning. Det er fuldstændig malplaceret at ville benytte denne anledning til på enøjet vis at søge gennemført ændringer i det bestående systems indretning på områder eller punkter, der udelukkende bør tages op i forbindelse med en revision af traktaterne. Vi støtter i stedet Rådets forslag til afgørelse, som i al enkelthed bør begrænse sig til de justeringer, der er i overensstemmelse med de revisioner af traktaterne, der i mellemtiden har fundet sted, samt andre forbedringer af praktisk art, som erfaringerne retfærdiggør. Et eksempel på dette sidste ville være at udvide standardperioden for afholdelse af direkte valg til Europa-Parlamentet - så ville nogle medlemsstater kunne udskrive valget til maj måned, hvilket bl.a. ville løse det kroniske problem i Portugal med, at dette valg totalt ubelejligt skal udskrives til afholdelse samtidig med helligdagene i juni, et forhold, der ifølge analytikere har øget mængden af sofavælgere.

Ribeiro e Castro (UEN)
At vi har kunnet stemme for hovedlinjerne i det sjette rammeprogram, skal ikke skjule den bekymring, som vi stadig nærer med hensyn til, om de fundamentale etiske spørgsmål vil finde en løsning i form af de nødvendige bestemmelser til sikring heraf, som vi mener bør være entydigt fastlagt, når særprogrammerne skal vedtages endeligt. Derfor den måde, hvorpå vi har stemt om nogle af ændringsforslagene. Det er også på sin plads at nævne, at vi deler de bekymringer, som særlig regeringerne i Tyskland, Østrig, Irland, Italien og Portugal har givet udtryk for, og vi finder det stadig uacceptabelt, at midler fra et givet land (og dets skatteydere), hvor visse handlinger er ulovlige, via EU-systemet kan komme til at finansiere sådanne handlinger, når de foregår i en anden medlemsstat. Vi erindrer om, at vi i forbindelse med betænkningerne af Fiori og Caudron fastholdt princippet om lovgivningsmæssig enstemmighed, og vi håber, at denne hævdelse af grundlæggende etisk principper og respekt for medlemsstaternes lovgivning bliver gældende i Rådets endelige beslutninger.

Ribeiro e Castro (UEN)
Blot en kort bemærkning for at påpege, at måden, hvorpå vi har stemt om denne betænkning, bekræfter, at vi ikke har noget imod det europæiske forskningsrum og dets videreudvikling eller det sjette rammeprogram som helhed. Det forholder sig tværtimod således, at da der her ikke er tale om helt fundamentale etiske spørgsmål eller om den uomgængelige forpligtelse (som alle burde kunne indse i hele dens omfang) til at respektere medlemsstaternes lovgivning, har vores støtte til denne betænkning - ligesom til andre inden for det samme område - været konstant, uproblematisk og uden forbehold. Det er snarere dem (deriblandt kommissær Philippe Busquin), der insisterer på at udstrække den europæiske forskningspolitik til områder, der er ulovlige i visse medlemsstater, som bør holdes ansvarlige for de forsinkelser, der har været, fordi formuleringen og gennemførelsen af det sjette rammeprogram har været omgærdet af en ganske unødvendig polemik.

Ribeiro e Castro (UEN)
Da revisionen af forretningsordenen efter omfattende og langvarig indsats nu er overstået, hersker der paradoksalt nok en enorm frustration over, at der ikke er blevet gennemført ændringer i de allermest negative sider af denne institutions virksomhed, som er til alvorlig skade for dens medlemmers ægte og fulde udøvelse af deres hverv som folkevalgte. Der råder en tydelig stemning af forskertset mulighed, og der er næppe tvivl om, at vi fortsat vil stå med en alt for tungt arbejdende institution, hvor der stemmes for meget og debateres for lidt. Vi vil fortsat have et Europa-Parlament, som er vanskeligt at forstå for den almindelige borger, og som lider af den uacceptable uigennemskuelighed, der er en indirekte følge af den hu-hej-over-stok-og-sten-facon, som er den sædvanlige her. I stedet for at sætte ind over for disse virkelig alvorlige sider af en forsamling, der hævder at være det europæiske demokratis sæde, har flertallet foretrukket at gå på barrikaderne for at begrænse de mindre politiske gruppers rettigheder, hvilket er demokratisk helt uantageligt og imod grundlæggende respekt for lighedsprincippet.

Ribeiro e Castro (UEN)
Vi har støttet den tekst, der blev fremsat i plenarforsamlingen, og de forskellige ændringer, som blev foreslået hertil, for på den måde at imødekomme det ønske, som alle politiske grupper har næret om at forbedre den tvetydige og diskriminerende situation, som løsgængerne befinder sig i, selv om vi mener, at fagudvalget ved at fastholde princippet om, at fælles politisk tilhørsforhold fortsat skal være grundlaget for dannelse af en gruppe, faktisk har blokeret muligheden for i fremtiden at danne en såkaldt teknisk gruppe.

