

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0222/2005) af Kreissl-Dörfler for Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om ændret forslag til Rådets direktiv om minimumsstandarder for procedurerne for tildeling og fratagelse af flygtningestatus i medlemsstaterne (14203/2004 - C6-0200/2004 - 2000/0238(CNS)).
Franco Frattini,
   Hr. formand, mine damer og herrer, De kender alle situationen. Direktivet om asylprocedurer er blevet drøftet i Rådet i over fire år, og resultater afspejler således et skrøbeligt kompromis mellem EU's medlemsstater.
Vi må helt ærligt sige, at der bestemt ikke er tale om et kompromis, som når noget højt ambitionsniveau. Jeg kender udmærket og er til dels enig i de bekymringer, der gives udtryk for i betænkningen, og derfor vil jeg gerne takke ordføreren for hans arbejde, selv om de vanskeligheder, vi er stødt på, og det endnu ikke så høje ambitionsniveau for dette direktiv er - hvilket faktisk ikke er noget paradoks - endnu en grund til, at Parlamentet i dag bør vedtage betænkningen og sørge for denne komplekse procedures gennemførelse indtil direktivets ikrafttrædelse.
Efter min mening er metoden en af de særdeles gode grunde til, at betænkningen bør vedtages. Hvis direktivet træder i kraft, vil ethvert efterfølgende forslag på dette område nemlig være underlagt et stemmesystem med kvalificeret flertal og ikke længere enstemmighed, og det vil skulle følge Rådets og Parlamentets fælles beslutningsprocedure. Det betyder, at når den første fase er overstået og vedtaget med dette direktiv, får vi i de efterfølgende faser - som jeg vil kalde de grundlæggende faser - mulighed for en vedtagelse med den fælles beslutningsprocedure i Parlamentet. Jeg håber, at vi når dette resultat så hurtigt som muligt, lige så snart direktivet er vedtaget.
Desuden er der de grunde, som skyldes perspektiverne, nemlig at vi går bort fra enstemmighed og går over til kvalificeret flertal, og at vi anvender den fælles beslutningsprocedure i stedet for en simpel udtalelse fra Parlamentet, hvilket giver os mulighed for noget, som jeg - og sikkert også mange andre - lægger meget stor vægt på, nemlig inden 2010 at indføre et fælles europæisk asylsystem, som således ikke kun omfatter procedurerne, men også indholdet. Der er med andre ord tale om forskellen mellem en europæisk indsats og en indsats, der udelukkende gøres af nationalstaterne.
Herudover er der andre indholdsmæssige grunde til, at der bør stemmes for. Direktivet er naturligvis kun det første skridt, men De husker sikkert alle, at man på Rådet i Tampere for mange år siden netop besluttede, at den europæiske asylstrategi skulle være en gradvis strategi og ikke en samtidig indførelse af procedure og indhold, men en procedure, der finder sted skridt for skridt. Det skal siges, at dette kun er det første skridt, men dette første skridt vil ændre meget, mine damer og herrer.
I dag har vi netop for procedurernes vedkommende - og det tror jeg godt, at man kan sige - over 20 forskellige systemer, måske ikke 25, men der er ikke meget galt. Både Parlamentet og Kommissionen har - og det har jeg også selv offentligt - givet udtryk for forskellige bekymringer med hensyn til nødvendigheden af at harmonisere behandlingen af flygtninge og asylansøgere.
Med direktivet får vi en fælles procedure og europæiske minimumsstandarder, vi giver ikke mindst Domstolen beføjelse til at anvende og fortolke det - Domstolens retspraksis er som bekendt ofte meget avanceret i sin fortolkning - og desuden giver vi Kommissionen mulighed for at sørge for overholdelsen af de fælles bestemmelser. Disse muligheder har vi ikke i dag, og efter min mening er der en væsentlig forskel.
Hvis vi derimod stopper i dag, og hvis denne gradvise strategi ikke fortsætter, vil nogle af os så afgjort blive ved med at bede om forbedringer af teksten, men det er min pligt at sige det, som det er, nemlig at det er højst usandsynligt, at Rådet begynder at drøfte indholdet igen efter forhandlinger, der har varet i fem år. Hvis Rådet således ikke griber ind, bliver der fremsat anmodninger, og der vil formodentlig være en voksende bekymring, men den europæiske strategi på området, som i dag omfatter procedurerne og på et senere tidspunkt vil omfatte indholdet og asyllovgivningen, vil ikke komme i gang.
Derfor må jeg sige, at hvis vi afvejer fordelene ved en tekst, der ikke er perfekt, med den alvorlige risiko for et europæisk lovgivningstomrum, som bekymrer os endnu mere, håber jeg meget kraftigt, at Parlamentet vedtager betænkningen og afgiver positiv udtalelse. 
Wolfgang Kreissl-Dörfler (PSE ),
   Hr. formand, hr. kommissær Frattini, mine damer og herrer, dagens afstemning handler om intet mindre end en af grundpillerne i EU. EU opstod af ruinerne efter Anden Verdenskrig, og Unionens succes er baseret på den lære, som vi drog af verdenskrige, nationalsocialisme og diktaturer i det forrige århundrede, ikke mindst i Østeuropa. Mange europæere måtte dengang forlade deres hjemstavn og søge tilflugt i fremmede lande for at redde livet. I dag kommer der mennesker til Europa, som flygter fra nød og forfølgelse. Ingen forlader deres hjemland uden videre. Flugten er ofte livsfarlig, og drømmen er et liv i sikkerhed. Denne drøm ender imidlertid tit i modtagelseslejre med mere eller mindre katastrofale forhold. Uden tilstrækkelig vurdering af den enkeltes skæbne bliver flygtningene sendt tilbage til et angiveligt sikkert land, f.eks. Libyen. Handler det om at befri os fra enhver byrde og ethvert ansvar hurtigst muligt? Jeg får det indtryk, at vi - i Fort Europa - er mindre interesseret i flygtningenes behov for beskyttelse end i vores eget behov for beskyttelse imod dem. Men hvordan vil vi efterleve vores historiske ansvar, hvis vi ikke giver flygtningene mulighed for at fremføre deres sag i tilstrækkelig grad? Hvordan skal vi kunne forsvare vores europæiske værdier troværdigt, når vi nægter dem, der søger beskyttelse, adgang til retsstatslige processer? Frygten for asylmisbrug, som naturligvis forekommer, må ikke drive os til at forråde vores værdier. Vi har brug for fælleseuropæiske minimumsstandarder for behandlingen af flygtninge, som er baseret på retsstaten, internationale konventioner og folkeretlige forpligtelser som f.eks. Genève-konventionen. Rådet fremlagde først sit direktivudkast i november 2004 med henblik på konsultation, og det skete, efter at det allerede havde truffet sin beslutning. Denne form for passivt samarbejde afviser vi på det kraftigste. Desuden er det, som Rådet nu fremlægger, milevidt fra den målsætning, som man formulerede i Tampere i 1999. I Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender samt i de rådgivende udvalg nåede vi frem til den konklusion, at direktivet imod al forventning ikke betyder nogen væsentlige fremskridt hen imod harmonisering, fordi medlemsstaterne i alt for mange tilfælde får lov til at beholde deres nationale lovbestemmelser.
Der er særligt nogle punkter, som giver anledning til stor bekymring med hensyn til overholdelsen af de internationale menneskerettigheder og flygtningerettens principper. Derfor foreslog vi følgende centrale ændringer: For det første afviser vi konceptet om såkaldte supersikre tredjelande i artikel 35a, som i sig selv er en enestående bedrift i et globalt filosofisk perspektiv. I stedet vil vi lægge os i selen for en modificering af konceptet om de såkaldte sikre tredjelande i henhold til artikel 27. Dette koncept skal kun anvendes - og det er vigtigt - når tredjelandet har ratificeret og overholder Genève-konventionen og andre internationale menneskerettighedstraktater, især -princippet i henhold til Genève-konventionen. Asylansøgeren skal have mulighed for at redegøre for årsagerne til, at hans eller hendes sikkerhed ikke kan garanteres i det såkaldte sikre tredjeland eller i det sikre oprindelsesland.
For det andet ønsker vi at styrke asylansøgerens ret til et effektivt retsmiddel i henhold til artikel 38.
For det tredje går vi i brechen for en styrkelse af børnenes rettigheder. I henhold til FN-konventionen om barnets rettigheder fra 1989 skal enhver person under 18 år betragtes som barn. Derfor er vi blevet enige om - uanset vores gruppemæssige tilhørsforhold - at alle artikler i direktivet, som omhandler dette, skal modificeres i overensstemmelse med konventionen om barnets rettigheder. For det fjerde er der ikke nogen asylansøger, som skal anholdes, før det er bevist, at en indespærring er nødvendig og retmæssig, og at den er i overensstemmelse med de standarder, der er fastlagt i de internationale konventioner. Asylansøgeren skal udelukkende tilbageholdes i institutioner, som klart adskiller sig fra fængsler, og der skal være garanti for adgang til en effektiv juridisk rådgivning, til kvalificeret og upartisk tolkning og til kvalificeret medicinsk personale. Uledsagede børn må under ingen omstændigheder interneres som immigranter. I forbindelse med svage persongrupper, f.eks. torturofre og traumatiserede personer samt mennesker med mentale eller fysiske handicap, bør myndighederne bestræbe sig på at finde alternativer til internering.
Den betænkning, som jeg fremlagde, og som Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender vedtog, åbner mulighed for at udvikle en afbalanceret og retfærdig asyllovgivning og etablere Europas første organ herfor. Frygten for islamisk terror og kriminalitet må ikke bruges som en dårlig undskyldning for at føre en tilbageskuende asylpolitik. Hvis vi opgiver kernen i asylpolitikken, vil vi sætte spørgsmålstegn ved menneskerettighederne og begynde at hugge løs på de grundpiller, der understøtter det værdifællesskab, som vi kalder for EU. Frygt udgør et dårligt beslutningsgrundlag og hykleri et forkasteligt instrument i politik. Her drejer det sig om menneskerettigheder og om menneskeliv. Det må hverken vi eller andre glemme.
Jeg glæder mig meget over den indrømmelse, som hr. Frattini gjorde. Jeg håber, at de, som måske allerede besluttede sig for at stemme imod denne betænkning for lang tid siden, vil tage dette op til fornyet overvejelse. Jeg beder Dem endnu en gang indtrængende om at stemme for min betænkning. Vi har også brug for den i forbindelse med de kommende års forhandlinger med Rådet. Stem for den i alles interesse og ikke mindst til minde om alle de europæere, som måtte flygte fra krig, fordrivelse og forfølgelse.
Feleknas Uca (GUE/NGL ),
   Hr. formand, mine damer og herrer, jeg hilser etableringen af en fælles europæisk asylret - som Rådet besluttede i Tampere i oktober 1999 - varmt velkommen. Imidlertid indeholder Rådets ændrede forslag så betydelige mangler, at beskyttelsen af flygtninge i Europa ville blive reduceret til næsten ingenting, hvis det foreliggende direktiv skulle finde uændret anvendelse i medlemsstaterne.
En fare ved indførelsen af en minimumsliste over såkaldte sikre tredjelande er, at medlemsstaterne returnerer asylansøgere, hvis oprindelseslande gælder som såkaldte sikre tredjelande, uden at man i de enkelte tilfælde hører den enkeltes bevæggrunde for at flygte eller opfylder dennes ret til at få sin asylsag prøvet. Derfor lægger jeg i den holdning til betænkningen, som jeg har udarbejdet på vegne af Udviklingsudvalget, særlig vægt på, at Europa-Parlamentet skal inddrages fuldt ud i alle fremtidige beslutninger, der vedrører minimumslisten.
Optagelse på eller sletning fra en fælles minimumsliste over stater, som kan - eller ikke kan - betegnes som sikre tredjelande - må ikke overlades til Rådet og Kommissionen alene. Dette krav er indeholdt i den betænkning, som vi skal stemme om, ligesom forbedret beskyttelse af børn og mindreårige samt bestemmelsen med hensyn til medlemsstaternes pligt til at informere flygtninge om deres rettigheder og pligter i et for dem forståeligt sprog.
Betænkningen inkluderer nogle meget vigtige ændringer med henblik på at sikre, at ingen medlemsstat udviser asylansøgere eller returnerer dem til områder, hvor deres liv eller frihed ville være truet på grund af race, religion, nationalitet, tilhørsforhold til en bestemt social gruppe eller på grund af politisk anskuelse.
Jeg beder Dem stemme for betænkningen. Hvis vi skal sikre flygtninge beskyttelse i Europa, vil denne betænkning gøre en stor forskel, hvilket også gælder for de mennesker i medlemsstaterne, som bliver berørt heraf. 
Carlos Coelho,
   Hr. formand, hr. Frattini, kære kolleger, som kommissær Frattini just har sagt, har det været en lang proces. Det første forslag blev fremsat for fem år siden. I 2001 stillede Europa-Parlamentet i Watson-betænkningen mere end 100 ændringsforslag. Rådet brugte to år på at forhandle om sagen og nåede så i april 2004 frem til den generelle indstilling.
Jeg beklager, at Europa-Parlamentet først er blevet hørt, efter at Rådet er nået frem til en politisk aftale, hvilket i praksis betyder, at det vil ignorere den debat, som vi har her. Rådets fravær i dag afspejler således tydeligt dets interesse for denne debat. Faktum er imidlertid - som kommissær Frattini har sagt det - at det er et vigtigt direktiv. Dette første skridt hen imod et europæisk asylsystem har den allerstørste betydning, og direktivforslaget er det første juridisk bindende instrument for asylprocedurer. Vi må skabe en fælles asylordning og forvalte migrationsstrømmene på en mere effektiv og rimelig måde for både indvandrerne og modtagersamfundene. Det skal vi gøre, idet vi overholder Genève-konventionen fra 1951, særlig -princippet, som forpligter staterne til ikke at sende nogen tilbage til lande eller områder, hvor deres liv eller frihedsrettigheder kan være truet.
På den anden side må vi respektere, at medlemsstaterne ønsker at bekæmpe økonomiske flygtninges misbrug af asylordningerne. Jeg vil gerne takke ordføreren, Wolfgang Kreissl-Dörfler, for hans betænkning. Jeg har støttet mange af hans ændringsforslag, ligesom de fleste af mine forslag er kommet med i betænkningen. Det gælder forslag med et humanitært sigte, der skal sikre asylsøgernes menneskerettigheder, hurtige og effektive procedurer, rimelige forvaringsforhold samt beskyttelse af mindreårige og andre i en sårbar situation. Vi er dog uenige på to afgørende punkter, som består i, at de lister over sikre lande, som visse medlemsstater har haft, er forsvundet, og at begrebet "supersikkert" land er fjernet.
Derfor har vi anmodet om særskilt afstemning om flere ændringsforslag. Begrebet "supersikkert" land angår europæiske tredjelande som f.eks. Schweiz, der overholder særlig høje standarder med hensyn til menneskerettigheder og beskyttelse af flygtninge. Dette begreb er succesfuldt blevet indført i Tyskland, hvor det har givet mindre misbrug og et fald i antal asylsøgere. Nogle har fremført, at denne løsning er imod Genève-konventionen og ikke overholder -princippet. Europa-Parlamentets juridiske tjeneste er derfor blevet konsulteret, og dens udtalelse bestyrker, at vi har ret, og at løsningen med sikre lande er fuldt forenelig med vores internationale forpligtelser.
Vi har også genindført en ændring, der ikke vandt tilslutning i udvalget, og som har til formål at sikre, at der findes effektive ankemuligheder, så asylansøgeren altid har ret til at anke den afgørelse, der træffes, og også afvente afgørelsen på sin anke i det land, hvor der er søgt om asyl. Hvis disse ændringsforslag vedtages, tror jeg, at vi får en betænkning, der modsvarer vores ansvar, og som Rådet bør følge. Hvis vi fastholder de ændringsforslag, der fremgår af den oprindelige version, frygter jeg, at Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater ikke kan give betænkningen sin støtte. 
Martine Roure,
   Hr. formand, jeg skal naturligvis først og fremmest takke vores ordfører for hans arbejde. Vi skal støtte ham, så Europa-Parlamentet kan udsende et kraftigt signal om dette væsentlige emne. Betænkningen, som er yderst velafbalanceret, er et godt udgangspunkt for udarbejdelsen af en asyl- og indvandringspolitik.
Europa-Parlamentets holdning skal stå stærkt ved udarbejdelsen af denne politik. Nu, hvor vi om kort tid går over til den fælles beslutningsprocedure inden for asylområdet, opfordrer jeg Rådet til at genskabe fuld tillid mellem de europæiske institutioner ved at vise, at det er klar til at lytte til Europa-Parlamentet. I sin nuværende udformning gør Rådets tekst det ikke rigtig muligt at harmonisere asylpolitikkerne på europæisk plan. Den giver tværtimod medlemsstaterne mulighed for at gøre for mange afvigelser og undtagelser gældende. Og disse afvigelser forhindrer os i at nå frem til en korrekt fællesnævner. Det er nærmere den mindste fællesnævner, der privilegeres, med nedjusteringen af asylpolitikken i Europa.
Vi vil frem for alt gerne minde om, at Europa netop er et asylområde, og at vi skal bevare denne humanitære tradition. Den europæiske asylpolitik skal først og fremmest sikre et højt beskyttelsesniveau for asylansøgerne og styrke deres grundlæggende rettigheder. Er vi overhovedet klar over, hvor heldige vi alle er med, at vi er født i Europa? Princippet om såkaldt supersikre tredjelande er således uacceptabelt, da det er en overtrædelse af asylansøgernes rettigheder. Enhver har ret til at fremsætte en individuel ansøgning og til at få sin ansøgning behandlet individuelt. Man kan meget vel blive forfulgt i et formodet sikkert land. Det har historien kun vist os alt for godt, også i det 20. århundrede. Princippet om sikre lande kan være yderst farligt, hvis ikke der stilles strenge krav til det, og det ville i denne forbindelse være uacceptabelt at stå med 25 forskellige lister.
Parlamentet skal i øvrigt spille en central rolle i forbindelse med udarbejdelsen af denne liste, og vi skylder os selv at sikre, at denne rettighed overholdes. Hvad vil vi? Vi kræver, at asylansøgerne får en modtagelse, der respekterer deres værdighed. Vi skal huske, at den første artikel i chartret om grundlæggende rettigheder vedrører retten til værdighed. Tag et smut omkring flygtningetilbageholdelsescentrene i de forskellige medlemsstater, det vil belære Dem! Tag ud og kig på dem. De vil blive forfærdet over, at man kan behandle flygtninge på den måde. Ligesom jeg vil De blive målløs af skam. Vi skal rette fejlene i asylsystemet. Vi skal beskytte flygtningene. Og vi skal henvende os til befolkningerne, forklare dem og få dem til at forstå den ulykke, der bogstaveligt talt tvinger disse flygtninge til at rejse til Europa. 
Jeanine Hennis-Plasschaert,
   Hr. formand, allerførst siger jeg mange tak til ordføreren, som har udført et fortræffeligt stykke arbejde. Jeg er fuldstændig enig med ham i, at angst er en dårlig rådgiver.
Udgangspunktet er, at Unionen som et område uden indre grænser skal finde en fælles og effektiv måde til at forvalte de ydre grænser. Udviklingen af en fælles asyl- og indvandringspolitik udgør en del af denne helhed. Til trods for, at medlemsstaterne selv har givet udtryk for denne ambition, er det imidlertid overordentlig vanskeligt at få denne politik i gang.
Under pres fra offentligheden, som de nationale regeringer og parlamenter i øvrigt for det meste selv er skyld i, fører de fleste medlemsstater i øjeblikket deres egen asyl- og indvandringspolitik, som er så lukket som muligt, selv om en ændring af asyl- og indvandringspolitikken i en medlemsstat har direkte indflydelse på migrationsstrømmene og de politiske udviklinger i de andre medlemsstater. Problemet med en sådan arbejdsmåde er, som også ordføreren sagde, at de politiske flygtninge, der har ret til asyl, tilsyneladende kommer i knibe.
I den offentlige debat skæres asylsøgere og illegale indvandrere i stigende grad over én kam, og hvis vi ikke passer på, sker det samme inden for en overskuelig fremtid med bekæmpelsen af terrorisme, hvilket er en tendens, som hurtigst muligt skal brydes. Det er derfor nødvendigt at gribe problemet an på europæisk plan.
I eftermiddag stemmer Parlamentet om forslaget til direktiv om minimumsstandarder for procedurerne for tildeling og fratagelse af flygtningestatus i medlemsstaterne. Forslaget som sådan er ikke særlig interessant. Det drejer sig faktisk om en samling af politikker, som gælder nu i de 25 medlemsstater. Det er skuffende, at der næppe er tale om nogen harmonisering.
Det er allerede sagt, at Europa-Parlamentet kun har ret til at afgive udtalelse, hvad angår forslaget. Udtalelser kan være meget nyttige, men de kan frem for alt også ignoreres, og det er præcist, hvad Rådet vil gøre. Så snart der er stemt definitivt om denne betænkning, og direktivet således træder i kraft, gælder imidlertid den fælles beslutningstagning for Europa-Parlamentet på asyl- og indvandringsområdet, og så vil Rådet ikke længere træffe beslutning ved enstemmighed, men med flertalsbeslutninger. Denne ændring i beslutningsproceduren er meget vigtig, også for på kort sigt virkelig at nå frem til en fælles asyl- og indvandringspolitik.
Jeg vil stærkt opfordre navnlig medlemmerne af PPE-DE-Gruppen, hr. Coelho, men også medlemmerne af GUE/NGL-Gruppen til at gå ind for det mest realistiske kompromis og altså ikke stemme imod denne betænkning for at give Rådet et kraftigt politisk signal. Min gruppe har vist, at den er rede til det. Et punkt har vi stadig indvendinger imod, nemlig begrebet supersikre lande, men jeg skulle dog tage meget fejl, hvis der opnås flertal for det i eftermiddag.
Et kraftigt politisk signal fra Parlamentet er nødvendigt for at vise, at vi til trods for gruppernes politiske forskelle tør arbejde på en hurtig, afbalanceret europæisk løsning af asyl- og indvandringsproblematikken. Vores besøg i Lampedusa i sidste uge overbeviste mig endnu en gang om, at det er nødvendigt. Direktivet er kun et allerførste skridt, foreløbig ikke særlig ambitiøst, men det er dog et første skridt. Dets betydning må vi ikke undervurdere.
Til sidst har jeg lige én bemærkning. Den kendsgerning, at Rådet ikke er repræsenteret her i øjeblikket, harmonerer efter min mening ærlig talt ikke med de prioriteter, som det selv tidligere har gjort rede for, og det beklager jeg derfor i allerhøjeste grad. 
Jean Lambert,
   Hr. formand, jeg er enig i næsten alt, hvad den foregående taler sagde, selv om det er blevet fejlfortolket, hvordan min politiske gruppe agter at stemme. Det vender jeg tilbage til om et øjeblik.
Jeg vil gerne takke ordføreren, som har haft en særdeles vanskelig opgave med at prøve at forbedre det yderst mangelfulde dokument, som Rådet har fremsendt, og som nogle af os ser som en krænkelse af menneskerettighederne og de personer, som søger asyl. Jeg finder det meget deprimerende, at man ikke har kunnet finde på noget bedre end dette "skrøbelige kompromis", som det blev kaldt. Det er overvejende en sammenfatning af det, som medlemsstaterne allerede gør.
Begrebet supersikre tredjelande og også sikre tredjelande er allerede blevet nævnt. Det har min politiske gruppe et stort problem med. I øjeblikket er den britiske regering f.eks. parat til at sende asylansøgere tilbage til Irak, Congo, Zimbabwe og Afghanistan. Nogle af os har i øjeblikket at gøre med en sag, hvor det ikke alene er manden, som sendes tilbage til Iran, men hans britiske, kristne hustru rejser med ham, og regeringen betaler hendes billet. Det er vældig gavmildt.
Der er mange her i Parlamentet, som ikke tror på, at nogen af de lande er sikre. Derfor ønsker vi som minimum, hvis vi skal acceptere dette mangelfulde begreb "sikre tredjelande", en samlet liste opstillet af Rådet og Parlamentet ved fælles beslutningstagning, hvilket ville være et skridt i retning af en fælles asylpolitik.
Vi er dybt bekymrede over konsekvenserne af -princippet, især da vi også er vidne til et angreb på artikel 3 i den europæiske menneskerettighedskonvention, der handler om ikke at sende folk tilbage til en situation, hvor de risikerer tortur eller umenneskelig eller nedværdigende behandling. Vi glæder os over ordførerens og fru Roures ændringsforslag, der giver mulighed for at få prøvet menneskerettighedsdimensionen heraf ved domstolene.
Udvalgets ændringsforslag har forbedret teksten betydeligt. Der er f.eks. meget større vægt på børns rettigheder og procedurerne i forbindelse med særligt udsatte. Der er meget større klarhed med hensyn til behovet for tilstrækkelig juridisk repræsentation og en personlig samtale, som bliver endnu vigtigere i lyset af den fælles asylprocedure, der behandles i øjeblikket.
Vi glæder os også over tilsagnet om fyldestgørende tolkning. Alle her i Parlamentet ved, hvor vigtigt det er med dygtige tolke. Vores liv afhænger dog ikke af dem, hvorimod kvaliteten af tolkningen kan være helt afgørende for en asylansøgers fremtid.
Spørgsmålet om forvaring er særdeles omstridt, for at sige det mildt. Vilkårlig forvaring uden mulighed for klage er dog totalt uacceptabelt. Vi mener derfor, at det er godt, at udvalget har strammet de juridiske krav i forbindelse hermed og præciseret, at forvaring ikke er det samme som fængsling, når man ikke er anklaget for en forbrydelse. 
Giusto Catania,
   Hr. formand, kære kolleger, også jeg vil gerne - ligesom andre af parlamentsmedlemmerne - takke vores ven og kollega, hr. Kreissl-Dörfler, for det seriøse arbejde, han har udført, og for det vanskelige forsøg på at udarbejde en betænkning, der er enighed om. Desværre har Rådet allerede besluttet ikke at være til stede i dag, hvilket vi noterer os, og det tager sandsynligvis ikke højde for Parlamentets angivelser.
Jeg mener, at hr. Kreissl-Dörflers betænkning forbedrer forslaget til direktiv, navnlig når gælder sletningen af begrebet "supersikkert land" og også ved at udvide margenerne for klager over eventuelle afslag.
Der er dog stadig nogle vigtige spørgsmål, som vi ikke må undlade at behandle, og her tænker jeg navnlig på de konsulære myndigheders rolle. De må under ingen omstændigheder møde asylansøgerne. Tilbage er også spørgsmålet om, at asylansøgerne ikke må opholde sig i fængsler. Vi har netop besøgt Lampedusa, og der kunne vi se, hvordan blandingen af asylansøgere og illegale indvandrere skaber barbariske forhold i opholdscentrene. Efter vores mening bør disse mennesker ikke opholde sig samme sted. Vi mener faktisk, at asylansøgere aldrig bør være indespærret. Såfremt dette er strengt nødvendigt, bør vi sørge for, at de ikke opholder sig samme sted, og at det aldrig sker for mere end seks måneder.
Desuden er vi bekymrede over betænkningens brug af begrebet "sikkert tredjeland" og kriterierne for, hvordan et sikkert tredjeland defineres, også når det gælder udarbejdelsen af landelisten. Dette aspekt er meget vigtigt for os. Et sikkert tredjeland forhindrer pr. definition en vurdering fra sag til sag, eftersom man giver et andet land - der betragtes som sikkert efter nogle ret fleksible kriterier - en opgave, der egentlig er vores. Asyl er ikke en indrømmelse, men Europas moralske og politiske pligt, og det er en ret for de mænd og kvinder, som er forfulgt eller på flugt fra krig.
Hvilke lande er sikre? Efter kriterierne kunne man ligefrem betragte lande som f.eks. Marokko eller Hviderusland som sikre. Dem har vi valgt at betragte som privilegerede dialogpartnere, også ved at iværksætte en proces med eksternalisering af EU's grænser. Jeg mener, at et sikkert tredjeland og begrebet "et sikkert tredjeland" bringer asylansøgernes liv i fare, og det kan vi ikke tillade os.
Jeg mener ligeledes, at Parlamentets kontrol er alt for begrænset, eftersom den fælles beslutningsprocedure kun tages i anvendelse for at ændre listen over sikre lande. Kommissær Frattini siger, at indfaldsvinkelen i betænkningen er at gå frem skridt for skridt. Efter min opfattelse var dette skridt ikke særlig modigt - vi kunne have ønsket og bedt om meget mere. Den harmonisering, som vi har foretaget, er en harmonisering, der endda forringer nogle af de nationale lovgivninger. 
Johannes Blokland,
   Hr. formand, vi taler i dag om flygtningestatus. I en verden, hvori millioner af mennesker er på flugt, er vi så heldige, at vi kan tale om deres status. Lad det være klart, at det ikke kan og skal være uden konsekvenser, når vi taler om flygtninge. Det er vores pligt at behandle flygtninge venligt og retfærdigt. For halvanden uge siden blev det på ny pinligt tydeligt, i hvor ringe grad vi i EU er rede til at skabe tydelighed og gennemsigtighed om behandlingen af flygtninge. Jeg er bange for, at Lampedusa ikke er nogen undtagelse. En afbalanceret, retfærdig europæisk asylpolitik kan kun eksistere, hvis medlemsstaterne er åbne, hvad angår den måde, hvorpå de behandler flygtninge.
I det store antal ændringsforslag, som er stillet til hr. Kreissl-Dörflers betænkning, mangler der prioriteter. Hvis Parlamentet vil give udtryk for tydelige ønsker, er det bedre at nøjes med hovedpunkter. Nu foreligger der foruden Rådets politiske aftale et temmelig omfangsrigt dokument fra Parlamentet. Under en høringsprocedure er der ikke mange muligheder for at omskrive et forslag fra Rådet.
Jeg vil nævne to hovedpunkter. Dette direktiv gør det muligt at afvise en anmodning om asyl ved at kombinere forskellige undtagelser. Der er åbenbart medlemsstater, som ikke er rede til at tage deres egne undtagelser op til diskussion for at nå frem til et afbalanceret direktiv, og det er uacceptabelt. Desuden er der utilstrækkelige garantier i direktivet for, at den hurtigere procedure anvendes. Der mangler både tydelige kriterier og tilstrækkelige garantier for, at denne procedure ikke sker på bekostning af den normale procedures retfærdighed.
Jeg vil gerne tydeligt og helt konkret have at vide af Rådet, hvad det gør med Parlamentets ændringsforslag. Det er derfor særdeles beklageligt, at Rådet ikke er repræsenteret, når dette vigtige punkt behandles. Kommissær Frattini tvivler på, om Rådet er rede til at overtage ændringsforslag fra Parlamentet. Det må da være muligt at indlede samtaler med Rådet om et begrænset antal punkter, som er væsentlige for os. 
Romano Maria La Russa,
   Hr. formand, kære kolleger, først vil jeg gerne komplimentere Rådet for dets fravær. Jeg tror desværre, at det er symptomatisk for den betydning, man tillægger på Parlamentet!
Kære kolleger, selv om jeg er enig med ordføreren i, at vi skal kræve et større samarbejde mellem institutionerne, og at Parlamentet altid bør høres, før Rådet indgår nogen form for aftale, vil jeg give udtryk for min uenighed i betænkningens indhold.
I betænkningen tager ordføreren - der beklager de ringe fremskridt på harmoniseringsområdet - ikke højde for de forskellige holdninger, som landene kan have til indvandringsproblemet. Når jeg taler om indvandringen, taler jeg med vilje om et problem. Der er nemlig ingen tvivl om, at EU's såkaldte perifere lande i højere grad mærker og lider under en sand oversvømmelse af indvandrere, som måske nok kommer med gode hensigter, men som under alle omstændigheder er illegale.
Eftersom vi ikke har en fælles, konkret og fornuftig indvandringspolitik, er det efter min mening legitimt, at medlemsstaterne forbeholder sig retten til kun at behandle de ansøgninger, der betragtes som alvorlige, og evt. at afslå dem. Nogle af parlamentsmedlemmerne holder dog stædigt fast ved, at indvandring ikke er et fællesskabsproblem, og de mener, at det er de enkelte lande, der skal afholde de urimeligt store udgifter, som disse indvandringsstrømme medfører.
Der er stillet ændringsforslag, som er i modstrid med Rådets forslag, og man har reelt fjernet definitionen af et "sikkert tredjeland", så medlemsstaterne forhindres i at afslå de ansøgninger, der ikke betragtes som egnede, selv om de kommer fra lande, som anses for at overholde friheds- og menneskerettighederne. Hvis Parlamentet - måske fordi det er alt for politisk korrekt - ønsker at se bort fra, at indvandrerne - ikke mindst via mit land, Italien - rejser ind i Europa og næsten altid ender i kriminalitet eller med at bringe borgernes sikkerhed i fare, ville det muligvis være bedre, at vi var modige nok til at slå fast, at hvert land må fastlægge de regler, det ønsker, så der bliver 20 forskellige lovgivninger. Men så skal venstrefløjen ikke tale om et forenet Europa, for det er kun den, der er hyklerisk, og bestemt ikke os på højrefløjen! 
Carlos Coelho (PPE-DE ).
   - Hr. formand, der var ingen tolkning til portugisisk af den sidste talers indlæg. Jeg har derfor ikke forstået det, han har sagt. Jeg vil gerne anmode Præsidiet om at sikre, at tolketjenesten fungerer på en sådan måde, at vi kan følge alle debatter i deres helhed. 
Formanden.
   - Det er jeg ked af at høre. De relevante tjenester vil blive informeret, så vi kan sikre, at tolkningen kan modtages. 
Frank Vanhecke (NI ).
   - Hr. formand, vi må forstå, at Genève-flygtningekonventionen, og i øvrigt også tillægsprotokollen fra 1967, oprindeligt blev udarbejdet for at sikre modtagelse af europæiske politiske flygtninge fra de kommunistiske diktaturer i den tidligere østblok. Det siger derfor sig selv, at disse instrumenter i dag er fuldstændig uegnede til at løse de aktuelle asylproblemer, især den kendsgerning, at hundredtusindvis af mennesker fra hele verden kommer til Europa, ikke blot for at søge tilflugt, men også for at søge velstand.
Det er derfor godt og fornuftigt, at vi også forsøger at løse denne problematik med en fælles europæisk flygtningepolitik, og jeg kan absolut støtte, at der udarbejdes en liste med sikre lande, selv om dette blot er et første skridt, og selv om det - hvis subsidiaritetsprincippet forstås rigtigt - bør overlades de enkelte medlemsstater at anvende supplerende lister. Men jeg gentager, at dette kun kan være et første skridt.
En virkelig løsning på problemerne kan der først komme, når vi har mod til at beslutte, at modtagelse af asylsøgere skal ske på det kontinent, og helst i den region, som asylsøgeren selv kommer fra, og altså ikke længere i Europa. Asylsøgerne skal, i modsætning til hvad der her er sagt til bevidstløshed, modtages i lukkede og meget strengt kontrollerede centre. Kun de, som efter en streng og passende undersøgelse anerkendes som bona fide-flygtninge, kan derefter modtages i tredjelande, evt. også i EU. Det er den eneste måde til at få antallet af svigagtige asylansøgninger til at falde drastisk og til at bekæmpe menneskesmugling.
Desuden er dette også den eneste måde til i vores egne lande at få vores borgere, som vi repræsenterer her, til at forsone sig med nødvendigheden af at modtage virkelige asylsøgere. I øjeblikket er asylbegrebet i vores lande desværre med rette blevet synonymt med bedrag og socialt svig, som vi faktisk godt kan have menneskelig forståelse for, men som vi ikke kan være politisk medansvarlige for eller medvirke til.
Foreløbig mangler der imidlertid den politiske vilje og det politiske mod til at føre en sådan slagkraftig og nødvendig politik, i hvert fald med alt, hvad denne indebærer som f.eks. at nægte udviklingshjælp til lande, som afviser at indgå tilbagesendelsesaftaler for falske asylsøgere. Denne betænkning er desværre en illustrering af den manglende politiske vilje, da den yderligere afsvækker de i forvejen spagfærdige og forsigtige forslag fra Rådet, og derfor kan vi desværre ikke støtte den. 
Ewa Klamt (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. næstformand for Kommissionen, kære kolleger, så længe vi er blandt de sikreste regioner i verden, vil mennesker, som forfølges i deres hjemlande, søge mod Europa. Det er en selvfølge, at vi forsøger at hjælpe disse mennesker. Denne humanitære forpligtelse har vi ikke kun som enkeltstater, men også som Union. I et EU med åbne indre grænser er det vigtigt i det mindste at fastlægge en minimumsstandard for asylproceduren. Dette skaber klarhed om forbetingelser, form og varighed af asylproceduren både for asylansøgerne og for modtagerlandene.
Til de humanitære forpligtelser hører også gennemsigtige og hurtige procedurer, som tager hensyn til menneskers værdighed, og PPE-DE-Gruppen tager denne forpligtelse særdeles alvorligt, som man kan se af ændringsforslagene fra skyggeordføreren hr. Coelho, som udvalget accepterede. Initiativet fra ordføreren, hr. Kreissl-Dörfler, hjælper os imidlertid ikke med hensyn til at efterkomme humanitære forpligtelser. Det handler nemlig ikke om at kunne optage så mange mennesker som muligt, men om at give de mennesker, som forfølges i deres eget land, og hvis eneste tilflugtssted er Europa, en sikker havn. Samtidig skal vi være på det rene med, at asylretten naturligvis også bliver misbrugt. Derfor skal vi forhindre åbenbart grundløse asylansøgninger for således at skabe plads til de virkeligt forfulgte. En liste over sikre tredjelande bidrager hertil.
Den tyske praksis viser, at dette er en fornuftig og anvendelig ordning, selv om betingelsen for optagelse på listen over sikre tredjelande er anerkendelse og gennemførelse af Genève-konventionen samt anerkendelse og gennemførelse af den europæiske menneskerettighedskonvention. Denne høje standard har vi imidlertid selv fastsat.
Ordføreren afviser princippet om sikre tredjelande og sikre oprindelseslande. Dermed gælder f.eks. hverken Canada eller Norge eller Schweiz som sikre lande for asylansøgere. De skal inkluderes i enhver procedure, hr. kollega. Mens vores grønne og socialdemokratiske medlemmer af Parlamentet afviser Bulgarien og Rumænien som sikre stater, er det ikke desto mindre disse lande, som de selv samme politikere ønsker at optage i EU om nogle få måneder. Ifølge sagens natur er det fuldkommen modstridende! I sin oprindelige betænkning gik hr. Kreissl-Dörfler så langt som til at kræve, at kriminelle, som der var udstedt en arrestordre på, skulle have tildelt asyl, før de blev arresteret. Også den ofte eneste mulighed for at kunne identificere asylansøgere entydigt, som er indrejst uden papirer, nemlig at tage fingeraftryk, afviste han under henvisning til, at det var et kulturelt følsomt emne. Således ville en kontrol af, om en person har ansøgt om asyl i flere EU-medlemsstater, næsten være umulig.
Hr. Kreissl-Dörfler, jeg bliver nødt til at sige, at vedtagelsen af Deres betænkning i dens nuværende form efter min mening vil være at gøre de mange mennesker, som ansøger om asyl, en bjørnetjeneste. 
Stavros Lambrinidis (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne komplimentere hr. Wolfgang Kreissl-Dörfler for hans betænkning.
Hvorfor fastholder Rådet, at der findes supersikre lande, når vi selv indrømmer, at nogle af de lande ikke opfylder grundlæggende retsprincipper, og at det også vil føre til hjemsendelse af flygtninge?
Hvorfor fastholder Rådet, at de enkelte medlemsstater skal have lov til at have deres egne lister over sikre lande, og hvorfor bliver det ved med at afvise, at der skal være en fælles liste, når det betyder, at de enkelte lande anbringer deres venner og "kunder" på listen, selv om andre medlemsstater ikke har tillid til dem?
Hvorfor bliver Rådet ved med at ignorere konventionen om børns rettigheder og diskriminere de 17-årige? Er det, fordi flygtningeprocenten stiger, eller fordi de europæiske grænser bliver oversvømmet? Nej, det er det ikke, for der har været færre asylansøgninger den sidste tid.
Desværre er problemet, som ordføreren også siger, den frygt for terroranslag, som findes i nogle lande, og den frygt, der er opstået i andre lande på grund af arbejdsløshed, eller fordi det går ud over de sociale sikkerhedsnet. Når man er bange, leder man efter syndebukke, og her er verdens forfulgte nemme ofre.
Europa er naturligvis ikke kun et kontinent i geografisk og økonomisk forstand, det er også et humanitært kontinent. Lige så forpligtede vi er til at beskytte vores geografiske grænser, lige så forpligtede er vi, mine damer og herrer, til at beskytte vores humanitære grænser. Vi har givet verden vores lys. De internationale aftaler, som vi taler om her, bærer den europæiske humanismes segl, og vi kan ikke ud fra frygt, usikkerhed og af og til også racisme angribe og krænke vores egne humanitære grænser.
Så jeg vil endnu en gang komplimentere Wolfgang, og jeg er sikker på, at denne betænkning vil give resultat. 
Johannes Voggenhuber (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil godt takke ordføreren for hans betænkning og for hans klare holdning. Parlamentet giver i dag udtryk for sit grundlæggende ansvar for forsvaret af menneskerettighederne - og der er ikke tale om en eller anden gammel rettighed, men derimod om den måske ældste menneskeret i menneskehedens historie, nemlig retten til asyl, der stammer helt tilbage fra gæsteretten, og som var hellig for menneskehedens ældste kulturer. Vi skal kigge ind i dette historiens spejl, når vi kontrollerer disse beslutninger. Hvis forsvaret af den menneskelige værdighed kan trues af frygt og offentlige stemninger, taler det ikke for os, og det siger ikke meget om vores mod og styrke.
Rådet konsulterer Parlamentet, så lad os helt nøgternt sige, hvad det handler om her: indgreb i grundlæggende rettigheder, politi og nationale lovgivninger, og det sker uden Parlamentets legitimering heraf. Man kan således ikke undre sig over EU-borgernes modstand, harme over det demokratiske underskud samt problemerne med hensyn til grundlæggende rettigheder og kontrol. Hvor er Europa på vej hen? Hvordan kan det lade sig gøre, at der gribes ind i grundlæggende rettigheder uden Parlamentets medbestemmelse?
Rådet konsulterer os, men Rådet er ikke til stede! Rådet vil høre Parlamentets mening, men det er her slet ikke! Men hvorfor skulle det også være det? Rådet konsulterede os nu, efter at det havde indgået en aftale, efter at det allerede havde truffet en beslutning. Hos regeringscheferne er der ikke længere nogen fornemmelse for, at det er i strid med vores kultur, når indenrigsministre, dvs. ministre med ansvar for politiet, selv laver lovene, griber ind i grundlæggende rettigheder, og foretager vanskelige afvejninger mellem sikkerhed og menneskerettigheder uden om Parlamentet. Og når vi så endelig bliver hørt, er Rådet ikke til stede.
Formålet med dette initiativ fra Rådet er at gøre Europa uopnåeligt for flygtninge, udhule asylretten og reelt sætte den ud af kraft. Det er den aktuelle situation. 
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, med det direktiv om minimumsstandarder for tildeling af asyl, som vi behandler i dag, revideres og ophæves ved lov den beskyttelse, som flygtninge måtte have haft i henhold til Genève-konventionen og til Dublin II-forordningen.
Rådet har naturligvis allerede givet sin tilslutning, og set ud fra en bestemt synsvinkel er denne debat ren facade. Direktivet er en videreførelse af EU's generelle flygtningefjendtlige politik. Andelen af ansøgere, der tildeles flygtningestatus i EU-landene, er jo som bekendt faldet meget brat i de seneste år. I Grækenland er den f.eks. under 1 %, og sidste år skete der også et brat fald i antallet af asylansøgninger.
Bibeholdelsen af begrebet sikkert til supersikkert tredjeland - som betyder tilbagesendelse til dette land uden behandling af ansøgningen - afvisningen i praksis af retten til asyl og fængsling af indvandrere, indtil myndighederne har truffet afgørelse, viser, at EU er ligeglad.
Der er blevet sagt rigtig meget om EU's humanisme. Det er meget ironisk. På den ene side sætter I krige i gang og udplyndrer den tredje verdens lande, på den anden side lader I, som om I har medfølelse med ofrene for denne politik.
Vi mener, at ændringsforslagene fra Udvalget om Borgernes Rettigheder, med undtagelse af ændringsforslagene fra GUE-Gruppen, er en billig kritik af direktivet, da de i bund og grund er en accept af de grundlæggende flygtningefjendtlige linjer. Det eneste demokratiske forslag vil være, at direktivet trækkes tilbage 
Kathy Sinnott (IND/DEM ).
   - Hr. formand, selv om det er svært at forestille sig, når man bor i et forholdsvis komfortabelt og sikkert vesteuropæisk land som Irland, er forfølgelse mere udbredt i verden end nogensinde. Vi behøver blot tænke på den politiske forfølgelse i Burma, den økonomiske forfølgelse i Østtimor, den religiøse forfølgelse i Indonesien, Malaysia og Korea og forfølgelsen af mødre og fædre i Kina for at have undfanget et uautoriseret barn og den yderligere forfølgelse, hvis barnet er en pige. I nogle kommunistiske lande forfølges handicappede, og i Sudan forfølges mennesker på grund af stammeherkomst.
Milliarder af mennesker lever under truslen om forfølgelse. Når truslen kommer nærmere, og de er nødt til at flygte, skal vi tage imod dem. Det er en menneskelig forpligtelse, men også en forpligtelse, der er dybt forankret i den europæiske kultur. Fra de tidligste tider har vi hørt historien om Josef, der bringer barnet og dets moder til Egypten, fordi Kong Herodes har planer om at slå det ihjel.
I denne betænkning understreges behovet for effektive retningslinjer og standarder for flygtninge. Jeg forstår glimrende dette behov. Jeg har drevet lobbyvirksomhed for ægte flygtninge i mit eget land, stort set uden held. Her tænker jeg navnlig på to ukrainske læger, der med nød og næppe undslap døden efter at have afsløret statsgodkendt handel med menneskeligt væv fra aborterede, men levende 20 uger gamle fostre. Disse læger - en onkolog og en børnelæge - der ofrede hele deres karriere for deres modige handling, har nu været i Irland i over et år, hvor de har boet på et overfyldt herberg uden sikkerhed for, at de ikke bliver sendt tilbage til forfølgelse og død. Ud fra mit kendskab til andre EU-lande er reaktionen i Irland træg og ikke særlig generøs. Det er ikke godt nok, når det drejer sig om ægte asylsøgere. Når man ser bort fra tredjelandene, kan vi så overhovedet kalde vores egne EU-lande for sikre lande? Det bør vi ikke automatisk gå ud fra. 
Jan Tadeusz Masiel (NI ).
   - Hr. formand, jeg går stærkt ind for at respektere den menneskelige værdighed og overholde de internationale konventioner, og jeg mener derfor, at alle asylansøgninger skal behandles omhyggeligt. Jeg går også ind for at give asyl til asylansøgere, som opfylder de nødvendige betingelser, og give afslag til dem, som ikke gør det. Man bør være særlig varsom, hvor der er børn involveret. Det bør imidlertid også huskes, at der kun er få ægte asylansøgere. Jeg har f.eks. mødt mange asylansøgere i Belgien, men der var ingen af dem, der opfyldte de relevante betingelser. Faktisk er det sådan, at ægte politiske aktivister tøver med at forlade deres oprindelsesland, fordi de føler, at de har meget at udrette der.
90 % af asylproblemet handler faktisk om skjult immigration, og årsagerne er ikke altid økonomiske. De er snarere psykologiske og humanitære. Mine damer og herrer, jeg foreslår, at vi lader disse immigranter komme ind, men at vi også betragter dem som det, de er. Der bør skelnes klart mellem asyl og indvandring, så vi bedre kan behandle anmodninger om politisk asyl og kontrollere indvandringen mere effektivt. 
Alexander Stubb (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har to generelle bemærkninger og tre mere detaljerede kommentarer. Min første generelle bemærkning er, at jeg selv var officiel deltager i Det Europæiske Råd i Tampere i oktober 1999, for nøjagtig seks år siden. Dér udarbejdede vi de 10 Tampere-principper for at vise, hvordan vi kunne gøre fremskridt f.eks. i disse spørgsmål. Desværre har fremskridtet været meget langsomt.
Min anden bemærkning gælder forfatningen, som Franco Frattini også var med til at udarbejde. Det er trist at høre, hvordan de personer, som var imod forfatningen i Parlamentet, samtidig gerne vil have en strammere asylpolitik. De to ting går hånd i hånd, og jeg håber i hvert fald personligt, at forfatningen vil træde i kraft i en eller anden form så hurtigt som muligt.
Så vil jeg gerne komme med tre detaljerede kommentarer. For det første er dette den eneste del af det fælles europæiske asylsystem, som blev vedtaget i 1999, der endnu ikke er taget beslutning om. Jeg tror ikke, det tjener noget formål at surmule over, om der blev lyttet til Europa-Parlamentet eller ej. Det vigtigste er, at programmet nu bør gennemføres.
Min anden kommentar handler om listen over sikre lande. Jeg mener, at en liste over sikre lande på EU-niveau er yderst vigtig og en meget fornuftig idé. En sådan liste er nødvendig, og det er fint, hvis disse beslutninger bliver taget med kvalificeret flertal, når direktivet er trådt i kraft.
Endelig vil jeg gerne udtrykke min støtte til ordføreren. Han er bekymret for, at et afslag på asyl kan blive effektueret, selv om appelfristen ikke er udløbet. Det må naturligvis ikke få lov at ske. Derfor støtter jeg ordføreren på dette punkt. 
Giovanni Claudio Fava (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne takke ordføreren for hans glimrende arbejde og Kommissionen for dette forslag, der efter vores mening er et ærligt forsøg på at ensrette behandlingen af asylansøgere i hele EU.
I dag nyder dette forslag godt af Parlamentets bidrag og indsats, så vi følger ånden fra Rådet i Tampere, som man har mindet om flere gange i dag, men også for at overvinde angstens dominans som det eneste politiske element og som det eneste handlingskriterium i vores politikker for indvandring og asylret.
Nu skal vi så holde øje med, at det ændrede direktiv bliver gennemført, og vi skal sørge for, at det virkelig bliver den nye europæiske lovgivning, som anvendes i alle vores lande. Det skal vi ikke mindst, når det gælder den nye definition af et sikkert tredjeland, så vi undgår de operetteagtige fortolkninger - tillad mig at sige dette, hr. formand - der i dag har været fremme fra højre side af salen. Et sikkert tredjeland er for os ensbetydende med at opstille en europæisk liste over sikre lande og vedtage den under Parlamentets ansvar, idet Parlamentet deltager i den fælles beslutningsprocedure.
Det er nødvendigt med objektive og præcise betingelser, og det er lige det modsatte af, hvad vi har i dag. Tusindvis af indvandrere sendes af sted fra Lampedusa for at blive udvist og sendt til Libyen, som er alt andet end et sikkert land, fru Klamt, og når man fra Storbritannien tager til Irak, tager man til et land, der bestemt ikke er et sikkert tredjeland.
Vi skal også ændre Parlamentets funktion, og i dag stiller vi ikke Rådet et høfligt forslag, men kræver sikre, strenge og ansvarlige bestemmelser.
Til sidst vil jeg sige, at det grundlæggende problem efter min mening er at få Rådet og alle EU-institutionerne til at forstå, at Europa i dag ikke bare kan nøjes med at forsvare sig, men at det derimod skal forsvare de menneskers rettigheder, som er udsat for krigens vold og for ydmygende forfølgelser. Derfor skal vi spørge os selv, om det i denne situation er et problem for os at modtage asylansøgninger, eller om problemet for disse flygtninge ikke snarere er krigen og den forfølgelse, de flygter fra. Det er et spørgsmål, som vi ikke bare skal stille EU-institutionerne, men først og fremmest vores samvittighed. 
Cem Özdemir (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne starte med at takke ordføreren hjerteligt for hans betænkning, som vi efter min mening kan tilslutte os uforbeholdent. På menneskerettighedsområdet har EU en vigtig funktion som forbillede for stater uden for EU, selv om dette letsindigt sættes på spil med sådanne beslutninger. Hvordan skal man fremover kunne sikre, at andre stater overholder international flygtningeret, når man ikke engang selv tager det alvorligt længere inden for EU?
Jeg finder det bekymrende, at rådsformanden, den britiske indenrigsminister Charles Clarke, på mødet mellem EU's justits- og indenrigsministre den 9. september i Newcastle plæderede for en mulig revision af den europæiske menneskerettighedskonvention. Clarke ville godt have mulighed for at udvise hadprædikanter og terrorister, som indrømmet er nogle skræmmende eksistenser på den nuværende scene, selv om de kan forvente tortur eller sågar dødsstraf i oprindelseslandet. Jeg anser dette for at være entydig foragt for den internationale flygtningeret. Det står helt klart for mig og min gruppe, at tanken om "supersikre tredjelande" - som hr. Kreissl-Dörfler allerede var inde på - er uacceptabel. Derfor tilslutter jeg mig den kritik, som Kreissl-Dörfler fremførte. Det er tydeligt, at Rådet skal foretage ændringer her. 
Andreas Mölzer (NI ).
   - Hr. formand, den konsekvente asylpolitik i Danmark, Sverige og Schweiz afskrækkede utallige mennesker, som aldrig ville have haft en chance for at opnå asyl, fra at begive sig ud på en risikabel rejse, og det tilføjede menneskesmuglerne et hårdt slag. Hurtigere procedurer og en rigoristisk praksis i forbindelse med udvisninger reducerede strømmen af asylansøgninger med op til 50 %, hvorved man sparede millioner, som ellers skulle have været brugt på meningsløs sagsbehandling. Ikke desto mindre holder man sig i disse lande stringent til de internationale konventioners definition af flygtningebegrebet, og man har således kunnet forhøje anerkendelseskvoten.
På den ene side forhindrer dette udnyttelsen af det sociale sikkerhedssystem. På den anden side gjorde dette procedurerne mere menneskelige for ægte flygtninge og muliggjorde en hurtigere integration ved hjælp af obligatoriske kurser i landets sprog, sæder og skikke, hvilket er essentielt for at få en ny start i et nyt land.
Hvis vi i Europa ønsker at tilintetgøre menneskesmuglerindustrien, som forårsager lidelse og uendelig nød, og hvis vi ønsker at undgå, at de, der rent faktisk får asyl, bliver trukket ind i det kriminelle miljø, og vil vi hjælpe de flygtninge, som ikke kun har økonomiske bevæggrunde for at flygte til Europa, kan vi ikke længere acceptere at modtage asylansøgninger, der er åbenbart grundløse. Om den foreliggende betænkning er et skridt i den rigtige retning, kan jeg have mine tvivl om. 
Simon Busuttil (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det er rigtigt, at EU tager konkrete skridt til en fælles politik om asyl og indvandring, som omfatter klare bestemmelser om repatriering af illegale indvandrere. Indtil nu er landene i Sydeuropa, som vi kan se det i Maltas tilfælde, blevet overladt til sig selv, og de står derfor over for en national krise. Hvis vi skal udvikle en fælles politik, må vi imidlertid ikke kun se på de forpligtelser, som hvert land står over for, vi må også se på, hvordan byrden kan deles. Desværre er Europa stadig langt fra at kunne dele byrden af dette problem ligeligt mellem alle, og der er lande, som bærer en langt tungere byrde, end de faktisk kan klare. Og lad os være realistiske. Byrden skal ikke kun bæres af europæiske lande, den bør også bæres af de lande, som migranterne stammer fra, og af transitlande som Libyen. Hvad kan man gøre for at få oprindelseslandene til at samarbejde, især dem, som bliver betragtet som sikre lande? Hvad kan man gøre for at få et transitland som Libyen til også at opfylde sine forpligtelser, bl.a. ved at indgå i en repatrieringsaftale? Det er de spørgsmål, vi bør stille. Især bør vi vælge en holistisk tilgang til dette spørgsmål, hr. formand, især ved afgørelsen af, hvilke lande der skal betragtes som sikre eller supersikre. Jeg siger ja til en fælles europæisk politik, men det skal være en solidarisk politik, hvor byrden bliver ligeligt fordelt, og en politik som er sammenhængende og vedholdende over for tredjelande, så de også påtager sig deres ansvar.
Jeg vil slutte med en kommentar til Parlamentets rolle. Vi skal være forsigtige, for hvis Parlamentet pålægger medlemsstaterne for store byrder, burde det ikke overraske os, hvis Rådet ignorerer os. 
Inger Segelström (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil takke ordføreren hr. Kreissl-Dörfler for en god betænkning. Det er vigtigt, at vi alle arbejder hen imod samme mål: at EU på sigt skal føre en asyl- og flygtningepolitik, som er "lige for alle overalt".
Regler om sikre eller meget sikre lande skaber et uroligt og uklart retsbillede og giver forskellige behandlinger i forskellige lande for mennesker på flugt. Sverige, som jeg kommer fra, anvender ikke generelle regler eller begrebet "sikre oprindelseslande" eller "sikre tredjelande", men vi ser alle flygtninge som individer og giver alle en individuel prøvning. Så kan et medlemsland vurdere flygtningens individuelle historie og behov for at få hans grunde prøvet. Et land kan være sikkert kollektivt for en gruppe, men umuligt at vende tilbage til for et enkelt individ eller en familie, netop fordi denne person kan have udført politisk fagligt arbejde eller tilhører en ikke-statslig organisation, som udøver en virksomhed, man ikke bryder sig om.
Jeg ser naturligvis også med bekymring på, at man både i internationale sammenhænge og i EU mere og mere ændrer på børns og unges myndighedsalder. Man er ikke voksen, når man er 16 år, hverken i disse tilfælde eller i andre. Jeg håber, at vi med denne betænkning kommer en smule videre i den proces, som så efterhånden skal give os en fælles asyl- og flygtningepolitik i EU. Det forventer EU's borgere, at vi skal gøre, da man vil se EU som en enhed. 
Genowefa Grabowska (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne tilslutte mig tidligere taleres lykønskninger til ordføreren.
Formålet med det direktiv, vi drøfter, er at etablere et simpelt, klart, effektivt og humanitært system for behandling af flygtninge i EU ud fra et fælles sæt af minimumsstandarder. Systemet skal også respektere menneskerettighederne. Der er helt sikkert behov for dette direktiv, for det er ikke alle medlemsstater i EU, som har nationale systemer for behandlingen af flygtninge på plads. Immigranter, asylansøgere og flygtninge er et problem for EU som helhed. Alle medlemsstaterne er berørt af det, uanset antallet af flygtninge, de skal tage sig af. En flygtning, som indgiver en ansøgning i Polen, er ikke kun et problem for Polen. Den flygtning bør være en bekymring for lande langt fra Polen, for det er sandsynligt, at han eller hun flytter. Derfor har spørgsmål og politikker omkring flygtninge en europæisk dimension, og de bør behandles på europæisk niveau.
Jeg tror, vi er faldet i en fælde under diskussionen af dette direktiv. Vi har ladet os påvirke af vores naturlige frygt for terror, som måske er lidt af en besættelse. Vi kan ikke tillade os at se enhver flygtning som en potentiel terrorist. Det er vigtigt at holde den rette balance mellem vores normale berettigede frygt for vores egen sikkerhed på den ene side og traditionel europæisk gæstfrihed på den anden.
En anden bemærkning, jeg gerne vil komme med, er, at Europa-Parlamentet ikke kan blive siddende på sidelinjen, mens asylpolitikken bliver udviklet. Det undrede mig at konstatere i dag, at det er faldet i Europa-Parlamentets lod at kræve opfyldelse af international ret. Vi vil gerne påpege over for Parlamentet, at flygtningekonventionen ikke er overholdt, og at tillægsprotokollen fra 1967 desuden ikke er blevet gennemført. Der vil være rettet op på disse forseelser, hvis de relevante ændringsforslag bliver vedtaget under afstemningen.
Parlamentet bør støtte dette direktiv, for det vil være en slags sikkerhedsventil, som Europa har brug for. Millioner af flygtninge venter utålmodigt på det, og vi kunne hjælpe disse mennesker ved at sikre minimumsstandarder og en fair behandling. 
Franco Frattini,
   Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne takke alle talerne, og jeg har omhyggeligt noteret mig deres bemærkninger. Der er ingen tvivl om, at der i Europa er værdier, som er indiskutable, og det er vores institutionelle, men først og fremmest moralske pligt at beskytte det enkelte menneskes liv og værdighed. I den forbindelse vil jeg gerne takke ordføreren for at have understreget dette og de andre talere for deres klare gentagelser af det.
Jeg mener, at EU bør anerkende og beskytte denne grundlæggende ret for dem, som virkelig er på flugt fra forfølgelse eller krig, og her mener jeg dem, der virkelig er på flugt. Der er nemlig et andet meget klart punkt, som bl.a. fru Klamt nævnte, og det er, at vi skal undgå misbrug, og at vi klart skal skelne mellem dem, der virkelig er flygtninge, og dem, der tværtimod indvandrer af økonomiske årsager.
Det er et troværdighedsspørgsmål, og den europæiske strategi kræver en præcis lovgivning og sikre metoder til denne lovgivnings overholdelse. Kun på denne måde kan vi finde en fælles løsning, der virkelig er enighed omkring, både blandt dem, der lader frygten få overtaget, og dem, der lægger størst vægt på modtagelsen af flygtningene. Jeg tror, at vi kan mødes på midten, hvis vi sørger for en gennemsigtig lovgivning og klare regler for denne lovgivnings gennemførelse, så der aldrig mere opstår gråzoner mellem det, der er tilladt, og det, der ikke er tilladt.
Derfor må og skal direktivet træde i kraft hurtigst muligt. Dermed kan vi undgå, mine damer og herrer, at der bliver ved med at være forskel på medlemsstaternes lovgivninger. Disse forskelle er ofte årsag til forskellig behandling af mennesker, der befinder sig i samme situation. Også dette er en alvorlig krænkelse, nemlig at en person i bestemt medlemsstat befinder sig i samme situation som en person i en anden medlemsstat, men bliver ikke behandlet på samme måde.
Det er en alvorlig uretfærdighed, som direktivet på en måde kan begrænse eller fjerne. Derfor er det nødvendigt med en europæisk indsats, og det er efter min mening korrekt, selv om det er svært at forestille sig - sådan som mange af Dem meget realistisk bemærkede - at Rådet tager væsentlige punkter op til diskussion igen.
Mange af Dem - her vil jeg nævne hr. Fava og fru Lambert - rejste et meget vigtigt spørgsmål, nemlig den europæiske liste over sikre lande. Jeg er klar over, at der er problemer med retsgrundlaget, og jeg ved godt, at Rådet går stærkt ind for, at vi ved fastlæggelsen af listen udelukkende skal anvende høringsproceduren. Uanset det formelle retsgrundlag for fastlæggelsen af denne liste over sikre lande er jeg personligt af den opfattelse, at det er nødvendigt at samarbejde med Parlamentet.
Der er formelle juridiske problemer med retsgrundlaget, men der er også væsentlige politiske problemer på forskellige områder, nemlig agenturet for grundlæggende rettigheder og spørgsmålet om dataopbevaring, dvs. spørgsmål, hvor jeg, når man ser bort fra retsgrundlaget, har foreslået Parlamentet en politisk og grundlæggende interinstitutionel aftale. Hvorfor ikke også undersøge mulighed for et samarbejde mellem Rådet og Parlamentet, når det gælder et område, der objektivt set er delikat, sådan som også hr. Coelho var inde på? Jeg er faktisk enig i mange af de bemærkninger, der blev fremsat. Det er vanskeligt at forestille sig, at Rådet i dag efter fire års forhandlinger ganske enkelt dropper forslaget om en liste over sikre lande. Men så bør vi efter min mening forsøge at give Rådet nogle politiske impulser, der inddrager Parlamentet meget mere, end det har været tilfældet hidtil!
Derfor vil jeg slutte af med endnu en gang at håbe på et ja til direktivet, eftersom et ja ville gøre den idé om europæisk solidaritet konkret, som senest hr. Busuttil mindede om. Europæisk solidaritet betyder, at vi skal dele ansvaret og også udgifterne, og at vi går imod opfattelsen hos dem, der udelukkende ønsker en national indfaldsvinkel. Jeg mener, at Parlamentet har mulighed for at give et politisk svar af den karakter. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om aftale om vindyrkning mellem Den Europæiske Union og Amerikas Forenede Stater.
Mariann Fischer Boel,
   Hr. formand, jeg er glad for at få lejlighed til at tale om vinaftalen mellem EU og USA, der blev paraferet i Washington den 14. september. Den vil blive forelagt Rådet til endelig godkendelse i løbet af de kommende uger.
Denne aftale er kun en første aftale. Den er resultatet af mange års bilaterale forhandlinger, hvor USA helt "gratis" har fået, og fået forlænget, særlige tilladelser i forbindelse med vinfremstillingsmetoder, certificering og mærkning.
Disse uendelige forhandlinger påvirkede handelsforholdene negativt. USA forlod den internationale vinorganisation i 2001 og oprettede World Wine Trade Group. Siden Fællesskabet i 2002 reviderede sine mærkningsregler med vedtagelsen af Kommissionens forordning (EF) nr. 753/2002, har USA desuden været et af de mest kritiske medlemmer af WTO og har sat spørgsmålstegn ved alle disse reglers overensstemmelse med WTO-reglerne.
Et andet eksempel på de negative handelsforbindelser var Kongressens vedtagelse i november 2004 af certificeringskrav for importerede vine fra andre lande end dem, hvormed USA havde en vinaftale.
Fællesskabets eksport til USA udgjorde knap 2 milliarder euro i 2004, hvilket svarer til ca. 40 % af vores vineksport. USA eksporterer kun for 415 millioner euro til EU. I betragtning af det amerikanske markeds betydning for EU, udviklingen i vores handelsforbindelser i de seneste år og situationen i Fællesskabets vinsektor er det derfor min opfattelse, at denne første aftale er meget positiv for vores vinsektor. Den sikrer, at vi beholder vores største eksportmarked, både værdi- og mængdemæssigt.
Jeg hilser aftalen velkommen, da den vil bidrage til at underbygge og forbedre vores handelsforbindelser med USA. Den kan også bane vej for en ikke-polemisk og væsentlig dialog med medlemmerne af New World Wine Group. Desuden indeholder aftalen nogle bestemmelser, der klart er til fordel for Fællesskabet. Nu anerkender USA officielt vores geografiske betegnelser for vin, der vil blive beskyttet i henhold til deres mærkningsregler.
Der er 17 europæiske vinbetegnelser såsom Port, Sherry og Champagne, der i øjeblikket betragtes som halvgeneriske i USA. Vi er blevet enige om, at de kun må bruges begrænset i USA, og at deres juridiske status skal ændres, så de fremover kun må anvendes om vine med oprindelse i Fællesskabet.
Den nuværende situation fastholdes, men aftalen får ikke yderligere negative virkninger. Det vil i høj grad gavne Fællesskabets vinproducenter og vinhandlere, hvis disse betegnelser udtrykkeligt anerkendes som betegnelser for fællesskabsvine.
Vi vil også blive undtaget fra USA's certificeringskrav fra 2004. Ikke kun med hensyn til vine, der er omfattet af aftalen, men også vine, som indeholder under 7 % alkohol, hvilket var interessant for mange af de vinproducerende medlemsstater. Og vi må ikke glemme, at vi uden den aktuelle aftale ville være underlagt strenge certificeringskrav i forbindelse med vores vine årgang 2005. Jeg kan forsikre Dem for, at alle disse krav ville have medført store udgifter for vores eksportsektor.
Jeg vil gerne understrege to andre, meget vigtige punkter. Ifølge denne aftale er USA og EU blevet enige om at løse bilaterale spørgsmål ved uformelle bilaterale høringer frem for de formelle tvistbilæggelsesmekaniser. Det er en vigtig melding, da den svarer til en fredsklausul og giver mulighed for yderligere, konstruktive drøftelser.
Da aftalen kun gælder første fase, var det afgørende at have nogle klare perspektiver for den næste og mere ambitiøse fase. Vi har opnået et klart tilsagn om at indlede forhandlingerne om anden fase senest 90 dage efter indledningen af første fase.
USA gik til sidst med til nærmere fastlæggelse af de spørgsmål, der bør indgå i disse forhandlinger om anden fase, i en fælles erklæring. Der er tale om vigtige spørgsmål for os, f.eks. vedrørende de tidligere halvgeneriske vine, geografiske betegnelser, brugen af traditionelle udtryk, vine, som ikke er omfattet af aftalen, vinfremstillingsmetoder, certificering og oprettelsen af et fælles udvalg.
Afslutningsvis har jeg hørt nogle kritiske bemærkninger om, at Kommissionen har indrømmet USA gensidig anerkendelse af landets vinfremstillingsmetoder. Det er på ingen måde tilfældet. Vi vil fortsat acceptere de amerikanske vinfremstillingsmetoder, der p.t. er omfattet af fællesskabstilladelser. Vi vil også acceptere gældende amerikanske vinfremstillingsmetoder, som ikke er omfattet af de nuværende EU-undtagelser. Det vil dog først være muligt for USA at eksportere disse vine, når status for de 17 halvgeneriske amerikanske betegnelser er blevet ændret. Nye vinfremstillingsmetoder vil blive analyseret og kun accepteret i Fællesskabet, hvis der ikke rejses indvendinger. Det er ikke gensidig anerkendelse.
Da USA er vores vigtigste handelspartner inden for vinsektoren, anser jeg denne første aftale for meget vigtig for de europæiske vinproducenter og vineksportører. 
Christa Klaß,
   Hr. formand, mange tak, fru kommissær, for Deres erklæring om dette emne. Vores gruppe har to synspunkter i dette spørgsmål, som jeg vil redegøre for her uden omsvøb.
Faktum er, at Kommissionen agerede mere end skamløst og fuldstændig uacceptabelt i forbindelse med dens indrømmelser i EU's vinhandelsaftale med USA. Jeg taler som parlamentsmedlem fra en af de ældste vinregioner i Tyskland og på vegne af vinbønderne ved Mosel. Vi har naturligvis brug for en handelsaftale med klare regler - De betonede det selv - og forhandlingerne har allerede varet alt for længe. Men vi har brug for en aftale med fair betingelser for begge parter. Dette dokument er - med dets lange og diffuse frister og værst af alt indrømmelsen af en uindskrænket gensidig anerkendelse af ønologiske processer i vinfremstillingen - et slag i ansigtet for alle de vinretlige bestræbelser, som gøres i EU og i de enkelte medlemsstater.
Kommissæren sagde, at der er behov for yderligere forhandlinger. Men vi har forhandlet så længe, at jeg må spørge, hvorfor vi udsætter så vigtige beslutninger? Vi har i Europa klart definerede produktions- og fremstillingsbetingelser for vin. Vi kan ikke forestille os vand i vin, og forbrugerne vil ikke finde sig i det. Skal vi så nu acceptere, at USA må tilsætte 7 % vand i vinen? I dag er det muligt at anvende moderne metoder, som nedbryder vinens enkelte bestanddele. Skal vi acceptere inden for rammerne af den gensidige anerkendelse, at vinen igen kan sammensættes vilkårligt ved hjælp af industrielle processer?
Vi har ikke brug for syntetisk vin! Vin er mangfoldighed og natur, hvilket viser sig i forskelligheden, som er præget af vejr og årgang. Er Kommissionen virkelig klar over, hvad en sådan indrømmelse, som vil have indflydelse på fremtidige aftaler, vil komme til at betyde i forbindelse med WTO-forhandlingerne? WTO's mestbegunstigelsesprincip indebærer, at de samme indrømmelser også skal gøres i andre stater på et senere tidspunkt. Det Internationale Vininstitut bestræber sig på at finde en definition af vin, som er gældende globalt, og det tages .
Fru kommissær, De taler om en anden organisation her. USA er udtrådt af OIV. Er OIV dermed brudt sammen? Behovet, som vi ser det, og en opfyldelse heraf - den nødvendige beskyttelse af de geografiske oprindelsesbetegnelser uden fastlæggelse af en dato - bliver ganske enkelt udskudt på ubestemt tid. Champagne kommer fra Champagne, rhinskvin vokser ved Rhinen, og moselvin ved Mosel og ikke et eller andet sted i USA. Sådanne betegnelser skal forbydes med det samme og ikke på et eller andet ubestemmeligt tidspunkt, hvis man ønsker en fair samhandel. En fastholdelse af den nuværende situation er efter min opfattelse også at gå for langt. Derfor vil jeg godt spørge Kommissionen, på hvilken måde disse forhandlinger kan betegnes som en succes. Her bliver der efter min mening givet alt for mange indrømmelser fra vores side.
Jeg føler mig - og jeg taler her på vegne af de mange vinbondefamilier, som er i gang med at høste deres produktion i øjeblikket - forrådt og solgt. 
Katerina Batzeli,
   Hr. formand, fru kommissær, jeg vil først takke Dem for fremlæggelsen af forslaget til aftalen og for de uddybende oplysninger, som Europa-Parlamentet var absolut nødt til at have.
Det er en vanskelig aftale, som jeg synes har været temmelig kompliceret. Derfor har vi alle behov for at få flere ting præciseret, og på den anden side bør De også tage højde for de forslag og de bekymringer, vi har i forbindelse med denne aftale.
Man kunne faktisk godt kalde denne aftale en af de mest langtrukne internationale handelssektoraftaler, eftersom der var uafklarede spørgsmål helt tilbage fra 1983. Som De også nævnte, har EU de sidste 20 år konstant givet USA dispensationer med hensyn til vinfremstillingspraksis og mærkning af amerikanske vine, der importeres til Fællesskabet.
Med denne aftale får vi først og fremmest en normalisering af handelsrelationerne mellem USA og EU. USA fritager EU fra de nye krav med hensyn til certificering og forpligter sig til at finde en løsning på eventuelle uoverensstemmelser via bilaterale forhandlinger og ikke, som det var tilfældet tidligere, via konfliktløsningsmekanismerne.
Vi må dog ikke glemme, at vi netop nu kun befinder os i den første fase af aftalen, som vi kunne kalde en nødløsning, mens der er vigtige handelsrelaterede spørgsmål, der mangler at blive afklaret, som De er nødt til at tage højde for, fru kommissær, i de hårde forhandlinger, der starter nu.
For det første sikres de beskyttede betegnelser tilsyneladende ikke nok af aftalen, og den anerkendelse, der gives af USA's vinfremstillingspraksis, hvor man tillader, at der tilsættes 7 % vand, og at vinen lagres med træspåner i tønden, udgør naturligvis ikke nogen sundhedsrisiko, men vinens omdømme som kvalitetsprodukt bliver sat på spil.
For det andet danner denne anerkendelse af USA's sløsede vinfremstillingspraksis præcedens for importen fra andre lande. Derfor bør spørgsmålet om vinfremstillingspraksis og modning løses på forsvarlig vis i anden fase, så der skabes faste referencerammer.
For det tredje bliver de traditionelle betegnelser truet, og der rejses tvivl om Det Internationale Vinkontors rolle.
For det fjerde bør man fremskynde proceduren for at sikre anerkendelse af de 17 betegnelser i bilag 2, så alle de europæiske beskyttede betegnelser får en streng beskyttelse fra de amerikanske myndigheders side.
For det femte bør man, inden for rammerne af WTO-forhandlingerne, udarbejde et internationalt register med beskyttede geografiske angivelser og medtage dette mål blandt EU's højeste prioriteter.
En større cirkel er ved at sluttes, fru kommissær, mens en ny er ved at blive åbnet, og måske bør Kommissionens indsats inden for anden runde af forhandlingerne med USA forstærkes nu, og det samme gælder den kommende revision af den fælles markedsordning for vin, så man skaber de bedst mulige vilkår både for produktion og kvalitet og for handelen med produktet. De befinder Dem i orkanens øje, og jeg ønske Dem held og lykke. Jeg tror, at Parlamentet vil bidrage til dette med sine kommentarer. 

Jorgo Chatzimarkakis,
   Hr. formand, fru kommissær, lad mig starte med at ønske Dem tillykke med Deres succes med hensyn til at opnå dette mellemresultat i forhandlingerne med USA. Det handler her om et vigtigt handelsprojekt, som immervæk beløber sig til 2,3 milliarder euro. Men det er en handel mellem to forskellige systemer, dvs. at produktion og markedsføring håndteres på forskellig vis, og det er således ikke nemt at samarbejde. Derfor kan denne aftale også kun anses for at være et første skridt, altså en aftale, der regulerer den første fase. Det glæder mig, at De også beskrev det på den måde.
Tidligere accepterede vi mange undtagelser fra amerikanernes side. Det var nødvendigt for samhandelen. Nu er det imidlertid vigtigt, at vores mærkningsregler også bliver anvendt. Det betyder også noget for os, at USA er parat til at løse alle bilaterale spørgsmål ved hjælp af konsultationer i stedet for WTO-konfliktløsning. Men det, der er allermest vigtigt for os europæere, er sikkert, at de geografiske oprindelsesbetegnelser også nyder den beskyttelse i USA, som de fortjener. I tilgift er vi parat til midlertidigt at acceptere USA's praksis i forbindelse med vinproduktion. Det er en bitter pille, som vi imidlertid skal sluge. Effekten heraf er dog kun midlertidig, og det mildnes af mærkningsreglerne, for herigennem viser der sig en større frihed for de forhåbentlig emanciperede forbrugere.
Ikke desto mindre skal Kommissionen i den anden forhandlingsrunde lægge sig i selen for en bedre beskyttelse af de intellektuelle ejendomsrettigheder i forbindelse med vindyrkning. Det er nemlig et område, hvor vi europæere indtager en førende rolle i verden og har fastlagt globale standarder. Derfor bør vi ikke sagtne farten i den forbindelse. Desuden foreslår vi, at Kommissionen presser på med henblik på at få oprettet et WTO-register med geografiske oprindelsesbetegnelser. Det er et emne, som de to forrige talere også omtalte.
Facit er, at denne aftale ikke er genial. Men den er et vigtigt første skridt, og De, fru kommissær, gjorde også det rigtige. Det næste skridt skal nu tages hånd i hånd med reformen af den fælles markedsordning for vin, som vi alle er meget spændte på.
Vi kan være stolte af vores europæiske vin. Det er vin, som er værdsat og nydes over hele verden. Det forspring, som vi har på globalt plan inden for vindyrkning, bør vi manifestere ved at sikre de intellektuelle ejendomsrettigheder endnu bedre. Vi ønsker Dem, fru kommissær, held og lykke med dette. 
Marie-Hélène Aubert,
   Hr. formand, vi nægter at sluge de kameler, vores kollega nævnte. Allerførst vil jeg gerne understrege et proceduremæssigt problem. Disse drøftelser finder sted alt for tidligt, fordi Kommissionen har indgået en aftale - selv om den er første skridt på vejen. Derudover er Rådet ikke til stede, og det er trods alt Rådet, der i sidste ende sidder med aftalen. Jeg finder derfor vores arbejdsmetode useriøs, og parlamentsmedlemmernes udtalelse får ikke den opmærksomhed, den burde have.
Hvad angår sagens realitet, er denne aftale klart hverken i producenterne af vine med kontrollerede oprindelsesbetegnelser eller forbrugernes interesse, mens den tilgodeser de handlende og grossisterne, som udøver et voldsomt pres for at sætte gang i tingene. Situationen i dag er ekstremt forvirrende. Det, De sagde, fru kommissær, stemmer ikke overens med de oplysninger, vi har fra anden side. Der hersker stor bekymring i lokalområderne. Hvordan kan de europæiske forbrugere have tillid til mærkningen, de etiketter, der risikerer at blive voldsomt undermineret af denne type aftale? Endvidere svækker De i høj grad de principper, som EU altid har støttet med hensyn til geografiske betegnelser.
Det, der er ved at ske for vinen, hvilket efter vores opfattelse er uacceptabelt, risikerer efterfølgende at ske for en lang række andre produkter. Vi ønsker to ting. For det første at Rådet gør sit arbejde og klart melder ud med, hvilket mandat Kommissionen har på dette område. For det andet at EU i langt højere grad markerer sig med hensyn til overholdelsen af oprindelsesbetegnelser, fremgangsmåderne inden for vindyrkning, bevaringen af sektorer, der er vitale for livet i vores territorier og for en række landområder i hele EU, og at Unionen kæmper for at bevare denne kvalitet og disse oprindelsesbetegnelser. Ellers - hvis vi indleder forhandlingerne i Verdenshandelsorganisationen med at give op på forhånd - er jeg alvorligt bange for, at vi vil miste fodfæste igen og igen i de kommende uger. 
Ilda Figueiredo,
   Hr. formand, som bekendt står vinproduktionen i en vanskelig situation, ikke mindst i Portugal, hvor en stigende mængde gode vine er svære at afsætte på markedet, hvilket forstærkes af øget import fra tredjelande med meget skadelige følger for landbrugerne og de vinproducerende regioner.
Den første aftale om vindyrkning med USA - efter 20 års bilaterale forhandlinger - er derfor meget vigtig, men giver også grund til bekymring. Når man ser de store indrømmelser, som USA har fået, synes aftalen snarere at være blevet til af hensyn til de igangværende WTO-forhandlinger end for at beskytte vinproducenternes interesser i EU.
Vi finder, det er afgørende, at forhandlingerne får et bredere internationalt omfang, men også, at kommissæren nøje redegør for, hvordan hun vil sikre landbrugernes interesser i de europæiske regioner, hvor vindyrkningen er af fundamental betydning for den økonomiske udvikling.
Det gælder både de etiketterede oprindelsesbetegnelser og de traditionelle vinfremstillingsmetoder i Europa, så vinens kvalitet ikke bringes i fare, og forbrugerne får den nødvendige beskyttelse. Når vi ser detaljerne og hører kommissærens forklaringer, bliver vi temmelig bekymrede, hvad angår de garantier, som vores landbrugere og de berørte regioner bør have. 
Roberta Angelilli,
   Hr. formand, kære kolleger, den nylige aftale mellem USA og EU er kun det første - og så afgjort mangelfulde og utilstrækkelige - skridt i retning af en international anerkendelse og beskyttelse af de traditionelle beskyttede betegnelser. Det var på tide, at man ændrede kurs efter de skadelige konsekvenser af den famøse forordning nr. 316/2004, der reelt gav producenterne i tredjelande lov til uretmæssigt at anvende de traditionelle beskyttede betegnelser, hvilket var til stor skade for produktionen af kvalitetsvin, både i Italien og naturligvis i Europa som helhed.
Kommissær Fischer Boel sagde også her i Parlamentet, at aftalen vil beskytte de europæiske betegnelser og EU's største eksportmarked. Der er ingen tvivl om, at det er disse målsætninger, der skal nås, men det er usikkert, om aftalen er en god forudsætning for at nå disse målsætninger.
Det er nemlig rigtigt, at den amerikanske regering vil foreslå kongressen at ændre statussen og begrænse brugen af de 17 europæiske betegnelser, som USA i øjeblikket betragter som halvgeneriske, men det forholder sig også sådan, at USA stadig - selv om det sker på visse betingelser - får lov til i en begrænset periode at anvende 14 traditionelle fællesskabsbetegnelser. Sandheden er, at det gamle spørgsmål om de krænkelser, der finder sted, endnu ikke er blevet løst en gang for alle.
På den anden side har USA forpligtet sig til at acceptere de grundlæggende principper i EU's mærkningsbestemmelser, og USA vil forsøge at løse eventuelle bilaterale vinhandelsspørgsmål ved hjælp af uformelle bilaterale høringer i stedet for at løse dem ved hjælp af tvistbilæggelsesmekanismen.
Men hvad er den mest bekymrende indrømmelse, som EU har givet? Det er, at EU takket være aftalen anerkender de amerikanske vinproducenters ønologiske metoder. Det betyder kort sagt, at man i EU må importere vin, der er fortyndet med 7 % tilsat vand, eller som har fået smag ved hjælp af træspåner. Disse metoder er naturligvis strengt forbudt for vores producenter. Dette vil udgøre en alvorlig fare for kvalitetsvin og medføre en kraftig skævhed på vinmarkedet.
Selv om det på den ene side er lykkedes os at give eksporten til USA en vis stabilitet - også ved at lette procedurerne - er vi under alle omstændigheder gået for vidt, hvad de ønologiske metoder angår, og vi har endnu ikke tilstrækkelige garantier mod krænkelser af beskyttede betegnelser.
Hr. formand, ifølge aftalen skal der 90 dage efter ikrafttrædelsen indledes forhandlinger om en endnu mere detaljeret aftale. Derfor beder vi om, at forhandlingerne tager sigte på en reel beskyttelse af de traditionelle betegnelser. Vi mener, at Kommissionen under forhandlingerne først og fremmest bør stræbe efter at opnå et endeligt løfte fra de amerikanske myndigheder og at bringe USA's uretmæssige brug af geografiske betegnelser, der er beskyttet at fællesskabslovgivningen, til ophør inden for højst to år.
Til sidst vil jeg sige, at andre WTO-lande kunne bruge aftalen og den ekstraordinære undtagelse for amerikansk import til at kræve samme behandling, hvilket ville bane vejen for indførelsen af produkter af tvivlsom oprindelse og sammensætning. Stillet over for denne situation skal EU gøre en indsats ved hjælp af kraftigere foranstaltninger for at forsvare de traditionelle vinprodukter af høj kvalitet. Vi burde netop starte med at ophæve forordning nr. 316/2004, som liberaliserede brugen af beskyttede traditionelle betegnelser, og som dermed skaber illoyal konkurrence og vildleder forbrugerne med hensyn til produkternes oprindelse og kvalitet. 
Jean-Claude Martinez (NI ).
   - Hr. formand, fru kommissær, jeg taler på vegne af alle mine folk. Først og fremmest på vegne af vinbønderne i Languedoc-Roussillon, som har dyrket vin i 2.000 år, siden romerriget, og ikke i 100 år, som det er tilfældet i Californien, og som dyrker vin, som man dyrker elskov, som man dyrker det smukke, skønheden. Jeg taler også på vegne af alle vinbønder i Frankrig, Spanien, riojaen, Ungarn, tokayen, kongernes vine, vinenes konge, Italien, Grækenland, hele Middelhavsområdet, hvor vin er et produkt af civilisationen, en gudernes kunst.
Men med Deres aftale degraderer De den vin, der er et produkt af civilisationen, til et industrielt handelsprodukt. Denne vinens München-aftale ændrer vinens definition, vinens art. Den er ikke længere et naturligt produkt af en gæringsproces, men et kemisk produkt. De accepterer USA's kemiske, ikke-ønologiske fremgangsmåder. De accepterer en vinens Coca Cola fremstillet af vand tilsat ingredienser, sukker, farvestoffer og træ. Det er det samme, som hvis USA ville lave fru Fischer Boel om til en uægte, 7 %-opløselig kommissær. De kan nok forstå, hvorfor USA ikke længere vil have etiketter. Fordi de selvfølgelig ikke vil have de kemiske stoffer til at fremgå af dem. Snart vil vi skulle anvende Reach-direktivet på vores vin.
Derudover accepterer De, at man stjæler 17 betegnelser fra os under påskud af, at der er tale om halvgeneriske betegnelser. Champagne, det er ingenting. Chablis, overhovedet ingenting. Sauternes, endnu mindre! De anerkender officielt svig og forfalskning. I fem år kan USA anvende de falske slotte, de falske vingårde, i bytte mod en fredsklausul. Det er ligesom med forhandlingerne i Uruguay-runden, ligesom med olieplanterne: Tyven accepterer, at han ikke må melde de berøvede vinbønder til WTO's politi. Det skete allerede med aftalen med Sydafrika, og producenterne i Chile, Australien, Californien, i alle de vindyrkende lande i Stillehavsområdet, vil naturligvis gøre oprør i WTO og påberåbe sig denne præcedens. 
Fru kommissær, jeg kommer fra en region, der opfandt de store oprør i 1950'erne. Vinbønderne fra Languedoc vil sige nej. De vil gøre oprør, og de kommer måske i øvrigt op til Kommissionen i Bruxelles. De har været i stand til at løfte hele det sydlige Frankrig, og de er sandelig også i stand til at sige nej så voldsomt, som det måtte være nødvendigt, for De angriber dem, og De angriber en civilisation.
Formanden.
   - Mine damer og herrer, jeg vil gerne bede tilhørerne, som er meget velkomne og naturligvis skal opleve intensiteten i forhandlingerne, om ikke at klappe, hvilket i øvrigt også gælder i alle andre parlamenter i verden. Det er kun medlemmerne i salen, der må klappe. Men De må gerne nikke energisk, under forudsætning af at det sker lydløst. Mange tak for Deres forståelse og hjertelig velkommen til vores gæster på tilhørerpladserne! 
María Esther Herranz García (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, hvis jeg blev fordrevet til en øde ø i det fjerneste ocean, som ville være Stillehavet, og nogen spurgte mig, hvilke europæiske landbrugsprodukter jeg helst ville tage med mig, så ville jeg ud over brød svare to flasker. I den ene flaske skulle der være vin, og i den anden olivenolie. Og eftersom jeg er fra La Rioja, skulle vinen naturligvis være en Rioja, som er internationalt kendt, og hvis ry og prestige skyldes en meget gammel vinfremstillingskultur.
Allerede før den romerske invasion blev der dyrket vin i La Rioja, og der blev produceret vin. Vores vin bliver derfor fremstillet med meget gamle produktionsmetoder, som garanterer produktets høje kvalitet.
Jeg mener derfor, at den aftale, der er indgået med USA, kunne føre til en dybtgående ændring i vores vinproduktionskultur, som ikke altid ville være til vores fordel, for heldigvis og desværre har vores vines kommercielle succes altid været forbundet med en produktionsmetode, som er i nøje overensstemmelse med de mest puristiske definitioner af vin.
Den endelige autorisation af import af vine, som bliver behandlet med tvivlsomme vinproduktionsmetoder, som er meget forskellige for vores, kunne sætte vores vinproduktionskultur på spil, som altid - det fastholder jeg - har været grundlaget for vores produkters kommercielle succes.
Hvor længe kan EU blive ved med at forbyde brug af flager i modningen af vinene eller tilsætning af vand, hvis vi tillader import af vine, som er fremstillet med disse metoder?
Det er klart, at kapitlet om produktionsmetoder for vin vil være et af de punkter, som der vil være særligt fokus på under den kommende reform af den fælles markedsordning for vin, for jeg er bange for, at den aftale, som Kommissionen netop har indgået med USA, vil have konsekvenser også ud over handelen med dette land.
Min region, La Rioja, er så heldig at nyde godt af en god beskyttelse på det amerikanske marked, men det gælder ikke for andre af Fællesskabets vine som bourgogne, portvin og sherry og malagavin, som af USA stadig betragtes som halvgeneriske. Den indgåede aftale indeholder ikke en fast forpligtelse fra USA's side til at ophøre med at misbruge disse beskrivelser.
Jeg mener derfor, vi skal opfordre Kommissionen til at tage med som en hovedprioritering ved forhandlingerne i Verdenshandelsorganisationen, at der oprettes et internationalt register over geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser. De aktuelle forhandlinger i WTO er en storslået mulighed, som vi ikke må forspilde.
Kommissionen bør også opfordre USA til bilateralt at ophøre med at bruge navne, som er beskyttet i EU, i den periode på højst to år, som er nævnt i den nye vinaftale. 
María Isabel Salinas García (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, det er rigtigt, at der efter 20 års kontakt mellem EU og USA for første gang er blevet indgået en aftale. Vi betragter den imidlertid kun som en start og ikke som noget, vi bør være tilfredse med. Jeg er enig i det meste af det, der er blevet sagt i Parlamentet, og jeg håber, Kommissionen vil bide mærke i det, for jeg har ikke hørt en eneste person sige, at de var tilfredse med denne aftale.
Disse første aftaler garanterer ikke en effektiv beskyttelse for europæiske oprindelsesbetegnelser. Men de åbner Fællesskabets marked for amerikanske vine, der er fremstillet med metoder, der ikke er tilladt i EU, f.eks. tilsætning af vand. Det bliver vanskeligt for vores vine, som fremstilles efter traditionelle metoder og ud fra høje kvalitetskrav, at konkurrere med andre vine, der bliver fremstillet med langt billigere industrielle processer.
Spanien er skuffet over denne første aftale, og vi håber, at anden fase vil blive langt mere overbevisende. Blandt andet er vi meget bekymrede over spørgsmålet om halvgeneriske betegnelser. Vi mener, det er dem, der har tabt mest. Det er rigtigt, at USA har forpligtet sig til ikke at bruge typiske europæiske betegnelser, men kun for vine, som de eksporterer til tredjelande. De kan derfor fortsætte med at bruge de samme betegnelser, som de hidtil har brugt på deres eget territorium, med den ekstra komplikation, at den amerikanske lovgivning betragter betegnelser fra min region, såsom sherry og malaga, som halvgeneriske og ikke som oprindelsesbetegnelser.
Anden fase af forhandlingerne begynder om kort tid. Vi opfordrer Parlamentet til at forsvare de geografiske betegnelser stærkere under disse forhandlinger, og til det formål har vi brug for en debat om fremtiden for halvgeneriske termer. Vi har brug for en dialog om den traditionelle terminologi, certifikationer og vinfremstillingsmetoder, og det er især vigtigt, at der bliver nedsat et samarbejdsudvalg for vinfremstillingsspørgsmål.
For at kunne arbejde bedre i fremtiden, end vi har gjort indtil nu, er Parlamentet indstillet på at samarbejde med Kommissionen. Vi vil vedtage en beslutning, som vi må tage højde for, så det, der hidtil er sket for os, ikke fortsætter. Det ville også være positivt, hvis Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter udarbejdede en initiativbetænkning, så det, der skete, ikke gentager sig, og så der bliver taget højde for Parlamentets holdning med henblik på at forsøge at redde den europæiske vinsektor. 
Anne Laperrouze (ALDE ).
   - Hr. formand, udfordringerne på vinmarkedet er store. USA er og bliver et prioriteret marked for EU med 60 millioner forbrugere af vin og et gennemsnit, der er steget fra 8 til 13 liter pr. indbygger pr. år i de seneste 10 år. Sidste år voksede det amerikanske marked med 5,6 %. Frankrig er den tredjestørste oversøiske eksportør efter Italien og Australien. 
I denne forbindelse skal vi hilse vinaftalen mellem EU og USA velkommen. Den betegner afslutningen på den første fase af en række forhandlinger, der blev indledt for 20 år siden. USA afpressede os og truede med at underkaste de europæiske eksportører en tung certificeringsprocedure. Dette efterårs ville have stået først for skud. Den ville være blevet underkastet en supplerende analyse- og certificeringskontrol.
Denne aftale har ligeledes gjort det muligt at komme videre med de ønologiske fremgangsmåder. De europæiske producenter finder imidlertid disse kontrolprotokoller utilstrækkelige. De er imod fremgangsmåder som aromatisering, der har til formål at give vinen en smag af frugt. Det er udviklingen af definitionen på vin, der står på spil. De holder endvidere fast i beskyttelsen af de geografiske betegnelser.
Fru kommissær, i forhandlingernes anden fase skal det tilses, at de forpligtelser, de amerikanske myndigheder påtager sig, bliver overholdt. De skal holde op med at anvende de halvgeneriske betegnelser såsom Bourgogne, Chablis, Champagne og Porto og forbedre beskyttelsen af de geografiske angivelser samt mærkningen. På dette verdensomspændende vinmarked, der ofte kontrolleres af de store amerikanske grossister, er vintyperne blevet et varemærke. Jeg er ikke imod globaliseringen af vinmarkedet, men jeg er imod kopier, jeg er imod smagens ensretning, jeg vil ikke have en MacDonald's-Chardonnay.
Vinen går hånd i hånd med maden. Den er varemærket for den region, der har produceret den. Den har smagen fra den dyrkede jordbund. Den er et symbol på hygge og fællesskab. Betegnelsernes mangfoldighed afspejler vinenes mangfoldighed, vores kulturelle mangfoldighed. Den gensidige anerkendelse af de geografiske angivelser, dvs. produktionsområdets betegnelse, er med til at bevare vores respektive kulturelle identitet, stimulere vores handel med USA, og især til at støtte de europæiske vinbønder, der gennem flere år løbende har forbedret kvaliteten af deres produktion for at kunne efterkomme vores - forbrugernes - krav og glæde os. 
Astrid Lulling (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, den vinaftale mellem EU og USA, som Kommissionen undertegnede den 14. september efter 20 års forhandlinger, sår splid. Der er de europæiske erhvervsdrivende, for hvem denne aftale vil sikre eksporten til USA, som er deres vigtigste marked, med eksport til en værdi af 1,6 milliarder euro. De vurderer, at denne aftale også vil gøre det muligt at gendanne et tillidsbaseret klima inden for sektoren og sikre handelsflowet under forudsætning af, at forhandlingerne hurtigt indledes for en anden fase af den bilaterale aftale og for at definere de fælles holdninger i de multilaterale forhandlinger, navnlig i Hongkong vedrørende aspekterne inden for intellektuel ejendomsret.
Men der er også de øvrige erhvervsdrivende, navnlig de europæiske vinbønder, herunder min kollega fru Klass, som tog initiativet til denne drøftelse, og det skal jeg takke hende for. Hun har på fremragende vis gjort rede for bekymringerne, som jeg som formand for Parlamentets tværpolitiske gruppe om vin, tradition og kvalitet i vid udstrækning er enig i. Bekymringerne går på, at denne aftale risikerer yderligere at forværre den krise, der i dag har ramt vinsektoren, og på lang sigt for altid at ødelægge de særpræg, der kendetegner de europæiske vine, i form af traditionel forankring i området og naturlige, helt specifikke ønologiske fremgangsmåder.
Som politikere ved vi, at vi ofte skal komme vand i vinen, men da ikke i den, vi drikker. Den gensidige anerkendelse af de ønologiske fremgangsmåder på begge sider af Atlanten er et problem - det har mine kolleger talt så rigeligt om - især i betragtning af at visse af de fremgangsmåder, de europæiske vinbønder anvender, også er forbudt i WTO. Jeg håber ikke, De foreslår, at vi ændrer på det, når De kommer med Deres forslag om en reform af den fælles markedsorganisation for vin.
De europæiske vinbønder, der traditionelt er bundet til produktionsmodeller, som er i harmoni med deres miljø, og underkastet et arsenal af snævre fællesskabsbestemmelser, risikerer i deres bestræbelser på at levere kvalitetsprodukter at komme til at stå i en situation med illoyal konkurrence, hvis vi accepterer de oversøiske fremgangsmåder, så de på sigt vil blive tvunget til at opgive deres ældgamle fremgangsmåder, der i flere hundrede år har udgjort den europæiske vinsektors særpræg.
Derfor bør alt sættes ind, fru kommissær, på at beskytte denne sektor, som ganske vist er skrøbelig, da den er udsat for mange variable faktorer som f.eks. vejret, men som altid har været i centrum for den europæiske kultur. Det handler derfor om fortsat at forsvare og fremme vores ønologiske fremgangsmåder. Det handler om at støtte vores producenters kvalitetsindsats, navnlig i WTO, og om at nå til enighed om en definition, som begrænser uacceptable produktionsmodeller, der som sagt skaber en konkurrence, der er til skade for vores kvalitetsprodukter. 
Anvendelsen af geografiske angivelser er et andet punkt, der ubestrideligt volder problemer. Dette spørgsmål har længe vakt uenighed omkring forhandlingsbordet. Jeg har deltaget i et seminar i Washington om dette emne. Vi har et godt forhold til vores kolleger i den amerikanske kongres, som vi forsøger at overbevise om, at vores argumenter er velbegrundede. Men de ville, at vi skulle købe, at vi skulle betale for at købe vores oprindelsesbetegnelser tilbage. Jeg syntes godt nok, at dette ræsonnement var en smule kuriøst. Jeg kommer fra Luxembourg, hvor Moselle-floden løber, og Moselle-vinen, som kan produceres i Tyskland, Luxembourg og Frankrig, produceres ikke i Californien, så vidt jeg ved!
Jeg mener derfor, fru kommissær, at vi skal holde op med at gøre os umage, og at det er af afgørende betydning at beskytte vores betegnelser og én gang for alle få indført et system til registrering af de geografiske angivelser inden for rammerne af WTO. Vi håber, at De vil forsvare dette synspunkt energisk i Hongkong, for det er fremtiden for kvalitetsprodukter og den europæiske vindyrkning, der står på spil. 
Luis Manuel Capoulas Santos (PSE ).
   - Hr. formand, at fremstille vin i Europa er ikke kun et spørgsmål om agronomiske laboratorieteknikker eller marketing. Som det allerede er blevet sagt her i dag, er vindyrkning og vinfremstilling en meget væsentlig del af visse europæiske regioners kulturarv og tusindårige historie.
For blot at nævne et enkelt eksempel, som man nok vil forstå ligger mig meget på sinde - portvinen - kan jeg berette, at den dyrkes i den ældste demarkerede region i verden, oprettet og reguleret længe før de amerikanske kolonier overhovedet tænkte på at blive selvstændige stater. I det nordlige Portugal har generation efter generation gennem århundreder med deres hænder formet Douro-flodens stejle bjergsider og udført det mirakel at skabe de øde klipper om til et landskab af overvældende skønhed, så det i dag tilhører verdens kulturarv.
Det her sagte udelukker dog ikke, at jeg er helt bevidst om betydningen af den aftale, der er indgået med USA. Jeg er godt klar over, hvor tungt den europæiske eksport til USA vejer, og jeg ved, hvor ekstremt vanskelige de forhandlinger har været, som dette problem gennem mange år har været genstand for. Vi kan imidlertid ikke tillade en pragmatisk forhandlingsposition, der underminerer den grundlæggende beskyttelse af vores oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser. Kommissionen må under ingen omstændigheder tilsidesætte beskyttelsen af halvgeneriske navne på USA's indre marked. Der skal fastsættes en præcis dato for undertegnelse af aftalens endelige forpligtelser på dette punkt. Den planlagte næste forhandlingsfase må snarest muligt i gang, så der kan ske anerkendelse af de 17 oprindelsesbetegnelser, der fremgår af Bilag II.
Jeg håber inderligt, at den første forhandlingsfases skuffende resultat lader sig udbedre i den anden runde, som vi alle ønsker hurtigt afsluttet. En retfærdig og afbalanceret aftale med USA kan blive det positive signal, som den europæiske vinproduktion, der står over for mange store udfordringer, har så hårdt brug for. 
Jean Marie Beaupuy (ALDE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg er valgt i det store østlige Frankrig, et område, der producerer bourgogne, alsacevin - Alsace, hvor vi er i dag - og naturligvis champagne. Som valgt fra netop Champagne skal jeg derfor komme med følgende bemærkninger, for dagens drøftelser markerer starten på den aftale, De nævnte, fru kommissær, og som De naturligvis ønsker at få færdiggjort. Når vi også ønsker at få den gjort færdig, er det af følgende årsager.
I denne sag er der en økonomisk nødvendighed. Det amerikanske marked er, som det blev nævnt flere gange, ekstremt vigtigt for europæerne. Men i denne globaliseringstid vil jeg gerne koncentrere mine udtalelser om kvaliteten. På verdensplan anerkender UNESCO jævnligt en række af vores områder, vores bygningsværker, som tilhørende verdensarven. Men de europæiske vine, navnlig fra landene omkring Middelhavet, som det blev sagt for et øjeblik siden, har opnået deres status gennem århundreder, årtusinder.
I en tid, hvor man i alle de store øjeblikke, når man underskriver en fredsaftale, når man holder familiefest osv., serverer vin, kvalitetsvin, skal vi anerkende kvaliteten. Men hvad er der sket i de seneste årtier? Vi oplever, at der plantes mere og mere på verdensplan - i Chile, Australien, New Zealand - og især, og det er dét, der giver næring til drøftelserne her til formiddag, at "Canada Dry" eksploderer. Overalt kopierer man vine fra hele verden og mærker etiketterne med betegnelser, der nævner vintypen, oprindelsesområdet - Champagne, Bordeaux, Porto osv. - og man forsøger at få forbrugeren til at tro på, at det, han køber, er en vin, hvis oprindelse og kvalitet stemmer overens med det, etiketten lader tro.
Fru kommissær, denne aftale, som De vil færdiggøre i de kommende uger og måneder, skal sikre, at verdens forbrugere ikke føler sig snydt og bedraget. Vi befinder os i en tid, hvor flere og flere forfalskninger ser dagens lys. Inden for beklædningsindustrien med Lacoste, inden for urindustrien med Rolex, og nu desværre også med lægemidler. Det er almindeligt, naturligt, obligatorisk, at forbrugerne i hele verden kan være sikre på, at en flaske mærket "vin d'Alsace", "Bourgogne", "vin de Champagne" og "Porto" rent faktisk indeholder den pågældende vin. Det er kvaliteten af vores verdensarv og alle de europæiske vinproducenters interesser, der står på spil. De europæiske vine længe leve! 
Giuseppe Castiglione (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, fru kommissær, jeg vil også gerne takke Dem for, at De ønskede at indlede anden fase. De talte om den første fase og den første aftale på området, og De talte om en anden fase, hvor der skal tages behørigt højde for visse aspekter, som vi gerne vil understrege, nemlig kvalitet, sundhed, bekyttelse og tradition.
Fru kommissær, EU har altid fulgt en kvalitetspolitik for vinsektoren med meget specifikke og selektive regler for indholdet og de ønologiske procedurer. Hvordan kan vi i dag bede vores producenter om at overholde EU-lovgivningen og EU's kvalitetspolitik, hvis vi giver tredjelande mulighed for at eksportere en kvalitet til vores marked, som EU selv forbyder sine producenter? Hvordan kan vi bede vores producenter om at konkurrere på prisen med importerede produkter, der har lave produktionsomkostninger takket være brugen af forarbejdningsteknikker, der går væsentligt ud over kvaliteten? Kvalitet er ikke mindst ensbetydende med at sikre forbrugerne et sundt produkt. Fødevaresikkerhed er for os en prioritet, som vi i høj grad har ønsket, og som vi har reguleret flere gange, og her tænker jeg på forordning nr. 178 og på en særlig fødevaresikkerhedsautoritet.
Vins gavnlige virkning for menneskers sundhed er efterhånden velkendt. Den afhænger af de organoleptiske karakteristika, men også af hygiejne- og sundhedsbetingelserne. Desuden gør vinens manglende oprindelsesangivelse det umuligt for forbrugerne at genkende den, og samtidig stiller den de producenter, der har større omkostninger, fordi de fremstiller et produkt af høj kvalitet, i en vanskelig situation. Det er vores opgave at sikre, at den vin, der ender på vores og de europæiske forbrugeres bord, er sund og af god kvalitet.
Vigtige er også vores ønologiske traditioner, fru kommissær. Vi talte her til morgen om en tusindårig kultur, om vores specialiteter og om vores territorielle mangfoldighed. Det betyder kort sagt, at vi skal sikre respekten for vores vines geografiske betegnelser og dermed konkurrenceevnen for vores udbud i denne sektor. Jeg kan ikke se, at der i denne aftale er en tilstrækkelig beskyttelse af vores geografiske betegnelser. Jeg mener ikke, at den er i tråd med den holdning, som EU har i forhandlingerne med WTO, og jeg synes ikke, at vi i aftalen giver udtryk for samme faste vilje, som De selv gav udtryk for i Rådet i sidste uge, fru kommissær.
Hvis vi ønsker at beskytte angivelserne i forbindelse med Doha-runden skal vi ikke mindst gøre det ved hjælp af bilaterale forhandlinger, hvor der ikke gives nogen indrømmelser. Aftalen respekterer ikke de europæiske producenter, de europæiske forbrugere, vores marked og EU's identitet på den internationale scene! Selvfølgelig skal vi ikke lukke markedet, men vi skal sikre en loyal og ikke fordrejet konkurrence, hvor det vigtigste virkelig er produktets kvalitet og samtidig en beskyttelse af forbrugerne. 
Vincenzo Lavarra (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, vinhandelsaftalen mellem EU og USA giver et stabilt retsgrundlag for handelsforbindelserne. Den er således et nyttigt skridt i den rigtige retning, og vi indrømmer gerne, at det er kommissær Fischer Boels fortjeneste.
Ligesom mange andre parlamentsmedlemmer er vi af den opfattelse, at det er vigtigt, at Kommissionen i anden fase ikke glemmer de vigtigste målsætninger for EU's marked, så man sørger for definitive resultater med hensyn til beskyttelsen af oprindelsesbetegnelser og med hensyn til de grænser, der skal sættes for anerkendelsen af ønologiske metoder. Jeg mener, at parlamentsmedlemmernes bekymringer i den forbindelse er berettigede, og jeg har tillid til, at Kommissionen vil gøre disse målsætninger gældende i tæt dialog med Parlamentet. 
Agnes Schierhuber (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg tror, at vi alle er enige om, at vin hører til blandt de mest elegante produkter i landbruget. Der produceres årligt ca. 265 millioner hektoliter vin, to tredjedele heraf i Europa. Med vinhandelsaftalen mellem EU og USA blev den første aftale indgået med henblik på at sikre dette vigtige vinmarked for EU.
Formålet med denne aftale er at eliminere retsusikkerheden, som har været kendetegnende for denne handel i årevis, og den skulle komme producenter til gode på begge sider af Atlanterhavet. Indgåelsen af denne aftale skal skabe forudsætningen for et fremtidigt tæt samarbejde med USA i vinsektoren og beskytte oprindelsesbetegnelserne i EU. Fru kommissær, De sagde selv, at denne aftale var et vigtigt første skridt, og at der stadig er mangler herved. Ligesom de øvrige kolleger er jeg Dem meget taknemmelig for denne udtalelse.
For første gang nogensinde accepterer EU princippet om ubetinget gensidig anerkendelse af ønologiske processer. De europæiske medlemsstater var altid fortalere for, at der skulle være et såkaldt internationalt kodeks til definition af vin og de processer, der anvendes ved fremstillingen heraf. Derfor mener jeg, at man med denne fremgangsmåde sætter spørgsmålstegn ved eksistensen af den internationale organisation OIV.
Hvad angår beskyttelsen af de europæiske oprindelsesbetegnelser, går indrømmelserne i denne aftale imidlertid for langt. Alle regioner, som har opbygget deres kvalitetssystem på basis af oprindelsesbetegnelser eller på basis af traditionelle begreber, er berørt heraf.
Det er helt klart, at vi har brug for en handelsaftale med USA, men vi har brug for en aftale med klare retlige bestemmelser, som ikke underminerer den eksisterende europæiske lovgivning og eksisterende europæiske krav, og som giver sikkerhed for vores europæiske kvalitetsvins fremtid.
90 dage efter ikrafttrædelsen af den første aftale, skal der være endnu en forhandlingsrunde. Jeg mener, at dette tiltag er fuldkommen rigtigt, vigtigt og nødvendigt, og jeg håber, at de beslutninger, der bliver taget på det tidspunkt, vil gøre det muligt for os at trække den kritik, som vi ytrede i dag, tilbage. Held og lykke, fru kommissær, 
Duarte Freitas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne først takke fru Klass og fru Herranz García for så hurtigt at have bragt denne så vigtige sag på vores dagsorden.
Vin er et af de produkter, der i dag er udsat for størst international konkurrence som følge af globaliseringen og liberaliseringen af markederne. Vin er en af Europas få succeshistorier. Vores oprindelsesbetegnelser er frugten af århundredgamle traditioner og af en kultur, som dette produkt - vin - er et af de stærkeste og mest karakteristiske udtryk for. Det er her værd at nævne Doha-erklæringen og erklæringen fra WTO's Almindelige Råd fra 31. juli 2004 i Genève, hvor de såkaldte introduceres. Disse forhold, som man kan benævne ikke-kvantitative aspekter, må tages i betragtning i alle aftaler og også i denne aftale med USA, der aftager 40 % af vores vineksport, så vi ved afslutningen af forhandlingerne kan være sikre på, at den ikke indeholder bestemmelser, der senere vil binde os i andre forhandlinger med tredjelande på bilateralt niveau eller i WTO.
For at få en retfærdig aftale er det ikke nok at liberalisere. Der må også fastsættes kvalitative regler i stil med vores vinoprindelsesbetegnelser, som repræsenterer en intellektuel ejendomsret, der bør beskyttes ligesom ophavsrettigheder. Den første aftale er efter min mening blevet afsluttet på en lidet gennemsigtig måde og med Europa-Parlamentet på sidelinjen. Vi må derfor vide, hvad USA konkret har accepteret, ikke mindst med hensyn til vores vine med oprindelsesbetegnelser.
Sagen er jo, at vi ud fra det, som jeg har kunnet læse mig til i aviserne, ikke ved, om madeira eller portvin er blandt de oprindelsesbetegnelser, som USA har accepteret. Vi er parat til indrømmelser og justeringer, hvad angår vinfremstillingsmetoder, men kan ikke godtage, hvis vores oprindelsesbetegnelser ikke nøje respekteres, da de udgør en egentlig intellektuel ejendomsret, som har større betydning for vores kultur end handel.
For at konkludere mener jeg derfor, at det er afgørende, at denne aftale ikke indgås for enhver pris, selv om den måtte være nødvendig - og det anerkender jeg, at den er - og slet ikke, hvis prisen er vores traditioner og vores kultur, som den kommer til udtryk i oprindelsesbetegnelserne. 
María del Pilar Ayuso González (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, jeg kan kun forestille mig én grund til Deres selvtilfredshed med underskrivelsen af denne aftale, og det er, at den afslutter 20 års forhandlinger, og at USA aftager 40 % af vores vineksport.
Ikke desto mindre, fru kommissær, så har USA i den første fase fået opfyldt 100 % af deres ønsker, og vi har udskudt Europas interesser til anden fase. Vores modpart i forhandlingerne er endnu en gang blevet betalt på forhånd.
Desuden, fru kommissær, har vi mistet vores vigtigste våben i denne strid. Vores vigtigste våben, hvis vi ikke skulle acceptere USA's vinfremstillingsmetoder, var netop, at vores oprindelsesbetegnelser skulle anerkendes, og det våben har vi mistet. Vi har betalt, og vi er endt uden det våben, som kunne have givet os ammunition til at forsvare vores interesser.
Desuden risikerer vi, at visse producenter i Fællesskabet fremover også vil kræve større fleksibilitet i Fællesskabets regler for vinfremstillingsmetoder, hvilket ville føre til uønskede ændringer og sætte en endelig stopper for vores ældgamle vinkultur.
Fru kommissær, jeg tænker også på visse betegnelser, som er så symbolske i Spanien, såsom sherry eller malaga. Hvad vil der ske med dem? Hvad kommer der til at ske under anden fase af forhandlingerne?
Af alle disse årsager mener jeg, at det er skammeligt, at EU har givet efter for USA's ønsker som følge af trusler. De har truet med at lukke vores markeder, og vi har givet efter. Og vi har ikke opnået det, som vi virkelig ønskede, nemlig en gang for alle at forsvare vores oprindelsesbetegnelser.
Fru kommissær, jeg tror, vi må være mere stålsatte i vores forhandlinger, at vi må lære af andre og ikke betale forud, og frem for alt at vi ikke må betale med de europæiske producenters penge. 
Formanden.
   - Før jeg henvender mig til Dem, fru kommissær, vil jeg tillade mig at komme med en personlig bemærkning. Jeg har været medlem af Parlamentet i et godt stykke tid og har sjældent oplevet så interessante og engagerede forhandlinger, men for mig er dette også et eksempel på europæisering og globalisering. Når vi talte om "os" for blot nogle få år siden, mente man sit eget land - og dog havde vi de samme problemer, nemlig gensidig anerkendelse, oprindelsesbetegnelser, certificering og mærkningspligt. Alt det, som vi dengang møjsommeligt måtte kæmpe os til for Europa, skal vi nu åbenbart til at gøre igen for det globale marked, som er skrumpet ind. Den amerikanske professor Jeremy Rifkin har fuldstændig ret, når han siger, at med disse erfaringer, som vi arbejdede hårdt på at oparbejde i Europa, er europæerne bedst rustet på det globale marked, fordi de allerede har gjort erfaringer med disse problemer og ved, hvordan man skal regulere dem. Nu er vi alle spændte på, fru kommissær, hvordan De vil løse vinproblemerne. Enhver af os ved - inklusive tilhørerne - hvor vigtig vinen er for de lokale vinbønder. Hvordan skal vi løse problemerne, fru kommissær? 
Mariann Fischer Boel,
   Hr. formand, jeg er stærkt opmuntret over alle indlæggene om dette meget vigtige emne. Som jeg nævnte i min redegørelse, hilser jeg indgåelsen af denne første aftale mellem EU og USA om handel med vin velkommen.
Jeg glæder mig over indgåelsen af denne vinaftale mellem EU - der, som mange af Dem har nævnt, er vinens fødested - og et af de førende lande i New World Wine Trade Group. Jeg er overbevist om, at denne udvikling er positiv, ikke alene for Fællesskabet og USA, men også for verden som helhed. Jeg er også overbevist om, at indgåelsen af denne første aftale vil bane vej for yderligere drøftelser og samarbejde med USA inden for vinsektoren, hvilket afgjort er i Fællesskabets, og især dets vinsektors, interesse.
Samtidig har jeg noteret mig alle Deres bemærkninger, som jeg vil tage til efterretning. Forhandlingerne om anden fase, der som nævnt vil begynde inden 90 dage efter aftalens ikrafttræden, vil give os mulighed for at gøre noget ved meget af det, der er blevet nævnt her i dag. Jeg mener dog også, at mange af Deres bemærkninger drejer sig om langt mere end indgåelsen af denne første aftale, og det bekræfter på sin vis, at det er det rette øjeblik til at starte undersøgelsen af og diskussionerne om en reform af vinsektoren.
Nu vil jeg gerne svare på nogle specifikke spørgsmål. Nogle af Dem synes at være af den opfattelse, at aftalen er uafbalanceret til fordel for de berørte parter i USA. I betragtning af det økonomiske mønster i vinhandelen mellem EU og USA og den politiske og juridiske baggrund er denne første aftale ikke uafbalanceret. Den forbedrer vores forbindelser med vores største kunde betydeligt og udgør et godt grundlag for fremtidige drøftelser og forhandlinger.
Desuden vil adskillige bestemmelser af central interesse for USA, f.eks. godkendelse af eksisterende vinfremstillingsmetoder, som ikke er omfattet af de gældende EU-tilladelser, samt meget forenklede certificeringskrav, først træde i kraft, når USA har underrettet Fællesskabet om, at landet har ændret status for de 17 berømte europæiske vinbetegnelser, som er halvgeneriske i USA.
Så er der spørgsmålet om, hvorvidt beskyttelsen af europæiske vinbetegnelser er utilstrækkelig. Beskyttelsen i henhold til denne aftale sker gennem de amerikanske mærkningsregler og garanterer, at de europæiske vinbetegnelser kun vil blive brugt om europæiske vine uanset en klausul om eksisterende mærkenavne. Desuden berøres vores rettigheder ifølge TRIPs og vores retsgrundlag for geografiske betegnelser ikke af denne aftale.
Om risikoen med hensyn til mest begunstigede nationer, som mange af Dem har nævnt, kan jeg sige, at Kommissionens hensigt i disse forhandlinger og i forhandlinger med andre nye vinproducerende lande er at forbedre dialogen mellem os og vores forhandlingspartnere og undgå handelskonflikter og WTO-paneler, som er ekstremt dyre for de europæiske producenter.
Bestemmelsen om mest begunstigede nationer er velkendt i forbindelse med toldsatser, men situationen er en helt anden, når det drejer sig om procedurerne for anerkendelse af vinfremstillingsmetoder. For at et andet tredjeland skal få samme indrømmelser, kræver det, at det pågældende tredjeland er i samme situation med hensyn til acceptable vinfremstillingsmetoder og overvågning af disse metoder og af vinen. Men USA har et unikt system til administration af vinetiketter. Det bruges ikke i andre tredjelande, og risikoen med hensyn til mest begunstigede nationer synes derfor at være meget lille. Det er vigtigt at bemærke.
Hvad angår muligheden for at tilsætte vand, vil jeg gerne minde om, at det er tilladt i EU i dag af tekniske årsager. Vi har ikke defineret grænseværdier for tilsætning af vand til vin, men der er f.eks. defineret en grænseværdi på 7 % for tilsætning af vand til koncentrerede druer, da det er umuligt at påvise tilsætning af vand under denne grænse. Men De kan være sikker på, at vi ikke vil acceptere nogen undergravning af kvaliteten af EU's produkter.
Med hensyn til spørgsmålet om gensidig anerkendelse er der, som jeg nævnte i min redegørelse, ikke tale om, at USA opnår anerkendelse af sine vinfremstillingsmetoder. Det var en af USA's vigtigste målsætninger, ligesom spørgsmålet om halvgeneriske betegnelser var for os. Men da USA ikke gik med til at holde op med at bruge de 17 halvgeneriske EU-vinbetegnelser, gik vi heller ikke med til gensidig anerkendelse af vinfremstillingsmetoder.
Som sagt beholder vi kun de eksisterende EU-tilladelser vedrørende amerikanske vinfremstillingsmetoder. Vi accepterer først de øvrige eksisterende amerikanske vinfremstillingsmetoder, når USA har ændret status for vores halvgeneriske betegnelser. Sådan hænger tingene sammen.
I forbindelse med nye vinfremstillingsmetoder vil vi have mulighed for at rejse indvendinger og dermed ikke acceptere nye amerikanske vinfremstillingsmetoder. Vi accepterer ikke uden videre alle de metoder, som USA bruger. Men der findes tilsyneladende et hav af myter. Hvis vi ser på eksemplet med egespåner, som ofte er blevet nævnt, er egespåner allerede tilladt i EU på forsøgsbasis. Ifølge aftalen skal en vin dog lagres i egetønder, før betegnelsen må anvendes på etiketten. Det siger sig selv.
Endelig er det meget vigtigt, at der indledes drøftelser om reformen af den fælles markedsordning for vin. Konsekvensanalysearbejdet er allerede begyndt og består bl.a. af en økonomisk analyse af sektoren, der skulle foreligge ved årets udgang. Senere vil konsekvensanalyserapporten præsentere flere forskellige muligheder og virkningerne af disse muligheder.
Kommissionen vil inddrage alle berørte parter i sektoren i en offentlig debat, som forhåbentlig vil blive holdt i februar, hvorefter den stiller et forslag. Kommissionen forventer at forelægge en meddelelse i juni næste år, og den forventer at stille et forslag til retsakt inden udgangen af næste år.
Til hr. Freitas vil jeg sige, at både Madeira og Port er på listen over de 17 vinbetegnelser, der anses for halvgeneriske, og at anvendelsen af disse betegnelser derfor vil blive begrænset. Det kan han være helt sikker på.
Endelig er hele spørgsmålet om geografiske betegnelser af kolossal betydning for Fællesskabet, og det har jeg konstant påpeget over for vores handelspartnere i WTO-forhandlingerne. Vores hensigt har været at opnå et multilateralt register, en udvidelse af det eksisterende, højere beskyttelsesniveau for vin og spiritus til at omfatte andre produkter samt en generobring af retten til visse betegnelser, der er blevet misbrugt verden over. Nogle af vores handelspartnere mener endda, at geografiske betegnelser ikke er noget, der kan forhandles. Det er vigtigt, at vi når frem til et resultat vedrørende geografiske betegnelser under de endelige drøftelser i Hongkong. Det er et meget væsentligt spørgsmål for landbrugssektoren. 
Formanden.
   - Vi håber alle, at De vil få succes med at forsvare europæernes interesser ved denne lejlighed.
Som afslutning på forhandlingen har jeg modtaget seks beslutningsforslag(1), jf. forretningsordenens artikel 103, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag den 29. september kl. 12.00.
Vi afbryder nu forhandlingen, indtil afstemningen begynder. Til dem, som måske vil spørge, hvorfor vi er tidligere på den end normalt, vil jeg sige, at man i Parlamentets Præsidium talte om, hvordan vi måske kan undgå den situation, som altid opstår kl. 12.00, 12.05 eller 12.10, hvor repræsentanter for Ministerrådet eller Kommissionen er nødsaget til at tale hen over støjen fra alle medlemmerne, som strømmer ind i salen til afstemningen. Vi blev derfor enige om at forsøge med at afslutte forhandlingen kl. 11.50, således at forhandlingerne kan fortsætte uden forstyrrelser. Dette er årsagen til, at vi nu har en smule mere tid end normalt.


Formanden.
   - Vi indleder nu afstemningen, som vores bulgarske og rumænske venner deltager i for første gang. 

- Hr. Zappalà, jeg giver Dem ordet i henhold til forretningsordenens artikel 131, stk. 4. 
Stefano Zappalà (PPE-DE ),
   Hr. formand, kære kolleger, indholdet er ret enkelt. I dette direktivs udarbejdelsesfase opstod der en fejl i artikel 7 og 8 og i artikel 78, og den retter vi i dag.
Jeg har en ekstra oplysning til parlamentsmedlemmerne, nemlig at dette direktiv naturligvis berører en stor del af Europas økonomiske sektor i de 25 medlemsstater, og derfor planlægger vi, som i sin tid behandlede denne lovgivning, til næste forår en stor høring for at kontrollere gennemførelsen i medlemsstaterne, og såfremt det er hensigtsmæssigt, vil vi undersøge en evt. virkning og således fortsættelsen af denne lovgivning i EU. 

Bronisław Geremek (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne henvise til princippet om, at Parlamentet forsvarer demokratiet og retsstatens regler. Når vi ved, at det i den kypriotiske forfatning fastsættes, at den offentlige anklager, før han kan henvende sig til Parlamentet, skal rådføre sig med højesteret, skal vi undersøge, om han har gjort det. Det siges, at han ikke har gjort det. Jeg mener ikke, at Parlamentet kan stemme om et forslag, som er i modstrid med medlemsstatens retsorden. 
Formanden.
   - Hr. Geremek, af ren høflighed skal jeg opfatte Deres indlæg som en personlig bemærkning, men De kan ikke relancere debatten på dette stadie. Jeg giver igen ordet til ordføreren, hr. Lehne, og anmoder ham om ikke at genoptage forhandlingerne. Vi er ved afstemningen. 
Klaus-Heiner Lehne (PPE-DE ),
   Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil bare gerne forklare det, som hr. Geremek sagde. Årsagen hertil er meget enkel, idet den cypriotiske forfatning indeholder en bestemmelse om ophævelse af nationale parlamentsmedlemmers immunitet, som ikke findes i andre medlemsstaters forfatninger. I Cypern er det ikke parlamentet, som er ansvarligt for ophævelsen, men derimod den cypriotiske højesteret. Da hr. Matsakis imidlertid er medlem af Parlamentet, er det klart, at det naturligvis ikke er den cypriotiske højesteret, der er ansvarlig for ophævelsen, men derimod plenarforsamlingen her i Parlamentet, hvilket sker i henhold til protokollen om privilegier og immuniteter.
Derfor mente Retsudvalget med kun én stemme imod, at forslaget skulle stilles i Parlamentet i dets nuværende form. Jeg beder Dem om støtte hertil. 
Formanden.
   - Tak for denne forklaring. Jeg kan ikke acceptere flere indlæg, jeg beklager, men vi er ved at stemme. Jeg genoptager straks afstemningen.
Christopher Heaton-Harris (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenens artikel 166. De ved lige så godt som jeg, at ligegyldigt hvilken farve politik vi fører her i Parlamentet, er der én ting, der på enestående vis forener stort set os alle: Uanset om vi er sorte, blå, gule, røde eller grønne, gør vi alle sammen vores bedste for at repræsentere de mennesker, der var så venlige at sende os herhen.
I mit område, East Midlands i Det Forenede Kongerige, eksperimenterede vælgerne ved sidste valg og prøvede en anden farve. Indoktrineret af gamle reklamer og tv-berømtheder troede de, at fremtiden var lys og rosenrød. Nogle få måneder senere forsvandt en af vores nye repræsentanter desværre fra skuepladsen og fra Parlamentet. Mange var bekymrede for hans sikkerhed. Nogle troede, han er blevet kidnappet, andre, at han var beslægtet med Lord Lucan. Jeg udskrev en konkurrence i East Midlands, hvor jeg udlovede en flaske champagne til den første, der kunne bevise, at han havde set min berømte, men forsvundne kollega, Robert Kilroy-Silk. Desværre har ingen endnu gjort krav på champagnen, så jeg tror, jeg vil give den uafhentede præmie til manden selv. Her er den omtalte flaske champagne.
Formanden.
   - Efter dette lille intermezzo kan vi genoptage afstemningen, men misbrug ikke formandens tålmodighed. 

Luís Queiró (PPE-DE ),
   Jeg har stemt for denne betænkning både på grund af dens substans - dens indhold og formål - og fordi det er vigtigt, at den vedtages.
Direktivets gode målsætninger lader sig ikke indfri, medmindre artikel 78 ændres. Jeg mener imidlertid, at behovet for en klar, forenklet og sammenhængende retsramme for offentlige kontrakter er tilstrækkelig grund til at vedtage dette forslag hurtigst muligt. 
Joachim Wuermeling (PPE-DE ),
   Jeg hilser afstemningsresultatet vedrørende berigtigelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter velkommen. Med henblik på at tilpasse grænseværdierne i offentlige bygge- og anlægskontrakter var berigtigelsen af skrivefejlen nødvendig.
Jeg vil dog gerne påpege, at der efter min mening fortsat er et behov for forbedring af indholdet i nogle af direktivets bestemmelser. Dette vedrører især det interkommunale samarbejde og etableringen af interessesammenslutninger. Obligatorisk licitation for sådanne former for samarbejde er ikke hensigtsmæssigt, og det er i strid med direktivets målsætninger og forhindrer kommunerne i at tilvejebringe borgernære serviceydelser til rimelige priser.
Jeg anser det derfor for at være tvingende nødvendigt, at direktivet bliver revideret på basis af praktiske erfaringer i begyndelsen af 2006. Det glæder mig, at Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse allerede har besluttet sig til at gennemføre en høring for de interesserede parter. 

Luís Queiró (PPE-DE ),
   Jeg har stemt for Paolo Costas betænkning om forslag til Rådets afgørelse om indgåelse af aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Republikken Bulgarien om visse aspekter af lufttrafik.
De forskellige bilaterale aftaler om lufttrafik er de vigtigste instrumenter til at sikre smidige forbindelser med tredjelande, især med hensyn til luftsikkerhed. Da det forholder sig sådan, og da Domstolen har fastslået Fællesskabets enebeføjelser på dette område, har Rådet bemyndiget Kommissionen til at indlede forhandlinger med tredjelande med henblik på at ændre visse bestemmelser i de eksisterende bilaterale aftaler gennem en fællesskabsaftale.
I tilfældet med Bulgarien korrigerer Parlamentets ændringsforslag enkelte punkter, såsom beskatning af flybrændstof, udpegningsbestemmelser og takster, hvilket vi ikke har nogen indvendinger imod. 

Luís Queiró (PPE-DE ),
   Jeg har stemt for Paolo Costas betænkning om forslag til Rådets afgørelse om indgåelse af aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Republikken Kroatien om visse aspekter af lufttrafik.
De forskellige bilaterale aftaler om lufttrafik er de vigtigste instrumenter til at sikre smidige forbindelser med tredjelande, især med hensyn til luftsikkerhed. Da det forholder sig sådan, og da Domstolen har fastslået Fællesskabets enebeføjelser på dette område, har Rådet bemyndiget Kommissionen til at indlede forhandlinger med tredjelande med henblik på at ændre visse bestemmelser i de eksisterende bilaterale aftaler gennem en fællesskabsaftale.
I tilfældet med Kroatien korrigerer Parlamentets ændringsforslag enkelte punkter, såsom beskatning af flybrændstof, udpegningsbestemmelser og takster, hvilket vi ikke har nogen indvendinger imod. 

Hélène Goudin, Nils Lundgren og Lars Wohlin (IND/DEM ),
   Den finansielle effekt af forslaget om at øge de afgifter, som skal betales til Det Europæiske Agentur for Lægemiddelvurdering (EMEA), er ikke fastslået endnu. Forslaget vil i hvert fald få konsekvenser for udgifterne under udgiftsområde 3 og 2 i de nye finansielle overslag 2007-2013. Vi er principielt negativt indstillet over for, at EMEA skal styrkes som myndighed og have et øget budget. Derfor har vi stemt nej til denne betænkning. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Karl-Heinz Florenz' betænkning om fastsættelse af gebyrer til Det Europæiske Agentur for Lægemiddelvurdering er et eksempel på, hvordan vi bør tage hensyn til de erfaringer og evalueringer, som fællesskabsagenturernes virksomhed giver anledning til.
Betænkningen ligger i forlængelse af en afgørende ændring af dette agenturs beføjelser, der både er ændret og ikke mindst udvidet. Det er således vigtigt at skabe solide og ajourførte finansielle rammer for agenturet.
Ændringsforslagene har til formål at tydeliggøre princippet vedrørende fastsættelse af gebyrer og nedsættelse af gebyrer for traditionelle plantelægemidler.
Ordføreren mener, at gebyrets størrelse skal svare til den faktiske arbejdsbyrde i forbindelse med vurderingen af produkterne.
Jeg har derfor stemt for Karl-Heinz Florenz' betænkning om fastsættelse af gebyrer til Det Europæiske Agentur for Lægemiddelvurdering. 

Christofer Fjellner (PPE-DE ),
   EU's fiskeripolitik bør have til formål at sikre en tilstrækkelig fiskebestand, kvalitative levnedsmidler til forbrugerne og gode forudsætninger for den europæiske fiskeindustri.
EU's fiskeripolitik har desværre udviklet sig til en permanent bidragspolitik for en urentabel fiskeindustri, som ikke kan leve af egen kraft uden støtte, uden at støttepolitikken sikrer fiskebestanden. Den hindrer strukturrationalisering, men ikke udfiskning.
Samtidig viser det islandske eksempel med udviklet ejendom over fiskerettigheder, at der er andre metoder, som både beskytter fiskebestanden og medvirker til at tilpasse industrigrenen til nye forudsætninger. Fiskeripolitik behøver ikke at være støttepolitik.
Med EU's fiskeripolitik bør der søges nye veje, som fører til, at både fiskebestanden sikres mod udfiskning og fiskeindustrien omstruktureres. 
Duarte Freitas (PPE-DE ),
   Den nye fiskeriprotokol mellem EU og Comorerne for perioden 2005-2010 er den logiske og forudsigelige videreudvikling af den foregående aftale og afviger kun lidt herfra.
På baggrund af den høje udnyttelse af fiskerimulighederne mellem 2001 og 2004 fastsætter den nye protokol nedgang i det samlede antal fartøjer, selv om det samlede antal fangster øges fra 4.670 til 6000 t.
I lighed med andre fiskeriaftaler med lande i Det Indiske Ocean er aftalen mellem EU og Comorerne af stor betydning for Fællesskabets tunfiskeri, som dér kan få dækket markedets behov.
Ordføreren har udarbejdet en fremragende betænkning, som jeg i det store og hele støtter, idet jeg dog gerne vil påpege, at den nye aftale reducerer antallet af portugisiske langlinefartøjer med fiskerilicens i aftalens område.
Jeg beklager også, at Kommissionen ikke har hørt det portugisiske fiskeri under forhandlingerne om dette aftaleforslag. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   Den nye protokol til fiskeriaftalen med Comorerne skal gælde for perioden 2005-2010. Den adskiller sig kun lidt fra den foregående aftale for 2001-2004, der blev forlænget i 10 måneder. Denne aftale sikrer fiskerimuligheder for de medlemsstaters flåder, der fisker i disse farvande, deriblandt Portugals.
Hvad angår EU, skønnes det, at hver euro, som Fællesskabet har investeret i aftalen, har skabt en værditilvækst på 5,7 euro, hvilket er et imponerende investeringsafkast.
Antallet af notfartøjer er det samme (21 fra Spanien, 18 fra Frankrig, 1 fra Italien), mens antallet af langlinefartøjer formindskes fra 25 til 17 (12 fra Spanien, 5 fra Portugal). Det skyldes, at langlinefiskerflådens fiskeriindsats har været meget begrænset under den tidligere protokol, hvilket viser, at fjernfiskerflåderne skrumper yderligere, som den næsten ubetydelige portugisiske fjernfiskerflåde er et eksempel på.
Protokollen øger redernes bidrag med 40 % fra 25 til 35 euro pr. ton fanget tun og beskærer Fællesskabets bidrag, hvilket vi ikke finder acceptabelt, eftersom Kommissionen meddelte, at den ville forhandle fremtidige protokoller med andre lande med det samme rederbidrag.
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Den nye protokol om tunfiskeri mellem Fællesskabet og Comorerne for perioden mellem 1. januar 2005 og 31. december 2010 har rejst nogle spørgsmål for medlemsstater med fiskerflåder om det hensigtsmæssige i den.
Da jeg har fulgt processen meget tæt, har det undret mig, at forhandlingerne ikke har omfattet en høring af fiskeriet. Kommissionen har taget imod denne kritik og har bekræftet, at det er meget vigtigt at videreføre og styrke dialogen med fiskeindustrien inden for rammerne af partnerskabsaftalerne. Kommissionen har ligeledes givet udtryk for, at den i efteråret 2005 agter at afholde et møde med tunforarbejdningssektoren, så diverse forhold kan drøftes.
Jeg vil gerne fremhæve, at den finansielle modydelse er steget fra 350.250 til 390.000 euro pr. år, og at 60 % heraf er øremærket til at støtte udviklingen af det lokale fiskeri.
Jeg har derfor ikke noget at indvende imod ordførerens forslag. 

Jan Andersson, Anna Hedh, Ewa Hedkvist Petersen, Inger Segelström og Åsa Westlund (PSE ),
   Vi synes, at det initiativ, som Rådet har taget til opbevaring af data for at give myndighederne et bedre redskab i kampen mod grov kriminalitet og terrorisme, er god. Erfaringerne fra svensk side viser, at trafikdata er vigtige i mange opklaringer af alvorlig kriminalitet. Derfor støtter vi i princippet Rådets forslag. Det forslag, Kommissionen præsenterede den 21. september 2005 om opbevaring af data, åbner for en debat om bekæmpelse af kriminalitet. Gennem Kommissionens forslag får Europa-Parlamentet indflydelse. Derfor valgte vi hverken at stemme for eller imod i dagens afstemning, idet vi afventer en ny holdning. 
Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Vi mener, at initiativet fra bl.a. Sveriges regering om opbevaring af data, der behandles og lagres i forbindelse med levering af offentligt tilgængelige elektroniske kommunikationstjenester såsom telefonsamtaler, sms'er, e-mail, internet m.m. til bekæmpelse af terrorisme og anden grænseoverskridende kriminalitet, går alt for langt i forhold til det forventede udbytte.
Medlemsstaterne bør gøre den gensidige informationsudveksling lettere, så de kan bekæmpe denne kriminalitet mere effektivt. Det kræver dog ikke en harmonisering med ensartede regler for, hvordan indsamlingen af denne enorme mængde data skal foregå. Forslaget skaber i stedet for betydelige betænkeligheder med hensyn til borgernes retssikkerhed, og der er desuden risiko for, at det indebærer betydelige omkostninger for tjenesteoperatørerne.
Trods kritikken anføres det dog i betænkningen, at det er nødvendigt med en harmonisering på området - men at lovgivningen skal foregå på Kommissionens initiativ og med Parlamentets medbestemmelse i stedet for gennem det mellemstatslige samarbejde, der nu er tale om. Junilisten er ikke enig i denne opfattelse. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   Vi støtter forslaget om at forkaste dette initiativ, der under påskud af "bekæmpelse af terrorisme" udgør et overgreb på borgernes grundlæggende friheder, rettigheder og sikkerhedsgarantier.
Initiativet har til formål systematisk at opbevare alle kommunikationsdata (telefonopkald, sms og e-mail) uden - synes det - nogen form for kontrol.
Som ordføreren fremhæver, er der tale om foranstaltninger, der hverken er egnede eller nødvendige, og som overtræder den europæiske menneskerettighedskonvention.
Ikke blot er det særdeles tvivlsomt, hvilken rækkevidde og effektivitet disse foranstaltninger kan få, men de vil ifølge ordføreren indebære opbevaring af en datamængde, der svarer til "ca. 4 millioner fyldte ringbind ".
Det bør betones, at det ikke er første gang, at Parlamentet forkaster et sådant initiativ. Alligevel har det britiske formandskab og Kommissionen trods bred kritik i denne uge lanceret nye initiativer på dette område.
Portugisisk lovgivning danner grundlag for et sikkerhedssystem, der sammen med retsvæsenet allerede omfatter en række afbalancerede foranstaltninger, regler og kontrolbestemmelser. Hvis dette system anvendes med omtanke og fasthed, vil det ganske givet effektivt kunne bekæmpe kriminalitet i selv den mest organiserede form. 
Patrick Louis og Philippe de Villiers (IND/DEM ),
   På et tidspunkt, hvor flere europæiske lande er hjemsøgt af terrortrusler, er det utænkeligt at anmode medlemsstaterne om at trække et initiativ tilbage, som har til formål at samarbejde mere effektivt med henblik på at forebygge, efterforske, afsløre og strafforfølge terrorhandlinger.
At forkaste dette initiativ med den ene begrundelse, at det kommer fra medlemsstaterne og ikke fra Kommissionen, er uansvarligt i lyset af det, der står på spil, nemlig vores medborgeres sikkerhed. 
Denne betænkning er endnu en gang styret ikke af den almene interesse, men af ideologiske betragtninger, som hver dag forsøger at fratage medlemsstaterne endnu en lille bid af deres kompetenceområder til fordel for Kommissionen, uden at revidere traktaterne. 
Da de ikke kan regne med befolkningerne efter de franske og nederlandske folkeafstemninger, synes Unionens overnationale institutioner at have kastet sig ud i en gradvis tilegnelse af medlemsstaternes kompetenceområder, uden for traktaterne, i lighed med Domstolens principdom af 13. september 2005, som netop giver Kommissionen kompetence til at lovgive inden for strafferetten.
Til slut, hvad er alle disse udflugter omkring en foregiven krænkelse af fællesskabsretten, proportionaliteten og formodningen om manglende skyld værd over for terrorrisikoen?
Derfor har vi stemt imod denne betænkning. 
Andreas Mölzer (NI ),
   Den praktiske anvendelighed af dette forslag om lagring af kommunikationsdata i EU er yderst tvivlsom.
En altomfattende overvågning af alle telefonsamtaler, internet- og sms-opkald uden konkret mistanke kan ikke retfærdiggøres med, at man måske - under bestemte omstændigheder og med en lille smule held, eller på et eller andet uspecificeret tidspunkt - herigennem vil kunne få hjælp til at opklare et terrorangreb. Det ville betyde en ufattelig datamængde, som i værste fald skulle finkæmmes af hårdt pressede efterforskere.
Vi mangler en velgennemtænkt definition af, hvilke informationer der rent faktisk er nyttige med henblik på at opnå et effektivt og succesfuldt samarbejde, hvorved der opstår en alt for omfangsrig liste med et enormt fortolkningsspillerum. Man forsømmer ligeledes at komme ind på, hvordan dette skal gennemføres i praksis.
Det er de små og mellemstore virksomheder, som vil blive specielt hårdt ramt heraf, fordi de hverken organisatorisk eller økonomisk har midlerne til at efterleve en sådan lagringsforpligtelse. Desuden kan der sættes et stort spørgsmålstegn ved den manglende forklaring af, hvordan medlemsstaterne skal refundere industrien omkostningerne hertil, som forventes at ville beløbe sig til adskillige hundrede millioner euro.
Udkastet er tvivlsomt ud fra et retsstatsligt synspunkt, og det kan sågar være i modstrid med diverse forfatninger og stå i et modsætningsforhold til det erklærede EU-mål om et område med frihed. Det er også betænkeligt, at elektroniske medier skal kontrolleres og censureres for at forhindre en radikalisering af de unge, mens folk helt seriøst forsikres om, at presse- og mediefriheden ikke ville blive påvirket negativt heraf - det bringer mindelser om George Orwell. 
Claude Moraes (PSE ),
   Når jeg stemmer for betænkningen om opbevaring af data, skyldes det, at jeg som parlamentsmedlem fra London mener, at sikkerhedstjenesterne skal have de mest effektive beføjelser, der findes, til at bekæmpe terrorisme og beskytte offentligheden. I forbindelse med udvikling af vigtige beføjelser vedrørende dataopbevaring er det lige så vigtigt at sikre, at disse beføjelser er brugbare, at de udvikles i tæt samarbejde med internetudbydere, og at vi opnår forholdsmæssighed med hensyn til, hvor længe data kan opbevares. I lyset af bombeangrebene i London står det klart, at min egen regering ønskede effektive beføjelser til bekæmpelse af terrorisme, og som parlamentsmedlem fra London ønsker jeg at sikre, at disse beføjelser er både effektive og forholdsmæssige, og at de bidrager til den britiske befolknings sikkerhed.
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Selv om jeg i alt væsentligt støtter ånden i det forslag, som fire medlemsstater har fremsat, er enig i de bestræbelser, som forslaget udtrykker, og ikke mener, at det som helhed kan siges at gå for vidt eller være ude af proportioner, har jeg alligevel stemt for betænkningen, der foreslår, at de fire medlemsstaters forslag forkastes. Det har jeg gjort, netop fordi jeg mener, at forslaget grundlæggende er rigtigt. Kommissionen fremsætter om kort tid et fuldstændigt og samlet forslag på dette område, og det forekommer mig at være den rigtige måde at lovgive på, når det gælder dette felt.
I disse tider er det vigtigt ikke at lade ønsket om sikkerhed udarte. Opbevaring af trafik- og kommunikationsdata er på ingen måde det samme som aflytning af telefonsamtaler. Der er kun tale om at opbevare et nødvendigt minimum af hensyn til effektiv kriminalitetsefterforskning. Selv om denne foranstaltning ikke har større forebyggelseseffekt - om end det også indgår - er dens nytte for kriminalitetsefterforskning mere end indlysende.
Man må derfor håbe, at Kommissionen lever op til den tillid, der næres til den, og snarligst fremsætter det nødvendige forslag til lovgivning på dette vigtige område. 

Philip Claeys (NI ).
   - Hr. formand, indførelsen af en liste over sikre lande er et skridt i den rigtige retning, hvis vi skal have en fælles minimal politik med henblik på at styre flygtningestrømmen til Europa. Jeg siger minimal politik, for den endelige magt til at træffe beslutning om anerkendelse af og adgang for politiske flygtninge skal stadig ligge hos medlemsstaterne. Derfor er det nødvendigt, at medlemsstaterne har ret til og mulighed for at anvende deres egen liste ved siden af den europæiske liste over sikre lande.
Ordføreren nægter imidlertid udtrykkeligt at anerkende denne mulighed. Denne betænkning har i virkeligheden kun en hensigt, og det er at udhule selve princippet om listen over sikre lande, og under disse omstændigheder vil det ikke overraske Dem, at jeg og mine kolleger har stemt imod. 
Hélène Goudin, Nils Lundgren og Lars Wohlin (IND/DEM ),
   Junilisten mener, at det skal stå medlemsstaterne frit for selv at afgøre, hvordan deres immigrations- og asylpolitik skal se ud - så længe den er i overensstemmelse med gældende international ret. Vi vil ikke medvirke til skabelsen af et Fort Europa, og det bør heller ikke være et spørgsmål for Europa-Parlamentet at foreskrive, hvilke love der skal gælde på området.
Vi kan derfor ikke støtte Rådets forslag, hverken med eller uden de ændringer, som foreslås i betænkningen, og vi har således undladt at stemme, da direktivet udgør en del af oprettelsen af en fælles politik på området. Vi har dog stemt for mange af udvalgets ændringsforslag for at markere vores støtte til en mere human flygtningepolitik end den, som udtrykkes i Rådets direktiv, og som opfylder gældende standarder i internationale konventioner. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   Dette forslag til direktiv udgør det første skridt hen imod en harmonisering af asylproceduren i EU's medlemsstater.
Som vores gruppe har pointeret, forstærker Parlamentets betænkning de mest negative sider i den aftale, som Rådet er nået frem til om samme forslag, ved f.eks. at fjerne begrebet "supersikkert land" - som De Forenede Nationers Flygtningehøjkommissariat kritiserer - og muligheden for at anke afslag på anmodning om asyl og for at blive i landet, så længe proceduren foregår.
De ændringsforslag, som vores gruppe har stillet, har ligesom vores stemmeafgivning i plenarforsamlingen været endnu et forsøg på at udbedre andre negative tiltag, idet vi
- forkaster en forvaringsperiode for asylansøgere, navnlig i såkaldte "forvaringscentre" for ulovlige indvandrere, og
- forkaster begrebet "sikkert tredjeland", eftersom en anmodning om asyl skal behandles individuelt, hvorfor vi må afvise at opstille en tilfældig liste af lande. Hvilke kriterier skulle den også baseres på? 
Mary Honeyball (PSE ),
   Denne betænkning danner grundlag for EU's fælles holdning til det følsomme spørgsmål om proceduren for tildeling og fratagelse af flygtningestatus. Selv om Parlamentets Labour-Parti stadig har forbehold med hensyn til hr. Kreissl-Dörflers betænkning, stemte de britiske Labour-parlamentsmedlemmer for betænkningen i den endelige afstemning. Det gør vi i sikker forvisning om, at de nationale regeringer i Rådet vil tage sig af eventuelle udestående spørgsmål eller problemer i gennemførelsesfasen for de nye procedurer. Vi er overbevist om, at Rådet vil finde en balance på basis af nogle af de anbefalinger i hr. Kreissl-Dörflers betænkning, som er fremkommet under høringsproceduren.
Kartika Tamara Liotard og Erik Meijer (GUE/NGL ),
   Generelt må vi sige, at betænkningen på mange fronter er en stor forbedring i forhold til kommissionsforslaget. Under et besøg i den italienske flygtningelejr på øen Lampedusa den 27. og 28. juni 2005 kunne Kartika Liotard med egne øjne se, hvor vigtigt det er, at flygtninge har konkrete rettigheder. Hvis en EU-konvention kan forbedre situationen for disse mennesker, går vi ind for en sådan forbedring. Vi er dog stadig overordentlig betænkelige, hvad angår nogle dele af kommissionsforslaget, f.eks. begrebet sikre tredjelande. Vi sad desværre som en lus mellem to negle. Men til trods for disse betænkeligheder stemmer vi alligevel for det ændrede forslag, fordi det kan betyde en væsentlig forbedring af asylsøgeres stilling, og også Amnesty International var temmelig positiv over forslaget. Forhåbentlig gør forslaget en ende på de beskæmmende Lampedusaer i Europa.
David Martin (PSE ),
   Dette er en vigtig og velkommen betænkning, som giver de folkevalgte repræsentanter i Europa-Parlamentet mulighed for at komme med deres mening om et centralt borgerrettighedsspørgsmål, efter at medlemsstaternes regeringer er nået til politisk enighed i Rådet.
Jeg er enig med ordføreren i, at de internationale standarder for beskyttelse af flygtninge (inklusive Genève-konventionen fra 1951) ikke må undergraves, og støtter fuldt ud parlamentarikernes rolle i forbindelse med granskning af Rådets ændringsforslag. I lyset af det hurtigt skiftende internationale klima og det deraf følgende behov for at bevare en vis fleksibilitet på nationalt plan med hensyn til udarbejdelsen af listen over "sikre tredjelande" stemmer jeg dog hverken for eller imod visse dele af betænkningen. Det er klart, at vi har behov for en retfærdig, men brugbar tilgang til forvaltningen af asylområdet, hvor der tages hensyn til dem, der flygter fra politisk forfølgelse, men samtidig sikres mod evt. misbrug i form af ansøgere uden et berettiget krav. Jeg glæder mig derfor over de skridt, Rådet har taget i retning af en integreret tilgang til asylpolitikken, og ser frem til yderligere konstruktive forslag på dette følsomme området. 
Claude Moraes (PSE ),
   I forbindelse med min stemme for hr. Kreissl-Dörflers betænkning vil jeg gerne udtrykke min bekymring over begrebet "supersikre" lande, der ville give EU's medlemsstater mulighed for at udarbejde en liste over tredjelande, der anses for så entydigt sikre, at flygtningestatus automatisk vil blive nægtet. Jeg har tidligere arbejdet med asylret, og efter min mening er det afgørende, at vi ikke fuldstændig underminerer den individuelle vurdering af asylansøgere og Genève-konventionens -princip (der går ud på, at regeringerne ikke må afvise flygtninge automatisk uden at behandle deres sag eller kontrollere subjektive eller objektive forhold i forbindelse med ægte asylsager). 
Tobias Pflüger (GUE/NGL ),
   Betænkningen af Kreissl-Dörfler, som plenarforsamlingen vedtog med et snævert flertal i dag, afspejler hele miseren omkring EU's asyl- og indvandringspolitik. Som reaktion på Rådets direktivudkast, der var præget af ønsket om at holde flygtninge ude, påpeger man i betænkningen nogle tungtvejende mangler.
Den inkorporerer konceptet om "sikkert oprindelsesland", således at asylansøgeren nægtes retten til at få behandlet sin asylansøgning.
I teksten skelnes der ikke mellem asylansøgere og illegale indvandrere med hensyn til behandlingen, ikke engang i relation til anbringelsen i "udvisningscentre".
Ved betænkningen gives princippet om "sikre tredjelande" retlig status, der fastlægges kriterier for disse og opstilles en liste over dem, således at man ikke kan undgå risikoen for kædeudvisninger.
Jeg har undladt at stemme om betænkningen, for selv om den institutionaliserer flygtninges retsløse tilstand, rummer den i det mindste nogle få mindre forbedringer for dem i forhold til Rådets dokument.
Dilemmaet i EU's politik er og bliver: EU's "Fort Europa"-politik gør livet farligere for flere og flere mennesker. Desuden er det en politik, som berøver mennesker deres rettigheder. En menneskeværdig EU-asylpolitik ville se anderledes ud. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Illusionen om, at det er let at lovgive på dette område, ser bort fra det forhold, at forskellige retsordener frembringer forskellige resultater, der undertiden også er utilsigtede eller uønskede. Det gælder f.eks. spørgsmålet om, hvorvidt anke af afslag på anmodning om asyl skal have opsættende virkning.
Den samme illusion ser også bort fra det forhold, at der er forskellige traditioner, hvad angår definitionen af selve flygtningebegrebet. Det gælder f.eks. den forskellige definition i Portugal og i Storbritannien.
Min stemmeafgivning om denne betænkning hænger snævert sammen med disse to forhold. Da alle de centrale punkter er blevet forkastet af Parlamentets venstrefløj, har jeg ikke kunnet stemme for betænkningen. Jeg har derefter blot at beklage, at venstrefløjens helt sikkert gode hensigter - sådan som det ofte sker - vil føre til et dårligt resultat. En rimelig og menneskelig behandling af flygtninge er på ingen måde uforenelig med en række principielt faste regler for de nødvendige tilpasninger af de forskellige nationale lovgivninger. Det er tværtimod den rigtige måde at imødekomme de velbegrundede bestræbelser for at løse flygtningeproblemet på, ligesom det viser vilje til at finde løsninger, der lader sig gennemføre i praksis. 
Carl Schlyter (Verts/ALE ),
   Parlamentets ændringer går i den rigtige retning. Landene tvinges ikke til at nægte at behandle en ansøgning fra en person fra et "sikkert land", hvor det kræves, at asylansøgere ikke behandles som kriminelle, og hvor der desuden kræves kortere behandlingstider. Parlamentet stemte dog nej til De Grønnes forslag om helt at afskaffe begrebet "sikre lande" og i stedet følge internationale menneskerettighedsregler om individuel prøvning. De forbedringer, som Parlamentet stemte for, vil Rådet med al sandsynlighed ikke tage hensyn til, men når vi stemmer om dette direktiv i dag, er det Rådets menneskerettighedsfjendtlige forslag, som vi i praksis stemmer om, derfor stemmer jeg nej. Miljøpartiet er imod en harmoniseret asylpolitik, da en sådan risikerer at blive udemokratisk og at skabe en tilstrømning med laveste standard. I dette tilfælde sker der begge dele, et dårligt lovforslag, og at Parlamentet truer med at gå til Domstolen på grund af illegale procedurer. 
Bart Staes (Verts/ALE ),
   Jeg har talrige gange været i kontakt med flygtninge fra Kosovo, Tjetjenien, Afghanistan, Nepal, Rusland, Usbekistan og Kasakhstan. Jeg er derfor klar over, at disse stakler ikke kommer til vores kontinent for deres fornøjelse. Hvert forældrepar og hvert barn har sin egen historie. En historie om fortvivlelse og angst. Dette forslag til direktiv er foruroligende og det ultimative bevis på, at indenrigs- og justitsministrene kører deres eget løb og ikke vil føre samråd med Europa-Parlamentet. De indgik en efter min mening dårlig politisk aftale uden at høre Europa-Parlamentet, hvilket er i modstrid med traktaternes ånd. Jeg støtter derfor ændringsforslag 182, hvori Europa-Parlamentet forbeholder sig ret til at indbringe sagen for Domstolen for at undersøge, om forslaget er lovligt, og om det er foreneligt med de grundlæggende rettigheder. Jeg støtter også alle ændringsforslag, som vil fjerne begrebet sikkert tredjeland fra forslaget. Dette begreb er uacceptabelt, da det skyder medlemsstaternes eget ansvar over på tredjelande og uundgåeligt fører til vilkårlighed og politiske intriger. Hvem bestemmer for øvrigt, om et land er (super)sikkert? Er Afghanistan sikkert efter krigen? Er Kasakhstan og Usbekistan - to lande, som knækkes under et totalitært styre - sikre lande? Nogle belgiere mener, at de er det.
Britta Thomsen (PSE ),
   . - De danske socialdemokrater i Europa-Parlamentet har i dag stemt for Wolfgang Kreissl-Dörflers betænkning om ændret forslag til Rådets direktiv om minimumsstandarder for procedurerne for tildeling og fratagelse af flygtningestatus i medlemsstaterne (A6-0222/2005). Vi er dog opmærksomme på, at forslaget vedrører et område, der er omfattet af EF-traktatens afsnit IV, og derfor ikke gælder for Danmark, jf. Protokollen om Danmarks stilling. 


Formanden.
   - Mødet er genoptaget.
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt. 
Ursula Stenzel (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har noget, som jeg godt vil have ført til protokols, nemlig at den skriftlige erklæring om reumatiske sygdomme allerede i dag har overskredet to tredjedeles flertal. Der er allerede samlet mere end 367 underskrifter, nemlig hele 378 midt på dagen i dag.
I den skriftlige erklæring, som jeg er medforfatter til, opfordres Kommissionen og Rådet til at inkludere reumatiske sygdomme blandt prioriteterne i EU's syvende forskningsrammeprogram. Jeg beder Dem føre dette sensationelle resultat til protokols allerede i dag. 
Formanden.
   - Fru Stenzel, Deres tale indeholder ikke bemærkninger til protokollen fra mødet i går, dvs. fra foregående møde.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om:
betænkning (A6-0251/2005) af Guellec for Regionaludviklingsudvalget om den territoriale samhørigheds rolle i den regionale udvikling (2004/2256(INI)) og
betænkning (A6-0246/2005) af Marques for Regionaludviklingsudvalget om et styrket partnerskab for regionerne i den yderste periferi (2004/2253(INI)).
Ambroise Guellec (PPE-DE ),
   Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne forelægge min betænkning om den territoriale samhørigheds rolle i den regionale udvikling på et par minutter.
Jeg skal henvise til, at indlemmelsen af dette begreb i Unionens politikker i flere år har været et tilbagevendende, stærkt krav fra et stort antal europæiske regioner. De 10 nye medlemsstaters tiltrædelse, der har udmøntet sig i en forværrelse af de regionale forskelle og nye territoriale uligheder, har i høj grad underbygget dette vigtige behov. Det havde ophavsmændene til udkastet til traktat om en forfatning for Europa forstået, for i traktatudkastets artikel 3 nævnes den økonomiske, sociale og territoriale samhørighed som et af EU's vigtige mål.
Traktatens tvivlsomme skæbne har fået visse regionalpolitisk ansvarlige, navnlig i Kommissionen, til at udvise størst mulig forsigtighed, så snart den nødvendige territoriale samhørighed nævnes. Denne holdning er efter vores mening ubegrundet, og det håber jeg, fru kommissær, at De er enig i. Unionens enorme geografiske, menneskelige og kulturelle diversitet på et alt i alt forholdsvis begrænset område er en enestående rigdom på vores jord, men hvis ikke vi passer på, kan den indebære alvorlige risici for ubalancer, der er uudholdelige for dem, der mener at være offer for dem. Dette har vist sig at være langt mere sandt, end vi frygtede, under folkeafstemningerne i Frankrig og Nederlandene om udkastet til en europæisk forfatning. 
Det er sandsynligt, at folkehøringer på samme grundlag i flere andre medlemsstater ville få samme udfald. Derfor vil jeg, at min betænkning skal hjælpe med at besvare de stillede spørgsmål. Hvordan skal vi få borgerne til at forlige sig med det europæiske projekt? Hvordan ser Europas fremtid ud? Vores Europa?
Et af svarene kommer fra samhørighedspolitikken, denne solidaritetspolitik, som er den oprindelige skabelon for Unionen og adskiller denne fra et simpelt frihandelsområde. Ud over at den skal have stillet de nødvendige midler til rådighed, hvilket indebærer, at der skal tages hensyn til den i de finansielle overslag for 2007-2013, er det vigtigt, at den indbefatter alle aspekter af den territoriale dimension. På denne måde udgør den territoriale samhørighed udtrykkeligt et grundlag, som alle europæere kan forstå, for en kohærent tilgang til Unionens territorium. Hvad angår gennemførelsen af den territoriale samhørighed, skal jeg angive et par konkrete principper og foranstaltninger.
Principperne er følgende: princippet om lighed mellem borgerne, uanset hvor i Unionen de bor, hvilket navnlig indebærer relevant adgang til forsyningspligtydelser og tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse; integration af den territoriale dimension i Lissabon- og Göteborg-strategierne; polycentrisk udvikling af det europæiske territorium; de små og mellemstore byers rolle og samordning med landdistrikterne; styrkelse af alle det territoriale samarbejdes dimensioner; decentralisering støttet på regionerne, som bedst kender deres områders behov og potentialer; forvaltning på flere niveauer og deltagelse af ikke-offentlige partnere.
Et af de konkrete forslag, vi forelægger Kommissionen, vedrører indførelsen af tre mekanismer. For det første en mekanisme til krydsning af de sektorpolitikker, der har stor indvirkning på udviklingen af Unionens forskellige områder, med regionaludviklingspolitikken. For det andet nye territoriale indikatorer ud over BNP til brug ved måling af regionernes udviklingsniveau og til objektiv evaluering af hindringerne for denne udvikling. Og til sidst et system til kontrol af de virkninger, som de forskellige fællesskabspolitikker har på den territoriale samhørighed.
Et andet forslag vedrører udarbejdelsen af en hvidbog vedrørende målsætningen for den territoriale samhørighed, der især præciserer, hvordan denne målsætning skal integreres i de enkelte medlemsstaters nationale strategiplaner, som de i øvrigt er i færd med at udarbejde for øjeblikket. Jeg håber, at morgendagens afstemning resulterer i bred støtte fra Parlamentet til en ambitiøs territorial samhørighedspolitik. 
Sérgio Marques (PPE-DE ),
   Hr. formand, ærede medlemmer, fru kommissær, vi er i dag kommet et vigtigt skridt videre med hensyn til virkeliggørelsen af en særlig status for regionerne i den yderste periferi, således som traktaternes artikel 299, stk. 2, også lægger op til. Denne særlige status begrundes med disse regioners helt specifikke vedvarende forhold som øsamfund, deres lille areal, deres vanskelige topografiske og klimatiske forhold og deres økonomiske afhængighed af få produkter eller aktiviteter. Disse forhold er karakteristiske for det, som vi kalder bestemmer regionerne i den yderste periferi, og er et særtilfælde inden for EU.
Det ville udgøre et alvorligt brud med proportionalitets- og ligebehandlingsprincippet, hvis regionerne i den yderste periferi blev behandlet på samme måde som de øvrige europæiske regioner. Integrationen af disse regioner skal tage hensyn til deres ganske særlige forhold, og den generelle integrationsmodel må derfor tilpasses, justeres og i visse tilfælde fraviges. Vi behandle det, der er forskelligt, som er forskelligt, fordi den forskel, der kendetegner regionerne i den yderste periferi, alvorligt hæmmer deres økonomiske og sociale udvikling, som medfører uacceptabel konkurrencemæssig ulempe og manglende evne til at drage fordel af den dynamik, som det indre marked, den seneste udvidelse, Lissabon-strategien og globaliseringen skaber.
Regionerne i den yderste periferi har ringe muligheder for at konkurrere på lige fod, når deres økonomiske aktiviteter tynges af meget betydelige ekstra omkostninger på grund af transport, manglende stordrift og positive samfundsøkonomiske virkninger, små og fragmenterede markeder, mangel på kvalificeret arbejdskraft osv. Det er derfor helt afgørende, at vi fortsat bestræber os på at udvide EU's særbehandling i forhold til de ganske særlige vilkår, som regionerne i den yderste periferi er underlagt. Det er det overordnede formål med Kommissionens meddelelse betitlet "Et styrket partnerskab for regionerne i den yderste periferi", om hvilken det har været mig en ære og en stimulerende opgave at udarbejde den betænkning, som vi her har til debat.
Kommissionen foreslår en samlet strategi centreret omkring tre prioriteringer: konkurrenceevne, tilgængelighed og regional integrering. Denne strategi skal gennemføres under den reviderede politik for økonomisk og social samhørighed og andre fællesskabspolitikker. Kommissionen foreslår også, at der indføres innovative instrumenter som f.eks. det særlige program til kompensation for meromkostninger og handlingsplanen for et styrket partnerskab for at fremme integrationen af regionerne i den yderste periferi i de omgivende geografiske områder, der kombinerer tværnationalt og grænseoverskridende samarbejde med told- og handelspolitiske foranstaltninger. Det er hovedlinjen i Kommissionens forslag til at imødegå og mindske de væsentligste begrænsninger, der gælder for regionerne i den yderste periferi. Det helt afgørende begrænsning er at sætte ind imod er at bryde disse regioners isolation ved at fremme anvendelse af ny informations- og kommunikationsteknologi, lette transportforbindelserne til det europæiske kontinent og fremme integrationen af regionerne i den yderste periferi i det omgivende geografiske område, som de altid har vendt ryggen til.
Det andet centrale indsatsområde er fremme af konkurrencedygtigheden i regionerne i den yderste periferi, hvilket ikke blot sker ved at nedbringe de betydelige meromkostninger, som disse regioner rammes af, men også ved målrettet indsats over for dynamiske faktorer som konkurrencedygtighed, undervisning, faglig uddannelse, innovation, forskning, informationssamfund og foretagsomhed. Hvad det sidste angår, er Kommissionens forslag klart utilstrækkeligt, og det er forslagets svageste punkt.
Problemet er, at de fællesskabspolitikker, der kunne have afgørende effekt for konkurrencedygtigheden i regionerne i den yderste periferi, langtfra dækker det behov, der er. Det gælder særlig der politikker, der styrke de menneskelige ressourcer, forskning og teknologisk udvikling, miljø, tjenesteydelser af almen økonomisk interesse og telekommunikation. Dertil kommer, at Kommissionen ikke foreslår nogen specifik løsning for de regioner i den yderste periferi, der forlader mål 1-området, fordi deres BNP pr. indbygger er vokset til over 75 % af fællesskabsgennemsnittet. En særordning for udfasning fra mål 1 til mål 2 retfærdiggøres fuldt ud af traktaternes 299, stk. 2.
Kommissionens forslag er dog et skridt i den rigtige retning, fordi det kommer i rette øjeblik, fordi det opstiller den rigtige strategi og de rigtige prioriteringer, og fordi omfatter innovative instrumenter. Vi takker Kommissionen for dens initiativ, men vi opfordrer den til at være mere ambitiøs og til også at overveje de forslag og iagttagelser, som min betænkning rummer. Jeg vil gerne med at også at takke de kolleger, der gennem deres bidrag har medvirket til en bedre betænkning. 
Danuta Hübner,
   Hr. formand, først har jeg nogle kommentarer til hr. Guellecs fremragende betænkning om den territoriale samhørigheds rolle i den regionale udvikling. Jeg er meget glad for, at De går ind for at fremme begrebet territorial samhørighed i vores regionalpolitik. Jeg ville ønske, at alle medlemsstaterne delte Deres begejstring, men som De ved, har den nuværende version af udkastene til strukturfondsforordninger svækket Kommissionens forslag om territorial samhørighed. Det gælder f.eks. de bymæssige spørgsmål. De forslag, som fra Kommissionens side var ment som obligatoriske, har Rådet gjort frivillige. Et andet eksempel er den betydelige nedskæring i det luxembourgske formandskabs seneste kompromisforslag af de finansielle ressourcer til det nye mål om europæisk territorialt samarbejde i de finansielle overslag. I dette forslag er beløbet kun det halve af det, som Kommissionen foreslog. Jeg vil derfor gerne opfordre Dem til at genindføre vores oprindelige tanker i forhandlingerne.
Jeg ser arbejdet med territorial samhørighed som noget, der skal ske på to fronter. For det første ved, at der lægges større vægt på territorial samhørighed i den næste generation af samhørighedsprogrammer. Det skal siges, at i udkastet til Fællesskabets strategiske retningslinjer - der blev vedtaget af Kommissionen i slutningen af juni - bad vi medlemsstaterne og regionerne om at fokusere i særlig grad på territorial ligevægt, når de udarbejder deres fremtidige regionale programmer. I den forbindelse udgør de fremtidige nationale strategiske rammer en afgørende mulighed for at fremme udviklingsmodeller, der respekterer den territoriale ligevægt. Desuden tages der i forordningsudkastene hensyn til visse territoriers særegenhed, og der fokuseres på visse tematiske prioriteter, der bidrager til den territoriale udvikling ved at øge tilgængeligheden eller fremme udviklingen af forsknings- og innovationscentre.
For det andet tror jeg, at vi kan fremskynde arbejdet med territorial samhørighed ved at fremme udveksling af erfaring, bedste praksis, benchmarking og analytisk arbejde. Som De ved, hjælper Espon - forskningsprogrammet - os til en bedre forståelse af territoriale tendenser og sektorpolitikkernes indvirkning på den udvidede Union. Hertil bidrager også andre netværk, f.eks. Interact eller Urbact. Jeg er overbevist om, at disse initiativer kan fortsætte i fremtiden også.
Hvad angår Kommissionens periodiske rapporter om økonomisk og social samhørighed, foreslår jeg, at spørgsmålet om territorial samhørighed behandles i den fjerde samhørighedsrapport, der forventes offentliggjort i 2007. Jeg kan også fortælle Dem, at mine tjenestegrene i øjeblikket er ved at udarbejde et arbejdsdokument om byernes bidrag til vækst og jobskabelse i regionerne. Dette dokument vil supplere Fællesskabets strategiske retningslinjer og vil blive forelagt på det uformelle ministermøde om bæredygtige samfund i Bristol i december i år.
Endelig er jeg også overbevist om, at vi kan fremskynde arbejdet med territorial samhørighed ved en bedre koordination af Fællesskabets politikker og nationale politikker. Så det skal atter en gang nævnes, at jeg er glad for den vægt, De har lagt på den territoriale samhørigheds rolle i vores regionalpolitik, og jeg er villig til at arbejde videre med spørgsmålet om territorial samhørighed både i forbindelse med de nye programmer og i vores udveksling af bedste praksis.
Jeg går nu over til hr. Marques' betænkning, som også er fremragende. Den handler om et styrket partnerskab for regionerne i den yderste periferi og indeholder en række forskellige anbefalinger, der klart viser Europa-Parlamentets stærke engagement og interesse i dette vigtige emne.
Jeg er meget glad for, at det er lykkedes Kommissionen at skabe et godt grundlag for et stærkt partnerskab med regionerne i den yderste periferi på både politisk og teknisk plan. Jeg er overbevist om, at vores sidste møde i La Réunion er et synligt bevis på dette partnerskab.
Som De nævnte, har vi foreslået rigtigt mange foranstaltninger til fremme af den økonomiske udvikling i regionerne i den yderste periferi i overensstemmelse med vores meddelelse sidste år. Vores forslag omfatter mange områder såsom samhørighedspolitik, landbrug, fiskeri og forskning. Disse forslag forhandles i øjeblikket i Rådet og Parlamentet. Jeg håber oprigtigt, at vi hurtigt kan komme til enighed.
En række vigtige forslag er stadig under udarbejdelse, herunder især regler om national regional støtte, som Kommissionen vil vedtage i slutningen af 2005. Jeg er enig med Dem i, at der stadig er meget at gøre. Deres beslutningsforslag er en vigtig milepæl, som vi vil tage i betragtning i vores daglige arbejde. I vores næste rapport om regionerne i den yderste periferi, der formentlig vil foreligge i 2007 eller 2008, er det hensigten at vurdere det fremskridt, der er gjort. Det er også absolut nødvendigt med en sammenhængende tilgang på tværs af alle fællesskabspolitikker, der tager hensyn til disse regioners særlige situation, og som skal suppleres med hensigtsmæssige nationale politikker. Som kommissær med ansvar for koordination af spørgsmål vedrørende disse regioner er det min opgave at sikre, at alle foranstaltninger, der træffes af kollegiet, tilpasses efter disse regioners særlige situation. I Deres beslutningsforslag nævnes en lang række emner, som jeg vil omtale i mine afsluttende bemærkninger.
Med hensyn til de finansielle overslag og samhørighedspolitikken og regionerne i den yderste periferi glæder vi os meget over det britiske formandskabs erklærede mål om at opnå konsensus om forordningspakken snarest muligt, så den hurtigt kan færdiggøres, så snart resultatet af de kommende finansforhandlinger foreligger. Min kompliment til Parlamentet, som hurtigt indså situationens alvor og stemte forordningerne igennem ved førstebehandlingen med overvældende flertal og med meget konstruktive ændringsforslag. Det er især vigtigt for regionerne i den yderste periferi, at der hurtigt opnås en budgetaftale. En sådan aftale bør efter vores mening omfatte det særprogram, som Kommissionen har foreslået for regionerne i den yderste periferi til kompensation for de meromkostninger, der påhviler disse regioner.
Jeg gentager, at vi vil gøre alt, hvad vi kan, for at opnå medlemsstaternes opbakning til disse idéer. 
Luis Manuel Capoulas Santos (PSE ),
   Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, det er særlig den anden betænkning, som jeg her skal beskæftige mig med. Som vi alle ved, er en god strategi en nødvendig forudsætning, hvis en politik skal gennemføres med succes. En god strategi er dog ikke nok, hvis de nødvendige politiske instrumenter til at gennemføre den mangler.
Kommissionen skal have tak for det strategidokument, som den har lagt frem. Det viser, at de gentagne udtryk for bekymring og de appeller, der er kommet fra flere fællesskabsinstanser om styrkelse af partnerskabet med regionerne i den yderste periferi, er blevet taget til efterretning og fulgt op. Hvad angår landbruget, idet jeg er ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, har det været mig en glæde at konstatere medlemmernes enighed om holdningen til såvel dokumentets generelle som sektorbestemte problemstillinger og holdningen til de henstillinger og forslag, som jeg har formuleret for at forbedre dokumentet og udfylde dets huller, især hvad angår produktionen af bananer, sukker, mælk og grøntsager.
Jeg glæder mig også over ordførerens velvilje over for alle de spørgsmål, som Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har rejst, og jeg vil gerne takke ham for det fremragende arbejde, som han har udført. Jeg tilslutter mig også hans bekymringer med hensyn til uvisheden omkring de politiske instrumenter, der skal til for at give den foreslåede strategi konkret udtryk, ikke mindst de instrumenter, der forudsætter, at vi kommer ud af det aktuelle dødvande, som de finansielle overslag for den næste programperiode befinder sig i.
Uden dem bliver vores debat ikke andet end en erklæring om gode hensigter. Jeg ønsker at tro, at Kommissionen og Rådet vil leve op til de holdninger, som de har givet udtryk for, og at de vil leve op til deres ansvar og til de forventninger, som er skabt. Det vil være til gavn for den sociale, økonomiske og territoriale samhørighed i nogle af EU's regioner, som oplever de største begrænsninger for deres udvikling, en samhørighed, der rummer selve essensen i EU's målsætninger. 
Duarte Freitas (PPE-DE ),
   Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, først vil jeg takke Sérgio Marques for hans fremragende betænkning og for at have medtaget Fiskeriudvalgets forslag.
Som ordfører for dette udvalgs udtalelse er det her min opgave at fremkomme med nogle relevante kommentarer om fiskeriet i disse regioner. Selv om jeg i alt væsentligt er enig i det, som Kommissionens meddelelse indeholder om denne sektor, mener jeg, at meddelelsen burde være gået lidt videre i sine overvejelser om fiskeriet. Derfor her jeg i Fiskeriudvalgets udtalelse foreslået en række punkter, som jeg finder særlig vigtige. Jeg mener, at Posei-programmet for fiskerisektoren bør ajourføres, ligesom det er sket med Posei-programmet for landbruget, som jeg var ordfører for i Europa-Parlamentet, på grund af denne sektors og disse regioners særlige forhold, der hele tiden ændrer sig.
Jeg erindrer om de af os alle så velkendte, men særdeles sårbare fiskerizoner og om den store samfundsøkonomiske betydning, som fiskeriet har i nogle af disse regioner. Det er således en kendt sag, at der trods masser af vand ikke er mange fisk i zonerne omkring regionerne i den yderste periferi. Det skyldes i vid udstrækning, at der ikke er nogen kontinentalsøjle, hvorfor fiskeriet da også først og fremmest drives over de såkaldte undersøiske bjerge.
Jeg mener derfor, at Kommissionen uden tøven bør anvende forsigtighedsprincippet, så tit der er behov for det. Vi kan som eksempel pege på det nylige forslag om at forbyde anvendelse af bundtrawl i områderne omkring Azorerne, Madeira og De Kanariske Øer, en holdning, som vi støttede i plenarforsamlingen. Kommissionen bør dog også sikre fiskerflåderne fra regionerne i den yderste periferi en positiv særbehandling, hvad angår adgang til fiskeressourcerne i disse zoner, for at garantere det traditionelle fiskeris bæredygtighed. Jeg mener endvidere, at Kommissionen bør begrænse brugen af bestemte fiskeredskaber ved at udelukke dem, der kan skade de pågældende økosystemer.
Med hensyn til de finansielle forhold vil jeg gerne erindre Kommissionen om den sårbarhed, der er knyttet til en status som region i den yderste periferi. Det er derfor vigtigt, at Kommissionen fremover er opmærksom på, at den inden for rammerne af Den Europæiske Fiskerifond bør fastholde niveauet for den støtte, der allerede gives via det finansielle instrument til udvikling af fiskeriet, og niveauet for støtten til forarbejdningsindustrien, opretholde de undtagelsesbestemmelser, der indtil nu har gjort det muligt for regionerne i den yderste periferi at modernisere og renovere de lokale fiskerflåder, og forhøje den kompensation, der ydes til dækning af yderligere omkostninger i forbindelse med afsætningen af visse fiskeriprodukter. 
Ewa Hedkvist Petersen,
   Hr. formand, jeg vil kommentere Guellec-betænkningen om den territoriale samhørigheds rolle i den regionale udvikling og vil starte med at takke for et meget, meget godt samarbejde, som vi har haft i den tid, hvor betænkningen er blevet udarbejdet.
Den store forskel i dag i forhold til for 15-25 år siden er, at regionerne er meget aktive i deres egen udvikling. Man går ikke længere og venter på, at nogen andre skal sørge for, at man kan udvikle sit erhvervsliv og samfund og skabe sig et godt liv, man vil gøre det selv. Derfor er det ikke så underligt, at den territoriale samhørighed er blevet et vigtigt begreb. Den sammenfatter den følelse og vilje, som findes ude i hele Europa, også i forstæderne til storbyerne, og som handler om, at der er behov for alle på det europæiske kontinent, at alle borgere er vigtige, at alle regioner har noget at tilføre. Det må stå klart for os alle i Unionen. Derfor er begrebet "territorial samhørighed" - at vi holder sammen i Europa, at alle føler sig delagtige - så vigtigt. Der er en enorm viden i hele Europa, og den skal vi tage vare på, hvis vi skal kunne udvikle vores kontinent. Gør vi ikke det, så begår vi en fejl.
Hele Europa har uhørt mange rigdomme, og de findes ofte ude i regionerne eller i forstæderne til storbyerne. Vi har utroligt mange naturressourcer, som er gode, ikke kun for regionerne, når de forædles, men for hele Europa. Det handler også om energi. Det er det, som giver os eksportindtægter. Vi har også meget omfattende naturressourcer, som vi kan anvende inden for turisme, inden for rekreation. Her beskæftiges mange, det kan vi udvikle, det er godt for hele Europa. Vi har også en mangfoldighed, vi har minoriteter, og vi har indvandrere fra hele verden i Europa, hvis kræfter og viden der også må tages vare på.
Derfor vil jeg fremhæve nogle punkter i betænkningen, som efter min mening er vigtige. Det er for det første, at Lissabon- og Göteborg-strategierne skal omfatte alle. Vi skal sørge for, at de omfatter alle regioner, ellers kan vi ikke udvikle hele Europa. For det andet kan vi ikke acceptere politiske områder pr. sektor, som har den modsatte effekt, dvs. som bare styrker centrum. For det tredje vil jeg sige, at det er vigtigt, at de forskellige politiske områder vurderes i Europa, således at vi virkelig får en territorial samhørighed. Et eksempel er transportområdet: Vi skal sørge for, at vi har transportveje, som gør, at hele Europa kan udvikles.
Jeg synes, at det er en god betænkning, og jeg håber virkelig, at Kommissionen lytter til det, Parlamentet har at sige. 
Konstantinos Hatzidakis,
   Hr. formand, vi har blot byttet pladser, fordi hr. Galeote først kommer senere.
Jeg vil indlede med at sige, at vi her har to fremragende betænkninger af hr. Guellec og hr. Marques, og jeg vil gerne rose dem begge.
Hvad Marques-betænkningen angår, vil jeg blot bemærke ganske kort - jeg kommer nemlig ikke fra en af disse egne, og de kolleger, der stammer fra de steder, er langt bedre inde i sagerne - at EU er nødt til at prioritere de spørgsmål, der har med regionerne i den yderste periferi at gøre, og holde de løfter, vi alle har givet via traktaten om Den Europæiske Union, og jeg er sikker på, at Kommissionen så vidt muligt vil bevæge sig i denne retning.
Jeg vil gerne opholde mig lidt længere ved hr. Guellecs betænkning og sige, at kommissæren har ret i, at forslagene til strukturfondsforordningerne indeholder mange idéer, som har med territorial samhørighed at gøre, som hr. Guellec også behandler i sin betænkning. I vores forhandlinger med Rådet vil vi fra Europa-Parlamentets side gøre, hvad vi kan, for at fremme princippet om territorial samhørighed via strukturfondsforordningerne.
Vi bør dog ikke glemme, at dette princip blev introduceret for første gang i EU-traktatens tekst i forbindelse med vedtagelsen af forslaget til forfatning. Idéen blev fremført i fællesskab af Deres forgænger, hr. Barnier, og Europa-Parlamentets daværende Udvalg om Regionalpolitik. Indsatsen gav resultat, selv om forfatningen som bekendt endnu ikke er blevet ratificeret.
Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at ratificeringen af traktaten, hvad angår princippet om territorial samhørighed, vil give os langt flere redskaber, end vi har i dag, til at gå videre med regionalpolitikken. til at få territorial samhørighed inden for konkurrencepolitik, inden for EU's transportpolitik og på flere områder.
Derfor vil jeg gerne gentage, hvad vi også sagde her i går, fru kommissær. Både De i Kommissionen og vi for vores vedkommende bør udnytte denne tid til eftertanke om den europæiske forfatning til at oplyse EU's borgere og sikre, at denne forfatning, der indeholder bestemmelser af positiv betydning for borgerne, hurtigst muligt vedtages, så vi får nogle egentlige lovgivningsredskaber, vi kan benytte.
Vi skal selvfølgelig ikke falde i trance i den periode, der skal bruges til eftertanke. Det er den store satsning, vi skal gøre, og jeg mener, at vi i både Parlamentet og Kommissionen bør gøre alt, hvad vi kan, for at undgå at spilde værdifuld tid og sikre, at EU får den forfatningstraktat, det har ret til og fortjener.
Jean Marie Beaupuy,
   Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, på egne vegne og på vegne af mine kolleger i Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa vil jeg gerne over for hr. Guellec og hr. Marques give udtryk for den store glæde, det har været for os at arbejde på Deres betænkninger, som vi naturligvis i vid udstrækning er enige i.
Personligt vil jeg komme nærmere ind på et af punkterne i hr. Guellecs betænkning, som dog ikke er uden betydning for hr. Marques' betænkning, eftersom hr. Guellec har beskæftiget sig med bycentrenes og de omkringliggende områders rolle.
Gennem flere år har vi med glæde brugt begrebet "by med opland" - jeg er selv valgt i en by, byen Reims, i Champagne. Byer med opland er områder, der omfatter både en by, uanset om den er lille, mellemstor eller stor, og alle de landområder, der omgiver byen i 5, 10, 15, 20, ja hvis jeg bruger den franske hovedstad Paris som eksempel så helt op til 200 kilometers afstand, hvor man finder et vist antal personer, der dagligt rejser frem og tilbage mellem arbejdssted og bolig. For at nå Lissabon- og Göteborg-målene var det derfor nødvendigt, at EU gjorde de vigtigste af sine indgreb inden for rammerne af en harmonisk, kohærent territorial udvikling.
Disse byer med opland skal bl.a. spille deres rolle fuldt ud, hvilket ikke er tilfældet i dag. Jeg talte om at rejse frem og tilbage. Det er en kendsgerning, at der er boligproblemer i alle disse byer med opland. Boligerne er dyrest i centrum og billigst i udkanten af byen. Folk vælger at bo i udkanten af byen, fordi der er mere roligt, eller fordi det er billigere. Alt dette medfører daglige problemer for dem, der rejser frem og tilbage. Vi ser affolkede landsbyer, der ligger få kilometer fra vores byer, selv om der i visse kvarterer er vederstyggelige menneskekoncentrationer. Vi ser sikkerhedsproblemer og meget mere.
Det er derfor helt naturligt, at vi for at nå Lissabon- og Göteborg-målene skal sikre en veritabel kohærens i disse byer med opland mellem byernes centrum og den umiddelbare, nære og fjerne periferi. Kan vi overvinde disse vanskeligheder uden for meget besvær? Svaret er naturligvis nej, når man ser de mange forskellige aktører, der er impliceret. Det drejer sig om boligorganismerne, beslutningstagerne i jobsektoren og selvfølgelig de politiske beslutningstagere, der opererer på lokalt, regionalt og nationalt plan. Og vi ved, at det er vanskeligt at harmonisere de forskellige politiske organisationers holdning.
I denne forbindelse mener jeg, hr. formand, kære kolleger, fru kommissær, at EU skal spille en central rolle og virke som stimulator for i de kommende år at sikre en veritabel samordning af alle disse områder, en harmonisk udvikling i disse byer med opland. 
Til slut, hr. Marques, jeg har sagt, at jeg har stor respekt for Deres betænkning, og at vi er helt for den. Jeg håber, at de 1,1 milliarder euro, der forhåbentlig bliver frigivet, giver os mulighed for at sikre den harmoniske udvikling, vi alle ønsker, i alle vores randområder, hvad enten det er i små byområder, store byområder eller i et hvilket som helst andet randområde. 
Gisela Kallenbach,
   Hr. formand, fru kommissær, selv om jeg overvejende vil kommentere Guellec-betænkningen, kan hr. Marques notere sig den kendsgerning, at jeg anser "territorial samhørighed" for også at gælde for randområderne. Hjertelig tak, hr. Guellec, for den rigtig gode betænkning. Som initiativbetænkning mener jeg, at den er et godt middel, som sætter os i stand til at udvikle vores egne prioriteringer i udvalget.
I kraft af et godt teamwork er det lykkedes at fremlægge en afbalanceret, men fremtidsorienteret betænkning. Hvis det er vores fælles vilje - og her håber jeg, at De, fru kommissær, vil have succes med at få medlemsstaterne med om bord - at kommunikere Europa ud til folk, hvor de er og i deres dagligdag, så har territorial samhørighed sammen med social og økonomisk samhørighed enorm betydning. Det vil bidrage til, at en fair og ens bedømmelse og behandling af alle EU-borgere, uafhængigt af i hvilken region de bor, bliver inkorporeret i alle vores vigtige dokumenter, f.eks. dem, der relaterer sig til struktur- og samhørighedsfonde, men også i forbindelse med gennemførelsen af Lissabon-strategien og Gøteborg-strategien.
Det ville være en god ting, hvis vi gør partnerskab til et primært princip - partnerskab mellem byer, deres opland og landlige områder, men også partnerskab mellem alle politiske niveauer. Det er for mig en væsentlig forudsætning for en sammenhængende og harmonisk udvikling i alle EU-lande, i regionerne og i byerne. Jeg vil gerne give udtryk for min uforbeholdne støtte til idéen om ikke udelukkende at lægge BNP til grund for bedømmelsen af en regions udviklingsstade. Andre territoriale indikatorer såsom uddannelses-, videnskabs-, kultur- og sportstilbud, men også arbejdsløshedsprocenten eller infrastrukturudviklingen skal medtages heri, fordi de giver et samlet og dermed væsentligt klarere billede af regionen. Det er et vigtigt skridt hen imod en mere fair vurdering. Det kan i sidste ende bidrage til, at de mennesker, som lever på stedet, får en bedre forståelse for Europa og for den lovgivning, som vi vedtager, og jeg har indtryk af, at der stadig er et desperat behov for, at vi kommunikerer meget bedre med borgerne i Europa. 
Pedro Guerreiro,
   Traktatens artikel 299, stk. 2, fastsætter, at der for at tage hensyn til den strukturelle sociale og økonomiske situation på Azorerne, Madeira og De Kanariske Øer samt i de franske oversøiske departementer skal vedtages særlige foranstaltninger for disse regioner i den yderste periferi.
Disse regioner kendetegnes af vedvarende strukturelle handicap, der adskiller dem fra de øvrige regioner i EU's medlemsstater. Det er strukturelle handicap, der forværres af den fjerne beliggenhed, deres status som øsamfund, deres lille areal, deres vanskelige topografiske og klimatiske forhold og deres økonomiske afhængighed af nogle få produkter, faktorer, som er vedvarende og spiller sammen, og som alvorligt hæmmer de pågældende regioners udvikling. Dette fremgår af traktaterne, og der bør derfor af hensyn til regionernes udviklingsbehov og for at virkeliggøre den økonomiske og sociale samhørighed, der ligeledes er et princip, som fremgår af traktaterne, og for at sikre deres særlige karakter inden for alle fællesskabspolitikkerne oprettes et særligt program for støtte til disse regioner, der omfatter alle de forskellige foranstaltninger, og som bevilges tilstrækkelige finansielle midler inden for de finansielle overslag for 2007-2013. Det vil bidrage væsentligt til at løse deres problemer.
Der kan og bør gøres noget ved mange sider af disse regioners og befolkningers vilkår og behov. Jeg vil her blot nævne behovet for at sikre fiskeressourcernes bæredygtighed og fiskersamfundenes aktiviteter, hvilket ubetinget forudsætter, at enebeføjelserne, hvad angår adgang til deres farvande, i overensstemmelse med den givne nationale jurisdiktion modvarer den eksklusive økonomiske zone.
Derudover må der overvejes permanente støtteforanstaltninger på miljøområdet, eftersom hovedparten af disse regioner udgøres af naturreservater eller andre beskyttede områder. Endelig bør der ydes støtte til indsats inden for faglig uddannelse, traditionelle håndværk, lokal produktion og turisme. 
Graham Booth,
   Hr. formand, den britiske vicepremierminister har været her i denne uge, så det er på sin plads at have en betænkning om to af hans kæpheste: regionalisme og offipyk. Mine jordbundne vælgere har ikke tid til regionalisme, og jeg tvivler på, at de ville være interesserede i strategiske evalueringsprocedurer for den fysisk-funktionelle indvirkning.
Hr. Guellec fatter tydeligvis ikke det enkle budskab fra den almindelige vælger. Hans landsmænd forkastede EU-forfatningen, og alligevel er det en grundlæggende bestanddel af hans betænkning. Det kommer ikke som nogen overraskelse, for på ordførerens egen hjemmeside er der et helt afsnit, som handler om forfatningen, inklusive en tabel over vigtige datoer. Den seneste vigtige dato for hr. Guellec er den 29. oktober 2004, hvor forfatningstraktaten blev undertegnet i Rom. Datoen for den franske folkeafstemning, den 29. maj 2005, er ikke engang en lille bagatel for ham. Han sagde, at territorial samhørighed er et væsentligt mål for EU ifølge forfatningen. Desværre for ham er forfatningen ikke et væsentligt mål for de franske og nederlandske vælgere.
Hvad er territorial samhørighed? Ordføreren kan kun fortælle os, at det første formelle forsøg på at give en definition stammer fra Kommissionen. Har man nogensinde hørt noget så tåbeligt - at foreslå et projekt og først derefter forsøge på at give en definition. Hvor typisk for dette forrykte EU.
Ordføreren siger, at regionerne er bedst i stand til at afgøre, hvilke behov de har. Han burde besøge den såkaldte region, som jeg repræsenterer. Den regionale myndighed i Exeter kan umuligt vide, hvad der er bedst for Gloucester, Swindon eller Penzance, der ligger mange kilometer væk. Det mener den almindelige befolkning i disse områder ikke, den kan. Hr. Guellec er måske ligeglad med, hvad disse almindelige mennesker mener, så længe han har mulighed for at understrege, at hans elskede EU-forfatning styrker regionernes rolle. Hans eneste problem er, at den almindelige befolkning i hans eget land ikke er enig med ham. På ét område opnår han i hvert fald samhørighed, for almindelige mennesker overalt på kontinentet vil finde sammen i forvirring over hans betænkning, og han har ingen føling med nogen af dem. 
Mieczysław Edmund Janowski,
   Hr. formand, gennemførelsen af samhørighedspolitikken bygger direkte på bestemmelserne i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab. Her står der, at vi i Fællesskabet skal stræbe efter at mindske forskellene i de enkelte regioners udviklingsniveau og graden af underudvikling i mindre privilegerede områder. Det gælder også for landlige og fjerntliggende områder. Det er derfor aldeles rimeligt, at vi behandler dette meget vigtige spørgsmål, og jeg vil gerne takke ordføreren for hans arbejde.
Samhørighedspolitik omfatter mere end gennemførelse af bestemmelserne i en traktat. Det handler om langsigtet tænkning og strategisk handling. Det er også et udtryk for solidaritet i EU. Når vi taler om territorial samhørighed, bør vi ikke vælge en forsimplet model, som siger, at alle har ret til alt i samme målestok. Vi ved alle, at vi bør stræbe efter at opnå lighed mellem borgerne, og det er noget helt andet.
De eksisterende forskelle mellem medlemsstater og deres regioner betyder, at EU's samhørighedspolitik skal have flere forskellige tilgange. Politikken skal være løbende og have fælles aftalte mål og rimelige begrænsninger i form af de perioder og områder, der er omfattet. Jeg vil også gerne understrege stærkt, at den skal have passende økonomiske ressourcer til rådighed, hvis ikke den skal være meningsløs. I denne forbindelse giver vanskelighederne ved at nå en aftale om de finansielle overslag for 2007-2013 grund til bekymring. Forsinkelserne og den virkelige fare for forsinkelse af EU's budget kunne få meget alvorlige konsekvenser.
Jeg tror, det ville være hensigtsmæssigt at vende tilbage til sundt kildemateriale, som er politisk neutralt. Jeg tænker her på Europa 2000 Plus-undersøgelsen, som ordføreren henviser til, selv om den naturligvis skal opdateres.
Prioriteringerne i de strategiske retningslinjer, som Kommissionen udsendte i juli, skal godkendes af Parlamentet og Rådet. Derefter skal de danne basis for, at medlemsstaterne kan forberede virkeligt sammenhængende fremtidsorienterede dokumenter, nemlig de nationale strategiske referencerammer. Generelt mener jeg, at prioriteringerne i Kommissionens dokument er fornuftige.
Det er værd at nævne det urbane aspekt. Hr. Beaupuy henviste netop til det i forbindelse med den rolle, som bycentrene spiller. Andre vigtige faktorer er iværksætterånd og den videnbaserede økonomi. Jeg vil også gerne sige, at det er afgørende med en virkelig koordinering af arbejdet i forbindelse med de forskellige EU-dokumenter. Vi har brug for mere end pæne ord om idéen.
Forslaget om relevansen af at fremskynde arbejdet med hvidbogen om territorial samhørighed bør overvejes nøje. Det ser ud til, at der kun er taget begrænset hensyn til den faktiske situation i de nye medlemsstater i det arbejde, der hidtil er blevet gjort.
Ifølge de seneste tal, der er blevet offentliggjort om EU's udgifter i det sidste år, ligger to af de gamle medlemsstater, nemlig Grækenland og Portugal, øverst på listen over nettomodtagere i forhold til BNP. De nye lande halter langt bagefter. Jeg vil gerne tilføje, at i absolutte beløb ligger Spanien i top. Jeg ønsker ikke at kritisere nogen på nogen som helst måde, men jeg vil gerne punktere myten om, at der bliver udleveret enorme beløb til de nye medlemsstater.
Hr. formand, EU kan ikke se optimistisk på fremtiden, hvis ikke samhørighedspolitikken bliver gennemført ordentligt. Jeg vil gerne minde Parlamentet om, at vi ikke kan få europæisk samhørighed uden europæisk solidaritet. 
James Hugh Allister (NI ).
   - Hr. formand, Guellec-betænkningen imponerer mig ikke, og det er der tre årsager til.
For det første har EU ingen beføjelser inden for fysisk planlægning, men tillader sig alligevel at udstikke retningslinjer herfor på basis af den døde forfatning. Det er forkert, og det viser komplet foragt for vælgerne i Europa, ikke mindst vælgerne i hr. Guellecs eget land, der overbevisende forkastede forfatningen.
For det andet er den politiske hensigt med at fremme territorial samhørighed at forbigå og forklejne nationalstaten. Målet er territorial integration. Det er forbundet med åbenlyse politiske og forfatningsmæssige problemer, som måske er mere åbenlyse for mig i betragtning af, hvor jeg kommer fra, end for visse andre. Jeg ønsker ikke, at min del af Det Forenede Kongerige - Nordirland - skal behandles som en del af den irske ø, der er en territorial helhed. Det ville være en fornærmelse, og det ville være i modstrid med den nordirske befolknings faste politiske vilje. EU er nødt til at handle inden for denne virkeligheds begrænsninger og parametre.
For det tredje, hvad angår finansiering af samhørighedspolitikken, er enhver snak om territorial samhørighed i min region noget ironisk, da vi var udelukket fra samhørighedsfinansiering helt fra begyndelsen, mens vores nabo i Den Irske Republik var omfattet. Den virkelige vej til samhørighed er lige adgang til finansiering, men det blev nægtet Nordirland, mens det sydlige Irland fik over 2 milliarder euro til sin infrastruktur.
Derfor er det noget forfærdelig pjat, når man nu taler så prægtigt om at sikre lige behandling af områderne. EU har haft sin chance for at give Nordirland lige adgang til finansiering af den nødvendige infrastruktur, men spildte den ved at vurdere på grundlag af national statistik i stedet for regionalt behov. 
Rolf Berend (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hvis jeg er korrekt informeret, har jeg fået tildelt hr. Galeotes tre minutter oven i min taletid. Jeg går ud fra, at tjenesterne ved besked om dette. Jeg har imidlertid ikke brug for alle tre ekstra minutter, men jeg vil godt lægge beslag på nogle af dem.
Hr. formand, fru kommissær, jeg har naturligvis en helt anden holdning end den forrige taler til hr. Guellecs fremragende initiativbetænkning, for han fremhæver med rette, at den territoriale samhørighed udgør et af Unionens strategiske mål med hensyn til fremme af en harmonisk og afbalanceret udvikling af hele Fællesskabets område. De har ret i, hr. Guellec, at her adskiller Unionen sig tydeligt fra en frihandelszone, og sådan skal det også være!
Med udvidelsen mod øst har samhørigheden fået en ny og væsentlig dimension, da EU aldrig før har været konfronteret med en så udpræget vækst i ulighederne. Ja, det nye udvidede EU er nu engang kendetegnet ved en stor geografisk og kulturel mangfoldighed, og dette aspekt adskiller sig fra sammenlignelige store økonomiske områder som f.eks. USA, Japan eller Mercosur.
Da denne mangfoldighed også er en vigtig faktor for vækst i EU, skal den nødvendigvis vedligeholdes, efterhånden som den europæiske integration skrider frem.
Det betyder, at de politikker, som har indflydelse på den arealmæssige og bymæssige struktur i EU, skal fremme Unionens territoriale kontinuitet, dog uden - og det vil jeg gerne understrege - at harmonisere den pågældende lokale og regionale identitet, da denne bidrager væsentligt til at berige livskvaliteten for befolkningen som helhed.
For at udtrykke det lidt tydeligere: Det territorium, som nu etableres, vil ikke afskaffe de nationale, regionale og lokale områder, tværtimod. Arealplanlægningen på europæisk niveau har til formål at optimere enhver specificitet som vækstkilde. De har ret i, at EU endnu ikke har nogen kompetence over arealplanlægningen. Dette er ikke indeholdt i traktaterne, selv om det er et prekært emne for medlemsstaterne.
Jeg er overbevist om, at reduktionen i antallet af mål for den kommende planlægningsperiode vil gøre den nye regionale samhørighedspolitik mere sammenhængende. Den nye regionale samhørighedspolitik med en reduktion i antallet af mål i den næste planlægningsperiode skal og vil finde en ny dynamik for at kunne klare de udfordringer, som venter forude, således at målet om territorial samhørighed også nås, og om nødvendigt også uafhængigt af de budgetmidler, som stilles til rådighed for regional- og samhørighedspolitikken, som vi stadig håber på vil blive bevilget i et omfang, som vil sætte os i stand til at udføre vores opgaver.
Til dette formål skal man på den ene side koncentrere sig om de strategiske retningslinjer for samhørighed, og på den anden side skal man tage højde for territoriale specificiteter. Jeg stiller mig imidlertid noget skeptisk over for ordførerens forslag i denne sammenhæng, ifølge hvilke der ud over BNP også skal skabes nye territoriale kriterier og indikatorer med henblik på at kunne evaluere en regions udvikling og hindringerne for denne udvikling.
Her opstår der - og det ved vi af bitter erfaring fra tidligere planlægningsperioder - en stor risiko for, at sådanne yderligere kriterier, som den ene eller anden bringer med ind i spillet, let kan udarte sig til et katalog af ønsker, hvor en objektiv evaluering ikke længere er mulig.
Det er korrekt, at økonomisk, social og territorial samhørighed ikke alene nødvendiggør en sammenkobling mellem de regionale, statslige og europæiske niveauer, men også mellem Fællesskabets forskellige politikområder. Det er imidlertid regionerne, som vil være det passende territoriale niveau for den fremtidige gennemførelse af samhørighedspolitikken i overensstemmelse med principperne om subsidiaritet og decentralisering.
Med det in mente gik Parlamentet og Kommissionen - og det med rette - ind for en klar decentralisering og en koncentration efter princippet om "en fond pr. program". I den henseende ser jeg optimistisk frem til den næste planlægningsperiode. 
Emanuel Jardim Fernandes (PSE ).
   - Fru kommissær, ærede medlemmer, jeg vil gerne først takke min kollega og ven Sérgio Marques for hans betænkning og for hans imødekommenhed over for bidrag fra andre medlemmer. Jeg vil ligeledes gerne lykønske hr. Guellec med hans udmærkede betænkning.
Som skyggeordfører i Regionaludviklingsudvalget har jeg stillet nogle ændringsforslag, der for størstedelens vedkommende er blevet vedtaget, og jeg har foreslået min politiske gruppe at støtte betænkningen og de fleste af de forslag, som den indeholder, såvel i udvalget som nu i plenarforsamlingen. Selv om vi har forskellige perspektiver og tilgange, er vi fælles om at støtte den strategi, som Kommissionen foreslår med henblik på en bæredygtig udvikling i EU's regioner, hvad angår prioriteringerne, instrumenterne og ikke mindst oprettelsen af et særligt program til kompensation for meromkostninger, hvis formål er at tage højde for de særlige og vedvarende begrænsninger for regionerne i den yderste periferi, der skyldes den fjerne beliggenhed, deres status som øsamfund, et lille areal, vanskelige topografiske og klimatiske forhold og deres økonomiske afhængighed af få produkter og aktiviteter samt lokale små markeder. Vi er også fælles om at støtte, at der opstilles en handlingsplan for et styrket partnerskab.
Selv om vi er enige i strategien, har vi også nogle kritiske bemærkninger og forbehold at fremføre. Det første kritikpunkt går på de utilstrækkelige foranstaltninger og finansielle midler til at virkeliggøre Kommissionens målsætninger og forslag. Det andet er, at BNP pr. indbygger anvendes som det eneste kriterium for, om disse regioner kan falde ind under den reviderede samhørighedspolitiks nye "konvergensmål". Det tredje drejer sig om anvendelsen af befolkningskriteriet ved fordelingen af den budgetbevilling, som er afsat til det særlige program til kompensation for meromkostninger. Og det fjerde drejer sig om uvisheden omkring handlingsplanen for et styrket partnerskab, hvor det ikke står klart, på hvilken måde den skal indgå i den reviderede samhørighedspolitiks fremtidige mål vedrørende "europæisk territorialt samarbejde" og i den dertil hørende "nye naboskabspolitik".
Derfor foreslår jeg i lighed med ordføreren, at regionerne i den yderste periferi berettiges til differentieret behandling i medfør af artikel 299, stk. 2, hvad angår adgang til strukturfondene, så de bevilges prioriteret finansiel støtte uafhængigt af deres indkomstniveau.
Jeg foreslår dernæst en øget budgetbevilling til det særlige program, der skal fordeles ligeligt efter de begrænsninger, som regionerne lider under, og endelig en præcisering af handlingsplanen for et styrket partnerskab inden for det "europæiske territoriale samarbejde" og den "nye naboskabspolitik". Naboskabsbegrebet bør ikke kun omfatte naboregioner og -lande som Marokko, Kap Verde, Brasilien med flere, men også lande med mange indvandrere fra regionerne i den yderste periferi, som disse har stærke traditionelle bånd til.
Jeg støtter derfor, hr. formand, ærede medlemmer, at denne betænkning vedtages, da den udgør et vigtigt skridt som opfølgning på Kommissionens gode forslag. På den måde kan der, når de finansielle overslag også bliver vedtaget, skabes betingelser for en bæredygtig udvikling i regionerne i den yderste periferi, og for at den økonomiske, sociale og territoriale samhørighed fremmes med succes. 
Alfonso Andria (ALDE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne give udtryk for min store tilfredshed med både hr. Guellecs og hr. Marques' betænkning, og jeg vil navnlig komme ind på hr. Guellecs betænkning.
En af EU's grundlæggende målsætninger er samhørighedspolitikken, og det gælder ikke mindst efter den seneste udvidelse og i betragtning af Bulgariens og Rumæniens nært forestående tiltrædelse. Netop på det samhørighedspolitiske område har Europa-Parlamentet gjort sig kraftigt bemærket her i første del af valgperioden, eftersom det har vedtaget alle forordninger om regionalpolitik for programperioden 2007-2013.
I øvrigt har det konstante og frugtbare samarbejde og dialogen med kommissær Danuta Hübner, som jeg personligt har oplevet som ordfører for forordningen om Samhørighedsfonden, medført en kraftig vilje fra både Kommissionens og Parlamentets side til ikke at acceptere halve løsninger. Vi kan nemlig ikke føre en troværdig og effektiv samhørighedspolitik uden tilstrækkelige finansielle instrumenter, og derfor ønsker vi en hurtig fastlæggelse af de finansielle overslag.
Det er nødvendigt at undgå, at EU-støtten koncentreres på nogle få områder, så den eksisterende ulighed bliver større inden for samme region. I de områder, som er bagud med deres udvikling, skal vi tværtimod sørge for en udbredt, ensartet og omfattende indsats, sådan som hr. Guellec med rette understregede. Jeg er ligeledes enig med ordføreren i, at byerne - ikke mindst de små og mellemstore byer - er vigtige som drivkraft for den territoriale samhørighed. Det var, hvad jeg forsøgte at slå fast ved at stille ændringsforslagene - der blev godkendt af Parlamentet - til forordningen om Den Europæiske Regionaludviklingsfond, som jeg var ALDE-Gruppens skyggeordfører for. Jeg fremhævede således også bydimensionen som støttepille for udviklingen i de mest umiddelbare og nærliggende periferiske landområder.
Jeg bifalder også hr. Guellecs forslag om at anvende specifikke territoriale indikatorer til målingen af regionernes udviklingsniveau foruden det sædvanlige BNP-kriterium. Jeg mener dog, at de bør anvendes regelmæssigt, så man kan vurdere fællesskabsprogrammernes effekt under forløbet. En af de mange positive virkninger, som en sådan arbejdsmetode ville have, er en yderligere ansvarliggørelse af myndighederne og de lokale aktører, der i stadig større grad skal opfattes som hovedpersoner og drivkræfter for udviklingen, og en større fleksibilitet i foranstaltningernes gennemførelsesfase, dvs. en bedre effekt på områderne. 

Kyriacos Triantaphyllides (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, det glæder mig, at vi i dag får lejlighed til at behandle og vedtage to vigtige betænkninger om EU's regionalpolitik.
Jeg vil tillade mig at koncentrere mig om Guellec-betænkningen om den territoriale samhørigheds rolle i den regionale udvikling.
Min kollegas betænkning indeholder et efter min opfattelse meget vigtigt punkt, nemlig punkt 3, hvor Parlamentet opfordrer til, at "den regionale udvikling baseres på programmer, der sikrer lige behandling mellem områderne, samtidig med at deres forskelligartethed bevares, hvilket navnlig indebærer, at forsyningspligtydelser og tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse skal være tilgængelige i rimeligt omfang".
Men hvad er det for forsyningspligtydelser, vi taler om i dag, mine damer og herrer? Dem, som Kommissionen insisterer på, skal liberaliseres? Hvordan kan de så forblive forsyningspligtydelser, og hvordan kan de fremme territorial samhørighed? Jeg kan give Dem et rystende eksempel fra Grækenland, hvor man, som De sikkert ved, snart vil privatisere den nationale luftfart på grundlag af EF-lovgivningen. Jeg spørger mig selv, hvor meget dette vil fremme territorial samhørighed, når vi ved, hvordan det græske rige ser ud. Hvordan kan en privat erstatte staten som leverandør af forsyningspligtydelser? I dette tilfælde står det helt klart, at vi er på vej mod en katastrofal situation både for de borgere, som forventer forsyningspligtydelser i de mest afsides liggende egne, og for de arbejdstagere, der risikerer at stå uden arbejde i fremtidens EF.
Desuden taler vi om territorial samhørighed, samtidig med at medlemsstaternes regeringer i Bruxelles ikke engang kan blive enige om de finansielle overslag med det resultat, at medlemsstaterne kan vente sig nogle overraskelser. Lad os nu se kendsgerningerne i øjnene. Territorial samhørighed er ønskværdig, men det skal være på det rette grundlag, som har med socialt sindelag og ikke pres fra markedet at gøre. 
Mirosław Mariusz Piotrowski (IND/DEM ).
   - Hr. formand, et af Det Europæiske Fællesskabs strategiske mål, som fortalere for integration ofte henviser til, er at mindske forskellene i udviklingsniveauet i Europas regioner. Det lagde borgerne i de nye medlemsstater stor vægt på, og det gør de fortsat. Sammen med den økonomiske og sociale samhørighed har den territoriale samhørighed en vigtig rolle at spille for at opnå dette mål.
I betragtning af forskellene i udvikling i de 25 medlemsstater, som snart bliver til 27, er initiativer med hensyn til transport, turisme, miljøbeskyttelse, forskning og innovation særligt vigtige. Territorial balance kan sikres ved at styrke de små og mellemstore bycentre. I disse områder bør byplanlægningen sikre udviklingen af boliger, transportnet og genopretning af arealer, som tidligere har været anvendt industrielt. Med denne model vil periferien og de omgivende landområder også få gavn af den økonomiske vækst i disse centre.
I øjeblikket finder der kun en dynamisk økonomisk og bymæssig vækst sted i de største bycentre, nemlig hovedstadsområderne. Desværre overses udviklingsbehovet i de mindre byenheder, og derfor forværrer væksten ulighederne i stedet for at mindske dem. Der kan kun opnås en tilfredsstillende territorial udvikling i alle EU's medlemsstater, hvis man gennemfører en decentral model for regionsudvikling. En nøglefaktor i en sådan model er, at den bygger på et netværk af byer med forskelligt økonomisk, socialt og kulturelt potentiale. En anden vigtig faktor er at etablere permanente forbindelser til landdistrikter.
Lubelski-regionen, som jeg kommer fra, er en af de største i Polen. Den udgør 8 % af landets territorium og 5 % af dets befolkning. Der er 40 overvejende små og mellemstore byer i denne region, hvoraf den største er Lublin, regionshovedstaden. Denne har ca. 400.000 indbyggere, og befolkningstallet i de andre byer ligger mellem 20.000 og 70.000 indbyggere. Over halvdelen af befolkningen i regionen bor i landdistrikterne. Hvis også den utilstrækkelige infrastruktur tages med i betragtning, kunne Lubelski-regionen tjene som eksempel på praktisk gennemførelse af territorial samhørighed på en decentraliseret måde.
Man kan kun håbe på, at EU's beslutningstageres aktiviteter vil føre til mere end pæne ord og hensigter, i modsætning til hvad der hidtil har været tilfældet. Der er brug for specifikke foranstaltninger, og der bør afsættes midler på EU's budget for de næste fem år, og også i de langsigtede finansielle overslag. 
Salvatore Tatarella (UEN ).
   - Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, først vil jeg gerne takke Kommissionen for det fornuftige stykke arbejde, den har gjort for bedre at kunne definere de særpræg, som regionerne i den yderste periferi har, og for at opfylde behovene i disse områder, der navnlig lider under deres geografiske placering, når det gælder udviklingen og markedets konkurrenceevne.
Det er godt, at vi overvejer nogle stadig bedre metoder til at støtte disse regioner, og at vi med hr. Marques' betænkning også sørger for en handlingsplan for et bredere naboskab, der skal fremme handelen mellem disse regioner og de tilgrænsende markeder.
Handlingsplanen for et bredere naboskab er en god lejlighed til både at oprette socioøkonomiske og kulturelle forbindelser med de lande, der er værtslande for udvandrersamfund fra regionerne i den yderste periferi, og til at fjerne de barrierer, der begrænser handelsmulighederne med de omkringliggende geografiske områder såsom Caribien, Amerika og Afrika.
Kommissionen satte sig i meddelelsen KOM(2004)0343 af 26. maj 2004 to målsætninger, nemlig at mindske disse regioners adgangsvanskeligheder, ikke bare til det kontinentale Europa, men også regionerne imellem, og at forbedre virksomhedernes konkurrenceevne.
Det er denne målsætning, der skal nås, nemlig at skabe vækst for at fremme udviklingen. Det er faktisk også meningen med Lissabon-strategien. I den sammenhæng gælder det dog først og fremmest om at have sikkerhed for de finansielle overslag, for først da kan vi vurdere, om den finansiering, der er til rådighed for regionerne, gør det muligt at fordele ressourcerne ligeligt ifølge de behov, som Kommissionen har illustreret.
Derfor vil jeg slutte af med at give udtryk for min tilfredshed med, at der gøres en større indsats for regionerne i den yderste periferi og indføres et styrket partnerskab for disse regioner, så de får mulighed for at komme ud af deres isolation og bliver stadig mere konkurrencedygtige på fællesmarkedet.
Robert Kilroy-Silk (NI ).
   - Hr. formand, jeg ved, jeg har ét minut, og De vil ikke lade mig gå over tiden, vel? Ligesom Deres forgænger konspirerer De imod mig som led i en eller anden form for institutionel mobning. Men lad os ikke tale mere om det.
Jeg er glad for at få lejlighed til at give udtryk for den stærke modvilje, som mine vælgere i East Midlands nærer mod forsøgene fra EU's side - godt hjulpet, må man sige, af en underdanig britisk regering - på at splitte England ved at indføre kunstige regioner. Det vil splitte den engelske nation og undergrave vores nationalitet.
Men nu skal De bare høre: Det kommer ikke til at fungere, for folk i f.eks. Derby, i East Midlands, har ikke noget særligt til fælles med folk i Lincolnshire. Regionerne er kunstige. De er falske. De har ingen identitet. De kommer heller ikke til at fungere, for det engelske folk vil ikke have dem. I den nordøstlige del af landet stemte de imod med 90 % ved den ene lejlighed, de har haft, og det vil de også gøre andre steder.
Vi englændere er meget tolerante. Vi er parate til at støtte waliserne, skotterne og de fleste af de tilstedeværende nationer. Det gør vi med resignation. Vi vil ikke tolerere at blive frarøvet vores nationalitet og vores identitet. Så hold De bare fast i Deres politik. Bliv ved med at prøve at splitte os, for det eneste, De opnår, er at opflamme englænderne og den engelske nationalfølelse, og så vil vi gøre os gældende og insistere på at regere os selv igen. 
Formanden.
   - Mange tak, hr. Kilroy-Silk. Den taletid, De får tildelt, er ikke udtryk for noget personligt. Det er ikke noget, jeg bestemmer, og det er ikke mit ansvar. Jeg læser bare listen foran mig, som De udmærket ved. 
Margie Sudre (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne takke hr. Guellec og hr. Marques for deres fremragende betænkninger. Da jeg kommer fra en region i den yderste periferi, vil jeg mest koncentrere mig om hr. Marques' betænkning, som vedrører et styrket partnerskab for regionerne i den yderste periferi, idet den takket være et tilbudsgående stykke arbejde giver mulighed for at gøre fyldestgørende status over EU's foranstaltninger i disse regioner.
Jeg støtter uforbeholdent ordføreren, som, selv om han konstaterer, at Kommissionens seneste forslag til fordel for regionerne i den yderste periferi er lovende, ikke desto mindre opfordrer den til mere aktivt at udøve den initiativret, der er tillagt den i medfør af traktaterne med hensyn til samhørighedspolitikken, ja, men også de øvrige fællesskabspolitikker og mere overordnet de områder, der er vigtige for udviklingen af regionerne i den yderste periferi.
Jeg mener, det er vigtigt endnu en gang, mens alle tænker på de finansielle overslag og reformen af Unionens regionalpolitik for perioden 2007-2013, at understrege, at størstedelen af de undtagelsesbestemmelser, der er iværksat eller foreslået til fordel for regionerne i den yderste periferi, ikke på nogen måde kan skade konkurrencen eller krænke fællesskabsrettens grundlæggende principper.
Hvad angår programmet til kompensation for meromkostninger som følge af regionerne i den yderste periferi, har Kommissionen meget berettiget foreslået at tildele det 1,1 milliarder euro. I forlængelse af et af mine ændringsforslag, der er blevet vedtaget i Regionaludviklingsudvalget, understreger jeg, at disse bevillinger udelukkende skal anvendes til regionerne i den yderste periferi, og at deres fordeling ikke må være til skade for nogen af disse regioner.
Med henvisning til et andet af mine ændringsforslag, der blev vedtaget i udvalget, håber jeg, at handlingsplanen for et bredere europæisk naboskab får tildelt et specifikt beløb til tværnationalt og grænseoverskridende samarbejde, og at den længe ventede samordning af de interventioner til fordel for regionerne i den yderste periferi, der finansieres af EFRU, og midlerne fra EUF til AVS-nabolandene og de oversøiske lande og territorier, endelig realiseres, uanset om EUF opføres på budgettet.
Til slut finder jeg det på sin plads med beskedenhed, men uden komplekser, at understrege, at jeg mener, at regionerne i Unionens yderste periferi er lige så vigtige som dens centrum. Jeg håber inderligt, at alle de gamle, nye og kommende medlemsstater er enige i denne vision. I en mere og mere global verden har det udvidede Europa ingen interesse i at give afkald på avancerede baser i Atlanterhavet, Caribien, Latinamerika og Det Indiske Ocean. Det er den holdning, Parlamentet altid har forsvaret, og som det uden tvivl vil fortsætte med at forsvare. De skal vide, at de oversøiske befolkninger vil være Dem særdeles taknemmelige derfor. 
Bernadette Bourzai (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg skal først takke hr. Marques for hans arbejde og vil dernæst udtale mig mere specifikt om betænkningen om den territoriale samhørigheds rolle i den regionale udvikling.
Jeg vil allerførst gerne takke hr. Guellec for hans fremragende arbejde og relevante overvejelser omkring begrebet territorial samhørighed, som for mig er i centrum for EU's regionalpolitik, der i øvrigt oftere og oftere går under betegnelsen samhørighedspolitikken. Forfatningstraktaten gør den territoriale samhørighed til et mål for EU på linje med den sociale samhørighed og den økonomiske samhørighed. Selv om ratificeringsprocessen er stødt på de vanskeligheder, vi alle kender, er der tale om en officiel anerkendelse af relevansen, aktualiteten og betydningen af regional- og samhørighedspolitikkens territoriale kendetegn. Den seneste udvidelse bekræfter i øvrigt, at det er bydende nødvendigt at tage hensyn til dem.
Efter min mening har regionalpolitikken primært til formål at mindske udviklingsforskellene på regionalt og lokalt plan, og den er således en uundværlig modvægt til politikkerne om konvergens og økonomisk konkurrencedygtighed. Men samhørighed er ikke en modsætning til konvergens og konkurrencedygtighed. Disse begreber supplerer og skal fortsat supplere hinanden. Samhørighedspolitikken skal sikre, at udviklingen af de mest dynamiske europæiske regioner ikke hindres, så de kan udfylde deres rolle som motor for den europæiske økonomi, men den har især til opgave at hjælpe de dårligst stillede og mindst udviklede områder. Den reformerede regional- og samhørighedspolitik skal endvidere integreres i Lissabon-strategien, men skal især sørge for solidaritet og lighed mellem områderne og synlig videreførelse af den indsats, der hidtil er blevet gjort i de gamle medlemsstater.
Så for at opnå en harmonisk og bæredygtig udvikling af det europæiske område skal vi tage fat på de territoriale skævheder. Der skal tages højde for det europæiske områdes diversitet og de i øvrigt ofte kumulerede handicap, visse områder lider under, uanset om de er af naturlig, historisk eller demografisk karakter, såsom lav befolkningstæthed eller misforhold mellem alderspyramiden og den erhvervsaktive befolkning. Disse regioners meromkostninger skal måles, og de skal hjælpes, så de får de samme udviklingsmuligheder som alle andre, og så befolkningen i regionerne ikke straffes.
Det kræver selvfølgelig midler, og jeg håber, at der snarest vil blive vedtaget fordelagtige finansielle overslag, så regionalpolitikken får tildelt et tilstrækkeligt budget, og så de områder, der fortsat har behov for det, kan få hjælp. 
Paul Verges (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, kære kolleger, betænkningen fra hr. Marques vidner på ny om den interesse, hvormed Europa-Parlamentet omfatter regionerne i den yderste periferi. Ligios-betænkningen om de franske oversøiske departementer havde faktisk allerede i Parlamentets anden mandatperiode taget de første spadestik til begrebet regioner i den yderste periferi, en betænkning, der har inspireret programmer, som allerede har til formål at kompensere for afsides beliggenhed og økarakter.
I den aktuelle periode præget af usikkerheden om, hvad der skal ske efter 2006, er Parlamentets støtte til regionerne i den yderste periferi af stor værdi. I denne forbindelse kommer hr. Marques' betænkning i rette øjeblik. EU's støtte har ganske vist udmøntet sig i en række resultater i vores mindst udviklede regioner, men der er fortsat lang vej igen. Det er også konklusionen fra den 11. konference for formændene for regionerne i den yderste periferi, der fandt sted på Réunion i starten af måneden, hvor De var til stede, fru kommissær med ansvar for regionaludvikling.
Ved denne lejlighed talte jeg for, at der blev vendt op og ned på tilgangen til forbindelserne mellem EU og regionerne i den yderste periferi. Ud over det, EU bidrager med til disse regioner, handler det om at udnytte det, de bidrager med til den europæiske merværdi.
Lad mig som eksempel komme med et par selvfølgeligheder. Regionerne i den yderste periferi gør, at det fælles søtransportområde er nummer ét på verdensplan. Den geografiske beliggenhed af Kourou i Guyana medvirker i høj grad til den europæiske rumindustris enestående konkurrencedygtighed. Der er havet og rummet, men man kunne også nævne den exceptionelle biodiversitet i regionerne i den yderste periferi, deres betydning for, at vi kan få bedre kendskab til klimafænomenerne, og deres bidrag med hensyn til kulturel mangfoldighed. Den store afstand til det kontinent, regionerne i den yderste periferi tilhører, og den lille geografiske afstand til andre kontinenter, med hvilke EU har indgået forskellige aftaler, kan også nogle gange afføde uoverensstemmelser.
Hr. formand, jeg vil gerne slutte af med at sige, at dette dobbelte tilhørsforhold giver reelle fremtidsudsigter for en bæredygtig fælles udvikling af disse rum, der alle står over for store udfordringer. Unionens evne til at løse problemet med udvikling af dens regioner i den yderste periferi vil vidne om dens evne til reelt at være en afgørende aktør i en kontrolleret, retfærdig globalisering. 
Ryszard Czarnecki (NI ).
   - Hr. formand, denne debat er særligt vigtig for EU's nye medlemsstater og særligt for mit land, Polen. For at sige det ligeud, så må ændringer i politikken for at skabe lige muligheder for fattigere medlemsstater ikke have negative konsekvenser for de nye medlemsstater.
Hvis EU skal vise solidaritet og enhed i praksis, må man reagere på de nye medlemmers forhåbninger på basis af eksisterende principper. Samtidig skal denne politik i højere grad tage højde for små og mellemstore byers og regioners behov, end det har været tilfældet hidtil. Indtil nu har der været en tendens til, at hovedstadsområder har modtaget broderparten af EU-midlerne. Det kan til dels være berettiget, men det har betydet, at mindre lokale regeringsstrukturer på lavere niveauer er blevet overset, selv om de havde endnu større behov for støtte.
Jeg frygter, at de ændringsforslag, som vi har hørt om i det sidste år, udelukkende sigter mod at øge strømmen af midler til de fattigere lande i det gamle EU. Det har vi ikke noget imod, men samtidig vil vi gerne have, at det bliver muligt for de nye medlemsstater at gøre brug af alle de eksisterende muligheder og støttemuligheder. Jeg har fuld tillid til, at kommissæren vil fungere som vogteren af et Europa med lige muligheder i Kommissionen. Jeg kan forsikre hende, at hun altid kan regne med vores støtte i disse spørgsmål. 
Jan Olbrycht (PPE-DE ).
   - Hr. formand, EU har arbejdet for sin politik om social og økonomisk samhørighed i de sidste 30 år, og samhørighed har vel at mærke ikke betydet at bremse udviklingen i de mest magtfulde og dynamiske regioner i Europa. Tværtimod betyder det at øge udviklingspotentialet for de svageste og forbedre deres muligheder med hensyn til konkurrenceevne.
EU må reagere kreativt på de nylige og de kommende udvidelser. Eksempelvis skal samhørighedspolitikken tilpasses som svar på nye forhold og udfordringer. Forholdene i det udvidede EU er anderledes. Derfor må de eksisterende initiativer for social og økonomisk samhørighed udvides, og de skal gøres horisontale. Der bør lægges større vægt på behovet for at reducere de forskelle, der opstår mellem centre og deres opland, mellem hovedstadsområder og små og mellemstore byer og mellem byer og landdistrikter. De nye forhold betyder også, at de lokale myndigheder må involveres langt mere i bestræbelser for at fjerne forskellene mellem alle de nævnte sociale grupper.
Det demokratiske underskud kan kun mindskes med aktiv deltagelse af repræsentanter for regionale og lokale samfund i gennemførelsen af fællesskabsprogrammerne. Jeg vil gerne minde Parlamentet om, at Europa-Parlamentet i januar 2003 vedtog et beslutningsforslag om de lokale og regionale myndigheders rolle i EU. I denne beslutning blev det fastsat, at ikke blot bør lokale og regionale myndigheder involveres i gennemførelsen af EU-politikker, de bør også bidrage til udarbejdelsen af sådanne politikker.
Når samhørighedspolitikken udvides til også at omfatte territorial samhørighed, bekræfter det, at samhørighedspolitik, som den gennemføres over hele EU, er en af EU's nøglepolitikker. Jeg vil gerne tilføje, at fællesskabsforanstaltninger efter min opfattelse bør lægge større vægt på partnerskab. Jeg tænker på partnerskab mellem myndigheder på forskellige niveauer og også på fælles aktiviteter, som fremmer en effektiv brug af EU's finansielle instrumenter. 
Catherine Stihler (PSE ).
   - Hr. formand, Europa-Parlamentet viste sit ønske om at yde særlig støtte til fjerntliggende og perifere regioner, da det i juli stemte om en større pakke samhørighedspolitiske foranstaltninger. Men i juli vedtog Regionaludviklingsudvalget Sérgio Marques' initiativbetænkning på basis af to kommissionsdokumenter om et styrket partnerskab for regionerne i den yderste periferi. I betænkningen opfordres til at yde støtte til regionerne i den yderste periferi og til områder, der er vigtige for deres udvikling: landbrug, fiskeri, konkurrence og statsstøtte, erhvervspolitik, forsyningspligtydelser og tjenesteydelser af almen økonomisk interesse, beskatning, toldforanstaltninger, miljø, energi, forskning, teknologisk udvikling, erhvervsuddannelse, transport, transeuropæiske net samt nye informations- og kommunikationsteknologier.
Jeg vil gerne tale om offentlig transport. Den offentlige transport er vigtig for alle vores lokale samfund, og i Skotland leverer færger en vigtig ydelse til nogle af EU's mest perifere og sårbare samfund. I morgen skal jeg byde en delegation fra CalMacs fagforeninger, som skal mødes med transportkommissæren, velkommen i Europa-Parlamentet. Som jeg nævnte i går, udbydes disse færgetjenester i øjeblikket i licitation i samfund, hvor de er det eneste transportmiddel, der forbinder øsamfundene med hovedlandet. I henhold til Kommissionens seneste forslag om offentlige forsyningspligtydelser vedrørende landtransport får de offentlige forvaltninger større fleksibilitet i forbindelse med licitationsprocessen og mulighed for at tildele interne operatører visse ydelser direkte.
Hvorfor behandles faste færgeforbindelser anderledes end tog-, sporvogns- og metroforbindelser? Der er ingen tog-, sporvogns- og metroforbindelser i Skotlands perifere øsamfund. Kommissionens holdning på dette område synes at være i modstrid med dens generelle holdning til behovene i regionerne i den yderste periferi. Jeg opfordrer Kommissionen til at præcisere sin holdning. De faste færgeforbindelser er for vigtige til at blive ignoreret. 
Markus Pieper (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det er indlysende, at randområder har brug for vores støtte. Marques-betænkningen indeholder mange gode forslag, f.eks. til styrkelse af infrastrukturen på isolerede øer eller i bjergregioner. Denne form for strukturpolitik er også et udtryk for europæisk solidaritet og lige muligheder. Det, som jeg specielt godt kan lide ved denne betænkning, er dens afbalancerethed, efter at de urimelige krav er væk herfra. Det, der gør ordførerens koncept troværdigt, er, at det er baseret på den hidtidige strukturpolitiks idéer.
Til trods for denne konsekvens og de berettigede krav for den kommende periode ser jeg nogle farer. Det er sandsynligt, at der vil være langt færre penge til rådighed til strukturpolitikken i fremtiden. Derfor mener jeg, at strukturpolitikken, som den ser ud i dag, vil være udtjent om nogle år. Vi skal lede efter nye koncepter for, hvordan vi med færre midler fortsat vil kunne yde støtte til Europas regioner - hvad enten det skal ske ved hjælp af en politik med subsidierede lån, kautionskontrakter eller ved hjælp af en politik, som satser stærkere på nøgleinfrastrukturer og kerneprojekter.
I fremtiden skal vi koncentrere os mere om, hvordan og hvor subsidierede investeringer rent faktisk tiltrækker yderligere investeringer, og om vores anvendelse af subsidierede investeringer i isolerede områder blot forårsager et stadigt stigende støttebehov. Vores endelige mål skal være en politik, der fokuserer kraftigere på Europas konkurrenceevne.
Jeg hilser Marques-betænkningen velkommen som et første skridt hen imod en realistisk indstilling. Alligevel skal vi nødvendigvis bevæge os længere væk fra varig støtte, ydet i flæng, og hen imod en selvbærende økonomisk vækst. Hvis det skal lykkes, har EU brug for yderligere impulser, og det gælder ikke mindst fra regionalpolitikken. 
Jamila Madeira (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, EU er mere end et politisk projekt. Det er også et solidarisk projekt, der skal hvile på økonomisk, social og regional samhørighed. Den territoriale samhørighed bør, fordi den vedrører alle områder, betænkes i alle Fællesskabets politikker, så vi ikke begår den fejl at uddybe forskellene mellem de 25 medlemsstater, som EU allerede har, og dem, som er på vej, og som jeg overbringer mine hilsner.
Vi må bekæmpe de begrænsninger, som hæmmer regionerne i den yderste periferi, og vi må satse på en bæredygtig udviklingsmodel, der tager hensyn til de forskelle, der ikke blot skiller medlemsstaterne, men også regioner inden for den samme medlemsstat. Vi må virkeliggøre Lissabon-strategiens målsætninger, men uden at begå den fejl at stræbe efter effektivitet og konkurrenceevne ved at fremme et ulige Europa.
Vi må ikke kun benytte den klassiske indikator BNP pr. indbygger som kriterium for støtteberettigelse under strukturfondene, men snarest muligt tilføje andre niveauindikatorer som forsknings- og innovationsaktivitet, undervisning og uddannelse, produktivitetsspredning inden for området og ledighed. Det fører nemlig meget let til forkerte konklusioner at lade den regionale virkelighed blive underordnet en indikator, der sædvanligvis bestemmes af landet som helhed.
Jeg vil gerne henlede formandens og kommissærens opmærksomhed på spørgsmålet om visse regioners udfasning, 19 regioner i alt, der i kraft af udvidelsen statistisk set er blevet rigere, selv om deres reelle økonomiske situation ikke er blevet forbedret. Det er et alvorligt problem, der berører regioner som Algarve i Portugal, som jeg selv kommer fra, en region, der ikke blot er en af de fjernest beliggende på det europæiske kontinent, men som også udviser store interne forskelle, ud over at være omgivet af mål 1-regioner på alle sider. Det er for denne region ligesom for de øvrige 18 meget vigtigt at finde en afbalanceret løsning, der bevarer dem som støtteberettigede, så længe de strukturelle problemer består, og derved bidrager til en mere afbalanceret udvikling.
Unionen må vide at give et solidarisk og ansvarligt svar på de udfordringer, som udvidelsen har stillet os over for. Dette svar forudsætter nødvendigvis regional samhørighed og politisk mod til at skabe betingelserne for, at EU bliver et velstående område uden forskelle mellem nord og syd, øst og vest, mellem bjergområder og den yderste periferi. 
Ioannis Gklavakis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne tale om betænkningen af hr. Marques, der fortjener stor ros for det arbejde, han har gjort.
Jeg vil gøre opmærksom på de særligt afsides liggende øområder, som vi har pligt til at støtte og ikke lade i stikken. Med en lille overdrivelse og lidt uden for det emne, vi taler om, vil jeg sige, at vi har pligt til at støtte alle i EU, der bor i vanskelige områder undere vanskelige levevilkår.
I Grækenland lever mange mennesker i øområder, som måske ikke ligger særligt afsides, men levevilkårene er vanskelige, og ofte er disse mennesker fuldstændig afskåret fra omverdenen i lange perioder, især om vinteren.
EU er solidaritetens land. Alle borgere har ret til en uddannelse til deres børn, til sikkerhed i beskæftigelsen, sunde leveforhold, sundhedsydelser, fritidsbeskæftigelse og alt, hvad byboerne kan nyde godt af. Hvis vi svigter folk i de fjerntliggende regioner, så de er nødt til at forlade landsbyerne, vil de områder aldrig blive beboet igen. Så vil vi få forringelser af miljøet, områder vil blive forladt og ødelagt. Disse mennesker gør os en tjeneste ved at blive boende. Vi er nødt til at gøre det nemmere for dem. 
Randområderne er Europas fundament. Hvis vi begynder bare at overlade disse mennesker til deres egen skæbne, vil EU blive ødelagt. De gør os en tjeneste ved at bo der under disse vanskelige vilkår, og vi er nødt til at gøre dem en tjeneste til gengæld. 
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg (PSE ).
   - Hr. formand, territorial samhørighed er et strategisk mål for EU, og den er et af de vigtigste, for den fremmer en harmonisk og fælles udvikling. Ikke desto mindre er den kun en drøm. Særligt efter den nylige tiltrædelse af 10 langt fattigere lande er forskellene mellem de enkelte regioner i udviklingsmæssig henseende blevet endnu mere markante. Hvis man f.eks. sammenligner det indre London, som kan prale af et BNP på 270 % af gennemsnittet for EU, med Lubelski-regionen i Polen, hvis BNP er på blot 30 % af EU's gennemsnit, så ser man, hvor meget der mangler at blive gjort.
EU har brug for en fælleskabsstrategi for samhørighed, og det territoriale aspekt bør medtages ved gennemførelsen af alle fællesskabspolitikker. Alle aspekter af territorialt samarbejde bør styrkes. Jeg tænker på grænseoverskridende samarbejde og samarbejde på interregionalt og supranationalt niveau. Der er også behov for styrket samarbejde og partnerskab mellem bycentre, deres periferi og landdistrikterne.
I et EU, som bygger på solidaritet, skal regional udvikling være baseret på programmer, som sikrer lige behandling af alle regioner. I praksis betyder det, at borgerne skal have passende adgang til offentlige serviceydelser og serviceydelser af almindelig økonomisk interesse. Som Parlamentet ved, er vi meget langt fra dette mål. Derfor er den manglende enighed om et nyt budget for EU og manglen på nye finansielle overslag særligt bekymrende.
Der skal ske en forbedring af initiativer, som har til formål at opnå territorial samhørighed i hele EU, og Parlamentet skal involveres stærkere i at overvåge fremskridtet hen imod ægte territorial samhørighed. Hvis det ikke sker, vil uligheden i de enkelte regioners udvikling vokse. Mine damer og herrer, jeg beder Dem hjælpe med at skabe et samhørigt Europa, der bygger på solidaritet. Jeg er sikker på, at ingen her går ind for et Europa, hvor vi bliver inddelt i de rige og de fattige. 
Guido Podestà (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg tilslutter mig den positive vurdering af de to betænkninger, vi behandler nu, hvor man understreger de store forskelle, der er mellem vores regioner, og viser, hvordan disse forskelle er blevet endnu større med udvidelsen.
Territorial samhørighed er grundlaget for en varig økonomisk og social samhørighed. Hvis vi ønsker at satse på et område med vækst, velfærd, stabilitet og retfærdighed, som omfatter alle EU's 500 millioner indbyggere, kan det kun være en hovedmålsætning, men når det er så svært at sørge for fremskridt i de regioner, der har en langsommere udvikling, hvad sker der så, når nogle helt usædvanlige begivenheder rammer disse regioner, nemlig begivenheder, der hænger sammen med klimatiske faktorer, brande, oversvømmelser og jordskælv? Vi kunne se på vores tv-skærm, hvad der skete på den anden side af Atlanterhavet i udviklede områder som Louisiana eller Texas, og vi kan se, hvordan situationen er i de områder af Rumænien, hvor oversvømmelserne i de sidste par uger har ført til død og desperation.
Hvis ikke EU er der, når det er nødvendigt - fordi vi i virkeligheden ikke foretager os noget bortset fra en Solidaritetsfond med stærkt begrænsede midler - og hvis EU ikke gør en indsats i sådanne tilfælde, hvornår mener vi så, at EU skal gøre en indsats? Hvad kan et Europa, som endnu ikke er nået til enighed om de finansielle overslag, og et Europa, hvor seks store landes regeringer beder om en yderligere reduktion af de finansielle forpligtelser, tilbyde de lande og de befolkninger, som troede på den europæiske drøm? Det bør vi efter min mening tænke over, for det er, hvad vores medborgere forventer, og det er, hvad vi har pligt til at gøre for vores og vores børns fremtid. 
Zita Gurmai (PSE ).
   - Hr. formand, en af de mest effektive måder at gennemføre fællesskabspolitikker på er at styrke samhørigheden mellem regioner med forskellige udviklingsniveauer. Det skal vi gøre for at opnå de vigtigste mål for Lissabon-strategien, nemlig øget konkurrenceevne, flere job, styrkelse af den sociale samhørighed, fællesskab og solidaritet samt sikre en bæredygtig udvikling Samarbejde og samhørighed mellem regioner bidrager til at styrke integrationen. Det skaber grundlaget for bæredygtig udvikling i hver enkelt region og gør det lettere at bruge bedste praksis generelt. Det sætter regionerne i stand til at samarbejde på forskellige måder inden for rammerne af det regionale samarbejde hen over grænserne, mellem stater eller større geografiske enheder.
Det er muligt, at det vil øge vores arbejdsbyrde at udnytte heterogeniteten og de nationale, regionale eller lokale muligheder, men hvis vi ser på opgaven på europæisk niveau, giver den udsigt til mere vægtige resultater og større fordele, og det er helt sikkert indsatsen værd. Regeringen skal også deltage i det nationale, regionale og lokale samarbejde. Dialog, meningsudveksling og et levende forhold mellem de tre niveauer nation, samfund og region er vigtige forudsætninger for samarbejde, og det samme gælder for den offentlige og den private sektor. Udviklingsstrategier bygger på godt partnerskab, som omfatter rådgivning, aktiv deltagelse fra alle partnere, samarbejde med de relevante myndigheder, arbejdsmarkedets parter og civilsamfundets organisationer inklusive ngo'er.
Regional samhørighed betyder ligebehandling af Europas forskellige regioner uden at tabe deres individuelle geografiske og demografiske karakteristika af syne. Det grundlæggende mål er at øge levestandarden, hvilket igen fremmer ligebehandling af borgerne. Regionernes økonomiske og sociale konvergens er med til at fremme ligestillingen mellem kønnene på alle områder og niveauer. For at opnå det må vi iværksætte målrettede programmer og bekæmpe alle former for diskrimination.
Lambert van Nistelrooij (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil også gerne takke de to ordførere, hr. Marques og hr. Guellec. Som kommissær Hübner sagde, er den territoriale samhørighed udsat for pres, og hun bad om Parlamentets støtte. Det er der også al mulig grund til endnu en gang at give udtryk for her. Når vi betragter OECD-rapporten fra sidste uge om de regionale forskelle, ser vi, at 40 % af væksten foregår i mindre end 10 % af regionerne.
Vi ved, at konkurrence på verdensplan kræver, at der skelnes mellem forskellige regioner, topregioner eller ekspertiseregioner (), som er nævnt i det syvende rammeprogram for forskning og udvikling. Selv om det er tilfældet, et er viden, noget andet er innovation i regionerne, produktion og marketing. Kort sagt er specialisering i regionerne nødvendig. Det er der faktisk ikke noget galt i, men de strategiske handlingsplaner, som Parlamentet og ligeledes Kommissionen kræver, og som er i overensstemmelse med Lissabon-målsætningerne, styres på nationalt plan.
Nu gælder det om også i Parlamentet endnu en gang at fokusere på og sikre den territoriale, eller regionale, dimension, især nu hvor pengene fra det nye mål 2 og fra ressourcer og udvikling med henblik på fremtiden sammenføjes eller i hvert fald anvendes sammen. Derfor, hr. Guellec, støtter jeg også Deres idé med i 2007 på ny at undersøge, hvordan det står til med dette regionale bidrag i form af en hvidbog eller på anden vis, hvordan det står til med denne fremgangsmåde på flere niveauer, og hvordan det står til med denne decentrale styring.
Til sidst vil jeg sige, at der heldigvis også er regioner, som i en ny kontekst ofte tager grænseoverskridende opgaver op. I min region ser jeg, at Eindhoven, Leuven og Aachen, som ligger i tre forskellige lande, tager nye opgaver op. Den territoriale dimension og samhørighed er således vigtig, men de får også nye former. På denne måde skal vi være med til at tænke fremad, når det gælder disse for hele EU vitale chancer. 
Stavros Arnaoutakis (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, der er ingen tvivl om, at vi ikke vil kunne leve op til de interne og eksterne udfordringer, vi står over for, hvis vi ikke har økonomisk, social og territorial samhørighed mellem EU's regioner.
Hvor vellykket kan vores kamp for et konkurrencedygtigt og socialt Europa med livskvalitet for alle indbyggere være, hvis de strukturelle skævheder mellem EU's regioner bliver ved at være lige store, og de territoriale særegenheder bliver ved med at være en faktor, der skaber forsinkelse og udelukkelse for mange europæiske regioner?
I det udvidede EU, hvor der er sket en voldsom forøgelse af de regionale skævheder, og hvor der er stor ulighed internt mellem regionerne, har vi behov for en stærk og effektiv regionalpolitik, som ikke kun skal nå ud til de fattigste regioner i EU, men også bidrage til at skabe et afbalanceret forhold og en integreret udvikling mellem by- og landområder i de enkelte regioner, samtidig med at samarbejdet mellem regionerne styrkes.
Det budget, der skal afsættes til gennemførelsen af regionalpolitikken og samhørighedspolitikken, skal svare til de farer, som er synlige nu. Den territoriale samhørigheds rolle og vigtighed må under ingen omstændigheder undervurderes.
I den nye planlægningsperiode er det af største vigtighed, at der sker en bedre samordning af de sektorpolitikker, som har til formål at skabe en integreret regional udvikling, og at der vedtages nye territoriale indikatorer, sammen med BNP, som gør det muligt at beregne udviklingen og at lokalisere og vurdere hindringerne for udvikling på regionalt plan. 
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne indlede med at takke hr. Guellec for hans betænkning om den territoriale samhørigheds rolle i den regionale udvikling. Betænkningen bliver diskuteret på et tidspunkt, hvor der stadig arbejdes med de finansielle overslag for 2007-2013, og hvor Rådet overvejer at skære ned på midlerne til EU's regionalpolitik. Jeg har tillid til, at resultatet af denne debat vil blive, at de fleste af de ressourcer, som Kommissionen havde foreslået at afsætte til regionalpolitik i de finansielle overslag for 2007-2013, vil undgå nedskæringer, især hvad angår de nye medlemsstater. Jeg vil også gerne støtte ordførerens opfattelse af, at territorial samhørighed er vigtig for den regionale udvikling.
Jeg kommer fra Mazowsze-regionen. Det er ganske vist den rigeste region i Polen, eftersom vi har det højeste BNP pr. indbygger i landet. Samtidig er Mazowsze den region, der har de mest markante interne forskelle. Ifølge forventningerne til BNP pr. indbygger er det sandsynligt, at Mazowsze i de syv år fra 2014-2020 vil komme over 75 % af det gennemsnitlige BNP pr. indbygger i EU og dermed ikke længere vil være berettiget til støtte fra strukturfondene. Ikke desto mindre vil mange dele af regionen fortsat have et meget lavt udviklingsniveau.
Jeg har taget Mazowsze som eksempel, men det samme gælder for mange andre regioner i de gamle og nye medlemsstater. Jeg håber derfor, at EU vil finde på supplerende instrumenter til brug i sådanne situationer, og at territorial samhørighed vil blive et vigtigt aspekt af EU's fremtidige regionalpolitik.
Afslutningsvis vil jeg gerne takke ordføreren, fordi han har fremhævet egnsplanlægningen i samhørighedspolitikken, eftersom den ofte glemmes, når man planlægger den regionale udvikling. 
Manuel Medina Ortega (PSE ).
   - Hr. formand, i to timer har mange medlemmer af Europa-Parlamentet fra 25 forskellige lande på 20 forskellige sprog givet udtryk for deres holdning til aspekter af den regionale udvikling. Det betyder meget for os alle, at kommissær Hübner er til stede ved denne debat, og jeg vil naturligvis også gerne anerkende de to ordføreres arbejde, hr. Guellec og hr. Marques.
Jeg synes, at de to betænkninger viser en europæisk virkelighed, som er meget forskellig fra andre territoriale politiske enheder og modeller. Det vil sige, at EU er karakteriseret ved manglende territorial kontinuitet. Vi er dybest set en lille halvø til det store eurasiske kontinent med mange fjerne halvøer og øer.
Det er meget forskelligt fra f.eks. den store nordamerikanske firkant, som er enormt konsistent, og det har stor territorial diversitet, hvilket gør det meget vanskeligt at blive ved med at være konkurrencedygtig i forhold til andre lignende territoriale enheder. Det er meget vigtigt at være opmærksom på denne regionale virkelighed og disse regionale politikker.
Jeg repræsenterer en øregion, en fjerntliggende region, meget langt fra Europas centrum, men som hr. Vergès sagde tidligere, udgør denne type regioner en anden virkelighed og et andet aspekt, for de tager Europa med ud på de store oceaner, Atlanten, Det Caribiske Hav og Det Indiske Ocean, på en anden måde. Men det ville være umuligt at forsøge at omdirigere hele denne befolkning - for de mest fjerntliggende regioner taler vi f.eks. om fire millioner mennesker, som har vanskeligt ved at konkurrere på EU's indre marked - alene ved hjælp af økonomiske beskyttelsesforanstaltninger.
Jeg vil gerne takke Kommissionen for dens forslag og naturligvis udtale min støtte til vores ordfører, hr. Marques', forslag om udvikling af disse regioner inden for en stor EU's samhørighedspolitik. 
José Albino Silva Peneda (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne først takke Ambroise Guellec og min landsmand Sérgio Marques for deres fremragende betænkninger.
Disse betænkninger viser, at aktørerne deler det europæiske ideal, der har gjort værdsættelse af regionernes kulturelle forskellighed til et kendemærke ved EU's udviklingsmodel. Derfor er regionalpolitikken et særligt initiativ og skal ikke blot være en kopi af de nationale politikker, når de gennemføres på nationalt eller europæisk niveau.
Regionalpolitikken sammenfatter og tilpasser i sine begreber og politiske foranstaltninger de nationale politikker på grundlag af sine egne målsætninger og strategier.
Regionalpolitikken i EU er altid blevet set som et vigtigt bindeled ud fra den opfattelse, at offentlig politisk intervention er nødvendig, fordi ikke alt lader sig løse - som nogle stadig påstår - blot ved hjælp af markedet. Regionalpolitikken er det stærkeste samhørighedsinstrument, og hvis de midler, der står til dens rådighed, svækkes, vil egoismen vinde og solidariteten tabe, og uden solidaritet kan der ikke opstå noget tilhørsforhold, som er selve kernen i den europæiske identitet.
Jeg tilslutter mig derfor de opfordringer til Kommissionen, der her er fremkommet, om at udfærdige en hvidbog om den territoriale samhørighedsmålsætning og om at indføre et system til evaluering af virkningen af Fællesskabets politikker for den territoriale samhørighed.
Behovet herfor er efter min opfattelse blevet større som følge af globaliseringen, eftersom visse af EU's regioner vil vinde, mens andre vil tabe. Stillet over for denne nye virkelighed har regionalpolitikken brug for en ny drivkraft, og jeg vil derfor gerne takke Kommissionen for at styrke integrationen af den regionale dimension i de nuværende fællesskabspolitikker. 
Paulo Casaca (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, jeg vil gerne allerførst takke ordføreren, Sérgio Marques, for hans meget grundige arbejde og for den opmærksomhed, som han har vist Azorernes synspunkter.
Fællesskabets politikker stiller regionerne i den yderste periferi over for mange udfordringer. Der har kunnet ses en positiv udvikling i nogle af dem, f.eks. den begrænsede liberalisering af adgangen til farvandet omkring Azorerne, men der har også kunnet konstateres uforståelige tilbageskridt i andre.
I den sidste gruppe finder man Kommissionens forslag om at ændre på bestemmelserne for den særlige forsyningsordning, forslag, der, hvis de gennemføres, fuldstændig vil lamme Azorernes økonomi.
Vi modsætter os forbuddet mod transport af det eneste produkt, der omfattes af den særlige "kontradiktoriske" transportordning, og den ny ordning, der mod al international ret og fællesskabsret om oprindelsesbestemmelser forbyder transport af alle produkter, som indeholder goder, som er omfattet af denne forsyningsordning.
Ubetydelige kvoter, hvad angår mængder og produkter, der kun retter sig mod eksotiske destinationer som Marokko uden nogen som helst tradition for handelsforbindelser med Azorerne, men forbud mod transport til traditionelle markeder som det portugisiske fastland, USA eller Canada, kan kun opfattes som en dårlig spøg, hvis det ikke stod sort på hvidt i en forordning fra Kommissionen.
De af Kommissionen foreslåede procedurer er i alle tilfælde i modstrid med principperne for det indre marked, umulige at anvende for mindre virksomheder med forenklede beskatningsordninger, dybt diskriminerende og uhørt administrativt komplicerede.
Kommissionsformandens erklæring om, at han bøjer sig for det nationale europæiske retsvæsens afgørelser, der har forkastet de forebyggende foranstaltninger for at standse transporterne fra Azorerne, er et særdeles positivt signal. Det er nu i samme perspektiv absolut påkrævet nøje at revidere de øvrige lovgivningsbestemmelser, der er blevet foreslået.
Jeg appellerer derfor til den sunde fornuft, så man ikke forveksler et europæisk kartels krav med almenhedens interesser, og så Kommissionens lovgivningsforslag udsættes for en dybtgående revision. 
Alexander Stubb (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har fem korte bemærkninger. Jeg støtter begge betænkninger, da de er velskrevne og dækker de vigtigste punkter.
Min første bemærkning er, at jeg godt kan lide den måde, hvorpå betænkningerne fokuserer på princippet om én fond pr. program, da det strømliner den måde, hvorpå vi udøver vores virksomhed, og gør den mere effektiv og mindre kompleks. Denne tilgang i begge betænkninger kan vi kun bifalde.
Min anden bemærkning vedrører de territoriale indikatorer. Som finne synes jeg, det er meget vigtigt, at vi ikke kun fokuserer på BNP, men anlægger et bredere synspunkt og ser på, hvor svært det er at komme til et sted. Jeg glæder mig over ordførernes forslag på det område.
Min tredje bemærkning går på, at jeg er skuffet over, at de nordlige, sparsomt befolkede regioner ikke omtales i betænkningerne. Jeg opfordrer alle, der ikke har været i Lapland, til at tage dertil og se, hvordan en rigtig region i den yderste periferi ser ud. Det er nævnt i forfatningens artikel 218, og det er beklageligt, at den ikke bliver vedtaget til tiden.
Min fjerde bemærkning vedrører agenturerne. Agenturer og decentralisering af agenturer er en del af regionalisering. Jeg har ikke noget imod, at Fødevareagenturet gik til Parma - jeg kan leve med et Kemikalieagentur - men vi må være rationelle. Som led i en rationel regionalpolitik bør vi se på, hvor Europa-Parlamentet skal ligge. Jeg er ikke sikker på, det er udtryk for god regionalpolitik at flyve eller tage toget til Strasbourg en gang om måneden.
Endelig vil jeg gerne komplimentere ordførerne for at have medtaget konkurrenceevnen og Lissabon i betænkningerne. Alt i alt støtter jeg dem. 
Richard Seeber (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære fru kommissær Hübner, jeg vil gerne takke Dem for Deres , som De udfører igen og igen i Unionens regioner. Principielt vil jeg bemærke til betænkningen, at der ikke kan være mere Europa for færre penge. Derfor er en hurtig og realistisk enighed ved de finansielle overslag mere end ønskelig.
Betænkningen i sig selv indeholder rigtige og vigtige krav om udbygning af den økonomiske og sociale samhørighed med territorial samhørighed. Hver borger i EU skal kunne ty til så optimerede statslige og politiske grundlag som muligt for at kunne udforme sit liv med succes. Hvad kan Unionen gøre i den forbindelse? For det første skal den skabe en ramme for en afbalanceret økonomisk, social og territorial udvikling af hele fællesskabsområdet. For det andet skal sektorpolitikkerne i EU udvides med denne territoriale komponent for at give dem en øget europæisk merværdi. For det tredje skal mangfoldigheden i Fællesskabet fremmes, og de specifikke interesser, styrker og svagheder på de forskellige områder støttes i henhold til en polycentrisk regionalpolitik.
Med et sådant samlet tiltag i EU-politikkerne, forstærket ved den territoriale komponent og under overholdelse af subsidiaritetsprincippet, kan vi bringe Unionen et væsentligt skridt videre hen imod en Union af alle borgere. I den forbindelse kræver især mindre gunstigt stillede regioner som landdistrikterne og bjergområderne opmærksomhed. Til det formål skal vi udarbejde egnede indikatorer, som afbilder de konkrete ulemper bedre. De hidtidige modeller og beregningsmetoder som f.eks. BNP pr. person er utilstrækkelige i den henseende. Desuden skal der i højere grad lægges vægt på fællesskabspolitikkens enkelthed og gennemførlighed i praksis, når den effektive gennemførelse og anvendelse heraf i alle regioner af EU skal sikres. Princippet "mindre er mere" passer især her. 
Francesco Musotto (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, en af hovedmålsætningerne med den territoriale udvikling er, som det så rigtigt siges i de to betænkninger, anvendelsen af princippet om lighed mellem borgerne, uanset hvor de bor i EU.
Vi skal være særligt opmærksomme på de 9.400.000 indbyggere på EU's 284 øer. De udgør 3 % af den samlede befolkning og bor på et 95.000 km2 stort område. Den økonomiske udvikling i disse områder hæmmes af den isolerede beliggenhed og de ekstraudgifter, som dette medfører. Disse øer er ofte bjergrige og er selv tilbagestående regioner i den yderste periferi. Deres gennemsnitlige BNP pr. indbygger lå i 2004 på 72 % af EU-gennemsnittet og var i de fleste tilfælde lavere end ethvert andet område i de pågældende lande.
Det skal dog siges, at disse logistiske ulemper ikke nødvendigvis er ensbetydende med ugunstige økonomiske forhold. Sådanne handicap bør nemlig potentielt gøres til fordele og bane vejen for nye udviklingsmuligheder. Øerne hører med til EU's naturarv og er særdeles velegnede til mange aktiviteter, f.eks. turisme-, kultur- og fritidsaktiviteter.
Med udviklingen af den videnbaserede økonomi, som er en af EU-politikkens vigtige målsætninger, er det i øvrigt ikke længere nærheden til råvarerne eller de store markeder, som er afgørende for, hvor folk vælger at bo, men snarere naturskønheden og områdets faciliteter. I den forbindelse bliver det afgørende, at der er infrastruktur og væsentlige faciliteter til rådighed.
Efter indførelsen af princippet om en fond pr. program i de finansielle overslag for 2007-2013 er det således nødvendigt at fremme en territoriel samhørighedspolitik som et instrument, der giver en væsentlig ressource - hvilket man så rigtigt gør i de to betænkninger - og medtage den blandt hovedmålsætningerne i EU's samhørighedspolitik i bred forstand.
Danuta Hübner,
   Hr. formand, det var en glimrende forhandling om begge betænkninger, og jeg har lyttet opmærksomt til den.
Med hensyn til hr. Guellecs betænkning har jeg noteret mig Parlamentets kraftige opbakning til anbefalingerne i den, nemlig at territorial samhørighed bør betragtes som et vigtigt element i Lissabon-strategien og Göteborg-strategien, at alle det territoriale samarbejdes dimensioner bør styrkes, og at der bør lægges større vægt på samarbejdet mellem bycentrene, forstæderne og landdistrikterne, navnlig dem, der lider under bestemte ugunstige forhold, med henblik på udviklingen af bæredygtige samfund.
Det glæder mig meget, at vi er enige om mange ting. Jeg vil gerne tale lidt om de få ting, hvor jeg tror, det kunne blive svært at finde en løsning. For det første vil jeg gerne, i forbindelse med fastsættelsen af nye territoriale indikatorer parallelt med BNP til brug ved måling af regionernes udviklingsniveau og evaluering af hindringerne for denne udvikling, minde om, at der ikke findes standardiserede og almindeligt anerkendte indikatorer inden for territorial samhørighed, og nye indikatorer skal, som De ved, godkendes af Eurostat. I øjeblikket er kun få regionale indikatorer harmoniseret: BNP samt beskæftigelses-, arbejdsløsheds- og befolkningstal. For det andet er jeg enig i, at der skal gøres mere på dette område, men vi må være realistiske.
Hvad angår oprettelse af et system til kontrol af de virkninger, som de forskellige fællesskabspolitikker har på den territoriale samhørighed i Unionen, er det rigtigt, at de nuværende konsekvensanalyser ikke tager hensyn til aspekter vedrørende territorial samhørighed. Jeg er enig i, at dette spørgsmål bør undersøges nærmere. Jeg har taget Deres forslag om udvikling af et sådant system via Espon til efterretning, og jeg vil bede mine tjenestegrene om at analysere det. Vi vil også drøfte det med medlemsstaterne, der jo medfinansierer dette program.
Hvad angår Deres forslag om inden udgangen af 2007 at udarbejde en hvidbog om territorial samhørighed, der især præciserer, hvordan denne målsætning skal integreres i den enkelte medlemsstats nationale strategiplan, husker De måske, at jeg nævnte muligheden for at udarbejde en hvidbog med henblik på at få den territoriale samhørighed højere op på den europæiske dagsorden i lyset af en ratificeret forfatning. Det skete i Luxembourg i maj.
Jeg vil gerne minde om, at vi i de strategiske retningslinjer bad medlemsstaterne om især at fokusere på territoriale spørgsmål, når de udarbejdede deres nationale udviklingsplaner. Dette arbejde er allerede i gang, og vi kan derfor ikke vente, til hvidbogen kommer, med at indarbejde denne dimension i de nationale strategiplaner, selv om jeg er helt enig i, at hvidbogen ville kunne tilføre dem større værdi.
Hvad angår hr. Marques' betænkning, har jeg også noteret mig en række betænkeligheder og anbefalinger, og jeg vil gerne kommentere så mange af dem, som jeg kan nå på den tid, jeg har.
Med hensyn til handlingsplanen for det bredere naboskab er jeg helt enig i, at vi er nødt til at styrke de økonomiske, sociale og kulturelle bånd mellem regionerne i den yderste periferi og deres naboområder uden for EU. Dette skal ske på to fronter: for det første handels- og toldforanstaltninger, der giver mulighed for integration af markederne for varer og tjenesteydelser samt handelsrelaterede områder, og for det andet præferenceaftaler med ikke-medlemslande. Det vedrører hovedsagelig AVS-landene gennem de europæiske partnerskabsaftaler. Disse nye aftaler træder i kraft i januar 2008. Vi er i øjeblikket i gang med forhandlinger, men undersøger også disse regioners behov og interesser sammen med de berørte medlemsstater.
Jeg er enig med Dem i, at økonomisk integration skal støttes med social og kulturel udveksling og samarbejde på områder som ny teknologi, sundhedsforanstaltninger, bekæmpelse af ulovlig indvandring samt foranstaltninger vedrørende miljø og risikoforebyggelse. Jeg kan også fortælle Dem, at mine tjenestegrene i øjeblikket undersøger, hvordan Fællesskabets finansielle instrumenter - ikke kun EFRU, men også Den Europæiske Udviklingsfond - kan benyttes til at styrke den bredere naboskabspolitik.
Med hensyn til landbrug og fiskeri indgår nogle af Deres anbefalinger allerede i vores forslag til retsakt, som nogle af Dem må vide. Hvad angår reformen af markedsordningen for sukker, tages der i Kommissionens forslag hensyn til de særlige problemer i regionerne i den yderste periferi. Kommissionen er overbevist om, at sukkersektoren i disse regioner er voksende, og det gælder også sektorens bidrag til energisikkerheden.
Hvad angår den nye landbrugsfond, har vi, som De ved, foreslået den maksimale medfinansieringssats, der er højere for regionerne i den yderste periferi, og interventionsområderne er også blevet udvidet.
Med hensyn til bananer ved De, hvor svære forhandlingerne er for os, men jeg kan forsikre Dem for, at Kommissionen vil gøre sit bedste for at beskytte Fællesskabets producenters interesser.
Hvad angår fiskeriet, anførte Kommissionen på Rådets møde den 21. juni, at der var behov for særbehandling af denne sektor i regionerne i den yderste periferi. Vi har iværksat en grundig undersøgelse af dette spørgsmål.
Hvad angår konkurrenceevnen, udgør Deres anbefalinger vedrørende regionernes konkurrenceevne og den opmærksomhed, der bør gives udviklingen af menneskelig kapital, en central del af forslaget til Fællesskabets strategiske retningslinjer for den næste generation af samhørighedsprogrammer.
På forskningsområdet har vi i forslaget til det syvende rammeprogram indført særlige foranstaltninger for regionerne i den yderste periferi.
Med hensyn til statsstøtte indeholder det seneste forslag til regler om national regional støtte en række positive foranstaltninger til fordel for regionerne i den yderste periferi. Disse regioner vil komme i betragtning i henhold til artikel 87, stk. 3, litra a). De vil også få glæde af de højere støttelofter og vil kunne give driftsstøtte. 
Min dør er altid åben for dem, der ønsker nærmere oplysninger. Efter min mening er løbende samarbejde og kommunikation et must for os alle i en tid, hvor så mange forslag påvirker situationen i regionerne i den yderste periferi eller regionerne generelt. 
Formanden.
   - Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er meddelelse fra Kommissionen om resultatet af undersøgelsen af verserende lovgivningsforslag.
Günther Verheugen,
   Hr. formand, mine damer og herrer, kære parlamentsmedlemmer, Kommissionen vedtog kl. 15.30 her i eftermiddags en meddelelse inden for rammerne af sin politik om en bedre lovgivning, som umiddelbart derefter blev sendt videre til Parlamentet og Rådet. Kommissionen har foretaget en omfattende og systematisk undersøgelse af alle de lovforslag, som den fremlagde før den 1. januar 2004, og af alle endnu ikke vedtagne lovforslag og meddeler resultatet i dag. Lad mig i øvrigt bemærke følgende: Alt, hvad der muligvis har stået herom tidligere i en eller anden avis, har ikke været Kommissionens beslutning og har i de fleste tilfælde også været forkert.
Meddelelsen i dag er et første og forholdsvis lille skridt hen imod gennemførelsen af det langt større og mere krævende projekt "Bedre lovgivning i Europa". Vi forfølger to mål med dette projekt: at styrke borgernes tillid til den europæiske integration og at imødegå det indtryk, at EU er et reguleringsgalt, bureaukratisk monster. Samtidig ønsker vi at frigive vækstkræfter i erhvervslivet, som er hæmmet på grund af for mange og for komplicerede bestemmelser. Vi må ikke undervurdere den farlige virkning af en opfattelse, hvor Bruxelles kun ses som et gigantisk og lidet gennemsigtigt bureaukrati. Og her er der brug for, at alle - Kommissionen, Parlamentet og Rådet - gennem konkrete handlinger beviser, at Europa ikke er sådan.
Bedre lovgivning er imidlertid også en væsentlig del af vækst- og beskæftigelsesinitiativet. Kommissionen i Bruxelles har erklæret, at større vækst og mere beskæftigelse har den højeste prioritet i dens arbejde. Den har revideret Lissabon-strategien for vækst og beskæftigelse i den forstand og fremhævet de politiske områder, hvor der kan ydes et afgørende bidrag til styrkelse af væksten og til skabelse af arbejdspladser.
Bedre lovgivning er en af disse centrale politiske områder. Fra mine mange, mange samtaler med repræsentanter fra det europæiske erhvervsliv ved jeg, at det endda er det vigtigste for mange. Netop små, helt små og mellemstore virksomheder venter i den grad på aflastning. Kun hvis det lykkes os at udrense bureaukratiet, ophæve nu meningsløse bestemmelser og fastsætte en moderne juridisk ramme for industrien og tjenesteyderne, som de kan regne med på lang sigt, kan vi sikre Europa som erhvervsområde og forbedre chancerne i den globale konkurrence.
Mine damer og herrer, jeg vil gerne sige følgende helt tydeligt: Det handler ikke om en eller anden ideologisk fremmet deregulering her. Det handler om bedre regulering. Det indre marked har brug for en klar og beregnelig juridisk ramme. Vi skal imidlertid sørge for, at vores samfund ikke belastes med unødvendig bureaukrati, og at borgerne får vished for, at europæisk ret forberedes med så stor omhu som muligt og også kun fungerer dér, hvor europæiske bestemmelser er ubetinget nødvendige. Det er der enighed om mellem institutionerne. Jeg gentager endnu en gang: Vi er alle i samme båd her og har et fælles ansvar. Det er den politiske kontekst, som Kommissionens meddelelse om undersøgelse af verserende lovgivningsforslag indordner sig under. Den er så at sige forretten i en menu, hvor hovedretten i det hele taget først skal komme. Men jeg håber også, at forretten smager.
Denne politik er en del af en større anlagt strategi, som er baseret på tre søjler. Kommissionen undersøger først og fremmest regelmæssigt, omfattende og systematisk lovgivningsforslag, som den har fremlagt, og som efter en vis frist endnu ikke er vedtaget af lovgiveren. I den forbindelse er det målet at afgøre, om forslagene skal trækkes tilbage, eller om beslutningstagningen kan lettes ved andre foranstaltninger.
I år har Kommissionen undersøgt alle verserende forskrifter før skæringsdatoen den 1. januar 2004. I den forbindelse har den undersøgt, om forslag er blevet forældet, om de har været blokeret i længere tid i lovgivningsproceduren, om nye videnskabelige resultater, markedsudviklingen eller andre grunde taler for en undersøgelse, eller om forslag stadig er i overensstemmelse med de aktuelle standarder for en økonomisk konsekvensanalyse og konkurrenceevnen.
Som resultat påtænker Kommissionen at trække 68 forslag ud af 183 undersøgte forslag tilbage, fordi de ikke passer til målene for strategien for vækst og beskæftigelse og kriterierne for bedre lovgivning, eller fordi de af rent objektive grunde simpelthen ikke længere er aktuelle, eller fordi vi ikke længere kan forvente yderligere fremskridt for forslag i den aktuelle form i lovgivningsprocessen.
Ved fem forslag nævnt i meddelelsen anbefaler Kommissionen at fortsætte lovgivningsprocessen. Kommissionen vil imidlertid gerne fremlægge på forhånd uddybede økonomiske analyser for at gøre beslutningsprocessen lettere for lovgiverne.
Jeg vil ligeledes gøre opmærksom på, at forslag som led i en omfattende undersøgelse af fællesskabspolitikker i nogle tilfælde trækkes tilbage. Kommissionen forbeholder sig ret til efter denne undersøgelse at præsentere reviderede forslag med en omfattende økonomisk konsekvensanalyse.
Lad mig påpege, at Kommissionen i overensstemmelse med forpligtelserne i rammeaftalen om forholdet mellem Parlamentet og Kommissionen med meddelelsen fra i eftermiddags har meddelt Parlamentet og Rådet, hvilke forslag den påtænker at trække tilbage. De valgte forslag betragtes først som formelt tilbagetrukket, når de er offentliggjort i EUT.
Den første del af Kommissionens strategi, som er genstand for meddelelsen fra i eftermiddags, beskæftiger sig altså med verserende lovgivningsforslag. Det har ikke nogen umiddelbare indvirkninger på de økonomiske aktiviteter, for EU's berøres fortsat slet ikke heraf. Ved vurderingen af resultatet mener jeg, at der er tre ting, der er vigtige: Antallet af verserende lovgivningsforslag var meget mindre, end mange havde formodet. I to tredjedele af alle tilfælde har undersøgelsen ført til det resultat, at forslagene bør opretholdes af gode grunde, og kun en tredjedel af forslagene svarer ikke længere til vores krav om bedre lovgivning.
Denne undersøgelse er den første test af troværdigheden af vores politik om en bedre lovgivning og vil være en test af, hvordan det egentlige projekt, som jeg kommer ind på nu, kan udformes. Det egentlige projekt betyder forenkling af den eksisterende juridiske ramme. Det er det største projekt som led i politikken om en bedre lovgivning. Efter Europa-Parlamentets ønske i dets beslutning om den fornyede Lissabon-strategi fra dette forår vil Kommissionen nu undersøge hele EU's systematisk. Jeg taler om mere end 20.000 retsakter. Kommissionen vil i slutningen af oktober afgøre, efter hvilke principper og kriterier det skal ske, og hvordan denne mammutopgave kan tackles organisatorisk. En ting er i hvert fald sikker: Til denne herkulesopgave har vi brug for, at alle tre institutioner står tæt sammen skulder ved skulder, og Kommissionen vil straks informere Parlamentet om proceduren og metodikken efter beslutningstagningen.
Den tredje søjle vedrører standarderne for fremtidig lovgivning og den økonomiske konsekvensanalyse. Kommissionen lægger allermest vægt på at forbedre lovgivningen betydeligt i fremtiden og underkaste den strenge standarder. Kommissionen har allerede besluttet, at alle lovgivningsforslag, hvidbøger og grundlæggende politiske meddelelser fra dens arbejdsprogram kun skal fremlægges med en omfattende konsekvensanalyse. Med hensyn til den metologi, som skal anvendes, har den udarbejdet detaljerede retningslinjer for nylig og vil i det kommende år få gennemført en ekstern analyse af alle fremlagte konsekvensanalyser. Kommissionen er via et netværk af eksterne eksperter også i gang med at forbedre den analyse, der er stillet til rådighed, og videnskabelige resultater, som inkorporeres i konsekvensanalyser. Den betragter de nye kriterier for fremtidig lovgivning som en afgørende fastlæggelse af kursen for fremtiden. Her vil det være muligt at gennemføre en faktisk nedbrydning af bureaukratiet og at reducere belastningerne for medlemsstaternes virksomheder og myndigheder. Nogle medlemsstater har allerede opnået bemærkelsesværdige succeser med en sådan politik. Det aflaster erhvervslivet og forvaltningen for unødvendige omkostninger, og der opnås målbare vækstgevinster. Det vil vi gerne opnå for hele EU.
Mine damer og herrer, vi vil skulle tale indgående med hinanden om det. Kommissionen vil respektere Parlamentets ansvar fuldstændigt. Det er dog også nødvendigt, at medlemsstaterne tilslutter sig denne politik. Jeg håber meget, at der udgår et meget klart signal fra denne debat: Europa mener det alvorligt denne gang. Vi ønsker alle sammen bedre love og mindre bureaukrati. Hvad jeg allerede kan sige nu, er, at vi vil gå langt ud over det allerede påbegyndte projekt om kodificering af uensartede retsakter. Vi vil også undersøge, om bestemmelser i det hele taget stadig bruges, eller om de skal udforme, altså modificeres, mere brugervenligt. En målestok - men netop kun en - vil være spørgsmålet om europæisk konkurrenceevne. For at der ikke skal opstå misforståelser, vil jeg sige, at det ikke handler om en svækkelse af det opnåede niveau for integration eller om en ændring af balancen mellem de tre store politiske mål: vækst, social sammenhold og bæredygtig udvikling. Bedre lovgivning er ikke nogen trojansk hest, som skal svække Europa, men derimod skal Europa være stærkere og mere effektivt. 
Formanden.
   - Tak, hr. kommissær.
Jeg giver nu ordet til hr. Stubb. Jeg er ikke helt sikker på, hvordan man udtaler Deres navn, hr. Stubb. 
Alexander Stubb (PPE-DE ).
   - Hr. formand, Stubb er et meget almindeligt finsk navn. Der skal bare tilføjes et "inen" eller "onen" for at få det til at blive til Hakkinen eller Raikkonen eller lignende.
Hr. kommissær, jeg hilser Deres initiativ velkommen, det er et fremragende initiativ. Jeg er dog lidt ked af, at forhandlingen her i Parlamentet kørte af sporet, fordi vi straks begyndte at diskutere processer. Hvorfor kom De ikke til os først med dokumentet? De har nu forelagt dokumentet for os, det ligger lige her foran os. Det er et meget godt initiativ. Der er ikke noget nyt i det, det er en del af den forbedrede lovgivning, og det er noget, vi har stærkt brug for, især efter den franske og nederlandske folkeafstemning.
Hvis jeg har forstået det korrekt, vil De tilbagekalde 70 initiativer, som for det første er gamle, for det andet er baseret på en konsekvensanalyse eller for det tredje baseret på subsidiaritet. Hvis det er rigtigt, er jeg helt enig. Det kan jeg sige, selv om jeg sidder i denne ende af bordet. Jeg er føderalist, jeg går ind for mere Europa, men jeg går også ind for mindre og bedre lovgivning. Problemet med Europa-Parlamentet i dag er, at vi lægger for mange hindringer i vejen, og det bør vi ikke gøre. Vi har brug for mere frihed.
Giv os blot ét svar, hvordan er tidsplanen, hvornår ønsker De vores svar? 
Hannes Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, før forretten er der jo ofte . Imidlertid har denne hilsen fra køkkenet ikke smagt godt, fordi den er blevet formidlet via medierne. Men vi ønsker en saftig og ikke tørt papir.
Det, De har leveret i dag, skal vi kigge på i detaljer. Jeg tror, at den filosofi, som De har præsenteret, vil blive fuldt ud støttet af os. Vi, som er interesseret i, at der ikke er nogen afskaffelse af sociale og økonomiske standarder, er samtidig interesseret i, at der kun er et minimum af bureaukrati, at bestemmelserne er så enkle som muligt, så man kan læse dem - måske ikke så meget for befolkningen, men i det mindste for eksperterne, hvilket jo heller ikke er tilfældet i dag. Vi vil også diskutere det med de nationale parlamentsmedlemmer. Jeg har netop hørt, at COSAC vil holde møde i begyndelsen af oktober, og her vil det også være et emne.
Jeg har et konkret spørgsmål, hr. kommissær: Er De også parat til at stille alle dokumenter, som har ført til, at De har udarbejdet denne liste, til rådighed for Parlamentet, således at vi kan sætte os ind i Deres motivation og Deres overvejelser i den forbindelse og derefter gøre os vores overvejelser, når vi skal afgive vores holdning til det? 
Alexander Radwan (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil gerne sige undskyld, fordi jeg snart er nødt til at fortsætte til næste møde. Men jeg vil gerne anføre to punkter, som er vigtige for mig i forbindelse med en bedre lovgivning. Jeg vil slet ikke komme ind på, hvad der burde være gjort i forbindelse med inddragelsen af pressen. Det er et rigtigt, modigt første skridt i den rigtige retning. Vi skal støtte det og opmuntre Kommissionen til at komme til "hovedretten". Det er det afgørende for os!
Jeg vil gerne tage fat på to punkter. Det første vedrører de små og mellemstore virksomheder, som De jo nævnte. Netop hvad bedre lovgivning angår, kan jeg kun håbe, at der i disse eksterne ekspertgrupper, som tages med på råd, også befinder sig repræsentanter for de små og mellemstore virksomheder. Industrien kan nemlig i høj grad sluge og acceptere det ene eller det andet reguleringsaspekt, men de små og mellemstore virksomheder lokalt, håndværksvirksomhederne lokalt kan muligvis ikke længere istemme det og går i stykker. Derfor min indtrængende bøn, min appel om også at tage behørigt hensyn til de små og mellemstore virksomheder i disse eksterne ekspertgrupper.
Det andet punkt er følgende: Regelmæssigt hører man kritik om overregulering fra nationalstaterne. I den forbindelse forekommer det ofte, at overreguleringen slet ikke kommer fra Europa, men egentlig skyldes den komplicerede nationale gennemførelse. Har De mod på også at gøre opmærksom på, hvordan europæiske regler undertiden gennemføres mærkeligt på nationalt plan, og at indføre benchmark dér, hvor det kan aflæses, hvem der handler borgervenligt, og hvem der handler til skade for borgerne? 
Günther Verheugen,
   Hr. formand, jeg vil gerne besvare de stillede spørgsmål. Først vil jeg, hvad angår tidsplanen, sige, at Kommissionen vil træffe afgørelse om metodikken og principperne for organiseringen af det store projekt om forenkling af lovgivningen i slutningen af oktober. Jeg vil fremlægge en handlingsplan for Kommissionen, som i første omgang løber over tre år, i håbet om, at størstedelen af projektet kan afvikles i løbet af disse tre år.
I hvert fald skal der prioriteres. Vi vil prioritere, at der begyndes med områder, hvor der formodes at være en virkelig overregulering, fordi der er utroligt mange retsakter her. Således er f.eks. bilindustrien, byggebranchen og affaldsområdet allerede identificeret som sektorer, der skal undersøges først. Derefter vil alle andre sektorer følge.
Parallelt hermed arbejder vores kollega fru Fischer Boel allerede med et grundlæggende forenklingsprogram for en landbrugs-. Her vil den første pakke kunne fremlægges allerede i år.
Jeg er hr. Swoboda meget taknemmelig for hans støtte. De nødvendige dokumenter, hr. Swoboda, kan jeg give Dem med det samme. Jeg har dem allerede liggende til Dem her og også til de andre grupper. Af disse dokumenter fremgår det, hvad status for de enkelte projekter var, og grundene til, at Kommissionen mener, at de bør trækkes tilbage.
Tillad mig endnu en gang at komme med en lille henvisning til medierne. Jeg vil ikke kede Parlamentet nu og vil ikke plage Dem, men jeg kunne læse højt af en liste over mine egne optrædener for Parlamentet, hvor jeg har informeret Parlamentet om dette projekt. Det begyndte allerede i september 2004 - endnu før jeg blev udnævnt. Der er tale om i alt 11 optrædender i Parlamentet i forbindelse med dette emne. De første informationer er blevet givet til Parlamentet, før et eneste ord blev sagt i offentligheden - selv om jeg dog antager, at Parlamentets plenarforsamling udgør den europæiske offentlighed.
Jeg lægger nemlig stor vægt på, at jeg har forholdt mig 100 % korrekt, hvad angår informationen af Parlamentet. Der er heller ikke indtil her i eftermiddag, og det lige indtil nu, blevet givet nogen information om indholdet af listen fra mig eller mine medarbejdere til medierne. Jeg har et vist ry at forsvare, hvad angår min respekt for Parlamentet. Derfor ville jeg gerne have rene linjer her.
De får selvfølgelig dokumenterne. Selv om det falder ind under Kommissionens kompetenceområde alene at afgøre, hvad vi nu skal gøre med denne liste, anbefaler jeg alligevel i høj grad, at vi afventer, hvilket råd Parlamentet giver os, og i hvert fald inkorporerer disse råd i gennemførelsen af beslutningen. Det tilslutter Kommissionen sig også.
Nu er jeg kommet frem til sidste spørgsmål, og det er jeg overordentlig taknemmelig for. Min bekymring for den økonomiske fremtid for de små og mellemstore virksomheder i Europa var en af hovedgrundene til, at jeg overhovedet tilskyndede til projektet. Det er fuldkommen klart for mig, at de store bedrifter, de store virksomheder relativt let kan omgås reglerne. De har råd til egne afdelinger til det formål. Jo mindre virksomheden er, desto større er belastningen som følge af bureaukratiske omkostninger, og desto vanskeligere er det også at planlægge og gennemføre investeringer og realisere potentiel vækst.
Derfor kan jeg forsikre Dem om, at der tages fuldt ud hensyn til de små og mellemstore virksomheders behov i forbindelse med alt det, vi gør her. Selvfølgelig vil vi også benytte repræsentanter for de små og mellemstore virksomheder i de eksterne ekspertgrupper. Også i forbindelse med meddelelsen om den fremtidige politik for små og mellemstore virksomheder, som kommer om få uger, vil emnet om en bedre lovgivning endnu en gang spille en enorm rolle.
Hvad angår den nationale gennemførelse, er jeg Dem ligeledes meget taknemmelig for henvisningen. Javel, det er sådan, der er virkelig fascinerende eksempler på, hvordan det er lykkedes medlemsstaterne at lave et ægte bureaukratisk monstrum ud af et relativt kort, klart og enkelt europæisk direktiv og at mangedoble de nødvendige ord i den forbindelse. Det engelske sprog har det smukke udtryk for dette fænomen. Jeg betragter det som en del af et projekt at oplyse den europæiske offentlighed om, at det skal stoppe, og at europæisk lovgivning ikke skal bruges til en slags beskyttelsesskærm, som man kan gennemføre nationale projekter bag, som man ikke tør gennemføre andre steder.
Jeg tror, at det var svarene på spørgsmålene. Jeg takker for den politiske støtte, som de tre talere har tilbudt mig, og tilbyder Dem et tæt og tillidsfuldt samarbejde ved dette projekt, som vedrører alle tre institutioner på en særlig måde. 

Elizabeth Lynne (ALDE ).
   - Fru formand, jeg hilser også Kommissionens redegørelse velkommen, især hvad angår direktivet om optisk stråling. Det glæder mig, at Kommission står sammen med os her i Parlamentet om at opfordre til at fjerne naturlig stråling og om at se nærmere på direktivet om vikararbejde. Jeg har altid ment, at en enhedsløsning ikke virker.
Jeg håber, at Kommissionen vil tage et andet direktiv om fysiske agenser op til fornyet overvejelse, nemlig direktivet om elektromagnetiske felter, og hvordan det vil påvirke MRI-scannere, med hensyn til medtagelse af statiske magnetfelter. Ja, vi har brug for lovgivning om sundhed og sikkerhed, men kun når det er nødvendigt på EU-plan, og når det ikke kan lade sig gøre på nationalt plan. Jeg så f.eks. gerne et direktiv om nålestiksskader. I medfør af artikel 13 så jeg gerne et specifikt direktiv om alder og handicap. Alligevel bifalder jeg udtalelserne fra Kommissionen. Der er unødvendig lovgivning, og som proeuropæer vil jeg sige, at det gør mere skade end gavn. 
Monica Frassoni (Verts/ALE ).
   - Fru formand, kære kolleger, efter vores mening ligger problemet i indholdet og ikke i formen. Det er helt fint, at nogle direktiver trækkes tilbage. Der er i øvrigt nogle direktiver, som vi virkelig gerne ville have, at man trak tilbage, f.eks. Bolkestein-direktivet, men det er der desværre endnu.
Det, der bekymrer os, er til gengæld den vægt, som man lægger på denne aktivitet, og som er helt malplaceret, da det efter vores opfattelse mildest talt er tvivlsomt, om man kan vinde borgernes tillid tilbage ved at gøre noget om, der allerede er blevet gjort.
Jeg vil bede Dem indtrængende om, hr. kommissær, at De efter at have set og hørt industrien også mødes med forbrugersammenslutningen, som forsvarer borgernes rettigheder og miljørettighederne. Jeg er sikker på, at De vil møde personer, som fortæller Dem, at konkurrenceevne er meget mere end det, som De i over et år desværre har forsøgt at foreslå os.
Jeg mener også, at der med hensyn til spørgsmålet om konsekvensvurderingen og de andre emner, som De var inde på, f.eks. undersøgelsen, er uløste problemer, der måske ser uskyldige ud, men som desværre ikke er det. Tænk blot på det ødelæggelsesarbejde, som De - De selv, kommissæren og kommissionsformand Barroso - er i gang med, når det gælder Reach, og det, som De allerede har gjort ved forureningsstrategien. Derfor forventer jeg ærligt talt et klart svar fra Dem om disse to spørgsmål. 
Françoise Grossetête (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. kommissær, vi er enige om bedre lovgivning. Det er klart, at vi ønsker et mindre pedantisk bureaukrati og at give vores virksomheder lidt luft.
Men hvordan forestiller De Dem samarbejdet med Europa-Parlamentet, som er den anden lovgivende myndighed? Selv om det ikke er fastsat i traktaten, hvordan forestiller De Dem så i lyset af den interinstitutionelle aftale, at vores parlamentariske udvalg skal deltage? Hvad angår den vurdering af indvirkningerne, vi har stillet krav om, må den ikke laves om til en selvretfærdiggørelse af Kommissionens forslag eller en retfærdiggørelse for ikke at gøre noget. Og hvordan ser det ud med vurderingen af indvirkningerne, hvad angår Europa-Parlamentets ændringsforslag?
Til slut skal vi med hensyn til forenklingen, som er meget vigtig, sørge for, at den ikke medfører en deregulering. Enhver ændring af fællesskabsretten inden for det sociale eller miljømæssige område eller med hensyn til forbrugerbeskyttelsen kan incitere til social dumping. Vi skal derfor være yderst påpasselige. Bedre lovgivning må ikke være det samme som mindre lovgivning. Hvilken plads har standardiseringsspørgsmålet fået tildelt? Europa-Parlamentets legitimitet ligger i den fælles beslutningsprocedure. Dets lovgivende magt må ikke mindskes. 
Günther Verheugen,
   Fru formand, til det første spørgsmål vil jeg sige, at vi naturligvis gerne tager fat på alle idéer og også dem, som kommer frem nu under dette møde. Jeg kan informere Dem om, at jeg har inviteret medlemsstaterne, brancheforeningerne, forbrugerforeningerne, fagforeningerne og alle borgerne i Europa til at komme med deres forslag til os. Der er allerede kommet mange hundrede til dels meget detaljerede og meget præcise forslag. Jeg kan mærke, at dette er et projekt, som virkelig finder bred støtte.
Til fru Frassonis spørgsmål vil jeg sige, at jeg har forsøgt at forklare det. Det forekommer mig nu at være et spørgsmål om politisk tillid. Jeg har sagt til Dem, at formålet med operationen ikke er - jeg understreger det endnu en gang - at ændre kvaliteten af EU's et eller andet sted. Det er ikke formålet med initiativet at gennemføre deregulering i henhold til markedsradikale ideologer, men formålet er at gøre den eksisterende lovgivning enklere, mere gennemsigtig og mere brugervenlig. Jeg gentager her noget, som jeg allerede har sagt flere gange i Deres nærvær: Balancen mellem vækst og beskæftigelse, social sammenhold og bæredygtig udvikling er den egentlige europæiske model. Det holder vi naturligvis fast ved. De må godt tage mig på ordet, fru Frassoni. Der vil ikke ske noget a la det, De frygter. Det handler ikke om igen at svække nogle tilfældige standarder, som vi allerede har opnået.
Til fru Grossetête kan jeg sige, at Parlamentets medbestemmelsesrettigheder selvfølgelig respekteres fuldt ud. Jeg tror oven i købet, at det i forbindelse med forenklingsprojektet vil føre til, at Parlamentet kan varetage rettigheder, som det oprindeligt ikke kunne varetage i forbindelse med lovgivningen, fordi vi jo også lægger retsakter frem på bordet igen, som er blevet vedtaget i perioder, hvor medbestemmelse overhovedet ikke eksisterede på disse områder. Jeg mener, at de parlamentariske medbestemmelsesrettigheder styrkes ved hjælp af det, vi gør her. Selvfølgelig er Kommissionen klar til at informere alle udvalg om det, der sker.
Hvad angår konsekvensanalysen, er det et meget vanskeligt spørgsmål. Jeg sagde et eller andet i den forbindelse. Kommissionen har besluttet sig til, at den ikke vil udarbejde flere forslag, uden at der foreligger en omfattende økonomisk konsekvensanalyse. Det er imidlertid en intern proces i Kommissionen. Imidlertid vil vi, når vi videregiver forslag til Dem i fremtiden, vedlægge resultatet af denne konsekvensanalyse. Personligt er jeg i høj grad af den opfattelse, at det, når lovgiverne foretager substantielle ændringer i Kommissionens forslag - som det jo skal forekomme - selvfølgelig så er nødvendigt at foretage en ny konsekvensanalyse. Men det skal De selv afgøre. De er lovgiveren, det er Kommissionen ikke! Når De siger, at De også kan vedtage en retsakt uden konsekvensanalyse, er det Deres afgørelse og Deres ansvar. Mit råd ville imidlertid være, at vi i fællesskab skal søge en vej for, hvordan vi finder en generelt anerkendt metode til konsekvensanalyse. Jeg mener, at vi egentlig godt kan være ret stolte over, at den konsekvensanalyse, som Kommissionen har udviklet, har et overordentligt godt ry internationalt. Jeg mener ikke, at De kan finde noget bedre nogen steder på det offentlige område. Men det kan altid blive endnu bedre. Det kan vi sikkert arbejde sammen på. Jeg er udtrykkeligt enig med Dem i, fru Grossetête, at det ikke nødvendigvis handler om mindre lovgivning, men derimod om bedre lovgivning i fremtiden.
Endnu en gang vil jeg sige, at det handler om to forskellige ting. Det ene er det store forenklingsprojekt. Det fører reelt til, at omfanget af EU's - vel at mærke omfanget, men ikke kvaliteten - forringes betydeligt. Det andet projekt, den nye metode til, hvordan vi udvikler love, fører reelt til, at kvaliteten forbedres betydeligt, og lovgiverne - altså De som medlemmer af Parlamentet - sættes i en situation, hvor der ved hver enkelt afgørelse skal opstilles en meget præcis cost-benefit-analyse. 
Jules Maaten (ALDE ).
   - Fru formand, kommissæren forelagde sin meddelelse temmelig højtideligt, som om det er et historisk øjeblik, og det jeg synes, han har ret i. Det er naturligvis historisk, hvad Kommissionen i dag har besluttet.
Det drejer sig om det billede, som EU skaber, og dette billede ændres kun, hvis virkeligheden forandres, og det tror jeg også, at den gør. Han siger, at det er en forsmag, men vi tager fejl, hvis vi tror, at der kun sker noget kosmetisk her. Jeg synes også, at Kommissionen har spillet med musklerne i sine forslag.
Det er temmelig usædvanligt - med al respekt for kommissæren - at bureaukratiet stiller forslag om mindre bureaukrati. Kalkuner kan altså åbenbart godt stemme for jul. De har dog ret i, at også Europa-Parlamentet og Rådet skal have et ansvar. Meget af den ubetydelige lovgivning kommer naturligvis fra Parlamentet, men også fra Rådet.
Jeg synes også, at fru Grossetête havde ret, da hun henviste til det med spørgsmålet: "Hvordan kan vi forhindre, at denne proces fortsætter?" Vi har vores eget ansvar, som vi må tage meget alvorligt.
Endelig har De et websted, hvor De beder om meddelelser fra borgere. Kan De af og til kortfattet give os et indtryk af, hvilken feedback De får der? 
Stephen Hughes (PSE ).
   - Fru formand, jeg vil gerne takke kommissæren for hans redegørelse. Vi går også ind for at afskaffe unødvendig eller forældet lovgivning, men vi er dog bekymret over et par ting delvis som følge af hr. Barrosos skud fra hoften i vedrørende deregulering.
Min største bekymring er det vedholdende rygte, som fru Lynne lige har gentaget, om at Kommissionen enten nu eller i den nærmeste fremtid vil trække direktivet om vikararbejde tilbage. Er De, hr. kommissær, enig med mig i, at det ville gå hårdt ud over bestræbelserne på at sikre balance mellem fleksibilitet og sikkerhed, og at det ville skade den afbalancerede forfølgelse af Lissabon-målsætningerne? Kan De forsikre os for, at Kommissionen ikke overvejer at trække direktivet om vikararbejde tilbage? 
Elisabeth Schroedter (Verts/ALE ).
   - Fru formand, bureaukrati er naturligvis et slagord, hr. kommissær Verheugen, som i hvert fald sikrer Dem bifald. Men hvis man betragter, hvordan Deres liste ser ud, ser man, at det holdes skjult, at det reelt handler om en social nedbrydning. Hvis det passer, at De trækker vikardirektivet tilbage, er det et slag i ansigtet på det sociale Europa, så hedder det i Europa, for så betyder det, at Bolkestein-direktivet overtager denne del, og at minimumsstandarder i Europa afskaffes.
Mit spørgsmål lyder som følger: Hvordan vil De bygge et socialt Europa, hvis De ønsker at afskaffe sociale minimumsstandarder i Europa? 
Günther Verheugen,
   Fru formand, til det første spørgsmål kan jeg sige, at vi har sat en offentlig høring i gang, og De kan naturligvis få adgang til resultaterne af denne offentlige høring.
Fru Schroedter, jeg må virkelig modsige Dem. Det, De har sagt, er en beskyldning. Der kan jo ikke være tale om en afskaffelse af noget, når forslag trækkes tilbage, som overhovedet ikke er vedtaget endnu. Det er jo ikke muligt, at det ændrer noget på den juridiske virkelighed. Jeg taler her om forslag, som Parlamentet ikke engang har vedtaget endnu. I hvert enkelt tilfælde giver Kommissionen en præcis begrundelse for, hvorfor den gør det. Jeg har udtrykkeligt tilføjet, at det ikke betyder, at vi ikke vender tilbage med emnerne i Parlamentet.
Hvad angår vikarerne, de såkaldte , foreslår vi Parlamentet, at drøftelserne ikke afsluttes, før Kommissionen har fremlagt omfattende nye økonomiske analyser og en omfattende konsekvensanalyse. Forslaget er ikke trukket tilbage. Jeg ved ikke, hvor De har disse informationer fra. De skal ikke tro på alt, hvad der står i aviserne. Jeg ville snarere være taknemmelig, hvis vi i vores drøftelser kunne støtte os til det, som Kommissionen meddeler Dem officielt som forslag. Det er ikke det, der står i aviserne, der gælder, men det, som Kommissionen har besluttet her i eftermiddag. Jeg havde slet ikke til hensigt at være højtidelig, hr. parlamentsmedlem. Jeg nævnte blot klokken, fordi jeg ville demonstere, at Parlamentet er blevet informeret umiddelbart efter Kommissionens beslutningstagning - og ingen andre. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er spørgetiden (B6-0331/2005).
Vi behandler en række spørgsmål til Kommissionen.
Formanden.
Situationen i verden, for så vidt angår smitsomme dyresygdomme, er i øjeblikket foruroligende. FAO har for nylig advaret om, at fugleinfluenzaen sandsynligvis også vil komme til Mellemøsten og Europa med trækfugle. Mund- og klovsygen nåede for nylig via Kina og Centralasien til Rusland.
Hvilke foranstaltninger træffer Kommissionen for at hindre indførsel af disse smitsomme dyresygdomme til EU? På hvilket geografisk område ligger hovedvægten, for så vidt angår bekæmpelsesforanstaltninger? Hvilken rolle spiller vaccinering i denne forbindelse? Hvordan informeres den europæiske befolkning, f.eks. om forbuddet mod indførsel af levnedsmidler fra tredjelande som rejsegods?
Jacques Barrot,
   Hr. kommissær Kyprianou sidder for øjeblikket i et møde om præcis dette problem. Han har bedt mig træde i hans sted, og det gør jeg gerne. På Kommissionens vegne vil jeg gerne gentage den forpligtelse, vi har påtaget os, til systematisk og i fuld gennemsigtighed at underrette Europa-Parlamentet om spørgsmålet om indførsel af smitsomme dyresygdomme til Europa. Hr. Kyprianou, som er kommissær for folkesundhed og forbrugerbeskyttelse, har holdt Parlamentet underrettet om den seneste udvikling og om Kommissionens foranstaltninger.
Endnu i går gjorde han status over dyresundhedsspørgsmålet i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, ligesom han gjorde det i Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed den 14. september. Kommissæren havde i øvrigt allerede fremsendt skriftlige oplysninger til parlamentsmedlemmet om de foranstaltninger, Kommissionen har truffet med henblik på at få disse trusler under kontrol.
Opdagelsen af udbrud af fugleinfluenza og mund- og klovsyge i Asien har naturligvis skabt frygt for, at disse sygdomme skal komme til EU. Alle de juridiske foranstaltninger, der er nødvendige for at forebygge evt. indførsel af disse sygdomme via dyr og produkter af animalsk oprindelse, er allerede sat i værk. Det drejer sig bl.a. om forpligtelsen til at informere de rejsende i internationale havne og lufthavne og om disse rejsendes forpligtelser på området.
Kommissionen gør brug af sin lovgivende myndighed til at sikre, at de eksisterende bestemmelser løbende ajourføres. På denne måde er det blevet henstillet til medlemsstaterne at styrke gennemførelsen af tiltag og eksisterende kontrolforanstaltninger ved Unionens grænser for at sikre, at kun dyr og produkter, der er i overensstemmelse med Fællesskabets krav, indføres.
Hvad angår vaccination, er det allerede muligt at nødvaccinere ved opdagelse af udbrud af fugleinfluenza. Kommissionen har foreslået et nyt direktiv om denne fugleinfluenza. Ifølge dette forslag skal der indføres en vaccinationsplan, som tager højde for den nyeste videnskabelige udvikling inden for sygdommen og de seneste epidemier. Vi må naturligvis ikke glemme, at vaccination alene ikke kan sikre fyldestgørende forebyggelse og kontrol af sygdommen. Der er allerede gennemført lignende bestemmelser om mund- og klovsygen. Det var mine svar på vegne af hr. Kyprianou, fru formand. 
Albert Jan Maat (PPE-DE ).
   - Fru formand, jeg takker også kommissæren og hr. Kyprianou for svaret. Der er to spørgsmål, som jeg vil sætte pris på at få besvaret klart og tydeligt af Kommissionen. Kommissæren siger, at vaccination ikke kan være forebyggelse, men det betyder, at vi først lader det ske og først derefter anvender midlet, selv om der er vacciner til rådighed. Fjerkræ får allerede nu 10 forskellige slags vacciner, hvorfor så ikke mod fugleinfluenza? Den findes, vi kan bruge den, og den produceres i EU. Hvorfor får fjerkræavlere og lande ikke flere muligheder for at bruge den netop for at forhindre, at sygdommen bryder ud?
Det samme gælder lovgivningen. Vi har lige talt om en forenkling af lovgivningen. Anvendelse af præventiv vaccine ville føre til langt færre regler i Unionen, hvilket jo må tiltale Kommissionen. 
Jacques Barrot,
   Jeg sagde ikke, at vaccination ikke er til nogen nytte. Jeg siger blot, og jeg understregede endda, at nødvaccination allerede er mulig ved opdagelse af udbrud af fugleinfluenza. Vi ved naturligvis godt, at vaccination er et forebyggende middel, men det er ikke nok, og vi skal på samme tid udarbejde en række bestemmelser, som forslaget til direktiv har til formål at præcisere. Hr. Maat, jeg mener derfor bestemt ikke, at der fra Kommissionens side er nogen form for tilbageholdenhed, når det gælder vaccination. Vi håber i øvrigt bestemt at kunne få udviklet denne vaccine med alle de videnskabelige data, der giver os et bedre kendskab til sygdommen, men Kommissionen ønsker at have et bredere arsenal end blot vaccination til sin rådighed med henblik på at forhindre sygdommens indførsel til Europa. 
Formanden.
En borger i min valgkreds kontaktede mig for nylig, da den pågældende havde været ude for vanskeligheder i forbindelse med en charterflyvning med My Travel Airways fra De Kanariske Øer til Glasgow. Flyafgangen blev 15 timer forsinket, og de oplevede meget store gener, men fik ingen kompensation fra charterflyselskabet. De var blandt 49 passagerer, som blev nægtet boarding på grund af luftfartsbestemmelser om underbemanding, efter at et medlem af besætningen var blevet indlagt på hospital. Borgerne i min valgkreds ansøgte om erstatning i henhold til de nyligt vedtagne EU-bestemmelser om nægtet boarding, men My Travel hævdede, at de nye bestemmelser ikke fandt anvendelse i denne sag, da "årsagen til forsinkelsen var uforudsete omstændigheder".
Kommissionen bedes afklare to spørgsmål: Er charterflyvninger til feriedestinationer omfattet af EU-bestemmelserne om kompensation til flypassagerer, og kan personalemangel defineres som en uforudset omstændighed i henhold til EU-bestemmelserne?
Jacques Barrot,
   Fru formand, jeg skal informere fru Stihler om, at charterflyvninger også er omfattet af anvendelsesområdet for forordning 261/2004. Det betyder, at de flyselskaber, der foretager sådanne flyvninger, naturligvis er forpligtet til at overholde omtalte forordnings bestemmelser.
Ifølge Deres oplysninger er der tale om en lang forsinkelse som følge af underbemanding og altså ikke som følge af boardingafvisning. I dette tilfælde er der ingen krav om økonomisk kompensation, som det er tilfældet med boardingafvisning og aflysninger. Ikke desto mindre er luftfartsselskaberne forpligtet til at yde behørig bistand i form af drikkevarer, måltider, kommunikationsmidler og evt. hotelværelser for i videst muligt omfang at råde bod på passagerernes manglende komfort. Denne bistand er obligatorisk ved boardingafvisning, lange forsinkelser og aflysninger, også i tilfælde af force majeure.
Hvad angår den økonomiske kompensation, er luftfartsselskaberne i tilfælde af aflysninger og boardingafvisning kun fritaget herfor, hvis der er tale om usædvanlige omstændigheder. Kan underbemanding opfattes som værende en usædvanlig omstændighed? Dette skal vurderes i hver enkelt sag med udgangspunkt i alle sagens kendsgerninger, herunder afløsningsordningens organisation og spørgsmålet om disponible backup-mandskaber på stedet. Fru Stihler, da jeg ikke er i besiddelse af alle detaljer i sagen, kan De nok forstå, at Kommissionen ikke kan afsige en endelig dom.
I medfør af forordningens artikel 16, stk. 2, kan passagererne imidlertid om nødvendigt henvende sig til nationale kontrolorganer, der har særlig bemyndigelse til at behandle passagerernes klager over og tvister med luftfartsselskaberne. Det er, hvad jeg kan sige, idet selv den bedste forordning ikke kan dække alle specifikke situationer, og disse situationer kræver en vurdering i hvert enkelt tilfælde med udgangspunkt i alle sagens elementer. I nærværende sag skal det undersøges, om der i den lokale lufthavn var disponibelt personale, der kunne afløse på en returflyvning, eller om der fandtes organisatoriske forskrifter. Men som sagt har de berørte passagerer nu mulighed for at henvende sig til det nationale organ for at få behandlet deres klage. 
Catherine Stihler (PSE ).
   - Det er en interessant sag. Jeg finder det fascinerende, at når en stewardesse er forkølet og ikke kan rejse med et luftfartsselskab, skal der med det samme være en vikar for at dække underbemanding under disse omstændigheder. Derfor undrer jeg mig over, at systemet ikke virkede i dette tilfælde.
Så sent som i dag spurgte en anden skotsk borger i valgkredsen, Duncan Thorpe, om, hvorvidt en forsinkelse på fem timer eller mere berettiger ham til kompensation. Ifølge Europa-webstedet skal luftfartsselskabet tilbyde at refundere billetten ved en forsinkelse på fem timer eller mere. Det selskab, der svarede borgeren i min valgkreds, sagde imidlertid, og jeg citerer: "Forordning (EF) nr. 261/2004 forpligter ikke luftfartsselskaberne til at tilbyde kompensation til forsinkede passagerer".
Kan Kommissionen gøre rede for, hvordan den holder øje med den vellykkede gennemførelse af dette direktiv?
Tak for Deres imødekommenhed, fru formand, det er en vigtig sag. 
Jacques Barrot,
   Ifølge denne forordning er alle medlemsstater klart forpligtet til at oprette en myndighed, der kan behandle forespørgslerne. Men forordningen er for ny til, at jeg allerede i dag kan vurdere dens gennemførelse. Det er klart, fru Stihler, at vi sørger for, at disse nye bestemmelser om passagerernes rettigheder rent faktisk bliver gennemført. Jeg kan sige, fru formand, fru Stihler, at vi arbejder på, at vi fra og med 2006 skal kunne gøre status i sagen og i påkommende tilfælde om nødvendigt yderligere styrke de trufne foranstaltninger. Men jeg skal understrege, at vi er i den indledende fase af en politik, som har til formål at sikre, at garantere passagererne nye rettigheder. Vi har naturligvis brug for et vist tidsrum, før vi kan evaluere gennemførelsesforanstaltningerne og evt. styrke eller korrigere dem. 
Bill Newton Dunn (ALDE ).
   - Hr. kommissær, ligesom spørgeren har jeg også fået spørgsmål fra borgerne i min valgkreds. Dette område er der en meget ringe forståelse for i offentligheden. Det er en af de store fordele ved Europa, som vi for nylig har bragt til offentlighedens kendskab, og vi bør gøre meget mere for at udbrede kendskabet. Jeg foreslår ikke noget nyt direktiv, men kan Kommissionens 25 oplysningstjenester i de 25 hovedstæder ikke lægge oplysningerne ud på deres websteder og få trykt en ensides brochure, der oplyser folk om deres rettigheder, som luftfartsselskaberne måske vil søge at skjule? 
Jacques Barrot,
   Tak for Deres forslag. Chartret hænger naturligvis allerede i lufthavnene, og det henviser til et nationalt organ, der behandler passagerernes klager. Men De har ret, vi skal gå endnu længere med informationen, og vi skal udvikle en langt mere konkret kommunikation, der er endnu lettere tilgængelig for alle. Jeg skal bede om en smule tålmodighed, da bestemmelserne er helt nye, men De kan være forvisset om, at jeg personligt lægger meget stor vægt på, at de bestemmelser, jeg har foreslået, og som Parlamentet og Rådet har vedtaget, virkelig bliver gennemført. Og det kræver et stort stykke oplysningsarbejde. Tak for Deres forslag, og også tak til spørgeren, fru Stihler, som er kommet med konkrete eksempler. Det er ud fra sådanne eksempler, vi lidt efter lidt vil være i stand til at skabe en retspraksis på området og sikre en bedre gennemførelse af teksterne. 
Josu Ortuondo Larrea (ALDE ).
   - Hr. kommissær, for nogle få uger siden oplevede jeg at blive nægtet boarding af et af de store europæiske nationale luftfartsselskaber, og de rettigheder, jeg fik oplyst, jeg havde i denne forbindelse, var ikke i overensstemmelse med de regler, Europa-Parlamentet har vedtaget.
Er Kommissionen bekendt med, hvilke og hvor mange medlemsstater der har implementeret den europæiske lovgivning og gennemført den i deres egen lovgivning, og hvilke og hvor mange medlemsstater der ikke har? 
Jacques Barrot,
   Fru formand, det drejer sig om en forordning. Der er derfor ikke tale om, at den skal gennemføres i national ret. Hvis De blot skriftligt vil underrette mig om, hvilken medlemsstat det drejer sig om, skal jeg bestræbe mig på at få undersøgt, om medlemsstaten i det pågældende tilfælde rent faktisk har oprettet den tjeneste, der skal føre tilsyn med gennemførelsen af de omhandlede bestemmelser. 
Formanden.
De flyulykker, der er sket i løbet af sommeren, skaber øget bekymring, især hos arbejdstagerne og brugerne af den service, som flyselskaberne tilbyder. Den mangelfulde kontrol, der, som arbejdstagerne selv hævder, i vid udstrækning skyldes liberaliseringen af markederne og den uhindrede konkurrence, overtrædelse af sikkerhedsbestemmelserne for at opnå direkte og ubeskåret udbytte samt det utal af selskaber, der dukker op og forsvinder fra markedet uden at give den nødvendige sikkerhedsgaranti, forvandler transporterhvervet fra at være en samfundstjeneste til at være en aktivitet udelukkende rettet mod gevinst.
Mener Kommissionen, at det fælles åbne luftrum og den tøjlesløse jagt på profit har bidraget til den forringede kontrol, og agter Kommissionen at træffe foranstaltninger med henblik på en mere effektiv sikkerhedskontrol af alle fly, idet der tages hensyn til arbejdstagernes forslag (f.eks., at der foretages inspektion før flyvningen af en eksamineret og godkendt mekaniker)?
Jacques Barrot,
   Fru formand, først og fremmest forstår jeg så godt de følelser, alle disse ulykker, der fandt sted i august måned, har vakt. Kommissionen kan naturligvis ikke udtale sig om årsagerne til ulykkerne, det er eksperternes opgave.
Jeg vil gerne sige til hr. Pafilis, at vi ikke kan se nogen forbindelse mellem liberaliseringen, åbningen for konkurrence inden for luftfartssektoren og den usikkerhed, der skulle være forbundet med denne frie konkurrence. Man kan endda mene, at Kommissionen styrkede sikkerhedsreglerne, mens vi liberaliserede det indre marked for luftfart. Fællesskabsretten har udviklet sig meget inden for området luftfartssikkerhed, og sikkerhedsoplysningerne viser, at antallet af ulykker og dødsfald er fortsat med at falde efter liberaliseringsprocessens indledning. Denne proces har i øvrigt givet mange europæiske borgere flere transportmuligheder til lavere pris.
Det skal dog også siges, at sikkerheden mere end nogensinde før er en prioritet inden for luftfartssektoren, og flykontrollen i Fællesskabet, som ganske vist påhviler de nationale myndigheder, der frit kan afvise en licens, er et punkt, vi skal holde et meget vågent øje med.
Hvad angår kontrolforanstaltninger før flyvningen, påhviler det ifølge de gældende bestemmelser luftfartsselskaberne i Fællesskabet at overholde de meget strenge sikkerhedsstandarder. De gældende operationelle regler fastlægges af . Ifølge disse regler skal luftfartsselskabet sikre, at alle de arbejdstagere, der udfører eller er direkte impliceret i operationer på jorden og i luften, har modtaget behørig træning heri, har bevist deres evne til at udføre de specifikke opgaver, de får tildelt, og er bevidst om deres ansvar og forholdet mellem deres opgaver og driften som helhed. Jeg har her citeret regler, der kunne udtrykkes langt enklere, undskyld mig, fru formand. Jeg er virkelig glad for, at de europæiske tekster er enklere, men her drejer det sig om en tekst fra .
Det, jeg vil sige til hr. Pafilis, er, at jeg selv i starten af februar tog initiativ til at spørge Rådet (transport), om det var muligt at udarbejde en europæisk liste over selskaber, der har været genstand for et flyveforbud eller en flyvebegrænsende foranstaltning. Vi har gjort fremskridt, men som følge af medlemsstaternes forsigtighed er det gået langsommere, end jeg havde håbet.
Derefter kom sommerens flyulykker, som De allerede kender, og som hr. Pafilis nævnte, og på det tidspunkt vedtog Parlamentet, som havde fået forelagt dette ændrede forslag til forordningen, efter forslag fra ordføreren, fru De Veyrac, ekstremt positive ændringsforslag, som harmoniserer de kriterier, ifølge hvilke et selskab forbydes eller får begrænset sine flyvemuligheder. Jeg tror, dette forslag vil kunne vedtages ret hurtigt, til november. Jeg vil så kunne udarbejde denne europæiske sorte liste, som naturligvis vil give borgerne større kendskab til kvaliteten af det luftfartsselskab, de rejser med.
Så er der problemet med tredjelandene. Kommissionen har også arbejdet for større kontrol med det berømte SAFA-direktiv. Der drejer det sig om et direktiv, og det skal gennemføres i national ret i samtlige medlemsstater inden april 2006. Ved at satse på både forslaget til forordning om flyselskabernes identitet, som netop indeholder kriterierne for vurdering af selskaberne, som gør, at vi kan få udarbejdet den sorte liste, og SAFA-direktivet om fly fra tredjelande, når det er blevet gennemført i national ret i samtlige medlemsstater, får vi således en mekanisme, der forhåbentlig bliver en meget vigtig milepæl for sikkerheden i luftfartssektoren.
Det var det, jeg ville sige til hr. Pafilis, som med rette spurgte mig om sikkerheden inden for lufttransport. 
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ).
   - Hr. kommissær, hvis denne situation fortsætter frem til 2020, vil vi få en ulykke om ugen. Menneskeliv ofres således på profittens alter. Og dette er ikke vores egen vurdering, men den internationale lufttransportorganisations vurdering. Og netop på dette punkt mener vi, at liberaliseringspolitikken med såkaldt "fri konkurrence" har skabt en situation præget af uansvarlighed, som bl.a. gør både kunder og arbejdstagere til ofre. Både regeringerne og andre involverede - i den offentlige såvel som den private sektor - er udmærket klar over luftfartøjernes tilstand, ligesom de også kender de kolossale problemer, som besætningerne har, fordi de er under pres på grund af ændrede ansættelsesforhold.
I stedet for at gøre noget ved det gør De det modsatte. Og da jeg ikke har særlig meget tid, vil jeg stille følgende spørgsmål: Hvorfor trækker De ikke det direktiv tilbage, som giver mulighed for, at en uautoriseret mekaniker kan efterse et fly, i stedet for at tillade denne praksis, som har vist sig at være katastrofal?
Jacques Barrot,
   Hr. Pafilis, jeg ved ikke, hvilket direktiv De mener. Jeg vil blot gentage, at De ikke kan påstå, at EU ikke har styrket sin lovgivning på sikkerhedsområdet. Vi har nu Det Europæiske Luftfartssikkerhedsagentur, som i øvrigt anerkendes for at have den ønskede magt, herunder af det amerikanske FAA. Min forgænger har virkelig styrket hele sikkerhedslovgivningen, og jeg vil selv fortsætte ud af samme spor.
Og De har ret. Man kan ikke åbne op for konkurrencen inden for luftfartssektoren uden også at råde over en solid sikkerhedslovgivning. Men vi gør fremskridt, og jeg vil gerne takke, fru formand, Europa-Parlamentet, som hjælper os meget på dette område. Det glæder mig meget, at vi får absolut identiske kriterier i samtlige medlemsstater, hvor generaldirektoraterne for civil luftfart, som De ved, har ansvaret for sikkerheden.
Vi får således fælles kriterier, som kan fortælle os, hvilke af de europæiske selskaber og tredjelandenes selskaber der ikke kan gøre krav på at transportere passagerer, da de ikke kan stille de nødvendige sikkerhedsgarantier. Jeg mener, at vi fortsat skal gøre en stor indsats inden for dette område, men vi har allerede taget et stort skridt, og jeg skal sige det helt ærligt: Jeg er ikke én af dem, der lader konkurrencen komme til uden en præcis og effektiv sikkerhedslovgivning. 
Georgios Karatzaferis (IND/DEM ).
   - Hr. kommissær, nu er resultaterne af undersøgelsen af Helios-flyets styrt i Grammatiko kommet frem. De to piloter havde begge hjertelidelser. 90 % af den enes hjertearterier var stoppet. Han var altså knapt nok i live, da han døde. Det er, hvad der sker, når små selskaber flyver uden kontrol.
I Grækenland har vi Olympic Airways, som ikke har haft det mindste uheld i 30 år. Og De er netop ved at afsige dets dødsdom.
Jeg har en bøn fra den græske befolkning: Giv Olympic Airways en chance, så vi kan flyve sikkert med dette selskab. Glem konkurrencen. Der må være en måde, så dette statslige flyselskab, der er en garanti for Grækenland og Europa, kan overleve. Vil De overveje at give Olympic en chance, hr. kommissær? Det er, om De vil, gavnligt for Grækenland …
Jacques Barrot,
   Hr. Karatzaferis, jeg vil om et stykke tid foreslå Dem en udvidelse af Det Europæiske Luftfartssikkerhedsagenturs kompetencer, så det bl.a. får mulighed for at føre tilsyn med flyveprocedurerne og alt det, der hænger sammen med den menneskelige faktor, for De har ret, piloterne skal have en ordentlig uddannelse og være i stand til at styre et fly. Dette forslag vil blive fremsat snarest, og tro mig, vi er fast besluttet på at overvåge de selskaber, der ikke stiller de nødvendige garantier, nøje. Det er i øvrigt formålet med den sorte liste, hvis ajourføring lettes meget af Det Europæiske Luftfartssikkerhedsagenturs arbejde. 
Georgios Toussas (GUE/NGL ).
   - Fru formand, hr. kommissær, vi har ikke brug for sentimentalitet og stærke følelsesudtryk, når det drejer sig om et så alvorligt emne, men vi mener faktisk, De bør tage alvorligt fat i dette problem. Flysikkerhedsproblemet løses hverken med sorte, gule, grønne eller røde lister. Vi er nødt til at nå til bunds i sagen og finde frem til årsagerne.
Og her er De nødt til at spørge Deres kolleger, eftersom De jo har modtaget et brev fra de direkte involverede og interesserede parter, de mekanikere, der er ansvarlige for kontrol af flyene inden afgang, om, at EU-direktivet - jeg kan ikke lige huske dets nummer - giver mulighed for, at kontrollen kan udføres af arbejdstagere …
Jacques Barrot,
   Jeg vil gerne have lov til at minde om, at den sorte liste, vi taler om, og som forhåbentlig ser dagens lys i starten af 2006, medfører et forbud for et selskab mod at flyve på hele EU's område. Det er trods alt en meget hård foranstaltning, og det betyder, at den sandsynligvis får en yderst afskrækkende effekt, for et selskab, der ikke overholder sikkerhedsstandarderne, ved, at det risikerer at blive opført på den sorte liste, dvs. at få forbud mod at flyve i hele EU's luftrum. De seneste hændelser har vist, at de nationale generaldirektorater for civil luftfart hidtil har udstedt forbud, der ikke var gældende for hele EU's område. Det er naturligvis ikke særlig betryggende for europæerne. Men med det trin, vi går videre, forhåbentlig i starten af 2006, får vi sikkerhed for, at useriøse selskaber bliver opført på den sorte liste og bliver belemret med alle de ulemper, der er forbundet med et flyveforbud i EU. 

Formanden.
I sin besvarelse på min skriftlige forespørgsel E-2710/04 vedrørende det nationale ejendomsregister meddelte Kommissionen, at den græske regerings forslag ikke inkluderede en retlig anerkendelse af ejendomsrettigheder, og at Kommissionen ikke agtede at yde mere finansiel støtte til projektet til registrering af ejendomsrettigheder. I forslaget ønskes der finansiering af et foreløbigt projekt frem for et afsluttet projekt, hvilket betyder, at der ikke er nogen garanti for, at projektet færdiggøres.
Hvilke foranstaltninger er der truffet for at sikre, at ejendomsregistret kan oprettes på baggrund af dette lave finansieringsniveau?
Hvad skyldes det meget lave finansieringsniveau af især vedligeholdelse af digitale databaser over ejendomsrettigheder, og hvordan stemmer dette overens med de lidt letkøbte anmodninger om et endeligt resultat?
Danuta Hübner,
   Ja, der er sat spørgsmålstegn ved projektdata- og it-infrastrukturen for et moderne ejendomsregister, der medfinansieres af Den Europæiske Fond for Regionaludvikling. Projektet har til formål at etablere en digital database over registrerede aktive ejendomsrettigheder, som på nuværende tidspunkt registreres på papir på tinglysningskontorerne sammen med en matrikelreference. Dette elektroniske register over aktive ejendomsrettigheder vil helt sikkert være en værdifuld tjeneste for borgere og virksomheder. Vi er overbevist om, at projektet kan afsluttes hurtigt og ret billigt. Desuden vil projektet etablere kyst- og skovzoner i overensstemmelse med græsk lovgivning, hvor staten antages at eje jorden undtagen i byområder. Det vil være op til den græske stat at gøre sin ejendomsret gældende på en måde, som den finder passende.
Retlig anerkendelse af aktive ejendomsrettigheder indgår ikke i det projekt, der medfinansieres af EU via EFRU. Retlig anerkendelse finansieres udelukkende af nationale midler. Efter vores mening er det en tilstrækkelig forklaring på det tilsyneladende lave EU-finansieringsniveau til projektet, som det ærede medlem har omtalt.
De græske myndigheder har anmodet om en EFRU-medfinansieringssats på 50 %, som Kommissionen har godkendt.
Jeg mener, at det besvarer hr. Papadimoulis' grundlæggende spørgsmål. 
Dimitrios Papadimoulis (GUE/NGL ).
   - Tak for svaret, fru kommissær, men jeg vil gerne stille Dem et konkret spørgsmål: den 5. oktober 2001 meddelte den daværende kommissær for området, hr. Barnier, at samfinansieringen vedrørende hele det nationale ejendomsregister i Grækenland ville fortsætte under visse betingelser.
Ifølge Deres meldinger finansieres i dag, ud fra pålidelige beregninger, kun 2,5 % af de samlede udgifter til projektet, der beløber sig til 1,65 milliarder euro.
Jeg vil derfor spørge Dem: Hvad skyldes denne store nedgang i EF-bidraget? Hvorfor vil Kommissionen ikke bidrage mere, sådan som hr. Barnier havde lovet?
Danuta Hübner,
   Finansieringen fra Kommissionen udgør 40 millioner euro - 50 % af dette projektelement - som en del af EFRU-medfinansieringssystemet. Årsagen er, at den resterende del - retlig anerkendelse af ejendomsrettigheder - ikke kan medtages under medfinansieringen, fordi Kommissionen betragter det som en retlig sag, som derfor falder uden for det medfinansierede projekt. Som De sikkert ved, er Grækenlands lovgivningsmæssige rammer på dette område noget ustabile og ændres forholdsvis ofte. Det er derfor grækernes ansvar at lægge sidste hånd på ejendomsregistrene, og vi bidrager med tekniske instrumenter via vores finansiering af projektet.
Det skal nævnes, at arbejdet med retlig anerkendelse hovedsagelig er en opgave for advokater, hvorved udgifterne, dvs. advokatsalærer og lignende, under ingen omstændigheder er berettiget til finansiering fra EFRU. Det er grunden til det lave finansieringsniveau og til, at Kommissionen ikke kan yde finansiel bistand til den resterende del af projektet. 
Georgios Papastamkos (PPE-DE ).
   - Fru formand, jeg vil tilslutte mig hr. Papadimoulis' opposition mod den forrige græske regering. Hans opposition er forståelig, eftersom han henviste til 2001.
Kommissæren bedes give os et svar og fortælle os, hvorfor der ikke ydes mere finansiel støtte til projektet med registrering af ejendomsrettigheder. Han bedes opklare de negative sider af hele denne sag fra 2001 og fremefter. Og jeg vil ikke undlade at sige, at jeg finder det vigtigt, at der gives støtte til produkter, som går forud for udarbejdelsen af ejendomsregisteret til støtte for dette og til støtte for de ejendomsregistreringer, der skal foretages. 
Danuta Hübner,
   Fru formand, jeg vil gerne sige endnu en ting, der kan forklare, hvorfor finansieringsniveauet er så lavt. Vi skal huske på, at dette projekt vil give indtægter. Græske borgere betaler et gebyr for attesterne. Det var en af de faktorer, der afholdt os fra at tilbyde mere medfinansiering.
De henviste til noget, der fandt sted i 2001, og jeg er ikke sikker på, at jeg husker rigtigt. Der var et tidligere ejendomsregisterprojekt i Grækenland, som var en fiasko - hvis jeg må bruge så stærkt et ord - og derfor besluttede Kommissionen at inddrive hele sit bidrag igen. Derefter var vi på vej mod enighed om det andet projekt, da vi identificerede den del af projektet, som vi kunne finansiere uden tvivlsspørgsmål eller problemer. Jeg kan forstå, at der er mange bekymringer, som De har givet udtryk for her. Jeg kan tilbyde at undersøge sagen nærmere og sammen med mine kolleger i generaldirektoratet finde ud af, hvorvidt den begrænsede deltagelse er berettiget ud fra de foreliggende oplysninger. På nuværende tidspunkt er det alt, hvad jeg kan tilbyde. Jeg vil endnu en gang bede om at blive orienteret om alle detaljer, der ligger til grund for beslutningen om dette finansieringsniveau på 40 millioner euro. Mere kan jeg ikke sige i øjeblikket. 
Georgios Karatzaferis (IND/DEM ).
   - Fru kommissær, i Grækenland bliver De regnet for en ansvarlig og seriøs politiker. Vi har følgende problem med ejendomsregisteret: Det har kostet 26 gange mere end planlagt. Færre hektar, flere penge, som også er EU's penge.
Spørgsmålet er ligetil. Dette emne er ofte til debat i parlamentet og omtales i den græske presse. Agter De at opfordre den græske regering til at retsforfølge dem, der har skrabet disse penge til sig? Vil De opfordre til, at de, der har stjålet dem fra den græske befolkning og EU, stilles for en domstol, hvor de kan stå til ansvar for deres handlinger?
Danuta Hübner,
   Jeg planlægger et besøg i Grækenland omkring den 20. oktober, hvor Kommissionen helt sikkert vil undersøge eventuelle uregelmæssigheder nærmere i samarbejde med myndighederne. Jeg har ikke fået oplysninger om nogen uregelmæssigheder med hensyn til dette projekt, men sagen vil blive undersøgt nærmere for en sikkerheds skyld. 
Formanden.
Ifølge offentliggørelser i den græske presse foreligger der et dokument fra Økonomiministeriet til det ansvarlige generaldirektorat i Kommissionen, hvori de græske myndigheder indrømmer, at der i bedste fald vil komme til at mangle ca. 1 milliarder euro (!) i at nå målet for udnyttelse af bevillingerne i 2005, og at det derfor ikke vil kunne lykkes at udnytte de 5 milliarder euro, som man havde regnet med.
Findes der et sådant dokument? Hvad står der ellers i dette dokument, hvem har underskrevet det, og hvilken forklaring giver det på, at det (som de græske myndigheder selv regner med) ikke vil lykkes at nå det fastsatte mål? 
Danuta Hübner,
   De spørger, om vi har modtaget et brev fra de græske myndigheder med de oplysninger, De hentyder til. Jeg kan fortælle Dem, at Kommissionen ikke har modtaget et sådant brev, men vi har drøftet bevillingsprognoserne med Grækenland, som vi gør med alle medlemsstaterne flere gange om året.
I forbindelse med vores drøftelser med Grækenland om bevillingsprognoserne i 2005 bemærkede vi, at der var risiko for, at bevillingerne ikke ville blive udnyttet fuldt ud ved årets udgang. Både den græske regering og Kommissionen er klar over denne risiko. Derfor skrev Graham Meadows, generaldirektør for GD Regionalpolitik, allerede i juli til den græske regering vedrørende N+2-betalingerne og målene for forpligtelserne under Samhørighedsfonden for 2005. Efter at dette brev var sendt, blev der holdt et møde mellem de græske myndigheder og Kommissionen for ca. en uge siden.
Som jeg nævnte, har jeg selv planer om et besøg, og jeg vil drøfte sagen med repræsentanter for den græske regering, når jeg møder dem i oktober.
Jeg forstår ud fra tjenestegrenenes møder, at der er en klar forpligtelse for både os og Grækenland til at gøre alt, hvad vi overhovedet kan, for at undgå frigørelser i år, selv om risikoen er til stede. 
Georgios Karatzaferis (IND/DEM ).
   - Fru formand, vi taler om et tab på en tredjedel af den tredje støttepakke. Det er også, hvad den kommissær, der var ansvarlig for flere år siden, og som nu sidder i det græske parlament, har sagt. Der eksisterer et brev fra økonomiministeren til Grækenlands premierminister, hvor et tab af denne størrelsesorden er omtalt.
Har De undersøgt årsagen til, at Grækenland er så langt bagefter? Hvorfor kan landet ikke indkassere pengene, når det har et underskud på 6 % og har brug for hver eneste euro? Hvorfor siger Grækenland uden videre nej til så mange milliarder euro? Hvad er årsagen? Har De oplysninger om denne sag?
Danuta Hübner,
   Vi ved, at grækerne har brug for midlerne, hvilket også gælder andre medlemsstater, der modtager finansiering fra os, og lige fra jeg fik at vide, at der var problemer med at udnytte bevillingerne, har Kommissionen arbejdet meget tæt sammen med myndighederne for at bidrage så meget som muligt til at løse problemet. Man skal dog også tage højde for, at der stadig er nogle måneder tilbage af året, så med et fuldt og helt engagement - som den græske side efter min mening udviser - kan vi forsøge at undgå, at midler går tabt i dette års bevilling til Grækenland.
Det er for tidligt at bringe konkrete tal på banen, for min erfaring fra den sidste halvanden måned sidste år, hvor jeg tiltrådte ved udgangen af november, var, at udnyttelsen af bevillingerne normalt intensiveres kraftigt i årets sidste måneder i de fleste medlemsstater, som derved indhenter det forsømte. Det betyder, at der stadig er tre måneder tilbage, hvor Grækenland kan sikre tilstrækkelig udnyttelse af bevillingerne.
Alt, hvad jeg kan gøre, er at give tilsagn om, at vi vil arbejde hårdt sammen med myndighederne om denne sag, og på grundlag af det tal, jeg fik forelagt af GD, mener jeg, at tallet er et godt stykke lavere end det, det ærede medlem nævner i sit spørgsmål. Jeg er dog ikke meget for at nævne de tal på nuværende tidspunkt, fordi jeg mener, at de græske myndigheder og de grækere, der har brug for pengene, vil gøre deres bedste for at bruge pengene på passende måde i de kommende måneder.
Som De ved, vedrører det beløb, der muligvis er i farezonen, bevillingen for 2003, fordi N+2 nu automatisk kommer ved slutningen af 2005, og bevillingen for 2003 omfatter finansiering fra EFRU, Den Europæiske Socialfond samt EUGFL. Jeg er ikke i stand til at pålægge de græske myndigheder at handle hurtigt, men så vidt vi kan pålægge og mobilisere, gør vi det.
Vi holder møder på alle niveauer, og vores missioner går meget ofte til Grækenland. Nogle af mine kolleger arbejder på et løbende operationelt niveau, men de gør også en meget aktiv indsats for at hjælpe med at håndtere eventuelle vanskeligheder, som har ophobet sig i årenes løb. Løsningerne finder vi ikke fra dag til dag. De er normalt et resultat af længerevarende processer. Vi forsøger at imødegå de problemer, vi har afdækket i år, og hjælpe grækerne. 
Paul Rübig (PPE-DE ).
   - Fru formand, fru kommissær, er det ikke sådan, at den seneste regering i Grækenland har ophobet et enormt gældspotentiale og derfor nu har problemer med at opfylde stabilitetspagten? 
Danuta Hübner,
   Jeg kan ikke sige det helt sikkert, men jeg har indtryk af, at det snarere er det nationale bidrag end medfinansieringsproblemer, der er årsag til, at de græske projekter har vanskeligt ved at blive afsluttet korrekt. Der har sandsynligvis været en række mangler, men jeg vil ikke sige mere om de egentlige årsager til problemerne nu. Som jeg sagde, drejer det sig normalt om hele processer, men vi har bestemt ikke identificeret nogen enkelt årsag til manglen på midler til medfinansiering af projekterne. 
Dimitrios Papadimoulis (GUE/NGL ).
   - Tak for Deres svar, fru kommissær, og for den ånd, det er givet i. Jeg vil imidlertid gerne spørge, om De kan sige mig, hvor mange procent der, ud fra betalingsansøgningerne indtil nu, i alt er opbrugt inden for den græske EF-støtteramme.
Desuden gav De mig for nogle dage siden et skriftligt svar, hvor De siger, at De afventer græske forslag til en midtvejsevaluering af det samlede program i slutningen af september. Har De modtaget dem?
For det tredje vil jeg gerne spørge, hvornår De, efter Deres besøg i Grækenland, regner med, at Kommissionens samarbejde med de græske myndigheder om revisionen af EF-støtterammen, er afsluttet.
Danuta Hübner,
   Jeg er ikke sikker på, at jeg hørte alle spørgsmålene, men hvis vi modtager projektforslagene inden udgangen af oktober, kan vi normalt tildele midlerne mod slutningen af året. Der er således stadig et stykke tid tilbage. Det er derfor, jeg siger, at det er for tidligt at vurdere nu, hvilke bevillinger der evt. ikke vil blive udnyttet, især fordi der altid kan komme et udmærket projekt og opsuge resten af bevillingerne for 2003, inden året er omme.
Jeg understreger, at det bestemt ikke skorter på vilje til at samarbejde med Kommissionen. Som De måske husker, lykkedes det os at løse et meget vanskeligt problem i første halvår. Vi fandt frem til en løsning som afslutning på forhandlinger, der var yderst vanskelige og smertefulde for begge sider. Der var imidlertid en stærk vilje fra begge sider til at løse problemet, som var af historisk art. I dag samarbejder vi på løbende basis, men begge sider gør alt, hvad der skal til, og derfor er jeg optimistisk med hensyn til, hvorvidt vi kan løse problemet. Jeg kan dog ikke forpligte den græske regering, jeg kan kun tilbyde hjælp. 
Formanden.
Er det rigtigt, at Kommissionen på grund af nedskæringer i den oprindeligt planlagte finansielle ramme for perioden 2007-2013 vil være tvunget til at sænke de beløb, der i første omgang var tiltænkt visse støtteinstrumenter? Hvilke instrumenter er der i bekræftende fald tale om?
Danuta Hübner,
   Budgettet for 2007-2013 er blevet nævnt. Som det ærede medlem er bekendt med, er det genstand for en interinstitutionel aftale såvel som forhandlinger mellem de tre institutioner på grundlag af et forslag fra Kommissionen.
Kommissionen er involveret i forhandlingerne, men forsvarer ikke desto mindre sit eget forslag, om jeg så må sige. Kommissionen har ikke beføjelse til at beslutte, hvordan en evt. reduktion af det samlede budgetbeløb skal fordeles, og den kan heller ikke beslutte, hvordan budgetnedskæringerne skal fordeles på de enkelte budgetposter vedrørende samhørighedspolitikken. Enhver samlet nedskæring af denne art fører i øvrigt til justeringer af alle budgettets bestanddele.
Jeg kan dog oplyse, at det luxembourgske formandskab i juni foreslog et budget for samhørighedspolitikken, der lå 10 % under Kommissionens forslag. Forslaget ville få forskellig indvirkning på samhørighedspolitikkens forskellige mål. Mål nr. 1, der omfatter de fattigste regioner, blev reduceret med 6 %. Mål nr. 2, der har til formål at bidrage til at skabe mere konkurrencedygtige regioner og nye job, blev reduceret med omkring 18 %. De mest drastiske nedskæringer vedrørte mål nr. 3, som omfatter europæisk territorialt samarbejde eller samhørighed. For mål nr. 3 udgjorde nedskæringerne 50 %. 
Jeg taler om en reduktion i forhold til Kommissionens forslag. Principielt vil dette få forskellig indvirkning for de såkaldte gamle og nye medlemsstater, eftersom 80 % af nedskæringerne i givet fald vil ramme de 15 gamle medlemsstater, og de resterende 20 % de lande, der for nylig er blevet medlemmer af Unionen.
Det er alt, hvad jeg kan sige om Kommissionens inddragelse i beslutninger vedrørende budgetnedskæringer. 
Ryszard Czarnecki (NI ).
   - Jeg tager ordet for at bevise, at de græske medlemmer ikke er de eneste, der forsøger at debattere med kommissæren. Tak for Deres svar, kommissær Hübner. Det var kompetent, detaljeret og direkte. I mit spørgsmål forsøgte jeg at give udtryk for den foruroligelse, mange medlemmer føler i forhold til regionalpolitikkens gennemførelse inden for rammerne af det nye budget.
Jeg vil lade det blive ved det, fru formand, for at vise Dem, at der findes mandlige medlemmer af Europa-Parlamentet, der er i stand til at afslutte til tiden, så De ikke behøver at bruge den forfærdelige tingest, De har foran Dem. 
Danuta Hübner,
   Der var ikke flere spørgsmål, jeg skulle svare på. 
David Martin (PSE ).
   - Fru kommissær, vil De se nærmere på den tale, som den britiske finansminister holdt i går, og hvori han roste de seneste års resultater med udvikling af dele af Det Forenede Kongerige? Det, som alle hans eksempler havde til fælles, var medfinansiering fra Den Europæiske Fond for Regionaludvikling. På den baggrund, vil De bruge den oplysning i Deres forhandlinger med Rådet for at forsøge at forhøje det beløb, der er til rådighed i det finansielle overslag for 2007-2013? 
Danuta Hübner,
   Tak for oplysningen. I den sammenhæng vil jeg gerne nævne to ting. For det første er Det Forenede Kongerige en kilde til bedste praksis i Europa, når det gælder regionalpolitik, og hvordan midlerne anvendes. Jeg har besøgt mange videnskabs- og erhvervscentre. De har fremragende partnerskaber på lokalt plan og opnår utroligt gode resultater, meget ofte med et lillebitte katalysatorbidrag fra strukturfondene. Uanset hvor man vender sig hen - ikke alene i Skotland, Wales eller Cornwall, men også i andre regioner i Det Forenede Kongerige - kan man finde fremragende eksempler på en sådan bedste praksis. Vi bruger også Det Forenede Kongeriges erfaringer i bestræbelserne på en mere innovativ tilgang til finansieringsteknik, og de britiske erfaringer vil også i stor udstrækning blive brugt i de arrangementer med briterne vedrørende finansieringsteknik, som er planlagt i næste måned.
For det andet har vi alle brug for en afgørelse om budgettet, men det bør anerkendes, at vi i mellemtiden kan arbejde sammen med briterne på alle andre områder - forskrifter, programmering og innovative forslag til initiativer med hensyn til bevillingernes fremtid. Det ville dog være rart at få afgørelsen om budgettet under det britiske formandskab. 
Justas Vincas Paleckis (PSE ).
   - Fru kommissær, Deres kollega, kommissær Grybauskaitė, har offentligt udtalt, at hvis EU ikke kan nå til enighed om det finansielle overslag i år under det britiske formandskab, kan de nye EU-medlemsstater ikke få fuld bistand fra struktur- og samhørighedsfondene som planlagt. Er De enig i denne forudsigelse? 
Danuta Hübner,
   Det er ingen hemmelighed, at denne politik kræver god tid, før den kan blive iværksat. Ifølge vores vurdering kræves der ca. 18 måneder, fra afgørelsen om budgettet er i hus, til vi kan iværksætte den nye generation af samhørighedsprogrammer og -projekter. I lyset heraf er tiden ved at løbe ud med hensyn til at nå til en afgørelse om budgettet. Det er krystalklart.
Problemet er, at når afgørelsen er truffet, og vi afslutter alle de andre nødvendige procedurer, skal vi til at forhandle om programmerne - de nationale rammer og de operationelle programmer - og derefter skal medlemsstaterne forberede sig på iværksættelsen af programmerne og projekterne. Hvis vi sætter projekterne i gang i januar 2007 - hvilket nu er ret usandsynligt - er der mindre tid til at udnytte bevillingerne, så beløbet afhænger altså af, hvornår afgørelsen bliver truffet. Afgørelsen bestemmer altså beløbet, men bekymringen går på, hvor lang tid vi så har til at udnytte bevillingen. Hvis perioden forkortes på grund af en forsinket afgørelse om det finansielle overslag, har medlemsstaterne og regionerne - både gamle og nye - mindre tid, og der er risiko for, at nogle midler går tabt. Den risiko er størst i forbindelse med denne politik. 
Formanden.
   - Spørgsmål nr. 45 og 46 vil blive besvaret skriftligt(1).
Formanden.
Kommissionen bestilte i 2004 en undersøgelse om spillesektoren på det indre marked hos det schweiziske Institut Suisse de Droit Comparé (ISDC).
ISDC har givet en del af denne opgave i underentreprise til et engelsk universitetscenter i Manchester, Centre for the Study of Gambling, der hævdes at modtage tilskud fra bookmakere. Endvidere hersker der ikke fuld tillid til ISDC's egen uafhængighed, idet instituttets økonomiske helbredstilstand tilsyneladende er afhængig af bestillinger fra visse af den pågældende sektors aktører. Denne økonomiske forbindelse udgør de facto en interessekonflikt, der kunne skabe tvivl om gyldigheden af rapportens konklusioner. 
Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe for at sikre denne undersøgelses objektivitet i betragtning af, at den utvivlsomt vil få indflydelse på de fremtidige bestemmelser på området, og hvilke garantier kan den give aktørerne i den europæiske spillesektor i denne retning?
Charlie McCreevy,
   Jeg mener ikke, at den undersøgelse, som Kommissionen har bestilt, giver anledning til nogen interessekonflikt. Entreprenørens (det schweiziske institut) og underentreprenørens (Centre for the Study of Gambling, Salford Universitet) uafhængighed og integritet er blevet påvist til min tilfredshed.
Forholdet til bidragende virksomheder, som det ærede medlem omtaler, er almindeligt blandt universiteter over hele verden. Man har forsikret mig for, at bidrag fra virksomheder, uanset om de er bookmakere eller nationale lotterier, er betingelsesløse. Jeg er tilfreds med den erklæring, som er fremsat over for Kommissionen, om, at der ikke er nogen interessekonflikt.
Jeg forsikrer det ærede medlem for, at mine tjenestegrene vil være meget opmærksomme på, hvordan undersøgelsen udføres, og at de vil sikre, at entreprenøren opfylder alle tildelingskriterierne i udbudsspecifikationerne.
Ifølge det ærede medlem vil undersøgelsen utvivlsomt få indflydelse på de fremtidige bestemmelser for spilsektoren. For det første vil jeg minde det ærede medlem om, at undersøgelsen, som vedrører en lang række spiltjenester, vil rapportere faktuelt om medlemsstaternes forskellige love samt om de økonomiske aspekter. Det er en udredningsøvelse, og der er ikke tale om, at entreprenøren skal rådgive Kommissionen om fremtidige politiske valgmuligheder.
Endelig kan jeg forsikre det ærede medlem om, at jeg ikke vil træffe nogen afgørelser vedrørende politikken udelukkende på grundlag af denne undersøgelse. Undersøgelsen vil hjælpe os alle med at få en bedre forståelse af sagens forhold, men jeg agter at bruge alle kilder til oplysning, før jeg træffer beslutninger.
Entreprenørens rapport videresendes til alle interesserede parter og offentliggøres på Kommissionens websted. Desuden bliver entreprenørens resultater genstand for en offentlig høring, som efter planen afholdes i begyndelsen af november, og hvor synspunkter fra interesserede parter, herunder det ærede medlem, vil være meget velkomne. 
Jacques Toubon (PPE-DE ).
   - Hr. kommissær, De skal have tak for Deres præcise svar. Jeg skal blot understrege, at De ikke underkender de oplysninger, der var indeholdt i mit spørgsmål, og det er lige præcis dét, der er ekstremt foruroligende. Selv om undersøgelsen fra det schweiziske Institut Suisse de Droit Comparé kun er en foreløbig undersøgelse af systemerne som helhed, er det helt klart, at det at overdrage alle de økonomiske aspekter til et universitetscenter, hvis bestyrelse er sammensat af selskaber som Stanley Leisure, Gala Group, London Clubs International og Camelot Group, efter min mening ligger meget langt fra den påkrævede objektivitet. 
Charlie McCreevy,
   Jeg er ikke enig med det ærede medlem. Det er meget almindeligt, at universiteter og ekspertisecentre modtager finansiering fra bestemte organer. Der er ikke tale om nogen interessekonflikt, når det pågældende universitet udfører en undersøgelse. Jeg kan ikke acceptere, at det skulle være anderledes i denne sag. Entreprenøren har afgivet forskellige erklæringer.
Jeg påpeger over for det ærede medlem, at Camelot Group, som står for det nationale lotteri i Det Forenede Kongerige, også er opført som sponsor. Salford har altså både en sponsor fra den private sektor og en sponsor med statsmonopol.
Derfor kan jeg ikke anerkende, at der er nogen form for interessekonflikt. Dette er en faktuel undersøgelse, som vil hjælpe Kommissionen i beslutningsprocessen, og som vil blive offentliggjort på webstedet. Der afholdes en høring i november, hvor alle interesserede parter, herunder det ærede medlem, vil blive inviteret. Derefter vil vi træffe den endelige afgørelse. Dette er en udredningsøvelse. 
David Martin (PSE ).
   - Hr. kommissær, tak for Deres robuste svar. Mon De er enig i, at Centre for the Study of Gambling i Manchester er en velrenommeret akademisk institution, som ikke har nogen moralsk holdning til spil, hverken for eller imod? Centret ser udelukkende på de psykologiske årsager til spil og de økonomiske og samfundsmæssige konsekvenser, og det sker på en uafhængig akademisk måde. 
Charlie McCreevy,
   På grundlag af de foreliggende oplysninger er jeg enig med det ærede medlem i, at denne institution har det bedste ry, indtil det modsatte er bevist. 
Formanden.
I juli 2005 spurgte forespørgeren Kommissionen om slovenske hasardspilvirksomheders vanskeligheder i forbindelse med fremme af deres aktiviteter i Østrig. I sit svar anførte Kommissionen, at den ville undersøge den østrigske lovgivning (ændret i 2003), som forbyder udenlandske operatører at reklamere i Østrig, med henblik på at fastslå, om den er forenelig med EU-retten.
Kan Kommissionen oplyse, hvad den har fundet frem til i de tre måneder, der er gået siden det første spørgsmål fra forespørgeren?
Der gøres opmærksom på, at Østrig forbyder udenlandske operatører at fremme deres virksomhed på østrigsk territorium, men at dette forbud ikke gælder for nationale operatører. Det er helt indlysende, at Østrig på denne måde beskytter de nationale operatørers økonomiske interesser og lægger en hindring i vejen for udenlandske operatørers reklameaktiviteter i turistøjemed på det europæiske marked. Der er tale om en krænkelse af markedsøkonomiens grundlæggende principper, særlig EF-traktatens artikel 49, der vedrører den frie udveksling af tjenesteydelser.
Kan Kommissionen oplyse, hvad den agter at gøre på dette område for at standse denne forskelsbehandling, inden Republikken Østrig overtager formandskabet den 1. januar 2006?
Charlie McCreevy,
   I mit tidligere svar til det ærede medlem sagde jeg, at Kommissionen er parat til at undersøge den pågældende lovgivning på grundlag af mere specifikke oplysninger.
Kommissionen har ikke modtaget konkrete klager om den østrigske lovgivning, men jeg minder det ærede medlem om den undersøgelse, som er bestilt med henblik på en rapport om alle de nationale regler, der gælder for forskellige former for hasardspil. Undersøgelsen skal efter planen være afsluttet ved udgangen af i år, og jeg forventer, at den kommer til at omfatte en juridisk og økonomisk gennemgang for at hjælpe os alle med at få en bedre forståelse af de komplekse problemstillinger og oplyse om de love, der gælder i medlemsstaterne, herunder Østrig.
Jeg gentager min opfordring til det ærede medlem til at give os flere oplysninger eller praktiske eksempler vedrørende de slovenske spiloperatørers problemer i forbindelse med fremme af deres virksomhed. Sådanne oplysninger ville hjælpe Kommissionen med at bestemme, hvorvidt der skal indledes en overtrædelsesprocedure. 
Jelko Kacin (ALDE ).
   - Tak for Deres omfattende svar, hr. kommissær. Vi vil meget gerne give Dem konkrete eksempler på forskelsbehandling, hvor østrigske virksomheder nægter at reklamere for hasardspilvirksomheder i Republikken Slovenien, eftersom deres nationale lovgivning forbyder dette. Der findes konkrete beviser herpå, og vi vil indberette alle sådanne beviser til Dem snarest muligt. Tak for Deres samarbejde. 
Charlie McCreevy,
   Jeg siger tak til det ærede medlem for det, han vil gøre. Jeg opfordrer ham til at kontakte Kommissionen for at aftale et møde. Måske kan sagen så blive nærmere undersøgt ved den lejlighed. Det er en måde at gå videre på. 
Formanden.
Vil Kommissionen behandle spørgsmålet om manglende forbrugerbeskyttelse på forsikrings-/pensionsområdet? Et klart eksempel på, at det ikke er lykkedes EU at beskytte borgerne, er sagen med Equitable Life. I tusindvis af EU-borgere har tegnet forsikringer i selskabet for senere at opdage, at deres pensionsudbetalinger vil blive kraftigt nedsat.
Hvordan agter Kommissionen at beskytte borgerne/forbrugerne i EU på baggrund af erfaringerne med Equitable Life og i lyset af de forskellige tiltag, som skal åbne op for bankvirksomhed over grænserne?
Og hvem betaler erstatning til de skadelidte parter, hvis der opstår problemer? Dette er særlig vigtigt i lyset af bestræbelserne på at nå til enighed om og senere gennemføre det foreslåede servicedirektiv (2004/0001 (COD)), hvor der er betænkeligheder med hensyn til oprindelseslandsprincippet og forbrugerbeskyttelsen.
Charlie McCreevy,
   Kommissionen har den største sympati for de tusindvis af mennesker, der har tegnet forsikring eller pensionsopsparing, og som har lidt store økonomiske tab som følge af de alvorlige problemer i forsikringsselskabet Equitable Life.
Kommissionen spiller ikke nogen direkte rolle i tilsynet med individuelle forsikringsselskaber. Dette ansvar påhviler hver enkelt medlemsstat og udføres i praksis af dertil udpegede tilsynsmyndigheder.
Det britiske finanstilsyn har, i anerkendelse af visse svagheder i den tidligere ordning og som reaktion på kritik i Penrose-rapporten, iværksat en omfattende reform af lovgivningen vedrørende livsforsikringsselskaber. Det afspejler til dels erfaringerne fra Equitable Life-sagen.
Hvad angår udbetaling af erstatning, hvor det nationale tilsyn ikke har fungeret, kan kravene kun gøres gældende ved de nationale domstole i den pågældende medlemsstat. Med hensyn til EU's ordning for forsikrings- og pensionssektoren arbejder Kommissionen i øjeblikket på Solvency II-projektet, som sigter mod et efterhånden mere harmoniseret risikobaseret system for tilsyn med og passende regler for alle forsikringsselskaber i hele EU.
Kommissionen fortsætter også sit samarbejde med medlemsstaterne om afdækning af forsikringsgarantiordninger, som kan håndtere situationer, hvor et forsikringsselskab krakker og ikke kan overholde sine forpligtelser over for de forsikrede og betalingsmodtagerne. Det bør dog bemærkes, at Equitable Life ikke trådte i likvidation, og at selskabet stadig opererer som et autoriseret forsikringsselskab, som dog ikke er åbent for nye forretninger.
Hvad angår banksektoren, forpligter direktivet om indskydergarantiordninger allerede medlemsstaterne til at indføre ordninger med en minimumsgaranti på 20.000 euro til indskyderne, selv om grænsen er højere i en række medlemsstater. Direktivet om indskydergarantiordninger er ved at blive revideret for at sikre, at det stadig er i overensstemmelse med markedsudviklingen.
Hvad angår forslaget til et direktiv om tjenesteydelser i det indre marked, minder Kommissionen om, at finansielle tjenesteydelser falder uden for det foreslåede servicedirektivs anvendelsesområde. Desuden bør det bemærkes, at forslaget til et servicedirektiv indeholder bestemmelser, som styrker forbrugerbeskyttelsen, Navnlig indeholder artikel 27 krav om, at medlemsstaterne skal påse, at tjenesteydere, hvis tjenesteydelser frembyder en særlig sundheds- eller sikkerhedsmæssig fare eller en særlig finansiel risiko for tjenestemodtageren, er forpligtet til at tegne erhvervsansvarsforsikring. 
Gay Mitchell (PPE-DE ),
   Over en million europæere, herunder over 15.000 borgere fra andre lande end Det Forenede Kongerige og mange sårbare pensionister, tabte reelt 5 milliarder euro i alt på deres fornuftige pensionsopsparing i 2001. Årsagen hævdes at være "en serie svigt i britisk lovgivning" og ikke fald på aktiemarkedet.
Kommissionen har påstået, at den ikke behøver at se nærmere på Det Forenede Kongeriges gennemførelse i national lov, da den i dag efter Kommissionens mening er helt efter reglerne. Det afhjælper på ingen måde situationen. Vil kommissæren undersøge sagen grundigt med henblik på at bringe Det Forenede Kongerige for EF-Domstolen? 
Charlie McCreevy,
   EF-Domstolen har på dette område etableret en retspraksis over en lang periode. Situationen er, som jeg beskrev den i mit svar på en forespørgsel om et andet forsikringsselskab i Det Forenede Kongerige.
Kommissionen er ikke i stand til at gå videre med sagen på den måde, som det ærede medlem og andre parlamentsmedlemmer gerne så, fordi det ikke er på den måde, Kommissionen kan gøre noget. En afgørelse fra EF-Domstolen vedrører kun et direktivs gennemførelse og den nuværende situation. Det er op til de berørte forsikringstagere at gå videre med sagen i deres egne nationale retssystemer. Jeg har før givet samme svar på andre lignende spørgsmål inden for samme område, og det er stadig Kommissionens holdning. 
Gay Mitchell (PPE-DE ).
   - Tak for Deres svar, hr. kommissær, men kan De sige mig, hvordan man overhovedet kan have tillid til det indre marked, hvis Equitable Life kan slippe af sted med at behandle almindelige mennesker på den måde? Årsagen var ikke fald på aktiemarkedet, men en serie lovgivningssvigt. Det er påstanden. Hvordan kan vi bede mennesker over hele Europa om at tage det indre marked alvorligt, når Kommissionen bare vasker sine hænder på den måde? 
Charlie McCreevy,
   Uanset hvilken side jeg måtte holde med i denne sag, er det Kommissionens opgave at sikre, at Det Forenede Kongerige løbende overholder den relevante EU-lovgivning. Kommissionen kan ikke på nogen måde udtale sig om indhold eller anvendelsesområde for den tidligere lovgivning, der nu er erstattet med EU-lovgivning.
Kommissionen har hele tiden handlet i fuld overensstemmelse med EF-Domstolens retspraksis, hvad angår dens rolle i og formål med overtrædelsesproceduren. I henhold til EU-lovgivningen er formålet med proceduren at etablere eller genoprette eksisterende national lovgivnings overensstemmelse med EU-lovgivningen og ikke at træffe afgørelse om evt. manglende overensstemmelse, hvad angår tidligere national lovgivning, der siden er ændret eller udskiftet. Det er den etablerede retspraksis om disse spørgsmål, og det gælder stadig. 
Formanden.
   - Jeg afbryder diskussionen her, da vi er forsinkede, således at spørgsmål nr. 50-53 vil blive besvaret skriftligt(2).
Formanden.
Forordning (EØF) nr. 2081/92(3) fastsætter bl.a. beskyttelse af betegnelser for levnedsmidler, hvis egenskaber kan tilskrives den geografiske oprindelse. Den Tjekkiske Republik har ansøgt om, at betegnelsen for produktet Karlovarske oplatky (vafler fra Karlovy Vary) bliver beskyttet.
Karlovarske oplatky er en ca. 200 år gammel vaffelspecialitet, der fremstilles efter gamle familieopskrifter, og som er berømt verden over takket være det bøhmiske kursted Karlovy Varys daværende storhedstid. De blev indtil 1945 fremstillet især i området med byerne Karlovy Vary, Marianske Lazne og Frantiskovy Lazne, hvor der dengang hovedsageligt boede tyskere, men også i Østrig.
Da store dele af den tysktalende befolkning blev fordrevet fra Tjekkoslovakiet efter Anden Verdenskrigs afslutning, rejste mange af de gamle bagerfamilier fra Karlovy Vary og andre dele af området til bl.a. Tyskland og Østrig, hvor de med deres kunnen genoptog fremstillingen af Karlovarske oplatky.
Er Kommissionen bekendt med disse forhold, og vil den tage hensyn til dem under vurderingen af den tjekkiske ansøgning om beskyttelse af denne betegnelse?
Mariann Fischer Boel,
   Kommissionen kan bekræfte over for det ærede medlem, at den har modtaget en ansøgning fra Den Tjekkiske Republik om registrering af "Karlovarske oplatky" som en beskyttet oprindelsesbetegnelse i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 2081/92. Ansøgningen behandles i øjeblikket af Kommissionen i henhold til forordningen. Kommissionen kan på nuværende tidspunkt ikke tage højde for oplysninger eller materiale fra tredjemand, der ikke er omfattet af selve ansøgningen.
Hvis Kommissionen konkluderer, at ansøgningen opfylder registreringskravene, offentliggøres navnet og et resumé af specifikationen i EU-Tidende.
Det giver mulighed for, at enhver med en lovlig interesse kan gøre indsigelse mod registreringen i deres respektive medlemsstat. Enhver medlemsstat kan gøre indsigelse mod registreringen inden for seks måneder fra offentliggørelsen, hvorefter Kommissionen vil opfordre myndighederne i de berørte medlemsstater til at drøfte sagen og nå til enighed. Hvis Kommissionen imidlertid konkluderer i sin indledende undersøgelse, at ansøgningen ikke opfylder betingelserne i forordningen, træffer den en formel afgørelse om ikke at offentliggøre ansøgningen.
Derfor er svaret på det ærede medlems spørgsmål grundlæggende, at Kommissionen i den indledende fase kun kan tage stilling til forhold, der er indeholdt i ansøgningen.
Hvis Kommissionen imidlertid beslutter at offentliggøre ansøgningen, får de producenter, som det ærede medlem omtalte, mulighed for at gøre indsigelse mod registreringen. 
Bernd Posselt (PPE-DE ).
   - Fru kommissær, jeg mener også, at Kommissionen bør tage højde for informationer fra Parlamentet. Karlsbad oblater blev fremstillet og solgt i Karlsbad og Marienbad. De blev udviklet i Tepl-klostret. De blev fremstillet og solgt i hele verden allerede i det 19. og 20. århundrede, og i dag fremstilles de bedste Karlsbad oblater i verden i Dillingen an der Donau af firmaet Wetzel. Se venligst på mig. De ved, at jeg forstår mig på mad, og jeg kan bekræfte, at det er det bedste bagværk. Derfor beder jeg Dem indtrængende om at undersøge, om man ikke kan indsnævre en sådan international og europæisk betegnelse geografisk. Det ville være en forarmelse af vores europæiske kultur.
Mariann Fischer Boel,
   Under omstændighederne havde jeg regnet med at kunne smage disse utroligt lækre vafler, men det bliver nok en anden gang.
Jeg kan kun gentage, at hvis Kommissionen beslutter at offentliggøre ansøgningen, har de forskellige medlemsstater mulighed for at gå ind i sagen inden for en bestemt periode. Hvis det er tilfældet, har De denne mulighed. Jeg er sikker på, at der vil blive fulgt op på sagen senere. 
Formanden.
   - Jeg kan på tværs af grupperne bekræfte, at disse oblater rent faktisk smager virkelig godt. Måske skulle De, hr. Posselt, tage nogle med til kommissæren. 
Formanden.
I sin skrivelse af 19.10.2004 har Den Tjekkiske Republik anmodet om, at produktet "prave olomoucvke tvaruzky" (ægte Olmützer Quargel) tildeles oprindelsesbeskyttelse i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 2081/92(4) (forordning om oprindelsesbetegnelser). Olmützer Quargel er en surmælksost, der oprindeligt stammer fra den østrigske del af Mähren (jvf. "Osteleksikon" redigeret af Dr. Heinrich Mair-Waldburg) og er blevet fremstillet i Østrig siden forrige århundrede. Olmützer Quargel er dog også blevet fremstillet f.eks. i Tyskland i det mindste siden 1945 og er blevet markedsført som en tysk ost. Som resultat af den ændrede geopolitiske situation efter anden verdenskrig fandt en stor indvandring af tysktalende osteproducenter sted fra det daværende Tjekkoslovakiet til Østrig. Med den medbragte viden blev fremstillingen af Olmützer Quargel udvidet yderligere. Beskyttelse af denne betegnelse for produkter fremstillet i Tjekkiet ville umuliggøre markedsføringen af den traditionelt fremstillede østrigske Olmützer Quargel. Hvilke muligheder ser Kommissionen for at tage hensyn til dette inden for rammerne af beskyttelsen i Rådets forordning (EØF) nr. 2081/92? 
Mariann Fischer Boel,
   Kommissionen kan bekræfte over for det ærede medlem, at vi har modtaget en ansøgning om registrering af "pravé olomoucke tvarůžky" som en beskyttet geografisk betegnelse. Med hensyn til det videre forløb, hvorvidt Kommissionen beslutter at følge op på disse idéer eller lade situationen være uændret, er forklaringen nøjagtigt den samme, og for at spare tid på dette fremskredne tidspunkt foreslår jeg simpelthen, at vi får mulighed for at vende tilbage til det senere. 
Agnes Schierhuber (PPE-DE ).
   - Fru formand, fru kommissær, De har selv sagt, at spørgsmålet fra Den Tjekkiske Republik henviser til ægte Olmützer Quargel. Det er efter min mening også korrekt. Så ville det også stå klart - da Olmützer Quargel også fremstilles i andre medlemslande - at det simpelthen er artsbetegnelser. Dermed ville der ud fra Østrigs eller Tysklands synspunkt, hvor disse tidligere producenter fra Tjekkoslovakiet har slået sig ned, ikke være nogen problemer, for "ægte" Olmützer Quargel ville betyde en tilsvarende skelnen. 
Mariann Fischer Boel,
   Jeg har forstået grundene til, at det produceres uden for det oprindelige trekantsområde, men jeg kan kun henstille til, at De gør brug af de muligheder, som lovgivningen giver, hvis resultatet i sidste ende ikke bliver, som De ønsker det. 
Formanden.
Den 11. maj 2005 vedtog Europa-Parlamentet en beslutning om forenkling af den fælles markedsorganisation inden for frugt og grønsager, hvor det opfordrer Kommissionen til at styrke støtten til producentorganisationerne og indføre importkvoter for markedet for bærfrugt. Dette skete, efter at parlamentsmedlemmerne gentagne gange havde behandlet spørgsmålet i Landbrugsudvalget og i skrivelser til kommissær Fischer Boel. Desværre er der endnu ikke kommet noget bestemt svar fra Kommissionen med hensyn til bærfrugt. I Polen har situationen på dette marked været katastrofal i 2005. Købsprisen for jordbær, hindbær og ribs har været betydeligt lavere end produktionsomkostningerne for andet år i træk. Agter Kommissionen at gennemføre de løsninger, Parlamentet foreslog i sin beslutning af 11. maj inden 2006-høsten?
Mariann Fischer Boel,
   Kommissionen er klar over, at den polske bærfrugtsektor har oplevet store problemer i de sidste to år som følge af de lave priser på flere af de pågældende produkter.
Efter formandskabets konklusioner vedrørende forenkling af den fælles markedsordning for frugt og grøntsager i november 2004 begyndte Kommissionen for flere måneder siden at udføre en analyse af EU-markedet for bærfrugt til forarbejdning med henblik på passende forslag til at afhjælpe de specifikke problemer.
Som led i disse undersøgelser blev der organiseret missioner til flere medlemsstater. Dem til Polen fandt sted i april og juli. Arbejdet vil være afsluttet ved årets udgang, og Kommissionen vil offentliggøre resultaterne i begyndelsen af 2006. Vi er nødt til at afvente konklusionerne på dette arbejde, før vi kan begynde at drøfte eventuelle foranstaltninger.
Desuden har Kommissionen på Polens anmodning iværksat en beskyttelsesundersøgelse vedrørende import af frosne jordbær. Undersøgelsen er stadig i gang, og konklusionerne foreligger endnu ikke. 
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk (PPE-DE ).
   - Fru kommissær, jeg vil indledningsvis takke Kommissionen og Dem personligt for at udvise så stor interesse for dette problem, som er meget alvorligt for Polen. Min største bekymring er beslutningsprocessens varighed. Vi henledte første gang opmærksomheden på dette problem i 2004. Desværre er der nu gået endnu et år, og situationen blev forværret i 2005 snarere end forbedret.
Jeg må derfor spørge Dem, fru kommissær, om det vil være muligt at løse problemet inden starten på 2006-høsten? 
Mariann Fischer Boel,
   Arbejdet med rapporten begyndte tilbage i april 2005, og siden da er der udført undersøgelser i de vigtigste berørte lande, nemlig Belgien, Danmark, Frankrig, Tyskland, Ungarn, Polen og Det Forenede Kongerige. To missioner til Polen fandt sted i høstperioden. Rapporten er ved at blive udarbejdet på grundlag af de oplysninger, der blev indsamlet under missionerne, samt statistiske data. Rapporten vil omfatte en detaljeret beskrivelse af de fire vigtigste delsektorer i Europa, dvs. jordbær, solbær, hindbær og kirsebær til forarbejdning.
Kommissionens meddelelse om forslag til reform af frugt- og grøntsagssektoren, som efter planen skal behandles i andet halvår 2006, vil omfatte eventuelle foranstaltninger. 
Formanden.
Ifølge de seneste rapporter går en stor del af EU's landbrugsstøtte ikke til de mindre landmænd, men til velhavende storgodsejere, for det meste af adelig herkomst. Mens i hundredvis af landmænd i gennemsnit modtog under 100 euro, indkasserede landadelen og fødevarevirksomheder adskillige millioner.
Nogle eksempler: Sukkervirksomheden Tate [amp] Lyle - 170 millioner euro, den nederlandske landbrugsminister Cees Veerman - 400 millioner euro, prins Charles af England - 340.000 euro, den britiske familie Parker - 1,5 millioner euro, den britiske baron Rothschild - 500.000 euro, den irske storgodsejer Larry Goodman - 508.000 euro.
Har Kommissionen kendskab hertil? Hvordan forklarer Kommissionen denne uretmæssige anvendelse af EU-landbrugsstøtte?
Mariann Fischer Boel,
   Tak, det er rart at vide, hvor spørgsmålet kommer fra.
Kommissionen har givet Europa-Parlamentet foreløbige oplysninger om fordelingen efter medlemsstat af den direkte støtte i henhold til den fælles landbrugspolitik samt udbetalingernes størrelse og landbrugstyper i 2000 og 2001. Disse oplysninger viser store forskelle i landbrugsstøttens størrelse i mange medlemsstater. Eftersom ansøgningen om støtte indgives af landbrugeren defineret som en person, hvis bedrift er beliggende inden for Fællesskabets territorium, og som udøver landbrugsaktivitet, modtager Kommissionen ingen oplysninger om modtagerens jordbesiddelser eller adelige status. Kommissionen har tavshedspligt, hvad angår sådanne personoplysninger, så den er ikke i stand til at oplyse eller offentliggøre navnene på støttemodtagere fra garantidelen af EUGFL.
Årsagen til den varierede fordeling af den direkte støtte er forbundet med den historiske produktion. Siden reformen i 1992 har den fælles landbrugspolitik sigtet mod øget konkurrenceevne frem for at være en prisstøttepolitik. Omlægningen af politikken er resultatet af en gradvis afvikling af de EU-støttede priser og erstatning i form af direkte støtte til landbrugerne for det deraf følgende tab af indtægter. Da den direkte støtte i starten hovedsagelig var koblet sammen med produktionsfaktorer i form af hektarstøtte og referenceudbytter i plantesektoren og antallet af dyr i husdyrsektoren, modtog landbrugerne med større bedrifter eller højere antal dyr mere erstatning i form af direkte støtte. I løbet af drøftelserne af alle de forskellige ændringer af den fælles landbrugspolitik under reformen i 1992 og Agenda 2000 og igen i drøftelserne af reformen af den fælles landbrugspolitik i 2003 foreslog Kommissionen faktisk at lægge loft over den direkte støtte til landbrugerne, og så vidt jeg husker, blev der under de seneste drøftelser af sagen i 2003 foreslået et loft på 300.000 euro til de enkelte modtagere. I sidste ende blev forslaget dog forkastet af Rådet og medlemsstaterne, og det indgår derfor ikke i den aktuelle reform af den fælles landbrugspolitik. 
Johan Van Hecke (ALDE ).
   - Jeg vil gerne takke kommissæren for hendes svar. Jeg forstår udmærket, at Kommissionen ikke kan give oplysninger om modtagere, men jeg synes alligevel, at det er vigtigt og i alles interesse, at medlemsstaterne opfordres til at offentliggøre disse oplysninger. Det gør kun politikken meget mere gennemsigtig, og det gør det meget lettere at forsvare den fælles landbrugspolitik.
For det andet vil jeg sige til kommissæren, at Nederlandene har fulgt Det Forenede Kongeriges eksempel og har nu også offentliggjort oplysningerne. Disse bekræfter, at langt størstedelen af de europæiske landbrugssubsidier havner, hvor det ikke er hensigten, nemlig hos store industrivirksomheder såsom Nestlé og Heineken. Hvor længe kan Kommissionen tolerere det? 
Mariann Fischer Boel,
   Når tallene offentliggøres, er både den direkte støtte til landbrugerne og eksportstøtten til store virksomheder selvfølgelig inkluderet. De har helt ret i, at det ikke er op til mig at offentliggøre tallene, fordi det ikke er Kommissionens tal. Det er grunden.
Jeg har selvfølgelig lagt mærke til, at visse medlemsstater har besluttet at offentliggøre tallene, bl.a. de lande, De nævnte, og det land, jeg kender bedst. På vores websted for GD Landbrug arbejder vi på at indføre links til de forskellige medlemsstater. Det er den eneste måde, hvorpå vi kan lægge et mildt pres på medlemsstaterne for at offentliggøre tallene. 
Bart Staes (Verts/ALE ).
   - Fru kommissær, jeg må sige, at jeg er særdeles utilfreds med Deres svar. Kommissionen har for perioden 2005-2009 gjort gennemsigtighed til en af sine strategiske målsætninger. Kommissær Kallas har i to taler, i Nottingham og i Berlin, helt tydeligt sagt, at penge, som tilkendes bl.a. gennem landbrug, er skatteydernes penge, og at borgerne bør vide, hvor disse penge havner.
Kallas siger utilsløret, at medlemsstaterne skal offentliggøre oplysninger om modtagerne af europæiske midler. Jeg ser derfor en modsætning mellem, hvad De sagde her, og hvad Deres kollega i Kommissionen, hr. Kallas, har sagt. Jeg vil gerne vide, fru kommissær, om De ligesom hr. Kallas vil medvirke til, at medlemsstaterne forpligtes til at offentliggøre den slags oplysninger. 
Mariann Fischer Boel,
   Jeg har altid gået ind for gennemsigtighed. Derfor har vi undersøgt, hvordan vi kan få medlemsstaterne til at offentliggøre disse tal. Det er jeg ikke i stand til i øjeblikket, men jeg arbejder tæt sammen med min kollega, kommissær Kallas, for at finde en løsning. Vi kan selvfølgelig ikke bryde reglerne eller lovgivningen. Det ville skabe enorme problemer. Men vi er ved at undersøge sagen, og via linkene på vores websted forsøger vi at vise alle, at vi ønsker, at medlemsstaterne offentliggør disse tal. 
Agnes Schierhuber (PPE-DE ).
   - Fru formand, fru kommissær, er det ikke snarere i overensstemmelse med virkeligheden, at der er store og små virksomheder, som er opstået på baggrund af tradition? Er det ikke sådan, at disse såkaldte store virksomheder også er de virksomheder i landdistrikterne, som beskæftiger utroligt mange mennesker? Jeg vil gerne påpege, at jeg kommer fra en medlemsstat, der er struktureret i detaljer. Alligevel ønskede Østrig denne modulering i 1999, denne trinvise plan. Det blev desværre ikke nogen succes, fordi Storbritannien og tidligere Tyskland var imod. 
Mariann Fischer Boel,
   Da vi sidst diskuterede, hvordan vi kunne nå frem til en politisk kompromisaftale om reform af den fælles landbrugspolitik i 2003, blev det flere gange diskuteret, hvordan udbetalingerne kunne målrettes til forskellige typer. To idéer blev lanceret. Den ene blev godkendt af Rådet, og den gik ud på at fjerne de mindre landbrug fra systemet, dvs. de landbrug, der modtager under 5.000 euro under denne ordning. De bidrager ikke til moduleringen. Når vi så efterfølgende skal reducere den direkte støtte til landbrugerne, fordi vi har ramt Bruxelles-aftalens loft, vil det ikke gå ud over disse små foretagender.
Vi har overvejet muligheden for ikke at inkludere de mindre landbrug, når vi taler om at reducere den direkte støtte. 
Formanden.
   - Spørgsmål nr. 58-96 vil blive besvaret skriftligt(5).
Jim Higgins (PPE-DE ).
   - Fru formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Har De brugt alle 20 minutter på mundtlige forespørgsler til kommissær Fischer Boel? 
Formanden.
   - Ja, det har vi. Vi er allerede gået flere minutter over tiden, og jeg vil også gerne have, at tolkene får mulighed for at holde en pause. Derfor meddelte jeg tidligere, at vi ikke længere kan behandle spørgsmålet. Jeg håbede, at De havde hørt det.
Spørgetiden er afsluttet. 



Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om:
betænkning (A6-0143/2005) af Jarzembowski for Transport- og Turismeudvalget om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 91/440/EØF om udvikling af Fællesskabets jernbaner (KOM(2004)0139 - C6-0001/2004 - 2004/0047(COD)); 
betænkning (A6-0133/2005) af Savary for Transport- og Turismeudvalget om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om certificering af togpersonale, der fremfører lokomotiver og tog på jernbanenettet i Fællesskabet (KOM(2004)0142 - C6-0002/2004 - 2004/0048(COD)); 
betænkning (A6-0123/2005) af Sterckx for Transport- og Turismeudvalget om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om internationale jernbanepassagerers rettigheder og forpligtelser (KOM(2004)0143 - C6-0003/2004 - 2004/0049(COD))
og
betænkning (A6-0171/2005) af Zīle for Transport- og Turismeudvalget om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om erstatning ved manglende overholdelse af kontraktlige kvalitetskrav i forbindelse med jernbanefragt 
(KOM(2004)0144 - C6-0004/2004 - 2004/0050(COD)). 
Jacques Barrot,
   Hr. formand, mine damer og herrer, efter vedtagelsen af de to første jernbanepakker i 2001 og 2004 foreslog Kommissionen den 3. marts 2004 en ny række lovgivningsmæssige foranstaltninger, der i daglig tale kaldes den tredje jernbanepakke.
Formålet med denne tredje pakke er at supplere lovgivningsrammen for jernbaner på EU-plan med henblik på at komme videre inden for området interoperabilitet og sikre en mere omfattende integration af markedet for passagerservice og fastlæggelse af passagerernes rettigheder. De foreslåede foranstaltninger har endvidere til formål at afhjælpe den dårlige kvalitet, der ofte er kendetegnende for jernbanefragt.
Forslagene er i linje med formålene i hvidbogen fra 2001 om transportpolitikken. Dengang gjorde vi klart opmærksom på nødvendigheden af at modernisere jernbanetjenesternes organisation for at få bremset uviljen mod dem og deres fortsatte tilbagegang og give jernbanetransporten af høj kvalitet et nyt opsving. 
De lovgivningstekster, vi har under behandling i dag, berettiges også af den rolle, transporten spiller for den økonomiske vækst på vores kontinent. I den strategi, der blev lanceret i Lissabon, anerkendes det, at den spiller en afgørende rolle i denne forbindelse.
Hr. formand, det bringer mig frem til detaljerne i de forslag, vi anbefaler. For det første et forslag til direktiv om certificering af togpersonale, der fremfører lokomotiver og tog. Her er hr. Savary ordfører. Jeg skal blot minde om, at Kommissionen havde forpligtet sig til at forelægge denne tekst i forbindelse med forhandlingerne mellem Europa-Parlamentet og Rådet om den anden jernbanepakke. Denne nye tekst, som er udarbejdet efter høring af sektoren og arbejdsmarkedets parter, indeholder bestemmelser om en mekanisme, som gør det muligt bedre at definere kompetence- og ansvarsområder med hensyn til uddannelse og evaluering samt anerkendelse af kvalifikationer hos lokomotivførerne og det togpersonale, der varetager sikkerhedsopgaver. En lokomotivfører skal være i besiddelse af et certifikat, som anerkender førerens generelle kundskaber, og som gælder på hele Fællesskabets område. Dette certifikat skal suppleres af en attest udstedt af den jernbanevirksomhed, lokomotivføreren er ansat i. Denne virksomhed skal angive det specifikke kendskab til den strækning, der skal køres, det anvendte materiel og virksomhedens drifts- og sikkerhedsprocedurer. Det var alt om det første forslag til direktiv.
Det andet forslag har til formål at ændre det eksisterende direktiv om åbning af jernbanetransportmarkedet. Her er det hr. Jarzembowski, der er ordfører. Jeg skal minde om, at forslaget drejer sig om åbning af international personbefordring for konkurrence. Dette forslag er en direkte følge af en anmodning fra Parlamentet til Kommissionen i forbindelse med forliget om den anden jernbanepakke, hvor Parlamentet ønskede at få forelagt specifikke forslag om åbning af personbefordringstjenesterne.
Konkret foreslår Kommissionen, at de jernbanevirksomheder, der er i besiddelse af en licens og det nødvendige sikkerhedscertifikat, fra den 1. januar 2010 kan drive international personbefordring i hele Fællesskabet. Ved at lette nye kommercielle initiativer kan vi være med til at give denne sektor nyt liv. For at skabe realistiske økonomiske vilkår for udviklingen af denne tjeneste mener Kommissionen ligeledes, at cabotagetransport skal være tilladt. I forslaget fastsættes det, at det skal være muligt at medtage og afsætte passagerer undervejs på hele den internationale rute, herunder på strækningen mellem to stationer i en og samme medlemsstat, samtidig med at ligevægten i kontrakter om offentlig service opretholdes. Jeg sætter særdeles stor pris på denne gode sammenhæng med det reviderede forslag til forordning om offentlige transporttjenester, som Kommissionen vedtog i juni 2005.
Det bringer mig frem til pakkens tredje del, nemlig forslaget om passagerers rettigheder og forpligtelser, som supplerer forslaget om åbning af markedet for personbefordring. Før jeg går i detaljer med dette forslag, skal jeg minde om, at fællesskabsretten om passagerbeskyttelse hidtil har begrænset sig til lufttransport. I hvidbogen gjorde Kommissionen det til sit mål at sætte brugeren i centrum for alle transportformer. Den har derfor fundet det nødvendigt at udvide jernbanepassagerernes rettigheder som en modvægt til den igangværende markedsåbningspolitik.
Beskyttelsen af jernbanepassagerer er et ikke ubetydeligt instrument til relancering og genoplivning af jernbanesektoren. Betænkningen herom kommer fra hr. Sterckx. Jeg skal bestræbe mig på kun at nævne et par elementer, som kendetegner dette forslag, startende med den vederlagsfri hjælp til bevægelseshæmmede passagerer uden forskelsbehandling, som skal sikre adgang til togene. Der er en anmodning fra de bevægelseshæmmede passagerer, som gerne vil råde over lettere tilgængelige transportformer, som de kan bruge uden hjælp. De steder, hvor denne adgang ikke er tilstrækkeligt sikret, forpligtes jernbanevirksomhederne og stationslederne til at hjælpe de bevægelseshæmmede, når de anmoder herom. 
Det andet punkt i vores tredje forslag er muligheden for, at de internationale passagerer kan indhente oplysninger om de primære bestemmelsessteder i Europa og om gennemgående billetter. På denne måde skal passageren kun have én enkelt gennemgående billet, når han skal rejse igennem flere medlemsstater. Kommissionen opfordrer navnlig til, at det skal være muligt at købe gennemgående billetter til bestemmelsessteder, der ligger uden for det jernbanenet, den jernbanevirksomhed, der udsteder billetten, kører på. Det betyder f.eks., at det skal være muligt at købe en billet fra Lyon, en by i Frankrig, til Graz, en by i Østrig. I en skrivelse, Kommissionen har modtaget for nylig, klager en passager over, at han ikke kunne få udstedt en billet af denne type hos en lokal operatør.
Det tredje punkt i forslaget er en moderne erstatningsansvarsordning i lighed med den, der findes inden for andre transportsektorer, og som bygger på en obligatorisk forsikringsordning. Kommissionen mener, at erstatningsansvaret i tilfælde af en ulykke skal dække så mange ulykker som muligt, at det skal følges op af en obligatorisk forsikring, den eneste mekanisme, der garanterer en retfærdig erstatning for alle de skader, en passager har lidt.
Det sidste punkt er øjeblikkelig assistance ved forsinkelser, herunder en kompensations- og erstatningsordning. En passager, som er i besiddelse af en billet, der nogle gange kan være ekstremt dyr, bør ikke kunne befinde sig i en situation med længere forsinkelser eller aflysning af ydelsen uden at modtage nogen form for oplysninger herom fra tjenesten og uden at modtage hjælp fra jernbanevirksomheden. 
Endelig har den tredje jernbanepakke også til formål at regulere fragttjenesterne og forbedre kvaliteten af godstransport. Det er hr. Zïle, der er ordfører for dette fjerde forslag. Dette sigter mod at indføre minimumsbestemmelser i kontrakterne mellem jernbanevirksomhederne og deres kunder, hvilket allerede på nuværende tidspunkt opfattes som god praksis i sektoren. Det nøjagtige indhold af kvalitetsforpligtelserne fastsættes af de kontraherende parter. Den foreslåede tekst har til formål at sikre, at der systematisk tages højde for kvalitetsaspekterne. Forbedringen af kvaliteten af jernbanefragten er nemlig et uomgængeligt krav, hvis den dynamik, sektoren synes at være ved at genfinde, skal opretholdes.
Til slut vil jeg gerne komme ind på et nøglepunkt i forbindelse med behandlingen af den tredje jernbanepakke. Som for de tidligere lovgivningsmæssige forslag inden for jernbaneområdet er begrebet pakke meget vigtigt for Kommissionen. Det ville være beklageligt at sætte den tredje pakke på spil ved at pakke den op, ved at splitte punkterne op. Jeg vil derfor gerne understrege, at vi støtter Transport- og Turismeudvalgets holdning, som anbefaler, at pakkelogikken fastholdes. Kommissionen kan også tilslutte sig Transportudvalgets forslag om at samordne behandlingen af jernbanepakken med behandlingen af det nye forslag til forordning om forpligtelserne til offentlig tjeneste. Der skal naturligvis gerne findes en god sammenhæng mellem de to forslag, hvilket taler for en sådan samordnet behandling.
Mine damer og herrer, jeg vil gerne takke ordførerne, der har arbejdet grundigt med vores forslag. Jeg vil naturligvis under disse forhandlinger lytte yderst opmærksomt til dem, men også til alle de øvrige talere, da jeg er overbevist om, at vi med denne tredje jernbanepakke virkelig kan skabe ligevægt i brugen af transportformer i Europa. Vi ved alle - og den voldsomme stigning i oliepriserne minder os om det, hvis det skulle være nødvendigt - at man skal være i stand til at komme med alternativer, navnlig for langdistancetrafikken, i form af alternativ jernbane-, flod- og søtransport. Hvorom alting er, så skal jernbanetransporten nå sit fulde potentiale i et Europa, hvor den takket være de igangværende ændringer virkelig kan blive et ekstremt værdifuldt handels- og transportredskab for alle europæere.
Derfor lægger jeg stor vægt på disse forhandlinger, hr. formand, og jeg vil gerne på forhånd takke Parlamentet for dets aktive deltagelse, som er af stor betydning for mig. 
Formanden.
   - Tak, hr. Barrot. Som De sagde, er dette en meget vigtig forhandling.
Jeg vil gerne minde Parlamentet om den berømte bemærkning, som den tidligere britiske udenrigsminister Ernest Bevin kom med omkring 1945. Han sagde, at for ham var Europa at kunne tage hen til Victoria Station i London og uden videre dikkedarer købe en billet til hvor som helst han ville hen. 
Georg Jarzembowski (PPE-DE ),
   Hr. formand, kære hr. næstformand i Kommissionen, kære kolleger og lidelsesfæller, vi har igen den fornøjelse at kunne føre en vigtig forhandling kl. 21.00 om aftenen, i ordførernes og skyggeordførernes fortrolige ensomhed.
Men det skal vi nu ikke ærgre os alt for meget over, lad os hellere tag fat på emnet. Hr. næstformand, jeg tror, at De har allierede blandt os, således at pakken bevares som pakke, med undtagelse af en enkelt fransk stemme. Men vi ved jo selvfølgelig, at franske stemmer af og til er særligt vigtige.
Jeg tror dog, at flertallet ønsker og vil holde sammen på pakken. Det ønsker vi at gøre i morgen. Det gør vi ikke ud fra et mål i sig selv. Selv jeg som jurist kommer ikke med det argument, at vi næsten 13 år efter gennemførelsen af det indre marked også engang burde tage fat på at gennemføre det indre marked for personbefordring. Det er et godt argument for jurister, men det holder vi udenfor.
Hvad vi ønsker at gøre med den tredje pakke, er at forbedre pålideligheden og kundevenligheden i fjern- og regionaltrafikken. Det er vores mål. Vi ønsker, at der er konkurrence, at der er bedre serviceydelser for passagererne. Det er vores målsætning. Derfor hører den ikke-diskriminerende åbning af de nationale skinnenet fra alle jernbanevirksomheders side, jernbanepassagerers rettigheder, der er standardiseret i hele Unionen, og standardiserede lokomotivførere sammen. Vi ønsker ikke nu, hvor vi har lokomotiver, der kan køre over grænserne, at toget igen skal holde ved grænsen, fordi lokomotivføreren skal erstattes, og så er han på ferie eller syg, og så holder toget stille.
Vi ønsker ikke kun, at man kan købe en billet til ethvert rejsemål i Europa, men man skal også hurtigt komme igennem. Derfor har vi brug for den tredje jernbanepakke. Jeg må indrømme, at der var diskussioner i min gruppe i begyndelsen. Efterfølgende svingede man imidlertid ind på den linje, at man skulle give afkald på forordninger om kvalitetskrav eller fragttransport. Da vi pr. 1. januar 2006 åbner nettene for international transport og pr. 1. januar 2007 for national fragttransport, håber vi, at der rent faktisk er konkurrence om 2-3 år, og at vi så ikke har brug for nogen lovmæssig regulering med hensyn til kvalitetskravet.
Man kan se, at der i forbindelse med transport tværs gennem Alperne allerede nu er konkurrence, og kunderne har mulighed for at gøre krav på en ydelse hos forskellige alliancer af jernbanevirksomheder. Derfor mener jeg ikke, at vi har brug for nogen lovmæssige reguleringer med hensyn til kvalitetskrav. Det vil markedet sørge for.
Tillad mig at komme med nogle indledende bemærkninger til min betænkning. Jeg mener ikke, at vi altid skal opfinde noget nyt, men vi bør i forbindelse med udviklingen af jernbanevirksomhederne gå tilbage til det, Parlamentet besluttede under andenbehandlingen om den anden jernbanepakke.
Her vedtog vi nemlig med overvældende flertal, at liberaliseringen af skinnenettet bør gennemføres pr. 1. januar 2008, ikke blot for den internationale personbefordring ad jernbane, men også for national befordring. Det var vores krav for to år siden. Hvorfor skulle vi vende tilbage, spørger jeg mig selv. For at lette tilpasningen til liberaliseringen for de berørte parter foreslår udvalget nu en gradvis åbning af de nationale skinnenet til ikke-diskriminerende anvendelse for alle jernbanevirksomheder i Unionen, hvad angår international personbefordring pr. 1. januar 2008 og for alle andre former for personbefordring pr. 1. januar 2012. Vi ved alle sammen, at når vi forhandler med Rådet, kan 2012 sagtens blive til 2013 eller noget helt andet.
Hvis Parlamentet allerede for to år siden krævede en åbning for alle skinnenet i 2008, skal vi imidlertid fastholde denne linje. Jeg håber, hr. næstformand, at De vil svinge ind på Parlamentets linje og ikke kun regulere den internationale transport, men transporten i hele det indre marked. Vi skal jo komme videre på en eller anden måde. Jeg, ærligt talt, ønsker ikke nogen fjerde og ikke nogen femte og ikke nogen sjette jernbanepakke. Vi bør stoppe og vedtage forslagene om liberalisering, åbning af nettene, kundevenlighed og konkurrence med denne pakke.
Tillad mig at gøre Dem opmærksom på to andre forhold: Vi har allerede en bremse for åbningen af nettene, netop også for åbningen af nettene for den nationale befordring ad jernbane. Vi er nemlig enige med Kommissionen i, at nettene ikke skal åbnes, hvis den regionale personbefordring ville komme i vanskeligheder derved, og ikke i eventuelle vanskeligheder, men hvis denne befordring virkelig blev truet i sin økonomiske eksistens. Vi ønsker naturligvis ikke at udsætte regionaltrafikken for fare ved en åbning af nettene.
Jeg siger følgende til mine nederlandske kolleger: De behøver ikke at være bange. Jeg mener, at man med den bremse, som De selv har foreslået for den internationale transport, men som er endnu vigtigere til den nationale befordring, kan forhindre den nationale regionaltrafiks sammenbrud, fordi nettene ikke skal åbnes i dette tilfælde. For så vidt kan vores kolleger fra mindre lande feje deres betænkeligheder til side.
Jeg vil ikke komme ind på, at vi ønsker at ændre direktiv 14/2001 for at give højhastighedsforbindelserne en bedre mulighed for rent faktisk at kunne planlægge på længere sigt. Jeg vil afslutningsvis påpege følgende: Vi i Parlamentet har altid sagt, bortset fra enkelte kolleger helt bagved, at pakken skal bevares i den form, som Kommissionen har foreslået. Derfor har vi også forhalet tidspunktet for at bringe denne pakke for plenarforsamlingen. Når vi først har vedtaget noget, står det Rådet frit for at træffe en afgørelse.
Den mest negative erfaring er Meijer-betænkningen. Vi gennemførte - efter at Kommissionen havde stillet et forslag om offentlig personbefordring i 2000 - vores førstebehandling i november 2001. Rådet har indtil nu ikke foretaget sig noget i den forbindelse, men med vilje lagt forslaget i skuffen. Rådet opfylder ikke sin opgave, det tør ikke gå i lag med det vanskelige emne. Vi har imidlertid sagt, at disse fire dele hører sammen, og de hører sammen med forslaget om offentlig personbefordring. Vi har sagt, at vi vil vedtage det endeligt med en lovgivningsmæssig beslutning i plenarforsamlingen, når Rådet giver os et signal.
Formanden for Transport- og Turismeudvalget meddelte os her i eftermiddag, at den engelske trafikminister, hr. Darling, har lovet os at holde sammen på denne pakke. Derfor bør vi også tage det store skridt i morgen og ikke kun stemme om ændringsforslagene, men også om de lovgivningsmæssige beslutninger, således at vi kan sige i morgen eftermiddag, at det er vores holdning til den tredje jernbanepakke, det er vores mening. Jeg vil anbefale Rådet at holde ord, holde pakken sammen og stille fornuftige forslag! For så vidt kan vi komme et godt stykke videre. Jeg håber, at det britiske formandskab vil repræsentere det signal, vi sender i morgen, aktivt i Rådet den 6. oktober og fremskynde arbejdet.
Lad os ikke glemme følgende i alle detaljerne: Vi gør det ikke på grund af et eller andet rethaveri eller en eller anden liberalisering, vi gør det i passagerernes interesse, for vi ser, at udviklingen går mere og mere derhen, at passagererne igen benytter deres bil på lange rejser, at de benytter billige flyrejser, at de ikke tager toget. Men ligesom vores generelle linje vedrørende transport er - nemlig at transporten skal fra vejene til jernbanen - skal vores linje også være, når det handler om at give passagererne et tilbud, således at de kommer tilbage til jernbanen fra bilen og luften. 
Gilles Savary (PSE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil allerførst gerne takke vores udvalgsformand, Paolo Costa, samt alle vores kolleger, både ordførerne - en af dem har allerede haft ordet - skyggeordførerne og koordinatorerne, for det aldeles intensive og fremragende stykke arbejde, Europa-Parlamentet har udført.
Jeg lyttede opmærksomt til hr. Jarzembowski, som nævnte en franskmand, der skulle være imod pakken. Jeg ved ikke, hvem det er. Det gør han sandsynligvis. Men jeg kender ham i hvert fald ikke. Det er grunden til, at jeg har været meget ivrig for at få sat alle teksterne under afstemning i dag, så vi kan få dem overdraget til Rådet. Parlamentet har gjort sit arbejde, og pakken er klar. I morgen overdrager vi den til det britiske formandskab, og jeg håber i øvrigt, at det britiske formandskab vil træffe en beslutning herom, så vi forhåbentlig - selv om vi heller ikke skal være for idealistiske - kan få denne komplicerede sag tilendebragt under hr. Blairs formandskab.
Pakken er inde i en god gænge, og jeg ville bare, at vi skulle stemme i dag, og at vi ikke skulle udsætte Europa-Parlamentets arbejde. Det er der ingen grund til, for der er mindst en tekst, der haster, nemlig teksten om togførernes certifikat. Ikke fordi der var forholdsvis bred enighed om den i Transportudvalget, men ganske enkelt fordi liberaliseringen er i fuld gang. Den internationale jernbanefragt har været åben for konkurrence siden den 15. marts 2003, og vi har nu brug for denne tekst med henblik på at uddanne de togførere, der driver international jernbanetransport.
Med hensyn til min betænkning vil jeg i øvrigt gerne sige, at den er ganske eksemplarisk, og det håber jeg også, at det budskab, Parlamentet udsender i morgen, bliver. 
Og hvorfor er den eksemplarisk? Fordi den først og fremmest er et socialt signal, hvor vi hidtil primært har udsendt økonomiske eller liberaliseringssignaler. Jeg har altid i Parlamentet insisteret på, at jernbanetransport er en sag for alle, herunder for jernbanearbejderne, og jeg tror ikke, det kommer til at fungere, hvis ikke jernbanearbejderne føler, at de europæiske jernbaner vedrører dem. Vi har oprettet et europæisk jernbaneagentur, som arbejdsmarkedets parter skal inddrages i. Vi skal sørge for, at arbejdsmarkedets parter føler, at vores alle sammens investering i jernbanetransportens fremtid også vedrører dem.
Derfor skal vi i dag give denne tekst, som har været genstand for en bilateral brancheaftale mellem arbejdsgivere og fagforeninger, hvilket er meget sjældent på europæisk plan, en lovgivningsmæssig fortsættelse. Det er, når alt kommer til alt, ret enkelt at omdanne en aftale mellem arbejdsgivere og arbejdstagere til positiv europæisk ret, for arbejdet er allerede gjort. Denne historiske aftale kan føre andre med sig, måske en dag kollektive overenskomster, som gør, at jernbanearbejderne føler, at åbningen af jernbanenettene rent faktisk vedrører dem. 
Det er grunden til, at jeg tillader mig at plædere for, at der i morgen bliver bredest mulig enighed om min betænkning, som udvalget er kommet med mange forbedringer til, der måske ser ud til at være detaljer, men som i virkeligheden er vigtige. For det første har vi udvidet teksten. Vi mener, at alle arbejdstagere på samtlige net på sigt skal kunne få udstedt et certifikat som international lokomotivfører, hvis de ønsker det. Alle nationale lokomotivførere har mulighed for at blive internationale lokomotivførere, hvis de ønsker det.
Dernæst har vi gjort teksten mere klar. Vi har klart angivet definitioner for lokomotivførere og togpersonale, som for sidstnævntes vedkommende afspejler den definition af togpersonale, der findes i et kommende tekstforslag fra Kommissionen, der udarbejdes på baggrund af agenturets arbejde, som skal være et åbent arbejde og et arbejde i samråd med interessenterne. Udvalget er endvidere kommet med en præcisering med hensyn til uddannelsesspørgsmålet, beregningen af den enkelte arbejdstagers erfaring og uddannelsens finansiering, nu hvor visse lokomotivførere, der uddannes i én jernbanevirksomhed, har mulighed for at søge arbejde i en anden. Endelig er der kommet sammenhæng mellem datoerne, og datoen for tekstens gennemførelse i national ret er blevet fremrykket. Det var de grundlæggende elementer af den betænkning, De har fået forelagt af vores udvalg.
Til slut et par afsluttende bemærkninger om de øvrige tekster. Jeg mener, at hr. Sterckx' betænkning om passagerernes rettigheder er absolut essentiel. Der er ingen grund til at knæsætte rettigheder for luftfartspassagererne og ikke for jernbanepassagererne. Og da der er meget stor forskel på de enkelte medlemsstater og også funktionsvanskeligheder, især i mit hjemland, er jeg også glad for, at hr. Sterckx' betænkning går i denne retning, og jeg håber, at modstanden i Rådet stilner af.
Hvad angår hr. Zīles betænkning, er jeg naturligvis mere forbeholden - uden at ville fornærme ordføreren, som har gjort et fremragende stykke arbejde - ganske enkelt fordi jernbanevirksomhederne er glade for kontraktforholdet, og fordi varer er langt mere forskelligartede end passagerer. Forskellige varer skal transporteres forskelligt. 
Endelig er jeg personligt mere forbeholden over for hr. Jarzembowskis betænkning. Jeg har stemt for at liberalisere fragten, fordi fragten ikke fungerede. Hvad angår passagertransport, har jeg indtryk af, at der er tale om et par store virksomheder, der tragter efter de nationale net. Det, der især generer mig, er cabotagetransporten. Vi ved jo i virkeligheden godt, at der ikke er noget marked, der strækker sig fra Paris til Rom. Men derimod er der et marked mellem Paris og Lyon, Lyon og Marseille, og det er dét, de store virksomheder higer efter. Og jeg er bekymret over situationen i de små lande, de geografisk indskrænkede lande, hvis nationale strækninger i virkeligheden befinder sig på internationale strækninger, der om kort tid kan forsvinde eller blive optaget af store operatører som SNCF og Deutsche Bahn. Det er i øvrigt derfor, disse store virksomheder er så interesserede i sagen.
Jeg vil gerne slutte af med at sige, at det efter min mening ud fra et transportmarkedssynspunkt i dette tilfælde - og det er ikke blevet dementeret i de seneste 10 år - er vejtrafikken, der vinder. Vi skal ræsonnere ud fra et transportpolitisk synspunkt, og det væsentligste er ikke blot konkurrencen inden for jernbanesektoren, som man har været helt besat af de senere år, men derimod indretningen af konkurrencevilkårene mellem vejtransport og de øvrige transportformer. Så længe dette problem ikke er løst, vil det gå ned ad bakke for jernbanesektoren, sådan som det gør i dag for fragten i den åbne konkurrence. 
Dirk Sterckx (ALDE ),
   Jeg tror, jeg også har fået halvandet minut ekstra fra en kollega, som ikke kan komme i aften. Jeg mener derfor, at jeg har lov at tale i seks et halvt minut, og jeg begynder nu, hvis De vil trække disse 10 sekunder fra.
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil takke Kommissionen for dens forslag, for jeg betragter alle disse jernbanepakker, ligesom forslaget om passagerrettigheder, som et vigtigt element i EU's transportpolitik. Hvis vi ønsker et åbent europæisk jernbanemarked, er det absolut nødvendigt, at passagerer får minimale rettigheder på dette marked, hvis folk skal få tillid, eller bevare tilliden, til jernbanen.
Jeg må dog sige, hr. kommissær, at Parlamentet, eller i hvert fald Transportudvalget, har tilpasset Deres forslag på en række punkter. Jeg vil i øvrigt takke alle de medlemmer, som har deltaget i diskussionen, hvad enten det var individuelt eller i gruppen, for alle de ændringsforslag, som de har stillet, og det var mange, og måske kommer der flere. Takket være disse bestræbelser, hr. kommissær, forelægger vi nu i hvert fald et forslag, som efter min opfattelse er afbalanceret, og som er godt udformet.
Der er en forbindelse mellem anvendelsesområdet og de krav, man stiller. Kommissionen har valgt et lille anvendelsesområde, international jernbanetrafik, og strenge krav. Parlamentet har ændret denne balance noget ved at vælge et stort anvendelsesområde, rettigheder til alle togpassagerer, faktisk ligesom inden for luftfarten, og tilpasset de strenge grundlæggende krav noget, således at der er større bevægelsesfrihed for jernbaneselskaber og regionale og lokale myndigheder.
Først vil jeg lige sige noget om kravene. Vi har holdt os så tæt som muligt til de internationale aftaler i COTIF. På en række punkter har vi ændret kommissionsforslaget, nemlig hvad angår information til passagerer. Jeg tror ikke, at det er nødvendigt at give al information til alle passagerer, inden og under rejsen. Det ville faktisk føre til et uhåndterligt bureaukrati med f.eks. billetter, som fylder en hel A4-side. Jeg tror ikke, det tjener noget formål. Jeg synes, at jernbaneselskaber skal tilskyndes til at give den nødvendige information til de rette passagerer. Jeg synes ikke, at man skal tvinge selskaber til at give information om konkurrenter eller andre selskaber, hvis de ikke vil. Hvis man kan få dem til at samarbejde, er det udmærket, men jeg synes ikke, at man skal tvinge et selskab, som vil erobre en kunde, til at inddrage eventuelle konkurrenter i dets informationspolitik.
Det samme gælder for billetter, men her - og det understreger vi - må man skelne mellem offentlige tjenesteydelser, hvor billetter skal stilles til rådighed for en bred offentlighed, og kommercielle, specialiserede tjenesteydelser, hvor man efter min opfattelse kan bruge meget færre midler, såsom udelukkende internet, hvilket i nogle tilfælde er sket, og hvilket kan reducere udgifterne. Jeg synes ikke, at man kan forpligte selskaber, som konkurrerer med hinanden, til at sælge hinandens billetter. Det gør man ikke inden for luftfarten, hvorfor skulle man så gøre det inden for jernbanerne? Jeg synes dog - og det har vi for øvrigt også stillet ændringsforslag om - at vi skal opmuntre jernbaneselskaber, som vil samarbejde, og vi må sørge for, at de f.eks. indfører et fælles reserveringssystem, ligesom en række luftfartsselskaber har gjort.
Ved ulykker, hvor passagerer dræbes eller såres, synes vi, at der for ansvar uden culpa, altså i tilfælde, hvor jernbaneselskaberne under alle omstændigheder skal betale, skal anvendes de samme beløb som i forordningen om luftfarten. Hvad bagage angår, har vi overtaget COTIF, som anvender en bredere definition af bagage. Deri står der også andre beløb, men vi fandt det bedst at gøre det sådan.
Hvad angår kompensationen ved forsinkelse og aflysninger, har vi foreslået et enklere system. Kommissionen har gjort det temmelig indviklet, men hvis vi vil udvide anvendelsesområdet til at omfatte alle passagerer, synes vi, at vi skal have et enklere system for kompensation og samtidig også et system, der ikke kun kompenserer for forsinkelser på over en time, men også giver kompensation til passagerer, som regelmæssigt oplever forsinkelser. Ellers udelukkes passagerer med abonnement, og det er efter vores mening uacceptabelt.
Et vanskeligt kapitel, som mange medlemmer har stillet ændringsforslag om, var kapitlet om bevægelseshæmmede personer. Hvad angår svagtseende og hørehæmmede personer og personer med andre handicap, synes vi, at jernbaneselskaberne skal gøre deres yderste, og at de skal overholde en række forpligtelser. Vi har defineret disse temmelig detaljeret, og dermed har vi mere eller mindre fulgt Kommissionen. Hvis jernbaneselskabet er underrettet på forhånd, er der indgået en forpligtelse, og jernbaneselskabet er nødt til at hjælpe passageren. Hvis passageren ikke har meldt sig på forhånd, men dukker op spontant, synes jeg alligevel, at jernbaneselskabet skal gøre alt, hvad der ligger i dets magt for at hjælpe folk. Jeg tror i øvrigt, at det for de fleste jernbaneselskaber, de fleste jernbaneansatte, er en æressag at hjælpe disse mennesker. Vi fastlægger juridisk noget, som efter min mening er et minimumskrav. Jeg synes, vi skal tilskynde jernbaneselskaberne til at gøre mest muligt for mennesker, som har svært ved at finde rundt på en station. Vi kan stille høje krav til dem, men vi kan ikke forlange alt. Man må ikke kræve det umulige af jernbaneselskaberne, men tilskynde dem til ved enhver fornyelse, ved enhver ombygning og ved enhver nyanskaffelse at sørge for, at det nye materiale og de nye bygninger er tilpasset det nuværende behov.
Der hviler efter min mening en meget tung last fra fortiden på jernbaneselskaberne, men de skal lidt efter lidt tilskyndes til at foretage forbedringer. Der skal indføres en klageinstans, men vi må ikke overdrive, hvad angår sproget. Jeg har forenklet forslaget, hvad angår bestemmelserne om følgeskader, som jeg har slettet. Årlige kvalitetsrapporter er efter min mening overflødige. Vi må skabe et mere fleksibelt system, hvor der er plads til initiativ, til en bredere anvendelse, til kommercielle initiativer fra de jernbaneselskabers side, som ønsker at gøre det, og til regionale initiativer. Man kan altså gøre mere, end hvad vi kræver, men vi synes, og det er efter min mening væsentligt i Parlamentets holdning, at disse rettigheder skal gælde for alle passagerer. Ikke kun for en elite på 5 %, som rejser internationalt, men for alle, som rejser med toget. Sådan er det også inden for luftfarten, og der er ikke nogen som helst grund til, at det ikke også skulle være sådan for toget. Vi indleder nu diskussionen med Rådet, men så vidt jeg ved, hvis jeg er korrekt informeret, er det et vanskeligt punkt i Rådet at få det til at gælde for alle passagerer. Jeg vil gerne sige til Rådets repræsentant, at dette vil være et af de punkter, jeg som ordfører vil kæmpe for med næb og kløer, og jeg håber, kære kolleger, at De alle vil støtte mig.
Til sidst vil jeg ligesom mine to forrige kolleger sige til Rådet, at dette er en pakke, som ikke må skilles ad. De må behandle den, som De vil, men kom tilbage med en helhed, sammen med fælles holdninger, som vi vil være i stand til at udforme i fællesskab under andenbehandlingen. Dette er en sammenhængende helhed, og jeg beder Dem indtrængende om ikke at skille det ad. 
Roberts Zīle (UEN ),
   Hr. formand, hr. Barrot, mine damer og herrer, Kommissionen har ved at forelægge Europa-Parlamentet et forordningsforslag om erstatning ved manglende overholdelse af de kontraktlige kvalitetskrav i forbindelse med jernbanefragt ønsket at forbedre jernbanefragtens kvalitet inden for EU's indre marked og således fremme overgangen fra vejfragt til jernbanefragt. Hensigten var herigennem at øge jernbanernes andel af godstransporten, som i dag er meget lille.
Grundlæggende set opstiller forordningsforslaget administrative foranstaltninger og regler, der skal indarbejdes i kontrakter mellem jernbaneselskaberne og deres kunder. Jeg må med det samme sige, at en sådan foranstaltning dog ikke kan imødeses i konkurrencebetingede situationer, og følgelig var holdningen hos Transport- og Turismeudvalgets medlemmer i vid udstrækning betinget af, hvorvidt de var optimistiske eller skeptiske angående udsigterne til øget konkurrence inden for jernbanefragten i nærmeste fremtid. Derudover blev jeg som repræsentant for en ny medlemsstat ubehageligt overrasket over det faktum, at det forordningsforslag, der blev fremlagt i foråret 2004, var baseret på forskning, der kun omhandlede de 15 gamle medlemsstater, og at en hel række særlige forhold, der gør sig gældende i de nye medlemsstater, ikke blev taget i betragtning i forslaget. Det er kun muligt at redegøre herfor gennem en række eksempler. Således foregår over 50 % af al godstransport i de baltiske stater ad jernbane, mens næsten 90 % sker ad landevejen i de øvrige stater. For det andet krydser næsten al jernbanefragt i de tre baltiske stater EU's ydre grænser, idet den forbinder de baltiske staters havne med markederne i Rusland, Belarus og andre SNG-stater. Det betyder igen, at hvis denne forordning vedtages, vil de lettiske jernbaner til stadighed skulle betale erstatning for forsinkelser opstået på russisk territorium, selv om det er urealistisk at forvente nogen form for godtgørelse fra de russiske jernbaners side.
Alt andet lige håbede jeg som ordfører at kunne skabe større balance i forhold til den foreslåede tekst og nå frem til et kompromis mellem de meget forskellige interessegrupper. Men der har til dato ikke været grundlag for et sådant kompromis, og selv efter mange drøftelser med Kommissionen fandt flertallet af mine kolleger i udvalget, at en administrativ regulering ikke var det rette middel til at sikre en forbedring af jernbanefragtens kvalitet. Personligt er jeg kommet til forskellige resultater i løbet af denne periode, hvor jeg har stiftet bekendtskab med de større jernbaneselskaber såvel som de ansvarlige for forvaltningen af infrastrukturer. Jeg er bekymret over det faktum, at hvis vi ikke snart vedtager foranstaltninger vedrørende jernbanefragt, vil passagernes adgang til disse infrastrukturer selvsagt blive prioriteret, hvilket ikke i sig selv er en dårlig ting, blot vil jernbanefragtens kvalitet utvivlsomt blive yderligere forringet. For mig var det vigtigste resultat af denne undersøgelse, at vi helt klart ikke kan udarbejde forordninger på grundlag af problemer inden for bestemte transportkorridorer uden at undersøge de enkelte EU-medlemsstaters særlige forhold, og at administrative tiltag kun er berettigede, når konkurrencen er svag. En udifferentieret løsning som denne vil utvivlsomt mindske EU-borgernes tillid til Europa-Parlamentets, Europa-Kommissionens og Det Europæiske Råds lovgivningsarbejde.
Endelig ønsker jeg at sige, at jeg er meget tilfreds med det arbejde, alle ordførerne om denne pakke såvel som skyggeordførerne har udført i fællesskab, og at jeg ikke forstår de forsøg, der har været på at bryde denne tredje jernbanepakke op, eftersom det sandsynligvis praktisk taget ikke vil bibringe kunderne noget. Jeg må endnu en gang henvise til de baltiske stater. Hvis man i hr. Sterckx' betænkning f.eks. fjerner princippet om, at passagerer også skal indrømmes rettigheder i forhold til indenrigstransport og ikke udelukkende international transport, så vil hele den tredje pakke efter min opfattelse ikke få nogen indvirkning overhovedet for landene i min region - de baltiske stater. Alle tre eller fire lovgivningsteksters værdi vil være lig nul. Jeg ønsker ikke at redegøre for detaljerne, men desværre vil det være tilfældet. Jeg har foretaget en detaljeret analyse af de mulige følger for de baltiske stater. Under hensyntagen til det, der er blevet sagt tidligere, opfordrer jeg Europa-Parlamentets medlemmer til at forkaste min betænkning, sådan som Transport- og Turismeudvalget har gjort det, og samtidig støtte pakkeløsningen for de tre øvrige lovgivningstekster og støtte dem med den ordlyd, som Transport- og Turismeudvalget har godkendt. 
Elisabeth Jeggle,
   Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, med henblik på en gnidningsløs international jernbanegodstransport og personbefordring er det ikke kun nødvendigt at foretage en harmonisering af de tekniske standarder. Det er også nødvendigt at harmonisere og standardisere erhvervsmæssige, sproglige og medicinske krav. Vi kan foranledige det med en standardisering af kompetencer, hvilket vi anfører i vores forslag. På denne måde når vi frem til en bedre interoperabilitet for togpersonalet i forbindelse med større sikkerhed i jernbanetransporten. En virkelig succes bliver denne model dog først, hvis det fører til mindre bureaukrati som resultat.
Jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Savary, mange gange for det gode samarbejde og også for de opnåede kompromiser. Vi har for det første også kunnet nå til enighed i udvalget på kritiske punkter, f.eks. den krævede udvidelse af direktivets anvendelsesområde fra lokomotivførere til øvrigt togpersonale. Vi er blevet enige om en totrinsprocedure, hvor Jernbaneagenturet på et senere tidspunkt skal vurdere nødvendigheden af en certificering af det øvrige togpersonale.
For det andet kunne den oprindelige inddeling i tre kørekortsklasser reduceres til to, hvilket fører til en forvaltningsforenkling og slankning.
Hvad de regelmæssige overvågninger af lokomotivførerne angår, ønsker vi for det tredje kun, at det er de aspekter, der vedrører lokomotivførernes køreevne, der kontrolleres regelmæssigt.
For det fjerde vil vi lægge indførelsestidspunktet for direktivet på tidspunktet for markedsåbningen.
For det femte foreslår vi i forbindelse med spørgsmålet om, hvorvidt certificeringen kun skal vedrøre lokomotivførere i international transport eller også lokomotivførere i national befordring, at der finder en trinvis certificering af alle lokomotivførere sted.
Alt i alt er det pragmatiske, ubureaukratiske løsninger, som fører til en forenkling og slankning. Det var og er PPE-DE-Gruppens mål her i Parlamentet. Derfor og også på grund af de opnåede kompromiser forkaster vi i PPE-DE-Gruppen ændringsforslag 46 og 50.
Lad mig afslutningsvis sige nogle ord om betænkningen om internationale jernbanepassagerers rettigheder - og her til ændringsforslag 138. Her skal der etableres et europæisk retskrav vedrørende cykeltransport i alle tog. Det er igen et eksempel på, hvorfor mange borgere forholder sig skeptisk over for Europa. Reguleringsvanvid ned til mindste detalje. Mine damer og herrer, lad os sende de rigtige signaler! 
Willi Piecyk,
   Hr. formand, jeg synes, at vi har en god tradition her i Parlamentet for i transportsektoren at styrke transportformen jernbane og dermed jernbanesektoren. Det har vi lagt os på sinde i udvalget, og derfor vil vi vel i morgen sammen her i Parlamentet med stort flertal også vedtage alle betænkninger, der hører til jernbanesektoren. Derfor takker jeg alle ordførere og skyggeordførere for det arbejde, som tydeligt har ført til enighed til sidst.
Jeg havde netop en diskussion i min gruppe, og så kom jernbanepakken endnu en gang i meget forkortet udgave som Jarzembowski-betænkning. Det måtte jeg modsige, for der er lidt mere i denne jernbanepakke. Jeg mener, at Savary-betænkningen er en meget vigtig betænkning. Det er nødvendigt, at vi har veluddannede lokomotivførere i Europa til den internationale transport, at det betyder, at fragten transporteres godt, sikkert og med velkvalificerede togførere og medarbejdere, som også skal være ordentligt forsikret socialt. Derfor er Savary-betænkningen efter min mening et vigtigt skridt fremad, hvad angår transport af gods.
Jeg mener også, at Sterckx-betænkningen er vigtig for så vidt, at vi endelig også får reguleret jernbanepassagerers rettigheder fornuftigt i Europa, og at kunderne, passagererne, ligesom ved andre transportformer også får ret til fornuftige erstatninger og udligningsbetalinger, hvis der forekommer forsinkelser, som transportudbyderen er skyld i.
Til Zīle-betænkningen kan jeg sige, at Kommissionen af og til skyder over målet. Hr. Zīle gjorde opmærksom på, at han har udført et meget fint stykke arbejde. Men flertallet i udvalget havde - ligesom vi - betænkeligheder. Til kvalitetskravene i godstransporten kan jeg sige, at hvis man satser på markedet, kan markedet også regulere noget.
Det kritiske her er efter min mening styrkelsen af jernbanesektoren. Det var en af Deres forgængere, hr. kommissær, Neil Kinnock, som prægede sloganet om genoplivning af jernbanen her i Europa. Neil Kinnock (, ikkehavde ret i sin vejbeskrivelse, for vi har det problem, at omfanget af fragten af både gods og personer pr. jernbane er faldet konstant siden 1970'erne.
Når vi i øjeblikket har en meget kritisk energipolitisk situation og også ved, at transportsektoren er den største energisluger af alle, skal vi tage chancen og sige: væk fra vejen og også mere væk fra luften - vi kommer altid tilbage til kerosinskatten - og vi går til jernbanen. I så fald skal jernbanen netop også organiseres internationalt både med henblik på fragt og personer. Det må ikke strande ved tidligere tjenestemænd i staten med statsejendom - delvis statshelligdomme - men her skal vi åbne vejen for en fornuftig ny politik.
Vi er i gang med førstebehandlingen. Vi ved alle, at der på et tidspunkt kommer en fælles holdning, en andenbehandling. Så ses vi alle sammen igen. Ophidselsen kan altså være en smule mindre. Men jeg tror, at vi vedtager en fornuftig sag i morgen i fællesskab. 
Paolo Costa,
   Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, den tredje jernbanepakke - der forhåbentlig bliver den sidste - er efter min mening en slags sidste chance for de europæiske jernbaner. Det er sidste chance for at vende en negativ tendens, hvor jernbanetransporten bliver ved med at miste markedsandele i et sådant tempo, at den om få år næsten ikke vil have nogen markedsandele overhovedet, hvis det fortsætter på den måde.
Den tid, der går, er ikke til jernbanernes fordel, selv om vi i EU-politikken bliver ved med at kalde en transportbalance, hvor der lægges større vægt på jernbanerne, for strategisk på grund af de negative konsekvenser af en større vejtrafik, når det gælder dødsulykker, skadevirkninger for folkesundheden og miljøet og stigende omkostninger ved de overbebyrdede veje. Denne udvikling finder sted, selv om det transeuropæiske nets prioriterede projekter for størstedelens vedkommende netop vedrører investeringer i ny jernbanestruktur.
Det er således sidste chance for at foretage de radikale og tvingende nødvendige indgreb, der gør det muligt at nå de målsætninger, der er taget højde for i Fællesskabets traktater - nemlig lige fra Rom-traktaten og 1956 - hvor der står, at Europa og EU skal integrere de nationale transportnet på europæisk plan, gøre dem interoperable både ud fra et teknisk og økonomisk synspunkt og liberalisere adgangen til dem. Denne målsætning skulle være en fysisk forudsætning for opbygningen af Europa, både som marked og som en politisk enhed.
I dag har vi så denne sidste chance, der kræver stor langsigtethed fra Parlamentets side og fra medlovgiveren, Det Europæiske Råd, eftersom det er nødvendigt, at EU-institutionerne og de politiske institutioner tager ansvaret for noget, som de nationale jernbaneselskaber mangler modet, kompetencen eller evnen til, nemlig at holde op med at forsvare nogle stadig mindre omfattende monopolistiske markedssegmenter, der i stadig større grad bliver ude af stand til at skabe trafikindtægter til at dække deres omkostninger, og i stedet satse på en samlet vækst på markedet med potentielle fordele for alle.
Et sådant resultat er kun muligt, hvis man skaber betingelserne for konkurrence mellem jernbanerne, så de også bliver i stand til at konkurrere med de andre transportmidler og dermed får mulighed for at vinde markedsandele tilbage, hvilket igen skaber en ny konkurrence mellem jernbanerne i en "god cirkel". Til dette formål er det nødvendigt at fremme den tekniske interoperabilitet, da manglen på denne i dag udgør en kunstig barriere, der adskiller de enkelte nationale jernbanemarkeder, og den økonomiske interoperabilitet, idet man liberaliserer adgangen til nettene.
Den tredje pakke er et grundlæggende element i denne strategi. For den tekniske interoperabilitet er linjen lagt, men vi skal anerkende det bidrag, som den tredje pakke giver, ved hjælp af forslaget til direktiv om certificering af togpersonale, der er taget højde for i hr. Savarys betænkning. Kun ved at uddanne personalet kan vi gøre systemet interoperabelt, endda inden det bliver teknisk interoperabelt.
Det er dog netop med hensyn til, hvorfor og hvordan liberaliseringen skal foretages, at den tredje pakke kræver, at Parlamentet og Rådet påtager sig deres ansvar. Spørgsmålet om markedets åbning medtages først i forslaget til direktiv om udvikling af Fællesskabets jernbaner, og man regner med, at det skal gælde for passagertransport på internationale strækninger fra 2008 og på indenlandske strækninger fra 2012. Netop dette er det afgørende punkt for den forbedring, som Parlamentet skal tilføre forslaget, for sådanne datoer og frister - navnlig den, der er sat til 2012 - er ikke passende i betragtning af den presserende situation, selv om der er tale om et fornuftigt kompromis, hvor der også tages højde for bekymringerne hos de nationale jernbaneselskaber, der ikke i lige så høj grad er klar til at imødegå markedsudfordringerne på det, der under alle omstændigheder fortsætter med at være deres naturlige monopoler.
Disse bekymringer bør der ikke tages så meget hensyn til, at autorisationstypen overses, så det bliver muligt at tildele den offentlige jernbanetransport kontrakter og tjenester direkte og uden konkurrence, sådan som det fremgår af den reviderede udgave af forslaget til forordning om den offentlige jernbanetransports forpligtelser. Parlamentet går ind for dette forslag, eftersom det giver mulighed for at nå videre med Meijer-betænkningen, der i flere år har ventet på Rådets fælles holdning.
Hvis Parlamentet i dag og Rådet i morgen på andre punkter forkaster forslagene til forordning om passagerers rettigheder og forpligtelser, kan et sådant kompromis fjerne den kunstige skelnen mellem internationale og indenlandske passagerer. Kan vi måske blive ved med at behandle de sidstnævnte som andenrangspassagerer, dvs. som om de har færre rettigheder end internationale passagerer? Denne skelnen har ikke nogen anden berettigelse end at beskytte markederne, mens passagererne ikke får den nødvendige beskyttelse, hvilket giver de nationale selskaber en fordel på meget kort sigt.
Endelig er der det sidste punkt, nemlig at Kommissionen har insisteret på nødvendigheden af at holde foranstaltningerne i den tredje jernbanepakke samlet. På dette punkt har vi bedt om og opnået tilstrækkelige forsikringer fra det britiske formandskab, som vil arbejde for, at Rådet afslutter behandlingen af Sterckx-betænkningen og fortsætter arbejdet med Jarzembowski- og Meijer-betænkningerne.
Når man ser bort fra de formelle aspekter, er der dog en dybere mening med at samle foranstaltningerne i pakken, eftersom en liberalisering - sådan som det fremgår af forskellige tidligere forsøg - kræver forskellige overvejelser, og en af dem er utvivlsomt forbrugerbeskyttelsen. Hvis forbrugerne beskyttes, kan liberaliseringen blive effektiv og virkningsfuld, men hvis liberaliseringen ikke fungerer eller risikerer at være farlig, bliver forbrugerne ikke beskyttet. Efter min mening burde man have betragtet Zile-betænkningen ud fra denne synsvinkel, men beslutningerne er allerede blevet truffet, og dem retter jeg mig efter.
Eftersom jeg er overbevist om, at der er en funktionel årsag til at bevare pakken samlet, håber jeg, at vi ud fra disse betragtninger kan nå det resultat, som vi alle ønsker.
Michael Cramer,
   Hr. formand, hr. næstformand, mine damer og herrer, jeg vil også gerne takke ordførerne og skyggeordførerne mange gange. Fri kørsel gennem Europa, fra Lissabon til Tallinn, fra London til Athen har hidtil kun været muligt på vejen og i luften. Jernbanenettet derimod ligner det berømte tæppe af 25 klude. Således bliver banen på strækningen.
De nationale net skal åbnes. Vi grønne vil i den forbindelse også gerne se de sociale og økologiske interesser varetaget. Desuden skal man også lære af fejlene i f.eks. England og Estland. Europa kan ikke være tilfreds med situationen på skinnerne, og kunderne da slet ikke. For høje priser, mange forsinkelser og dårlig service er oftest reglen. Desuden er der tale om passagerfjendtlig planlægning. Her er tre eksempler: I Tyskland vil DB AG ikke længere lade fjerntogene holde på Berlins Bahnhof Zoo. Passagererne løber storm mod det og støttes enstemmigt af parlamentet og politikerne. Men DB AG flytter sig ikke, politikerne kapitulerer.
I Italien skal jernbanestrækningen mellem Milano og Verona fremskyndes. Til det formål skal den næststørste by i Lombardiet, Brescia, afkobles. For byens 200.000 indbyggere forlænges rejsetiden derefter med 30 minutter. Også her synes politikerne at være magtesløse.
Så vedtog de nationale parlamenter og også Europa-Parlamentet i sin turismebetænkning, at det skal være tilladt at tage cykler med i højhastighedstogene. I det franske TGV er det muligt, det er det derimod ikke i det tyske ICE. Alligevel bliver DB AG ved med at være stædig, politikerne er hjælpeløse. Derfor ønsker vi grønne også, at parlamenterne og de valgte politikere igen får indflydelse på jernbanepolitikken.
Med det europæiske kørekort for lokomotivførere bliver erstatningen af lokomotivførere ved grænsen mellem medlemsstaterne overflødig. Jernbanepassagerers rettigheder skal styrkes inden for alle EU-medlemsstaters jernbanepersonbefordring, med mulighed for at få erstatning på baggrund af klager ved forsinkelse. I alle tog skal det være muligt at medbringe cykler, omfattende information og køb af billetter med gyldighed i hele Europa skal være reglen. Bevægelseshæmmede passagerer skal sikres adgang. En bestemmelse om erstatning inden for fragttransport er overflødig.
Åbningen af de nationale skinnenet skal også foregå trinvis inden for personbefordring. Godkendelsen heraf knytter vi dog til følgende betingelser: Der må ikke være nogen social dumping, de økologiske interesser skal varetages, som Europa-Parlamentet kræver det i Meijer-betænkningen. I den forbindelse bifalder vi, at Kommissionen efter flere år endelig har udarbejdet det nye forslag om og præsenteret det for Parlamentet.
Der må ikke være nogen ruinerende konkurrence. Derfor kan vi opgive licitationsproceduren, hvis nationale jernbaneselskaber trues eksistentielt. Det er nødvendigt med en betænkning om de hidtidige erfaringer med konkurrence. Vi ønsker at kopiere det gode og lære af fejlene. Infrastrukturen - det er en erfaring fra England og Estland - skal forblive fuldstændigt på offentlige hænder. For os er det en .
Afslutningsvis kan jeg sige, at vi også går ind for, at en pakke forbliver en pakke, og vi håber, at Rådet lige så vist vedtager og behandler pakken som pakke. Tak for Deres opmærksomhed. 
Francis Wurtz,
   Hr. formand, hr. kommissær, flere af mine kolleger fra gruppen vil tage ordet i dagens forhandlinger, navnlig min kollega hr. Meijer. Jeg skal for mit vedkommende begrænse mig til at forklare meningen med vores ændringsforslag om at forkaste forslaget til direktiv, der uretmæssigt kaldes "Udvikling af Fællesskabets jernbaner".
Vi mener klart, at det er på høje tid at få bragt orden i transportorganisationen på vores kontinent. Det skal ske i henhold til kriterier, som ligger medborgerne på sinde: sikkerhed, miljø, social og territorial samhørighed, offentlig tjeneste og deres naturlige følge: en sociallovgivning, der harmoniseres i opadgående retning for de berørte arbejdstagere. De berørte fagforeningsorganisationer er kommet med meget kompetente forslag om alle disse aspekter. De skal være vores naturlige partnere med henblik på at udarbejde og iværksætte denne type projekter. I denne forbindelse er håbet om igen at få skabt ligevægt til fordel for jernbanesektoren, som for vandvejene i øvrigt, på alle måder legitimt, og Europa er naturligvis kompetent til at behandle disse problemer.
Spørgsmålet er følgende: I henhold til hvad skal opnåelsen af sådanne mål for enhver pris ske via en altomfattende liberalisering af jernbanetransporten? Det fortjener i det mindste en seriøs evaluering af de forskellige eksisterende erfaringer og de første effekter af åbningen for konkurrencen, før der iværksættes nye tiltag. Det er i øvrigt det, Parlamentet udtrykkeligt stillede krav om ved vedtagelsen af den første jernbanepakke. Dette udtrykkelige krav er aldrig blevet imødekommet. Hvorfor?
Jeg skal således ikke sige et ord om det katastrofale resultat af jernbanesektorens privatisering i Storbritannien. Hr. Barrot, vi går meget let hen over den kendsgerning, at det første private tog i Frankrig, fra Connex, ikke giver mere trafik, men nøjes med at indtage en sikker plads, der hidtil var besat af det offentlige selskab SNCF. Vi forbigår ligeledes i tavshed den faldende forskelligartethed af de ydelser, der tilbydes inden for godstransportsektoren, og nedlæggelsen af forbindelser, der blev erklæret ikke-rentable for passagerer, med henblik på åbningen for konkurrence. Man bekymrer sig næppe heller om fastlåsningen af projekter, der reelt ville være i stand til at forbedre den europæiske transport som f.eks. forbindelsen mellem Lyon og Torino. Nej. Vi liberaliserer, punktum finale.
Det er denne dogmatiske "markeder overalt"-indstilling, vores gruppe er imod, og vi understreger kravet om en offentlig, pluralistisk evaluering af de nuværende erfaringer og vælger samarbejde frem for konkurrence inden for den europæiske jernbanetransport. Vores gruppe opfordrer alle vores medlemmer til at stemme for ændringsforslag 14, som forkaster forslaget til direktiv om liberalisering af jernbanetransporten. 
Patrick Louis,
   Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jernbanespørgsmålet interesserer i sagens natur alle indbyggere og medlemsstater i EU. Geografien har længe bestemt transportydelserne med hensyn til udbud og nationale politikker. I dag beriges området af teknologien og opførelsen af store infrastrukturer, som nu bestemmer fremtidens økonomiske og kulturelle udvekslinger. I denne sektor er det vores rolle at bygge bro mellem nationerne, at fremme udvekslingen. Men ikke hvilken som helst udveksling! Det skal være en udveksling, der er berigende for de nationale særpræg, for det er denne komplementaritet, der retfærdiggør og ligger til grund for udvekslingernes anvendelighed. Vi glæder os over at have tekster, der fremmer denne virkeligt frie udveksling mellem suveræne folkeslag. Ved behandlingen af de tre betænkninger, vi har fået forelagt, forekommer det os imidlertid, at tre enkle principper, der styrer nationernes orden, misbruges. 
Det første princip, subsidiaritetsprincippet, bliver efter vores opfattelse ikke altid overholdt. Vi mener, at på transportområdet som på alle andre områder skal alt det, der kan gøres tættest muligt på borgerne, gøres her. Kun de sager, hvor det er strengt nødvendigt, behandles på højere plan. Vi forstår således ikke, hvorfor Sterckx-betænkningen, der med rette nævner den internationale konvention COTIF, har så travlt med at få teksten fyldt med en overflod af detaljer, der burde behandles i henhold til konventionen. En konvention, vi i øvrigt burde relancere. I nærværende sag er forbedringen af de bevægelseshæmmede passagerers rettigheder en undtagelse, der skal tages i betragtning. Men dette kunne gøres med et simpelt princippåbud til COTIF. Hvorfor skelner man i øvrigt ikke i den fremragende betænkning af Savary om personaleuddannelse mellem lokomotivførernes og togpersonalets uddannelse? Hvorfor ikke blot certificere forskellige kompetencer, når fagene er så radikalt forskellige?
Det andet misbrugte princip er respekten for nationernes suverænitet. Vi kan ikke tillade, at en nødvendig organisation af den internationale transport bruges som en trojansk hest til at invadere den nationale ret. I den ændrede Sterckx-betænkning erstattes udtrykket "alle passagerer" systematisk med begrebet "internationale jernbanepassagerer". Vi kan ikke acceptere, at de nationale standarder underordnes de internationale standarder.
Det tredje misbrugte princip er forsigtighedsprincippet. Det er en uforsigtighed, når der i ændringsforslag 8 til betænkningen af hr. Jarzembowski foreslås en frist på blot tre år til at indføre omfattende ændringer. Det må tage den tid, det tager. Hvis vi går for hurtigt frem, går vi direkte mod fiasko. Det er også uforsigtigt, når Sterckx-betænkningen vil behandle alt undet ét, handicap, billetter, erstatning i tilfælde af ulykke, bøder i tilfælde af dårlig service. At ville alt sker på bekostning af relevansen. Uforsigtigheden kommer også til udtryk i den manglende bekræftelse af, at jernbanen først og fremmest skal opfylde behovene inden for fragt, især inden for fragt over længere afstande. På samme måde er det uforsigtigt ikke først at indføje disse forslag i rapporten om yderst konkurrencedygtige transportformer.
Afslutningsvis skal det siges, at vi anerkender kommissærens vanskelige og fortjenstfulde arbejde, men vi står endnu en gang tvivlende over for denne lavine af standarder og effektiviteten af Parlamentets metoder. 
Luca Romagnoli (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger, selv om det er sent om aftenen, vil jeg deltage i forhandlingen om den tredje jernbanepakke med den overbeviste holdning, at vi over for Europa har pligt til at støtte et projekt, der tager sigte på at sætte i skub i jernbanetransporten af både passagerer og - måske først og fremmest - gods.
Det er ikke blot vores pligt for at beskytte miljøet, men også for at skabe sikkerhed i transportsystemet i bred forstand, idet vi håber, at en styrkelse af jernbanetransporten er med til at sænke antallet af dødsulykker og trafikulykker i det hele taget, da de - og det bør vi huske - har nogle meget høje sociale omkostninger for EU's medlemsstater.
Selv om løsgængernes gruppe, som jeg koordinerer i udvalget, kun har meget få lejligheder til at tale om dette spørgsmål - på grund af den sædvanlige diskrimination, der er typisk for Parlamentets forretningsorden - er jeg enig i meget af det arbejde, som mine kolleger har udført.
Hr. Sterckx har udarbejdet en betænkning, der langt om længe giver forbrugerne ret til kompensation for togenes forsinkelser, i det mindste når der er tale om meget store forsinkelser. Det er en ret, som vi i udvalget også ønskede at indføre for rejsende på nationale strækninger - samt naturligvis på internationale strækninger - og hvis rimelighed efter min mening er indlysende. Jeg vil ligeledes gerne understrege enigheden om de bestemmelser, der indføres om passagerer med nedsat førlighed. Jeg bifalder desuden hr. Savarys betænkning om nødvendigheden af et fælles ceritificeringssystem for togpersonale samt den nødvendige standardisering af deres erhvervsmæssige kvalifikationer og overvågningen af deres helbredstilstand. Jeg håber, at vi også får større garantier med hensyn til antallet af lokomotivførere, som der efter min mening altid skal være mindst to af.
Jeg vil ligeledes gerne takke vores kollega, hr. Jarzembowski. Hans betænkning tager ganske vist sigte på at opnå en forbedring af jernbanetjenesterne ved hjælp af en større konkurrence, hvilket er til fordel for forbrugerne, men jeg tvivler lidt på dette, for sådan bliver det kun, hvis liberaliseringen ikke bliver til endnu en konkurrence om at skære mest ned på arbejdsomkostningerne.
Til sidst vil jeg sige, at jeg bifalder hr. Ziles betænkning, hvor man har forsøgt at tage højde for udvalgets ønske om en tvungen kompensation i tilfælde af manglende overholdelse af fristen for godslevering. Jeg opfordrer således parlamentsmedlemmerne til at støtte de betænkninger, der allerede er vedtaget af Transport- og Turismeudvalget.
Reinhard Rack (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg begynder ligesom vores flere gange citerede kollega Georg Jarzembowski med en bemærkning til forretningsordenen. Jeg har været 10 år her i Parlamentet og ved stadig ikke helt præcist, hvem der reelt planlægger arbejdet ved vores plenarmøder. Det må i hvert fald være modstandere af Europa-Parlamentet.
Denne uge og diskussionen i aften er meget typiske eksempler herpå. Alle emner, hvor Europa-Parlamentet ikke virkelig har noget at sige - i hvert fald ikke forpligtende - placeres og diskuteres i , og de få lovgivningsakter, som placeres på det - i øvrigt fuldkommen overflødige - 12. plenarmøde i Strasbourg, gemmer vi til nattemødet.
Vi må ikke undre os i denne situation, hvis folk i Europa tager os mindre og mindre alvorligt. Stikord: valgdeltagelse ved det sidste valg til Europa-Parlamentet.
Efter denne sidebemærkning er vi kommet til hovedsagen, til jernbanepassagerers rettigheder i Sterckx-betænkningen. Vi yder med denne tekst et konstruktivt bidrag til etableringen af det meget besværgede for de forskellige transportformer i Europa. Da jernbanen i direkte konkurrence med de direkte konkurrenter har brug for lignende rammebetingelser, var det nødvendigt og rigtigt efter -lovgivningen for luftfarten at finde frem til noget analogt for jernbanen.
Kommissionen har fremlagt en - jeg siger det forsigtigt - forbedringsegnet tekst, som vi fornuftigt nok har foretaget nogle, til dels også nogle meget principielle ændringer til.
For det første - og det var vel den centrale ændring - har vi inkorporeret alle transportformer og ikke kun international transport i den nye bestemmelse. Særlige regler, som vi helt sikkert har brug for, vil imidlertid skulle udarbejdes som led i bestemmelsen om offentlig passagernærtrafik.
For det andet har vi lagt særlig vægt på, at der gives og forlanges ordentlig information om jernbanepassagerers rettigheder. Hvad nytter det, hvis forbrugerne ikke ved, hvilke rettigheder der virkelig tilkommer dem?
For det tredje - og det mener jeg i modsætning til en af talerne før mig ikke kun er meget vigtigt, men også i høj grad vellykket - har vi med denne tekst foretaget en fornuftig koordinering og netop kun en punktuel supplering af CODIF-bestemmelserne. Det har været et konkret tilfælde af anvendt subsidiaritet og i denne henseende også en slags følgeaktion i forbindelse med Kommissionens prisværdige aktion med stikordet eller med andre ord en oprydning i den alt for ofte overfyldte europæiske lovgivning.
Afslutningsvis mange tak til ordføreren, Dirk Sterckx. Det var behageligt og konstruktivt at arbejde sammen med ham.
Bogusław Liberadzki (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, PSE-Gruppen har i forbindelse med sin gennemgang af jernbanepakken især taget udgangspunkt i jernbanernes rolle i EU's transportnet og jernbanernes udviklingspotentiale. Til trods for de mange drøftelser om liberalisering er sidstnævnte efter vores opfattelse ikke et mål i sig selv, men et middel til at nå målet. Der har været mange spørgsmål angående mulighederne for at nå dette mål, som er at øge jernbanetransporten. Det er vigtigt at holde sig for øje, at EU er en Union bestående af 25 medlemsstater, og at jernbanenettet i de nye medlemsstater er forholdsvis svagt og under omstrukturering. Desuden kan forandringerne ikke gennemføres fra den ene dag til den anden, men bør indføres gradvist.
Vi har advaret mod en situation, hvor de mere magtfulde selskaber opsluger de svagere selskaber. Hvis man overtager markedet, indebærer det en public service-forpligtelse. Det bør overvejes, om det endelige resultat kan blive, at et stort jernbaneselskabs monopol i en af Unionens medlemsstater vil blive erstattet af eller udvidet til et monopol for det selv samme selskab, som blot dækker flere medlemsstaters territorium. Har vi overvejet restriktioner? Indtil videre mener vi ikke, det ser ud til det.
Hr. kommissær, landevejs- og flytransportsektorerne har stor markedssucces i Europa. Men i deres tilfælde blev dereguleringen indført samtidig med liberaliseringen. En løsning, der forliger markedsrollerne med leveringen af offentlige tjenester, bør derfor også findes for jernbanerne.
Jeg samarbejdede med hr. Jarzembowski vedrørende ændringerne af Rådets direktiv 91/440/EØF. Dette kompromis er mere radikalt end Kommissionens forslag, så jeg vil gerne høre, om De måske føler, at vores kompromis går for langt, hr. kommissær. Ville det ikke være at foretrække, at vi begrænsede os til Kommissionens forslag, så kun international transport blev berørt? Vi lægger især vægt på kvaliteten af de transportydelser, der leveres.
Lad mig som et eksempel henvise til rejsen mellem Warszawa og Bruxelles. Hvis man rejser med LOT eller SNBrussels Airlines betaler man 300 euro, og det tager to timer at komme til Bruxelles' nationale lufthavn. Hvis man rejser med lavprisflyselskaber, betaler man 120 euro og lander i Charlerois lufthavn. En togbillet på første klasse koster 150 euro, og turen tager 18 timer. Hvis man vælger at køre i egen bil, tager turen 13 timer, hvis man overholder fartbegrænsningerne, og benzinen koster 150 euro, men man kan rejse fire mennesker sammen. Er det ikke en vigtig betragtning? 
Anne E. Jensen (ALDE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær. Jeg har primært bemærkninger til betænkningerne fra hr. Savary og hr. Zīle, som jeg har været min gruppes skyggeordfører på, og jeg vil takke begge ordførere for deres indsats - de har jo haft meget forskellige vilkår. Hr. Savarys betænkning vedrører et forslag, som næsten alle bakker op om, mens hr. Zīle skulle finde fælles fodslag om et forslag fra Kommissionen, som de færreste vil have. Min gruppe er tilfreds med udfaldet af afstemningen i udvalget, hvor forslaget om kompensation i forbindelse med godstransport blev forkastet. Det er ikke det samme som at sige, at vi ikke ser problemer med kvaliteten af godstransporter per tog. Meget tyder desværre på, at kvaliteten ikke bliver bedre, og at den måske oven i købet i visse områder falder. Den manglende præcision og den manglende fleksibilitet betyder, at godstransport per tog stik mod alle politiske hensigter sakker agterud. Spørgsmålet er så, hvordan vi løser dette problem. Kommissionens forslag var alt for firkantet og ude af trit med vilkårene på et frit marked. Men hr. Zīle fortjener anerkendelse for sit forsøg på at finde en anden løsning end en blank afvisning, selv om resultatet netop blev en afvisning. Det formoder jeg i hvert fald, at det bliver, når vi stemmer i morgen.
Jeg er ikke i tvivl om, at togdriften - efterhånden som liberaliseringerne og den fri konkurrence sætter sig igennem - vil blive mere effektiv, og at vi vil se bedre kvalitet til prisen og større fokus på passagererne. Vi vil se bedre kvalitet end den, de nationale monopoler har leveret, for jeg synes, at det er tankevækkende at se, at antallet af passagerkilometer med tog i Storbritannien, som jo har liberaliseret meget i de seneste 10 år, er steget med hele 40 %. Jeg synes også, at det er tankevækkende at se, at de lande, der investerer målrettet i moderne togdrift i højhastighedstog, også ser en fremgang, hvor togene ellers taber terræn i mange lande. Derfor er det vigtigt med såvel liberaliseringer som investeringer, hvis vi ikke bare med hensyn til godstransport, men også med hensyn til passagertransport skal sikre togdriften en øget markedsandel. Og det er vigtigt, at vi skynder på processen.
Den fælles ramme for uddannelse af togpersonale er jo en logisk følge af de liberaliseringer, der allerede er vedtaget. Derfor er hr. Savarys betænkning den mindst kontroversielle i den tredje jernbanepakke. Den store diskussion har jo her stået om, hvem der skal være omfattet af direktivet om certificering af togpersonale. Skal det udelukkende være togførere eller også andet personale, og skal det udelukkende være personale i international togfart eller også rent national transport? I min gruppe er vi generelt tilfredse med det resultat, der nu foreligger. Der er fundet en passende balance, der betyder, at togførere og personale, som er direkte involveret i sikkerheden, er omfattet. Det er en klog beslutning at lade reglerne omfatte international togfart i første omgang, og så kan vi efter at have foretaget en nøje afvejning af fordele og ulemper via en cost-benefit-analyse med tiden se på, om personale på rent nationale transporter skal omfattes. Det er jo en dyr uddannelse, vi står over for, for togførernes vedkommende, så det er vigtigt, at vi ikke påfører togselskaberne unødige omkostninger.
Sidst, men ikke mindst vil jeg for mit eget vedkommende udtrykke stor tilfredshed med, at Parlamentets forslag til den tredje jernbanepakke skønner på liberaliseringerne af passagertransporten og indfører fælles regler for passagerrettigheder, som gælder alle passagerer, og som i øvrigt er meget mere enkle og ubureaukratiske end Kommissionens forslag. Så spørger hr. Savary: "Hvad med de små lande?" Jeg kommer fra et lille land, hvor den fri konkurrence for togdrift gradvist er blevet indført, og hvor det nationale togselskab DSB er i konkurrence på hjemmebane og samtidig nu opererer i Sverige og er blevet godkendt til at byde på ruter i Storbritannien. DSB har rustet sig til den fri konkurrence gennem modernisering, gennem omstilling af virksomheden, så den gamle monopol- og etatskultur er erstattet af en moderne virksomhedskultur, der i højere grad sætter passageren i centrum. Det er vejen frem. 
Hélène Flautre (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg skal ikke filosofere over pakkebegrebet, men jeg kan sige, at min gruppe med entusiasme vil stemme for betænkningerne af Sterckx og Savary, og at vi er glade for at kunne gøre det i morgen. Til gengæld har drøftelserne om hr. Jarzembowskis forslag været langt mere nølende og tvivlende, for vi er ikke for status quo. Lad os slå det fast med det samme: Vi ønsker virkelig at styrke den europæiske jernbanetransport, fordi vi vil fremme de mest sikre og de mest energi- og pladsbesparende transportformer, altså de mest bæredygtige transportformer. Det er efter min mening helt klart.
Men vi er i tvivl om følgende: Vil vi kunne nå dette mål ved at liberalisere den internationale passagerbefordring under de vilkår, der fremgår af betænkningen? Det er dér, spørgsmålene begynder at dukke op. Vil vi reelt kunne opnå en overgang fra vej- og lufttransport til jernbanetransport? Vil vi reelt kunne garantere en mere sikker tjeneste, som er lettere tilgængelig for borgerne, bedre social og territorial samhørighed? For at finde ud af det, burde vi alligevel foretage en seriøs evaluering. Medlemsstaterne har indhøstet erfaringer med passagerbefordringens åbning for konkurrencen, idet vi har de to første pakker. Lad os se nærmere på, hvad der sker med hensyn til kvaliteten, den reelle overgang fra vej- til jernbanetransport, prisen og sikkerheden. 
Spørgsmålene er mange. Vi sætter et stort spørgsmålstegn ved, hvorvidt åbningen af de nationale strækninger for konkurrence ved cabotagetransport er kompatibel med overholdelsen af forpligtelserne til offentlig tjeneste, sådan som de fremgår af forordningen fra juli. Som flere andre kolleger spørger vi os selv, om vi ikke i visse lande vil komme til at gå fra et monopol til et oligopol, og om ikke vi ligesom inden for lufttransport vil opleve, at der dukker lavprisselskaber op på bekostning af arbejdsforholdene og sikkerheden.
Kort sagt er det ikke muligt for flertallet i min gruppe at støtte hr. Jarzembowskis forslag. 
Erik Meijer (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, liberaliseringsplanerne har ikke blot vidtrækkende følger for jernbanepersonalet, men også for kvaliteten af servicen over for passagererne. De nationale jernbaneselskabers snævre samarbejde med deres naboer er meget ældre end EU. Det muliggør de hurtige grænseoverskridende tog over lange afstande med dertilhørende billetsalg. Denne europæiske succes undermineres nu af en stigende konkurrencestrid. Som følge deraf skiller jernbaneselskaber sig først af med de mindst indbringende og mindst subsidierede grene.
Mens alle tror, at vi forener Europa, indskrænker jernbaneselskaber sig til massetransporten i de store byområder og til nogle hurtige hovedforbindelser inden for én medlemsstat. På mange grænseoverskridende ruter kører der nu kun lokal- og regionaltog. Gennemgående nattog tyndes der ud i, eller de forsvinder helt. Kun i Tyskland er det europæiske billetsalg og informationen på et højt niveau, og kun på den grænseoverskridende højhastighedsrute mellem Bruxelles og Paris køres der hyppigt.
Andre steder bliver det stadig vanskeligere at købe billetter til udenlandske rejsemål, som ligger længere væk. Undervejs skal man oftere skifte tog, og dermed øges ventetiderne. Der lægges stadig mindre vægt på en ordentlig modtagelse af passagerer fra forsinkede tog fra et naboland, som især om aftenen får problemer. For passagerer i den internationale jernbanetrafik er det en irriterende labyrint. På den måde jager man passagererne over i fly og i biler, selv om Kommissionens hvidbog om transport gik ud fra, at passagerbefordringen med jernbane på mellemlange strækninger skal være forstærket i 2010.
I de forløbne seks år har jeg ved mange lejligheder på grundlag af erfaringer i praksis vist, hvordan denne jernbanetransport forringes. Jeg er derfor særdeles glad for Kommissionens forslag om nu omsider at danne en modvægt til de negative følger af liberalisering og kommercialisering. Desværre har ordføreren, hr. Sterckx, ikke taget krisen i den internationale personbefordring med jernbane som udgangspunkt, men jernbaneselskabernes irritation. Disse vil hellere have selvregulering end en pligt, der kan gennemtvinges af EU, til i fællesskab at nå op på det tyske kvalitetsniveau.
Hans forslag reducerer forbedringerne for den grænseoverskridende transport og øger unødigt den europæiske indblanding i den nationale jernbanetransport. Med dette forslag går vi glip af chancen for at forbedre de internationale passagerers situation, og bringe de forværringer, som allerede finder sted nu, til ophør. Min gruppe frygter, at den forordning, som hr. Sterckx ønsker, ikke i tilstrækkelig grad løser de virkelige problemer, således at den skal revideres inden for få år. For at undgå, at det bliver nødvendigt, stiller min gruppe en række ændringsforslag, som sigter mod, at de europæiske jernbaner over for offentligheden optræder som en enhed, og at mangler hurtigere kan korrigeres. 
Gerard Batten (IND/DEM ).
   - Hr. formand, ved denne betænkning foreslås harmonisering af jernbanepassagerers rettigheder og erstatningsansvar i hele EU. Sådanne regler risikerer at blive mødt med modstand fra de nationale jernbanevirksomheder, der ved, at det vil betyde yderligere administrative byrder for dem, hvor omkostningerne vil blive lagt over på passagererne.
Hr. Sterckx siger, at vi ikke skal pille ved internationale aftaler, der er gode. Han siger, at vi ikke skal agere som jernbanevirksomhedernes ledere. Frem for alt siger han, at systemet skal gavne passagererne. Kun en EU-politiker kan sige alt det og derefter foreslå at udvide lovgivningens anvendelsesområde. Der foreligger allerede en ganske udmærket international aftale mellem 42 lande, herunder mange lande uden for EU, med henblik på at smidiggøre grænseoverskridende jernbanebefordring. I 2002 undertegnede internationale jernbanevirksomheder et frivilligt charter om kvalitetsstandarder for jernbanebefordring, nemlig COTIF-konventionen.
Vi kan ikke udstede retsakter for f.eks. franske, tyske og britiske jernbaner. De er underlagt meget forskellige betingelser. Det er de nationale regeringer, der sammen med jernbanevirksomheder skal beslutte, hvilken lovgivning der er passende, ikke EU. Retfærdigvis skal det siges, at Kommissionen kun ønskede, at retsakterne skulle omfatte grænseoverskridende jernbanebefordring, men hr. Sterckx går endnu videre ved at foreslå lovgivning for indenlandsk jernbanebefordring.
I en anden betænkning fra Transport- og Turismeudvalget om certificering af togpersonale ønsker ordføreren, hr. Savary, psykologiske egnethedsprøver af togpersonalet. Jeg foreslår, at ordførerne her i Parlamentet også skal have testet deres psykologiske egnethed. Måske bare med en simpel ordassocieringsprøve. Hvis ordførerne i deres svar bruger ordene "integration", "harmonisering" eller "regulering" bør de med det samme diskvalificeres fra deres hverv. Det vil nok skære kraftigt ned på den slags vrøvl, men jeg har mistanke om, at det først vil ske, når vi har vedtaget lovgivning om harmoniserede og integrerede psykologiske prøver. 
Armando Dionisi (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, toget er den eneste transportform i Europa, som er udsat for en bekymrende stagnation på trods af den øgede handel. Miljøproblemerne, de høje oliepriser og de overbelastede veje kræver et beslutsomt valg af jernbanetransporten, eftersom den er renere, mere sikker og har en god national infrastruktur, der kan integreres på europæisk plan.
At sætte skub i og modernisere jernbanetransporten er en prioritet for EU's fremtid. Kommissionens har gjort en betydelig indsats for en gradvis harmonisering og liberalisering af markederne, men det er Europa-Parlamentet, som har spillet og forsat skal spille en central rolle, når det gælder om at overvinde den nationale egoisme.
Det modige forslag om også at give mulighed for en fuld liberalisering af den nationale passagertransport er afgørende for at gennemføre det indre marked, sætte skub i Fællesskabets jernbaner og give borgerne en bedre service. I den forbindelse sikrer det ændringsforslag om gensidighed, som jeg har stillet, og som Kommissionen har godkendt, at de lande, der beslutter at åbne deres markeder inden de fastlagte datoer, er beskyttet mod illoyal konkurrence fra de jernbanevirksomheder, som opererer på beskyttede nationale markeder.
Særligt vigtige er efter min mening også bestemmelserne om passagerers rettigheder og deres anvendelse på også den nationale trafik. Kompensation for forsinkelser, erstatning for skader og ulykker samt handicappede passagerers rettigheder er et glimrende grundlag til at opfordre virksomhederne til at anvende høje kvalitetsstandarder og være konkurrencedygtige i forhold til de andre transportformer.
Kære kolleger, overgangen til jernbanetransport er en af de udfordringer, som Europas troværdighed og fremtid afhænger af, og derfor er det vigtigt, at Parlamentet giver sin klare og tydelige holdning til pakken til kende og uden tøven vælger en innovationsstrategi. 
Saïd El Khadraoui (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, i mit indlæg vil jeg begrænse mig til to dele af pakken, og jeg begynder naturligvis med hr. Sterckx' betænkning. Jeg takker ham for det fortræffelige samarbejde. Jeg synes, det er lykkedes os at udforme gode kompromisforslag om de vigtigste aspekter. Vi øvede os på flypassagererne, og det kan togpassagerer, endda alle togpassagerer, altså også inden for den nationale jernbanetransport, nu nyde godt af. Vores gruppe synes, det er vigtigt, at vi ikke kun har udarbejdet en generel kompensationsordning for større forsinkelser på over en time, men også for gentagne korte forsinkelser, således at selskaberne tilskyndes til at arbejde mere effektivt og præcist, og på denne måde kan de også tiltrække nye kunder, hvilket jo i sidste instans er vores mål.
Hvad angår hjælp til bevægelseshæmmede personer, har vi stillet to yderligere ændringsforslag derom. For det første, at handicappede ikke skal bede om hjælp 48 timer, men 24 timer i forvejen. Jeg synes, det er meget rimeligt, og det beder jeg Dem støtte. For det andet, at der under jernbanepersonalets uddannelse også lægges vægt på dette aspekt af deres arbejde.
Vi synes stadig, det er vigtigt, at togpassagerer altid nemt kan købe billetter, ved en billetluge eller ved en automat, og hvis der ikke er nogen automat, i selve toget. Nu vil ordføreren gøre undtagelser for tilfælde, hvor pladsreservering er obligatorisk, hvilket jeg godt forstår, men også med henblik på at bekæmpe svig. Jeg er også imod svig, men jeg er bange for, at vi faktisk har en tom skal, hvis vi støtter Dem, og det kan vi ikke acceptere.
Så er der Jarzembowski-betænkningen. Jeg er lidt overrasket over, hvor let et flertal af medlemmerne i Transportudvalget uden særlig meget undersøgelsesarbejde vil jage med Kommissionen og agter at liberalisere hele jernbanesystemet inden 2012, uden overhovedet at foretage en grundig analyse af den indvirkning, som dette får på de nationale jernbanenet, der, som De ved, er stærkt forskellige og har forskellige strukturer, og uden at stille spørgsmål om, hvorvidt dette nu er den patentløsning, som sætter os i stand til at tiltrække flere togpassagerer.
Jeg tror, vi må erkende, at det var udmærket at liberalisere markedet i visse sektorer. I den offentlige transportsektor forholder det sig imidlertid efter min mening anderledes, fordi det ikke er en kommerciel sektor, og fordi vi også vil gennemføre andre målsætninger end rentabilitet eller udbytte, f.eks. målsætninger om miljø eller menneskers mobilitet. Andre foranstaltninger end liberalisering af markedet har meget større effekt på antallet af passagerer, end det ofte antages. Jeg nævner et eksempel fra Belgien, hvor vi i 2003 oplevede en stigning i antallet af passagerer med 7 % og i 2004 med 6 %, og også de seneste tal udvikler sig udmærket. Det sker uden liberalisering, men gennem modernisering, forbedret service, øget komfort og en fornyende prispolitik.
For tydelighedens skyld, jeg har ingen indvendinger imod liberalisering af international passagerbefordring som sådan. Jeg har ikke noget imod, at der kommer konkurrenter til Thalys, men det er vigtigt, at vi har sikre garantier for, at alle medlemsstater, også i fremtiden, kan udvikle en god offentlig service. Vi ville derfor hellere have haft dels en liberaliseringspakke, dels en offentlig servicepakke, end den pakke, der nu foreligger. 
Josu Ortuondo Larrea (ALDE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil først lykønske hr. Sterckx, hr. Jarzembowski, hr. Savary og hr. Zīle med de betænkninger, de har udarbejdet om liberalisering af jernbanenet og -tjenester i EU, tjenesternes kvalitet, certificering af personale og passagers rettigheder og forpligtelser.
ALDE-Gruppen går i forhold til udviklingen af Fællesskabets jernbaner fuldt og helt ind for, at transporttjenesterne generelt og jernbanepersonbefordringen i særdeleshed bliver åbnet for privat konkurrence, selv om vi arbejder ud fra den antagelse, at vejinfrastrukturerne forvaltes af uafhængige virksomheder, således at alle eventuelle brugere af nettene har lige adgang hertil.
I denne forbindelse kræver vi, at åbningen af den internationale jernbanepersonbefordring rykkes frem til 2008, og vi accepterer, at de forskellige medlemsstater får mulighed for at udsætte liberaliseringen af den øvrige nationale, regionale og lokale personbefordring til 2012.
Vi mener, at åbningen bør gennemføres på en reguleret måde og uden at bringe allerede eksisterende tjenester af offentlig interesses levedygtighed og overlevelse i fare. Vi ønsker ikke at skade hverken borgerne eller de transporttjenester i byerne eller regionerne, der allerede findes inden for rammerne af de offentlige institutioner.
Vi har gjort gældende, at hvis relevante objektive økonomiske analyser foretaget af de enkelte medlemsstaters tilsynsorganer viser, at det er tilrådeligt, bør medlemsstaterne have mulighed for at begrænse en international tjenestes adgang til en bestemt infrastruktur på en regional rute eller begrænse retten til at medtage eller afsætte passagerer på stationer på den pågældende rute.
Vi vil desuden gå ind for gensidighed, således at stater, der gennemfører en åbning i forhold til private jernbanetjenester, får mulighed for midlertidigt at begrænse denne rettighed for selskaber, der tilhører jernbanegrupper baseret i andre medlemsstater, hvor der ikke eksisterer en tilsvarende fri adgang til jernbaneinfrastrukturerne. Det vil med andre ord sige, at hvis en stat ikke åbner sit net for konkurrence, vil denne stats selskaber ikke få mulighed for at drive virksomhed i andre stater, hvor denne åbning har fundet sted.
Endelig mener vi, at kontrakter om levering af private jernbanetjenester bør have en varighed på fem år og skal kunne forlænges til 10 år ved anvendelse af specialiseret infrastruktur og betydelige investeringer. En længere periode bør kun tillades i meget særlige tilfælde med meget langfristede investeringer og vil i så fald kræve, at der udarbejdes en flerårig afskrivningsplan, der fastlægger tidsperioder, investeringer, desinvesteringer, tilbagebetalinger og behandlingen af et sådant betydeligt oprindeligt økonomisk udlæg.
Vi mener, at en åbning og liberalisering af personbefordringen med de nødvendige kvalitets- og sikkerhedsgarantier og certificering af togførerne såvel som passende regulering af passagernes rettigheder vil sikre Unionens borgere den mobilitet, der er nødvendig for at opnå den bæredygtige udvikling og det fremskridt, vi betragter som vores fremtidige mål. 
Jaromír Kohlíček (GUE/NGL ).
   - Den tredje jernbanepakke, herunder de enkelte betænkninger, som har meget lidt til fælles, er et eksempel på en forhastet, ukoordineret og følgelig skadelig tilgang til jernbanetransporten. Da den anden jernbanepakke blev vedtaget, blev det klart og utvetydigt anført, at den ville blive evalueret snarest muligt, og at der først derefter ville blive truffet yderligere foranstaltninger, hvilket er årsagen til, at vores mindretalsholdning til en liberalisering er negativ.
Jeg mener, at tiden er inde til at vedtage et direktiv, der omhandler en harmoniseret lokomotivførerlicens, hvilket er noget, vi alle er enige om. De øvrige spørgsmål er langtfra så akutte, som de fremstilles her. Mine damer og herrer, hvis De åbner jernbanemarkedet for konkurrence i dag, vil det være et skridt, der vil få skadelige konsekvenser. Derudover er det nødvendigt at begynde at implementere CER-aftalen, den internationale sammenslutning af jernbaneinfrastrukturselskaber og transportkommissæren, snarest muligt.
Prioriterer De virkelig ønsket om at liberalisere for enhver pris højere end en harmonisering af sikkerhedsstandarderne for infrastrukturer og rullende materiel? Det gør jeg ikke, og jeg må derfor i denne sag med al behørig respekt for ordføreren, Georg Jarzembowski, henstille, at De utvetydigt stemmer nej. Vi henholder os til de aftaler, der blev indgået i forbindelse med vedtagelsen af den anden jernbanepakke, og vi vil bestræbe os på at tage emnet op igen, når vi når den fastsatte frist, dvs. i 2008.
Jeg skal gøre opmærksom på, at jernbaneunionerne i Den Tjekkiske Republik og den tjekkiske regering har anmodet mig om udtrykkeligt at støtte Savary-betænkningen og forkaste Jarzembowski-betænkningen.
Jeg skal som konklusion påpege, at en afvisning af Zīles betænkningsudkast og uenighed med Jarzembowski-betænkningen ikke tegner godt for forsøget på at haste pakken igennem. De udmærkede forslag i Savary-betæningen har vores støtte. Jeg skal gøre kommissæren opmærksom på, at Sterckx- og Jarzembowski-betænkningerne på ingen måde er indbyrdes forbundet. 
Sylwester Chruszcz (IND/DEM ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg er glad for at have fået ordet og ønsker at takke hr. Jarzembowski og de andre medlemmer, der har bidraget til arbejdet med hele jernbanepakken.
Jeg ønsker især at henvise til udarbejdelsen af betænkningen om forslaget til direktiv om udvikling af Fællesskabets jernbaner. Under vores arbejde i Transport- og Turismeudvalget fremkom der mange negative tilkendegivelser angående de datoer og programmer, ordføreren foreslog for åbningen af personbefordring for konkurrence. Jeg gav min mening til kende ved disse lejligheder, eftersom jeg kender forholdene inden for de nye medlemsstaters jernbaner og ved, at de ikke er klar til at indgå i konkurrence med de større og stærkere vesteuropæiske lande på et åbent marked.
Jeg er ikke imod en liberalisering af transportmarkedet, men jeg er tilhænger af retfærdig konkurrence. Tillad, at jeg gentager, at jeg ikke er imod en liberalisering af tjenesterne, så længe det sker på retfærdig vis. Der bør indføres bestemmelser, der kan sikre beskyttelse af små virksomheder og forhindre, at der opstår monopoler i fremtiden, samt sikre, at de store aktører på området udsættes for sund og retfærdig konkurrence. Af alle disse grunde mener jeg ikke, Parlamentet bør støtte hr. Jarzembowskis forslag om at fremskynde liberaliseringen af markedet til 2008. Jeg tænker her på åbningen af den internationale transport, herunder cabotage. Vi bør ikke støtte dette forslag, hvis vi virkelig ønsker at gennemføre Unionens politik for lige rettigheder og retfærdig konkurrence, som har til formål at give de nye medlemsstater tid til at komme op på samme niveau som erfarne virksomheder i Tyskland, England og Frankrig.
Som næstformand i Europa-Parlamentets Transport- og Turismeudvalg anmoder jeg Parlamentet om at støtte Kommissionens oprindelige forslag, hvad angår datoer og programmer for liberaliseringen, dvs. en åbning af international transport uden cabotage fra 2010. Jeg opfordrer desuden Parlamentet til at stemme imod hr. Jarzembowskis betænkning, fordi det forslag, der blev vedtaget i Transport- og Turismeudvalget vedrørende åbningen af dette marked, ikke tager hensyn til situationen i de nye medlemsstater. 
Corien Wortmann-Kool (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne begynde med at takke mine kolleger for deres gode arbejde og især for de gode, indholdsrige debatter, som har været meget vigtige for kvaliteten af vores forslag. Det er absolut nødvendigt, at jernbanetransporten i Europa bliver mere effektiv og mere kundevenlig.
Derfor vil jeg også begynde med et spørgsmål til hr. Barrot, næstformand i Kommissionen. Hvordan bedømmer De medlemsstaternes gennemførelse af den første og den anden jernbanepakke, og hvad gør De for at fremskynde den? Det er jo efter min mening meget vigtigere at gennemføre disse to jernbanepakker i praksis for at forbedre jernbanetjenesterne end at træffe beslutninger om nye regler.
Certifikatet for lokomotivførere er absolut nødvendigt, og kvalitetskravene for godstransporten kan vi uden problemer forkaste, fordi sektoren udmærket selv kan klare dette. Hr. Sterckx har gjort et godt stykke arbejde ved at forenkle forslaget om passagerrettigheder. Under ordføreren Jarzembowskis ledelse vil Parlamentet imidlertid i morgen stemme for liberalisering af personbefordringen. Det er udmærket, når det gælder international transport, men forslaget om at liberalisere markedet for national transport går efter min mening for vidt, for tvungen konkurrence på nationale jernbaneruter fra konkurrerende jernbaneselskaber er ikke nogen garanti for bedre tjenesteydelser, og især på tætte, brede net er det endda risikabelt for jernbanetjenesternes præcision og pålidelighed. Vi må tage udviklingerne i praksis alvorligt siden afstemningen om den anden jernbanepakke - og her mener jeg både problemerne og de nye medlemsstater. Medlemsstater skal fortsat have frihed til at skabe nødvendig konkurrence på en anden måde, som f.eks. i Nederlandene, hvor der er givet koncession for et centralt net til én transportvirksomhed. Den nederlandske delegation i PPE-DE-Gruppen vil derfor i morgen stemme imod ændringsforslag 2 og 9.
Da Rådet ikke bryder sig særlig meget om Parlamentets vidtgående holdning, vil der uden tvivl følge temmelig mange diskussioner i den kommende tid. 
Inés Ayala Sender (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, jeg er fra et land og en region, hvor vi som følge af vores historie og geografiske forhold er særligt opmærksomme på behovet for at opnå størst mulig diversificering af de forskellige transportformer med særlig anerkendelse af jernbanetransporten.
Realiteter såsom Madrid-Paris Talgo-toget eller højhastighedsforbindelserne, som er ekstremt populære blandt de spanske borgere, vidner om begejstringen for en modernisering af jernbanerne. Men vi har ikke glemt, hvad det har kostet og stadig koster os at gøre en ende på isolationen, der er et resultat af det enkelte spor, af vores forskellige sporvidder, og overvinde vores komplicerede og vanskelige bjergforhold og udfordringerne i forbindelse med anlæggelsen af en central forbindelse gennem Pyrenæerne, som der er et stadigt stigende behov for, hvis vi skal mindske flaskehalsene ved de to yderpunkter, hvilket er afgørende for godstransporten.
Vi har derfor interesse i en reel forbedring af jernbanerne, som er mere global og integreret og ikke begrænset til forslag om en fuldstændig og endegyldig liberalisering, som var det et vidundermiddel, der kunne løse ethvert problem i al fremtid.
Vi ved - og udvalgets formand, hr. Costa, har autoritativt henvist hertil - at jernbanernes konkurrenceevne ikke udelukkende afhænger af andre rebalanceringsforanstaltninger, men i vid udstrækning af infrastrukturer, systemernes interoperabilitet og specialiseret personale. Med andre ord af investeringer og støtte. Det er grunden til, at vi yder støtte til de transeuropæiske net.
Jeg mener heller ikke, det er fornuftigt at skabe en slags "yoyo-system", hvor vi først liberaliserer og deregulerer for derefter at gribe ind endnu en gang. Det er det, der er sket i forbindelse med Kommissionens forslag om kvalitetsstandarder for fragt. Vi må anerkende hr. Zīles mod og evner, idet han på bedste vis omstændighederne taget i betragtning har udarbejdet et forslag, der er et udmærket bud på den bedre lovgivning, som kommissionsformand Barroso og kommissær Verheugen tilbyder os så hemmelighedsfuldt.
Jeg må som skyggeordfører tilstå, at jeg blev meget overrasket over at erfare, at hverken kunderne eller virksomhederne ønskede denne form for lovgivning. Hr. kommissær, vi bør - og jeg er overbevist om, at De er tilstrækkeligt kreativ - forsøge at opfinde andre instrumenter, der virkeligt kan bidrage til at gøre jernbanefragten mere attraktiv, ikke kun for konfliktmagere, men især for brugerne. Kort sagt er det ikke muligt at lovgive om jernbanefragt som om andre produkter, som hvis der var tale om sokker.
Hvad angår Sterckx- og Savary-betænkningerne, fortjener de stor anerkendelse for deres relevans og forståelse for spørgsmålets presserende karakter såvel som det udmærkede budskab, de sender til borgerne. På den ene side uddanner vi kvalificeret personale, der kan køre tog inden for hele Unionen, og på den anden side ønsker vi klart og modigt at fastlægge passagerernes rettigheder og forpligtelser under særlig hensyntagen til passagerer med mobilitetsproblemer, hvilket i sidste instans vil få betydning for os alle.
Endelig må jeg, hvad angår betænkningen fra hr. Jarzembowski, som altid er så impulsiv og sikker på sine målsætninger, der alt for ofte falder sammen med Europas, sige, at jeg ikke finder det realistisk at søge at overbyde Kommissionens forslag og ydermere inddrage det i et interinstitutionelt opgør, hvor vi i et forsøg på at opnå det bedst mulige resultat risikerer at sætte alt over styr. Vi ville have foretrukket at bakke op om Kommissionens realistiske og detaljerede forslag med et solidt flertal og sende et klart signal til alle involverede parter. I stedet har han valgt at forelægge et ekstremt ambitiøst forslag, som har mødt modstand hos en betydelig del af Parlamentets medlemmer.
Under alle omstændigheder er jeg stadig overbevist om, at Kommissionens forslag til en åbning er det mest pragmatiske og realistiske, for så vidt det indgår som et led i en generel ramme for skabelsen af et europæisk transportområde, hvor jernbanerne konkurrerer med andre transportmidler på lige betingelser. Og det vil være muligt ved hjælp af modernisering og investering. 
Bogusław Sonik (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, de seneste måneders debat om forfatningstraktaten viser, at EU bør tage hensyn til borgernes interesser, når det vedtager lovgivningsmæssige foranstaltninger. Det ville også være passende at foretage en gennemgang af den eksisterende lovgivning og vurdere følgerne heraf, herunder de finansielle konsekvenser.
Kommissionen foreslog en liberalisering af den internationale personbefordring i 2010. I dette dokument foreslår hr. Jarzembowski at flytte denne dato to år frem, således at liberaliseringen indledes i 2008. Det vil indebære, at virksomheder, der i dag arbejder i Polen eller andre nye medlemsstater, mister betydelige markedsandele. De nye medlemsstater lider under en betydelig underinvestering i jernbaneinfrastrukturer og er ikke i besiddelse af moderne jernbaneudstyr. Også den lokale jernbanefragt er blevet underfinansieret. En yderligere reduktion at overgangsperioden for international transport vil forværre de nye bestemmelsers negative konsekvenser for de nye medlemsstaters transportvirksomheder. Årsagen er, at de nuværende ordninger for europæisk finansiering af køb af moderne materiel til personbefordring er utilstrækkelige, og de lande, der blev medlemmer af EU den 1. maj 2004, er ikke i stand til selv at tilvejebringe de store summer, der er nødvendige.
På lang sigt vil en liberalisering af tjenesterne være til gavn for borgerne. Umiddelbart er det dog vigtigt at sikre den tekniske kvalitet og passende infrastrukturer. Det kræver, at de nye medlemsstater indleder nogle usædvanligt dyre omstrukturerings- og investeringstiltag. Det er derfor nødvendigt at bevare den femårige periode, Kommissionen foreslår, så det bliver muligt at skabe mere ligelige konkurrencebetingelser på det europæiske transportmarked. Vi bør give jernbanesektoren tid til at genvinde sine kræfter.
Hr. formand, hr. kommissær, liberaliseringen af markedet for jernbanetransporttjenester bør gå hånd i hånd med en stor europæisk satsning på at forbinde den vestlige del af Europa med den østlige og den nordlige med den sydlige ved hjælp af højhastighedstog som f.eks. TGV. Det vil være et ideelt projekt til anskueliggørelse af vores kontinents enhed og de europæiske institutioners relevans, herunder Kommissionens og Europa-Parlamentets. 
Ewa Hedkvist Petersen (PSE ).
   - Hr. formand, først vil jeg takke vores ordførere.
Der er brug for jernbanerne i Europa. Vi skal give både gods og passagerer mulighed for togtransport som alternativ til vejene. Det skåner miljøet og er godt for vores produktivitet. Men så skal gods og personer også kunne komme hurtigt frem og og smidigt pr. bane. Sådan er det ikke i dag. Det er ikke altid så let at sammensætte en rejse fra A til B, og godset bliver ofte tilbage ved grænserne.
I den anden jernbanepakke åbner vi markedet for godstransport nationalt og internationalt. Det var en god beslutning, men den fulde gennemførelse heraf mangler endnu. Det går fortsat langsomt og støder på en hel del problemer ifølge samstemmende vurderinger. Men skal vi åbne jernbanemarkedet for passagertransport, som hr. Jarzembowski foreslår, når åbningen af markedet for godstransport ikke fungerer endnu? Nogle har gjort sig bekymringer om, hvorvidt det i praksis bliver umuligt at få det til at fungere sammen.
Jeg kommer fra et land, hvor vi har åbnet passagertrafikken på vores egen måde. Det er ikke en ren deregulering, men vi har gjort det på, kan man sige, en svensk måde. Og vi har virkelig set mulighederne, men vi har også set vanskelighederne, når nogle linjer er rentable, og andre ikke er det. Det er vanskeligt, hvis man har en ambition om at have passagertrafik i hele landet. Det er også vigtigt at åbne markederne for passagererne, og jeg er overbevist om, at vi efterhånden også vil få en national åbning af passagertrafikken. Men nu vil jeg tale for, at vi begynder med den internationale passagertrafik. På det område er der også foreslået beskyttelsesklausuler for lokal og regional kollektivtrafik. At beslutte sig for at åbne den nationale passagertrafik nu ville egentlig blot være en idealistisk stillingtagen fra Europa-Parlamentets side, uden at vi kender konsekvenserne.
Péter Olajos (PPE-DE ).
   - Hr. formand, som formand med ansvar for trafik i Den Tværpolitiske Gruppe om Bæredygtig Udvikling glæder jeg mig over enhver lov og ethvert program på fællesskabsplan, der bidrager til at udvikle jernbanenettene og fremme miljøvenlig trafik.
I forbindelse med den tredje jernbanepakke bør vi tage i betragtning, at jernbanenettene og deres udvikling varierer meget i de forskellige medlemsstater. I Vesteuropa er højhastighedssporenes længde nu på 6.000 km, mens jernbanenettene i de østlige områder oftest er forsømte og nedslidte. Det gør spørgsmålet om liberalisering og åbning af de nationale jernbanenet for jernbanevirksomheder fra andre medlemsstater yderst kompliceret for iagttagere fra det centrale og østlige Europa. På den ene side giver konkurrence uvægerligt bedre tjenester og bedre ydelser til kunderne. Det gør jernbanerne til en mere attraktiv option og mindsker belastningen af vejnettet, hvilket er et ønskværdigt resultat, der bør støttes på grund af den positive miljømæssige indvirkning. På den anden side er Østeuropas jernbaner blevet underfinansieret i årtier. At korrigere disse udviklingspolitiske fejl og koncepter vil tage lang tid og blive ekstremt dyrt. Og denne opgave kan ikke med rimelighed forventes løst inden 2008 eller 2012.
Det skaber en alvorlig risiko for, at jernbanevirksomhederne i flere medlemsstater, herunder min egen, går konkurs på grund af uretfærdig konkurrence, hvilket vil pålægge de enkelte regeringer tunge sociale, finansielle og politiske byrder. Som repræsentant for PPE-DE-Gruppen går jeg naturligvis ind for konkurrence på dette område. Jeg går ind for konkurrence, der tjener borgernes interesser og samtidig gavner miljøet. Men i denne sag er der ikke tale om retfærdig konkurrence, men om dominerende virksomheders sejr. Jeg kan derfor ikke støtte udvalgets forslag i dets nuværende form og henstiller, at der foretages en fornyet behandling heraf.
Jörg Leichtfried (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil først benytte lejligheden til at gratulere alle ordførere med deres kompetente arbejde. Jeg vil som led i denne såkaldte - og jeg siger bevidst "såkaldte" - tredje pakke koncentrere mig om to dossierer: for det første direktivet om certificering af togpersonale og for det andet direktivet om liberalisering.
Først og fremmest kan jeg til betænkningen udarbejdet af min fælle og ven Gilles Savary sige, at det er særlig vigtigt at vedtage dette direktivforslag. For mig hører dette dossier egentlig til den anden jernbanepakke, og det er i betragtning af den allerede liberaliserede jernbanegodstransport tvingende nødvendigt at udarbejde harmoniserede europæiske betingelser for lokomotivfører og for hele togpersonalet. Med dette direktiv kan der også ydes et vigtigt bidrag til en bæredygtig forøgelse af sikkerheden, og der ønskes en gennemførelse så hurtigt som mulig.
Hvad angår hr. Jarzembowskis betænkning, er jeg - hvilket han sandsynligvis ved - meget reserveret med hensyn til indholdet, og jeg holder stadig fast ved det standpunkt, at vi går den forkerte vej her. Jeg er ikke principielt imod, men det er let at konstatere, at vi hidtil ikke ved noget positivt om virkningerne af liberaliseringen - hverken for sikkerheden eller for kvaliteten og heller ikke for personalets sociale situation. Der er ikke skabt en egnet ramme for konkurrencebetingelser i netværket, og der er ikke nogen garanti for øget kvalitet og effektivitet. Man skal også tage højde for de enkelte landes negative erfaringer, som de allerede har gjort sig!
Skulle Parlamentet virkelig gå denne vej i morgen, ville det befinde sig på den vej, som en afdød østrigsk kabaretskuespiller har skildret. Han sagde: "Jeg ved ikke, hvor jeg vil hen, men hovedsagen er, at jeg kommer derhen hurtigt". Jeg vil give hr. Jarzembowski og hr. Rack ubetinget ret i, at denne tidsplanlægning for de lovgivningsmæssige beslutninger ikke ligefrem er det klogeste, Parlamentet kan gøre. 
Luís Queiró (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, af hensyn til miljø, sikkerhed og pris bør brugen af jernbanetransport øges i Europa for både gods og passagerer. Imidlertid viser flere dokumenter, ikke mindst hvidbogen, at der er et generelt foruroligende fald i jernbanernes andel af transportmarkedet.
Vores mål må derfor være at vende denne tendens ved at opbygge et konkurrencedygtigt og åbent jernbanemarked. Det er, hvad vi nok en gang forsøger at gøre, forsigtigt, men målbevidst og med regler, idet vi selvsagt anerkender medlemsstaternes ret til i visse tilfælde at begrænse åbningen af nettene, med respekt for de ansattes rettigheder og varetagelsen af sikkerhed og tjenesteydelsernes kvalitet.
Det forholder sig nemlig sådan, at udelukkelse af operatører fra flere medlemsstater fra markedet for personbefordring med jernbane ikke kan begrundes blot med protektionisme, ofte af statsmonopoler, som brugerne ikke har nogen fordel af. Der er dog andre dele af denne jernbanepakke, der fortjener nærmere opmærksomhed.
Vi mener således, at cabotagetransporten bør omfattes af fremtidig lovgivning, og vi bifalder her, at der foreslås en gradvis åbning af jernbanenettene for at lette tilpasningen, hvilket måske bør udvides af de grunde, som mange her har fremført. Desuden mener vi, at beføjelserne med hensyn til certificering af internationale lokomotivførere og andet sikkerhedsansvarligt togpersonale - under hensyntagen til medlemsstaternes ansvar - bør beskrives på en sådan måde, at sikkerheden og arbejdskraftens fri bevægelighed fremmes.
Endelig er der spørgsmålet om, hvorvidt der inden for passagerernes rettigheder og forpligtelser skal sondres nationalt og internationalt. Efter vores opfattelse bør direktivet omfatte begge dele og således medvirke til, at der skabes et enklere og mere sammenhængende system.
Som konklusion mener vi, at vi alt i alt kan støtte denne lovgivningspakke Jeg vil derfor gerne takke de forskellige ordførere og udtrykke mit håb om, at den vedtages i Parlamentet og i Rådet. Det drejer sig, som nogen har sagt, om en lejlighed, som vi ikke bør tabe af hænde. 
Emanuel Jardim Fernandes (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, ærede medlemmer, jeg vil gerne takke Kommissionen for at have taget initiativ til denne tredje jernbanepakke, ordførerne for deres gode betænkninger og de medlemmer, der har bidraget til at forbedre forslagene, hvis formål er at give jernbanetransporten nyt liv ved at skabe et indre marked for jernbanetransporten og dermed styrke konkurrenceevnen og den økonomiske, sociale og territoriale samhørighed i EU.
Selv om der er tale om en pakke, bør hver enkelt af dens dele vurderes for sig. Jeg bifalder den holdning, som Transport- og Turismeudvalget har indtaget til hr. Zīles betænkning, og jeg støtter i alt væsentligt betænkningerne, særlig hr. Savarys betænkning på grund af dens sociale og sikkerhedsmæssige elementer, og hr. Sterckx' betænkning.
Hvad angår hr. Jarzembowskis betænkning, vil jeg gerne udtrykke min enighed i princippet om liberalisering af markedet for international personbefordring, men også mine forbehold, for ikke at sige direkte uenighed, med hensyn til hans ønske om at fremskynde liberaliseringen af den internationale transport, også af cabotage, og - især - om at liberalisere de nationale transporttjenester fra 1. januar 2012.
Liberalisering af den internationale transport vil givetvis kunne betyde, at jernbanetransporten får nyt liv i EU, så dens vækst fremmes, og der skabes større balance i forhold til luft- og vejtransport. På den anden side kan en liberalisering, der gennemføres overilet og uharmonisk, betyde, at nogle stater som f.eks. Portugal kan få alvorlige problemer, hvor specialiserede infrastrukturer som højhastighedsforbindelser endnu ikke er etableret, hvor deres forvaltningsmodel skal afklares, og hvor de offentlige tjenesteydelser på transportområdet stadig spiller en vigtig rolle for beskæftigelse, økonomisk vækst og brugernes behov.
Hertil skal føjes, at forordning 1191/69 om medlemsstaternes fremgangsmåde med hensyn til de med begrebet offentlig tjeneste forbundne forpligtelser endnu ikke er revideret, således at der med liberaliseringen hverken foreligger fornøden lovgivningsmæssig forudsigelighed eller sikkerhed for forsyningspligt med hensyn til offentlige tjenesteydelser.
Selv hvis vi kan bortvejre uvisheden om den nationale transport og cabotagetransporten, mener vi, at det ikke går an at sætte 1. januar 2012 som dato for liberaliseringen af de nationale transporttjenester, hvorfor vi foreslår en genovervejelse ved at lade medlemsstaterne få det sidste ord i denne sag. 
Zsolt László Becsey (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil indledningsvis sige, at jeg fuldt ud støtter forslaget til en jernbanepakke og liberaliseringsprincippet, eftersom jeg tror, det vil føre til mere effektive jernbaner, der vil tiltrække kunderne. Det er også af betydning for personbefordringen, idet det vil tilskynde passagererne til at forlade landevejene og rejse med toget. Endvidere er yderligere stordriftsbesparelser selvsagt også en nødvendighed.
Det er alt sammen ganske udmærket. Det, jeg ser som et problem og ønsker at henlede hr. Jarzembowskis opmærksomhed på, er de specifikke makroøkonomiske udfordringer, som de nye medlemsstater står over for. Der er nemlig et stort pres på disse medlemsstater for at indføre euroen og et konstant pres fra medfinansieringskilder for at starte vores første treårsprogram. Vi skal deltage i landbrugsfinansieringen, eftersom vores budgetmæssige bidrag er en forudsætning for modtagelse af direkte støtte. Det enorme pres for at indgå i euroområdet snarest muligt tvinger disse regeringer til at løse spørgsmålet om budgetmæssig konsolidering. Det tvinger dem igen til at forsømme de store nationale virksomheder, der ikke er omfattet af statsbudgettet, herunder de nationale jernbaneselskaber.
Følgelig mener jeg, at det på nuværende tidspunkt ikke er muligt for os at acceptere den liberaliseringstidsplan, der foreslås for de nye medlemsstater og især for cabotagevirksomhed. Jeg foreslår, at vi indfører en overgangsperiode, der giver os mulighed for at forberede os og giver vores nationale jernbaneselskaber en chance, især i betragtning af at de nye medlemsstater repræsenterer meget store transitinteresser og omfattende transitmarkeder. Vi bør sikre dem lige muligheder! Det er grunden til, at tiltrædelseskontrakterne indeholder overgangsperioder indtil 2007 for godstrafik. Sektoren for offentlige tjenester er også underudviklet. Jeg frygter, at vi vil stå tilbage med sekundære linjer, der drives med tab, mens alle de store linjer er overtaget af de store jernbaneselskaber. Det er en anden grund til, at jeg henstiller, at vi overvejer indførelsen af en form for overgangsperiode.
Ulrich Stockmann (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, allerede i 1994 påbegyndte vi arbejdet med at skabe mulighed for en genoplivning af de europæiske jernbaner. Nu lukker vi vores lovgivningsmæssige arbejde med den tredje jernbanepakke. Foruden den trinvise liberalisering af al jernbanetransport indtil 2012 ifølge det nuværende forslag vedtoges og vedtages de nødvendige harmoniseringer på det tekniske, administrative og til dels sociale område.
Dermed er forudsætningerne for en europæisk jernbanekultur skabt, hvormed skinnerne kan vinde deres betydning og konkurrenceevne i hele det fælleseuropæiske transportsystem tilbage. I anledning af liberaliseringsbestræbelserne inden for jernbanetransporten er der ingen ideologiske overbevisninger, men derimod trafikpolitiske nødvendigheder. Det skyldes, at det europæiske indre marked, det økonomiske område og også det kulturelle område har brug for banen som en transportform, der ikke kun opererer på separate delmarkeder. Netop på de lange, internationale strækninger har banen sine systemimmanente fordele. Jernbanens omfattende tab i transportvolumen - inden for godstransporten betinget af vejen, inden for personbefordringen foruden vejen også betinget af lavprisflyselskaber - kan kun mødes med denne omfattende nye udformning. At en sådan voldsom ændring til dels udløser angst hos de ansatte, er forståeligt. Perioden på 18 år mellem 1994 og 2012 giver dog en garanti for, at alle disse ændringer kunne og kan ændres på en socialt forsvarlig måde.
For at foregribe markedsordningen inden for jernbanepersonbefordringen kom der en godkendelse af ICE 3 i Frankrig i forrige uge, og TGV følger vel næste år. Så har vi gennemgående højhastighedstoge fra Paris til Sydtyskland. Her har man set tidens tegn. Vi ser tidens tegn, hvis vi vedtager den tredje jernbanepakke. Med henblik på en yderligere genoplivning af jernbanen skal vi sætte en omfattende harmonisering af konkurrencebetingelserne mellem de forskellige transportmåder, nye finansielle kilder til baneinfrastrukturen og ikke mindst en strategi til bedre forbindelse af transportformer i den intermodale personbefordring på vores dagsorden. 
Małgorzata Handzlik (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg er ordføreren, hr. Jarzembowski, meget taknemmelig for at have udarbejdet en meget detaljeret betænkning om liberaliseringen af de nationale jernbaner. Betænkningen er særlig vigtig for de nye medlemsstater.
Som polsk medlem af Parlamentet ønsker jeg kort at dele to reaktioner med Dem. Først skal jeg erindre om, at de to første jernbanepakker endnu ikke er implementeret fuldt ud i visse medlemsstater. Desuden er der ikke gennemført en detaljeret evaluering af disse pakker. Alt dette udgør betragtelige hindringer for drøftelserne om den tredje jernbanepakke.
Dernæst er jeg, hvad angår den tredje jernbanepakke, overbevist om, at den hovedsagelig er baseret på erfaringerne fra de gamle medlemsstater, og at den ikke tager hensyn til situationen i de nye lande. Jeg tænker især på hr. Jarzembowskis betænkning, hvor datoen for liberaliseringen af personbefordring er fastsat til 2008, altså to år tidligere end foreskrevet i Kommissionens forslag. Derudover udvides liberaliseringen i hr. Jarzembowskis betænkning til også at omfatte cabotage. Alle, der har kendskab til den nuværende situation inden for personbefordring i de nye medlemsstater, vil vide, at sådanne foranstaltninger vil være yderst skadelige. Vi må ikke glemme, at de nye medlemsstater er betydeligt mindre konkurrencedygtige end de gamle, at de generelt mangler moderne rullende materiel og lider under underinvestering i jernbaneinfrastrukturer og underfinansiering af de regionale transporttjenester. Følgelig vil en udvidelse af de områder, der er omfattet af liberaliseringen, og en fremskyndelse heraf nødvendigvis destabilisere situationen i de nye medlemsstater yderligere, især fordi Kommissionen har undladt at tilvejebringe passende EU-finansiering til køb af nyt rullende materiel til personbefordring. De nye medlemsstaters jernbanevirksomheder er ikke i stand til selv at fremskaffe så store beløb.
Det fremgår af det, jeg netop har sagt, at de stærke givetvis vil ende med at dominere de svage, og jeg tror ikke, at Unionen bør bygges på et sådant grundlag. Mine damer og herrer, Unionen handler ikke om dominans, tværtimod går Unionen ud på at handle solidarisk til fordel for et fælles stærkt Europa, hvis medlemsstater ikke klassificeres afhængigt af deres styrke eller svaghed. 
Marta Vincenzi (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, efter min opfattelse er de tre forslag om passagertransport, sådan som de tager sig ud efter forhandlingen og med de ændringsforslag, som Transport- og Turismeudvalget har vedtaget, ret velafbalancerede.
Efter min mening er der ingen tvivl om, at der i jernbanetransporten skal være plads til offentlige tjenester med veldefinerede forpligtelser, som er fastlagt i i kontrakter om offentlige tjenester, mens resten af markedet skal operere ud fra en reguleret konkurrence med ens standarder for alle.
Men det er netop det, der er problemet, hr. kommissær, da det er nødvendigt med en hurtig vedtagelse af forordningen om offentlige tjenesteydelser. Det er et gammelt spørgsmål. Kommissionen har som bekendt udarbejdet en ny tekst, som Parlamentet endnu ikke har behandlet, hvor der - så vidt jeg har forstået - ikke er nogen henvisninger til ens kvalitetsstandarder. Sådanne standarder nævnes udelukkende i forbindelse med offentlige tjenester og ikke for alle andre tjenester.
Jeg ville nødig tro, at Kommissionens politiske holdning ikke går i den retning, der blev angivet i 2002, eller i den retning, der blev bekræftet af Parlamentets forhandling og i Transport- og Turismeudvalget. Derfor skal vi sørge for, at liberaliseringen bliver betragtet som det, den efter min mening er, nemlig et nyttigt instrument, der giver tjenesterne en bedre kvalitet, men som også sætter gang i udviklingen med respekt for området og miljøet.
Dette aspekt er centralt, og det skal Parlamentet igen tage ansvaret for. Jeg vil således opfordre Kommissionen til at tage højde for det arbejde, som vi har udført i Parlamentet, og for de ændringsforslag, der er vedtaget. Jeg opfordrer desuden det britiske formandskab til i den forbindelse at arbejde for en politisk aftale på højt niveau i Rådet (transport) i december, så det kommer til at stå klart, at en sand europæisk transportmodel er mulig.
Stanisław Jałowiecki (PPE-DE ).
   - Jeg vil først støtte hr. Racks indlæg. Det er værd at understrege, at vi her i Parlamentet bruger dagens lyse timer på at fremsætte velklingende udtalelser og først sent på aftenen når frem til at ændre den lovgivning, der har betydning for hverdagen i Europa. Jeg synes, vi burde ændre rækkefølgen, så vi kunne drøfte lovgivningen i fuldt dagslys og med stor deltagelse.
Det ville være en fornøjelse at drøfte og nyde hr. Jarzembowskis udmærkede betænkning, hvis ikke det var for det faktum, at den ikke kan debatteres i et tomrum. Konteksten er afgørende, og den involverer mere end fransk modstand mod polske blikkenslagere, slagtere eller bagere. Der er også spørgsmålet om modstanden mod direktivet om tjenesteydelser eller udflytning af virksomheder inden for Unionen. Små virksomheder på lokale europæiske markeder trænges ud til fordel for en række europæiske lokomotiver, der transporterer i tusindvis af passagerer, der betaler for deres billet i euro og ikke i zloty. Vi forventes at være begejstrede for dette, fordi vi, når alt kommer til alt, forventes at være for en åbning af markedet, ikke sandt?
Der er en anden kontekst, vi bør have for øje, nemlig de polske jernbaners tekniske tilstand. Vi har ikke haft tid eller penge til at udbedre følgerne af års forsømmelser. Det er givet, at vi vil tabe i forbindelse med liberaliseringen af transporten. Det er et slag, hvor vi nødvendigvis må opgive. Endnu en gang forventes vi at gøre det med et smil på læben, fordi vi, når alt kommer til alt, forventes at være for en åbning af markedet, ikke sandt? Solidaritet eller i det mindste en forsvarlig balance er næppe at finde i alt dette. De må tilgive mig, at jeg tilstår, at jeg stadig er usikker på, hvordan jeg stemmer i morgen. 
Nikolaos Sifunakis (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, vi går ind for liberalisering af den internationale jernbanepassagertransport, fordi det er et nødvendigt middel til at styrke jernbanetransporten ved at fremme konkurrencen, så man skaber et tidssvarende og ægte indre marked.
Vi har dog visse forbehold over for hr. Jarzembowskis betænkning. Vi går ind for en mere gradvis liberalisering af den internationale passagertransport. Vi mener, at den frist, der foreslås i betænkningen, nemlig 2008, er for tidlig, og vurderer derfor, at den dato, Kommissionen foreslår, nemlig 2010, er mere realistisk.
Hvad angår jernbaneselskabers ret til at transportere passagerer mellem stationer i den samme medlemsstat på en international rute, mener vi, det er bedre at gennemføre dette fra og med 2010.
Vi har især også forbehold med hensyn til liberaliseringen af den nationale transport, og derfor mener jeg ikke, man bør vedtage ændringsforslagene om liberalisering af den nationale transport i 2012.
Vi finder det også meget vigtigt, at medlemsstaterne har mulighed for at begrænse adgangen til en rute, som er underlagt en kontrakt om forsyningspligtydelser, når dette er nødvendigt for at opretholde økonomisk balance på denne rute.
På trods af disse uenigheder vil vi stemme for forslaget, fordi vi mener, at en liberalisering kan være med til at forbedre jernbanepassagertransporten.
Med hensyn til hr. Savarys betænkning om certificering af togpersonale finder vi det meget vigtigt, at denne betænkning vedtages hurtigst muligt, da den er nødvendig for sikkerheden inden for jernbanetransport, især med henblik på den fuldstændige liberalisering af godstransporten, som skal gennemføres.
Endelig er vi med hensyn til passagerrettigheder enige med betænkningen, især hvad angår nemmere adgang for handicappede til tog og togstationer, men uden undtagelser. Det skal gælde overalt, både i indenlandsk og europæisk transport. 
Etelka Barsi-Pataky (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg er overbevist om, at den tredje jernbanepakke udgør en vigtig afsluttende etape i skabelsen af et fælles europæisk jernbanetransportsystem. Jeg tilslutter mig de principper, der er opstillet i direktiverne i den tredje pakke. Jeg går ind for, at de overordnede principper, der er nødvendige for åbningen af det europæiske marked for personbefordring, omsættes til national lov i 2006. Ungarn, der er en ny medlemsstat, har allerede gjort det. Jeg tilslutter mig, at medlemsstaterne skal have mulighed for også på gensidig basis at give adgang til deres jernbaneinfrastruktur på et tidligere tidspunkt. Dette er klart et område, hvor vi kan gennemføre et Europa i flere hastigheder. Men hvis nogle medlemsstater ønsker at åbne deres markeder nogle få år senere, bør det også stå dem frit. Det er ikke medtaget i den nuværende forordning, samtidig med at forslaget går dybere og åbner markedet for national personbefordring. Det vil dog skabe en række udfordringer for flere medlemsstater, herunder visse nye medlemsstater, som det vil tage tid at tackle, herunder fastlæggelse af public service-kontrakter, løsninger for underservicerede områder, logistiske opgaver og omstrukturering af jernbanevirksomheder med alle de personlige følger, det indebærer. Disse opgaver kræver ikke blot en national parlamentarisk afgørelse - de kræver tid.
Vi må erkende, at selv om de nye medlemsstater har en hurtigere økonomisk vækstrate end de fleste traditionelle medlemsstater, er der visse områder, hvor vi udvikler os langsommere. Jernbanetjenesterne rummer værdier i de nye medlemsstater, og en forhastet omlægning vil kunne ødelægge disse værdier. Disse værdier er ikke kun af national karakter, men vil med gennemførelsen af den tredje jernbanepakke, som jeg støtter, også blive fælles europæiske værdier. Jeg beder Parlamentet tage dette i betragtning under afstemningen i morgen.
Formanden.
   - Før kommissæren svarer, har en række kolleger omtalt retsakternes betydning og forhandlingens tidspunkt.
En af mine opgaver som næstformand er at dække COSAC, Konferencen for Organer med Ansvar for EF-anliggender. COSAC valgte for nogle måneder siden den tredje jernbanepakke til en subsidiaritetstest, dvs. en test af, hvordan retsakter anvendes af de nationale lovgivningsorganer. Den anerkender vigtigheden heraf.
Jacques Barrot,
   Hr. formand, jeg er helt enig i det, De netop sagde. Vi har nemlig valgt at foretage en subsidiaritetskontrol af den tredje jernbanepakke, det vil sige en kontrol af den måde, hvorpå lovgivningen gennemføres i de nationale parlamenter. Det viser, hvor stor betydning vi tillægger denne tekst.
Jeg vil gerne først takke alle talerne, som jeg har lyttet opmærksomt til. Jeg vil dog gerne have lov til at sende en særlig tak til ordførerne. Jeg har noteret mig det, hr. Savary sagde om, at den tekst, han er ordfører for, sender et kraftigt signal, og at den indeholder et smukt eksempel på bilaterale brancheaftaler. Hos hr. Sterckx har jeg også noteret mig idéen om, at passagerernes rettigheder kan vække tillid hos brugerne af jernbanenettet. Jeg vil gerne takke hr. Zīle for at have forsøgt at nå frem til et acceptabelt kompromis, og jeg vil sige til hr. Jarzembowski, at jeg påskønner hans understregning af, at åbningen for konkurrence skal lette overgangen fra vej- til jernbanetransport, for det er også det, vi vil opnå.
Jeg skal forsøge at komme med et svar, hr. formand, uden at gå for meget i detaljer. Først vil jeg gerne minde om, da jeg er blevet stillet spørgsmålet, at den første jernbanepakke er blevet gennemført i national ret i samtlige medlemsstater undtagen to, hvad angår visse direktiver. Kommissionen har i øvrigt indledt overtrædelsesprocedurer mod disse medlemsstater. Hvad angår den anden pakke, følger Kommissionen processen med at gennemføre pakken i national ret på tæt hold. Jeg skal minde om, at den primære frist for gennemførelsen er fastsat til maj 2006, undtagen for åbningen af markedet for national godstransport, som er fastsat til ultimo december 2005. 
Efter disse forklaringer skal jeg prøve at give Dem et indblik i Kommissionens holdning til Parlamentets og Transport- og Turismeudvalgets arbejde uden at gå for meget i detaljer. Jeg vil gerne takke formanden, hr. Costa, og alle medlemmer af Transportudvalget for deres grundige arbejde. Pakkeløsningen er interessant, da den gør det muligt at forbinde de forskellige tekster med hinanden med henblik på at nå frem til en global, velafbalanceret reform, som giver mulighed for at åbne markederne, hvilket er til fordel for forbrugerne, og gennemføre en lovgivningsmæssig ramme, som garanterer sikkerheden og borgernes rettigheder. Efter min mening er det alt det, konkurrencen og den lovgivningsmæssige ramme, der skal gøre det muligt at vende tendensen til fordel for jernbanesektoren, sådan som hr. Costa understregede det.
De fleste af de stillede ændringsforslag forbedrer kvaliteten af de lovgivningsmæssige forslag, men visse ændringsforslag er problematiske. Jeg er dog overbevist om, at vi finder en pragmatisk løsning på disse problemer under lovgivningsprocessen.
Lad mig starte med forslaget til forordning om kvalitetskrav i forbindelse med jernbanefragt. Kommissionen vil naturligvis undersøge Parlamentets og Rådets endelige holdning og drage konsekvenserne heraf. Men jeg bliver nødt til at sige, at denne tekst er yderst vigtig, for vi må indrømme, at situationen inden for jernbanefragtsektoren har udviklet sig meget lidt siden Kommissionens forslag fra marts 2004. Det er en kendsgerning, at den kombinerede internationale jernbane-/vejtransport fortsat er utilstrækkelig. 35 % af togene er forsinkede i 2005. Derudover indeholder mindre end hver tredje kontrakt inden for traditionel jernbanetransport ifølge den europæiske jernbanesektor en kvalitetsbestemmelse om erstatning ved forsinkelser.
Der er blevet spurgt, hvorfor Kommissionen har foreslået denne mekanisme for at sikre fragtens kvalitet. Alene det, at problemet er blevet rejst, har allerede haft en positiv indvirkning på sektoren. I de seneste måneder har vi været vidne til forhandling af rammeaftaler mellem kundesammenslutninger og visse jernbanevirksomheder. Disse forhandlinger har drejet sig om kvalitetsforpligtelser. Jeg sætter mig naturligvis ind i Parlamentets og Rådets beslutninger, og hvis de bekræfter deres modstand mod det lovgivningsmæssige instrument, må vi anmode aktørerne om at finde andre veje og midler til at nå det mål, de tre institutioner er enige om, nemlig at forbedre kvaliteten af den internationale jernbanefragt. For det er på den måde, vi opnår en overgang fra vej- til jernbanetransport. Det var det første punkt, og jeg vil gerne takke hr. Zīle endnu en gang.
Hvad angår de øvrige forslag, kommer her de overordnede linjer i Kommissionens holdning, og, hr. formand, jeg fremsender de detaljerede holdninger til hvert enkelt ændringsforslag til formandskabet(1).
Det næste punkt er betænkningen af hr. Savary om direktivet om certificering af togpersonale, der fremfører lokomotiver og tog. Langt størstedelen af ændringsforslagene går efter vores mening i den rigtige retning. De vidner ganske enkelt om kvalitetsarbejde. Dette direktiv udsender et socialt signal, som gør, at alt jernbanetransportpersonale vil føler sig ansvarlig for genopbygningen af denne transportform.
Der er dog et par ændringsforslag, der volder problemer. Det gælder finansieringen af uddannelsen og forpligtelsen til tilbagebetaling i visse tilfælde, der danner grundlag for visse forbehold fra vores side, da de griber ind i arbejdsretten, markedsfleksibiliteten og retten til fri bevægelighed. Det samme er tilfældet med mulighederne for midlertidig dispensation for nationale lokomotivførere. Parlamentets udvalg foreslår, at staterne midlertidigt kan give dispensation fra de regler, der gælder de nationale lokomotivførere. I Kommissionens øjne er sådanne dispensationer i hele lande forbundet med en række problemer, og derfor er den ikke for dem. På det sociale område får vi to kategorier af lokomotivførere, men i praksis er der ingen forskel på dem. Det kan være forbundet med karriererelaterede vanskeligheder. Og på det økonomiske område er der staternes forpligtelse til at opretholde to forskellige lovgivninger, to systemer til akkreditering og til anerkendelse af uddannelsescentrene. Vi forestiller os, at denne dobbelthed vil være forbundet med ekstraomkostninger. Men alt dette drager ikke kvaliteten af det udførte arbejde i tvivl, hr. Savary.
Der er også bestemmelserne for det øvrige personale, som efter min mening er legitime. Det drejer sig om togpersonale, der ikke fremfører tog, men som varetager opgaver inden for jernbanetransport. Deres forslag følger ånden i Kommissionens forslag. Vi skal bare sørge for, at komitologibilaget defineres godt, så det ikke medfører juridiske problemer.
Dernæst er der problemet med en lokomotivførers manglende overholdelse af visse krav, når først han har opnået grundcertifikatet og den harmoniserede supplerende attest. Der er helt klart behov for visse omformuleringer med henblik på at tage højde for lokomotivførernes, arbejdsgivernes og den kompetente myndigheds rettigheder og forpligtelser.
Endelig er der problemet med periodisk kontrol. Kommissionen foreslår at henvise til de sikkerhedsledelsesystemer, som de enkelte jernbanevirksomheder skal indføre. Vi skal i denne forbindelse finde en ligevægt mellem de forskrifter, der skal indføres i instrumentet, og dem, der skal anføres som bilag. Hr. formand, De må undskylde, at jeg i denne sene aftentime kommer med flere yderst tekniske elementer, men det skyldes kvaliteten af Transportudvalgets arbejde. Det var alt om teksten om certificering af lokomotivførere, som jeg her i aften har kunnet se, der er meget bred enighed om i Parlamentet.
Det bringer mig frem til den tredje betænkning, nemlig betænkningen om forslaget om åbning af markedet for internationale passagerbefordringstjenester. Kommissionen påskønner hr. Jarzembowskis betænkning, og den er enig i idéen om at knytte dette forslag til det ændrede forslag om offentlige tjenester inden for landevejstransport, hvilket flere parlamentsmedlemmer har nævnt. Hr. Jarzembowski, vi fremsætter imidlertid et forbehold med hensyn til de ændringsforslag, der indebærer, at datoen for åbning af nettene for personbefordring rykkes frem fra 2010 til 2008.
Kommissionen mener, at 2010 er en mere passende dato, for først på denne dato er hele den påkrævede institutionelle og proceduremæssige ramme på plads og operationel i praksis. Der er de nationale sikkerhedsmyndigheder, de jernbaneregulerende myndigheder, arbejdet i Det Europæiske Jernbaneagentur. Jeg skal tilføje, at størstedelen af projekterne for internationale højhastighedsstrækninger først bliver færdige i 2010, og det er disse infrastrukturer, den internationale personbefordring vil blive koncentreret omkring i fremtiden. 
Kommissionen kan i øvrigt heller ikke støtte åbningen af det nationale marked for personbefordring i 2012. Dette forslag er efter vores opfattelse forhastet og vanskeligt at gennemføre i lyset af dets store følsomhed. Kommissionen har endvidere vanskeligt ved at acceptere det ændringsforslag, der giver medlemsstaterne mulighed for at åbne deres marked på et tidligere tidspunkt, under forudsætning af at der indføres en gensidighedsbetingelse, da sådanne betingelser risikerer at medføre forskelsbehandling begrundet i nationalitet. 
Når det er sagt, skal det siges, at Kommissionen glæder sig over hr. Jarzembowskis betænkning. Vi kan acceptere de ændringsforslag, den indeholder, med forbehold af redaktionelle ændringer. Jeg tænker mere præcist på forlængelsen af standard gyldigheden af rammeaftaler om anvendelse af jernbaneinfrastruktur og forklaringen af de vilkår, under hvilke en -operatørs rettigheder kan indskrænkes, hvis de griber ind i rettigheder, der hidrører fra en kontrakt om offentlig service. Denne tilgang er velafbalanceret og respekterer de forskellige nationale situationer. Det var, hvad jeg ville sig om dette forslag til direktiv.
Jeg tager nu fat på hr. Sterckx' betænkning om forordningen om internationale jernbanepassagerers rettigheder og forpligtelser. Siden marts 2004 er vi kommet langt med drøftelserne om passagerernes rettigheder i vores institutioner. I Rådet er en tilbundsgående forhandling ved at være tilendebragt. Ordningen vedrørende jernbanevirksomhedernes erstatningsansvar, der er indarbejdet i den nye COTIF-CIV-aftale fra 1999, burde endelig kunne træde i kraft inden årets udgang.
Hr. Sterckx, også Dem vil jeg endnu en gang gerne takke for veludført arbejde. De har forsøgt at udvide forordningens anvendelsesområde, og De har foreslået at udvide det for også at dække de nationale tjenester. Jeg er imidlertid bange for, at denne udvidelse ikke er umiddelbart gennemførlig. Jeg vil gerne foretage en mere tilbundsgående undersøgelse af sagen, og derefter kan vi komme tilbage til den på et senere tidspunkt i lyset af de erfaringer, vi kan indhøste via gennemførelsen af forordningen om international personbefordring. 
Det andet punkt i Deres betænkning er anvendelsen af den internationale ramme COTIF-CIV, hvad angår erstatningsansvaret. Kommissionen er tilbøjelig til at efterkomme Deres anmodninger, men ansvarsordningen, sådan som den defineres i COTIF-CIV, ser ikke ud til at styrke passagerernes stilling i tilfælde af en ulykke, i hvert fald ikke så meget, som Kommissionen gerne så. 
Endelig skal jeg holde mig til to nøglepunkter, som Kommissionen gerne vil have Deres støtte til. For det første forpligtelsen til at give passagererne de oplysninger, de har brug for. Hr. formand, De kom med et eksempel: de gennemgående billetter på hele det europæiske net. Analysen af konsekvenserne af åbningen af markedet for international passagerbefordring viser, at dens succes i vid udstrækning er afhængig af effektiv adgang til oplysninger og rejsehjemler. De europæiske jernbanepassagerer skal have ret til og mulighed for at rejse med en billet, der giver dem lov til at krydse flere grænser i Unionen. For at sikre denne rettighed skal jernbanevirksomhederne, herunder de konkurrerende virksomheder, samarbejde.
For det andet er det med hensyn til erstatningsansvarsordningen i tilfælde af en ulykke et ubestrideligt krav, at vi når frem til en obligatorisk forsikring. Kravet om en sådan minimumsdækning gør, at passagererne får en retfærdig erstatning i tilfælde af en ulykke, og samtidig opretholdes der lige vilkår for jernbanevirksomheder, der har økonomiske vanskeligheder. Under alle omstændigheder, hr. Sterckx, skal De også have tak for det, De har gjort for de bevægelseshæmmede passagerer. Det er et område, jeg selv lægger meget stor vægt på. Jeg kan sige, at hvis Parlamentet og Rådet, som jeg håber, accepterer dette forslag, vil jeg personligt sørge for, at det rent faktisk bliver gennemført, for jeg mener, det er et væsentligt punkt, hvis vi skal give jernbanesektoren det image, det bør have. 
Hr. formand, jeg håber inderligt, at disse tekster, som Parlamentet således har forbedret og beriget, også kommer igennem nåleøjet i Rådet. Jeg skal igen takke Parlamentet mange gange. Vi står ved et dobbelt vendepunkt. Vi er klar over, at vi af hensyn til miljøet, men også i lyset af de mulige energibesparelser, risikoen for overfyldte motorveje og veje i Europa, skal fremme denne modale overgang, nærmere betegnet denne kombination af de forskellige transportformer, da jernbane-, flod- og søtransport ubestrideligt er interessante løsninger for langdistancetrafikken.
På den anden side har jeg godt hørt flere parlamentsmedlemmer tale om subsidiaritet, det er vi enige om. Der er ting, der skal forblive inden for nationalstatens kompetenceområde. Det er i øvrigt derfor, vi vil gennemføre denne subsidiaritetskontrol. Men når vi taler om jernbanesektoren, mine damer og herrer, er der lang vej igen. Det var et utrolig nationalt - for ikke at sige nationalistisk - rum, som har forhindret jernbanesektoren i at indtage sin reelle plads i et Europa, der i dag har brug for at kunne bevæge sig på tværs af de forskellige medlemsstater.
Vi var derfor tvunget til at gøre noget, og jeg takker Parlamentet mange gange for, at det på denne måde giver os mulighed for sammen ikke at indskrænke unionsmedlemsstaternes kompetencer, men at vise, at EU og idéen om en politik på europæisk plan rent faktisk bibringer en synlig merværdi på dette område og jernbaneområdet. Derfor takker jeg Parlamentet og Transportudvalget mange gange for dette grundige arbejde, der vil være særdeles nyttigt i de kommende dage.
Formanden.
   - Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.00.
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ).
   - Denne betænkning er kort og godt uantagelig! Endnu en gang forelægges der i Europa-Parlamentet en betænkning, der ønsker at fremskynde liberaliseringen af de offentlige tjenesteydelser, i dette tilfælde personbefordring med jernbane, hvor man går længere end selv Kommissionens forslag.
Forslaget, der indgår i den såkaldte tredje jernbanepakke og eufemistisk benævnes "udvikling af Fællesskabets jernbaner", har til formål at liberalisere den internationale passagertransport inden 2010.
Betænkningen går længere endnu og tager sigte på at liberalisere den internationale passagertransport inden 2008 og den nationale inden 2012, idet medlemsstaterne ydermere kan gennemføre det tidligere.
Kommissionen og Parlamentet ønsker at fremskynde liberaliseringen og privatiseringen af jernbanetransporten, endnu før den såkaldte første og anden pakke er fuldstændig gennemført, og før der er foretaget en vurdering af disse foranstaltningers reelle - dvs. negative - virkninger for tjenesteydelsernes kvalitet og de ansattes arbejdsforhold.
Formålet med at liberalisere jernbanerne er at servere dem for den private sektor på et sølvfad, så den kan få profit ud af dem, selv om de samtidig modtager massiv statsstøtte fra medlemsstaterne.
For at forsvare de offentlige jernbanetjenester og deres ansattes arbejdsforhold har vi foreslået, at direktivet forkastes. 


- Kommissionen kan acceptere følgende ændringsforslag: 
Kommissionen kan acceptere følgende ændringsforslag med forbehold af redaktionelle ændringer: 
- Kommissionen kan principielt acceptere følgende ændringsforslag: 
- Kommissionen kan delvist acceptere følgende ændringsforslag: 
- Kommissionen forkaster følgende ændringsforslag: 
- Kommissionen kan acceptere følgende ændringsforslag: 
- Kommissionen kan principielt acceptere følgende ændringsforslag: 
- Kommissionen kan delvist acceptere følgende ændringsforslag: 
- Kommissionen forkaster følgende ændringsforslag: 
- Kommissionen kan acceptere følgende ændringsforslag: 
Kommissionen kan acceptere følgende ændringsforslag med forbehold af redaktionelle ændringer: 
- Kommissionen kan delvist acceptere følgende ændringsforslag: 
- Kommissionen forkaster følgende ændringsforslag: 

Formanden.
   - Mødet er hævet.
