Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.
Hr. Medina Ortega har ordet.

Medina Ortega
Hr. formand, det er blot et detailspørgsmål. Men da det endog berører formanden, vil jeg gerne anmode om, at protokollen bliver rettet.
I mit første indlæg siges det helt konkret »Han anmoder om, at formanden for Parlamentet offentligt bekræfter, at han rent faktisk var til stede ved dette møde, og at han ikke tog flyet tilbage til Spanien før kl. 15.00«. Selvom formanden for Parlamentet plejer at rejse sammen med mig, så mener jeg helt bestemt, at jeg den pågældende dag rejste med samme fly som formanden, og som afgik kl. 13.00.
Dette er udmærket refereret i protokollen, hvor jeg siger: "Og derfor - og jeg tror, at det er klart, hr. formand, plejer jeg ikke at tage særflyet men et fly, som afgår kl. 15 om eftermiddagen for at kunne være her indtil kl. 13. Den pågældende dag tog jeg afsted kl. 13, fordi mødet sluttede før. Det er blot et detailspørgsmål.

Janssen van Raay
Hr. formand, hjertelig tak, fordi De selv var til stede den 12. oktober i Madrid ved vores konkurrence mod racisme, men det er naturligvis ikke mit punkt. Men mange tak. Mit punkt er, at vi som Parlament må have adgang til vores egne lovgivende dokumenter, hvilket vi ikke har. Jeg sender Dem et brev herom i dag.

Ewing
Hr. formand, jeg tager ordet for at tale om det punkt, der er blevet rejst af hr. Coates, og som er at finde på side 6 i protokollen. Protokollen er efter min mening ikke korrekt. For det første nævner den blot, at hr. Coates har rejst et spørgsmål i henhold til forretningsordenen. Den nævner ikke, at han har rejst det meget vigtige spørgsmål om medlemmernes mandater. Der kan kun være meget få sager, der er så vigtige som denne.
For det andet nævner protokollen ikke formandens svar, som også er af stor betydning. Han udtalte, at dette var et internt anliggende. Jeg vil gerne pege på, at det ikke er noget internt anliggende. Hvis en af denne Unions regeringschefer udsteder et forbud til sine medlemmer om, at de ikke må diskutere valgreformer med pressen, så udgør det et brud mod reglen om medlemmernes uafhængighed i henhold til forretningsordenens artikel 2. Jeg ser gerne, at protokollen er korrekt i denne henseende.

Formanden
Fru Ewing, det var et internt anliggende. Derfor er det ikke medtaget. Det var, da jeg svarede hr. McMillan-Scott, at jeg udtalte, at dette ikke var anledningen til at tale om interne britiske problemer, hvilket er noget helt andet. Som svar til hr. Coates sagde jeg, at jeg ville se nærmere på hans brev og svare ham snarest belejligt.

David
Hr. formand, mit indlæg drejer sig om samme punkt. Det, fru Ewing sagde, er helt klart meningsløst og absurd. Jeg vil gerne atter bekræfte det, som De lige har sagt og minde om, at adfærdskodeksen helt klart er et internt anliggende i det britiske Labour-parti, der omfatter Labour-partiets medlemmer i EuropaParlamentet. Det har intet overhovedet at gøre med forretningsgangene i dette Parlament.
Hvad Labour-partiet i Europa-Parlamentet angår, tager vi desuden fuldt ud afstand fra hr. Coates' bemærkninger og handlinger. Han taler udelukkende for sig selv og for ingen andre.

Perry
Hr.formand, jeg vil gerne sige et par ord om det samme emne. Kan De bekræfte, om De har modtaget et brev fra hr. Coates? Jeg vil gerne støtte fru Ewings argument og modsige hr. Davids. Det er så absolut et spørgsmål, der er vigtigt for Parlamentet at behandle. Jeg står her med en pressemeddelelse, hvori der står, at Labour-partiets medlemmer ikke må udtale sig til pressen om denne sag. Det er efter min mening i direkte og åben modstrid med det mandat, der er givet de demokratisk valgte medlemmer af dette Parlament, og jeg er overbevist om, at De vil tage denne sag endog meget alvorligt.

Formanden
Hr. Perry, alle spørgsmål, der rejses af medlemmerne, tages meget alvorligt. Jeg vil naturligvis besvare brevet, og hvis der skulle herske nogen tvivl, vil jeg forelægge det for Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet, hvilket efter min mening er den korrekte måde at gøre det på. Jeg vil ikke tillade, at der bruges mere tid på denne sag.

Van Bladel
Hr. formand, i protokollen har jeg ikke kunnet finde det, som jeg i går har krævet opmærksomhed omkring, nemlig at en nederlandsk gruppe besøgende er blevet overfaldet og en af dem såret. Kriminaliteten stiger, og sikkerheden er ikke garanteret. Siden marts har jeg indgivet skriftlige spørgsmål vedrørende ....
(Taleren afbrydes af formanden)

Formanden
Fru van Bladel, Deres forespørgsler vil blive besvaret på hensigtsmæssig vis. Og i går anmodede jeg Dem om, at De ikke rejste dette problem i mødesalen, for det er ikke den rigtige procedure i dette tilfælde. Hvis De ser i protokollen, vil De se, at jeg netop siger til Dem, at det ikke er et dagsordenspunkt.

Fabre-Aubrespy
Hr. formand, på side 24 i mødeprotokollen fra i går er det forslag, De fremsatte på vegne af Formandskonferencen for mødekalenderen 1997 og 1998.
De gjorde status over Formandskonferencen tirsdag. Da jeg gik ud fra mødet, fandt jeg til min store overraskelse mødekalenderen for 1998 på min hylde, både i stort og lille format. Jeg vil godt sige Dem, at det i værste fald viser, at De ikke vil tage hensyn til den afstemning, der bliver onsdag. og i bedste fald en alvorlig mangel på koordination med den serviceafdeling, der distribuerer kalenderen, idet vi ved, at den vil blive ændret, eller at der under alle omstændigheder er forslag om at ændre den.
Jeg vil godt bede Dem om at forklare dette punkt.

Formanden
Naturligvis, Hr. Fabre-Aubrespy. Efter første afstemning, der fandt sted under mødeperioden i september, gik trykkeritjenesten i gang med at trykke kalenderen i henhold til denne beslutning. Kalenderen blev uddelt efter mødet på Formandskonferencen.
Det er klart, at den kommende afstemning kan ændre denne beslutning. Men indtil det sker, er det beslutningen fra september, der gælder, og vi kunne ikke standse kalenderen, der allerede var ved at blive delt ud. Andre parlamentsmedlemmer har formentligt fået den før mødet onsdag, og i Deres tilfælde er den altså kommet efter.

Falconer
Hr. formand, jeg vil gerne oplyse Dem om, at der er nogen af os i Labour-partiet, der deler hr. Coates' bekymring og gerne ser, at Parlamentets formand ser på det pågældende adfærdskodeks.
Protokollen godkendtes

Afgørelse om uopsættelig forhandling
von Wogau
Hr. formand, dette er bestemt et vigtigt spørgsmål. Vi er også i færd med at arbejde på det, men det vil desværre ikke være muligt at forhandle om det på dette møde. I næste uge har vi udvalgsmøde, og vi kan så vedtage vores beslutning definitivt under den første mødeperiode i november. Derfor foreslår jeg, at vi forkaster uopsættelig forhandling i denne uge.

Hallam
Hr. formand, jeg vil gerne bestemt forlange, at vi ikke fortsætter med denne uopsættelige behandling, for jeg er bange for, at jeg har grebet Kommissionen i en fordækt adfærd. Sidste sommer spurgte jeg den, hvorfor den absolut ville anvende nordisk guld i den nye euro frem for nikkel. Dagen efter, at udvalget havde drøftet det, indrømmede Kommissionen over for mig, at den overhovedet ikke havde nogen lægelige beviser for, at nikkel skulle udgøre noget særligt problem for den store del af befolkningen, som man synes at hævde i dette dokument.
Derfor vil jeg råde udvalget til at holde nøje øje med, hvad Kommissionen siger om nikkel og nordisk guld, for man fortæller os ikke sandheden.

Hautala
Ærede hr. formand, da ordfører Soltwedel-Schäfer ikke er til stede, er jeg med på, at denne betænkning først behandles som planlagt på mødet i Bruxelles i marts måned. Uden at tage stilling til virkningen af det nordiske guld eller nikkel på sundheden, kan alle sikkert give mig ret i, at denne sag skal behandles omhyggeligt, og at denne hasteanmodning ikke kan imødekommes.

Formanden
Jeg fremlægger forslaget om uopsættelig forhandling til afstemning.
(Forslaget forkastedes)

Topmøde om beskæftigelse
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling af betænkning (A4-0307/97) af van Velzen, for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, om Europa-Parlamentets forslag til Det Europæiske Råds ekstraordinære beskæftigelsestopmøde (den 20.-21. november 1997) - (C4-0389/97).
Ordføreren, hr. van Velzen, har ordet.

van Velzen, Wim
Hr. formand, nu hvor traktaten indeholder et kapitel om beskæftigelse, bør det efter min mening være slut med den fase, hvori Rådet først og fremmest diskuterede, hvad Europa ikke skulle gøre. Tiden er nu inde til at sige, hvad Europa kan og skal gøre. I Amsterdam har regeringscheferne introduceret en koordineringsmekanisme, der er næsten identisk med ØMU'ens koordineringsmekanisme. Endvidere er det blevet besluttet, at beskæftigelse skal medtages på alle politiske områder, og på topmødet i Luxembourg bør det efter min mening blive klart, at den nye traktat ikke kun er litteratur. Der skal derfor fastsættes konkrete, kontrollerbare mål, såvel på europæisk som på nationalt plan med bindende terminer. Retningslinjer fra Kommissionen udgør efter min mening en god basis, selvom jeg fandt udkastet bedre og mere ambitiøst end slutteksten, og jeg håber, at Parlamentet på det område kan gøre det lidt bedre.
I min betænkning har jeg villet påvise, at det er muligt at opstille konkrete mål og terminer, og på det punkt går jeg længere end Kommissionen. Ikke fordi jeg vil spille idealist, for de fleste af mine forslag kan føres direkte tilbage til Jacques Delors' hvidbog, hvis analyse dengang i 1992 blev støttet så stærkt af alle medlemsstaterne.
Lige et par ord om forslagene i min betænkning. Betænkningen er baseret på en aktiv arbejdsmarkedspolitik, hvor man på den ene side stræber mod en så høj som mulig deltagelse af mennesker, der kan arbejde, og hvor de offentlige myndigheder på den anden side tager et ansvar for beskæftigelsen og ikke passivt afventer, hvad markedet og den økonomiske vækst byder på. Denne deltagelse har jeg i min betænkning omsat i det såkaldte forhold mellem inaktive-aktive, men instrumenterne er absolut lige så vigtige. Instrumenter som en betydelig forskydning af midlerne fra en passiv arbejdsmarkedsstrategi til en aktiv, øgede midler til uddannelse, undervisning, undersøgelse og udvikling. Viden vil, hr. formand, blive den vigtigste kilde til arbejde og velfærd, og denne viden vil forældes stadig hurtigere. Det betyder, at borgerne gentagne gange skal have mulighed for at forny deres viden. Her har de arbejdsmarkedets parter og den enkelte borger efter min mening også selv et vigtigt ansvar. Det er helt umuligt at finde løsningen alene i den offentlige sektor. Jeg går ind for særlige foranstaltninger for unge under 25 år og langtidsledige. Ingen under 25 år bør efter min mening være arbejdsløs. Han eller hun skal have et job eller følge en uddannelse. Enhver, der har været arbejdsløs i et år, fortjener en ny start. Også her er arbejdsmarkedets parters medvirken mere end nødvendig.
For at sørge for at der også er arbejde til alle de uddannede, skal der selvfølgelig skabes nye arbejdspladser. Men det vil også være nødvendigt med foranstaltninger som nedsat arbejdstid, jobrotation, sabbatår osv. Strukturelt overarbejde bør efter min mening afskaffes, og der, hvor det forekommer, skal det kompenseres i form af fritid eller boner til tjenesteydelser. Det er en skandale, at over for de 30 millioner arbejdsløse, hvis man tæller alt med, er der ca. 9 millioner mennesker i Europa, der strukturelt arbejder over. Et vigtigt instrument til at sørge for, at der igen bliver skabt arbejdspladser i vores samfund, er skatten. Det skal her gøres opmærksom på, at konkurrencen mellem medlemsstaterne, der ofte er stærkere end man tror, holder medlemsstaterne fangne i et "prisonersdilemma«. Ingen tør bevæge sig af frygt for, at andre medlemsstater skal blive mere tiltrækkende for investorer. Derved bliver den immobile faktor arbejde stadig hårdere belastet, og energispild, råstoffer samt kapital holdes nede. Et af de vigtigste forslag i Delors' hvidbog, en forskydning af byrderne fra arbejde til andre faktorer, bør nu omsættes i handling, og jeg anmoder også om særlig opmærksomhed på det, jeg kalder den sociale moms, en sænkning af momsen på arbejdsintensive tjenesteydelser. Jeg håber, at medlemsstaterne på topmødet forstår, at jeg ikke hermed foreslår et instrument, der forpligter alle medlemsstater. Det er eksperimenter for de medlemsstater, der siger: Dette vil vi påtage os. Det medfører ganske vist et indkomsttab for os, men vi har det højere mål om beskæftigelse for øje og vil påtage os dette tab.
Et par ord om målene og tidsplanerne. Kommissionens rettesnore har allerede givet mange reaktioner. Mange kritiserer, at der nævnes 12 millioner job som mål. Jeg forstår ikke rigtigt denne ophidselse. Hvis vi vil ned på 7 % arbejdsløse, hvilket på basis af den så påskønnede "bench-marking« med USA er nødvendigt, har vi brug for 12 millioner job. Det er ikke en drøm, det er en realitet. Andre tvivler i det hele taget på fornuften og mulighederne for mål og kalendere. Jeg henviser i den forbindelse til ØMU. Målene for ØMU syntes dengang tilfældige, for ambitiøse, og tiden syntes alt for kort. I mellemtiden opfylder 13 af de 15 medlemsstater næsten kriterierne. Den samme fælles holdning, den samme disciplin er også nødvendig og rimelig med hensyn til beskæftigelsen. Efter min mening står Unionens troværdighed på spil. Hvis regeringscheferne nægter at omsætte ordene fra Amsterdam i handling, så nedbryder det efter min mening grundlaget for ratificeringen af Amsterdam-traktaten. Det nedbryder støtten til en proces som ØMU og udvidelsen og, frygter jeg, også støtten til selve Unionen.
Hr. formand, De vil have bemærket, at jeg endnu ikke har sagt noget om pengene. Jeg tager afstand fra de mennesker, der konstant siger, at det forhold, at der ikke er kommet store pengesummer på bordet i Amsterdam, faktisk betyder, at topmødet mislykkedes. Efter min mening er de store summer penge, som vi konstant anmoder om, ikke det mest primære. Det mest primære er, at man har aftalt, at der kommer en koordineringsmekanisme til at holde den ensidige monetære og skattemæssige politik i balance med beskæftigelsespolitikken.
Til sidst, hr. formand, det har for mig været meget inspirerende at få lejlighed til at drøfte min betænkning med formanden for Det Europæiske Råd, hr. Juncker, i det hele taget formanden for Rådet. Jeg ønsker ham også held og lykke på det kommende topmøde, og jeg gør det med stor tillid, fordi jeg ved, at vi i grunden ønsker samme succes, og det er ikke teater, ikke en begivenhed, men en proces, hvor der fastsættes klare mål på basis af klare tidsplaner.

Juncker
Hr. formand, Hr. Santer, mine damer og herrer. Vi har i EU i årevis diskuteret beskæftigelsen og beskæftigelsespolitikken på forskellige niveauer og i forskellige sammenhænge. Men det er rigtigt, at vi siden Rådets møde i Amsterdam har oplevet en ændring på området og en ny udformning af situationen. Samtidig med, at vi har ført den politik, vi skal med henblik på Den Økonomiske og Monetære Union, kan vi konstatere - nogle med tilfredshed og andre måske med ængstelse - at beskæftigelsen igen er kommet i centrum i EU-debatten. I og med at vi igen har taget dette vældige område - som beskæftigelsespolitikken udgør - op, er samarbejdet i EU atter blevet mere fuldstændigt. Det betyder ikke, at vi ikke skal fuldende og afslutte den igangværende politik. Det drejer sig først og fremmest om at sørge for - og det vil vi - at ØMU ser dagens lys den 1. januar 1999. De fremskridt, der gøres, med hensyn til konvergens, er så imponerende, at jeg ikke har nogen tvivl i den retning. Hvis vi ikke begynder på ØMU den 1. januar 1999, sker det aldrig, og det er klart, at det ville føre til en meget alvorlig økonomisk krise i EU. De, der vil kæmpe for beskæftigelsen, bør forblive meget engagerede i, at ØMU realiseres. Det samme gælder i øvrigt fuldendelsen af det indre marked. Hvis det ikke lykkes os at fuldende det indre marked og at sørge for, at ØMU begynder som planlagt den 1. januar 1999, vil vi ikke igen kunne opnå den nødvendige tillid til at styrke beskæftigelsespolitikken på et mere solidt grundlag.
Jeg tror, vi på beskæftigelsestopmødet skal sige, at den makroøkonomiske politik i EU generelt set er god, da den på mange punkter har givet tilfredsstillende resultater bortset fra dette vigtige område, beskæftigelsen. Jeg tror ikke, vi skal give efter for råbene fra alle de, der opfordrer os til voldsomme makroøkonomiske indgreb. Økonomien bryder sig ikke om bevægelser og voldsomme omsving.
Det er vigtigt at sørge for, at topmødet den 21. november ikke bliver et "alibimøde«. Jeg læser ofte, og det morer mig, at dette topmøde er besluttet som en gave til den franske regering. Som den, der bærer gaven i mine arme, kan jeg godt sige Dem, at jeg ikke føler, mine kolleger har skænket mig en gave, så meget mere som at det er svært at skabe en fælles linje for handling, tanke og analyse mellem femten regeringer, der har den politiske sammensætning, som De kender. Vi skal sørge for, at topmødet hverken bliver et alibi- eller et "snakkemøde«, hvor vi blot gentager, hvad vi har sagt de foregående år. Det går altså ikke at samle femten stats- og regeringschefer til møde og give det indtryk, at vi bare skulle mødes for at barsle med endnu et digt, der kan føjes til den allerede imponerende samling af EU-lyrik på dette område. Jeg tror, at dette topmøde for at være troværdigt og føre til troværdige handlinger simpelthen skal være konkret. Van Velzen, som jeg gerne vil takke for sit vigtige arbejde, og som også tankemæssigt har inspireret formandskabet meget, har med god grund gjort os opmærksomme på, at det ikke går at have enorme budgetter og så tro, at succesen kommer automatisk. Vi besluttede enstemmigt i Amsterdam, at der ikke vil blive rejst nye midler, hverken nationale eller EU-midler, til fordel for beskæftigelsen. Men De ved jo, at formandskabet og Parlamentet, undertiden hver for sig, men meget ofte sammen, har samarbejdet meget med Den Europæiske Investeringsbank for at rejse betydelige økonomiske midler sådan, at vi kan iværksætte en række politiske tiltag. Det drejer sig først og fremmest om de små og mellemstore virksomheder, der som vi ved, udgør en reel mulighed for at give beskæftigelsespolitikken et opsving. Vi skal, jeg tør ikke sige genstarte, men i det mindste genopdage de store sammenhængende netværk. Jeg tror, at vi i den forbindelse skal sørge for, at de store transeuropæiske netværk igen får en reel mulighed for at blive gennemført.
Derudover, hr. formand, foreslår formandskabet Dem og også andre regeringer først en metode og derefter et indhold. Metoden er den, Kommissionen endelig har udvalgt i de forslag, den har vedtaget for kort tid siden, og som vi stort set er enige i. Metoden består reelt i at overføre metoden - taget fra Maastricht-traktaten - der gælder for konvergens i forbindelse med ØMU. Vi kunne godt tænke os, at man inden for beskæftigelsespolitikken lægger den samme vægt på konvergens som den, der er fastlagt med hensyn til at realisere ØMU inden for den fastsatte tidsfrist, med de aktiviteter, som De kender, og som er ganske imponerende, i alle EU's medlemsstater. Jeg tror, det er nødvendigt, at vi fastsætter en række mål, og at vi hvert eneste år reviderer de retningslinjer, ud fra hvilke vi blev enige. Metoden er altså den, der gælder for konvergens, og indholdet er en række forslag, som i alt væsentligt lægger sig op ad dem, Kommissionen netop har fremlagt. Jeg tror ikke, vi skal koncentrere os alt for meget om overordnede kvantitative mål. Jeg tror ikke, vi skal fremkalde vanvittige håb, som vi ikke kan opfylde. Derfor tror jeg, at al debat om 7 % og tolv millioner drejer opmærksomheden bort fra det egentlige, som er de instrumenter, vi skal installere for at realisere disse mål. Vi har sagt, at vi ikke skal fremkalde for store håb. Men det betyder ikke, at vi ikke skal have ambitioner om alt muligt. Vi bør nå frem til at forene et tilstrækkeligt højt ambitionsniveau med nødvendigheden af ikke at skabe for store forventninger. Deraf følger, at vi på programmet for beskæftigelsestopmødet sætter nogle mål- og kontrollerbare retningslinjer. Disse bør som væsentligste punkter omfatte de store grupper, der er ofre for vores nederlag med beskæftigelsespolitikken, nemlig de langtidsarbejdsløse og de unge. Retningslinjerne bør også omfatte alle former for uddannelsespolitik. Vi har nemlig ved at læse dokumenterne fra Kommissionen kunnet konstatere, at det for øjeblikket kun er én arbejdsløs ud af hver ti, der er i gang med en uddannelsesaktivitet eller en genindføring på arbejdsmarkedet. Når jeg nævner dette tal, må jeg så også sige, at det er nødvendigt at korrigere det væsentligt opad. Der er andre retningslinjer, der, selvom de ikke er målbare, alligevel må være tilstrækkeligt konkrete. Det er det, som van Velzen har kaldt den sociale moms. Jeg vil godt tilføje, at andre elementer fra skattepolitikken bør kunne placeres i denne sammenhæng. I disse konkrete linjer, men ikke målbare retningslinjer indgår også aktivitets- og beskæftigelsesraterne i EU, en reduktion om nødvendigt af de udgifter, der ikke går til arbejdskraft, og problemerne omkring generelle afgifter for små og mellemstore virksomheder, som Kommissionen med god grund har gjort os opmærksomme på. Jeg tror, at der i de ikke målbare, men ikke desto mindre konkrete retningslinjer også bør indgå en tilrettelægning af arbejdstiden og en indføring af tilstrækkeligt med fleksible elementer sådan, at man kan finde en mellemvej mellem den lovbestemte politik og overenskomstpolitikken med henblik på i EU at udvikle en fælles metode til reduktion af arbejdstiden. De ikke målbare, men dog konkrete retningslinjer bør også omfatte kampen mod overarbejde. For alle disse punkter tror jeg ikke, det er nok blot at reducere de udgifter, der ikke går til arbejdskraft, de generelle afgifter for små og mellemstore virksomheder og den straffebeskatning, der er i dag er lagt på arbejdet. Det er også nødvendigt, at de nationale regeringer i løbet af nogle måneder, som man siger i almindelig tale, i Bruxelles fremlægger nationale handlingsprogrammer. Lad os altså ikke skabe litteratur, men giv os nogle konkrete arbejdsinstrumenter. Lad os alle hver især indføre de programmer, med hvilke vi kan realisere en række af de mål, som Kommissionen med meget god grund har nævnt i sit dokument. Metoden kræver selvfølgelig en fortsættelse, og den vil først og fremmest være sikret i de nationale handlingsplaner. Den omfatter naturligvis også en multilateral overvågning af samme art som den, vi har oprettet for at følge vejen frem mod ØMU. Jeg kunne godt tænke mig, at topmøderne i december hvert år bliver et stort møde om beskæftigelsen, hvor statsog regerinscheferne skal forklare årsagerne til de nederlag, de har haft i løbet af året i deres forsøg på at nå de forskellige kvantitative mål, vi i forvejen har fastsat. Den multilaterale overvågning vil selvfølgelig også omfatte en undersøgelse af den bedste praksis, det har været muligt at iværksætte i de forskellige medlemsstater. Jeg tror, den sociale dialog i EU fortjener at blive genoplivet, og jeg ville gerne have, at den fungerende rådsformand i forbindelse med opfølgningen på beskæftigelsestopmødet hvert halve år arrangerer et trepartsmøde med deltagelse af arbejdsmarkedets parter og arbejdsgiver- og arbejdstagerorganisationerne. Jeg har taget initiativ til at starte denne møderække på højeste niveau, og jeg vil mødes med mine nederlandske og britiske kolleger, formanden for Kommissionen og arbejdsmarkedets parter nogle dage før beskæftigelsestopmødet. Jeg tror virkelig, at kampen for beskæftigelsen og imod arbejdsløsheden ikke kun er et emne for regeringerne, Kommissionen, Europa-Parlamentet og forskellige regionale myndigheder over hele EU; beskæftigelsespolitikken angår på samme måde og i lige så høj grad arbejdsmarkedets parter og de, der arbejder med overenskomstpolitikken. Jeg mener ikke, jeg er blevet offer for en lyksalig og alt for voldsom optimisme, fordi det drejer sig om bedre at kunne styre vores beskæftigelsespolitikker. Men siden vi begyndte at forberede beskæftigelsestopmødet, har vi både her i Parlamentet og mange andre steder rundt omkring i EU, herunder også i de femten EU-hovedstæder kunnet konstatere en vilje til ikke bare at gentage, hvad vi allerede har gjort, men til at tilføje en ekstra værdi til den indsats, vi indtil nu har ydet. Vi skal vise dem, der holder øje med os, at to plus to bliver til mere end fire i EU.

Santer
Hr. formand, hr. Junker, kære parlamentsmedlemmer. 1997 kan blive et afgørende år i kampen for beskæftigelsen.
Først og fremmest fordi frugterne af den makroøkonomiske strategi, hvad angår vækst, nu begynder at vise sig, og vores økonomiske forudsigelser bekræfter det. Dernæst via styrkelsen i traktaten af nødvendigheden af en koordineret indsats på EU-niveau, og endelig fordi vi iværksætter en egentlig politisk koordination af de nationale arbejdsmarkeder, hvilket indtil nu har været det mindst udviklede område på EU-plan. Dette punkt vil helt sikkert være i centrum på det særlige topmøde for beskæftigelse.
Vi ved alle, at kampen mod arbejdsløsheden er kompleks og antager mange former, og at det vil være indskrænkende blot at bedømme hele indsatsen ud fra en enkelt af dens bestanddele. Derfor er vi for adskillige år siden holdt op med at tale for én sammenhængende og integreret indsats. Det er i øvrigt også budskabet i den fremragende betænkning fra van Valsen, som jeg vil lykønske med arbejdet.
Dette er året, hvor puslespillets brikker samles. Det er nødvendigt at udnytte forslagene i hvidbogen, i tillidspagten, i vores makroøkonomiske strategi, i de mange aktiviteter, der er igangsat, og forstærke dem. Det er især nødvendigt at genplacere aktiviteterne i deres rette sammenhæng og minde om, at de virker på langt sigt.
Den 1. oktober fremsatte Kommissionen sine idéer til reformer for det nationale arbejdsmarked. I november beskrev den sine idéer til at støtte kampen for beskæftigelsen i fællesskabspolitikken.
Retningslinjen for den nationale beskæftigelsespolitik, eller Amsterdam-metoden, er nyskabende samtidig med, at den bygger på erfaringerne. Jeg vil gerne her kort beskrive den metode, vi går ind for, da jeg har det indtryk, at der hersker en del misforståelser.
Der er visse personer, der lader til at fokusere hele deres opmærksomhed på et element i vores forslag og i øvrigt forvanske forslaget. Ordføreren van Velzen kommer med hentydninger til dette. Det drejer sig om vores forsikring, ifølge hvilken det er muligt, hvis hypoteserne om det makroøkonomiske grundlag holder, og hvis man iværksætter de nødvendige strukturelle aktiviteter, at skabe 12 millioner arbejdspladser i løbet af fem år.
Det afgørende i vores plan består ikke i dette tal, men i midlerne, vi foreslår for at nå dertil. For at forstå dette er det nok bare at læse vores tekst. I øvrigt er det ikke nødvendigt, at jeg i denne forsamling minder om, at det lykkedes de 12 EU-lande i perioden 1985-90 at skabe ti millioner nye arbejdspladser og at reducere inflationen med 3 % - fra 10, 5 % til 7, 5 %. Udfordringerne er altså realistiske, og vi bør gøre alt for at nå målene.
En anden bemærkning er efter min mening også afgørende. Kommissionen foreslår, at man overfører de retningslinjer, der er enighed om, samlet på nationalt handlingsplan. På den måde bliver det muligt at tage hensyn til de særlige forhold, der gælder på de forskellige nationale arbejdsmarkeder.
Det er også nødvendigt her at foretage en parallel koordination med den økonomiske politik inden for ØMU. Erfaringerne fra denne viser, at den skepsis, der til at begynde med var omkring udveksling af god praksis og en dynamisk udvikling af denne, var ubegrundet. Den udviklende dialog, søgningen efter konvergens via fælles mål og uddragning af vellykkede erfaringer har bevist deres værdi, og indsatsen for konvergens har helt klart gavnet begrænsende instrumenter i form af præcise kriterier.
Men det er ikke tilfældet, hvad angår beskæftigelsen. Indsatsen for en indbyrdes overtalelse skal derfor være så meget desto større. Det er også nødvendigt at understrege, at enhver strategi for beskæftigelsen kræver handling på mange fronter og bør virke på langt sigt. I forbindelse hermed skal vi huske på, at vi står ved starten til en ny proces, der igangsættes for at forebygge.
Det europæiske rådsmøde i Luxembourg skal udtale sig om Kommissionens videregående idéer. Vil de være parat til at følge vores anbefaling om at garantere hver enkelt arbejdsløs en ny chance i løbet af 12 måneder, og hver ung arbejdsløs i løbet af seks måneder? Vil de påtage sig i løbet af fem år at reducere antallet af unge, der forlader skolen uden nogen som helst kvalifikationer, til det halve? Vil de forskellige medlemsstater acceptere at planlægge uddannelser for arbejdsløse sådan, at de når op på det niveau, der findes i de tre bedste medlemsstater, hvilket vil sige 25 %? Er vores regeringer, sådan som også van Velzen kraftigt efterlyser det, parate til at fastsætte et præcist mål for, hvor mange personer der skal gå fra passiv til aktiv støtte? Vil man endelig reducere skattetrykket på arbejdet? Det er en række spørgsmål til stats- og regeringscheferne, som jeg forventer at få et svar på.
Vi har masser af materiale, der siger, at de arbejdsløse sætter pris på værdien af de gentagne erklæringer fra Rådet om den vægt, man lægger på beskæftigelsen, og at man ikke bare gemmer sig bag en misforstået subsidiaritet for at sno sig uden om debatten.
Styrken i vores forslag ligger netop i, at vi fuldt respekterer medlemsstaternes kompetence, og at det med forslagene bliver muligt at tage højde for de særlige nationale situationer. Det påhviler medlemsstaterne at tage et ansvar for de retningslinjer, de selv har udstukket.
Hr. formand, det er helt sikkert, at strukturreformer på de nationale arbejdsmarkeder vil være i centrum af vores diskussioner i Luxembourg. Men det er ikke tilstrækkeligt. Som jeg siger hver gang, så er det kun ét element i vores strategi for beskæftigelsen, og denne kan ikke isoleres. Den bør samtidig integrere følgende fire områder, hvis den skal lykkes: en sund makroøkonomiske ramme, en effektiv udnyttelse af det potentiale, der ligger i det indre marked, ambitiøse reformer på arbejdsmarkedet og en optimal udnyttelse af strukturfondene til fordel for beskæftigelsen.
Unionens aktiviteter går ikke parallelt med medlemsstaternes. Tværtimod overlapper de hinanden på to måder. De førstnævnte skaber på visse områder en uomgængelig referenceramme for medlemsstaternes aktiviteter. Dette gælder for den makroøkonomiske ramme, enhedsmarkedet, beskatning, statsstøtte, en forenkling af arbejdsmiljøet på virksomhederne og miljøbeskyttelse. Jeg vil illustrere med et enkelt eksempel. Hvordan skulle en medlemsstat kunne sænke sin beskatning af arbejdet, hvis risikoen for en illoyal konkurrence på beskatning af arbejde ville berøve den de nødvendige indtægter?
På andre områder supplerer eller støtter Unionens aktiviteter medlemsstaternes. Jeg tænker her på strukturfondene, de transeuropæiske netværk, forskning, finansiering af små og mellemstore virksomheder og informationssamfundet. Jeg skal ikke her gå i detaljer med, i hvilket omfang Kommissionen vil give udtryk for sin holdning over for Rådet på det særlige topmøde. Den vil udnytte det, både til at sikre en opfølgning af Amsterdammødet og til mere generelt at overveje støtten til vores politik i kampen for beskæftigelsen.
Hr. formand, jeg sagde i min indvielsestale den 17. januar 1995, at vi ikke mangler fortrin i Europa, men en strategi, der kan udnytte dem. Jeg har på fornemmelsen, at vi i dag endelig har muligheden for at udvikle en sådan strategi, at gå fra hensigtserklæringer til handling. Den tilbagevendte vækst, der også skyldes perspektiverne for ØMU, bør udnyttes til at vedtage de nødvendige reformer. En integreret, koordineret indsats, der i henhold til kompetence omfatter samtlige aktører, er ved at blive etableret. Den vil høste sine frugter, og det vil ikke behage dem, der giver udtryk for en forsinket kritik.
Jeg kan bekræfte, at der igen er ved at komme balance i det europæiske samarbejde til fordel for de emner, EU's borgere virkeligt interesserer sig for.

Hughes
Hr. formand, efter forhandlingerne i Amsterdam og indføjelsen af det nye beskæftigelsesafsnit og efter beslutningen om at afholde et ekstraordinært beskæftigelsestopmøde udfordrede hr. Jean-Claude Juncker alle medlemsstaterne og vores institutioner ved at sige, at et sådant topmøde kun ville være ulejligheden værd, hvis det førte til konkrete og bæredygtige fremskridt. Hr. Wim van Velzen bør lykønskes for i sin fremragende betænkning at have taget denne udfordring op på Parlamentets vegne.
Kommissionen bør ligeledes lykønskes for dens retningslinjer. Det forslag til retningslinjer, som den har udarbejdet om de fire emner: iværksætteri, arbejdstagernes egnethed på arbejdsmarkedet, omstillingsevne og - og det er meget vigtigt - lige muligheder, rammer sømmet på hovedet. Det er netop de emner, vi bør behandle, hvis vi skal kunne styre en lang række forandringer ordentligt, som bør styres af vores samfund.
Der er to mulige syn på udkommet af forhandlingerne i Amsterdam. Enten effektuerede vores ledere et ønske om at genskabe balancen i Traktaten mellem dels konvergens og monetær union og dels beskæftigelse - enten handlede de ærligt med det mål at gøre Traktaten relevant for alle borgere i Europa eller de indlod sig på en kynisk manøvre, et påskud ved at indføje et beskæftigelsesafsnit, som de ikke havde til hensigt at give nogen reel betydning eller reel virkning. Hvis sidstnævnte er tilfældet, er jeg fuldt ud overbevist om, at borgere og vælgere ved folkeafstemninger vil gennemskue påskuddet.
Det er også klart, at vi - i denne side af Parlamentet - ikke ønsker at deltage i en marketingsmanøvre, der går ud på at sælge et sådant påskud. Afprøvningen af, hvilken holdning der er korrekt - ægte engagement eller en kynisk manøvre - vil finde sted ved det ekstraordinære beskæftigelsestopmøde. Hvis det ikke skærer igennem fortidens endeløse og evigt tilbagevendende retorik, hvis det ikke fører til konkrete aktioner eller garantier for borgerne, vil det være dømt og fortjene at være dømt til at være en fiasko. Det vil ikke let blive glemt. Det vil være en fiasko, der vil forfølge forsøget på at få Amsterdam-traktaten ratificeret.
Samtidig må vi erkende, at et ekstraordinært topmøde om beskæftigelse er begyndelsen og ikke afslutningen af den nye proces. Vi kan ikke forvente, at alle de krævede nye mekanismer og procedurer vil give beskæftigelsesafnittet en mening. Vi kan ikke forvente, at retningslinjerne om beskæftigelse og henstillingsprocedurerne bliver etableret sådan uden videre. Vi bør ikke overdænge dette ene ekstraordinære topmøde med vores forventninger til disse nye procedurer, men vi må se et klart signal om, at disse procedurer vil blive mere virkelige og få en reel betydning for vores borgere. Det kræver enighed om i det mindste nogle konkrete aktioner eller garantier. Det anerkendes nu af de fleste regeringer. Jeg håber, at de, der endnu ikke har anerkedt det, vil gøre det inden den 20. november.
Efter min mening, der er baseret på høringer foretaget inden for de seneste uger, eer der fire nøgleaktioner eller -garantier, som det skulle være muligt for vores ledere at blive enige om ved topmødet: for det første en garanti for, at ingen vil få lov til at gå ledige i mere end 12 måneder, uden at der bliver gjort noget: jobpraktik, erhvervsuddannelse eller revalidering, videre uddannelse eller en hvilken som helst blanding af disse bestemt på medlemsstatsplan. For det andet en garanti for, at ingen unge under 25 vil blive klassificeret som arbejdsløse men snarere som personer, der er i gang med erhvervsuddannelse, revalidering, jobpraktik eller efter- eller videreuddannelse, og for det tredje en beslutning om at tillade en nedsættelse af den sociale moms på arbejdsintensive tjenesteydelser til det lavest mulige niveau, og for det fjerde en aftale om at foretage benchmarking baseret på forholdet mellem beskæftigede og ledige i de tre lande, der klarer sig bedst.
Disse er efter min mening de kernetest, hvormed vi bør måle topmødets succes eller fiasko. Jeg håber, at vores ledere vil tage denne udfordring op.

Pronk
Hr. formand, jeg vil for det første takke ordføreren for det arbejde, han har gjort for denne betænkning, og specielt fordi det er lykkedes ham at holde den kort. Jeg mener, at det for dette Parlamentet er en meget stor præstation. På den anden side, når jeg ser på stakken af ændringsforslag, ser det ud, som om der alligevel er nogen, der forsøger at forlænge sagen. Vi finder det i sig selv godt, at det er en kort betænkning.
Amsterdam-traktaten er ratificeret. I denne traktat er "beskæftigelsen« som bekendt medtaget. Jeg gentager: Dette kapitel gør det muligt at fastsætte rettesnore, som medlemsstaterne kan holde sig til ved udformningen af deres beskæftigelsespolitik - artikel 109 Q, stk. 2; endvidere kan Rådet træffe beskæftigelsesfremmende foranstaltninger og støtte innoverende indfaldsvinkler gennem forsøgsprojekter - artikel 109 R.
I formiddag drejer det sig naturligvis specielt om første del. I eftermiddag vil vi under budgetforhandlingen til dels behandle den anden del. Men regeringscheferne må udarbejde dette kapitel nærmere. Jeg mener dette kapitel, hele kapitlet, men ikke mere end dette kapitel. Indimellem får man det indtryk, at det ser man anderledes på.
Formanden for Rådet, hr. Juncker, har gjort sit bedste og gør sit bedste, bør jeg vel hellere sige, for at få medlemsstaterne til at indtage en fælles holdning til topmødet i Luxembourg. Det er essentielt. Hr. Juncker har været meget ivrig for at opnå en vis målkonvergens mellem Parlamentet, Rådet og Kommissionen. Også dette er, tror jeg, temmelig unikt. For det meste går vores tre institutioner deres egne veje og forsøger så til sidst at skabe en hvis koordinering. Det er ikke sket i denne sag. Fra begyndelsen har der været tale om et nært samarbejde mellem de tre institutioner.
Vi ønsker alle, tror jeg, at topmødet i Luxembourg bliver en stor succes. Tiden er nu inde til at komme med foranstaltninger, der virkelig gør noget ved de 18 millioner ledige i Europa, på trods af forskellene pr. land og på trods af de forskellige forhold i de europæiske medlemsstater. I den forbindelse må man dog ikke glemme, at uden en velsmurt økonomi kan man ikke skabe flere arbejdspladser. Men en god økonomi betyder ikke, som vi har set, at arbejdsløshedsproblemet løses helt. Det drejer det sig også om på dette topmøde.
Topmødet i Luxembourg må komme frem til noget, der kan sammenlignes med den monetære union. Sådan er det også ment. Det er derfor absolut nødvendigt af formulere kriterier. Det skal være kvantificerbare kriterier, så landene og, mener jeg, senere også regionerne kan bedømmes med hensyn til, hvor godt de gør det. I betænkningen nævnes der også nogle af disse kriterier. Der bør indføres en norm baseret på forholdet mellem beskæftigede og ledige i de tre medlemsstater, der klarer sig bedst. Denne norm ansporer landene til at gøre deres bedste. Dermed er problemet med verdensmarkedet også taget med. Det er altid meget vigtigt, netop fordi man tager udgangspunkt i de tre lande, der klarer sig bedst. Endvidere skal medlemsstaterne naturligvis stimuleres til at lære af hinandens gode og dårlige praksis. Det er noget, der kan ske meget oftere, end tilfældet hidtil har været.
Vedrørende kriterierne kan PPE gå ind for van Velzen-betænkningen. Der er dog en række punkter, som PPE ikke er helt tilfreds med. For det første drejer det sig om en stram forbindelse mellem kriterierne og antal år. Det er meget vanskeligt at fastsætte, hvornår ledigheden er reduceret til 7 %. Det er bedre at evaluere dette årligt.
For det andet er det ikke klogt, mener jeg, at komme for meget ind på, hvor mange penge der skal anvendes til uddannelse. Det drejer sig om at indsatsen på uddannelsesområdet må øges enormt meget.
For det tredje må vi se nærmere på formuleringen af spørgsmålet om momssatserne. Vi er enige med formanden for Rådet om, at dette meget hurtigt må tages op. Men om det nu er den bedste version, må vi lige se på.
Som sidste punkt strukturfondene. Vi tror ikke, det er klogt at nævne tallet 50 %. Til allersidst: Vi ønsker regeringscheferne held og lykke med topmødet, for det er det eneste svar, Europa kan give på de 18 millioner mennesker, der i øjeblikket på trods af velfærden i Europa stadig er arbejdsløse.

Hermange
Hr. formand, vi kan konstatere, at der i dag i EU er mere end 18 millioner arbejdsløse, heraf 5 millioner under 25 år, og som Santer sagde det for lidt siden, så er tæt ved 50 % langtidsarbejdsløse.
Det må derfor være passende, hvis vi vil undgå denne nedbrydende proces, atter at give hver enkelt chancen for at finde et arbejde i et vækstsamfund med et humant ansigt. Vores medborgere forventer reelt konkrete og realistiske tiltag, som i sig selv kan give EU impulser til at skabe arbejdspladser.
Vi ved jo godt, at Amsterdam-traktaten gav sociale forbedringer, især hvad angår kampen mod den sociale udelukkelse, men vi må erkende, at de juridiske fremskridt med hensyn til beskæftigelsen ikke er tilstrækkeligt konkrete. Derfor vil Det Europæiske Råd, samlet til møde om beskæftigelsen den 20.-21. november, give næring til det helt retfærdige håb, befolkningen har. For hr. formand, kære kolleger, vores medborgere forventer mærkbare initiativer fra dette beskæftigelsestopmøde, og alle gode viljer må mobiliseres.
Det er med denne indstilling, vi i dag diskuterer en vigtig betænkning, og det arbejde, Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har udført under sin formand og ordføreren, er særdeles interessant. Men hvordan skal vi helt konkret handle? Jeg har på min gruppes vegne fremsat et ændringsforslag, som vi mener er meget vigtigt. Vi beder nemlig om, at man forlods anvender overskuddet fra EKSF til at fremme beskæftigelsen takket være en ekstraordinær tildeling fra Den Europæiske Investeringsbank sådan, at denne kan støtte projekter, der skaber arbejdspladser i SMV. På denne måde kan der frigives ECU 50 millioner. Vi mener, at denne ikke-bureaukratiske metode med en gennemsigtig styring af midlerne, og som består i at hente midlerne direkte i EIB, har den fordel, at man stimulerer iværksætter- og skabertrangen og lægger grundlaget til en reel støtte ved at skabe varige arbejdspladser, især til fordel for de små og mellemstore virksomheder.
I den forbindelse vil jeg gerne takke ordføreren for sin støtte, for jeg tror, det er vigtigt, vi sammen forsvarer dette forslag, der er konstruktivt for beskæftigelsen.
Som det andet vigtige initiativ er det nødvendigt at fremme udviklingen af en ny tilrettelægning af arbejdet. Jeg vil gerne her knytte nogle kommentarer til det, der står i betænkningen om dette punkt. Det hedder blandt andet, at denne omlægning nødvendigvis bør ske via en systematisk reduktion af arbejdstiden. Jeg er faktisk bange for, at udtrykket "reduktion af arbejdstiden«, som er på mode i visse EU-lande for tiden, med tiden, måske ikke umiddelbart, men senere vil vise sig at være en modsigelse og asocial, hvis den gennemføres som et krav i alle virksomheder. Jeg frygter også, at en automatisk reduktion af arbejdstiden tværtimod vil føre til, at der udvikles flere ekstratimer, hvilket vil sige sort arbejde og mere mekanisering.
I stedet for at fremkalde en systematisk nedskæring af arbejdstiden ville jeg af hensyn til de europæiske virksomheders konkurrenceevne foretrække, at vi overvejer en smidig og fornuftig tilrettelægning af arbejdstiden, der er tilpasset den økonomiske og menneskelige virkelighed på virksomheden og i dens omgivende miljø.
Det er i denne sammenhæng, vores gruppe har fremlagt nogle ændringsforslag til van Velzens betænkning.

Boogerd-Quaak
Hr. formand, det glæder mig overordentligt meget, at formanden for Det Europæiske Råd er til stede, men ikke desto mindre må jeg sige, at Den Europæiske Union, siden de første aftaler om arbejdsmarkedspolitik blev indgået på topmødet i Essen, slæber sig fra det ene beskæftigelsesforslag til det næste. Planernes ingredienser er altid de samme. Også Kommissionens forslag er en gentagelse af gamle træk. Hvor er forskellen? Forskellen er, at vi nu har Amsterdam-traktaten, og at topmødet i Luxembourg vil komme i stand som en følge heraf.
Formand Juncker har lige givet os håb. Men alligevel, fulde af forventning afventede min gruppe det europæiske socialministermøde, både med henblik på konkrete aftaler på kort sigt og om initiativer til en ny politik på længere sigt. Siden Delors'-hvidbogen "Vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse« er der ikke opstået en eneste ny idé, for slet ikke at tale om kollektivt at gå i gang med at iværksætte de eksisterende forslag.
Typisk for dette er, at sagen om det europæiske aktieselskab på ny er kørt fast. Det har nu været kendt så længe: En europæisk selskabsform vil få den grænseoverskridende foretagsomhed til at stige meget og sørge for en betydelig reduktion af de juridiske omkostninger. Alligevel holder bestemte medlemsstater hårdnakket fast ved deres kendte standpunkter, og de har på den måde været til hinder for beslutningstagning i mere end 30 år.
Også i dette Parlament forsøger vi alle at komme frem til en fælles holdning, hvorved fornyende idéer bortfalder. Den politiske debat bør dreje sig om vores forskelle, ikke om vores ligheder. Men for at få sat skub i Det Europæiske Råd forsøger man i van Velzen-betænkningen og i de fremlagte ændringsforslag frem for alt at nå til enighed, enighed i Parlamentet og enighed mellem Parlamentet og Kommissionen. Selvfølgelig deltager vi alle i denne proces, fordi vi finder, at det er meget vigtigt at bekæmpe arbejdsløsheden i Europa. Alligevel, hr. formand, så jeg hellere, at der fandt en rigtig politisk debat sted.
Europa kommer efter min mening ikke uden om på sigt at indføre et skattesystem, der ikke belaster arbejde, og som går videre end de allerede kendte miljøskatter og energiafgifter. Effektivitetsforbedringen i virksomhederne er i øjeblikket stort set helt orienterede mod afskaffelse af arbejdspladser. Det gennemsnitlige skattetryk på arbejde og virksomheder ligger meget højt i Den Europæiske Union. I mange lande over 50 %. I en lange række forslag på EU-plan tales der om en forskydning af byrderne fra arbejde til kapital. Ingen har dog mod til at give beskatningen af kapital et funktionsdygtigt grundlag. Man bliver ofte hængende i formuebeskatning, en beskatningsform, der på grund af globaliseringen af økonomien bliver stadig vanskeligere.
Alligevel har hr. Juncker givet mig håb ved også at komme ind på dette emne og ved at sige, at vi må gøre noget ved denne sag. Andre innoverende idéer som f.eks. nye pensionsordninger, vækst og dynamik gennem adækvat infrastruktur og et velfungerende vare- og tjenestemarked og innovation, det er altsammen forhold, som der må tages fat om på kort og langt sigt, hvis dette topmøde om arbejdsløshed skal blive en succes. Det kræver ånd. Ånd af medlemsstaterne, ånd af Parlamentet og ånd af Kommissionen. Det ønsker jeg Dem.

Moreau
Hr. formand, afholdelsen af et særligt topmøde om beskæftigelse, der arrangeres på opfordring af den franske regering, placerer dette spørgsmål og den sociale dimension i centrum af det europæiske samarbejde, hvor det indtil nu har været fraværende. Med tæt på 20 millioner arbejdsløse og 50 millioner fattige kan vi konstatere, at den politik, man har ført indtil nu, har kostet arbejdet og ødelagt livet for millioner af borgere i vores lande, især for de unge. Desværre viser Kommissionen ikke tydeligt sin vilje til at ændre holdning. Den fastsætter tiltrækkende mål. Hvem kan ikke være enig i at skabe 12 millioner arbejdspladser, at nedsætte arbejdsløshedsprocenten til 7 % og at fjerne halvdelen af tallet for unge arbejdsløse inden 2002? Men hvilke midler foreslår man?
Kommissionen bygger sine forslag på konkurrenceevnen og støtter sig til fleksibiliteten, kamufleret under begreberne om tilpasning og gennemførlighed. For at sige det rent ud lader netop disse begreber hånt om den enkeltes elementære ret til at have et fast arbejde, der er korrekt aflønnet, og som kan forenes med et familieliv. Kommissionen insisterer på at betragte arbejdet som en omkostning, man for enhver pris må reducere, men arbejdet er ikke en omkostning, det er en rigdom.
Van Velzens betænkning er tro mod Kommissionens mål og logik, som den støtter, og som omfatter enhedsmønten og dens begrænsninger. Det er sandheden i så høj grad, at van Velzens betænkning i sin omtale af beskæftigelsen ikke med ét eneste ord nævner reduktion af arbejdstiden, og det på et tidspunkt, hvor to EU-landes regeringer netop har besluttet at arbejde hen imod en 35 timers arbejdsuge inden for de allernærmeste år. De 35 timer er ikke en mode, fru Hermange, det er et stort mål for civilisationen for at få et bedre liv og for at skabe arbejdspladser.
Vi i vores gruppe vurderer det som noget positivt, at den franske og italienske regering har besluttet at begynde på dette fremskridt, der indleder et brud med den politik, der hidtil har været ført. "35 timers ugen er trængt ind i EU« skrev den spanske avis El Pais fornylig. ØSU's generalsekretær tog ikke fejl ved at udtale: "De retningslinjer, der vedtages for beskæftigelsen i Luxembourg, bør på en tydelig måde omfatte perspektiverne for en omlægning og reduktion af arbejdstiden blandt de afgørende prioriteter i kampen mod arbejdsløsheden«.
Mere generelt mener vores gruppe, at man igen må tage udfordringen om beskæftigelse op for at ophøre med at bringe den sociale samhørighed i fare i vores samfund. Vi har midlerne til at gøre det. Betydelige summer bliver gjort uproduktive via en kapitalisering på børserne; enorme offentlige summer anvendes dårligt; kreditten og beskatningen skader beskæftigelsen og investeringerne. Alt dette er det nødvendigt at ændre for at kunne forøge købekraften, for at genstarte industripolitikken, for at udvikle uddannelserne i stor skala, for at reducere arbejdstiden og for at udvikle og forny den offentlige sektor. Vores gruppe agter at bidrage hertil sammen med den sociale bevægelse og fagforeningerne, og vi vil arbejde for, at topmødet i Luxembourg bliver omsat til politiske handlinger og ikke bare.....
(Her tog formanden ordet fra taleren)

Wolf
Hr. formand, kære kolleger, den latente skandale, som den store arbejdsløshed i Europa er, er endnu en gang ved at blive til en åben akut skandale. Det står endnu ikke klart, om topmødet i Luxembourg bliver en pr-aktion eller om den for alvor åbner op for en kursændring i den europæiske politik. Derfor er vi nødt til, kære kolleger fra GUE-gruppen, her at drøfte det mindste af det mindste. Men det bør vi så også gøre seriøst.
Vigtigheden ligger faktisk ikke i, at beskæftigelsen er en undtagelse, men udviklingen inden for beskæftigelsen er et symptom på en forkert politik, en politik, der ensidigt fremmer udbuddet og som efter 10 år klart har lagt sine resultater frem. Denne politik skal bringes til ophør.
Vi har et klart alternativ. Enten kommer der en kursændring, og den skal ikke kun primært være makroøkonomisk, men i den samlede økonomiske politik gå i retning af en ny social-økologisk udviklingsmodel, eller også kommer de europæiske regeringer til at finde sig i den bebrejdelse, at euroen indføres på de arbejdsløses bekostning. Derfor må det ikke blive et topmøde med alibilyrik, deregulering og fleksibilisering eller påtvunget udsigtsløst arbejde.
Ganske vist er forsøget på at anvende Maastricht-metoden på beskæftigelsespolitikken i form af de særdeles intelligente forslag, der er kommet fra hr. Juncker og også fra Kommissionen, absolut ikke bare en fortsættelse af det, der hidtil er blevet gjort. Der er en chance for, at der lukkes en dør op, gennem hvilken så senere et europæisk flertal af medlemsstater kan gå med stor beslutsomhed. Jeg hentyder til, at magtbalancen til næste år forhåbentlig også ændres ved, at der kommer en rød-grøn regering i Bonn.
Vi har i den europæiske beskæftigelsespolitik brug for en ny begyndelse på flere planer. Vi har brug for en beskæftigelsesorienteret policy mix, der også skal omfatte social dialog og undervisning og uddannelse. Vi har brug for den indsigt, at en omlægning af industripolitikken skaber arbejde. Vi har virkelig brug for en omfordeling af arbejdet, en ny tilrettelæggelse og tillige en nedsættelse af arbejdstiden. Frankrig og Italien har her vist et eksempel og det giver anledning til håb. Vi har brug for en tredje sektor mellem det private erhvervsliv og den klassiske offentlige tjeneste, som i offentligt regi skal opbygge beskæftigelse i en form, som gør det muligt igen at få bugt med den sociale udstødelse, som er et resultat af mere end 10 års neoliberal politik.
Vi vil på et grønt topmøde i begyndelsen af november yderligere harmonisere og bearbejde vores forslag derom. Jeg er enig med hr. van Velzen i, at det for øjeblikket ikke primært er et spørgsmål om penge, selvom det naturligvis ikke kan finansieres af frimærkekassen. Vi har nu brug for instrumentkassen, vi har brug for en klar forestilling om, hvilke opgaver vi skal tage fat på. Så vil forbundsregeringen, som for øjeblikket har forskanset sig ved bremsen i førerhuset, give fri bane for det nødvendige omsving.
Det drejer sig ikke om strategisk at gøre trumferne gældende, hr. kommissionsformand, det er ikke tilstrækkeligt! Vi bliver nødt til omsider at blande kortene på ny.

Sainjon
Hr. formand, jeg vil gerne rose van Velzen for sit fremragende arbejde. Jeg skal blot beklage, at betænkningen har et problem med reduktion af arbejdstiden. Jeg mener ikke, man skal være bange for at nævne den som et af de midlerne blandt mange i kampen mod arbejdsløsheden i EU.
Det drejer sig efter min mening bestemt ikke om at henfalde til en dogmatisk vision, hvor man med magt indfører en 35 timers arbejdsuge i et klassisk ugeskema, men der er en historisk tradition for at reducere arbejdstiden. Reduktionen kan skabe i hundredetusindvis af arbejdspladser i EU, men kun hvis den kobles fuldstændigt sammen med en total omlægning af arbejdet og - hvorfor ikke - med en årlig justering og en genstart af en nyskabende uddannelsespolitik som grundlag.
Kommissionen har allerede fremhævet en sådan politik. Man kan i dag helt klart fastslå, at den økonomiske vækst og faldet i arbejdsløsheden i USA delvist skyldes den nye teknologi. Hvorfor skulle vi ikke lave en EU-plan bestående af en række eksisterende programmer inden for udvikling af industriteknologi? Jeg tænker her på BRITE EURAM, men også informationsteknologier med ACTS og, hvad der er afgørende, at SMV i EU i højere grad får adgang til Internet. Jeg tror også, det er vigtigt, at vi indleder en koordination med EUREKA-programmet på dette område.
Vi gør os ingen forhåbninger: de midler, EIB har lovet, er stort set uden betydning i forhold til indsatsen. De små og mellemstore virksomheder i EU har vanskeligheder næsten hele tiden, når de ikke kan opnå kreditter fra bankerne. Men hvordan kan det være, at EUREKA-programmet fungerer så godt? Først og fremmest fordi det har føling med området og virksomhedslederne, men også og især fordi det udsteder et kvalitetsstempel for en teknologi på højeste niveau, hvilket støtter nogle virksomheder i at opnå lån hos bankerne. Hvorfor ikke overveje at bruge idéen om et stempel fra EIB, der kunne fungere som garanti for virksomhederne over for bankerne?
Jeg mener, at idéen om at foreslå en obligatorisk aktivitet for unge efter et år og seks måneder, er fremragende. Jeg tror, det for visse unge i socialt hårdt belastede byområder er nødvendigt med en hårdtslående aktivitet for at hale dem op ad det bundløse hul, nogle af dem er faldet ned i. Jeg tror, at et program, der kunne sætte dem ind i en moderne sammenhæng, ville kunne afhjælpe denne nødsituation. Programmet kunne kombinere indlæring af teknologi med indlæring af fremmedsprog ved hjælp af programmerne LINGUA og LEAONARDO.
Endelig har den danske politik med rotation af personalet vist sig at give resultater. Det følgende eksempel kan give andre inspiration. Når nogle af de ansatte går fra til forældre- eller uddannelsesorlov, erstattes de af langtidsarbejdsløse, som på den måde bliver uddannet i virksomhederne. Her prioriterer man ofte personer over 50 år. Lad os på denne måde tage udfordringen op ud fra mål 4 og et styrket ADAPT-program.
EU's borgere venter meget af EU's medlemsstater. De er trætte af at høre på taler. De 20 millioner arbejdsløse og de 50 millioner, der lever under meget usikre forhold, venter konkrete handlinger. Forslagene bliver udformet umiddelbart før topmødet i Luxembourg, og de går i den rigtige retning. Et håbets lys vil vise sig. Lad os værne om det og sørge for, det kommer til at skinne mere klart. En af de vigtigste opgaver for alle politisk ansvarlige er at give EU's borgere mulighed for at have et arbejde. Det er en pligt for hver og en af os at besejre denne økonomiske og sociale kræft, og det er endvidere en måde at gengive millioner af EU-borgere en mening med livet.

Jensen, Lis
Hr. formand, jeg har stor forståelse for, at Den Europæiske Union har behov for resultater på det ekstraordinære beskæftigelsestopmøde. Det har man jo stillet de arbejdsløse i udsigt. Men det er vel et spørgsmål, om det overhovedet er realistisk at forvente resultater, og det er vel også derfor, at visse medlemmer af EU-Kommissionen er begyndt at kalde topmødet en slags studiekreds. Siden Amsterdam-traktatens underskrivelse har det jo ikke skortet på gyldne løfter. Det oplever jeg også i den danske debat, hvor bl.a. den danske statsminister synes, at man har flyttet hegnspæle ved at få et beskæftigelsesafsnit med i den ny unionstraktat. Men en vigtig tilføjelse hertil er, at landene jo skal forpligtes til at underordne alle former for politik en stabilitetsorienteret økonomisk politik på EU-plan. Det gælder social- og arbejdsmarkedspolitikken og beskæftigelsespolitikken. Man kan så passende stille sig følgende spørgsmål: Vil det overhovedet gavne beskæftigelsen? Mit svar er klart nej. Det er jo en kendt sag, at netop den økonomiske politik og gennemførelsen af ØMU'en vil betyde en stigning i arbejdsløsheden, ikke mindst inden for den offentlige sektor. Der er i en tidligere beskæftigelsesbetænkning af Ken Coates lavet beregninger, der viser, at hvis ØMU'en gennemføres inden for tidsfristen, så betyder det faktisk 2, 1 million flere arbejdsløse i Den Europæiske Union. Dette aspekt savner jeg i den betænkning, der foreligger fra van Velzen.
Og jeg savner det også i den debat, vi har her i dag. Når kommissionsformand Jacques Santer siger, at der er oprettet mange nye arbejdspladser inden for det sidste år, så synes jeg også, at det bør tilføjes, at det først og fremmest er deltidsstillinger, der er blevet oprettet. Er det overhovedet det, de arbejdsløse ønsker? Det er det i hvert fald ikke der, hvor jeg kommer fra. Der tager man nemlig i brede dele af den danske fagbevægelse meget stor afstand fra den fleksibilisering, der i øjeblikket finder sted af arbejdsmarkedet, godt hjulpet på vej af Den Europæiske Union.
Betænkningen har kun rosende ord tilovers for den holdning, der går ud på, at alt skal underordnes den økonomiske politik i EU og konkurrenceevnen. Der foreslås dog, at man fastsætter nogle mindstearbejdsløshedsprocenter. Men jeg mener, at arbejdsløshedsprocenternes størrelse er noget, de enkelte medlemslande selv skal fastsætte. Betænkningen viser ganske klart, hvordan man i EU tager det ene skridt efter det andet i en bestemt retning. Lige siden topmødet i Essen er det gået slag i slag, og når den her betænkning foreslår fælles mindsteindkomster og fælles mindstelønninger, så bevæger man sig ud på et skråplan, som hverken dette Parlament, Kommissionen eller befolkningerne i Den Europæiske Union kan være tjent med.

Randzio-Plath
Hr. formand, kære kolleger, det europæiske beskæftigelsestopmøde skal sætte noget i gang, for at det politiske system i Den Europæiske Union kan få en smule mere troværdighed. De 18 mio arbejdsløse kan ikke mere nære håb, hvis Amsterdam-traktaten ikke også fyldes ud gennem konkrete skridt. Lige så rigtigt Kommissionens, rådsformandskabets og også ordførerens oplæg er, lige så meget har vi jo ud over arbejdsmarkedspolitiske impulser og reformer tillige hårdt brug for ændrede rammebetingelser, hvad den økonomiske politik angår. Trods den gunstige prognose her i efteråret skal der fortsat gøres en indsats her. For investeringskvoten i Den Europæiske Union er meget utilfredsstillende og kan ikke bidrage til, at arbejdsløsheden overvindes. Vi har brug for mindst 1 % flere offentlige investeringer og mindst 1 % mere af bruttonationalproduktet i øgede private investeringer. Jeg håber, at det kan knyttes sammen i et partnerskab mellem det offentlige og den private sektor med henblik på, at der på dette område kan skabes en europæisk merværdi med en effektiv indflydelse på beskæftigelsen. Jeg anser det derfor virkelig for vigtigt, at beskæftigelsestopmødet beslutsomt tager fat på dette område, så at den dramatiske beskæftigelseskrise kan overvindes.
Efter min mening er også en omlægning af skatter og afgifter påkrævet, ikke blot i form af en reduktion af skatten på faktoren arbejde, men tillige i retning af en forøgelse af efterspørgslen på det indre marked.
Af hensyn til beskæftigelsen - som netop ikke kan fremmes ved hjælp af arbejdsmarkedspolitiske foranstaltninger alene - er der ud over benchmarking for investeringer og investeringer i infrastruktur endvidere brug for pligt til at dokumentere, at de offentlige investeringer rent faktisk har en effektiv indflydelse på beskæftigelsen. Jeg mener, at denne dokumentation skal fremlægges en gang om året. For gennem investeringerne i infrastruktur vil vi jo ikke kun overvinde Den Europæiske Unions svage konkurrencemæssige stilling, når det gælder logistik, transport og kommunikation, vi vil dermed også rent faktisk skabe nye arbejdspladser.
Endvidere mener jeg, at med henblik på den effektive indflydelse på beskæftigelsen skal foranstaltningerne, og det gælder alle Den Europæiske Unions politiske foranstaltninger, tilpasses beskæftigelsen og at der derfor skal ske en omlægning fra, at de tilpasses store virksomheder navnlig inden for industri og teknologi samt forskningspolitikken, hen imod, at de tilpasses den største arbejdsgiver, nemlig de små og mellemstore virksomheder. Så kan vi virkelig yde et bidrag til en omlægning fra passiv til aktiv arbejdsmarkedspolitik.

Hernández Mollar
Hr. formand, jeg tror ikke, at det er en overdrivelse at sige, at vi står over for en forhandling, der er afgørende for Den Europæiske Unions nutid og fremtid.
Det ekstraordinære topmøde i Luxembourg den 21. og 22. november har et enormt ansvar for at få gjort bekymringen for beskæftigelsesproblemet troværdigt på statsligt niveau. Det er nødvendigt med politiske beslutninger, som fastlægger en virkelig koordinering for med det samme at kunne anvende de positive erfaringer, som har givet resultater på beskæftigelsesområdet i de enkelt medlemsstater. Kommissionen bør desuden fremme den merværdi, som Den Europæiske Union betyder, og den værdi, som Den Monetære Union vil få inden for et virkeligt indre marked.
Konvergensen mellem økonomierne har kun det ene formål at skabe et stærkt og solidt Europa i forhold til dets konkurrenter, og gennem denne soliditet også at forstærke et solidarisk system til social beskyttelse, som, idet det dog langt fra skal bygge på understøttelse, skal bidrage til jobskabelse og til at sikre fastholdelsen heraf. Parlamentet har også behov for et tættere samarbejde fra Kommissionens side. I disse måneder kan vi se, at der skitseres to forskellige modeller til at angribe problemet med arbejdsløsheden og jobskabelsen på.
Vi, der tror på en model, hvor samfundet er den egentlige motor i økonomien og jobskabelsen, finder, at de sociale og økonomiske aktører skal være de egentlige hovedpersoner, og at regeringerne skal sikre, at der skabes de nødvendige økonomiske betingelser, så uddannelse, faglig uddannelse og forskning bliver fundamentet for nogle økonomier, hvor det er muligt at skabe job og kæmpe mod ungdomsarbejdsløsheden, de ulige muligheder og langtidsledigheden. Den anden model er den, som fremføres af dem, der mener, at det er de regeringer, der er opstået af de politiske svingninger, som kan skabe job i form af dekreter.
Man kan ikke uden videre afvise de fælles, kvantificerbare målsætninger, som hr. van Velzen foreslår. Men har medlemsstaterne de nødvendige instrumenter til at gøre det på kort sigt? Er de nuværende økonomiske indikatorer velegnede? Råder de over ressourcer til at nå disse målsætninger? Lad os foretage en konstant vurdering, men lad os ikke skabe unødvendige forventninger.
Og hvad skal man sige til det store hovedtema, som nedsættelsen af arbejdstiden er. Hvornår vil Kommissionen fremlægge de undersøgelser, som den er blevet bedt om, for at kunne lave en sammenlignende undersøgelse dér, hvor denne løsning anvendes. Der er ikke enstemmighed om anvendelsen af denne løsning. Der er meningsforskelle. Selv inden for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe er der nogen, der udtaler sig imod, at det skal være regeringerne, som pålægger den i form af dekreter.
Lad os lade fleksibiliteten i arbejdstiden blive opnået ved aftaler mellem virksomhedsejerne og arbejderne, gennem deres repræsentanter, virksomhed efter virksomhed, sektor efter sektor, uden at det berører konkurrenceevnen og produktiviteten, uden at arbejderne får beskåret deres indtægter. Det er ikke let at kombinere alt dette, men det kan naturligvis ikke pålægges ved dekreter.

Podestà
Fru formand, kære kolleger, man har allerede fra flere sider understreget betydningen af dette emne. Vi beskæftiger os - for at bruge Jacques Delors' afskedsord her i Parlamentet - med det vigtigste emne for Europa i de næste femten år.
Nogen har i dag brugt et stærkt udtryk: massearbejdsløshed, næsten tyve millioner europæere uden stabil beskæftigelse. Nødvendigheden af at øge de ressourcer, der er afsat til udvikling, er bestemt et af de højst prioriterede emner, men jeg finder, at et af de fundamentale aspekter er, hvordan de ressourcer, der er bestemt for udvikling, kan give et stabilt resultat i form af højere beskæftigelse.
I øjeblikket støder verdensøkonomierne sammen, og det vil i stadig højere grad være tilfældet. Vi kan derfor ikke forestille os at gå ad veje, som falder uden for den almindelige sammenhæng.
Men i denne situation vækker to landes valg - Frankrigs og Italiens - bekymring. De har valgt at indskrænke arbejdstiden gennem lovgivning, under bureaukratiske former, som planøkonomi. Nogen brugte i dag, lige før, udtrykket "et mere værdigt liv«. Men, kære kolleger, livet er ikke uværdigt! Der er noget helligt ved arbejdet, det er noget, der adler mennesket, og det at indskrænke arbejdstiden ved lov er noget uforståeligt. Overvej det et øjeblik: Arbejdet bliver skabt af virksomheden, virksomheden er en levende organisme, en organisme, der hver dag stiller nye krav. Kun hvis de sociale kræfter er i stand til at føre en dialog, at nå til enighed om, hvad behovene og målene er, vil det være muligt virkeligt at beskytte beskæftigelsen.
Hvad vil der ske, hvis vi ved lov indskrænker arbejdstiden til 35 timer? Vi vil formentlig se en stigning i omkostningerne, formentlig vil der komme et stærk tilskyndelse til større mekanisering af produktionen, større automatisering, formentlig vil vi foretrække at flytte arbejde uden for Den Europæiske Union, ikke kun når det gælder de store virksomheder, men også de små og mellemstore.
Vi kan se konkrete eksempler i Europa: Storbritannien og Holland, hvor arbejdsløshedsprocenten i løbet af få år er faldet nogle procentpoint netop gennem fleksibilitet og ikke ved planøkonomisk og bureaukratisk at påbyde en indskrænkning af arbejdstiden.
Fordi jeg tror, at det ligger alle på sinde at overvinde den udfordring - som er den vigtigste - at skabe stabil beskæftigelse, at skabe en rigdom, der kan sikre socialstatens garantier, mener jeg, at Europa bør tage effektive skridt i den globale situation, som den står over for.

Watson
Fru formand, vores forslag til beslutning her i dag vil ikke få nogen bindende virkning, men det giver en god baggrund for medlemsstaternes og Kommissionens tilgang til topmødet. Det er en skam, at vi ikke har kunnet nå til større enighed i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender. Vi har ikke færre end 55 ændringsforslag fra tre større politiske grupper.
Hvad vi ved, er, at vi er på vej mod en tilbagevenden til normal vækst, men den vækst vil ikke være tilstrækkelig til at nedbringe arbejdsløsheden til et tåleligt niveau, og vi må gøre noget ved især ungdomsarbejdsløsheden og langtidsledigheden. Vi ved, at vi skal have det indre marked til at fungere, hvis dette skal lykkes. Vi må erkende, at vores økonomier er indbyrdes afhængige af hinanden, og at der er grænser for, hvor effektive de nationale politikker er, især på det monetære område. Ironisk nok er det i de lande, der ikke kan bestemme sig om den fælles valuta, at den monetære union ville have størst jobskabende effekt.
Vi må sørge for adgang til kapital og erhvervsuddannelse, især for små virksomheder, og Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik, som jeg er ordfører for, har lagt budgetposter til en værdi af ECU 150 millioner ind i en pakke, der skal gøre regeringscheferne i stand til at gøre dette. Jeg glæder mig til at byde kommissær Flynn velkommen til min valgkreds om ca. tre uger for at se på, hvordan vi lige nu anvender nogle af de penge, der er afsat i disse budgetposter. Men disse penge vil kun blive stillet til rådighed for topmødet, hvis de nationale regeringer er parate til at tage det alvorligt. Dette skal være mere end et paradenummer. Vi må gøre en reel indsats for jobskabelsen. Det ville være en god start at gennemføre de infrastrukturprojekter, der blev drøftet på topmødet i Essen.
Vi må flytte skattebyrden væk fra de ting, vi ønsker, såsom job og investeringer, og placere den på ting, som vi ikke ønsker, såsom på anvendelsen af knappe naturrigdomme og forurening. Jeg er i særdeleshed tilfreds med forslaget til beskæftigelsesretningslinjer for topmødet og dets fire hovedtemaer: arbejdstagernes egnethed på arbejdsmarkedet, iværksætteri, omstillingsevne og lige muligheder, der er så væsentlige for etableringen af et klima, hvor der skabes job.
Udveksling af "bedste praksis« er også væsentlig. Topmødet giver medlemsstaterne en mulighed for at forpligte sig til at skabe flere job. En af de væsentligste opgaver for Den Europæiske Union er erfaringsudveksling.
Jeg vil slutte med at sige, at den vanskeligste opgave for den fungerende formand for Det Europæiske Råd, hr. Juncker, vil være at nå frem til et kompromis mellem forskellige ideologiske tilgange til økonomisk organisering. Dette må ikke blive et Luxembourg-kompromis.

Ojala
Ærede fru formand, der er grund til at arbejde for, at beskæftigelsestopmødet i Luxembourg bliver en succes, det vil sige, at der tages klare og beskæftigelsesfremmende beslutninger. At fremme beskæftigelsen er nok den vigtigste måde at øge befolkningens tillid til EU-arbejdet på. Efter iværksættelse af den monetære union, ØMU, er der brug for en endnu mere effektiv beskæftigelsespolitik, så den europæiske vækst kan fortsætte og velfærden fordele sig mere jævnt.
Jeg er for godkendelsen af hr. van Velzens betænkning, fordi det er vigtigt, at der nu sættes gang i unionens beskæftigelsesforanstaltninger. Ellers er der risiko for, at beskæftigelsesforanstaltninger kun forbliver ved snak. Det er ikke nok, at vi udarbejder ambitiøse målsætningsprogrammer, hvis deres iværksættelse forhales til det næste årtusinde. Særlig vigtigt i betænkningen er forslaget om ibrugtagning af den mindst mulige merværdiafgift på serviceområder med store jobskabelsesmuligheder. Det er vigtigt at lægge pres på Rådet til at tage en positiv holdning i denne sag.
Betænkningen indeholder også mangler. Der er taget for lidt hensyn til spørgsmålet om forkortelse af arbejdstiden. Forkortelse af arbejdstiden er den mest holdbare måde at svare på reduceringen af arbejdspladser, som skyldes væksten i produktivitet, specielt i industrien. Efter min mening er det væsentligste spørgsmål ikke, om arbejdstiden skal forkortes via lovgivning, ved drøftelser mellem arbejdsmarkedsorganisationer eller ved arbejdstidsforsøg. Det vigtigste er at gå i gang nu. I Finland har vi ganske interessante forsøg og resultater med 6 + 6-systemet, hvor den tidligere otte timers vagt er erstattet med to seks timers vagter. Antallet af arbejdspladser er vokset, og foretagendets ekstra ressourcer er fundet ved hjælp af længere og mere effektiv daglig udnyttelse af produktionskapaciteten.
Der tages heller ikke tilstrækkelig højde for arbejdspladser i det offentlige serviceområde i betænkningen. Specielt i EU's nordlige medlemslande er de særdeles vigtige ikke kun for den sociale sikkerheds men også for kvinders gode beskæftigelsesmuligheders skyld. Efter iværksættelsen af ØMU'en kan den offentlige sektor for øvrigt fungere som en balancefaktor for konjukturer og forstyrrelser set fra en beskæftigelsessynsvinkel. Derfor skal der fokuseres mere på den offentlige sektor.

Schörling
Fru formand, Jeg vil først og fremmest gratulere Wim van Velzen for denne betænkning om beskæftigelse og de forslag, som han og Europa-Parlamentet vil fremlægge på topmødet i Luxembourg.
Der er mange gode forslag i denne betænkning, som jeg vil støtte. Topmødet behøver virkelig al den hjælp og alle de gode forslag, det kan få, da det har været en meget, meget besværlig opgave. Topmødet må ikke mislykkes og heller ikke bare munde ud i fine formuleringer og forhåbninger. Man skal virkelig forsøge at komme frem til en løsning, især for de langtidsledige og med hensyn til ungdomsarbejdsløsheden.
Ved minisessionen i Bruxelles, hvor formand Santer gjorde rede for de retningslinjer, som topmødet skal diskutere og tage stilling til, sagde han, at vi skal passe på med at skabe for store forventninger, hvilket vi også har hørt andre sige her i dag. Alligevel baseres EU's politik på en meget optimistisk vækst med en stigning på over 3 % om året. Det indebærer også, at beskæftigelsespolitikken og EU's forsøg på at skabe flere arbejdspladser også baseres på denne vækst og på at stimulere virksomhederne til investeringer. Det er naturligvis ét tiltag, men man må ikke tro, at økonomisk vækst er en garant for at skabe beskæftigelse. Så snyder man både sig selv og andre. Det, der behøves, er mere strukturelle indgreb over for arbejdsløsheden i form af kortere arbejdstid og varigt lavere beskatning af arbejde. Arbejdstiden skal være både kortere og naturligvis mere fleksibel. Målet bør på lidt længere sigt være 30-timers arbejdsuge og allerede nu en arbejdsuge på 35 timer.
Sænkningen af arbejdsgiverafgiften samt andre skatter og afgifter på arbejde bør, synes vi, finansieres med forhøjede energi- og miljøskatter, en såkaldt skatteomlægning.
ØMU bekymrer mig, ligesom den bekymrer ordføreren. Jeg synes derfor, man på topmødet skal diskutere, at EU's egen politik ikke bidrager til at skabe flere arbejdsløse ved, at der foretages så kraftige nedskæringer i den offentlige sektor.
Det er også et alvorligt strukturelt problem i dagens system, og også i EU's politik, at alt for mange tjener penge på at udpine naturressourcer og ødelægge miljøet. Derfor har vi et ændringsforslag, nr. 51, som jeg håber, mange vil støtte. Vi foreslår deri, at der indgås en ny pagt, som skal afbalancere andre pagter, en ny pagt med økologisk indhold, det vil sige, at man skal skabe arbejdspladser ved hjælp af økologiske omstillingsprogrammer.

Scarbonchi
Fru formand, hr. Santer, siden Jacques Delors' håb om store EU-projekter i 1990'erne har EU endeligt taget beskæftigelsen op, herunder betænkningen vi behandler i dag.
Det er aldrig for sent at gøre noget godt. 20 millioner arbejdsløse ender med at kunne trænge igennem til eurokraternes gode samvittighed. Hvis denne "beskæftigelsesplan«, som har fortjent at eksistere, har problemer med reduktion af arbejdstiden, vil den give sit vigtigste bidrag på to hovedområder, og det er så meget bedre. Betænkningen er fuldt ud opmærksom på nyskabende kommunikationsteknologier inden for multimedier, hvilket i sig selv viser, hvor vigtig uddannelsen er. Halvdelen af EU's 20 - og det er aldeles ikke 19 - millioner ledige har været uden arbejde i mere end et år og 30 % i mere end to år. I år 2007 vil 80 % af den teknik, der anvendes i dag, være forældet. Derfor foreslår de radikale, at der fra og med år 2000 afsættes 2 % på de nationale budgetter til uddannelse.
Betænkningens prioritet nummer to er hjælpen til de små og mellemstore virksomheder og industrier (SMV-SMI), da disse er de eneste reelle leverandører af beskæftigelse i EU gennem de sidste femten år til forskel fra de store industrigrupper, som blot har fortsat med at skumme fløden. Men for at hjælpe disse SMV er det nødvendigt at skabe en fond, der kan støtte oprettelsen af virksomheder i EU, og at den får tilført ECU 800 millioner, for at indsatsen bliver væsentlig.
Der er andre muligheder. Man kunne for eksempel udforme en juridisk og skattemæssig EU-statut for virksomhederne, for hvis man vil opmuntre det individuelle initiativ, er det nødvendigt at præcisere og begrænse risikoen for den, der tager initiativet til at skabe. Man kunne også iværksætte en ansporende skattepolitik med lave afgifter og bortfald af disse ved oprettelsen af arbejdspladser. Man kunne endvidere fremme de meget små virksomheder, der arbejder fra hjemmet, og telearbejdet, for det bliver økonomiens grundlag i det 21. århundrede.
Det er nødvendigt, at Den Europæiske Union holder op med at spille økonomiens Red Adair i EU og i stedet griber ind overordnet, at man overvejer, hvilke aktiviteter der vil blive fremherskende i de kommende tyve år. Endelig vil jeg og min gruppe gerne insistere på, at man definerer kvartærøkonomien, som vil være baseret på det sammenhængende liv og aktiviteter i nærsamfundet, hvor vi vil bevæge os fra arbejdssamfundet til økonomisamfundet. For fru formand, lad os ikke være i tvivl om, at det moderne samfund sådan, som det blev forudset af de store tænkere i det 19. århundrede, har udfyldt sin historiske opgave: arbejdet har befriet os fra arbejdet.

Nicholson
Fru formand, jeg vil for det første gerne lykønske ordføreren med hans betænkning. Jeg kan som en, der kommer fra et område, der har lidt under en meget høj arbejdsløshed, sige, at det er et af de største problemer, vi står over for i Den Europæiske Union her og nu.
Det er vigtigt, at vi imødegår disse problemer på en positiv måde. Ordføreren har helt ret, når han klart identificerer mange af de problemer, som vi står over for i dag, men det vil være yderst vanskeligt at nå frem til en arbejdsmarkedsstrategi, der kan levere resultater på kort sigt. Vi må være realistiske og imødegå dette problem.
Det er selvfølgelig rigtigt at henlede opmærksomheden på de langtidsledige og på den høje ungdomsarbejdsløshedsprocent. Jeg tror fuldt og fast på, at den fortsatte tilstand for begge ikke vil bedres på kort sigt. Det er i høj grad en ond cirkel, for når vi øger eller forbedrer vores teknologi, vil vi få behov for en stadig mindre arbejdsstyrke. Der er blevet fremsat forslag om at reducere arbejdsugen og om at øge antallet af deltidsansatte, men som andre talere har sagt det her i Parlamentet, så er det, folk virkelig ønsker, når det kommer til stykket, fuldtidsarbejde.
Vi må finde frem til en mere radikal tilgang. Jeg tror, at Den Europæiske Unions svaghed er, at den er fortsat med at bevæge sig mod centrum, og det spørgsmål, vi nu må stille os, er, hvor centrum egentlig befinder sig. Det indre marked har blot bidraget til at forvirre sagen. Der må sættes en stopper for princippet om et erhvervsliv, der altid er på farten for at nå den maksimale konkurrenceevne, og det bør gøres af Den Europæiske Union. Hvis det ikke lykkes for os at gøre noget beslutsomt for at sætte en stopper for dette, vil vi blive dømt for at have affolket og lagt store områder af Den Europæiske Union øde. I Den Europæiske Unions interesse ville det være helt forkert at fratage de nationale regeringer ansvaret for at udvikle deres egne økonomier. Det ville være et skridt for langt og et skridt, som jeg ikke ville kunne acceptere. Vi må acceptere, at den enkelte regering bedst kender sine egne folk i sit eget land og i sine egne regioner, og derfor må vi give regeringerne den størst mulige støtte til at udvikle deres egne strategier, der bedst vil hjælpe dem og deres egne folk i deres egne områder.

Fayot
Fru formand, hr. Junker, Luxembourgs formandskab har sat sig et højtliggende mål for beskæftigelsestopmødet. Det må vi rose dem for. Især fordi de har indført nye idéer og hele tiden har holdt gang i dialogen med medlemsstaterne, arbejdsmarkedets parter og naturligvis også med Europa-Parlamentet. Om ikke for andet så kan man ikke længere betragte topmødet som udelukkende en reklamebegivenhed, sådan som Wolf mistænker det for at være. Det er nødvendigt, at topmødet snarere kommer til at betegne et brud med de smukke erklæringer fra de tidligere topmøder.
Men fru formand, man skal ikke tro, at man fra nu af kan stille sig tilfreds med punktvise bevægelser. Hvis vi vil undgå et samfund i to hastigheder, må vi realisere nogle af de idéer, vi modtager. Og uden at være opstyltet, så er van Velzens betænkning på én gang præcis og dybtgående, fordi den igen tager de væsentlige punkter op samtidig med, at den stiller forslag til, hvordan vi straks går i gang.
Som eksempel kan jeg nævne forslaget om den sociale eller minimale moms på tjenesteydelser, der kræver meget arbejdskraft. Den kunne for eksempel gælde for lokale serviceydelser, social- og arbejdsmarkedsøkonomien og læreforhold. Det er en ændring med et radikalt perspektiv. Den ville gøre det muligt endeligt at respektere den lokale og regionale økonomis særlige karakter på linje med den overordnede økonomi. Det ville endvidere blive muligt at ændre det indre markeds ensartede præg for en del af økonomien.
Jeg tror, Kommissionen vil udnytte idéen og fremsætte konkrete forslag inden for Monti-gruppen. Dette bør i øvrigt ikke forhindre medlemsstaterne i samtidig at være aktive.
Alt i alt, fru formand, så havde stats- og regeringscheferne, eller i hvert fald nogle af dem, der var trætte efter en nats forhandlinger i Amsterdam, og som troede, de havde skaffet sig fred ved at udskyde beskæftigelsesspørgsmålet til et særligt topmøde, faktisk fået en god idé. De har givet EU en kæmpe mulighed for at ikke blot at fundere over beskæftigelsen, men også over hele det økonomiske system og især en mulighed for at tage beslutninger. Med van Velzens betænkning, fru formand, kan man ikke sige, at der ikke findes konkrete tiltag, ud fra hvilke man ikke straks kan tage beslutninger.

Schiedermeier
Fru formand, jeg er helt enig i kommissionsformand Santers standpunkt, at beskæftigelsespolitikken er nationalstaternes opgave. På den anden side er jeg overbevist om, at EU på grundlag af de høje arbejdsløshedstal ikke må lukke øjnene for dette problem. Derfor hilser jeg beskæftigelsestopmødet i november velkomment. Jeg forventer ægte resultater, for der er blevet talt tilstrækkeligt, nu skal der handles! Vi har brug for konkrete resultater.
Ordføreren, hr. Wim van Velzen, har uden tvivl med støtte fra Udvalget om Sociale Anliggender og Beskæftigelse ydet et godt stykke arbejde. Der er mange impulser til beskæftigelsestopmødet deri. Jeg er enig i, at uddannelse af unge arbejdsløse og langtidsledige er vigtig.Men jeg tvivler i lighed med rådsformand Juncker og hr. Pronk på, at der er brug for så nøjagtige retningslinjer, da udgangssituationen er forskellig fra medlemsstat til medlemsstat og der på den måde kun vækkes falske forhåbninger. Det gælder også de i procent udtrykte retningslinjer. Livslang uddannelse skal uden tvivl fremmes. Et andet spørgsmål er, om der til det formål overalt er brug for 0, 5 %. Beskæftigelse efter uddannelsen er uhyre vigtig for de unge arbejdstageres motivation. Vi har allerede længe og med rette krævet fjernelse af overtid, det vil uden tvivl øge beskæftigelsen. Det gælder i Tyskland også for beskæftigelsesforholdene til 610 DM. Misbruget af denne undtagelsesbestemmelse er i meget stort omfang skyld i nedlæggelsen af beskæftigelsesforhold i Forbundsrepublikken Tyskland.
Den juridiske ligestilling af de atypiske arbejdsforhold og fuldtidsarbejde har min fulde støtte. Lige muligheder for kvinder er langtfra nået endnu. De indirekte lønomkostninger skal omsider sænkes for de lønintensive små og mellemstore virksomheder. Det tjener også til at bekæmpe sort arbejde, som der bliver stadig mere af, hvilket også er skyld i nedlæggelse af arbejdspladser. Det skal gøres nemmere at etablere nye virksomheder. Bureaukratiet skal fjernes og de juridiske forudsætninger skal forenkles. Garantifonde for risikokapital er absolut nødvendige, for at innovative tanker omsættes til arbejde. EIB kan yde sit dertil. Euroen skal indføres den 1.1.1999. Dertil hører ganske vist, at alle deltagere opfylder tiltrædelseskriterierne i overensstemmelse med traktaten, for kun en hård euro vil medføre arbejdspladser.
Til slut vil jeg gerne sige, at Rådet og Kommissionen omsider skal bringe skattedumping i medlemsstaterne til ophør, fordi også den er skyld i nedlæggelse af arbejdspladser.
Endnu en gang: Der er talt tilstrækkeligt, nu skal der handles! Vi er i Europa nødt til at bevare den sociale markedsøkonomi. Den må ikke være hverken socialistisk eller liberalistisk. Til slut vil jeg gerne gøre opmærksom på, at investeringskvoten i Bayern ligger mere end 5 % højere end i de tyske delstater, hvor de rød-grønne sidder i regeringen. Derfor er hr. Wolfs råd om at skifte regering forkert, det kan De jo se af dette eksempel!

Van Bladel
Fru formand, umiddelbart før den økonomiske og monetære Union opstår der et billede hos borgerne af en Union, der udelukkende er i færd med fusioner af store virksomheder, og som tjener aktionærernes interesser. Den opfattelse korrigerer betænkningen af kollega van Velzen, og det påskønner jeg. Uanset at jeg personligt mener, at jobskabelse primært er omfattet af den erhvervsdrivendes rolle, kan dette initiativ være nyttigt, særligt vedrørende uddannelse og forskydning af budgetmidler for at skabe arbejdspladser. Jeg sætter imidlertid spørgsmålstegn ved begreber som "livslang uddannelse«. Fantastisk! Men hvordan, og hvem betaler det? Problemer med afskaffelse af strukturelt overarbejde. Hvorfor skal folk tvinges? Tvangsmæssig nedsættelse af arbejdstiden. Disse tre aspekter hører dels til individets kompetence og selvfølgelig til den kompetence, som arbejdsmarkedets parter har, og som vi ikke må udhule.
Kollegaens omsorg omfatter særligt de unge arbejdsløse. Men, fru formand, de generationer, der har skabt Europas velfærd, må ikke tilsidesættes på basis af aldersdiskrimination. Der skal være mulighed for efter at have nået pensionsalderen at blive på arbejdsmarkedet. Derfor har jeg indgivet et ændringsforslag. Fordi, fru formand, den demografiske udvikling i Unionen tvinger os til at behandle dette emne seriøst. Ikke kun for fortsat at gøre brug af den viden og erfaring, som denne generation har, og på den måde skabe et fleksibelt arbejdsmarked, men også for pensionerne, ja fru formand, for at pensionerne også kan betales i fremtiden. Og det er da også vigtigt.
Fru formand, afhængigt af om de aspekter, som jeg har betænkeligheder ved, vedtages eller ej, vil jeg absolut stemme for forslaget af hr. van Velzen.

Theonas
Fru formand, Europas folk og arbejdstagere gribes af vrede og indignation, når de hører, at beskæftigelsen skal kunne nå et stabilt niveau takket være ØMU'en og det indre marked, negativ lønudvikling og fleksibel arbejdstid. På denne måde lader vi ulven vogte fårene. For netop kriterierne for og politikken bag Den Økonomiske og Monetære Union og det indre marked er årsagen til massearbejdsløsheden. Den såkaldte fleksibilitet på arbejdsmarkedet er årsagen til massefattigdommen. Både formanden for Rådet og vores ordfører gav udtryk for, at de frygter for troværdigheden af topmødet. Så må spørgsmålet være: kan I ændre jeres politik? Kun på den måde kan topmødet undgå at blive et alibi for accept og fremme af stabilitetsaftalen.
Fru formand, kun en kombination af politiske foranstaltninger, der fremmer en nedsættelse af arbejdstiden uden løntab, en styrkelse af de brede folkelige lags købekraft, en forøgelse af fællesskabsudgifterne, en reel styrkelse af de små og mellemstore virksomheder, en forøgelse og fornyelse af offentlige investeringer og den offentlige sektor, kun en sådan politik vil kunne medvirke til at dæmpe arbejdsløsheden og fremme beskæftigelsen uden at føre til mere fattigdom og social marginalisering. Dette er arbejdstagernes første prioriteringer, og I kan være sikre på, at de gennem deres kamp før eller siden vil nå dette mål.

Raschhofer
Fru formand, i betragtning af, at der er 18 mio arbejdsløse, er en forbedring af beskæftigelsessituationen den største udfordring. Vi oplever jo i samtaler med borgerne, at der hersker megen skepsis, og den kommer til udtryk i et spørgsmål, der stilles igen og igen: Hvad skal vi med Europa, hvis det ikke lykkes, at sikre vores arbejdspladser? Jeg mener, at hvis det er muligt at tage afgørende skridt i kampen mod arbejdsløsheden, betyder det tillige, at Europa skal blive en hjertesag for borgerne.
Amsterdam stillede en klar opgave. Det opstillede mål - eller som kommissær Flynn kaldte det, resultatet - er at skabe 12 mio arbejdspladser på fem år, et ærgerrigt foretagende. Og dét så meget desto mere som der ikke stilles ekstra midler til rådighed. Der rejser sig således to spørgsmål. For det første: Kan finansieringsforslagene holde stand over for en kritisk betragtning? For det andet: Er de foranstaltninger, der træffes, gode nok?
Når man f.eks. taler om, at EIB vil frigøre utrolige midler, bringer en nærmere betragtning deraf en ned på jorden igen. De omtalte midler fra EIB slår efter en intern undersøgelse foretaget i Forbundsrepublikken Tyskland kun til til oprettelse af maksimalt 60 000 arbejdspladser. De foranstaltninger, Kommissionen foreslår med henblik på bekæmpelse af arbejdsløsheden, er velkendte opskrifter. Betænkningen om beskæftigelsen i Europa fornyr i alt væsentligt krav, der allerede er rejst om f.eks. en reform af skatte- og afgiftspolitikken, bedre uddannelse og videreuddannelse, en sænkning af lønomkostningerne o.m.a.
Der er her tale om foranstaltninger, hvis gennemførelse falder ind under hver enkelt medlemsstats kompetence. EU kan kun deltage gennem udveksling af erfaringer, fordi Europa mangler egnede instrumenter til at skabe beskæftigelse. Det må derfor afventes, om EU efter resultaterne i Amsterdam får vind i sejlene igen i Luxembourg og navnlig opnår troværdighed samt om de forhåbninger, der er vakt hos borgerne, opfyldes.

Donnelly, Alan
Fru formand, jeg vil gerne takke den fungerende formand for Rådet, kommissionsformanden og ordføreren for deres kommentarer her i dag.
Jeg vil sige til den fungerende formand for Rådet, at hvis den væsentligste ting, der kommer ud af Luxembourgtopmødet, blot er finansieringsfaciliteten i Den Europæiske Investeringsbank, og hvis det er, hvad vi alle lægger hele vores vægt på, så er det ikke, hvad topmødet bør handle om. Vi bør ikke ved afslutningen af Luxembourg-topmødet fremlægge dette som en universalkur for vores problemer.
Jeg ville hellere bruge topmødet som en historisk anledning til at se på hele problematikken omkring arbejdstagernes egnethed på arbejdsmarkedet, og hvordan vi kan fremme den i Den Europæiske Union. Vi må alle sammen i dette Parlament være meget ærlige over for os selv, hvis vi ønsker, at Luxembourg-topmødet skal blive en succes. Vi må se på arbejdstagernes egnethed på arbejdsmarkedet i relation til arbejdsmønstre. Jeg bruger dette udtryk, fordi De, hr. formand, brugte udtrykket "arbejdsmønstre« frem for "en kortere arbejdsuge«. Vi må se på arbejdstagernes egnethed på arbejdsmarkedet i en almen uddannelses- og i en erhvervsuddannelsessammenhæng. Det er en katastrofe, at så mange langtidsledige ikke er under almen eller erhvervsuddannelse i Europa. Vi må se på arbejdstagernes egnethed på arbejdsmarkedet i relation til velfærdsstaten. Vi må indrømme, at vi for nærværende har en passiv velfærdsstat frem for et aktivt betalingssystem, der tilskynder folk til at finde et job inden for Den Europæiske Union. Det kan jeg sige, for jeg repræsenterer det område i Det Forenede Kongerige, som har den højeste arbejdsløshedsprocent uden for Nordirland.
Jeg vil slutte med at sige, at vi ikke vil have et universalmiddel mod arbejdsløshed. Vi vil ikke have hurtige løsninger. Vi ønsker, at dette skal blive et historisk topmøde, der ser på arbejdstagernes egnethed på arbejdsmarkedet, hvor der ikke er nogen hellige køer, og hvor alle parter i dette Parlament og alle parter i den politiske debat ser modent og fornuftigt på, hvordan vi kan få folk tilbage i arbejde.

Castagnetti
Fru formand, der er ikke tvivl om, at topmødet i Luxembourg om beskæftigelsen er et af de vigtigste resultater af Amsterdam-mødet. Det er rigtigt, at det er et emne, som ligger inden for nationalstaternes kompetence, men samtidig kan Europa ikke foregive, at det ikke er opmærksom på, at de europæiske borgere har store forventninger om en omfattende og koordineret indsats.
Jeg glæder mig derfor over, at hr. Santer og formanden for Rådet, hr. Juncker, så klart har opstillet som mål at opnå så konkrete resultater som muligt. For Europa kan ikke undlade at tage dette på sig. Der er ikke tvivl om, at det ville være i modstrid med målsætningen for Den Monetære Union, som uundgåeligt forudsætter gennemførelsen af et stabilitetspagt, en stabilitetspagt, der medfører social fred i de enkelte lande og dermed politisk stabilitet.
Som det allerede er sagt, skabes social fred gennem en harmonisering af såvel skattepolitikken som velfærdspolitikken.
Europa må beskæftige sig med dette emne, for de data, hr. Santer har lagt frem, viser en arbejdsløshed, der nu er strukturel, der er strukturelle elementer i den europæiske arbejdsløshed. Den kendsgerning, at der er 50 %, der har været arbejdsløse i et år, 30 % procent i mere end to år, at 20 % er unge, og at 75 % kun har en grundskoleuddannelse, viser den påtrængende nødvendighed både af at gennemføre en erhvervsuddannelse, og, som det slås fast i van Velzen-betænkningen, at udnytte strukturfondene, og fremfor alt at konkretisere en intervention til fordel for de små og mellemstore virksomheder - som det er nævnt - gennem en indskrænkning i de administrative udgifter, lettere adgang til kapital og kredit, lavere beskatning af især lønomkostninger og større fleksibilitet på arbejdsmarkedet. Arbejdspladser - og det er ikke blevet sagt endnu - skabes ikke alene gennem arbejdsmarkedets fleksibilitet, men også gennem andre produktionsfaktorers fleksibilitet, begyndende med produktmarkedet. De lande, der har skabt flest arbejdspladser, har også gennemført en virkelig regelforenkling på produktmarkedet.
Den sidste betragtning - i min egenskab af italiensk statsborger - er om forslaget om indskrænkning af arbejdstiden. Der kan ikke herske tvivl om, at en vis indskrænkning af arbejdstiden hører med til det teknologiske fremskridt. Der er for nylig fremkommet en undersøgelse, der viser, at hvis man i Tyskland brugte og udbredte anvendelsen af de robotter, der allerede eksisterer, ville der være 9 millioner arbejdspladser mindre, i USA 25 millioner! Problemet med indskrænkning af arbejdstiden er således reelt; det drejer sig om at finde ud af, hvordan man skal gribe det an. Jeg mener ikke, at den bedste måde er den, som den franske regering har peget på: det kan ikke gøres ved dekret, gennem lovgivning, men må klares ved forhandling, ved aftale mellem arbejdsmarkedets parter, som nævnt blandt andet i betragtning J i Rocard-betænkningen, hvor det slås fast, at det alene bør ske efter aftale mellem arbejdsmarkedets parter og med finansiel støtte. Det overrasker mig ikke, at der er statsstøtte - tværtimod ønsker jeg det. Det er meget bedre, at staten betaler for arbejde end for arbejdsløshed.

Azzolini
Fru formand, kære kolleger, den 20. og 21. november står stats- og regeringscheferne i Luxembourg over for en vanskelig opgave. De skal kunne forene kravet om at finde en fælles vilje til at identificere veje og måder at bekæmpe arbejdsløsheden i Europa med kravet om ikke at indføre bindinger eller hindringer eller andet, der kan vanskeliggøre vejen mod den fælles valuta. Alligevel har Den Europæiske Union og især regeringerne ved at forpligte vores lande til, selvom det bliver vanskeligt - på grænsen af det mulige - at nå de budgetmål, der blev fastlagt i Maastricht, pligt til at gøre en lige så vigtig indsats for konkret at bidrage til at løse det alvorlige arbejdsløshedsproblem.
Den Europæiske Union bør først og fremmest have modet og beslutsomheden til at minde medlemslandene om, at de har vedtaget økonomiske politikker, der er deflatoriske, men også depressive til skade for beskæftigelsen, som ikke kan overlades til Den Monetære Union, som nu er uden ressourcer. Hr. Podestàs indlæg, som jeg er helt enig i, behøver ikke yderligere kommentarer.
Vi finder, at Unionen, idet den dikterer betingelserne for den fælles valuta, bør anvise - men den skulle have gjort det tidligere, for længe siden - vejen til også at skabe fuld udvikling. Det forekommer mig, at hvis Kommissionens program bliver vedtaget, er vi på rette vej. Hr. Santers indlæg i dag gør mig optimistisk.
En bemærkning vil jeg alligevel gøre i håb om, at topmødet vil tage den til sig. Den vedrører spørgsmålet om strukturfondene, som efter min opfattelse i denne forbindelse kan spille en endnu mere afgørende rolle; det er kendt, at i nogle lande har strukturfondene ikke fuldt ud løst deres opgaver, men stillet over for alvoren af arbejdsløshedsproblemet bør vi ikke føle os bundet af mekanismer, som er sat i gang af os og stiller betydelige bevillinger til rådighed, som i realiteten ofte ikke bliver udnyttet, eller som bliver dårligt udnyttet. Som eksempel og uden at foregive at dække hele problemet vil jeg erindre om, at Parlamentet den 16. september med meget stort flertal vedtog en betænkning, som jeg havde den ære at være ordfører for, om udstrækningen af strukturfondene til aktioner, der har til formål at bevare og beskytte kunst- og arkitekturarven til direkte fordel også for en ny stabil og kvalificeret beskæftigelse.
Fru formand, vi forventer ikke mirakelløsninger på topmødet i november; vi ønsker, at topmødet ikke fortaber sig i fælles erklæringer uden følelige resultater, men fører til virkelig konkrete handlinger, som i respekt for nærhedsprincippet identificerer de mest formålstjenlige nationale aktioner og fællesskabsaktioner såvel på kort som på lang sigt med henblik på det økonomiske opsving, udvikling og beskæftigelse. Held og lykke til topmødet i Luxembourg!

Lindqvist
Fru formand, EU skal tage sig af de store spørgsmål. Beskæftigelsen er et sådant stort spørgsmål, som engagerer mennesker og påvirker dem. Det er derfor godt, at den nu sættes højt på dagsordenen. Konvergenskriterier for beskæftigelse og arbejdsløshed skal derfor indføres i EU-traktaten, så de får samme tyngde som kravene til medlemskab i ØMU. Som ØMU er konstrueret i dag, er der desværre en risiko for, at den i stedet vil forøge arbejdsløsheden.
Jeg ser tre hovedområder for indsatser:
1.Et godt erhvervsklima, som skaber flere små og mellemstore virksomheder med forøgede investeringer, bedre akademiske uddannelser og lærlingeuddannelser.2.En skatteomlægning med reduceret skat på arbejde for lav- og mellemindkomster samt forøgede skatter på naturressourcer, energi- og miljøudslip.3.En fleksibel arbejdstid, ned i retning af en arbejdsuge på 35 timer, ved forhandlinger og i sidste omgang ved lovgivning.Fru formand, konvergenskrav, opinionsarbejde, gode eksempler og samordning på EU-niveau samt lovgivning, overenskomster og gennemførelse på nationalt niveau kan være vejen til en reduktion af arbejdsløsheden i Europa.

Eriksson
) Fru formand, jeg deler ordførerens opfattelse om, at det er vigtigt, at vi er konkrete både før, under og efter dette topmøde.
Jeg vil gerne give nogle eksempler på sådanne konkrete sager. Jeg deler ordførerens opfattelse om livslang uddannelse og indlæring, men konkret har vi i de sidste år i mit land set, hvordan man skærer ned i uddannelsessystemet fra første klasse og helt op til universitetsniveau, og at kløften bliver større med hensyn til grunduddannelse.
Jeg deler opfattelsen om aktive indgreb i stedet for passive, men samtidig har vi i Sverige i de sidste år set titusindvis af kvinder gå fra deres helt nødvendige arbejdspladser i den offentlige sektor til passiv arbejdsløshed. Dette er altså en kritik af de konvergenskriterier, som er blevet fastlagt inden for den økonomiske og monetære union.
Til sidst: TEN-projekterne. De transeuropæiske transportnet har desuden i den sidste tid skabt en frygtelig miljøkatastrofe i Sverige. Når vi diskuterer disse projekter, tror jeg derfor, det er meget, meget vigtigt at se på, hvad der konkret sker med det, vi faktisk gør.

Moretti
Fru formand, også i dag skal vi medlemmer - desværre - i indlæg på gennemsnitligt et minut eller halvandet minut foreslå løsninger på det store arbejdsløshedsproblem i Europa. Og som sædvanlig, på grund af det mærkværdige organisatoriske system i Europa-Parlamentet, skal vi foreslå løsninger, som Kommissionen derefter overhovedet ikke tager sig af.
Alle klager over stigningen i arbejdsløsheden, alle støtter, at løsningen kan findes i de små og mellemstore virksomheder, som ifølge formodningerne kan spille en afgørende rolle. Derimod opmuntrer meget få medlemsstater de små og mellemstore virksomheder til at ansætte unge for at forbedre erhvervsuddannelsen. I Italien er det ligefrem umuligt for en lille eller mellemstor virksomhed at ansætte unge: den gældende lovgivning tager modet fra enhver god hensigt, eftersom den forfladigede fagforeningslogik kræver, at en ung lærling koster virksomheden ligeså meget som en faglært arbejder. Som følge heraf får vi stadig færre unge i værkstederne, som vil levere stadig færre specialister, færre dygtige faglærte, med stadig større fremtidige skader for den europæiske økonomi.
I de få sekunder, jeg endnu har til rådighed, fru formand, vil jeg gerne omtale et konkret projekt fra min side til skabelse af nye arbejdspladser i Europa: at samle alle løsgængere i Europa-Parlamentet i én blandet gruppe, så der kan ansættes nye unge funktionærer, og man derved positivt kan bidrage til formindskelsen af arbejdsløsheden blandt unge i Europa.

Dury
Fru formand, jeg har sammen med Bérès og nogle andre kolleger fremsat tre ændringsforslag til van Velzens betænkning, som vi godkender, og som jeg håber vil få sin plads i debatten på topmødet i Luxembourg.
For det første lægger vi afgørende vægt på at konstatere, at kampen mod ledigheden ikke udelukkende består i at organisere arbejdet, men også i at skabe arbejdspladser. I øvrigt fremhæver vi ligesom De problemet med den makroøkonomiske ramme. Men vi hævder, at de midler, der er stillet til rådighed til de store netværk, og også midlerne fra EIB og vores budget er blodfattige. Vi agter at genfremsætte idéen om et stort EU-lån, og vi vil gerne høre, hvad De mener om dette.
For det andet mener vi, at en EU-industripolitik på følsomme områder, i hvert fald i automobilindustrien, men også i mere aktive sektorer som telekommunikation, edb og multimedier eller i fremtidssektorer som rummet. Det er nødvendigt at skabe arbejdspladser i EU, og det skal vi gøre i alle dynamiske industrisektorer, og vi skal støtte såvel offentlige som private investeringer.
For det tredje er debatten om reduktion af arbejdstiden uafvendeligt trængt ind i EU, især på grund af den franske regerings politik. Vi mener, at man bør fremlægge problemet på EU-niveau, da der med god grund er folk, der spørger sig selv om virksomhedernes konkurrenceevne, og vi ønsker at vide, i hvor høj grad De går ind for aftaler om en 35 timers uge, eller hvad De mener om lovgivning på dette punkt.
Santer har også med god grund sagt, at vi mangler at genskabe balancen i EU. Det er tydeligt, at man nu politisk ser det som en nødvendighed med en Union, der er social og for beskæftigelsen, samtidig med en økonomisk og monetær Union. Det er et krav fra fagforeningernes side, Men hvad vil arbejdsgiverne gøre? De har allerede opnået alt i EU: enhedsmønten, enhedsmarkedet og liberaliseringen. Vi vil ikke fra nu af se dem begynde at føre en virkelig beskæftigelsespolitik. Det står ikke i min magt at flytte arbejdsgiverne. Fortæl mig, hvordan De mener, vi kan overbevise dem.

Chanterie
Fru formand, kære kolleger, vi har i formiddag såvel fra formanden for Ministerrådet som fra Kommissionsformand Santer kunnet høre, at der i de sidste år har været udarbejdet mange forslag til beslutninger, betænkninger, resolutioner, rapporter, en masse ord, men at der desværre ikke er truffet ret mange beslutninger, og at de store planer, som der hidtil har været, ikke har kunnet ændre på kendsgerningerne, særligt at arbejdsløsheden fortsat er uacceptabel høj i Unionen, 18 millioner ledige. Men jeg husker, at Kommissær Flynn har antydet, at et højere tal er mere realistisk, måske endog 25 millioner.
Desværre tror man stadig i for høj grad, at beskæftigelse eksklusivt er knyttet til økonomisk vækst. Naturligvis er økonomisk vækst nødvendigt. Uden økonomisk vækst kan der ikke umiddelbart skabes yderligere beskæftigelse, men vi har i lige så høj grad brug for en aktiv og effektiv arbejdsmarkedspolitik, såvel i perioder med højkonjunktur som med lavkonjunktur. Jeg vil knytte fire konkrete ruter til de forslag, vi har hørt i formiddag.
For det første ruten vedrørende transeuropæiske net. Jeg håber, at denne rute endelig åbnes, og at de nødvendige midler vil blive frigivet i Luxembourg, fordi vi ved, at disse transeuropæiske net egentlig er akser, der fører yderligere investeringer med sig, der vil stimulere den økonomiske vækst, og som også umiddelbart fører til flere arbejdspladser.
Anden rute: Kapitalindsprøjtninger i SMV'erne. SMV'erne, der allerede er de største jobskabere.
Tredje rute: Finansielle stimuli til videnskabelige undersøgelser og teknologisk udvikling for at kunne lukke kløften til Japan og USA, men også kreditter til arbejdsformidling, faguddannelse, jobtilbud i miljøsektoren og de kulturelle sektorer og i den såkaldte tredje sektor, sektoren for den sociale økonomi.
Fjerde rute: ruten om nedsættelse af belastningen af arbejde, såvel skattemæssigt og parafiskalt. Kommissær Monti har med hensyn til denne problematik faktisk gjort et banebrydende arbejde. Jeg håber, at det også her med indsatsen fra det luxembourgske formandskab kan tages vigtige skridt.
Så kommer jeg til det sidste element, det element, som vi helt kan stå bag, med hensyn til hvordan dette skal løses. Jeg tror, at det er godt at nævne, at den eneste effektive metode - det er bevist med Den Økonomiske og Monetære Union - er konvergensmetoden, hvis den kombineres med en tidsplan. Det er denne metode, som vi konkret må kunne bruge på områder som ungdomsarbejdsløsheden, definitionen af beskæftigelsesniveauet, f.eks. 65 % over fem år, uddannelse af langtidsledige, reform af arbejdstiderne og andet.
Tre aktører skal spille en vigtig rolle og sammen løse denne opgave. Den Europæiske Union, der skal give impulserne, medlemsstaterne, der skal udarbejde deres årlige strategier, og arbejdsmarkedets parter, der skal kunne tage deres ansvar. Det er vejen til topmødet i Luxembourg. Jeg håber, at denne vej, der er vist os af to fremragende luxembourgske politikere, også er den rigtige vej til den sociale union.

Haarder
Fru formand, der er i dette Parlament en beklagelig tro på, at vi er klogere end medlemmerne af de nationale parlamenter. Det må vi vænne os af med. Især når der bliver 25 medlemslande, kan det ikke nytte noget, at dette Parlament vil drøfte alle mulige sager, som hører hjemme i de nationale parlamenter. Jeg er sikker på, at van Velzens betænkning er god for en socialdemokratisk regering i Holland, men den vil ikke virke i mit land og heller ikke i flere andre lande, fordi problemerne er forskellige. Nogle har brug for mere uddannelse, andre har brug for nedbrydning af faggrænser og for øgede incitamenter til at finde arbejde. Det skal drøftes og klares i de nationale parlamenter. Derfor skal vi her forsøge at begrænse mængden af generelle - og undskyld jeg siger det - overfladiske råd, som vedrører ting, som Unionen ikke har indflydelse på. Lad os koncentrere os om det, Unionen kan gøre: stabile rammer, fælles mønt, markedsadgang, forskning, innovation. Jeg er enig i, at ingen under 25 bør modtage passiv forsørgelse, men også det er en idé, der skal dyrkes i de nationale parlamenter.

Sornosa Martínez
Fru formand, jeg er enig i, at Det Europæiske Råds ekstraordinære beskæftigelsestopmøde er meget vigtigt for troværdigheden i Den Europæiske Union. Mine kolleger har fremhævet, at det tema, som er af størst betydning, er en nedsættelse af arbejdstiden. Jeg vil gerne fremhæve to områder, som - for mig - er meget vigtige: SMV og kvinder.
SMV er vigtige for skabelsen og fastholdelse af beskæftigelsen. Og det har vi et fantastisk bevis for i Spanien, i Valencia-regionen hvor jeg bor, og hvor der findes et utal af små og mellemstore virksomheder inden keramik, legetøj, sko og møbler, og som har en høj arbejdsintensitet. Men de er i krise, for deres konkurrencedygtighed er baseret på billig arbejdskraft, og det er nødvendigt, at de ændrer sig, og at deres produkter er kvalitetsprodukter, som har et godt design og er teknologisk avancerede. Men denne tilpasning - jeg vil næste sige revolution - kan de ikke klare alene, de behøver hjælp, og de behøver finansieringsmuligheder og en reduktion af byrderne.
Og med hensyn til kvinderne, som udgør 83 % af det samlede antal deltidsansatte og står for 4 % mere end den gennemsnitlige arbejdsløshed i Fællesskabet, skal der på dette topmøde tages konkrete skridt til at sikre en lige adgang til arbejdsmarkedet. Jeg tror, at dette Parlament og institutionerne i Fællesskabet vil være troværdige, hvis vi kan komme med et svar på det største problem, som borgerne har: jobskabelse.

Ghilardotti
Fru formand, van Velzen-rapporten, som jeg vil komplimentere, foreslår uopsætteligt at skride fra ord til handling og omsætte det i praksis, som Europa-Parlamentet altid har ment: hvis man vil give status til en samordnet arbejdsløshedspolitik ved at give den samme betydning som processen henimod den fælles valuta, er det nødvendigt at træffe beslutninger om konvergenskriterierne for beskæftigelsen sammen med målsætninger på mellemlang sigt og retningslinjer for at nå dem.
Det centrale punkt er således at vise vilje til at styre processerne også gennem en samordnet europæisk politik, der pålægger institutionerne på alle planer, europæiske, nationale, lokale, at rette de samlede økonomiske valg mod en ny udviklingsmodel, at skabe de grundlæggende betingelser for, at denne udvikling går i retning af at skabe nye arbejdspladser. Jeg tror, at de grundlæggende betingelser netop er dem, som angives i van Velzenbetænkningen: intervention i uddannelse og efteruddannelse, intervention i omorganiseringen og indskrænkningen i arbejdstiden. Om dette sidste punkt ville jeg gerne i parentes sige dette: min regering, den italienske, har efter min mening stillet et modigt forslag, som ikke indebærer, at man fastlægger arbejdstiden ved lov gennem en bestemmelse, som forpligter alle, men også gennem institutionernes intervention fremmer en aftale mellem arbejdsmarkedets parter, der fører til en indskrænkning af arbejdstiden. At man går i denne retning vil gavne alle de arbejdsløse, men, tror jeg, især kvinderne, som er hårdest ramt af arbejdsløsheden, og som altid har fremhævet arbejdstiden som et nødvendigt sted at intervenere til gavn for alle, både mænd og kvinder. De øvrige forudsætninger består i interventioner, som fremmer opkvalificering, teknologisk fornyelse og kapitaltilførsel til de små og mellemstore virksomheder.
Europa-Parlamentet har gjort det, ikke kun med van Velzen-betænkningen, men også gennem de budgetmæssige valg, som skal drøftes i eftermiddag. Europa-Parlamentet har vist mod. Det er rigtigt, som hr. van Velzen sagde, at ressourcer ikke altid er nødvendige, men erfaringen har lært mig, at hvis strategierne ikke også omsættes i ressourcer, ender de let med kun at være ord. Europa-Parlamentet har truffet et konkret valg: en beskæftigelsespakke, som indeholder interventioner til fordel for små og mellemstore virksomheder i samarbejde med Den Europæiske Investeringsbank, men som også skal fremme pilotprojekter på lokalt plan til fordel for beskæftigelsen.
Jeg tror, at Kommissionen med sine retningslinjer og Europa-Parlamentet med de præcise anvisninger, der findes i van Velzen-betænkningen, og med budgetvalgene har gjort deres del. Hele ansvaret ligger nu i Rådets hænder. Topmødet i Luxembourg bør slutte med konkrete valg, som også kan danne juridisk grundlag for disse programmer. Jeg vil gerne sige til formanden for Rådet, hr. Juncker, at han har vist meget mod ved at stille sine forslag; topmødet må imidlertid slutte med noget konkret: et juridisk grundlag for dette program, ellers bliver det endnu en gang kun ord.

Pirker
Fru formand, det glæder mig, at vi alle i fællesskab kan konstatere, at beskæftigelsespolitikken i mellemtiden er blevet et centralt punkt i Den Europæiske Union. Det skyldes ikke mindst, at rådsformand Juncker og kommissionsformand Santer så indgående har beskæftiget sig med dette emne. Men det er også absolut nødvendigt, navnlig når vi ser på ungdomsarbejdsløsheden, som i mellemtiden på europæisk plan er på mere end 20 % og i nogle stater er nået op over 40 %. Det vil sige, at vi, dersom vi ikke tager os af dette emne, i Unionen får et social- og samfundspolitisk sprængstof, som kunne blive en fare for hele Unionens fremtid.
Jeg vil derfor især rette min opmærksomhed mod foranstaltninger mod ungdomsarbejdsløsheden, som vi - det anmoder jeg om - i øget grad bør hjælpe frem til et gennembrud, og det gælder både nationale bestræbelser og bestræbelser på europæisk plan. Her mente formand Santer, at vi har brug for nye strategier, som skal være mangeartede og varige og - det føjer jeg til - som først og fremmest skal være konkrete.
Her vil jeg gerne tage nogle punkter i programmet ud og fremhæve dem, for det er efter min mening nødvendigt at gennemføre dem til bekæmpelse af ungdomsarbejdsløsheden. For det første: Vi bør forsøge at give de unge en grunduddannelse, som på den ene side omfatter en basisviden om edb og på den anden side et af de øvrige EU-landes sprog, så at deres mobilitet øges.
Punkt to: De skal have lov til at lære mobilitet, og her mener jeg både de uddannelsessøgende og underviserne, som stadig ikke altid er fortrolige med den. Det vil sige, at vi skal forsøge at fremme Unionens tilbud i mobilitetsprogrammerne og fjerne eksisterende hindringer for udnyttelsen af disse programmer.
Punkt tre: Vi bliver nødt til at lære at kvalificere folk til det behov, der reelt er på arbejdsmarkedet. Vi kvalificerer meget ofte uden om behovene. Med henblik herpå foreslår jeg, at vi forelægger årlige analyser som støtte for de enkelte nationer for at bidrage til, at der rent faktisk sker en kvalificering med henblik på fremtidens behov.
Punkt fire: Vi bør harmonisere den uddannelse, de faglærte arbejdere får, det vil sige bringe den på ét niveau, således som Kommissionen foreslår. Således bør f.eks. den uddannelse, der består af både teori og praksis, indføres i alle europæiske stater, fordi den anses for at være den bedste.
Punkt fem: Etablering af virksomheder skal fremmes, fordi det største potentiale findes i de små og mellemstore virksomheder og fordi mange unge mennesker har et ønske om at blive instruktører, overføre systemet med Business angels fra USA.
Det sidste punkt, jeg foreslår med henblik på, at innovation gennemføres i virksomhederne, er, at der i Europa indføres integrerede innovationsbørser, for at innovation udbydes og realiseres. I beskæftigelsestopmødet ser jeg en reel, meget stor chance for at give Unionen og navnlig den europæiske ungdom, det vil sige fremtiden, impulser med henblik på beskæftigelse.

Cabezón Alonso
Fru formand, den store debat her ved afslutningen af århundredet drejer sig om, hvordan vi kan skabe job i vores samfund. I denne debat kan man ikke være forudindtaget eller defensiv eller anvende formler, som måske nok har været egnede før i tiden, men som ikke er det i dag. Et vist vovemod ville være godt, når man sætter fokus på den aktuelle situation. Og over for dette afreguleringskoncept - som synes at omfatte det hele - burde vi forbinde vores forslag og samordne fleksibilitet og sikkerhed, idet vi bør tænke på, at der ikke kun er én beskæftigelsespolitik, men at alle politikkerne kan og skal være til gavn for beskæftigelsen, selvom det også er nødvendigt med aktive politikker til fordel for beskæftigelsen.
Der er mange forventninger til det kommende ekstraordinære beskæftigelsestopmøde, måske for mange. Lad os håbe, at disse forventninger vil blive opfyldt.
Det ville, som det nævnes i Wim van Velzens betænkning, være ønskeligt, at man når frem til nogle konkrete målsætninger, om muligt kvantificerbare, idet man skal være sig bevidst, at udgangstallene for beskæftigelsessituationen ikke er de samme i alle medlemsstaterne, og at betingelserne for jobskabelse, jobskabelse i alle medlemsstaterne, heller ikke er ens. For der skabes kun beskæftigelse ved at skabe arbejde, der skabes beskæftigelse, når der skabes arbejde, som tilfredsstiller traditionelle og nye behov.
For de ungdomsarbejdsløse, som har yderligere vanskeligheder ved at finde et job, er det nødvendigt med fantasifulde, ja endog risikovillige formler, ved at øge de procentsatser, der afsættes til faglig uddannelse, ved at sammenkæde uddannelse og arbejdserfaring og ved beslutsomt at gå ind for videreuddannelse. Der skal udveksles erfaringer om, hvordan man kan omdanne passive politikker til aktive politikker, omdanne arbejdsløshedsunderstøttelse til støtte til nye job.
De sociale aktører skal tilbyde konkrete beskæftigelsesfremmende aftaler, for eksempel ved at konvertere overarbejdstimer til arbejdspladser - i mit land blev der sidste år udført 65 millioner overarbejdstimer - ved at konvertere disse overarbejdstimer til arbejdspladser i stedet for udbetalinger, ved hjælp af fleksibelt arbejde, for eksempel ved at aftale en kortere arbejdsdag til gengæld for beskæftigelse, idet man dog altid skal tage vare om virksomhedernes produktivitet, og ved at satse på nye måder at organisere arbejdet på.
Der må forlanges skattemæssig fleksibilitet for særligt arbejdskraftskrævende arbejde eller arbejde, som ikke kræve særligt mange kvalifikationer.
Opmærksomheden på de små virksomheder bør være mere end blot en hensigtserklæring og endda mere end ydelse af favorable lån. De små virksomheder behøver støtte for at føle, hvordan de kan få andel i de potentielle muligheder på det indre marked, og hvordan de kan drage nytte af den fælles valuta.
Den Europæiske Union skal, som det er blevet sagt så mange gange, finde en merværdi i medlemsstaternes politikker og beslutsomt støtte nogle aktive beskæftigelsesfremmende politikker. Hvis det forholder sig således, så kan beskæftigelsestopmødet, som skal afholdes i Luxembourg, ende med en europæisk pagt for beskæftigelse og solidaritet.

Menrad
Fru formand, kære kolleger, når mere end 18 mio mennesker i Det Europæiske Fællesskab er arbejdsløse, er det en udfordring til Den Europæiske Union som sådan, selvom de vigtigste beføjelser i beskæftigelsespolitikken ligger hos medlemsstaterne og her navnlig hos arbejdsmarkedets parter. På Det Europæiske Råd i Amsterdam blev dette klart, hvilket kom til udtryk i et kapitel om beskæftigelse og i en tillægsprotokol, i henhold til hvilken der skal afholdes et særligt topmøde. Europa-Parlamentet har med godt resultat været involveret i forberedelsen af topmødet i Luxembourg, og dertil har Wim van Velzen ydet et udmærket bidrag med sit arbejde i Udvalget om Sociale Anliggender og Beskæftigelse. Jeg vil gerne sige ham mange tak og gratulere ham med arbejdet!
Vi er enige på mange punkter, for øvrigt også i det, kommissionsformanden sagde. Af de talrige forslag, der i dag er blevet anført om bekæmpelse af arbejdsløsheden, gentager jeg blot betydningen af de beskæftigedes og navnlig de arbejdsløses kvalifikationer. De bør udgøre et særlig væsentligt punkt på stats- og regeringschefernes ekstraordinære møde i Luxembourg.
Der er brug for tilskyndelse til stadig videreuddannelse, til livslang uddannelse. Europa har som domicil for virksomheder ikke kun brug for moderne maskiner inden for avanceret teknologi, men også for arbejdstagere, der kan betjene dem. Wim van Velzen fremsætter interessante forslag om erhvervsuddannelse af voksne og bekæmpelse af ungdomsarbejdsløsheden. Nogle af dem er ganske vist - flere talere har været inde på det - i for høj grad koncentreret om procentsatser og nationaløkonomisk planlægning. Det vil PPE-gruppen korrigere og lempe ved hjælp af ændringsforslag.
Rådsformanden har bragt en forfriskende tone ind i den europæiske debat. Han advarer med rette imod, at overliggeren placeres for højt. Hr. Juncker vil - det er jeg overbevist om - kunne yde et væsentligt bidrag til et topmøde, som fatter konkrete praktiske beslutninger og ikke må fortabe sig i grå teorier. Uden penge kan det ikke lade sig gøre! Kære hr. van Velzen, De ved det. Post efter post på det europæiske budget skal gennemgås med henblik på, om der ikke skulle være reserver at finde. Davignon-rapporten foreslår Det Europæiske Aktieselskab som et ideelt retsinstrument, hvormed navnlig privat kapital kan mobiliseres til opbygningen af de transeuropæiske net. Hidtil er planen om et europæisk selskab strandet på striden om medbestemmelse. Det luxembourgske rådsformandskab har her udarbejdet en interessant kompromisformel. Politisk enighed i Rådet endu i indeværende år på grundlag af denne partnerskabsløsning ville være godt også for den europæiske beskæftigelsespolitik.
Svaret på udfordringerne på arbejdsmarkedet er ikke fri, men social markedsøkonomi og partnerskab!

Weiler
Fru formand, mine damer og herrer, socialdemokraterne er glade for, at denne debat finder sted i dag. Jeg er særlig tilfreds med alle kollegers forståelse for, at der ikke kan skabes arbejdspladser gennem sociale nedskæringer.
Hr. rådsformand Juncker, jeg vil gerne minde om, at kapitlet om beskæftigelse i Amsterdam-traktaten i begyndelsen bestemt ikke var alles yndling. Navnlig Tyskland ville lige til det sidste nægte at godkende det. Først takket være den offentlige debat og Europa-Parlamentets, Kommissionens samt nogle medlemsstateres indsats nåede vi frem til dette resultat.
Jeg nævner det, fordi der naturligvis er en risiko for, at de hidtidige modstandere den 21. november igen vil feje alle vores bestræbelser til side og boykotte dem. Vi har spildt megen tid på grund af Rådets forstokkethed i sagen om vedtagelsen af ELISE-programmet. Risikokapital til SMV'er vil nu få første prioritet i Luxembourg. De nationale parlamenter og regeringer fritages ikke for deres ansvar, men De har ret i, hr. Santer, at misforstået subsidiaritet ikke bringer os videre.
Jeg vil gerne kort gøre opmærksom på tre aspekter. Vi har brug for kvalificerede og varige arbejdspladser. Lavtlønsjob uden uddannelse, uden fremtid og uden social sikkerhed har vi allerede nok af. For det andet har vi brug for arbejdspladser til kvinder. Der skal allerede i dag igen et vist mod til at stille krav derom. For det er jo meget nemmere for de ansvarlige at sende kvinderne tilbage til kødgryderne eller på deltidsarbejde. For det tredje har vi brug for nye idéer. Det, medlemsstater ikke kan, det, de har undladt, det, de ikke tør, kunne realiseres i Europa gennem pilotprojekter.
Men jeg er også sikker på, at de planlagte finansielle midler fra Den Europæiske Investeringsbank på mellemlang sigt ikke vil slå til, hvis Rådet tager sin opgave alvorligt. Hr. Juncker, vi vil følge Rådets aktiviteter kritisk og velvilligt, kræve resultater og også for fremtiden blande os på en konstruktiv måde!

Carlsson
Fru formand, i fællesskab har EU i dag de nødvendige værktøjer til at kunne udnytte en igangværende globalisering og en teknologisk forandring. Med oprettelsen af det indre marked og indførelsen af ØMU har vi lagt grunden til en udnyttelse af nye muligheder. Det forudsætter dog en forøget tilpasningsevne blandt nationer, regioner og individer i Europa.
Problemet med van Velzen-betænkningen er, at den udelukkende tager sigte på symptomerne med et dårligt fungerende marked. Man har velvillige beskæftigelsesinitiativer og vil opstille ambitiøse mål, men dette risikerer faktisk at blive ligefrem kontraproduktivt. Jeg tror nemlig, at risikoen er stor for, at vi flygter fra en nødvendig strukturdiskussion. Hvem har i dag spurgt sig, hvorfor vi ikke får et forøget antal nye arbejdspladser i Europa? Så burde vi i stedet diskutere strukturproblemerne. Omkostningsniveauet - vi har alt for høje skatter. Reguleringer - der findes tærskler for ansættelser. Entreprenørskabet - der er ikke tilstrækkeligt mange nye virksomheder i Europa. Kundskabsniveauet falder i stedet for at stige i en tid, hvor kundskaber er stadig vigtigere.
Jeg ved godt, at disse problemstillinger ikke er nye, men jeg synes, det er en skam, at man ikke har lavet hjemmearbejdet bedre fra Essen og er begyndt at gennemføre mange af de ting, som der nu er behov for at gribe ind over for. Det hjælper ikke, at Kommissionen har ambitiøse analyser. Det kan nemlig ikke kompenseres, når regeringschefer undlader at foretage de nationale ændringer.
Jeg misunder ikke rådsformand Juncker, som har påtaget sig en stor rolle. Jeg håber virkelig, at han og EU ikke »bliver siddende med Sorteper«, det vil sige får skylden for en arbejdsløshed, som skyldes dårligt fungerende nationale arbejdsmarkeder. Mit råd til Dem er at satse på det, som kun EU kan, nemlig det indre marked og en fælles valuta samt gerne udveksling af gode idéer - det er en selvfølge blandt venner. Men stir Dem ikke blinde på blot EU; vi lever jo i en global økonomi og kan lære af andre lande og kontinenter, hvor beskæftigelsen stiger, og arbejdsløsheden falder. Hav mod til at analysere ordet fleksibilitet. Lad ikke udtrykket aktiv arbejdsmarkedspolitik lokke til overnationale budgetsatsninger.
Lige så lidt som Europa kan hvile sig til nye arbejdspladser og velstand håber jeg, at De tager ferie, når der ligger mange arbejdsopgaver og venter. Jeg synes, det er så forunderligt, at så mange synes at tro, at vi kan få det bedre ved at arbejde mindre. De, der repræsenterer den linje, mener jeg, har givet op; de taler for et stagnerende og krympende arbejdsmarked.

Van Lancker
Hr. Rådsformand, De har lige i Deres indledning meget poetisk sagt, at De ikke ønsker, at topmødet bliver en parafrase. "Le sommet ne peut pas accoucher d'un autre poème.« Jeg havde ikke kunnet sige det bedre, og jeg deler helt denne opfattelse. Jeg vil i øvrigt sige til Johanna: Nye idéer har vi egentlig ikke brug for. Vi har leveret idéer nok. Kommissionen i hvidbogen, i tillidsaftalen, Parlamentet i Rocard-betænkningen og i de forskellige resolutioner, som Parlamentet har afgivet. Det, vi nu har brug for, er gennemførelse af disse idéer. Hvis Luxembourg skal blive en succes, har vi brug for mindst to ting, hr. Rådsformand.
For det første skal topmødet formulere klare målsætninger. Det er allerede nævnt her et par gange: En europæisk beskæftigelsesaftale må have mod til endelig at formulere beskæftigelses-konvergensnormer. Topmødet bør også have mod til at formulere målsætninger om uddannelse, investeringer i arbejde, jobgarantier og også om arbejdstider. Jeg må ærligt bekende, at det undrer mig en smule, at nogle kolleger har læst hen over dette afsnit i van Velzen-betænkningen. Men jeg er endnu mere forundret, når jeg hører, hvilken vandskræk nogle regeringer har, og som jeg endog finder i nogle af PPE's og de liberales ændringsforslag, når det drejer sig om formulering af konkrete målsætninger. Vi har da allerede længe på grundlag af erfaringerne med den monetære konvergens vist, at sådanne normer er nødvendige for at få alle til at trække på samme hammel. Jeg håber, hr. Rådsformand, at det vil lykkes på topmødet.
For det andet koster madlavning penge. Det gælder også for en europæisk beskæftigelsesstrategi, der ikke vil levere et "workfare« -projekt, men jobgarantier, investeringer i arbejde og en bedre fremtid. Og på det punkt adskiller jeg mig måske lidt med hensyn til trykket fra vores ordfører Wim van Velzen. Naturligvis er det sådan, at beskæftigelse skal stå på den nationale dagsorden, og at den plads, som medlemsstaterne har til disposition på budgetterne, primært og maksimalt skal anvendes til beskæftigelse. Men det vil ikke være nok, kære kolleger. Omsorgen for gode offentlige finanser, der i øvrigt er fastsat i stabilitetsaftalen, gør, at det politiske spillerum, i hvert fald i mit land, hr. Rådsformand, er meget lille, og at det derfor er nødvendigt med ny ilt for at få sat ordentlig gang i den europæiske økonomi. Og derfor er det i det mindste nødvendigt, at engagementet fra Amsterdam vedrørende finansieringen af det europæiske vækstinitiativ konkretiseres. For min skyld må eurobonerne fra Delors'-initiativet igen sættes på dagsordenen.
Under alle omstændigheder, afsluttende vil jeg ønske Dem held og lykke, hr. Rådsformand. Jeg håber, at topmødet ikke igen bliver et smukt digt.

Mann, Thomas
Fru formand, vi forventer ikke mirakler af topmødet om beskæftigelse, men vi regner helt bestemt med, at fra nu får bekæmpelsen af den arbejdsløshed, der i Europa omfatter 18 mio mennesker, den plads, der tilkommer den, nemlig øverst på alle dagsordener. Europæisk politiks troværdighed afhænger for millioner af arbejdsløse og deres familier af, om der opnås resultater, der kan føres ud i livet. Det ville, som JeanClaude Juncker netop sagde, ikke mere være at istemme den gamle sang, men virkelig være en ny melodi med ny tekst.
Subsidiaritetsprincippet røres der jo ikke ved. Hovedansvaret ligger fortsat hos medlemsstaterne, kun skal den fælles strategi for beskæftigelsen, som blev vedtaget på topmødet i Essen, konkretiseres. Kommissionsformand Santer havde ret, da han for lidt siden sagde, at der skal skrides til integrerede og koordinerede aktioner, og det skal ske omgående.
De fem områder, man lagde sig fast på under topmødet i Essen: Investering i erhvervsuddannelse, forøgelse af beskæftigelsesintensiteten, sænkning af de indirekte lønomkostninger, en mere effektiv arbejdsmarkedspolitik og foranstaltninger til fordel for de grupper, der er ramt af arbejdsløshed, er fortsat det rette grundlag. Det er også et hovedelement i Wim van Velzens betænkning, som er præcis og koncentreret om det væsentlige og som PPEgruppen vil forbedre yderligere med nogle ændringsforslag.
Beskæftigelsespolitik og økonomisk politik er to sider af samme sag, nemlig den sociale markedsøkonomi. Altså har vi som supplement til den af Theo Waigel indledte stabilitetspagt brug for konvergenskriterier for beskæftigelse. Medlemsstaternes engagement skal kunne kontrolleres og måles. Der skal offentligt gøres status over det, der er opnået, men også over det, der ikke er opnået, også ved hjælp af årlige rapporter her i Europa-Parlamentet. Først med kvalitative mål med entydige tidsmæssige bindinger nås et niveau, som er en evaluering af en effektiv koordinering af nationale politikker værdig.
De punkter, vi foreslår, kan gennemføres, f.eks. i forbindelse med de menneskelige ressourcer. Udgifter til uddannelsesforanstaltninger skal tilpasses gennemsnittet af de tre medlemsstater, der klarer sig bedst. Uddannelsessystemer skal langt mere fleksibelt tilpasses markedets behov. Arbejdsmarkedets parter skal indgå aftaler, så at de langtidsledige og de unge efter endt uddannelse får mulighed for beskæftigelse - også tidsmæssig begrænset beskæftigelse. Eller hvad angår SMV: Fjernelse af risici i forbindelse med start af egen virksomhed, garantifonde til lån fra Den Europæiske Investeringsbank og naturligvis en forøgelse af konkurrenceevnen hos SMV, der står som garanter for langt det største antal uddannelses- og arbejdspladser i Europa, og i regionerne fremme af lokale beskæftigelsesinitiativer og -foranstaltninger til fordel for territoriale pagter.
Jeg synes, at Europa-Parlamentet har fyldt både Rådets beslutning om vækst og beskæftigelse og kapitlet om beskæftigelse i Amsterdam-traktaten med liv. Deres ærgerrige mål, hr. rådsformand, at få et topmøde med konkrete resultater i stand, har ikke mindst takket være Deres umådelige personlige indsats og Deres evne til at inspirere alle muligheder for at blive en succes.

Kirsten Jensen
Fru formand, med Amsterdam-traktaten har vi taget et kraftigt skridt i retning af et bedre Europa. EU skal da tage fat om det, der er vigtigst for Europas befolkninger, nemlig beskæftigelsen og dermed forsvaret af velfærdssamfundet. Traktater løser ikke problemer i sig selv. De mange forslag og gode intentioner skal lede til handling.
I 1992-93 stod Danmark med stor arbejdsløshed og underskud på statsfinanserne. Vi lavede en finanspolitisk lempelse gennem en omlægning af vores skattesystem og en omfattende arbejdsmarkedsreform. Ting, som i dag har gjort Danmark til Europamester i jobskabelse. Vi vil alt i alt kickstarte økonomien og på den måde sikre os en bedre beskæftigelse og samtidig overskud på statens finanser. Vi har lavet en skattereform, der var begyndelsen til en lavere beskatning af arbejde og en højere beskatning af ressourceforbrug. Vi har lavet en arbejdsmarkedsreform, der har aktiveret de arbejdsløse, og uddannelses- og forældreorlov har bidraget til et mere fleksibelt og socialt arbejdsmarked for såvel erhvervslivet som for lønmodtagerne. Vi har valgt en strategi, der satser på uddannelse af mennesker og ikke på passivitet. En strategi, hvor vækst og beskæftigelse går hånd i hånd med bæredygtig økonomi. Vi er i Danmark kommet et langt stykke af vejen hen imod både højere beskæftigelse og orden i statsfinanserne, samtidig med at vi bevarer et socialt ansvarligt samfund og tager hensyn til miljøet.
Vi har nu brug for, at alle EU-lande forpligter sig til konkrete mål i beskæftigelseskampen. I jobskabelsen skal vi i Europa satse på uddannelse, forskning og kvalitet og dermed forbedre vores konkurrenceevne over for tredjelande. Det indre marked betyder, at vi har 90 % fælles økonomi, og derfor er vi afhængige af hinanden. Den danske indsats ville have haft endnu større effekt, hvis en tilsvarende kickstart af økonomien var sket overalt i EU. Jeg ønsker jer held og lykke med topmødet i november!

Mendonça
Fru formand, ærede kolleger, Det Europæiske Råds ekstraordinære møde i november i Luxembourg må og skal ikke blive endnu et af mange europæiske topmøder, hvor man med fasthed og overbevisning har gentaget hensigtserklæringer, der aldrig er blevet og aldrig vil blive ført ud i livet. Det kan ikke være tidspunktet for flere overvejelser og spekulationer om arbejdsløsheden; det må være på tide at konkretisere og realisere de tekster, der blev vedtaget af Det Europæiske Råd i Amsterdam, især dem, der er afgørende for udviklingen af en aktiv og koordineret europæisk beskæftigelsesstrategi.
Traktatens nye beskæftigelseskapitel, beslutningen om jobskabelse og formandskabets konklusioner om beskæftigelse, konkurrence og vækst indeholder principper, forholdsregler og hensigter af en sådan vigtighed, at de bør undersøges og implementeres til deres yderste konsekvenser, og dét straks. Man bør ikke forvente, at der skal genopstå nye idéer på det ekstraordinære topmøde i Luxembourg. Det, som det drejer sig om, er at konkretisere de utallige idéer, der allerede kendes og diskuteres i brede kredse.
I overensstemmelse med Amsterdam-traktaten betragter medlemsstaterne forøgelse af beskæftigelsen som et spørgsmål af fælles interesse, idet Fællesskabet skal bidrage til skabelsen af et højt beskæftigelsesniveau ved at intensivere samarbejdet mellem medlemsstaterne, støtte og om nødvendigt supplere deres handlinger. Fællesskabet vil respektere medlemsstaternes kompetence, men disse bør ikke undlade at påtage sig deres forpligtelse til at løse dette bekymrende sociale problem.
Borgerne i Europa, især de millioner af unge uden arbejde og de mange millioner af langtidsarbejdsløse forventer, måske stadig med et vist håb, at, blandt andre forholdsregler, den markedstilpassede uddannelse, tilrettelæggelsen af arbejdstiden - ikke kun arbejdstidsforkortelse - de nødvendige finansielle foranstaltninger og koordineringen af den økonomiske politik bliver sat i værk straks.
Den betænkning, som vi nu diskuterer, udgør et vigtigt bidrag til topmødet i Luxembourg. Den søger at give en oversigt over de nye muligheder, som er indeholdt i Amsterdam-traktaten, og afleder heraf et stort og vigtigt antal konkrete forslag, der bør tages i betragtning på topmødet i Luxembourg og sættes i værk straks dagen derpå, uden yderligere forsinkelser.

Jöns
Fru formand, kære kolleger, først vil også jeg naturligvis gerne takke Wim van Velzen hjerteligt for hans udmærkede betænkning. Også jeg hilser de foreslåede foranstaltninger i retning af øget fleksibilitet på arbejdspladsen og med hensyn til mere fleksible arbejdstider velkomne. Fleksibilisering må imidlertid ikke ske uden social sikring. For arbejdsgivere er fleksibilitet den ene side af medaljen, men den sociale sikkerhed skal være den anden side. Her er vi alle forpligtede, ikke kun regeringerne, men tillige arbejdsmarkedets parter. For den uhyre stigning i tidsbegrænsede ansættelser og fjernarbejde, som ligefrem er inde i et boom, er et resultat af en udbytning fra virksomhedernes side i den internationale konkurrences navn, som leder tanken hen på Manchesterkapitalismen. Da det er bedre at have et eller andet arbejde end slet ikke at have noget arbejde, ser stadig flere mennesker, der i dag befinder sig i en nødsituation, sig nødsaget til at gå ind på sådanne ansættelsesformer, selvom de for det meste ikke indebærer nogen form for social sikring og med hensyn til arbejdsret ligger langt fra at kunne ligestilles med fuldtidsbeskæftigelse. Her viser der sig en stor mangel i europæisk socialpolitik og den skal absolut udbedres, hvis vi mener det alvorligt med fleksibiliteten. Her gælder det om at udarbejde præcise regler og konkrete europæiske mindstestandarder. For lader vi det blive ved den forsagthed, som arbejdsmarkedets parter lagde for dagen i deres europæiske aftale om deltidsarbejde, så ellers tak!
Sociale fremskridt har endnu aldrig været gratis og det bliver social fred i fremtiden heller ikke. Vi har brug for fleksible ansættelsesforhold, men uden diskriminering, hvad angår arbejdsret og social ret.

Malone
Fru formand, jeg vil også gerne lykønske ordføreren for at have udarbejdet en meget koncis betænkning, der skærer igennem det sædvanlige ordgyderi, som vi oplever, når vi taler om at nedbringe arbejdsløsheden. I den henseende vil jeg gerne tilbagevise den kritik, som fru Carlsson og andre har givet udtryk for over for denne betænkning.
I sidste uge hørte vi i Bruxelles om Kommissionens prognoser, og kommissær de Silguy fortalte os på grundlag af disse fremskrivninger, at op mod elleve medlemsstater vil deltage i Den Økonomiske og Monetære Union fra januar 1999. Dette skal være velkomment, men det betyder uhyre lidt for millioner af mennesker i hele Den Europæiske Union. Jeg vil især hævde, at det overhovedet intet betyder for de 18 millioner mennesker, som vi har hørt så ofte om her til formiddag, nemlig vores europæiske medborgere uden job.
Mit land, Irland, har oplevet et meget velkomment omslag i dets økonomiske lykke i de seneste fem år, men selv vores "keltiske tiger« lider under arbejdsløshedscanceren. Dens brøl er efter min mening en fornærmelse mod vores mange langtidsledige og vores unge mennesker, der slet ikke får nogen start i arbejdslivet. Der må tages konkrete skridt ved topmødet i Luxembourg for at sikre, at kampen mod arbejdsøsheden kan vindes. Et meget væsentligt skridt, som medlemsstaterne kunne tage, var at vende deres stillingtagen til ophævelsen af det toldfrie salg for rejser inden for EU. Denne beslutning, der blev truffet af Bertie Ahern og de andre finansministre i 1991, vil få drastiske konsekvenser for tusinder af arbejdstagere over hele Den Europæiske Union. Det er ironisk, at vi på den ene side taler om at skabe beskæftigelse og på den anden side selv lukker arbejdspladser ved vores egne handlinger. Jeg vil spørge kommissær Flynn, som er blandt os her i dag, hvor han står i denne sag. Vil han oplyse, hvor han står med hensyn til det toldfrie salg, og vil han tale for dets bevarelse på kommissionsplan? Hvis ikke, vil der blive tilføjet tusinder af arbejdstagere til vores skammelige statistik.
Jeg vil slutte af med at sige, at jeg lige kommer fra et møde i den interinstitutionelle ældregruppe. Hr. Santer vil måske gerne forsikre mig om, at der vil blive taget hensyn til de ældre arbejdstageres bekymringer ved hans drøftelser i Luxembourg.

Andersson
Fru formand, jeg vil gerne begynde med at takke ordføreren for en god betænkning. I mit hjemland går diskussionen af og til sådan, at den høje arbejdsløshed skulle skyldes EU. Det er jo ikke sandt, da EU hidtil ikke har haft instrumenterne til at føre en aktiv beskæftigelsespolitik. Det er i stedet medlemslandene, der hidtil har haft instrumenterne, men som ikke alene har klaret at føre en god beskæftigelsespolitik Nu findes disse instrumenter i Amsterdam-traktaten. Det indebærer imidlertid ikke, at man skal fratage hverken regionerne eller nationerne deres ansvar for den fremtidige beskæftigelsespolitik, men at det derimod gælder om at skabe en merværdi. Når vi skaber denne merværdi, gælder det om at være konkret.
Det må ikke igen blive et møde, der indebærer stolte, til intet forpligtende erklæringer. Det gælder om at have klare målsætninger, når det gælder beskæftigelsesniveauet, arbejdsløsheden, især ungdomsarbejdsløsheden og langtidsarbejdsløsheden. Det gælder også om at have klare målsætninger, når det gælder spørgsmålet om en aktiv arbejdsmarkedspolitik. På dette punkt er Wim van Velzens betænkning afklarende. Tag dog så ved lære af den på rådsmødet i Luxembourg, og lad det ikke blive til et generelt holdt dokument!
Med hensyn til arbejdstidsspørgsmålet er det jo sådan, at en sænket arbejdstid, korrekt gennemført, kan skabe arbejdspladser. Vi ved det, vi har eksempler på dette rundt om i Europa.
Det, som vi kan lære af ØMU, er følgende: Skaber man tydelige, konkrete målsætninger, vil landene også forsøge at opfylde dem. Det har man gjort på inflationens område og med hensyn til budgetunderskuddene. Lad os nu gøre det samme, når det gælder beskæftigelse og arbejdsløshed. Det er en stor udfordring, men det er en udfordring, som Rådet må tage op.
Afslutningsvis vil jeg også tilslutte mig Malones synspunkter vedrørende taxfree-salget. Lad os nu sørge for, at vi ikke - samtidig med at vi arbejder for stigende beskæftigelse og faldende arbejdsløshed - forøger arbejdsløsheden på specifikke områder på grund af tidligere foretagne beslutninger! Lad nu beskæftigelsen være det overordnede mål! Så udsætter vi forslaget om afskaffelsen af taxfree-salg.

Lienemann
Fru formand, de herrer formænd, kære kolleger. Da vi skulle underskrive enhedsakten, fortalte vi befolkningerne, at det ville føre til mange arbejdspladser, men arbejdsløsheden fortsatte med at stige. Før Maastricht blev de samme løfter helller ikke holdt, og de strenge konvergenskriterier har ikke givet mulighed for at bremse ledighedsspiralen.
Det er altså klart, at vi nu må skifte kurs; måske den makroøkonomiske, men også metoden. Vi kan ikke længere acceptere begrænsende økonomiske kriterier, uden at vi samtidig fastholder kriterier, der giver en social beskyttelse, og som fremmer beskæftigelsen.
Derfor bør EU gå hurtigt frem mod en reduktion af arbejdstiden. Produktivitetsgevinsten og den nye teknologi bør accelerere denne hundredårige historiske bevægelse. Vi kan arbejde mindre og producere mere. Derfor skal vi dele arbejdet og nedsætte arbejdstiden.
For at dette skal kunne skabe arbejdspladser, skal reduktionen være massiv, hurtig og generel. På den måde vil forhandlingen naturligvis gå bedre, og incitamenterne være mere værd. Men det er nødvendigt, at EU ved indgangen til det 21. århundrede, altså i år 2000, overalt og i alle virksomheder har en 35 timers arbejdsuge. Det er muligt. Historisk har man altid givet de samme argumenter: økonomien kan ikke bære det, og virksomhederne vil ikke længere være konkurrencedygtige. Det blev sagt i Jaurès, da man indførte en otte timers arbejdsdag, og da man indførte ferie med løn. Men historien har bevist, at der ikke var realiteter i det.
Vi kan skabe en masse arbejdspladser, hvis vi samtidig med, at vi reducerer arbejdstiden, genskaber balancen i forholdet arbejde-kapital, som ensidigt har været i ubalance til skade for lønmodtagerne, og hvis vi indfører en reform, hvor vi på forhånd opkræver skatter og sociale bidrag til fordel for de virksomheder, der har et højt forbrug af arbejdskraft, og straffer de virksomheder, der har en høj indtjening, men som ikke skaber arbejdspladser. Det er altså nødvendigt med en skattepolitik på EU-niveau til at ledsage nedsættelsen af arbejdstiden.
Endelig bør dette topmøde ikke være en lejlighed til at skabe mere social ubalance. Det bør tværtimod standse denne skæve situation, for, hr. formand, hvad er formålet med konvergensgrænser med mindre ledighedsprocenter, hvis sandheden er, at de lønmodtagere, der ikke længere indgår i statistikken, ikke længere har midler til at leve for og lever under fattigdomsgrænsen?
Det er ikke et sådant EU, vi ønsker. Et socialt EU bør tage et nyt afsæt i kampen mod denne skævdeling. Sociale fremskridt bør medføre økonomiske fremskridt. De kommer desværre aldrig af sig selv, som en slags uundgåelig konsekvens!

Myller
Ærede fru formand, for første gang i den europæiske historie har vi realistiske muligheder for at skabe en beskæftigelsesstrategi for dette område. Parlamentet har jo allerede længe været aktivt og forlangt aktiviteter. Van Velzens betænkning er igen et udmærket eksempel på dette. Rådet er til gengæld først kommet med i samarbejdet for nylig, efter de nødvendige politiske ændringer er sket i medlemslandenes regeringer. For øjeblikket er der realistiske muligheder for at udarbejde beskæftigelsesprogrammer med konkrete mål. Statsoverhovederne må ikke komme tomhændet hjem fra topmødet i Luxembourg.
Konkrete mål foreslået af Kommissionen er blevet kritiseret, fordi de er svære at måle. Jeg synes alligevel, at der er brug for konkrete mål af den grund, at vi vil være i stand til at vurdere effektiviteten i beskæftigelsesforanstaltninger. Jeg mener dog ikke, at et arbejdsløshedsniveau på 7 % på nogen måde skal være et mål, og at det vil være for ambitiøst, men der skal også være nogle mellemmål, hvorved succesen kan bedømmes.
At skabe arbejdspladser må være et nøgleord. Vi skal erkende begrænsningerne i EU's budget men benytte alle de muligheder, som strukturfonde og Den Europæiske Investeringsbank tilbyder. Også her har Rådet flere muligheder for at handle, end den hidtil har været parat til.
I markedsøkonomien er beskatningen en effektiv måde at styre udbud og efterspørgsel på også på arbejdsmarkedet. Flere af talerne har fremhævet en retningsændring i beskatningen ved at flytte vægten fra arbejdskraftområdet til beskatning af energi, ejendom og miljø. Denne ændring skal skabes, men samtidig skal vi forstå, at ændringen af beskatningens vægt selvfølgelig ikke må true velfærdsstaten.
Kriterierne i beskæftigelsesprogrammet skal være lige så troværdige som ØMU-kriterierne, og beskæftigelsestopmødet i Luxembourg bør også skabe beskæftigelseskriterier ved siden af ØMU-kriterier. Da vil mødet lykkes med sin opgave.

Papakyriazis
Fru formand, bekæmpelsen af fattigdommen er i dag den absolutte forudsætning for at genoprette og sikre den sociale samhørighed i Den Europæiske Union. Dette synes også at være forudsætningen for, at det europæiske samfund kan svare igen på den udfordring, som globaliseringen er. Og her taler jeg naturligvis om den europæiske model, og ikke om en form for made in USA- eller made in Japan-samfund.
Der er18 millioner arbejdsløse i Den Europæiske Union, som alle er vores medborgere, men der er ikke kun dette kolossale tal at tage hensyn til. Med i den onde cirkel hører også de arbejdstagere eller kommende arbejdstagere, der er i fortvivlende usikkerhed om deres fremtidige stillinger. Og denne mareridtscirkel bliver selvfølgelig endnu større, når man tager deres familier med i beregningerne.
De fortvivlede medborgere er i sidste instans ligeglade med, hvem eller hvad der bærer skylden. De ønsker retfærdige løsninger og resultater. Det betyder, at nogen skal tage et ansvar, opfylde deres forpligtelser og anspore til handlinger i hele spektret af beslutningstagere og til alle sider. Det særlige topmøde om beskæftigelsen kan bogstavelig talt gå hen og blive historisk. Det er nu eller aldrig!

Junker
 - (FR ) Fru formand, mine damer og herrer. Jeg må sige, at debatten her er frustrerende. Ikke på grund af indholdet, men af hensyn til procedurerne. Der er virkelig mange, der har udtalt sig, og jeg kan forestille mig, at mange vil være frustrerede, når jeg som formand over for en sådan strøm af idéer på grund af tidspresset er nødt til at skære meget kraftigt ned på min reaktion.
Jeg ville virkelig gerne have deltaget i en debat, hvor vi i dag har fået et så bredt overblik, især i fru Durys indlæg, der angav adskillige muligheder, som vi burde koncentrere os mere om. Men det er desværre ikke muligt for mig at udforske alle de muligheder, De har nævnt for mig her i dag.
Jeg må sige, at debatten har vist, at miljøet simpelt hen har ændret sig. Parlamentet ser i dag problemerne med arbejdsløsheden i øjnene på en måde, som ikke var tilfældet for blot nogle få år siden. Vi er alle - med nogle få undtagelser, som ganske vist er beklagelige, men ikke nødvendigvis betydningsfulde - enige om, hvilken metode der skal anvendes, nemlig metoden om konvergens, som vi har arvet fra Maastricht, og som man i øvrigt har forbandet, fordi den tvang medlemsstaterne til at acceptere krav om resultater. I dag, efter at det ser ud til, metoden har bevist sin værdi, vil vi gerne anvende den på beskæftigelsespolitikken.
Vi er alle enige om, at det er nødvendigt med konkrete resultater, og de fleste af os mener, at retningslinjerne bør være mål- og kontrollerbare. Vi har derfor et fælles grundlag for en analyse, som burde kunne gøre det muligt at udføre et godt stykke arbejde på dette punkt.
Jeg har bemærket med en forbavselse, som undertiden har nærmet sig morskab, entusiasmen hos dem, hvis seneste indenrigspolitiske udvikling i de forskellige medlemsstater burde lette formandskabets opgave og gøre det lettere for os at forberede beskæftigelsestopmødet.
Hvis det var hele sandheden, skulle jeg være den første til at tage hatten af for dem, der har givet udtryk for en sådan holdning. Men desværre er alle medlemsstaterne endnu ikke overbeviste om, at den metode, vi har valgt, og den metode, Kommissionen har foreslået, er den rigtige. Vi konstaterer i optoget af dem, der ikke deler vores holdninger og altså ikke deler de synspunkter, der er givet udtryk for her i dag, en skøn samdrægtighed. Og jeg vil godt sige, at de konservative ikke er de eneste, der spærrer for vejen fremad og for entusiasmen, når det drejer sig om at kæmpe for beskæftigelsen.
Jeg opfordrer derfor Dem, mine damer og herrer, som er enige, til at starte meget dybtgående diskussioner med alle dem, der endnu ikke deler vores holdninger. Når vi forlader Strasbourg for at vende hjem til vores respektive lande, vil vi opsøge alle de pågældende personer for at overbevise dem om at følge de veje, som Parlamentet helt præcist har angivet her i dag, de veje, spor og idéer, i forhold til hvilke min holdning kun afviger ganske lidt. Men hvis alle kunne gå ind for disse idéer i London, Bonn, Luxembourg, Bruxelles, Rom og Paris og forudsat, at hele den politiske følsomhed er blevet udtrykt i den samme retning i dag, så vil vi have alle elementer og ingredienser til rådighed til, at formandskabet kan sammensætte en cocktail, der vil blive modtaget af dem, der får den serveret som noget, der er tilstrækkeligt nyskabende til at gengive håbet til dem, der har mistet det.
Vi er ansvarlige for disse mænd og kvinder, og alle de, der kunne tænke sig at gentage et litterært topmøde, et seminar eller et alibimøde, påtager sig et tungt ansvar, hvis deres synspunkter kommer til at dominere. Det er op til Dem og os at anspore dem til at følge de metoder, forslag og idéer, som De har gentaget her til morgen, og som for en stor dels vedkommende er sammenfaldende med formandskabets synspunkter og idéer.

Flynn
Lad også mig føje mine takkeord til - til alle dem, der har bidraget til debatten her til formiddag. Jeg vil især lykønske hr. van Velzen og Europa-Parlamentet med substansen i dette forslag til beslutning. Det giver os visselig stor tryghed at vide, at alle de politiske kræfter i Europa nu bliver mobiliseret så effektivt i kampen mod arbejdsløsheden.
Der er er noget, der er forskelligt nu fra tidligere. Forskellen er netop, hvad den fungerende formand for Det Europæiske Råd henviste til: forandringen som følge af Amsterdam-traktaten og det, at beskæftigelse nu er et fælles anliggende, og at al opmærksomhed nu er samlet om den. Vi har nu også sammenhængen mellem den økonomiske politik og beskæftigelsespolitikken på samme dagsorden. Når man dertil føjer det, som formand Santer sagde - at vi nu også har en ny beskæftigelsesstrategi, der svarer til indholdet i Traktaten - så tror jeg på, at vi er på vej.
Jeg støtter det, som hr. Hughes sagde om behovet for en øjeblikkelig indsats. Det må stå meget klart for alle. Det bliver gjort os smerteligt begribeligt hver gang, vi læser det, jeg undertiden kalder "skammens statistik« for det europæiske arbejdsmarked. Vi kan ikke glemme, at vores nuværende politikker hvert år tilføjer to millioner ekstra til antallet af langtidsledige i Europa. Når man ser på, at en ud af fem af alle dem, der forlader vores uddannelsessystemer i Europa, ikke har nogen anvendelige færdigheder, og når man endvidere ser på, at en ud af ti af de arbejdsløse aldrig overhovedet får nogen mulighed for uddannelse, er det nemt at støtte vores beskæftigelsesretningslinjer, der fastslår, at der er en jobkløft, at der er en færdighedskløft, og at det kræver et svar og grundlæggende anderledes måder at tænke på, hvordan vores systemer fungerer: vores almene uddannelsessystemer, vores erhvervsuddannelsessystemer, vores socialsikringssystemer og vores skattesystemer. Hvis vi skal gøre fremskridt, må vi erkende de fejl, vi har gjort i fortiden. De fejl, vi har gjort i fortiden, ligger efter min mening inden for tre områder: dårlig økonomisk styring, manglende investering i menneskelige ressourcer og forældede arbejdsmarkeds- og socialsikringssytemer. Jeg tror nu, at den grundlæggende fejl, som medlemsstaterne har gjort, var, at de for længe valgte en "vent og se«-holdning, der gennemsyrede al tænkning.
Så jeg er enig med hr. Hughes, og hr. Pirker lagde også vægt på det, i at tidlig identifikation og tidlige indgreb er absolut nødvendige, hvis vi skal tackle disse problemer, og de må være baseret på de involveredes individuelle behov. Men heldigvis ændrer tingene sig. Vi er helt sikkert på vej. Og jeg tror, at Den Økonomiske og Monetære Union og den fælles valuta vil gøre noget for at afhjælpe den første af fejlene, nemlig spørgsmålet om dårlig økonomisk policystyring. Vores retningslinjer kan rette op på fejlen i forbindelse med færdighederne og systemerne.
Vores beskæftigelsesambitioner er realistiske og opnåelige både hvad angår jobbenes kvalitet og kvantitet. For at nå dem må vi sikre, at det igangværende økonomiske opsving varer ved ikke kun i nogle få år men over de næste ti år. Vi må handle beslutsomt for at klare strukturreformerne.
Vi har gjort alt dette før. Vi må ikke glemme, at der i anden halvdel af 80'erne blev skabt 10 millioner nye job i Europa i en meget mindre stabil økonomisk situation - før det indre marked, før den fælles valuta og uden nogen systematisk aktivering af arbejdsmarkedspolitikkerne. Regnestykket er ganske enkelt. En produktivitetsvækst i Europa på 2 % om året betyder, at vi må have en økonomisk vækst på mindst 2 % bare for at bevare beskæftigelsen på det nuværende niveau. Vi må sandelig føle os opmuntret - som det blev påpeget af en af talerne - når vi tænker på de seneste prognoser for det igangværende opsving, som vi oplever nu. Det er velfunderet og stabilt opsving. Vi kan nå den 3 %'s stigning. Hvis vi når hvad som helst mere end dette og forener det med de hårdttiltrængte strukturreformer, som vi har talt om, så vil situationen forbedres markant og hurtigt. Vi vil ikke blot skabe flere job - 2 millioner eller mere om året, men udgifterne til beskæftigelsesforanstaltningerne kan stige, udgifterne til arbejdsløsheden falder, og den skattepligtige indkomst stiger. Det er den magiske cirkel, som jeg tror vil skabe tilstrækkelig mange job - de i alt 12 millioner, som vi nævner, og som skal til for at bringe vores beskæftigelsesprocent op på målet, der er 65 % for Unionen som helhed, og som vi fastsatte i retningslinjerne for beskæftigelsespolitikken.
Ikke alle føler sig tiltrukket af idéen om særlige mål. Vi ville helt bestemt have kunnet forstå dette, hvis de var hentet ud af den blå luft, og hvis der ikke var noget politisk engagement eller driftsmaskineri til at sikre, at de blev nået. Men sådan ser vi ikke målene i retningslinjerne, og sådan forventer vi ikke, at medlemsstaterne vil reagere. Målene i retningslinjerne er opnåelige resultater. De er følgen af en indsats, og de viser os, hvor langt vi kan nå i Unionen, hvis vi forfølger de strategier og politikker, der er fastsat både i beskæftigelsesretningslinjerne og i de overordnede økonomiske retningslinjer.
Forventningerne er høje, men forventninger er vigtige, og uden strenge og krævende forventninger er der ikke nogen overbevisende grunde til at tage gamle politikker op til fornyet overvejelse for at nå frem til den type beskæftigelsesgrad, som vores handelspartnere har. Så vores mål er realistiske og på deres egen måde ligeså opnåelige som de økonomiske konvergenskriterier, medlemsstaterne vedtog og arbejdede sig frem imod efter Maastricht. Fru Ghilardotti har så ganske ret i dette.
Hvad angår spørgsmålet om de foreslåede retningslinjer vil jeg gerne sige, at Kommissionen ikke har forsøgt at vige uden om spørgsmålet om arbejdstiden. Under overskriften 'arbejdstagernes egnethed på arbejdsmarkedet' erkender Kommissionen, at arbejdstidsnedsættelser måske nok kan være hensigtsmæssige i nogle sektorer eller situationer, men at sådanne nedsættelser bør forhandles med arbejdsmarkedets parter. Det overordnede mål bør imidlertid være at gøre virksomhed produktiv og konkurrencedygtig og nå frem til den nødvendige balance mellem fleksibilitet for virksomheden og sikkerhed for den enkelte arbejdstager.
Hvad angår forhold og indikatorer såvel som de retningslinjer, der vil komme fra Kommissionen, vil vi gerne fremsætte et forslag til at sikre en aftalt sammenlignelig database i medlemsstaterne og aftalte indikatorer til brug for en overvågning af gennemførelsen. Det vil blive en prioritet efter topmødets konklusioner i 1998.
Hvad strukturfondene angår, opfordrer retningslinjerne medlemsstaterne til at øge niveauet for den strukturfinansiering, der ydes til deres personaleudviklingspolitikker. Jeg hilser det derfor meget velkomment, at De deler vores bekymring og ønske om at se en meget større bevilling til menneskelige ressourcer i fremtiden.
Endelig finder jeg, at støtteniveauet for beskæftigelsesretningslinjerne her i Parlamentet er meget betryggende. Retningslinjerne er dristige, og jeg er meget taknemmelig for Europa-Parlamentets input til støtte for dem. Det er betryggende ikke blot for institutionerne men også for de millioner af udstødte og desillusionerede borgere, der er afhængige af os, når det gælder grad af lederskab og visioner til at forandre deres situation. De må ikke blive skuffede igen, og det er med rette blevet sagt, at vi ikke skal have en række erklæringer eller fromme intentioner; eller som den fungerende formand for Det Europæiske Råd selv siger: dette topmøde skal ikke være pynt. Jeg glæder mig til den 21. november, der bør blive sandhedens øjeblik i udviklingen af en sand europæisk beskæftigelsesstrategi. Vi kan ikke beskue en fiasko, og vi kan ikke bare lade det stå hen uden at gøre noget.

Formanden
Jeg takker hr. Flynn.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted om få minutter, kl. 12.30.
(Mødet blev afbrudt kl. 12.25 og genoptaget kl.12.30)

Afstemning
van Velzen, Wim
Jeg må sige, at jeg ved en række afstemningsresultater fik en stærk trang til at udtale mig imod, særligt fordi jeg stillede mig selv det spørgsmål, hvilken betydning aftaler og forhandlinger egentlig har. Men det ville absolut være en skandale, hvis Europa-Parlamentet ikke er i stand til at afgive en betænkning til topmødet. Det er den eneste, men også tilstrækkelige grund til indtrængende at anbefale at stemme for betænkningen.
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Wolf
Hr. formand, jeg er ked af, at jeg først fik ordet efter afstemningen. Europa-Parlamentet har allerede under behandlingen lavet skandale ved at behandle denne vigtige betænkning med kun ganske få tilstedeværende - kun beskæftigelseseksperterne fra Udvalget om Sociale Anliggender og Beskæftigelse sad der. Nu har vi sat trumf på ved med vort bidrag til beskæftigelsestopmødet at have holdt os på et absolut minimum. Det er en skandale! Vi har kun stemt for nu, for at skandalen ikke bliver endnu større.

Ojala
Ærede hr. formand, jeg vil gerne anvende min taletid til at forklare, hvorfor jeg til sidst stemte for denne betænkning. Netop som hr. Wolf konstaterede, vil det være en skandale, hvis denne betænkning blev forkastet her.
(Formanden afbrød taleren)

Holm
V-gruppen har i dag valgt at stemme for forligskomitéens resultat vedrørende tilpasningen af det fjerde rammeprogram. Vi gør det dog uden større entusiasme.
Kompromiset er virkelig ikke nogen succes for Europa-Parlamentet. Fordelingen af pengene går i den rigtige retning, men beløbene er alt for små inden for flere af områderne. De penge, der bliver afsat, bl.a. de 9 millioner til vedvarende energi, er et latterligt beløb, når man tænker på de behov, der findes inden for EU. Hvis vi skal lykkes med at udfase atomkraften, må der afsættes betydeligt større beløb til vedvarende energi. Vi ser det naturligvis som positivt, at der afsættes penge til kampen for at fjerne de afskyelige personnel-/landminer, men de penge, der nu afsættes, er langt fra nok til at fjerne de over 100 millioner miner, der er placeret rundt om i verden.
Et stort kritisk punkt vedrører de penge, der afsættes til forskning inden for BSE. Vi har intet imod forskning inden for dette område, men der er en stor risiko for, at pengene er spildt, fordi problemets grundkerne er EU's landbrugspolitik. Så længe man ikke ændrer EU's landbrugspolitik, så anvendelse af kemikalier reduceres, man holder op med at bruge antibiotika, stopper de grusomme dyretransporter, stopper forsøgene med kloning, fjerner de genmanipulerede produkter osv., så vil problemerne fortsætte. Et økologisk landbrug er en forudsætning for, at vi skal kunne opnå en reducering af de afarter, vi i dag finder på EU's landbrugsområde. Nogle revolutionerende initiativer i denne retning lyser dog ved sit fravær inden for den Europæiske Kommission.

Lindqvist
Revideringen af det fjerde rammeprogram for forskning er en konsekvens af Sveriges, Finlands og Østrigs medlemskab i Unionen. De nye satsninger, der er gjort, er gode, men niveauerne er for lave. Jeg har bedømt, at dette er det kompromis, som er muligt, og har derfor stemt ja til forslaget.
Industriulykker (C4-0469/97)
Striby
Den 16. marts 1992 underskrev økonomiudvalget i De Forenede Nationer for Europa en konvention om grænseoverskridende virkninger af industriulykker i Helsinki. 26 lande har ratificeret konventionen, heraf 14 af Fællesskabets medlemsstater samt Fællesskabet selv.
Som valgt i et grænseområde og på samme tid tæt på en medlemsstat og et tredjeland kunne jeg kun stemme for dette forslag til Rådets afgørelse.
Reelt kender forureningen ikke til administrative grænser mellem landene. I Alsace har vi for nogle år siden oplevet forurening, der kom fra Schweiz (industriulykker), Ukraine (atomkraftulykker), de central- og østeuropæiske lande (industriulykker opstået på grund af syreregn) osv.
Arbejdet med at udarbejde forslaget til konventionen har været kraftigt påvirket af den franske og Fællesskabets politik med hensyn til at kontrollere faren ved større ulykker med farlige stoffer og naturligvis ud fra princippet om, at forureneren betaler som generelt princip i den internationale miljøret.
Derfor råder vi over de nødvendige juridiske og tekniske instrumenter for at opfylde de forpligtelser, der udgår fra konventionen. Det er nødvendigt, at alle EU's medlemsstater og ansøgerlandene - da disse kan være medlemmer af Unionen i løbet af få år - tilslutter sig konventionens konklusioner.
Til slut vil jeg gerne med hensyn til udvidelsen minde om, at det er nødvendigt, at de kommende medlemsstater indgår på et fællesskabsniveau, herunder også hvad angår miljøbestemmelser. Jeg har med stor forundring kunnet konstatere i Kommissionens meddelelse med titlen Agenda 2000, at den ikke nævner de bestemmelser, der er knyttet til denne konvention.
Bonn-konventionen (C4-0470/97)
Striby
Min gruppe har samlet stemt for dette forslag til Rådets afgørelse om ændringer til Bonnkonventionen om beskyttelse af migrerende arter af vilde dyr.
Under konferencens femte møde, der blev afholdt den 10-16. april 1997, samlede man 21 truede, migrerende dyrearter i bilag 1 og 22 i bilag 2. Elleve af disse dyrearter er dækket af Rådets direktiv 79/409/EF om beskyttelse af vilde fugle.
Det er dette punkt, jeg gerne vil omtale i dag. Vi kan selvfølgelig, og det har jeg sagt mange gange, kun være enige i at bevare det vilde dyre- og planteliv. Vi bør beskytte samtlige arter for at bevare økosystemet intakt.
Ved adskillige lejligheder er jeg derimod blevet slået af problemet med skarven. Efter at have beskyttet denne fugl har vi gennem nogle år oplevet en imponerende udvikling i antallet af skarve i EU. Vi skal beskytte alle dyrearter, men vi skal gøre det med fornuft. Skarven, der før var en truet fugl, er nu reelt blevet en truende fugl på grund af sin overrepræsentation. Den er en trussel for fiskerne, for dem, der driver vandbrug og slet og ret for fiskene.
Jeg henvender mig direkte til fru van Putten, der er ordfører i dette emne for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse, for det er nødvendigt at gøre noget hurtigt. Økologi skal ikke være en religion, den skal derimod analyseres som en videnskab, der muliggør en udvikling i respekt for miljøet.
Jeg afventer utålmodigt ordførerens svar, så jeg kan give det videre til de personer, der lider vigtige tab på deres økonomiske aktivitet, som også er af afgørende betydning såvel for den fysiske planlægning som af respekt for vores landskaber.
Betænkning af Fayot (A4-0311/97)
Cunha
I maj 1994, i begyndelsen af valgkampen til Europa-Parlamentet, blev jeg krænket og såret på min ære af hr. António Campos, i dag min kollega i dette Parlament.
Af den årsag lagde jeg sag an mod ham, hvilket har ført til, at et nævningedomstol ved retten i Lissabon har fundet anklagede, parlamentsmedlem António Campos, skyldig i bagvaskelse og ærekrænkelse mod min person.
Eftersom domfældelse ved kriminalretten ikke ville kunne finde sted uden ophævelse af den parlamentariske immunitet, anmodede kriminalretten i Lissabon Europa-Parlamentet herom.
Eftersom Europa-Parlamentets praksis aldrig er at ophæve immuniteten »i alle de tilfælde, hvor de forhold, der fremføres mod det europæiske parlamentsmedlem, er affødt af dennes politiske virke« (jf. betænkning af Fayot, p.8), ville det være op til hr. António Campos selv at bede om ophævelse af sin parlamentariske immunitet eller give afkald på sit mandat, så han kunne blive dømt. Han har hverken gjort det ene eller det andet i modstrid med, hvad han tidligere havde lovet, hvilket betyder, at han er bange for at blive dømt ved en domstol. Det er således altid rigtigt, at »ærlighed varer længst«.
Eftersom han ganske givet vil blive ved med at skjule sig bag successive parlamentariske immuniteter, er jeg nået til den sørgelige konklusion, at forbrydelse altså betaler sig for nogen.
Derfor vil jeg oplyse mine kolleger om, at jeg ikke vil tage flere initiativer i denne sag. Slutteligt vil jeg oplyse dette Parlament om, at jeg afholdt mig fra at stemme i den afstemning, som vi netop har gennemført.
Betænkning af Wim van Velzen (A4-0307/97)
Berthu
Hr. formand, de forslag, vi gennemgår med henblik på det kommende beskæftigelsestopmøde, hviler på et fremragende grundlag. Det ville være passende, at medlemsstaterne udveksler erfaringer angående beskæftigelse, sådan at de hver især kan høste fordelen af de andres succeser samtidig med, at de stadig bevarer ansvaret for deres egen politik.
Men de procedurer, der er fastlagt for at anvende denne gode idé, især i Amsterdam-aftalen, forekommer os desværre at være ekstremt bureaukratiske. For det første begrænser Fællesskabet sig ikke til en simpel koordination, men definerer en utroligt stram ramme med referencebestemmelser for alle. Det var kun med nød og næppe, vi undgik et sanktionssystem, som nogle havde bedt om. Endvidere synes medlemsstaternes og Fællesskabets kompetencer i praksis at være meget sammenfiltrede, idet Rådet vil udarbejde retningslinjer, der har tendens til at gå temmelig meget i detaljer, og det kunne derudover vedtage minimalbestemmelser på det sociale område.
Proceduren for reduktion af forskellene mellem medlemsstaterne, der er fastlagt i Amsterdam-aftalen, men som tilsyneladende vil blive anvendt på forhånd, ser også ud til at være forfærdeligt indviklet, idet den består af ikke mindre end 10 forskellige trin. Til slut må jeg sige, at denne koordination, som kunne have været yderst nyttig i form af et samarbejde og gensidige udvekslinger, risikerer at ende i rene begrænsninger og marathonbureaukrati.
Grundlæggende ser de forslag, der er formuleret af Europa-Parlamentet i van Velzen-betænkningen, ud til at være inspireret af den gode vilje, især hvad angår uddannelse, fleksibilitet i arbejdstiden og lettelse af byrderne for de lave lønninger. På den anden side tager vi to forbehold. Rapporten udviser en alt for stor ærefrygt for en systematisk reduktion af arbejdstiden, hvilket står i modsætningsforhold til den aktuelle udvikling af økonomien. Men det giver omvendt alle de, der ikke har egentlige løsninger på arbejdsløsheden et midlertidigt velkomment grundlag for at udføre agitation.
Som det andet punkt må vi endnu en gang nævne, at der såvel i konklusionerne fra Amsterdam som i forslagene fra Kommissionen eller fra Europa-Parlamentet er en total mangel på enhver henvisning til den rolle, EU's forsvarspolitik spiller kommercielt i kampen for beskæftigelsen. For os at se må denne politik nødvendigvis indgå som en integreret del af definitionen på en sund makroøkonomisk ramme for Den Europæiske Union.

Lulling
Hr. formand, der har været talt meget i formiddag om mere eller mindre gode forslag til at reducere ledigheden i EU. Nogle har beskrevet løsninger som reduktion af arbejdstiden over en bank med en total lønkompensation, hvilket er lige så godt som at lægge fleksibiliteten og den nye tilrettelægning af arbejdet for had. Det drejer sig om løsninger, der risikerer at ødelægge endnu flere arbejdspladser i EU.
Parallelt med alle prisværdige anstrengelser for at gøre det kommende beskæftigelsestopmøde i Luxembourg til en succes, og ikke bare endnu et litterært optrin, der kan lægges til de andre siden mødet i Essen, arbejder Kommissionen og især kommissær Monti på at ødelægge mindst endnu en kvart million arbejdspladser, fordi han nægter at tage et initiativ, der kan standse det lovgivningstog, der i 1999 automatisk vil ende med at udslette de toldfrie butikker i lufthavne og på skibe for passagerer, der rejser inden for Fællesskabet.
Vi har lige vedtaget en paragraf 17 i beslutningen om topmødet, hvor vi opfordrer Rådet til at erklære, at forslagene fra Monti om det indre marked bør vedtages så hurtigt som muligt på grund af den gunstige fremgang, man kan forvente for beskæftigelsen. Det gælder bestemt ikke for Montis holdning, idet han ønsker at forbyde det toldfrie salg i EU, og det er årsagen til, at jeg ikke kunne stemme for denne betænkning.

Eriksson
Hr. formand, jeg må sige, at jeg virkelig beklager, at jeg ikke kunne stemme for eller undlade at stemme, men aktivt stemte imod denne betænkning. Jeg synes, vi har talt meget - og det er godt - om de 20 millioner arbejdsløse, men intet om de 55 millioner fattige, af hvilke mange faktisk har arbejde. Jeg synes heller ikke, vi har behandlet den grundlæggende økonomiske politiks systemfejl, som vi lider under. Når vi nu fortsætter ad denne vej, ganske blindt, uden at medtage nogen andre ændringer, når vi ser, at vi går i den forkerte retning, så har jeg altså aktivt stemt imod den.
Det er en ironi, som vi flere gange i lille skala har konstateret i dagens debat, at de beslutninger, som vi også træffer her, fører til arbejdsløshed, selvom vi siger det modsatte. Jeg ville have set frem til en debat og en beslutning, som tog mere hensyn til menneskets værdi end aktiernes værdi. Jeg aner nu, at håbet står til den franske og den italienske regering for det kommende topmøde i Luxembourg, hvilket jeg beklager, at vi ikke har kunnet støtte.

Ojala
Ærede hr. formand, jeg stemte for betænkningen på trods af, at hr. Velzens betænkning under behandlingen i denne sal desværre blev endnu mere forringet. Den havde fra starten visse mangler, men desværre, for overhovedet at få den igennem her, blev der godkendt sådanne forslag, som i og for sig betyder forringelse af hans betænkning. Alligevel ser jeg det vigtigere, at Parlamentet har klare mål for forkortelse af arbejdstiden og beskæftigelse at fremlægge på topmødet. Det vil være flovt, hvis det ikke var tilfældet.
Jeg kommer dog ikke til at binde mig til nogle af ændringsforslagene, som jeg stemte imod. Selvom jeg stemte for helheden, er jeg ikke for at skabe lavtlønnede brancher, hvilket blandt andet de liberales forslag indeholdt, og som majoriteten i Parlamentet accepterede. Men jeg så, at det var vigtigt, at Parlamentet har et standpunkt at fremlægge. Det vil være flovt at tage til Luxembourg uden Parlamentets standpunkt.

Burenstam Linder, Carlsson, Cederschiöld og Stenmarck
Van Velzen-betænkningen bygger på forestillingen, at politikker ved hjælp af interventionistiske indgreb i form af store og små reguleringer og subventioner kan skabe reel ny beskæftigelse.
I betænkningen mangler der forslag til handlinger, som stimulerer de erhvervsdrivende og foretagsomheden, det vil sige grundlaget for en holdbar ny beskæftigelse. Begrebet »konkurrencedygtighed« som grundlag for en holdbar beskæftigelse mangler.
Tanken, at man ved påbudte arbejdstidsforkortelser kan få virksomheder til at ansætte flere mennesker, er dårligt underbygget. En kraftig reduktion af arbejdstiden til en 6-timers arbejdsdag kan sammenlignes med en forlængelse af den lovbestemte ferie med yderligere to måneder! Indgreb af den slags egner sig i stedet til at forøge omkostningsniveauerne og dermed reducere konkurrenceevnen og beskæftigelsen. Arbejdstidsforkortelser bør komme ad frivillig vej på et fleksibelt arbejdsmarked.
Indgreb for at forbedre kompetence- og kundskabsniveauer er af stor betydning. Mange forlader skolerne med mangelfulde kundskaber og med ringe muligheder for i »informationssamfundet« at få krævende arbejde. Tilbuddene om flere ufaglærte arbejdspladser mangler, fordi høje minimumlønninger gør sådanne arbejdspladser urentable for virksomhederne. Disse unge bliver langvarigt arbejdsløse og lukkes dermed ude, også fra den uddannelse, som alle arbejdspladser indebærer. Men meningsfulde uddannelsesprogrammer for unge må frem for alt bygge på forbedringer i grunduddannelser.
Der er standpunkter i van Velzen-betænkningen, som vi er enige i, men på grund af dens grundlæggende mangler vælger vi at stemme imod denne betænkning.

Caudron
Det er ikke nogen overdrivelse at sige, at konklusionerne fra Amsterdam-topmødet udelukkende glimrer ved deres middelmådighed. De gør anti-EU-folk utilfredse og partisanerne for et forenet Europa fortvivlede.
Så hvis alt ikke er negativt, mangler den fremtid, der er behandlet, i hvert fald inspiration.
Heldigvis var der blandt de positive punkter, på opfordring fra regeringerne til venstre og den franske regering, meddelelsen om topmødet i Luxembourg, der udelukkende var forbeholdt beskæftigelsen.
Dette topmøde kan ikke mislykkes. Befolkningerne i EU vil ikke tilgive det Europa-Parlamentet og van Velzen har gjort et godt stykke arbejde. Adskillige regeringer er blevet sat i gang. Det luxembourgske formandskab og Junker har vist deres kompetence og deres vilje til at afse tid.
Det skal de have ros for. Hvad skal vi så vente os af dette topmøde? Store erklæringer og en af de utallige omtaler af store principper? Konkrete, men begrænsede tiltag eller en kombination af alle tre? Hvordan skal de finansieres? På hvilket niveau? Af hvem? Og hvornår? Har man mod til at gå i gang med spørgsmålet om reduktion af arbejdstiden?
Det er alle de grundlæggende spørgsmål... Personligt tror jeg, det er nødvendigt med konkrete, målbare og fornyende beslutninger inden for de store principper, støttet af store arbejdsprojekter, med en bred opfordring til låntagning, uddannelsespolitik, genaktivering af de langtidsledige, en politik for at få de unge i arbejde, en forøgelse af forskningsprogrammerne, en styring og reduktion af arbejdstiden, en kommerciel aggressivitet over for USA og et partnerskab med Syden.
Det er klart, at der står meget på spil, og Rådet af stats- og regeringschefer bør tage hensyn til vores overvejelser og forslag, også selvom et flertal af dem, til højre, på plenarforsamlingen vil forvanske nogle af dem en smule.
52 år efter slutningen på 2. Verdenskrig er det europæiske samarbejde af hensyn til verdensfreden mere nødvendigt end nogen sinde
Dette samarbejde stiller to krav:
solide politiske institutioner; -en kraftig reduktion, det vil sige en fjernelse af arbejdsløsheden.
Fourçans
van Velzen-betænkningen er præget af god vilje. At fastslå klart og kraftigt, at beskæftigelsestopmødet ikke endnu en gang skal være en undskyldning for nye tekster og nye løsninger for arbejdsløsheden, der blot bliver tomme ord. I den retning er jeg enig med vores ordfører. Men vores veje skilles, når det gælder om at finde midler til at sænke arbejdsløsheden i EU.
Jeg tror ikke, det vil lykkes os i dette projekt at anvende et teknokratisk kunstgreb. At fastsætte en arbejdsløshedssats på 7 % af den erhvervsaktive befolkning som et mål, der skal nås inden for tre år, forekommer mig at være en dårlig inspiration. Hvorfor ikke 5 % eller 3 %? Nej, et sådant mål tjener kun til at give en god samvittighed. Man kan ikke fastsætte en arbejdsløshedssats, der skal nås, som man har fastsat andre økonomiske konvergenskriterier. Vi skal selvfølgelig reducere arbejdsløsheden, men at fastsætte et tal er uden økonomisk grundlag. Og midlerne til at bekæmpe ledigheden er velkendte: Især at gøre arbejdsmarkedet mere smidigt, at reducere udgiften på arbejdskraft, at intensivere uddannelserne samtidig med, at vi sørger for at beskytte de mest udsatte.
For at gøre dette har EU selvfølgelig sin opgave at udføre, og her vil euroen være en stor hjælp. Men det er især de nationale økonomier, der bør komme med løsningen ved endelig at igangsætte de strukturreformer, der er nødvendige.
Van Velzens betænkning er for langt fra de økonomiske realiteter. Jeg kunne ikke stemme for, medmindre nogle af PPE's ændringsforslag blev vedtaget.

Kirsten Jensen, Iversen og Blak
De danske socialdemokrater i Europa-Parlamentet har i dag stemt for Wim van Velzens betænkning om beskæftigelsestopmødet. Betænkningen kommer med en række gode forslag til, hvordan EU-landene kan forpligte sig over for hinanden til at bekæmpe arbejdsløsheden. De danske socialdemokrater er enige i betænkningens mange gode forslag til jobskabelse. Betænkningen opfordrer til en lavere momssats på arbejdsintensive erhverv. De danske socialdemokrater ser dog ikke dette som den rette vej at gå i kampen for lavere arbejdsløshed. Der skal i stedet satses på uddannelse, forskning og kvalitet, hvis Europa skal komme arbejdsløsheden til livs.

Lindqvist
Arbejdsløshed, beskæftigelse og nye arbejdspladser er nationale opgaver. Når nu EU er på vej til at indføre en fælles valuta, gennem ØMU, er det dog nødvendigt også at behandle beskæftigelsen i forbindelse med denne sag. Offentligheden forventer, at EU bruger kræfter på de store sager; arbejdsløsheden og beskæftigelsen er en sådan stor sag. Der må derfor indføres konvergenskriterier for beskæftigelse i EU-traktaten, for at arbejdsløsheden ikke skal stige endnu mere på grund af ØMU.
Beskæftigelsen kan stimuleres på EU-niveau ved hjælp af konvergenskrav for beskæftigelse, som skal have samme tyngde som konvergenskravene for ØMU, opinionsarbejde og gode eksempler. Medlemsstaterne og de nationale parlamenter skal have hovedansvaret gennem lovgivning, skatte- og stimuleringspolitik, overenskomster og iværksættelse. Jeg har med ovenstående motiveringer stemt ja til betænkningen.

Murphy
Jeg og mine Labour-kolleger i Europa-Parlamentet ønsker i store træk hr. van Velzens betænkning velkommen. Den tager et emne op, som er yderst væsentligt for Europa, nemlig arbejdsløsheden.
Vores brede støtte til denne betænkning må imidlertid afdæmpes noget på grund af visse forbehold. Artikel 1 er for specifik og dikterende. Artikel 3 og 5 giver de nærmere detaljer om noget, vi føler er unødvendige ekstra udgiftsforpligtelser. Artikel 7 er igen alt for specifik og dikterende, medens artikel 11 kommer i konflikt med samme og også indeholder en unødvendig udgiftsforpligtelse. Og endelig har artikel 13 ligeledes nogle uheldige udgiftskonsekvenser.
Som en overordnet betragtning er det væsentligt at anerkende, at besparelser reagerer på forskellig vis, på forskellige tidspunkter.

Reding
I betænkning af van Velzen er det lykkedes at overgå den sædvanlige beskrivende retorik om de økonomiske og sociale problemer, der gentages fra år til år og fra Råd til Råd. Det må hilses velkomment, for kun på den måde vil beskæftigelsestopmødet i Luxembourg give tilfredsstillende resultater.
Som rådsformand Jean-Claude Juncker ofte nok har sagt, er der brug for konkret handling. I den forbindelse skal der ganske vist tages hensyn til, at beskæftigelsespolitik i og for sig skal føres på nationalt plan. Det er ikke Den Europæiske Unions opgave at give medlemsstaterne nøje anvisninger på, hvorledes de skal løse arbejdsløshedsproblemet: Forholdene i de enkelte stater er for forskellige til, at de kan klares ved hjælp af én europæisk retningslinje.
EU skal snarere opstille ledetråde for udarbejdelsen af en sammenhængende (kohærent) rammestrategi, inden for hvilken medlemsstaterne opfordres til at handle på nationalt plan. Denne ramme må ikke nævne navne, for at det ikke kunstigt skal give næring til skuffelse og desillusionering, blot fordi abstrakt udregnede kriterier ikke blev nået. Det er derfor forkert at stille kvantitative kriterier i forgrunden, således som Kommissionen foreslår i sit strategipapir. Som betænkningen selv foreslår, skal først den bedste praksis (best practices) slås fast, inden man kan bruge den som holdepunkt. Det er derfor for tidligt allerede nu at lade bestemte medlemsstaters kontroverse forsøg få indflydelse.
Denne kritik, som rammer nogle punkter i denne betænkning, skal imidlertid ikke overskygge de gode kvalitative forslag i betænkningen: Uddannelse som middel til at tilpasse de arbejdsløse til arbejdsmarkedets efterspørgsel, øget fleksibilitet i tilrettelæggelsen af arbejdstiden, lavere momssatser for arbejdsintensive tjenesteydelser, øget hensyntagen til de arbejdspolitiske mål, når der sættes ind med strukturstøtte, en generel nedsættelse af skattebyrden på arbejde og færre byrder for SMV.
Eksemplet nedsættelse af arbejdstiden viser, at der ganske vist er behov for fleksibilitet, men at der ikke er nogen mening i at fastlægge stive timetal, der skal gælde i hele Europa eller i medlemsstaterne: Det skal overlades til de enkelte virksomheder at finde det rette antal i forståelse med arbejdsmarkedets parter.
Vigtigere end kvalitativt strengt fastlagte konvergenskriterier er en bedre koordinering af den europæiske økonomiske politik, finans- og lønpolitik samt den monetære politik med henblik på opstilling af en ramme, hvori vækst, investeringer og beskæftigelse stilles lige gunstigt.

Wibe
Jeg har ganske vist stemt for van Velzen-betænkningen i henhold til den socialdemokratiske gruppes linje. Men på et par punkter har jeg kraftige indvendinger.
Indholdet af punkt 9 er, at momsen skal sænkes i arbejdsintensive sektorer. Dette betegnes i Sverige som subventionering af »stuepigestillinger« og anses ikke for at give nogen forbedring af beskæftigelsen, som opvejer de negative effekter, som skattesænkningen medfører.
I punkt 10 tales der for, at skatten på arbejde skal sænkes, mens den skal sættes op på energi og naturressourcer. Det er et ofte fremført synspunkt, at dette vil skabe nye arbejdspladser, men der findes ingen som helst teoretisk eller empirisk støtte for dette.
På trods af en prisværdig ambition bliver min konklusion, at den indretning, der skitseres i van Velzens betænkning, ikke vil sænke arbejdsløsheden i Unionen. Topmødet risikerer at skabe »yderligere et bind poesi« om beskæftigelsen.

Formanden
Afstemningen er afsluttet .
(Mødet udsat kl. 13.10 og genoptaget kl. 15.00)

Tillægs- og ændringsbudget nr. 1 for 1997 - Budgetforslag for 1998 - EKSF's aktionsbudget for 1997
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende fire betænkninger:
A4-0299/97 af Brinkhorst og Fabra Valles for Budgetudvalget om forslag til tillægs- og ændringsbudget nr. 1 for regnskabsåret 1997; -A4-0290/97 af Tillich for Budgetudvalget om forslag til Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 1998 - Sektion III - Kommissionen (KOM(97)280 - C4-0300/97); -A4-0280/97 af Tomlinson for Budgetudvalget om forslag til Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 1998 (COM(97)280 - C4-0300/97) Sekton I - Europa-Parlamentet, bilag Ombudsmanden Sektion II - Rådet Sektion IV - Domstolen Sektion V - Revisonsretten Sektion VI - Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget; -A4-0314/97 af Giansily for Budgetudvalget om forslag til EKSF's ændringsaktionsbudget for 1997 (SEK(97)933 - C4-0270/97 og C4-0249/97).
Brinkhorst
Hr. formand, dette er en fælles drøftelse af en række betænkninger. Jeg vil blot komme med en kommentar til den betænkning, som jeg selv er ordfører for. Jeg beklager, at vi ikke har kunnet nå til enighed med Rådet om at vedtage dette forslag ved én behandling. Rådsproceduren gjorde det umuligt, selvom der kun blev foretaget meget små ændringer. Resultatet har bl.a. været en forsinkelse i vedtagelsen af tillægsposten til DG XXIV - tjenestegrene til bekæmpelse af BSE.
Det er en trist situation. Jeg vil gerne stærkt understrege, at Europa-Parlamentets ansvar ikke er på tale her, og jeg vil gerne bede Kommissionen om i det mindste at udvise fleksibilitet ved at træffe foranstaltninger meget snart med hensyn til DG XXIV.
Hvad angår de to væsentlige betænkninger, vil jeg gerne rose hr. Tillich og hr. Tomlinson for deres arbejde. John Tomlinson har et godt og sikkert håndelag, og atter igen i år har han givet Europa-Parlamentet mere gennemsigtighed. Min gruppe finder det vigtigt, at vi går et skridt videre end ham hvad angår Parlamentets egen måde at fungere på især hvad angår udgiftsmænden og de forskellige særordninger, der findes til medlemmernes fordel. Hvis vi kritiserer andre, bør vi også selv være åbne for kritik.
Hr. Tillich - vores ordfører for 1998 - har opnået et udmærket samarbejde med en række særudvalg men fremfor alt ligesom de foregående år med Landbrugsudvalget. Det er ikke nogen ringe bedrift i dette Parlament. Det hjalp, at hr. Mulder var ordfører for landbrugssiden. Det er meget klart, at vi bevæger os i den rigtige retning ved at etablere reserver og også ved at bede Kommissionen om at være imødekommende ved at fremsætte ændringsforslag, der vil gøre det muligt for os at nå frem til et landbrugsbudget inden udgangen af dette år, som er mere tæt på virkeligheden.
1998-budgettet er atter igen et meget stramt budget, og Parlamentet har igen bidraget betragteligt hertil. Vi ligger nu under 1, 15 %, det vil sige 0, 11 % lavere end det i Edinbourgh aftalte loft. Det er på tide - og jeg er glad for at se, at den fungerende formand for Det Europæiske Råd er til stede her - at Rådet anerkender, at Europa-Parlamentet også er ansvarlig for den ændrede udgiftskultur i Det Europæiske Fællesskab. Det ville derfor være meget nyttigt, hvis også Rådets Budgetudvalg ville anerkende, at væsentlige budgetposter, som er relevante for Europas borgere, såsom posterne vedrørende information, NGO'er, udvikling, miljø og forbrugsanliggender, ikke blot beskæres næsten til nulpunktet for derefter at anvende Parlamentets budgetmargin til at rette op på det. Det er en barnlig leg, og det ville være et fremskridt, hvis to voksne institutioner som Rådet og Parlamentet kunne gøre den nødvendige fælles indsats for at sikre, at dette ping-pongspil vil være unødvendigt i fremtiden.
Et af de væsentligste initiativer i år er beskæftigelsesinitiativet, og jeg vil gerne lykønske det luxembourgske formandskab for at have samarbejdet så aktivt med Parlamentet om dette punkt. ECU 150 millioner er foreløbig øremærket, og det kan få en betydelig indflydelse via den særlige måde, de kan anvendes til EIB-lån og garantier. Det er også klart, at Rådet bør forstå følgende budskab. Hvis det ikke svarer i naturalier - og vi ved, at det luxembourgske formandskab gerne ville arbejde aktivt i den retning - og ikke etablerer den rette retlige struktur, så vil Parlamentet helt klart vælge en anden kurs ved andenbehandling. Dogmatismen i Rådet har været ansvarlig for, at der for længe har været vanskeligheder med ganske simple hjemmelsspørgsmål.
Jeg har et par bemærkninger til enkelte poster. Det er meget vigtigt, at vi i de interne politikker har indledt en reel informationspolitik. Den kendsgerning, at Parlamentet nok vil opføre 30 % i reserven er et tegn på, at vi endnu ikke er helt tilfredse. Et Europæisk informationssystem, der fortjener denne betegnelse, kan kun nås, hvis der er et reelt samarbejde mellem Kommissionen og Parlamentet. Det er derfor meget vigtigt, at vi forener alle vores reserver i den henseende.
Endelig har vi i år gjort tilskud til et centralt emne i vores debat. Tilskud er ikke "insiders' money«, som man kan lege med. Tilskud er der for at bistå nyttige institutioner i at arbejde frem imod en forbedring af situationen i Europa på en række områder. Det er grunden til, at vi har afvist idéen om, at der skal være hæftet et særligt ansigt på de enkelte budgetposter. Det er nu op til Kommissionen at handle. Det er op til Parlamentet at være helt klar med hensyn til, hvordan det vil udføre kontrol. Jeg håber, at vi vil fortsætte på denne måde i de kommende år.

Fabra Vallés
, ordfører. (ES) Hr. formand, i denne forhandling vil jeg begynde med at kommentere fremlæggelsen af tillægs- og ændringsbudget nr. 1 for 1997 for Revisionsretten.
Som vi alle ved, så mangler Revisionsretten revisorer; for det første på grund af bredden af de kontrolopgaver, den udfører; for det andet på grund af den forøgede arbejdsmængde og for det tredje på grund af udvidelsen af kontrollen med regnskabernes troværdighed.
Der blev foretaget en fælles undersøgelse af, hvad nævnte institution kunne have af behov, og man nåede frem til den konklusion, at der var behov for 48 stillinger. Man troede, at en del af disse, nemlig 23, kunne dækkes ved hjælp af et tillægs- og ændringsbudget for 1997, og at 25 stillinger ville blive dækket af det budget, som hr. Tomlinsom vil forelægge om lidt. Hvad angår de 23 stillinger, som skulle høre til budgettet for 1997, så har vi nu set, at Rådet ved dets førstebehandling godkendte 5, og ved andenbehandlingen endnu 5. Jeg håber, ønsker og beder om, at de resterende 13 stillinger også bliver godkendt til sidst, udover de 10, som De har godkendt, for at vi kan få tildelt og regne med alle de 23 stillinger, som vi har anmodet om til Revisionsretten i 1997.
Jeg vil gerne herfra lykønske Revisionsretten med det arbejde, den udfører, og især for den klare og gennemskinnelige måde, den altid drager nytte af den favorable udvikling i kursforholdet mellem ecu og belgiske frank - såfremt der er en sådan udvikling, og det er der i dette tilfælde - idet vi ikke i alle institutionerne kan se den samme udnyttelse heraf.
På den anden side vil jeg også gerne erindre om det meget nødvendige arbejde, som Revisionsretten udfører i forbindelse med det kontrolarbejde, som Parlamentet foretager.
Hvad angår det budget, som hr. Tomlinson vil forelægge for os, så tror jeg, at det er et godt budget, der er blevet lavet. Der er ingen løse ender, der kan bruges til at sammenstrikke et bedre budget, og budgettet er det, der nu foreligger. Det er et nøjsomt budget, som følger den samme linje som tidligere år, og hvad mere er, det følger den linje, som vi selv lægger i medlemsstaterne for at kunne gennemføre Den Monetære Union. Jeg tror ikke, at institutionerne, på trods af nævnte nøjsomhed, vil få lagt hindringer i vejen for at kunne fungere hensigtsmæssigt.
Jeg vil også gerne takke hr. Tomlinsom for den forbedring, som han har forelagt for personaleadministrationen, hvor han har taget højde for cost/efficacy faktoren og de lige muligheder, også for ham, ligesom der også foretages en vurdering af institutionernes objektive behov for fast ejendom, der tages skridt til at styrke og forbedre det interinstitutionelle samarbejde, der sikres en sammenhængende informationspolitik og anvendelsen af nye teknologier tilgodeses.
Med hensyn til Kommissionens almindelige budget, som blev forelagt af hr. Tillich, så vil jeg her kun tilføje, at jeg er glad for, at PEACE-initiativet har kunnet fortsættes, at der er fundet 1.000 mecus til strukturfondene, og at der desuden i kategori 3 for eksempel skabes en post benævnt "Arbejdsmarked og teknologisk innovation«, og at der også, selvom det er sket ved et ændringsforslag, er sket en forøgelse af långivningen til Latinamerika. Jeg vil også gerne fremhæve, at det ved et ændringsforslag blev vedtaget, at der, til trods for at vi her i salen måske bliver mødt af et nyt, blev afsat en reserve til Meda-programmet på 10 %.
Jeg vil gerne erindre om, at det netop var et ændringsforslag fra mig, som sidste år fik nedsat reserven til Medaprogrammet. Det jeg gerne vil opnå er, at arbejdet ikke bliver forstyrret af en reserve. Der er for øjeblikket behov for en interimsevalueringsrapport, og jeg tror ikke, at 10 % vil virke forstyrrende; jeg vil dog gerne gøre det meget tydeligt for Kommissionen, hvad det er Parlamentet anmoder om: vi behøver nævnte interimsevalueringsrapport.

Tillich
Hr. formand, hr. rådsformand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg er dem, der har haft ordet før mig taknemmelig for, at de så at sige allerede har gjort en del af mit arbejde. Som De ser, var der ikke meget mere at sige om tillægsbudgettet for 1997. Derfor spillede budgettet for 1998 en dominerende rolle hos begge kolleger i deres indlæg. Sådan vil det også være for mig nu. Jeg vil bestræbe mig på ikke at anvende samtlige 15 minutter, da det simpelt hen er uvant for mig at have lov til at tale i et kvarter på plenarforsamlingen.
Vores målsætning i forbindelse med budgettet for 1998 er ret beset med dette budget at præge et europæisk kvalitetssegl, som er karakteriseret af sparsommelighed, gennemskuelighed, sikring af værditilvæksten i Europa, bekæmpelse af arbejdsløsheden og støtte til de unge, også økonomisk, for at vinde dem for et fælles Europa.
Europa-Parlamentet forelægger i sin førstebehandling et forslag til budget, der helt lever op til det, medlemsstaterne vil, nemlig have et sparsommeligt og fornuftigt budget for 1998. Kommissionens foreløbige forslag til budget for 1998 omfatter 1, 15 % af bruttonationalindkomsten, Rådets 1, 12 % af bruttonationalindkomsten. Vi forelægger Dem et forslag, der ligger der imellem. Jeg vil lige gøre opmærksom på, at der i Edinburgh blev fastsat en mulig udgiftshøjde på 1, 26 % af BNI for 1998.
Kommissionen har i sit foreløbige forslag ladet store margener stå under udgiftsområdernes maksimumgrænser. Jeg mener, at jeg med rette kan sige, at vi ganske vist har debatteret hedt politisk, men vi har med det foreliggende forslag tillige bevist vores ansvarlighed; der er nemlig stadig en margen på ca. ECU 700 millioner. Det er langt, langt mere end i de sidste år tilsammen. Det har ikke været nemt at nå dette resultat. Jeg vil gerne her sige mange tak også til ordførerne fra de enkelte fagudvalg for deres kollegiale samarbejde om at nå dette resultat.
Resultatet betyder imidlertid tillige en ny kvalitet af samarbejdet mellem institutionerne. Jeg vil gerne opfordre Kommissionen og navnlig Rådet til at anerkende dette resultat og frem for alt tage det op politisk. Jeg siger det ganske særligt med henblik på beskæftigelsesinitiativerne. Ikke kun margenen er et godt resultat, men også støtten fra vores side til, at det ekstraordinære beskæftigelsestopmøde i november i Luxembourg bliver en succes.
Europa-Parlamentet vil på budgettet for 1998 stille ECU 150 millioner til rådighed til interne politikker, det vil sige udgiftsområde 3 i budgettet, for at der i et samarbejde mellem rådsformandskabet, Kommissionen og Parlamentet samt Den Europæiske Investeringsbank og Den Europæiske Investeringsfond skabes instrumenter, som tilskynder de små og mellemstore virksomheder til at investere i ekstra arbejdspladser. Rådet opfordres til at vedtage et retsgrundlag med henblik herpå og til i november i Luxembourg at anvise entydige retningslinjer.
Rådet bør vide, at der dermed er kommet en ny kvalitet ind i samarbejdet mellem budgetmyndighedens to parter. Det er op til Dem, hr. rådsformand, at overtyde Deres kolleger derom. Europa-Parlamentet har med sit forslag taget fat på at lave sin del af hjemmearbejdet i den overbevisning, at det dermed realiserer en af prioriteringerne fra de budgetretningslinjer for 1998, vi vedtog i marts i år. Amsterdam og regeringerne fulgte først efter i det sene forår, idet der blev taget hensyn til beskæftigelsesproblematikken i Den Europæiske Union.
Skulle Rådet ikke være i stand til at yde sin del, ville ikke kun Europa-Parlamentet blive dybt skuffet, men givet også offentligheden i Europa. Samtidig ville en sådan bestræbelse under budgetproceduren fra EP's side ikke kunne gentages. For 1998 ville vi under andenbehandlingen udnytte vores tekniske muligheder fuldtud, men heller ikke for de følgende år ville der så være nogen grund til for Europa-Parlamentet at give afkald på egne prioriteringer til fordel for fælles prioriteringer.
I denne sammenhæng vil jeg gerne fremhæve det udmærkede samarbejde med det luxembourgske rådsformandskab. Vi er glade for Deres indsats og også for Deres tilsagn i skrivelsen af 6. oktober om ikke at lade noget uforsøgt, for at det ekstraordinære topmøde også i denne henseende bliver en succes. Det nærer vi heller ikke nogen tvivl om. Men vi kan jo ikke være 100 % sikre på, at alle Deres kolleger tænker ligesådan. Derfor, og kun derfor, har vi skabt tekniske forudsætninger for, at vores position i budgetproceduren ikke svækkes. Vi går som Europa-Parlament ud fra en succes. Imidlertid har De desværre i hovedordføreren en ordfører, som kommer sammestedsfra som meissnerporcelænet. Derfor er vort motto, at skrøbelige ting skal behandles med varsomhed.
Nu et par bemærkninger om de enkelte udgiftsområder. Ang. landbrugsudgifterne: I og med at ad hoc-proceduren forbliver åben og dermed den mulighed for Kommissionen, at den forelægger en ændringsskrivelse til sit foreløbige forslag til budgettet, vil vi, budgetmyndighedens to parter, være i stand til at vedtage et realistisk budget baseret på de reelle udgiftsbehov for 1998. Det er et vigtigt bidrag til den budgetdisciplin, vi har underkastet os. Men det betyder også - og det angår både Dem og os - at vi når frem til enighed om denne ændringsskrivelse.
Ang. strukturpolitikken: Den har hr. Fabra Vallés allerede været inde på. Her har genopførelsen af betalingsbevillingen på en milliard til strukturfondene i princippet ikke været et punkt, der skulle debatteres; det står vi ved, det antydede vi allerede fra begyndelsen, og det har vi fastholdt på den måde i forslaget. Det glæder os, at Kommissionen har fundet en mulighed for at støtte fredsinitiativet i Nordirland økonomisk. Jeg vil gerne fremhæve særligt, at det er sket på betingelse af, at vedtagelserne fra Edinburgh ikke berøres og at eksisterende fællesskabsinitiativer, som skal finansieres, heller ikke berøres. På den betingelse er vi rede til at stemme for dette forslag fra Kommissionen og har ladet det indgå, som det er, i vort eget forslag.
Endvidere vil jeg gerne minde om beslutningerne fra 1995 i den særlige betænkning, hvor vi blev enige om, at fællesskabsinitiativerne RECHAR og RETEX prioriteres højt af Europa-Parlamentet. Da Kommissionen fandt penge til PEACE i udgiftsområde 2 og tallene under forhandlingerne med Kommissionen hele tiden steg, var der for Europa-Parlamentet ikke noget, der lå nærmere end i sidste instans også at øse penge af denne sprudlende kilde til finansiering af RECHAR og RETEX.
Hvad de interne politikker angår, vil jeg gerne gøre opmærksom på, at vi naturligvis fastholder de prioriteringer, vi vedtog i marts, nemlig at støtte SOCRATES og det europæiske år for volontørtjeneste.
Jeg vil gerne endnu en gang fremhæve - og her vender jeg tilbage til det, hr. Brinkhorst allerede har nævnt - at Europa-Parlamentet i tre år har krævet en europæisk informationspolitik. Der er ganske vist sket fremskridt, men det interinstitutionelle samarbejde mellem Parlament og Kommission lader endnu en del tilbage at ønske. Sammen med de direktiver, der bliver resultatet af Europa-Parlamentets initiativbetænkning om informationspolitikken, skal der på højeste plan indgås aftaler om de politiske retningslinjer for et europæisk informationssystem mellem repræsentanter for Parlamentet og Kommissionen. Af Kommissionen kræver vi, at der omsider skabes klarhed om de senest tilkomne agenturer. Det går ikke, at der er et virvar af forskellige bestemmelser, som umuliggør, at budgetterne er gennemskuelige. Veterinæragenturet, som nu skal oprettes i Irland, er et nyt eksempel med en ny struktur og nye bestemmelser derom. Her gælder det om komsekvent at fremme harmoniseringen af bestemmelserne og omsider få den tilendebragt.
Inden for forskningen ligger der et forslag på bordet, som ved hjælp af, at der lægges vægt på gennemskuelighed i forbindelse med de administrative udgifter, giver løfte om en besparelse på ECU 13 millioner. Det er næsten lige så meget, som de ti forhandlinger i forligsproceduren mellem Europa-Parlamentet og Rådet gav.
Et bidrag til gennemskueligheden skulle endvidere det krav til Kommissionen betyde, at fremover skal den andel fremgå, som f.eks. i SOCRATES-programmet er fastsat til de lande, som der er indgået associeringsaftaler med. Vi har fremsat et ændringsforslag herom. Hvis det er alvorligt ment og der er fastsat beløb, vil vi som EuropaParlament også have at vide, hvilke beløb der er fastsat.
I udenrigspolitikken har vi genoprettet balancen mellem staterne i middelhavsområdet, de central- og østeuropæiske stater og Latinamerika i Latinamerikas favør. Når vi nu har en regelmæssig forelæggelse af oplysninger i PHARE-programmet, vil vi have det samme i MEDA og TACIS. Derfor forelægger vi Dem et ændringsforslag for i sidste instans at tvinge Kommissionen til at gøre også MEDA og TACIS mere gennemskuelige, især da Kommissionen i en interimsrapport har indrømmet, at den ikke er i stand til at fremlægge en evalueringsrapport om MEDA.
Derfor er en reserve på 10 % efter min mening rimelig. Den forhindrer ikke, at programmet gennemføres, men tvinger i sidste instans Kommissionen til også her at gå ind på vores ønsker og betingelser. Og hvad de administrative udgifter angår, støtter vi endelig Kommissionens udgangspunkt at få nulvækst, og vi stemmer for den af Rådet foreslåede nedskæring på dette område.
Men vi kræver af Kommissionen, at den skaber forudsætningen derfor. Derfor har vi også opført visse bevillinger i reserven netop for at være væbnet til forhandlingerne med ansøgerlandene om udvidelse, for at arbejdet i GD XIV, således som det kræves i de enkelte undersøgelsesudvalg, også omsider forsvares og støttes og for at UCLAF's aktiviteter over for tredjelande sikres. Derfor vort krav til Kommissionen om at sikre det nødvendige personale og foretage de nødvendige omstruktureringer med henblik herpå i selve Kommissionen.
Til sidst vil jeg endnu en gang sige mange tak til alle de kolleger, som har arbejdet med på det budgetforslag, der nu ligger foran Dem, og givet impulser og ydet støtte. Jeg vil heller ikke glemme at sige tak til Europa-Parlamentets tjenestemænd, som har bidraget til den gode udarbejdelse af det budgetforslag, der i dag ligger foran Dem.
(Samtykkende bifald) Til sidst vil jeg over for alle grupper og alle kolleger i Europa-Parlamentet give udtryk for det ønske, at De vil stemme for det, der foreligger som et resultat af budgetforhandlingerne i Budgetudvalget. Så kan også budgettet for 1998 blive en succes for Europa-Parlamentet.

Tomlinson
Hr. formand, først vil jeg gerne lykønske hr. Tillich med hans fortræffelige forelæggelse af Kommissionens budget og takke både hr. Brinkhorst og hr. Fabra Valles for de venlige ord, der er med i tillægs- og ændringsbudgettet. Jeg vil vende tilbage til hr. Brinkhorsts særlige spørgsmål senere.
Jeg vil gerne sige, at situationen er meget lig den, som hr. Tillich har beskrevet, nemlig en situation med stramme budgetter og indførelse af et spareprogram i noget, der fremstår som værende ret så generøse administrationsbevillinger. Jeg har gjort det ret klart i den begrundelse, der ledsager min del af budgettet, at det på trods af, at der synes at være en pæn budgetmargin i udgiftsområde 5 ville have været en uansvarlig handling at betragte udgiftsområde 5-bevillingerne som noget, der var mere disponibelt end de andre bevillinger i andre dele af budgettet. Dette ville have tilsidesat reglerne om sund økonomisk styring, det ville være gået imod indsatsen på at forbedre institutionernes administrative maskineris drift og berøvet institutionerne den nødvendige innovationsdynamik og -ånd til at indføre, hvad jeg beskriver som intelligente ledelsesmetoder og metoder for interinstitutionelt samarbejde. Det ville også have efterladt det indtryk, at vi havde penge at smide væk af, og det ville have været et uheldigt budskab.
Så budgetsituationen betyder en rigorøs anvendelse af de disponible ressourcer, og at Europa-Parlamentet selv må forpligte sig til et 20 %'s loft for de disponible udgiftsområde 5-bevillinger. Jeg vil vende tilbage til, hvordan vi klarede dette senere.
Først vil jeg gerne takke alle de involverede i de andre institutioner, f.eks. Domstolen, Revisionsretten, Regionsudvalget, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Den Fælles Organisationsstruktur for den konstruktive dialog. Jeg er sikker på, at de alle har befundet sig i en vanskelig situation, for de måtte formulere deres ønsker i en nær vished om, at ingen af dem ville blive opfyldt på nogen måde, der bare nærmede sig det ønskede.
Domstolen har helt klart lidt under den restriktive personalepolitik men ikke i en grad, der udelukker, at den fortsat kan gøre sit arbejde forsvarligt. Den har haft særlige problemer i relation til Palais-bygningen i Luxembourg, som jeg ikke behøver at fortælle den fungerende formand for Rådet om. Han vil vide fra vort forslag til beslutning om budgettet, hvor vigtigt det er, at denne sag bliver løst hurtigt og varigt.
For Revisionsretten har det hele tiden stået klart, at Parlamentet ville betragte den som den eneste undtagelse fra reglen om, at der ikke ville blive tale om nogen personaleforøgelser. Vi var blevet enige om ikke blot en personaleforøgelse, som hr. Fabra Valles har mindet dem om, men om at gøre det i to rater med de 23 stillinger i tillægs- og ændringsbudgettet og de 25 stillinger i mit budget. Disse 48 stillinger er langt færre, end den havde håbet på. Den havde anmodet om 125 stillinger i indeværende år, og den fik 48 stillinger i en handel, der nu vil vare ind i det nye årtusinde. Der vil ikke blive tale om nogen yderligere stillinger til Revisionsretten inden udløbet af den fireårige periode, der er omfattet af denne aftale. Ved at anerkende den særlige anmodning fra Revisionsretten, og dette særlige behov, anerkender vi ligeledes den forpligtelse, som Revisionsretten fik tildelt af Maastrichttraktaten om at udføre ikke blot deres normale revisionsarbejde men også arbejdet med revisionserklæringen. Budgetudvalget, og jeg tror Parlamentet som helhed, er i stadig højere grad kommet til at sætte pris på denne erklæring.
For Regionsudvalgets, Det Økonomiske og Sociale Udvalgs og Den Fælles Organisationsstrukturs vedkommende har vi haft en nyttig dialog med dem, men under vores drøftelser skete der en dramatisk ændring af situationen. Jeg tror ikke, at vi havde forudset, at Amsterdam-topmødet for eksempel ville være nået frem til en konklusion, der i en vis periode ville eliminere Den Fælles Organisationsstruktur. I lyset af denne beslutning i udkastet til Amsterdamtraktaten blev det vigtigt, at vi fandt en løsning på Det Økonomiske og Sociale Udvalgs og Regionsudvalgets langfristede problemer, der på ingen måde tillod dem at skilles på grund af Den Fælles Organisationsstruktur forsvinden. Det har spillet en betydelig rolle i de drøftelser, vi har haft om ejendomspolitikken, der er et af de væsentlige temaer i budgettet.
Der er et antal fælles temaer, der går på tværs af de andre institutioner og Parlamentet selv. Jeg vil gerne fremhæve 1-2 af de fælles temaer. Jeg vil begynde med et, der muligvis har skabt flere bevidste misforståelser blandt folk her i Parlamentet, og især hos personale, der burde vide bedre end nogen andre, og det er det tilgrundlæggende tema for kantiner og restauranter i fællesskabsinstitutionerne. De er alle grundigt subventionerede og besøgt af folk, som er moderat velbeslåede. De modtager alle betydelige tilskud gennem tilvejebringelsen af bygninger, varme, el, rengøring, udstyr og vedligeholdelse. Det, vi har som tilgrundliggende tema for alle institutionernes budgetter i år er en afskaffelse af alle ekstra kontantsubventioner. Det har vi gjort i de institutioner, som vi er ansvarlige for, og vi vil bede Kommissionen om at gennemføre den parallelle artikel i hr. Tillich's forslag til beslutning. Jeg kan ikke se nogen her, der har brug for et ekstra offentligt tilskud til et måltid i en kantine. Forslaget skal afskaffe dem over en fireårig periode. Det skal ikke afskaffe tilskuddet men kun den ekstra kontantsubvention.
Vi taler om at forbedre uddannelsernes kvalitet i Europa-Parlamentet. De medlemmer af Parlamentets Personaleudvalg, der går rundt og laver brochurer, der både rakker ned på generalsekretæren for Parlamentet og mig, burde, inden de udarbejder en en engelsk udgave, erkende, at kantine på engelsk staves "c-a-n-t-e-e-n«. Når man skriver »...t-i-n-e« betyder det den metalkuffert, som vi transporterer vores papirer i. Så måske kan vi, når vi sparer lidt penge på personaletilskuddet til kantinerne, bruge dem på at forbedre nogle af vores funktionærers staveevner og få dem til at arbejde lide mere produktivt i de europæiske borgeres interesse.
Et andet fælles tema, der går på tværs af institutionerne, er liberaliseringen af telemarkedet og den interinstitutionelle licitation, således at vi og de europæiske skatteydere kan nyde godt af denne liberalisering af telemarkedet. Derfor er der blevet sat penge til side til interinstitutionelle licitation.
Der er ligeledes et tilgrundliggende tema, der handler om større klarhed og gennemsigtighed omkring brugen af nogle af bevillingerne til edb og anvendelsen af ny teknologi.
Jeg vil nu vende mig særligt imod Parlamentets budget. Vi har skåret ECU 4, 1 millioner fra de foreløbige overslag. Vi havde givet et løfte. Vi har gjort det og derved opfyldt forpligtelsen om 20 %'s loftet. Europa-Parlamentets budget har væsentlige ændringsforslag på indtægtssiden med henblik på at indføre større klarhed og gennemsigtighed. Hvad angår medlemsdiæterne i artikel 12 og 13 i forslaget til beslutning, er der det punkt, som hr. Brinkhorst henviste til. Jeg vil gerne gøre det klart, at når disse ord i dette forslag til beslutning siger, at Forretningsudvalgets forslag ikke er fuldt ud hensigtsmæssige, så kritiserer vi ikke kun de ting, som det har gjort. Vi siger, at der er andre ting, det bør se på: ikke kun rejser men også anvendelsen af dagpenge og anden godtgørelse. Men det er Forretningsudvalget forret. Vi udtrykker blot en mening i budgetforslaget.
I forbindelse med artikel 14 henviser vi til Edinburgh-topmødet, nogle af hvis følger vi skal stemme om i denne uge. Hvis følgen af afgørelsen ved Domstolen bliver, at vi får en tolvte fuld delmødeperiode her i Strasbourg, så er pengene allerede på budgettet. De er i reserven. Jeg er sikker på, at formandet for Budgetudvalget vil være enig med mig i, at vi frigør pengene fra reserven, så snart en beslutning træffes af Parlamentet, som kræver, at pengene stilles til rådighed. De andre følger af Edinburgh-topmødet bør ligeledes undersøges, eftersom Edinburgh-topmødet ikke blot talte om plenarmøder men også om, hvor udvalgsmøderne skulle holdes.
Det sidste større problem i relation til Parlamentets budget vedrører ejendomspolitikken. Det er af største betydning og kan ikke siges ofte nok, at Parlamentet må have gjort alt for at købe D3-bygningen, når vores købsoption udløber den 31. Maj 1998. Ikke blot må vi købe bygningen, vi må også gøre det på en sådan måde, at vi får det fulde finansielle bidrag som lovet af Kongeriget Belgien og Den Franske Republik. Vi må gøre dette og samtidig disponere over vores ekstra ejendom. Det er det væsentligste mål i det foreliggende budget.
Der er en række andre ting i Parlamentets budget. De kan alle læses af medlemmerne. Jeg vil ikke gennemgå dem her, men jeg vil gerne tilslutte mig hr. Tillich's bemærkninger og takke personalet - og især Budgetudvalgets sekretariat og hr. Van den Berge og hans personale - for at have givet os alle de oplysninger, der var nødvendige for at udarbejde Parlamentets budget og overslag.

Giansily
Hr. formand, kære kolleger. Jeg vil nu med mødets samtykke slå de to punkter, der er planlagt for i dag, sammen til ét, men sådan at det falder i to dele. Det første, på vegne af Budgetudvalget, drejer sig om budgettet for EKSF, og det andet bliver udtalelsen fra UPE om de øvrige betænkninger, der er til debat.
Først den første. Selvom forslaget til EKSF's ændringsbudget for 1997, som vi behandler i dag, ikke fremkalder nogen som helst særlig kommentar fra min side, vil jeg godt gøre kollegerne opmærksom på det forslag, der for øjeblikket er til behandling på det juridiske plan, og som jeg gerne ville fremsætte på vegne af Budgetudvalget. Det går ud på i 1998 at fastholde den planlagte opkrævning på 0, 011 % af den industrielle omsætning af kul og stål.
EKSF, der blev oprettet i 1952 for en periode på halvtreds år, vil forsvinde som særlig institutionel enhed i år 2002. I og med at de lån, EKSF finansierer, var fastsat til at være femårige, kan institutionen fra og med 1998 ikke tildele flere. Det lader til efter Kommissionens opfattelse at retfærdiggøre, at denne opkrævning forsvinder. Den er - og det vil jeg godt understrege - den eneste fællesskabsskat, altså den eneste indtægtskilde, vores forsamling har indflydelse på.
På et tidspunkt, hvor Den Europæiske Union skal bevise sin evne til at tage initiativer med hensyn til beskæftigelsen - og hvor alle godt ved, at fremtiden ikke ligger i at skabe små arbejdspladser i en offentlig tjeneste, der allerede er overfyldt, men tværtimod i at yde en selektiv hjælp til SMV og SMI (små og mellemstore virksomheder og industrier), som der er bred enighed om, udgør det felt, hvor der virkelig skabes jobs - forekommer det mig, at et beløb på ECU 50 millioner blot ville være en gestus på EKSF's budget, hvis reserver til uforudsete udgifter, hvis man skal tro Kommissionen, er på mere end ECU 1 milliard. Denne gestus ville bestå i at overføre ECU 50 millioner til EIB, der så kunne udstede garanterede lån til SMV og SMI, som anvender komponenter, der kommer fra kul- og stålsektoren, og denne gestus ville da blive opfattet som noget positivt i solidaritet med en industri, der er totalt omstruktureret takket være fællesskabssystemet, som jeg synes burde sørge for, at denne industri videreføres.
Vi går nu videre med udtalelsen fra vores gruppe om de øvrige betænkninger, der er til debat. Budgettet for 1998 ser for gruppen virkelig meget mere rentabelt ud end de foregående år, især på grund af den store vilje til dialog, der i denne forbindelse er udvist af det hollandske og luxembourgske formandskab. Budgettet bærer endvidere præg af en reel vilje, hvilket uden tvivl skyldes de økonomiske konjunkturer, til at nå til enighed om en måned på beskæftigelsestopmødet i Luxembourg. Jeg må sige, at næsten alle anskuelser i Budgetudvalget har accepteret at modtage opfordringen fra Jean-Claude Junker om at yde en særlig indsats for at frigøre økonomiske midler, således at de kunne gøre det til en succes.
Vores kollega og ordfører, Stanislas Tillich, har foreslået at frigøre ECU 150 millioner til jobskabelse som et afsnit III-beløb. Det siger sig selv, at vores gruppe kun kan være for hans forslag, og risikoen forekommer os meget mindre for, at Kommissionen anvender de midler, der således er gjort disponible, til et andet formål end dette, der virkelig ligger alle EU-borgere på sinde.
Endvidere ønsker vores gruppe ikke, at man følger Rådets forslag om i 1998 at skære ECU 1 milliard ned på betalingsbidrag til strukturfondene. Vi mener, at respekten for den melleminstitutionelle overenskomsttekst om at anvende det størst mulige antal forpligtede bidrag for programperioden 1994-1999 taler for sig selv.
Vi skal huske på, at disse fonde også er beskæftigelse, især inden for byggesektoren og offentlige arbejder, og at 1998 og 1999 er de to sidste år, hvor samhørighedsfondene fuldt ud skal anvendes til områder i vanskeligheder i et EU med 15 medlemsstater.
Medmindre man med fuldt overlæg ofrer den balance, der er opnået med så stort besvær igennem årene, kan udvidelsen ikke gennemføres ved en overførsel fra samhørighedslandene til ansøgerlandene, uden at man forestiller sig andre systemer for de lønmæssigt svagest stillede regioner. Det er opgaven i programmet "Agenda 2000«, som vi nu igen skal udtale os om. Men det er endnu et argument for, at de forpligtelser, vi tidligere har indgået, overholdes, og betalingsbidragene uden den mindste ændring følger de allerede vedtagne bidrag.
Hvad angår de særlige bevillinger og især specialprogrammerne PHARE, TACIS, MEDA og programmet for genopbygning af eks-Jugoslavien, skal der øjeblikkeligt gennemføres en virkelig kontrol- og optimeringsindsats. Det ville jo være særdeles beklageligt, hvis de programmer, der skal muliggøre udvidelsen under de bedste forhold, udbedre vanskelighederne i de tidligere republikker i Sovjetunionen, udvikle et partnerskab mellem EU og Middelhavslandene og gøre en ende på krigen i eks-Jugoslavien, var ubrugelige på grund af manglende organisation, kontrol og kort sagt effektivitet. Derfor bør en hensættelse af 30 % af bevillingerne til genopbygning af eks-Jugoslavien opfattes som en vilje til meget strengt at kontrollere en god udnyttelse af midlerne, uanset hvem modtageren er.
EU, som lystigt bevæger sig mod et udgiftsniveau på over ECU 5 milliarder på alle sine programmer, bruger alt iberegnet mere end det, der tidligere var Marshall-planen, om hvilken mange europæere kun har bevaret et nostalgisk minde. Men disse nye opgaver, hvis virkninger nu har vakt Revisionsrettens opmærksomhed - en uundværlig institution for sammenhængen i EU's budgetsystem - kræver betydelige ekstra midler. Det er derfor med stor glæde, UPE slutter op vores kollega Tomlinsons forslag om at oprette nye stillinger ved Revisionsretten i 1998.
Inden for kommunikation støtter vores gruppe forslaget fra Udvalget om Økonomi om en betydelig forhøjelse af midlerne til at oplyse den brede offentlighed i medlemsstaterne om euroens indførelse. Den er her om mindre end femten måneder. Vi vil ikke løbe den risiko at starte euroen hos borgere, der er dårligt informerede, hvis de da ikke med vilje er misinformerede.
Budgettet bør ligeledes, og det er for os et vigtigt punkt, være en lejlighed til at etablere juridisk ubestridelige grundlag, for eksempel for den audiovisuelle garantifond. Det kompromis, der er opnået i Budgetudvalget om afgørelsen, forekommer mig at gå i den ønskede retning.
Jeg vil slutte med landbrugsudgifterne, der er så vigtige for EU's samhørighedspolitik, og som udgør en model for den fælles politik. Vi kan tilslutte os den ekstremt stramme beregning, Kommissionen har foretaget for det følgende år. Vi må nu håbe, at der ikke kommer en ny katastrofe som "kogalskaben« og forstyrrer en konstruktion, som uden tvivl kan klare vanskelige konjunkturer, men som ikke vil kunne modstå alt for stærke spændinger under de forskellige WTM-ordninger.

Mulder
Hr. formand, jeg vil også denne gang begynde på samme måde som tidligere, og jeg ville takke hr. Tillich for det gode samarbejde, som vi har haft som ordførere. Det har for første gang, så vidt jeg ved, ført til, at Parlamentets indblanding ikke er ophørt efter afstemningen om torsdagen. Ad hoc-proceduren holdes åben, og det betyder i mine øjne, at Parlamentet kan få større indflydelse på landbrugsbudgettet, og det er en god ting.
Vi venter nu på "lettre rectificative« fra Kommissionen. Vi forventer, at den holdes inden for en stigning på 0, 45 %, men jeg kan forsikre Dem om, at med hensyn til de øvrige sager vil Landbrugsudvalget fortsat blande sig i anvendelsen af pengene. Vi har allerede ved tidligere lejligheder udtalt, at vi foretrækker, at der ikke er en lineær reduktion, men en tilpasset reduktion eller stigning af individuelle budgetlinjer, uanset hvad resultatet er.
Vi i Landbrugsudvalget er glade for, at de fleste ændringsforslag er blevet vedtaget af Budgetudvalget. Vi er budgetneutrale, og de vedrører allesammen miljøvenligt landbrug, udvidet bekæmpelse af svindel med landbrugsmidler og højere kvalitet af landbrugsprodukter gennem aktive reklamekampagner. Vi håber, at Rådet og Kommissionen vil hilse dem velkomne.
Vigtigt i kategori B1 er også de ledsagende foranstaltninger. Vedrørende dette er det meget skuffende, at Parlamentet, på trods af Kommissionens løfte, endnu ikke har kunnet se nærmere på resultaterne af dette program. Vi vil gerne høre kommissærens kommentar. Hvornår kan Parlamentet behandle denne betænkning?
Med hensyn til andre kategorier, alle ændringsforslag, der er blevet forkastede, i det mindste de fleste undtagen et af Budgetudvalget, er på ny fremsat af Landbrugsudvalget. Jeg vil fremhæve et enkelt, og det er ændringsforslag B2-5122, der drejer sig om hjælp til de landmænd, der er kommet ud på sidelinjen på grund af alle mulige foranstaltninger som følge af landbrugspolitikken. Vi anbefaler, at De medtager dette i Deres store interesse, og vi håber, at plenarmødet godkender dette.

Watson
Hr. formand, jeg kan ikke på to minutter komme ind på de nærmere enkeltheder i det, vi har gjort. Men lad mig forsøge at skitsere de store linjer i den drøftelse, der har fundet sted i Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik.
Udvalget har atter i år søgt at fremlægge et balanceret budget, det vil sige, at vi har søgt at få alle de forøgelser, vi har gjort til budgetposterne, til at balancere med besparelserne på andre områder. Måske den største forøgelse, vi har gjort, er at etablere et budget på ECU 40 millioner til PRINCE-programmet, informationsprogrammet for de europæiske borgere. Vi finder det særligt vigtigt i de kommende år, at de europæiske borgere bliver velinformerede om indførelsen af den fælles valuta, der er et væsentligt skridt fremad i Europas udvikling.
Jeg finder det ironisk, at regeringen i mit eget land endelig har besluttet at tage penge fra denne budgetpost, men at den samtidig ikke kan beslutte sig til, om den skal slutte sig til den fælles valuta eller ej. Ikke desto mindre hilser jeg det velkommen, at der eksisterer en mulighed for de britiske borgere til at blive bedre informeret om sådan en væsentlig udvikling.
Samtidig har vi beskåret budgettet, og især har vi foretaget en beskæring på omkring ECU 30 millioner i bevillingerne til udgivelsen af S-serien af EF-Tidende. Den udgives for nærværende i papirformat, og ingen læser den. Der er ingen grund til ikke at udgive den elektronisk, der er den form, hvori flest folk vil få adgang til den.
Det måske mest iøjnefaldende træk ved dette års budget er imidlertid den budgetpakke, vi har sammensat til et beløb af omkring ECU 150 millioner i alt til at bistå beskæftigelsestopmødet. Der er her tale om de budgetposter, der har bidraget til jobskabelse, og som vi har sammensat i en pakke, og vi tilbyder at bistå regeringscheferne med at sammensætte en bredere budgetpakke. Jeg håber, at de vil finde nye penge fra deres egne kilder til at støtte dette.
Dette års samlede budget beløber sig kun til ECU 87 millioner, og det er skammeligt, at omkring ECU 5 milliarder betales tilbage til medlemsstaterne ved udgangen af hvert år. Hvis medlemsstaterne mener ting som jobskabelse alvorligt, så lad dem anbringe disse penge deri.
Jeg vil gerne slutte af med at takke skyggeordførerne i Økonomiudvalget og budgetudvalgsordføreren, hr. Tillich, for den hjælpsomme og samarbejdsvillige ånd, hvormed de bidrager til alt vort arbejde.

Moorhouse
Hr. formand, i årenes løb har REX-Udvalgets budget vokset meget betragteligt i takt med, at vores relationer med Øst- og Centraleuropa, landene i det tidligere USSR og MEDA-landene har udviklet sig. Af denne ene grund må vi som udvalg udøve en øget årvågenhed.
Jeg kan ikke i fuld ærlighed påstå, at vi har fuld hånd om budgettet inden for disse tre meget væsentlige områder. Men Kommissionen vil vide, at vi i stadig højere grad forlanger større ansvarlighed. Når dette er sagt, vil jeg sige, at jeg ikke finder de svar, som Kommissionens embedsmænd har afgivet i Udvalget, bare tilnærmelsesvis tilfredsstillende. Dette er en ny problematik, som kommissærerne gør klogt i at overveje på ny: PHAREprogrammet, TACIS-programmet og MEDA-programmet.
På detailplanet har vi sat spørgsmålstegn ved størrelsen af det eksterne repræsentationsbudget. Kolleger er ivrige efter at støtte visse europæiske/latinamerikanske organisationer, og det kan jeg godt forstå. Der er støtte til tekstilindustrien via budgettet til de eksterne økonomiske forbindelser. Det står højt på vores liste, og jeg henviser især til fru Ferrers ændringsforslag.
Vi ønsker at støtte budgetposten vedrørende fremme af europæiske eksport til Japan, som vi anser som en af de store succeshistorier. Beklageligvis ønsker Rådet - og jeg kan ikke forstå hvorfor - at beskære denne, men vi er absolut imod nogen som helst beskæringer. Jeg vil gerne henlede Rådsrepræsentanternes opmærksomhed på dette særlige punkt, for mange af vores medlemmer vil være bekendte med den store succes, der er blevet de lederuddannelsesprogrammer til del, som hvert år gør det muligt for unge mænd og kvinder at rejse til Japan og lære japansk i tolv måneder og tilbringe seks måneder i det japanske erhvervsliv for at lære fiduserne at kende. Ikke færre end 650 kandidater har nydt godt af denne ordning, der yderligere fremmer den europæiske eksport til Japan og de europæiske investeringer i dette lande.

Pronk
Hr. formand, budgettet for i år står i sparsommelighedens tegn, såvel fra Parlamentets side som fra Rådets og Kommissionens side. Jeg mener, at hr. Tillich på en meget god måde har været i stand til at kombinere denne sparsommelighed med et godt budget. Det vigtigste aspekt med hensyn til socialpolitikken var beskæftigelsesinitiativet. Huset har her lavet en pakke, Tillich-pakken, der indeholder 150 millioner. Det særlige ved denne pakke er, at den består af foranstaltninger, der kan påvirke beskæftigelsen direkte og af arbejdsmarkedspolitiske foranstaltninger. Vi giver hermed Rådet og særligt Dem, hr. Rådsformand, og også Deres statsminister en håndsrækning, så De inden for rammerne af topmødet i Luxembourg kan få noget op at stå. Pakken er fleksibel, men også klar nok. Det er en pakke, hvormed de 150 millioner kan anvendes på en god måde, og hvormed der faktisk kan spares 200 millioner. Jeg mener vi har løst denne opgave fint, og det er et centralt punkt i dette budget. Jeg er også på vegne af Socialudvalget meget glad for, at vi har kunnet opnå dette.
Endvidere, hr. formand, må jeg lige sige et par ord om Kommissionen. Kommissionen har i sit budgetforslag undervurderet afsnittet om beskæftigelse og sociale anliggender lige lovlig meget. Parlamentets prioriteter var klare, men i Kommissionens prioriteter var der lidt for meget af "beskæftigelse er money« for Kinnock; jeg tror ikke, at det er meningen, og at det strider mod det, der er aftalt i Amsterdam. Jeg tror, at det er nødvendigt med en afbalanceret pakke, hvor transport naturligvis også skal tilgodeses, men den må ikke blive så eksklusiv, som Kommissionen foreslår. Jeg tror, at vi har været i stand til afsvække dette punkt noget. Jeg tror, at vi har fået et godt budget ud af det, og det takker jeg særligt ordføreren for.

Pimenta
Hr. formand, kære kolleger, idet jeg også taler på vegne af min kollega Costa Neves, der ikke er i stand til at være sammen med os her i dag, ville jeg gerne fremhæve, at Parlamentets forslag er væsentlig bedre end det dårlige budgetforslag, som Rådet har sendt os. Og hr. Tillich skal i særdeleshed have ros herfor.
Rådet har faktisk sagt, at det ville befordre en beskæftigelsesfremmende politik. Det forslag, som det har lagt frem, har imidlertid intet om beskæftigelsen. I strukturfondene skulle der skæres ECU 1 milliard i udbetalingerne. Det var Parlamentet, der gennem dets ordfører, hr. Tillich, fra Udvalget om Regionalpolitik har ført denne milliard ecu tilbage. Det er bevillinger, som det er blevet sagt, der jo bruges i projekter, der fremmer beskæftigelsen i de ugunstigst stillede regioner.
Rådet foreslår intet vedrørende RETEX- og RECHAR-programmerne, som Budgetudvalget her siger os, og som er programmer, der foreslår beskæftigelse i områder, der er ramt af restrukturering inden for mine- og tekstilsektoren. Rådet siger intet om beskæftigelsespakken. Der er et brev fra hr. Jünkers, som jeg betragter som et poetisk brev, fordi vi jo er i gang med at tale om budgettet, så hvis Rådet mente det seriøst med at foreslå et beskæftigelsesinitiativ, skulle det have skrevet det i det budgetforslag, som det har sendt til denne forsamling.
Det var dette Parlament, der gennem ordføreren, hr. Tillich, har tilvejebragt den mekanisme, der gav en rammebevilling på ECU 150 millioner, som Rådet ikke kunne finde i de beskæringer, som det foretog på kryds og tværs i De Europæiske Fællesskabers budget.
Slutteligt, de unges uddannelse og mobilitet. Det er dette Parlament, der har fremmet SOCRATES- og LEONARDO-programmerne. Det er grundlæggende instrumenter til gavn for de unges beskæftigelse, til deres tekniske og faglige uddannelse, det er os, der skal skaffe den budgetmæssige støtte, som de høje herrer ikke er i stand til. Og også PRINCE-programmet til styrkelse af information til borgerne, som vi har talt om her. Jeg ville blot som en fodnote bede hr. Tillich om, måske i de sidste dage, vise lidt god vilje med hensyn til de tropiske skove, der også er et ekstremt vigtigt program hvad angår hjælp og for Den Europæiske Unions image.

Florenz
Hr. formand, mine damer og herrer, hvis det var gået efter Kommissionens eller Rådets hoved, ville forbrugerbeskyttelsen og miljøpolitikken have fået en ordentlig økonomisk lussing. At det ikke skete, skyldes, at Miljøudvalget har forelagt et særdeles brugbart forslag, og at ordføreren, hr. Stanislas Tillich, har stået os bi her. Det vil jeg gerne sige ham mange tak for, og tillige takke Budgetudvalget, som har udvist megen samarbejdsvilje.
Vi er igen på rette vej, så at vi kan videreføre miljøpolitikken og forbrugerpolitikken således, som vi har begyndt på det i de sidste år. Her at opregne de enkelte poster ville nok føre for vidt. Jeg mener imidlertid, at de grundbetingelser, vi har fastsat i de sidste år, har kunnet videreføres som f.eks. spørgsmålet om, at borgerne også reelt kan deltage i det indre marked, f.eks. i forbindelse med standardisering. Vi har kunnet udvide miljøområdet LIFE. Vi har i sundhedsanliggender sørget for, at der findes strukturer, så at den europæiske sundhedspolitik for fremtiden kan fastsættes og gennemføres, og for at vi nu tillige omsider kan tvinge Kommissionen til at gøre noget. Det har den desværre undladt i de sidste år, hvad angår Alzheimers sygdom! Vi har suppleret foranstaltningerne med forskning i den nye sygdom.
Men miljøpolitik er ikke kun et spørgsmål om penge, men også om fantasi. Dermed mener vi screening af budgettet, som ikke har til formål at skære penge bort i strukturområderne, men at gøre miljøpolitiske foranstaltninger effektive inden for alle strukturområder og støtteforanstaltninger. Vi vil naturligvis lade kompetencen for disse områder blive hos dem, som den ifølge loven tilkommer. Men vi bliver nødt til at insistere på, at europæisk vedtagne bestemmelser for fremtiden også skal overholdes i forbindelse med strukturforanstaltninger. Det kan ikke gå, at vi her lader miljø- og konkurrencepolitiske interesser ude af betragtning. Jeg mener, det er en rigtig tanke, at man skal "greene« strukturpolitikken og at man for fremtiden også skal "greene« landbrugspolitikken. Det er der nok nogle, der vil modsætte sig, men det er den eneste vej frem imod at slippe helskindet fra de fremtidige landbrugsforhandlinger. Her vil jeg gerne endnu en gang sige mange tak til ordføreren.

Morgan
Hr. formand, som ordfører for Kulturudvalget vil jeg gerne udtale, at vi generelt er meget tilfredse med resultatet af budgetprocessen, som er en anerkendelse af den betydning, kultur, uddannelse og medier har for jobskabelsesprocessen.
Vores tilgang har været præget af åbenhed og gennemsigtighed, og vi er holdt op med at øremærke særlige projekter. Vi er i særdeleshed tilfredse med den støtte, vi har modtaget til uddannelsesprogrammet, Socrates, og håber, at den betragtelige forøgelse, som vi har fundet inden for Europa-Parlamentets budge, nu modsvares af en forpligtelse fra Det Europæiske Råd.
Hvad kulturprogrammerne angår, er vi meget skuffede over det beløb, der er foreslået til Raphael, især efter en lang forligsprocess. Det beløb, der er foreslået af hovedordføreren, tager ikke hensyn til det nye paraplykulturprogram, der vil blive foreslået om to års tid. Det håber vi, at der vil blive taget hensyn til under afstemningen.
Hvad angår budgettets medieaspekt, er vi skuffede over, at man ikke er nået til enighed med Rådet om filmgarantifonden, og vi håber, at der vil blive fundet en anledning på et senere tidspunkt til at genopføre disse penge, når et retsgrundlag er fundet.
Hvad angår informationsbudgetposterne, er vi bekymrede over, at de fleste af pengene til informationsformidling vil gå til bare fem store dokumentationscentre, men bortset fra dette vil jeg gerne lykønske ordføreren med et godt stykke arbejde.

Pons Grau
, ordfører for udtalelse fra Udvalget om Udvikling og Samarbejde. (ES ) Hr. formand, Udvalget om Udvikling og Samarbejde har fra første færd fundet, at det budgetforslag, som Rådet har forelagt, er fuldstændigt uacceptabelt, hvad angår afsnittet om "Eksterne foranstaltninger«.
Der var allerede i Kommissionens foreløbige forslag til budget indført betydelige beskæringer på de områder, der specifikt drejer sig om udvikling. Men hvis Kommissionens budget i sig selv kun udviste en meget begrænset stigning, 0, 41 % for de samlede "Eksterne foranstaltninger«, så har Rådets forslag betydet en egentlig nedskæring på 2 % i sammenligning med budgettet for 1997, og det er samarbejdskreditterne til landene i Afrika, Asien og Amerika, som er blevet mest berørt.
De resultater, der er opnået efter afstemningen i Budgetudvalget, har været tilfredsstillende takket være ordføreren, hr. Tillichs holdning, og vi er ham meget taknemmelig, fordi der er blevet vedtaget nogle ændringsforslag. Andre ændringsforslag vil vi blive ved med at holde i live i salen.
Og jeg vil gerne, hr. formand, i det minut jeg har, minde om, at de besparelser, som Den Europæiske Union foretager, ikke altid kan gå ud over de lande, der har størst behov.

Deprez
Hr. formand, kære kolleger. Som ordfører for Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder vil jeg godt til at begynde med beklage, at de ændringer, vi havde foreslået - eller i hvert fald nogle af dem, som for os at se var vigtige - ikke er blevet medtaget af mine ærede kolleger i Budgetudvalget.
Jeg taler især om de beskedne ekstrabevillinger, vi havde bedt om, for at bekæmpe den organiserede kriminalitet og støtte en fælles indsats fra Rådet. Man har afsat mange flere midler til venskabsbyprojekter, og det skal uden tvivl nok være det, man kalder "den store politik«.
Jeg tænker især på - og det er hovedpunktet i mit indlæg - Budgetudvalgets afslag på at forøge budgetpost B3 4109, der omhandler tiltag i kampen mod vold, der går ud over børn, unge og kvinder, med så meget som én franc.
Jeg skal ikke her gå nærmere ind på de tragiske begivenheder i forbindelse med Dutroux-sagen, der har hensat mit land i sorg og chokeret hele Europa. Jeg er dog nødt til at minde om, at Den Europæiske Union som en opfølgning på disse begivenheder samlet har erklæret, at beskyttelse af børnene og kampen mod handel med mennesker er en af EU's grundlæggende prioriteter.
Jeg skal også minde om, at Europa-Parlamentet om to uger vil vedtage vores kollega Schulz' betænkning, som indeholder en mængde uopsættelige, nødvendige og uomgængelige anbefalinger, hvis iværksættelse kræver ekstra midler.
Jeg skal hermed bede Parlamentet om at støtte anmodningen fra Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og tildele ekstra bevillinger til budgetpost B3 4109. Jeg ved, at der her i Parlamentet findes kolleger, der mener, at det er at gå vidt i beskyttelsen af børnene at bede en EU-dommer om at gå af.
Jeg vil godt her slå fast, at de, der ikke stemmer for de ekstra bevillinger til budgetpost B3 4109 samtidig med, at de svøber sig i den overlegne morals gevandter over for en dommer, optræder som i en farce og, endnu værre, som hyklere.

Souchet
Hr. formand, jeg har som ordfører for fiskeribudgettet grebet ind adskillige gange under budgetproceduren for at gøre den generelle ordfører opmærksom på, at det ikke er muligt, sådan som det var planlagt, at foretage en tværgående reduktion af samtlige budgetposter for fiskeriet uden at genforhandle en god gennemførelse af det flerårige program og dets afgørende og grundlæggende elementer i den fælles fiskeripolitik. Jeg er meget glad for, at Budgetudvalget har lyttet til mig på dette vigtige punkt.
Fiskeriudvalget har i øvrigt ved enstemmigt at vedtage de to ændringsforslag, jeg havde stillet til posterne B2-910, B2-901 og 902, givet udtryk for en særlig interesse for to afgørende aspekter i den fælles fiskeripolitik, nemlig at man har prioriteret småfiskeriet og de helt afgørende midler, der skal anvendes for at iværksætte en retfærdig kontrol.
Hvad angår småfiskeriet, er jeg glad for, at Budgetudvalget har fulgt vores forslag om at bevilge ECU 2 millioner til denne post. Småfiskeriet langs med kysten udgør reelt en permanent aktivitet, der er afgørende vigtig for, at en mængde maritime regioner kan overleve. Derfor var det afgørende nødvendigt at følge op på et initiativ, der blev startet i 1995 til fordel for en erhvervsaktivitet, der giver meget lokal beskæftigelse, og hvis betydning økonomisk, socialt og for den fysiske planlægning er uerstattelig.
Budgetudvalget har ikke fulgt os, hvad angår kontrollen, hvilket jeg beklager meget. Hvis plenarforsamlingen bekræfter denne afstemning, vil vi ikke råde over tilstrækkelige midler til at etablere et mål, der dog er så uomgængeligt vigtigt for den fælles fiskeripolitiks effektivitet.

McNally
Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. Tillich. Han har været hjælpsom og samarbejdsvillig hele vejen igennem. Jeg er meget skuffet over den fortsatte nedskæring i bevillingerne til vedvarende energi og energieffektivitet. Vi har problemer med retsgrundlaget. Det må Kommissionen gøre noget ved.
Hvad forskningen angår, har vi altid sat pris på støtten fra Budgetudvalget, og den er fortsat i år. Vi forstår, at Kommissionen ønsker at justere de administrative foranstaltninger for at bibeholde tjenestens behov og samtidig sikre, at de er ansvarlige. Gennemsigtigheden er rent faktisk større i forskningsprogrammerne end nogen andre steder, idet det helt klart fremgår, hvor meget der bruges på administration af de enkelte særprogrammer.
På grund af det manglende retsgrundlag og beherskede fremskridt inden for energiområdet sender vi vores delegater til Kyoto med meget lidt med sig i bagagen. Vores prioriteter bør fortsat være vedvarende energi og energieffektivitet.

Fischbach
Hr. formand, kære parlamentsmedlemmer. Den 16. september havde jeg den ære at præsentere Dem for hovedelementerne i forslaget til budgettet for 1998, således som de var blevet fastlagt ved Rådets førstebehandling i juli måned.
I dag, hvor De forbereder Dem på at gå i gang med førstebehandlingen af forslaget til budgettet, er det meget vigtigt for mig at fremhæve det, der i den nuværende budgetprocedure ser ud til at være afgørende for den institution, jeg repræsenterer.
Først og fremmest mener jeg, at enhver budgetmyndigheds primære pligt - og det gælder især Fællesskabets budgetmyndigheder - må være at føre en udgiftspolitik, der er så nyttig og effektiv som muligt. Respekten for denne regel og dette budgetprincip er et must inden for den stramme budgetramme, der understøtter regnskabsåret 1998. Det er i øvrigt med denne målestok, Rådet har målt de udgifter, der er indskrevet i budgetforslaget for 1998.
Hr. formand, det regnskabsår, De nu går i gang med i dag og i overmorgen, er i virkeligheden en vigtig proceduremæssig budgetbegivenhed. Jeg siger "en vigtig begivenhed«, fordi de ændringsforslag, De skal diskutere og stemme om, reelt udgør en budgetmæssig overførsel af de holdninger, der blev fastlagt af plenarforsamlingen i sin afgørelse i marts måned. Det er en vigtig begivenhed, fordi ændringsforslagene for en stor dels vedkommende afspejler det budgetforslag, som parlamentsformanden definitivt vil underskrive i december måned. Det er en vigtig begivenhed, fordi - og her svigter vi ikke traditionen - der i et vist antal ændringsforslag gemmer sig et lille bær her og en lille kaktus der fra den anden budgetmyndighed, og jeg må endnu en gang konstatere, at det aktuelle regnskabsår ikke udgør nogen undtagelse fra denne praktik.
Uden at ville foregribe afstemningen på torsdag om de ændringsforslag, De skal diskutere, vil jeg gerne, hr. formand og mine damer og herrer, helt specielt pege på ændringsforslag 815, der handler om en nødvendig finansiering til at fremme beskæftigelsen, hvortil formandskabet har villet knytte Parlamentet fra starten af budgetproceduren. Æren for dette initiativ, hr. formand, tilfalder fuldt ud Deres Parlament i og med, at det på afgørende vis bidrager til at retfærdiggøre "beskæftigelsespakken«, således som den er indsendt til det ekstraordinære rådsmøde den 20-21. november. Men dette initiativ vil være så meget mere troværdigt, som at De vil have mulighed for i rubrik 3 at fastholde en tilstrækkeligt stor margen i lighed med de andre margener, der også er betydelige, og som De indstiller Dem på at fastholde under rubrikkerne 4 og 5.
Hvad angår mere specielt rubrik 1, gør formandskabet opmærksom på ændringerne - jeg siger helt klart ændringerne, for der er ikke tale om justeringer - i underafsnit 8.1 i bilaget til forslaget til afgørelse fra den ærede ordfører Tilly. Ændringerne udgør reelt Parlamentets forhandlingsmandat med Rådet under den kommende trilog om den ændringsskrivelse, Kommissionen vil udsende den 29. oktober.
Rådet vil udtale sig om ændringsskrivelsen fra Kommissionen, men jeg vil dog godt allerede nu minde om den bilaterale forpligtelse fra april måned og sige til Dem, hr. formand, at formandskabet vil tilrettelægge alt sådan, at proceduren kan afsluttes i én og samme behandling.
Hvad angår rubrik nr. 2, har jeg forstået, at Deres parlament er parat til at genoprette de betalingsbidrag, Rådet har reduceret ved førstebehandlingen. Jeg skal for god ordens skyld gøre opmærksom på, at denne beslutning bygger på gennemførelsen af de på forhånd indgåede forpligtelser for det kommende regnskabsår.
Med hensyn til PEACE -initiativet har vi bemærket alternativet til det foreløbige forslag til budgettet, således som det er foreslået af Kommissionen, der således ville tilbageføre de bevillinger, der ikke var berørt af rubrik nummer 2.
Formandskabet er så glad for den løsning, at det vil støtte den med al sin styrke, og det samme tror jeg, Rådet vil gøre, naturligvis på betingelse af, at løsningen vil gøre det muligt at respektere beslutningerne fra Edinburgh og mere specifikt beslutningerne om de ressourcer, der er til rådighed til forpligtelser under Mål 1.
I forbindelse med finansieringen af FUSP kan jeg oplyse, at trilogen den 6. oktober var et godt og meget frugtbart møde efter underskrivelsen af den interinstitutionnelle aftale af 16. juli. På trilogen gennemgik man en ny fordeling af det samlede beløb til de forskellige poster sådan, som de var blevet fastsat af Rådet. Rådet vil senere udtale sig definitivt om denne fordeling.
Til slut, hr. formand, vil jeg gerne udtrykke min glæde over, at forståelsen - der takket være Parlamentets beredvillighed og ansvarsfølelse - mellem budgetmyndighedens to grene har været eksemplarisk fra begyndelsen af budgetproceduren. Jeg kan konstatere, at samarbejdet mellem Parlamentet og Rådet allerede har skabt mærkbare resultater, såvel hvad angår landbrugsudgifterne som inden for udgifter til fiskeriet og til FUSP.
Det var, hr. formand, hvad jeg havde at sige her, hvor De er klar til at gå i gang med førstebehandlingen af budgetforslaget. For at slutte af vil jeg også og især gerne takke alle i Parlamentet, der har bidraget på afgørende vis til de resultater, vi har opnået på dette niveau i budgetproceduren. Jeg vil her i første række nævne formanden for Budgetudvalget, Detlev Samland, og de to ordførere Tillich og Tomlinson og, sidst men ikke mindst, vil jeg gerne rose kommissær Liikanen og dennes tjenenstegrene for det betydelige arbejde, de har udført og sende en tak til dem også.
Med disse ord, hr. formand, takker jeg Dem for Deres opmærksomhed, og jeg vil herefter lytte til Parlamentet.

Formanden
Mange tak, hr. minister Fischbach, også for Deres venlige ord til Parlamentet og hr. Liikanen.

Velkomstord
Formanden
Jeg vil hermed gerne byde velkommen til den franske nationalforsamlings delegation til Den Europæiske Union under ledelse af formanden, hr. Nallet, som har taget plads i tilhørerlogen. Det er delegationens første besøg i Parlamentet efter valget for nylig i Frankrig. Delegationen har ført en række samtaler om emner af fælles interesse, bl.a. om Amsterdam-traktaten i lyset af udvidelsen og Den Europæiske Monetære Union. Jeg er overbevist om, at disse møder vil bidrage til at styrke det frugtbare samarbejde mellem det franske parlament og Den Europæiske Union, og jeg ønsker endnu en gang delegationen hjertelig velkommen.

Tillægs- og ændringsbudget nr. 1 for 1997 - Budgetforslag for 1998 - EKSF's aktionsbudget for 1997 (fortsættelse)
Liikanen
Hr. formand, efter i dag at have lyttet til ordførernes fremlæggelse af budgettet og Rådets kommentarer vil jeg gerne erindre om sidste års forhandlinger. De var yderst vanskelige, der var en meget spændt atmosfære, og vi havde besvær med at finde en fælles holdning blandt institutionerne. Vi bør alle være meget glade for forandringen og for det fornyede interinstitutionelle samarbejde, der begyndte godt ved begyndelsen af budgetproceduren under det nederlandske formandskab, og som er fortsat i dette efterår. Vi må nu gennemføre budgettet i samme ånd.
Hvad tillægs- og ændringsbudgettet for 1997 angår, så skaber Parlamentets andenbehandling concensusløsninger for næsten alle de rejste spørgsmål. Det er uheldigt, at proceduren er forlænget, men resultatet gør det især muligt at tage et første væsentligt skridt til styrkelse af Fællesskabets forbrugerbeskyttelsestjenester. Jeg vil gerne takke både ordføreren, hr. Brinkhorst, og formanden for Budgetudvalget, hr. Samland, for den betydelige indsats, der er gjort for at nå frem til dette resultat.
Hvad Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab angår, er der en aftale mellem Parlamentet og Kommissionen om tillægs- og ændringsbudgetter for 1997. Jeg forstår, at ordføreren, hr. Giansily, ønsker at se nærmere på Kommissionens seneste forslag om en fortsættelse af nogle EKSF-aktiviteter efter 2002, inden han endelig afgør sin holdning til forslaget til budgettet for regnskabsåret 1998. Denne forhandling vil derfor finde sted på et senere tidspunkt.
Hvis vi ser på førstebehandlingen af forslaget til det almindelige budget for regnskabsåret 1997, så kan værdien af det interinstitutionelle samarbejde aflæses i størstedelen af budgettet. Hvad de obligatoriske udgifter angår, er den fælles holdning til de beløb, der skal indføjes, blevet udvidet til at tage højde for de seneste oplysninger i ændringsskrivelsen. Det har længe været et ønske for Europa-Parlamentet, og det vil nu ske. Resultatets nærmere indhold må vi vente og se, men de trepartsforhandlinger, der har fundet sted indtil nu, har vist, at der er sammenfaldende holdninger.
Blandt de interne politikker er Europa-Parlamentets og formandskabets fælles beskæftigelsesinitiativ en lovende bedrift. Den bygger på stor budgetmæssig strenghed, og den koncentrerer udgifterne om programmer, der kan få en reel indvirkning på jobskablsen og arbejdsmarkederne i Fællesskabet. Kombineret med den mobilisering af EIB's ressourcer, som man nåede til enighed om i Amsterdam, kan initiativet, hvis Rådet bakker det op, bidrage betydeligt til beskæftigelsestopmødet. Institutionerne vil fortsat arbejde på at nå frem til passende instrumenter til at opnå den største merværdi for jobskabelse fra disse initiativer.
Inden for udgiftsområde 4 er det godt at vide, at de seneste aftaler mellem institutionerne om budgetterne til de internationale fiskeriaftaler og FUSP er blevet anvendt effektivt.
Over for denne brede tilfredshed er der naturligvis nogle punkter, der giver anledning til uro. Parlamentets retningslinjer for gennemførelsen af 1998-budgettet fastslår, at en rådgivende arbejdsgruppe skal godkende programmer inden for menneskerettighedsområdet. Kommissionen er altid åben for interinstitutionelt samarbejde i den udstrækning, at den enkelt institutions kompetence og ansvar respekteres. Men det er vigtigt ikke at erodere ansvaret væk og ikke at sætte fællesskabsprogrammernes effektive gennemførelse på spil.
For så vidt angår nogle mere specifikke punkter, vil Kommissionen udarbejde 1999-budgettet med euro som regningsenhed. Den betænkning om produktionsmetoder i landbruget, som hr. Mulder spurgte til, skulle foreligge inden andenbehandling. Parlamentets præferencer med hensyn til RECHAR og RETEX, som ofte er blevet nævnt, er meget klare for os. De initiativer, der kunne tages i denne henseende, vil blive undersøgt, men denne undersøgelse bør også omfatte realistiske muligheder for gennemførelse. Parlamentet har ofte fæstet sig ved gennemførelsestal, og derfor bør vi også gøre det her.
Hvad De Europæiske Fællesskabers Tidende angår, vil der blive taget initiativer til on-line-udgivelse af det. Vi tog et større initiativ med on-line udgivelsen af Agenda 2000 sidste sommer. Næsten 20.000 europæere konsulterede os på Internettet den dag, hvor dokumenterne blev offentliggjort. Men det er usandsynligt, at det vil resultere i de meget betydelige besparelser, som Parlamentet forventer i 1998. Vi må have ændret en række direktiver, før de kan blive retligt bindende. Der er blevet gjort betydelige fremskridt med hensyn til gennemsigtighed og harmonisering af finansieringen af agenturerne især som følge af den betydelige indsats, som medlemmer af Europa-Parlamentet har gjort. Hr. Tappin er ikke til stede, men hans indsats er velkendt her i Parlamentet.
Det er op til Rådet at behandle de forslag, der nu ligger på bordet, i en konstruktiv ånd. Hvad angår tilskuddene, er Kommissionen fuldt ud enig i hensigten om at give de pågældende organisationer et incitament til at sprede deres finansieringskilder. Hvad angår gennemførelsen, kan der være behov for yderligere overvejelser for at gøre det let at styre den for Kommissionen, Europa-Parlamentet og de berørte organisationer. Men hvad principperne angår, så deler vi dem fuldt ud.
Endelig har jeg bemærket den øgede betydning, som Parlamentet tillægger nul-baseret budgettering. Hvis jeg forstår de tilgrundliggende tanker rigtigt, så er det hensigten at udfordre den budgetmæssige inerti og styrke den tidligere efter- og førevaluering, inden man beslutter sig til nogen budgettildeling. Dette styrker de initiativer, som Kommissionen har taget inden for rammerne af SEM 2000 med henblik på at styrke evalueringen især for så vidt angår de flerårige programmer. En rapport om Kommissionens evalueringsaktiviteter er under udarbejdelse og skulle påvise de fremskridt, der er gjort. Jeg er sikker på, at det er Parlamentets hensigt at anvende højere værdistandarder for alle initiativer til budgetmæssige udgifter uanset deres kilde.
Jeg vil gerne slutte af med at lykønske ordførerne, hr. Tillich og hr. Tomlinson, samt formanden for Budgetudvalget, hr. Samland, for deres arbejde med forslaget til det almindelige budget for regnskabsåret 1998. Jeg takker ligeledes hr. Fischbach, den fungerende formand for Rådet, for hans meget samarbejdsvillige holdning under de drøftelser, vi har haft.

Bourlanges
Hr. formand, jeg vil gerne på vegne af Udvalget om Institutionelle Spørgsmål simpelt hen give udtryk for en bekymring, en tilfredshed og en beslutsomhed.
Min bekymring, som er en smule på forhånd, går på, at påmindelsen i den fremtidige Amsterdam-traktat om medlemsstaternes ansvar for gennemførelsen af budgettet ikke fører til en udvanding af Kommissionens ansvar, især fordi denne ophører med at være den eneste, der skal stå til ansvar over for denne institution i forbindelse med budgetdechargen.
Min tilfredshed går på, at den institutionelle aftale om FUSP nu er trådt i kraft. Det er godt, for det viser, at disse udgifter betragtes som ikke obligatoriske udgifter, hvilket vil sige som ordinære udgifter.
Endelig vil jeg være fast besluttet på at se Kommissionen og især kommissær Oreja igangsætte oplysningspolitikken om Amsterdam-traktaten og om de institutionelle spørgsmål. Denne traktat er allerede tilstrækkeligt kompliceret og uforståelig for borgerne, uden at man behøver tilføje mere, og det er klart, at der er behov for en oplysende og pædagogisk indsats.
Det er, kære kolleger, hvad jeg er blevet bedt om at sige på vegne af Udvalget om Institutionelle Spørgsmål. Jeg vil godt nu for egen regning gratulere det luxembourgske formandskab, selvom det måske er en smule tidligt, da vi kun er ved førstebehandlingen. Jeg tror, at kvaliteten i de relationer, der er etableret mellem dette formandskab og Parlamentet, viser, hvordan der kan udvikles et godt samarbejde mellem institutionerne. Der er ingen tvivl om, at det er dette samarbejde, der har gjort det muligt at sætte en smule kød på beskæftigelsesinitiativet og Det Europæiske Råds møde i Luxembourg om dette emne. Gid de relationer, der er knyttet mellem dette parlament og Rådets formand, må få mange aflæggere, for her er vi på det rette spor.

Wynn
Hr. formand, jeg vil gerne gentage det, som hr. Bourlanges og kommissær Liikanen har sagt om det gode samarbejde, vi har haft med Rådet i denne anledning sammenlignet med f.eks. sidste år. Det viser, hvad der kan gøres, når vi samarbejder. Men der kommer et "men« om lidt. Jeg vil gerne lykønske begge ordførere, for det arbejde, de har gjort, har hjulpet os overmåde meget. I hr. Tomlinsons tilfælde er betænkningen om de andre institutioner gået meget gelinde. Og Stanislaw Tillich har gjort sig stor umage for at arbejde med de forskellige grupper for at forsøge at nå frem til gode resultater, når vi stemte i Udvalget.
Jeg vil også gerne takke Jan Mulder, ordføreren for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, for de problemer, vi tidligere har haft med landbrugsbudgettet er blevet glattet overordenligt meget ud takket være ham. Jeg behøver ikke at sige så meget om udgiftsområde 1, for Jan har allerede sagt det.
Jeg vil gerne fremhæve, at socialisterne har forsøgt at være konsekvente i deres tilgang til dette budget. Vi ved, at der var behov for et stramt og fornuftigt budget, og vi ved også, at beskæftigelsen bør stå øverst på dagsordenen. Vi har forsøgt at se på Parlamentets holdninger og på det, der havde og det, der ikke havde noget retsgrundlag. Vi har set på Udvalgets ønsker og på, hvordan posterne blev anvendt. Når mån tager disse ting i betragtning, er vi rent faktisk nået frem til en konsekvent politik. Der har været tidspunkter, hvor vi har gjort nogle ting, som jeg ikke er enig i. Inden for landbrugsområdet ledte jeg rent faktisk afstemningen imod Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om tobakssektoren, hvor vi enedes om at bevare midlerne til tobak, hvor de var i stedet for at fjerne dem, for det stemte Parlamentet for i juli måned. Det er blot et enkelt eksempel på de punkter, hvor vi har forsøgt at efterkomme Parlamentets ønsker.
Hvad strukturfondene angår, er de ECU 100 millioner, vi nu alle er blevet enige om at give til den irske fredsproces, et fremragende eksempel på, hvordan de tre institutioner har samabejdet for at sikre, at dette kunne nås uden et retsgrundlag. Jeg vil gerne gøre en ting klar for Kommissionen i denne henseende - jeg er ikke sikker på, om det er rettet så meget mod DG XIX som mod DG XVI: vi driller ikke, vi mener det alvorligt, vi vil se de midler, vi har stillet til rådighed for RECHAR og RETEX udbetalt. Det er Parlamentets ønske fra sidste år, og vi ønsker at sikre, at disse penge til RECHAR og RETEX virkelig bliver brugt.
Hvad udgiftsområde 3 angår, så har vores prioritet som allerede nævnt været beskæftigelsesafsnittet. Jeg vil gerne om dette punkt sige til den fungerende formand for Rådet, at vores gruppe har gjort en stor indsats for at nå frem til et engagement og en aftale om denne strategi. Det har ikke hele tiden været nemt. Vi har set nogle budgetposter blive ofret, så vi kunne nå frem til denne strategi. Vi har set nogle poster blive nedskåret og andre forsvinde, hvor nogle af vores kolleger bad os om at bevare dem eller endog øge dem. Det har ikke været nemt at overbevise vores kolleger om denne manøvres gyldighed. Men vi har holdt fast ved den, vi har fulgt den, og vi håber, at Parlamentet på torsdag kan stemme et program igennem, der vil hjælpe til at skabe job i Europa.
Jeg må sige til formanden for Rådet - og det er her, "men«'et kommer ind - at vort nære samarbejde afhænger af dette. Hvis Rådet ikke kan levere varen, hvis vi ikke får et retsgrundlag, og hvis hans kolleger behandler dette på en respektløs måde, vil vi lave en farlig ballade. De ECU 350 millioner vil blive omfordelt over hele udgiftsområde 3. Vi vil finde poster, hvortil de kan gå. Vi vil sørge for, at de bliver tildelt de poster, hvor de kan blive brugt. Og det vil gøre vores strategi til grin. Meget afhænger af, om formanden for Rådet formår at overtale sine kolleger i Rådet, og jeg er sikker på, at han vil gøre det. Hvis det lykkes, hvis vi har heldet med os, så kan vi atter igen vise, at vi, hvis vi har et godt interinstitutionelt samarbejde, kan finde de løsninger, som vi alle ønsker inden for en lang række områder.
Hvad udgiftsområde 4 angår, har gruppen været konsekvent i sin holdning til Tyrkiet og MEDA. Vi er ikke enige med afstemningen i Udvalget om at opføre et beløb i reserven. Jeg understreger nu, at vi vil stemme imod ændringsforslaget om at lægge MEDA-pengene på bordet.
Det er værd at nævne især to poster inden for udgiftsområde 4: den ene er sexturismeposten, der blev forelagt af hr. Colom, og som vi må gøre noget ved, og den anden er FUSP'en vedrørende landminer. Den bør modtage fuld støtte fra alle grupper.

Elles
Hr. formand, som de øvrige talere vil jeg gerne lykønske de to ordførere, men dog i særdeleshed hr. Tillich. Jeg synes, han har gjort et fremragende stykke arbejde i noget, der ikke har været noget let budgetår. Som hr. Liikanen foretrækker jeg denne type atmosfære for den, vi oplevede sidste år, men jeg vil blot påpege, at vi i Det Europæiske Folkepartis Gruppe er ligeså konsekvente som sidste år i vores søgen efter en stram og streng tilgang til budgettet og efter at overholde de forpligtelser, som vi som Parlament har indgået inden for rammerne af den interinstitutionelle aftale.
Lad mig på Det Europæiske Folkepartis Gruppes vegne fremhæve tre ting i denne debat. For det første vil jeg gerne understrege, hvad ordføreren har peget på vedrørende Europa-Parlamentets strenge tilgang til dette budget. Vi vil befinde os et sted mellem de 1, 12 %, som Rådet besluttede ved førstebehandling, og Kommissionens 1.15 %. Det burde berolige sindene hos dem, der har troet, at denne institution kun er interesseret i at spendere alle pengene. Budgetmargenerne for udgiftsområde 3 er over ECU 200 millioner, og inden for udgiftsområde 4, foranstaltninger udadtil, hvor vi måske kunne have en tendens til at bruge penge på tropiske skove og andre områder af betydning, som vi tidligere har gjort, har vi holdt budgetmargenen på næsten ECU 500 millioner. Det er over ECU 700 millioner i alt ved førstebehandling. Det er så vidt jeg ved første gang.
For det andet vil jeg, når vi så kommer til de andre institutioner - hvis vores ordfører kunne stille ind på min bølgelængde, hr. Tomlinson - gerne hilse velkommen, at vi rent faktisk har overholdt vores forpligtelser til at holde os inden for de 20 %, som vi altid har gjort. Jeg vil især gerne takke vores egen generalsekretær og sekretariatet i Parlamentet for at fremlægge en betænkning om interinstitutionelt samarbejde. Den har vist, at det har fungeret. Det giver en merværdi til vores evne til at få noget for pengene i institutionerne. Jeg vil helt bestemt støtte henstillingen i slutningen af denne betænkning om, at det bør indgå i den årlige budgetprocedure, at der, når generalsekretæren fremsætter sine foreløbige overslag, da udarbejdes en betænkning herom. Måske kunne Kommissionen også indføje dette regelmæssigt i dens fremlæggelse af budgettet.
Hvad de andre institutioners og Europa-Parlamentets budget i særdeleshed angår, vil jeg gerne henlede opmærksomheden på det, som vi ser som en nyskabelse, nemlig at have en klarere offentlig blotlæggelse af udgifterne i forbindelse med alle de bygninger, der ejes af europæiske institutioner. Vi mener, at det er Den Europæiske Unions fælles "fædrenearv«, og i det mindste kan man på denne måde gøre et nyt forsøg på at nå til klarhed om, hvordan pengene anvendes. Vi håber, at det vil blive vedtaget årligt.
Hvad selve det europæiske budget angår, er der for Kommissionen i sektion III for det første punktet om beskæftigelsesinitiativet. Lige siden 1994 har vi støttet idéen om vækst og beskæftigelse. Det er, hvor idéen oprindelig kom fra, men den er altid blevet blokeret som følge af det manglende retsgrundlag. I Det Europæiske Folkepartis Gruppe støtter vi det, som De Europæiske Socialdemokraters Gruppe har sagt. Vi forventer, at aftalen vil blive indgået ved topmødet, så vi kan få en andenbehandling, der skulle gå som planlagt. Vi vil også gerne, som hr. Tillich's betænkning klart påpeger det, have en forpligtelse ved topmødet, således at vi, når vi på lidt længere sigt - når vi når december og taler om Agenda 2000 - kan forene alle elementerne i jobskabelsen til et afsnit i det budgetmæssige overslag. Det synes noget mærkeligt, at vi taler om udgiftsområde 3, når vi ser på jobskabelse, medens udgiftsområde 2 gør en hel del i den retning.
Til slut har vi hvad angår anvendelsen af reserverne vist, at vi i JET-systemet - hvor vi ønsker en løsning ved andenbehandling og også om informationssystemet - som Parlament velovervejet kan anvende reserven til policyformål, således at vi så kan sikre, at systemet fungerer sådan, som vi i Parlamentet gerne så det fungere.

Miranda
Hr. formand, jeg vil også gerne takke ordførerne, selv hvis jeg med det samme er nødt til at udtrykke en generel dyb uenighed med den højst restriktive orientering, der er foreslået os for 1998, særlig i Rådets forslag.
Thi det er jo det væsentlige kendetegn ved den aktuelle budgetproces, der jo i øvrigt også viser sig at være i modstrid med den prioritering, som man hævder at ville give beskæftigelsen. Vi kan selvfølgelig ikke undlade at være enige i prioriteringen af beskæftigelsen. Den burde i øvrigt ikke blot være en budgetprioritering, men Unionens generelle prioritering. En sådan enighed og den stemme, som vi vil afgive for bevillinger til dette formål, betyder imidlertid ikke, at vi har store illusioner om rækkevidden af den bebudede prioritering.
For det første fordi vi mener, at kampen mod arbejdsløsheden og skabelsen af arbejdspladser frem for alt burde betyde, at de nuværende restriktive politikker opgives. Dernæst, fordi det bevilgede beløb er begrænset, ligesom de ECU 390 millioner, der er bestemt til dette formål, i det væsentligste er opnået gennem et veritabelt finanstrylleri, der blot består i at tage bevillinger fra forskellige andre formål, eller som kunne være bestemt til dem, særlig til sociale formål, for at koncentrere dem omkring dette nye formål.
Vigtigheden af denne prioritering ville efter vores mening forlange væsentlig mere. Der ville være behov for nye midler og tilstrækkelige midler for at kunne gøre noget ved den alvorlige svøbe, som vi alle anerkender findes på dette område. Det er sandt, at Europa-Parlamentet næppe kunne gøre meget mere i forhold til det foreløbige forslag og Rådets forslag. Men vi kan i alle tilfælde ikke undlade at gøre opmærksom på denne handlings dybe begrænsninger, der særlig bliver synlige i de gennemførte besparelser, især på områder så vigtige som socialpolitikken, uddannelses- og ungdomspolitikken, kultur, miljø, forbrugerbeskyttelse, forskning, for kun at nævne de mest betydningsfulde. Begrænsninger, der også er synlige i de forøgelser, som er foreslået for andre områder, særlig dem, der foreslås til informationskampagner, der stiger til ECU 106 millioner, og som ændrer dette spørgsmål, ja lige præcis dette, til en ægte, men ikke bebudet prioritering.
Yderligere angående nedskæringer vil jeg gerne nævne, at vi i afstemningen på fredag vil insistere på, at visse områder, der er blevet ofret, bliver genoprettet, ligesom vi vil insistere på styrkelsen af visse mål. Det drejer sig om turismeområdet - der er forsvundet - kampen mod racismen, det audio-visuelle område og det, der vedrører de ultraperifere regioner. Hvad angår andre aspekter af denne proces, skal jeg nævne, at vi ser positivt på, at det foreslås at forkaste Rådets nedskæring på ECU 1 milliard i udbetalingerne til strukturforanstaltningerne. Det drejer sig om et på alle punkter uacceptabelt forslag, og det bør netop derfor ikke godkendes. Imidlertid, og i forlængelse heraf, hverken forstår eller accepterer vi, at Budgetudvalget har overført ECU 100 millioner til kategori II, til PRINCEinitiativet, ligesom vi heller ikke er enige i, at styrkelsen af RETEX- og RECHAR-programmerne i et omfang af ECU 60 millioner skal ske på bekostning af de normale strukturforanstaltninger. Vi er enige i disse mål, vi er ikke enige i den måde, som de er blevet indført i budgettet på.

Müller
Hr. formand, mine damer og herrer, dette års budgetprocedure står i skyggen af forhandlingerne om Agenda 2000. Store strategiske afgørelser var derfor ikke at forvente. Men man kan jo stille sig selv det spørgsmål, om denne budgetprocedure indeholder tegn på, at de europæiske institutioner Rådet, Parlamentet og Kommissionen er i besiddelse af tilstrækkelige kreative evner.
Først det positive eksempel: Et centralt punkt for budgetproceduren var i år at bevise EU's handleevne i kampen mod arbejdsløsheden. Efter de mange smukke ord skal der følge en effektiv indsats. Men hvad kan der gøres på baggrund af den kendsgerning, at EU's budget med sine knap ECU 6 milliarder til de interne politikker i sandhed ikke giver mulighed for store armbevægelser? Hvorledes komme den illusion i forkøbet, at EU kan gøre det, som ret beset er medlemsstaternes, regionernes, kommunernes og virksomhedernes opgave, nemlig at fremme nye beskæftigelsesmuligheder gennem reformer og innovation?
Hvorledes komme uden om det, kollegerne i Europa-Parlamentet nu agter at gøre, nemlig med tilføjelsen beskæftigelse at omfortolke alle eksisterende programmer til beskæftigelsesfremmende programmer? Hvorledes forhindre, at der på ny vækkes forventninger, der ikke kan opfyldes, som i forbindelse med de transeuropæiske net? Det, vi nu i en samordnet indsats har udarbejdet som forslag til Rådet, kan vi være bekendt. ECU 150 millioner til kreditlempning, der tilsammen skal mobilisere en kapital på ECU 5 til 6 milliarder, til små og mellemstore virksomheder. Dette initiativ lover mere succes end de beskæftigelsesinitiativer, der blev lagt frem med stor ståhej, som f.eks. de transeuropæiske net, i hvilken forbindelse delen om beskæftigelse fra starten i alt væsentligt var en fiktion. Det er beklageligt, at der ikke offentligt er gjort status over dem, for min ville lyde: Fiktioner ender fiktivt.
Det aktuelle initiativ er bedre, fordi det for det første ikke ensidigt satser på kun én sektor, byggesektoren, og for det andet satser på mindre investeringer i stedet for på kæmpeinvesteringer, og fordi det for det tredje henter virksomhedsdynamikken der, hvor den er og dermed udøver en maksimal katalysator funktion. Det står så tilbage at håbe, at Rådet og så mangen national regering som f.eks. også den tyske, accepterer dette tilbud fra Parlamentet.
Nu det negative eksempel: I december 1995 stillede Parlamentet for første gang ECU 150 millioner til rådighed til et hårdt tiltrængt genopbygningsprogram for det tidligere Jugoslavien. Der er gået megen tiden siden da, men der er desværre kun anvendt få penge og næppe effektivt. Gennemførelsesprocenterne er alarmerende, opbygningsprocessen går i stå og navnlig husbygningsprogrammet, den væsentlige forudsætning for, at flygtningene kan vende tilbage, er forsynet med alt for få midler, således som repræsentanterne for den internationale ekspert har meddelt os.
Også her mangler der evaluering og status, denne gang inden for området internationalt samarbejde. For at ændre denne tilstand og kun derfor har udvalget opført en del af midlerne i reserven. Nu skal Kommissionen i gang. Den skal forbedre sin interne organisation og åbne hurtigere veje til anvendelse af midlerne. Det skal også den nu vedtagne demokratifond i Bosnien-Hercegovina hjælpe den med. Men heller ikke Rådet går fri for ansvar her. Forordningerne skal forenkles på en sådan måde, at der ikke først og fremmest lægges vægt på f.eks. spanske EU-udbyderes ordrebøger, men på menneskene i Bosnien.
Hvordan skal status over vores kreative evner altså se ud? Det svar vil jeg overlade til Europa-Parlamentets visdom.

Dell'Alba
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, kære kolleger, ifølge traditionen takker gruppernes ordførere ved afslutningen af budgetprocessen og -proceduren først og fremmest, og som det sig hør og bør, de ordførere, som har udført det vanskelige arbejde med at forlige det ene synspunkt med det andet og således nå frem til en holdning i Europa-Parlamentet, som er koncentreret, homogen og kan styrke Parlamentets rolle og være et referencepunkt både for alle os og for Rådet og Kommissionen. Vilje til dialog, tålmodighed, evne til at forstå, hvad der kan være de fælles prioriteringer i en institution, som har brug for at stå sammen, når det gælder budgettet, netop for at fastslå dens prerogativer: det forekommer mig, at dette er de basale elementer i ordførernes vanskelige arbejde, som torsdag afsluttes, i hvert fald hvad førstebehandlingen angår.
På min gruppes vegne vil også jeg gerne hjerteligt takke hovedordføreren, hr. Tillich, ordførerne for TAEB 1997 hr. Brinkhorst og hr. Fabra Vallés, hr. Giansily for EKSF-budgettet, hr. Samland, hele sekretariatet samt - som allerede nævnt - Rådet og Kommissionen for det glimrende samarbejde i det hele denne periode.
Personligt ser jeg derimod ikke nogen grund til at takke ordføreren for de andre institutioner, som på min anmodning om at indføje en lille ændring for at øge størrelsen af Sakharov-prisen svarede, at Europa-Parlamentet og Budgetudvalget ikke skal føre politik. Som om beslutningen om at gå fra 12 til 11 mødeperioder, også omfattende budgetproceduren, ikke var at føre politik - men det siger hovedordføreren, og hovedordføreren for de andre institutioner er en hæderlig mand - eller som om Budgetudvalgets beslutning om at slette budgetposterne til opbygning af en reserve for på ny at øge de midler, der er afsat til bygningerne i Bruxelles, eller reducere dem til intet, ikke var at føre politik! Men det siger hr. Tomlinson, og hr. Tomlinson er en hæderlig mand.
Jeg kan således ikke tilslutte mig den tak, der hidtil er udtrykt, og jeg håber, at Parlamentet i hvert fald i dette vil støtte det æmdringsforslag, jeg har stillet sammen med 35 kolleger, så bevillingen på ECU 15.000 til Sakharovprisen kan øges, således at den råder over det minimum, som er en passende anerkendelse af et af de vigtigste initiativer, Europa-Parlamentet har taget på menneskerettighedsområdet.
Om de øvrige spørgsmål og mere generelt - hinsides denne lille interne polemik - vil jeg blot ved afslutningen af proceduren gøre Parlamentet opmærksom på, at nok roser vi alle denne sparepolitik - og ve den, der angriber denne enighed! - men vi må alligevel være bevidste om, at Parlamentet og Rådet fortsætter med at være enige om således at ligge under det minimum - eller skulle jeg hellere sige, det maksimum, som imidlertid altid er et minimum - der blev fastsat i Edinburgh: at man ikke risikerer på en eller anden måde til sidst at tage Den Europæiske Unions budget som et offentligt underskud, der skal saneres, reduceres og så videre. Jeg har næsten det indtryk fra erfaringerne gennem disse to år, at hinsides spørgsmålene om Den Økonomiske og Monetære Union forstår vi hinanden og lader den offentlige opinion forstå, at jo mere, vi bruger, jo mere øges et hypotetisk offentligt underskud, som om 1, 26 eller 1, 16 var underskud og ikke i stedet et helt nødvendigt instrument for fællesskabspolitikken.
Lad os derfor være opmærksomme på dette punkt! Og passe på, at vi ikke den 21. november siger, at med 350 millioner kan vi løse arbejdsløshedsproblemet i Europa. I år er vi blevet enige om dette initiativ; også jeg håber og forventer, at mødet i Det Europæiske Råd i Luxembourg den 21. november fører til positive resultater. Vi må imidlertid alle være opmærksomme på, at dette budget ikke er et budget med uendelige midler, og de penge, der er til rådighed, forekommer mig virkelig at være utilstrækkelige til en egentlig beskæftigelsespolitik.

Fabre-Aubrespy
Hr. formand, Budgetudvalget afviser som sidste år at udvise den vilje til stramhed, som Rådet har udvist ved at vedtage et budget for 1998 med en nulvækst ud fra en konstant ECU-værdi. Budgetudvalget har, omhyggelig som altid med at bekræfte Europa-Parlamentets budgetbeføjelser, foreslået os at reducere margenen for loftet over økonomiske perspektiver fra ECU 1, 350 milliarder til ECU 500 millioner mod ECU 950 millioner i Kommissionens foreløbige forslag til budget.
Vores gruppe vil stemme imod dette budgetforslag, idet vi beklager, at Budgetudvalget ikke har bevaret de store linjer i Rådets oprindelige budgetforslag. Et forslag, i hvilket de ECU 82, 5 milliarder i betalingsbidrag - der er skåret ned med ECU 1, 8 milliarder i forhold til det foreløbige forslag til budget - overskrider de effektive udgifter i 1996 med 8 %, og de er tilpasset de forudsigelige behov for gennemførelsen.
Forhøjelsen af Rådets budgetforslag er begrænset til 0, 7 % i forhold til 1997-budgettet. Indsatsen er afbalanceret mellem rubrikkerne, især med en nedskæring på ECU 1 milliard på strukturfondene, som dog alligevel opnår en stigning på 4, 2 %. På denne måde tager budgetforslaget højde for nødvendigheden af at begrænse de nationale bidrag til fællesskabsbudgettet.
Jeg vil med tre bemærkninger illustrere, hvor velbegrundet dette mål er. Frankrigs bidrag vil i 1998 ligge på 91, 5 milliarder francs eller 6, 3 % af skatteprovenuet eller 36 % af budgetunderskuddet. En accept af Budgetudvalgets forslag ville indebære en forhøjelse af dette bidrag med 1, 9 milliarder eller en 2, 2 % forhøjelse imod en 1, 4 % forhøjelse af den generelle forhøjelse af udgifterne. Hvis det franske budget havde været indekseret efter BNP's størrelse, som budgetforslaget foreslår, ville de ekstra udgifter for Frankrig havde udgjort 45 milliarder francs eller 0, 5 % af bruttonationalproduktet. Der er en kløft, hr. formand, mellem den tale, vores Parlament holder om nødvendigheden af at indføre en enhedsvaluta og dets opførsel som budgetmyndighed.

Le Gallou
Hr. formand, dette budget er på én gang både overdrevent, kundeleflende og kosmetisk. Det er overdrevent af tre grunde.
For det første fordi Rådet i 1992 overvurderede behovet for Fællesskabets udgifter og da det fastsatte loftet for dets egne ressourcer på 1, 27 % af medlemsstaternes bruttonationalprodukt, ansporede det dem til overdreven budgettolerance. Denne ledte regeringerne til for 1998 at foreslå et budget, hvis betalingsbidrag ligger 8 % over de faktiske udgifter for 1996.
Denne overdrevne budgettolerance leder Parlamentets Budgetudvalg til at byde over og foreslå en stigning i betalingsbidrag og betalingsforpligtelser på 2, 9 %, tæt ved 3 %, i forhold til 1997-budgettet. Det vil sige stigninger, der er langt højere end de, der gælder for de nationale budgetter, hvis budgetbegrænsninger i øvrigt er meget tungere.
Forklaringen på de overdrevne udgifter er først og fremmest leflen for kunderne. Denne leflen inden for strukturfondene, hvor beløbet er tilfældigt fastsat på et alt for højt niveau, leder medlemsstater, regioner, provinser, kommuner og offentlige og private organer til at anstrenge sig uden grund for at opfinde udgifter, der ofte er unyttige og undertiden skadelige.
Vi genfinder kundeleflen i den interne politik, med en mængde tilskud uden kontrol. Jeg har på det plan takket være Kommissionens svar på mine skriftlige spørgsmål udarbejdet en liste - og jeg skal her takke kommissæren - over tilskud, som på ingen måde gælder samtlige organisationer, men kun de franske, hvilket vil sige, at der findes femten sådanne registre for hele Unionen. Hvordan kan man tro, at alle disse udgifter udnyttes og kontrolleres effektivt.
I virkeligheden ligger dette Parlament alt for ofte under for de allestedsnærværende lobbyer og ikke tilstrækkeligt for skatteyderne, og vi har alt for ofte det indtryk i gruppen af højreorienterede europæere at være de eneste, der forsvarer EU's skatteydere.
Endelig er budgettet kosmetisk, fordi det ønsker at maskere virkeligheden. Budgetudvalget foreslår os ECU 150 millioner for at bekæmpe arbejdsløsheden. ECU 150 millioner til 20 millioner ledige, er det virkelig seriøst? Hvem kan tro, at vi med 7 ECU pr. arbejdsløs kan løse problemet? I virkeligheden drejer det sig ikke med disse ECU om at løse arbejdsløshedsproblemet, der skyldes de åbne grænser, den frie vareudveksling og den overdrevne immigration; det drejer sig om at få en debat om EU's budget. Med ECU 150 millioner kan vi ikke løse problemet, men de gør det muligt at komme til at tale i medierne. Altså bygger budgettet på en kundeleflen, det er kosmetisk, overdrevent og inflationsskabende ....
(Her tog formanden ordet fra taleren)

Samland
Hr. formand, kære kolleger, hr. Gallou har ikke sagt noget nyt, blot er, hr. Gallou, forskellen mellem Dem og os i Budgetudvalget - De var jo ikke til stede under afstemningerne i udvalget - at vi ikke drøfter det, men træffer afgørelse derom.
Vi har - og det kan man sige med fuld ret - truffet afgørelse om et budget, som støtter en styrkelse af det finansielle management og som helt modsat det, De sagde, hr. Gallou, rent faktisk kan varetage skatteborgernes interesser. Det vil jeg gerne vise ved hjælp af tre eksempler.
For det første: Præcis det, De netop tog op, hr. Gallou, har vi sat os som mål og beslutsomt sagt nej til misbruget af støtte. Med henblik på, at blandt de lobbyister, som hænger omkring vores døre her overalt, ikke mere kun de kan komme igennem, som har sat sig foran så mange døre som muligt, har ordføreren fastsat en plan for finansieringen af organisationer i Den Europæiske Union, som vi kan være stolte af. Af organisationerne kræves det, at de stiller med mindst 10 % egenkapital. Kommissionen skal i september det følgende år fremlægge en beretning om anvendelsen af de midler, som Fællesskabet har givet en organisation, med en vurdering af, om der fortsat skal stilles midler til rådighed for disse organisationer. Ellers rykker de ned som i en fodbolddivision.
For det andet: Vi har bidraget til, at de administrative udgifters struktur ændres dybtgående. I Den Europæiske Unions historie har der endnu ikke været noget budget, hvor Kommissionens stillingsfortegnelse i det næstfølgende regnskabsår har indeholdt færre stillinger end i det umiddelbart forudgående. Det vil vi gennemføre med vores vedtagelse og dermed opstiller vi også strukturelt et udgangspunkt. Det går ikke, at antallet af A-stillinger i Kommissionen er lige så stort som antallet af C-stillinger. Selvom den nye informationsteknologi holder sit indtog i Kommissionen, er der jo kun et prestigespørgsmål tilbage, nemlig at der til hver A-stilling hører en C-stilling. Derfor skal der ske en ændring af stillingsfortegnelsens struktur. Derfor vil vi, hr. kommissær, fastholde ikke kun i år, men også i de kommende år, at denne struktur skal ændres.
For det tredje: Vi har indledt bevisførelsen for, at vi faktisk har forberedt udvidelsen. Hverken Råd eller Kommission har taget hensyn til det, de selv har foreslået i Agenda 2000, nemlig at indlede forhandlinger med - ligegyldigt hvor mange - partnere. Til en sådan forhandling har man brug for en struktur. For at sætte denne struktur i stand til at træffe flertalsbeslutninger har vi fremsat et forslag. I den sammenhæng siger jeg helt klart og meget tydeligt - og jeg tager her en drøftelse op, vi i Bruxelles har haft om Notenboom-proceduren: Den, der som generaldirektorat I ikke er i stand til at styre JUGOSLAVIEN-programmet, PHARE-programmet og TACIS-programmet til vores fulde tilfredshed, må man ikke give ansvaret for udvidelsesprocessen, hvis man ikke ønsker, at det første land først tiltræder Den Europæiske Union om 25 år. Derfor skal én ting være helt klar: De midler, vi har opført i reserven til en ny forvaltningsstruktur, kommer kun til udbetaling, hvis der i Kommissionen findes en funktionsdygtig stillingsfortegnelse, som ser anderledes ud end den nuværende. Det går ikke, at denne opgave overdrages dem, der allerede nu ikke er i stand til at forvalte midlerne.
Jeg har bevidst lagt hovedvægten på et andet emne end blot spørgsmålet om beskæftigelsespolitikken og de andre emner, der allerede er nævnt her. Drøftelsen under denne budgetprocedure har været meget tiltalende, for den har bragt et stort antal nye punkter frem, også nye institutionelle punkter. Der er med rette blevet gjort opmærksom på, at vi i de obligatoriske udgifter har fundet en procedure, som ville have været utænkelig for blot få år siden. Ændringsskrivelser efter førstebehandlingen af budgettet i Parlamentet, ikke stille ændringsforslag til afstemningen i forbindelse med førstebehandlingen i Parlamentet og dernæst en fælles procedure for trepartsmøderne forud for andenbehandlingen af budgettet i Rådet, dét er institutionelt et afgørende skridt fremad.
Men lige følgende bemærkninger: Allerede i går aftes citerede jeg i Budgetudvalget Bert Brecht, der engang sagde, at tiderne ikke mere er sådan eller ikke altid sådan. Problemet er, at vi for tiden har et rådsformandskab, med hvem et tillidsfuldt samarbejde er muligt. Men der kan desværre komme tider, hvor der igen er rådsformandskaber, som enten ikke er tillidvækkende eller som ikke er stærke nok til i Rådet at få ført de interesser igennem, de selv giver udtryk for. Derfor er den procedure, vi her indleder, en indbydelse til Rådet til en institutionel ændring af rammebetingelserne og i sidste instans til en ændring af traktaten, for at vi omsider kan få rene linjer, også hvad angår landbrugspolitikken.

Seppänen
Ærede hr. formand, for øjeblikket bliver Europa deflateret, og det er en forkert metode til bekæmpelse af arbejdsløsheden. Denne deflatering udføres ved hjælp af ØMU-kriterier. Også Parlamentet er med i denne båd med deflationspolitikken. Det var det, hr. Tillich mente, når han sagde, at Parlamentet har læst sin lektier og gjort sit hjemmearbejde. Parlamentets arbejdsløshedsinitiativ kommer nemlig ikke til mærkbart at indvirke på bekæmpelsen af arbejdsløsheden i Europa. Det vil betyde, at der kan anvendes cirka en ecu pr. måned pr. en ledig person. Dette er den samme metode, som da en mand en gang fodrede fem tusinde mennesker med fem brød og to fisk. Jeg tror ikke, at det fungerer i dag. Derfor er topmødet om beskæftigelse et propagandamøde og dømt til at mislykkes, hvis der ikke er penge til rådighed.
Jeg lægger mærke til hr. Tomlinsons betænkning. Han har udført et godt arbejde på bygningsområdet og varetaget Europa-Parlamentets interesser godt i den sag. Der er to ting, jeg vil påpege: han er ved at åbne partibidrag, en vigtig faktor til europæiske partier, og han har ændret begrundelser i Parlamentets bevillinger, således at det kan lade sig gøre at give bidrag til tværeuropæiske partier. Det synes jeg er et forkert princip til at sikre parlamentmedlemmers uafhængighed og frihed.
Også her i Parlamentet bør vi tale mere modigt for fornyelsen af refusionssystemet, hvilket hr. Tomlinson ikke var parat til. Jeg får, når alle udgifter er betalt, ECU 12 000 i løn og godtgørelser i hånden fra Unionen, og det er alt for meget. Vi i de nordiske lande kan ikke leve med sådanne lønninger. Når vi begynder at tage fat i lønningssytemet, skal vi også skabe klare linjer med Elmar Brok og andre parlamentarikere, som arbejder for private virksomheder, mens de fungerer som medlemmer af Parlamentet.

Van Dam
Hr. formand, selvom beskæftigelsesinitiativet er det centrale, kan Den Europæiske Union med ECU 150 millioner ikke bidrage væsentligt til beskæftigelsen. Højst kan Unionen bidrage til f.eks. udvekslingen af information mellem medlemsstaterne. Jeg er særligt utilfreds med den procedure, hvormed Europa-Parlamentet forsøger at få greb om Rådets beskæftigelseslovgivning. Parlamentet overskrider derved sine beføjelser. Forslaget om at sammenføje alle ændringsforslag for udgiftsområde 3 til et stort ændringsforslag er i strid med budgetprocedurens ånd. Ved andenbehandlingen skal kun de af Rådet modificerede budgetposter behandles, ikke et helt udgiftsområde.
Informationen bærer stadig for meget præg af propaganda for den føderalistiske model. Det er derfor godt, at der i bemærkningerne til budgetpost B3-300 kommer til at stå, at informations- og kommunikationspolitikken i højere grad skal tage hensyn til de forskellige syn på den europæiske integration. En objektiv informationskilde bør i det mindste være uafhængig. Derfor er jeg imod, at Euronews opføres under europæisk information.
Jeg finder det endvidere ikke ønskeligt, at den ECU 1 milliard fra strukturfondene, som Rådet har strøget, opføres på ny. Udgiftsniveauet i 1997 giver anledning hertil. I Rådets budgetforslag stiger betalingsbevillingerne jo allerede med 4, 18 % i forhold til 1997.

Lukas
Hr. formand, jeg vil ikke med et ord forklejne ordførerens arbejde, men budgetforslaget udgør hovedsagelig en fremskrivning uden klar hensyntagen til de store politiske prioriteringer og uden reelle reformtiltag. Det alvorligste problem - det ved vi alle - er den store arbejdsløshed og navnlig ungdomsarbejdsløsheden og langtidsledigheden. Det foreliggende meget berømmede initiativ til bekæmpelse af dette megaproblem er ganske vist omfattende, men stadig meget utilfredsstillende. Det er især beklageligt, at midlerne til forskning og teknologisk udvikling med ECU 3, 5 milliarder udgør mindre end 4 % af det samlede budget.
Men næppe noget andet domæne er så vigtigt for den langsigtede beskæftigelsespolitik som netop forskning og udvikling, i sær på baggrund af den kendsgerning, at EU inden for teknologien løbende mister konkurrenceevne i forhold til USA og lande i Asien. Kun et Europa, der er et sundt og konkurrencedygtigt domicil for erhvervslivet, kan også virkelig skabe arbejdspladser.

Colom i Naval
Hr. formand, jeg vil begynde med hr. Tomlinson, som jeg gerne vil lykønske med den fremragende betænkning, som han har forelagt for os, og som er resultatet af et utroligt arbejde. Og derfor vil jeg gerne anføre, at jeg, i modsætning til hvad jeg gjorde i udvalget, af disse årsager vil stemme for.
Jeg vil dog gerne fra denne talerstol udtrykke min utilfredshed med, at dette arbejde er blevet skadet, endog meget alvorligt, af en række populistiske og dæmagogiske ændringsforslag, som kun kan bidrage til at forstærke de fordomme, der er kommet for dagen, for eksempel i den TV-udsendelse som optog salen i går, og som helt bestemt er til skade for institutionen.
Partamentet betaler følgerne af den manglende politiske vilje i Rådet, som indtil Amsterdam, ikke har fundet det nødvendigt med en statut for parlamentsmedlemmer. Der var en statut for funktionærerne, en statut for dommerne ved Revisionsretten og ved Domstolen, men der var ikke en statut for Europa-Parlamentet. Og det har en række konsekvenser, som er gået imod parlamentsmedlemmernes vederlagssystem. Jeg tror, det er på tide, at man får løst dette en gang for alle i sin helhed. Enhver delforanstaltning vil skabe utilfredshed og uretfærdighed. Nu vil jeg ikke tale mere om dette emne.
Jeg vil gå videre til det almindelige budget, ærede kolleger. Jeg vil gerne takke hr. Tillich for hans arbejde, men der er for mange ad hoc-procedurer, vi finder ændringsforslag i afgørelsen men ikke i budgetposten, der er også for mange ændringsbudgetter, eller Rådets løfte om at vedtage en lovmæssig base til aktionen mod arbejdsløsheden, men som indtil videre ikke blevet fremlagt til førstebehandling, etc., etc., etc.
Jeg tror dog, min gode ven Tillich, hr. formand, at hvis vi spurgte en almindelig person om, hvorvidt han har forstået noget, så ville svaret være nej. Jeg tror derfor, at denne budgetprocedure har bevist, at Amsterdam-traktaten kom til at mangle noget, da den ikke ajourførte artikel 203 i Traktaten. Jeg tror, at det er et meget klart punkt.
Jeg vil ikke komme noget videre ind på Meda-programmet, men jeg vil dog, ærede kolleger, påpege, at det overrasker mig, at vi for 15 dage siden stemte om en usædvanlig lykønskning til Kommissionen for den gode gennemførelse af programmet, og nu forsøger vi at afsætte en del af dets midler til reserven.
Hvad angår strukturfondene, så synes vi, at formlen for i år er god, og jeg vil gerne takke Det Europæiske Folkepartis Gruppe for dets holdningsændring i forhold til i fjor, eftersom vi nu kan regne med pengene, som vi kan give fuldt ud til strukturfondene. Det skal påpeges, at strukturfondene i denne sektor er genstand for udgifter, og at holdningen fra sidste år kunne betyde en meget alvorlig pantsætning med hensyn til fremtiden.
Ærede kolleger, jeg vil gerne slutte med at nævne beskæftigelsesinitiativet. Jeg ønsker det luxembourgske formandskab til lykke hermed og med dets løfte, og jeg tvivler overhovedet ikke på formanden, hr. Junckers ord. Men tillad mig at sige til Dem, at jeg har mange forbehold og en begrundet mistro til holdningen hos nogle af Rådets medlemmer, og derfor ville jeg ikke bryde mig om, at Rådet ofrede en del af de ikke obligatoriske udgifter - som det kunne disponere over - simpelthen for at betale for overskrifterne i en nyhedsudsendelse i TV dagen efter det ekstraordinære topmøde i Luxembourg.
Ærede kolleger, jeg tror - ja, jeg håber ligefrem, for hr. Fischbach har sagt det til mig på en meget diplomatisk måde - at vort ændringsforslag hertil er udtryk for mistillid. Det er det sikkert. Og jeg håber, at vi kan få at se, at denne mistillid var ubegrundet, og at vi i løbet af en måneds tid kan blive overbevist herom, når vi ser Rådets beslutning. Men der er mere, ærede kolleger; det er på tide at mobilisere hele fællesskabsbudgettet, at få gang i de initiativer mod arbejdsløsheden, som længe har ligget stille hos Rådet, så hele fællesskabsbudgettet bliver rettet mod arbejdsløsheden, så vi kan motivere borgerne og forberede Unionen på en udvidelse.

Alavanos
Hr. formand, jeg er sikker på, at hr. Tillich, hr. Tomlinson og hr. Samland samt hele Budgetudvalget har udført et væsentligt og anstrengende arbejde, men jeg mener, at dette er en forestilling, der gentages hvert eneste år, den har sine egne regler, sin egen form, sine egne vanskeligheder og charmer, men i bund og grund giver den ikke Europa-Parlamentet mulighed for at udstikke sine egne retningslinjer og sætte spørgsmålstegn ved nogle af de væsentlige retninger i den europæiske integrationsproces.
I denne sammenhæng drejer min første bemærkning sig om, at 1998-budgettet viser, at Den Europæiske Union er en kolos på lerfødder: den har store ambitioner og muligheder, men råder ikke over de basale finansielle mekanismer til at bevæge sig i en verden, der påvirkes kraftigt af konkurrencen.
Det andet punkt, jeg vil nævne, er at vi hilser initiativet mod arbejdsløsheden velkommen, men at vi ikke kan glemme de erfaringer, vi fik med de transeuropæiske net, hvor der ikke kom egentlige resultater i retning af at modvirke tendensen til stadig stigende arbejdsløshed i Den Europæiske Union. Og måske skulle jeg også lige nævne, at når vi deler de ECU 150 millioner med de 20 millioner arbejdsløse, så er der desværre tale om småpenge.
Jeg bliver desværre nødt til at stoppe her, hr. formand. Tak.

Nicholson
Hr. formand, jeg vil gerne henvise i særdeleshed til Tillich-betænkningen og til den yderligere 2-års udvidelse af freds- og forsoningsfonden for Nordirland.
Medlemmerne af dette Parlament vil kun være alt for klare over den meget skrøbelige situation, der i øjeblikket hersker i min valgkreds med hensyn til forhandlingsprocessen. Jeg vil gerne benytte mig af denne anledning til at takke hr. Tillich og de andre medlemmer af Budgetudvalget, der kom til Nordirland for selv at bevidne den støtte, der findes for fred i min valgkreds, og for a se, hvordan folk fra forskellig baggrund arbejder sammen for at nå til enighed. Vores tak går til Dem, hr. Samland, hr. Tomlinson, hr. Wynn og hr. Tillich for Deres initiativ til at komme til Nordirland og bruge Deres værdifulde tid på at lære ved selvsyn.
Freds- og forsoningsfonden begyndte på bar bund, og der er mange elementer i denne finansieringsmekanisme. Hvis jeg skulle fremføre et kritikpunkt, ville det være, at der er alt for meget bureaukrati forbundet med den. I de næste to år må den gøres mere brugervenlig. Som noget positivt kan jeg sige, at distriktpartnerskaberne har været en rungende succes og har bragt alle arbejdsmarkedsparterne sammen i et samarbejde for at bygge en fremtid for alle. Det har ikke været nogen ringe bedrift i vort splittede samfund. Der er blevet sat et eksempel, som jeg mener, at vi ikke blot kan bygge videre på i Nordirland, men som også kan udvikles og bruges i andre områder af Den Europæiske Union, i særdeleshed når vi udvider mod de østeuropæiske lande.
Samtidig med, at jeg og mine kolleger er bekymrede, vil jeg udtrykke min støtte til dette program og gentage min tak til Budgetudvalget. Jeg er klar over, at der er en disput mellem Budgetudvalget og Kommissionen. Vi forstår deres disput. Vi forstår Budgetudvalgets holdning, og vi støtter Dem i denne disput med Kommissionen, og den vil blive løst.

Dührkop Dührkop
Hr. formand, på grund af tiden kan jeg kun komme med en enkelt kommentar til budgettet, og som i de sidste fem år, vil jeg tale om kulturpolitikken.
Efter næsten to års samråd med Rådet er der endelig blevet født et kulturprogram i Fællesskabet kaldet RAPHAEL. Det er et længe ventet og meget ønsket barn, som er kommet til verden, men det er desværre lidt svagt på grund af manglende finansielle bevillinger. Det er et barn, som i virkeligheden ikke har mange muligheder for at opfylde sit mål til fulde. Jeg spørge mig selv: når vi taler om social sammenhæng, indbefatter det så ikke også kulturen. Og når vi taler om økonomisk udvikling og om arbejdsløshedsproblemet, er kulturen så ikke også en kilde til beskæftigelse og økonomisk udvikling?
Det øjeblik må komme, hvor de erklæringer om god vilje, som er kommet til udtryk her i salen, afspejler sig i budgettet. Jeg håber, at jeg næste år, som ordfører for budgettet, kan behandle RAPHAEL som et eget barn og ikke et stedbarn.

Sjöstedt
Hr. formand, det budgetforslag, der nu er lagt frem, er forholdsvis restriktivt. Jeg synes, det er godt, at det er en temmelig snæver ramme. Det burde kunne fortsætte med at være sådan i fremtiden, især hvis man lykkes med at gennemføre nogle ordentlige reformer inden for landbrugspolitik og regionalstøtte i de kommende år.
Jeg synes også, at det initiativ, der er med til at skaffe penge til et beskæftigelsesinitiativ, er positivt. Men det afhænger naturligvis af, hvilket politisk indhold der kommer i dette initiativ, hvilket jo er fuldstændig uklart i dag. Jeg bliver lidt skeptisk, når jeg ser på, hvordan det skal finansieres, da der er en risiko for, at der egentlig ikke sker så meget nyt, men at det i stedet forsvinder til anden side, med lignende virksomhed.
Jeg vender mig imod forslagene til informationskampagnerne, som i praksis er en form for politisk propaganda til fordel for f.eks. euroen eller Amsterdam-traktaten. Det er ikke rimeligt, at EU skal propagere for en vis opfattelse, f.eks. i forhold til Amsterdam-traktaten, når det er et kontroversielt politisk spørgsmål i mange lande.
Jeg synes også, at Parlamentet skal tage chancen for at vinde troværdighed ved at reformere sine egne systemer for f.eks. rejsegodtgørelser. Jeg har derfor været med til at fremlægge et sådant ændringsforslag.

Tappin
Hr. formand, jeg vil gerne sige nogle ord om satellitagenturerne. Først vil jeg gerne takke hr. Liikanen og gennem ham hans kollega, hr. Mingasson, for den måde, hvorpå vi er nået frem til at harmonisere reglerne. Med udnævnelsen af en finansinspektør, skulle overskuddene vende tilbage til det europæiske budget, og vi har gjort store fremskridt med kontrollen med gennemførelsen. Jeg er meget glad for at se den pakke, De vil fremsætte for Rådet med henblik på dets godkendelse. Tak for Deres hjælp med dette: den sunde fornuft hersker fremdeles.
For det andet er vi nu, som nævnt i budgettet, på vej mod at have et effektivt og gennemsigtigt agentursystem. Vi er på vej mod målstyring: gennemsigtighed, hvorved både personale, administrationsudgifter og selvstændige udgifter nu angives i budgetanmærkningerne. Det er et godt skridt.
Jeg vil slutte af med at sige, at det tagere mere end et år at etablere og udvikle agenturer. Europa-Parlamentet må bevare dets forpligtelser over for eksisterende organer, når det omdefinerer sine budgetprioriteringer.
Endelig vil jeg takke Dem for de meget venlige bemærkninger, som blev overbragt mig af min besøgsgruppe.

Dankert
Ved fortællingens slutning kan jeg komme med moralen. Jeg vil tale om Parlamentets troværdighed i en række medlemsstater. Jeg tror ikke, at det allerede er kommet så langt, som en journalist fra Deres land for nylig insinuerede, da han foreholdt mig, at man dårligt kan diskutere svig med svindlere, men det er en kendsgerning, at jeg har stadig vanskeligere ved at se, at Europa-Parlamentet tages alvorligt.
Den nu mere end et år varende diskussion om vort diætsystem, særligt rejsegodtgørelserne og i Nederlandene nu også problemet med vores frivillige pensionsfond bidrager kraftigt til denne atmosfære. Ind imellem kan man også, sådan som det skete i går i en nederlandsk TV-udsendelse om underskrivelse af tilstedeværelseslisten, roligt give pressen skylden. Men ofte må vi også selv gøre os større anstrengelser for at blive troværdige.
Jeg ved, at det er vanskeligt i et Parlament, der består af 15 lande, hvor medlemmerne får 15 forskellige lønninger og endvidere skal arbejde omgivet af højt betalte EU-funktionærer. I beslutningsforslaget af hr. Tomlinson forsøges det ikke desto mindre med rette efter min mening at få Præsidiet til at tage yderligere skridt ud over dem, der allerede er taget.
Medlemmerne af det nederlandske socialdemokrati, " Partij van de Arbeid«, finder ikke, at teksten i beslutningsforslaget er vidtrækkende nok. Vi har derfor sammen med mange andre, også fra andre lande, fremsat ændringsforslag for at skærpe teksten. Vi finder også, at pensionsfonden endnu engang må undersøges nærmere, og at byrderne skal forskydes fra Parlamentet til parlamentarikerne. Det drejer sig i den sidste ende - vi har endnu ingen statur - om en supplerende pension. Jeg ved, at det ikke så hurtigt vil komme til helt sunde forhold. Det kræver en statut. Lige arbejde, lige løn, ens for alle. Det har vi besluttet med hensyn til briterne i Culham og med andre lønninger end de europæiske funktionærlønninger. Sådan må vi også ordne det med hensyn til os selv. Der må indføres en statut. Jeg tror også, at det på længere sigt er vigtigt for Unionens legitimitet.

Willockx
Hr. formand, kolleger, jeg kan ikke sige andet end, at jeg på vegne af de flamske socialister helt tilslutter mig det, som kollega Dankert lige har sagt. Jeg finder dette budget vellykket, for så vidt vi har evnet at gøre beskæftigelsen til det centrale punkt i diskussionen og budgettets udformning. Jeg finder det også positivt, at budgetevalueringen sikrer, at vi ved andenbehandlingen vil kunne evaluere resultaterne af beskæftigelsestopmødet i Luxembourg i budgettet. Jeg vil understrege, at denne evaluering må være en global evaluering, og det synes jeg mangler i det foreliggende beslutningsforslag. I beslutningsforslaget lægges der for ensidigt vægt på problemerne vedrørende retsgrundlaget. Det er et vigtigt problem, men det er kun et af aspekterne. Under andenbehandlingen må vi derfor sammenligne resultaterne af beskæftigelseskonferencen i Luxembourg med helheden af det, som kollega van Velzen her i dag har fået godkendt af Parlamentet. Vi må under andenbehandlingen forsøge at nyvurdere budgetinstrumentets politiske rolle, og det kan vi kun gøre ved at gribe den enestående chance med vurderingen af beskæftigelseskonferencen.

Fischbach
Hr. formand, mine damer og herrer. Jeg vil gerne takke alle de medlemmer, der har deltaget i debatten. Dens kvalitet svarer til Unionens indsats. Parlamentets initiativ på beskæftigelsesområdet viser, i hvor høj grad medlemmerne ønsker, at økonomien endeligt kommer til at tjene mennesket og ikke omvendt. Således deler Parlamentet i store træk forventningen om den succes, formandskabet for enhver pris ønsker. Men vi har endnu ikke afsluttet vores anstrengelser, og vi bør fortsætte med at arbejde uafbrudt for at nå frem til resultater, vi kan regne med.
Jeg må sige, hr. formand, at den debat, jeg har overværet, har beriget mig personligt. Den har beriget formandskabet som sådan, og den vil inspirere og påvirke os i vores fremtidige aktiviteter.

Formanden
Den fælles forhandling er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 10.00.

Offentlige indkøb
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0309/97) af Tappin for Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik om Kommissionens grønbog: "Offentlige indkøb i Den Europæiske Union - overvejelser for fremtiden« (KOM(96)0583 - C4-0009/97).

Tappin
Hr. formand, det er mig en stor fornøjelse at fremlægge betænkningen om grønbogen om offentlige indkøb for Parlamentet. Grønbogen er et policypapir. Det er ikke lovgivning, og derfor må Parlamentets respons reflektere dette. Der er ting, som vi kan få Kommissionen til at tage sig af nu og andre foranstaltninger, som vil kræve en ændring i rådsreglerne, før de kan føres ud i livet.
Hvad kan vi gøre på kort sigt? En af de første ting, som Kommissionen kan og bør gøre noget ved, er behovet for en klarificering af regler, procedurer og sproget i direktiver. Dette aspekt i ændringsforslaget skulle ikke skabe nogen problemer for mine kolleger. Logisk set burde kravet om klarificering af procedurerne heller ikke gøre det. Det er p.t. ret så lovligt for en ordregivende enhed at specificere arten af det produkt eller den tjenesteydelse, den ønsker leveret, når bare specifikationen ikke giver anledning til konkurrenceforvridning. Det synes at være en fornuftig holdning. Og dog ønsker en række kolleger i den anden side af Parlamentet at nægte eller begrænse denne grundlæggende ret.
Der er blevet fremsat ændringsforslag, der opfordrer Kommissionen til at forklare, hvordan andre kriterier end prisen kan omfattes af forudsætningerne for en offentlig indkøbsaftale for at gøre det muligt for ordregivende myndigheder at skræddersy produktet til deres behov, herunder kvalitative, miljømæssige, sociale eller andre kriterier, der ikke er konkurrenceforvridende, hvis de ønsker det. Jeg gentager: "hvis de ønsker det«. Ingen kan tvinge nogen, medmindre rådsreglerne ændres. I de gældende direktiver er der allerede en valgmulighed. Problemet er, at mange ordregivende enheder på grund af indkøbslovgivningens komplicerede natur og den relative mangel på ekspertise er bange for at være afhængige af andet end pris, ifald de kommer i konflikt med loven.
Så hvis Parlamentet stemmer imod disse ændringsforslag, ændrer det ikkenogen love og ej heller fremmer det det frie markeds sag, medmindre uvidenhed og angst er det, de ønsker, at det frie marked skal handle om. Eftersom den laveste pris ikke altid giver den bedste vare, forhindrer de borgeren i at gøre den bedste forretning. Kriterier om laveste pris kan også begunstige store virksomheder frem for SMV, der normalt er baseret i den region, hvor kontrakten udbydes. Parlamentet ønsker at gøre noget for at tilskynde SMV til at deltage i dette marked til en værdi af ECU 720 billioner. Vi er forpligtet til at tilskynde SMV til at skabe job og velstand i regionerne og til at fremme spredningen af velfærdsskabelsen. Vi har en chance for dette med denne betænkning.
Ihukommende problemerne med at forstå gældende direktiver har vi bedt medlemsstaterne om at identificere eller etablere et eller flere centre vedrørende offentlige indkøb. Det er steder, hvor man kan få officielt oplysningsmateriale om offentlige indkøb. Det er ikke endnu et lag af bureaukrati, for man kan bruge et eksisterende kontor, center eller net. Det, det gør, er at identificere, hvor man kan gå hen for at få eksakt rådgivning og information. Der er ingen kontrolfunktion, og dette forslag repræsenterer subsidiaritet. Fra de centrale eller regionale informationssteder håber jeg, at der vil komme en strøm af god information via uformelle centre såsom biblioteker, "one-stop shops« m.v.
For at fuldende denne kæde af gode råd har jeg foreslået, at medlemsstaterne etablerer nationale indkøbsakkrediteringseksaminer. Det ville gøre det muligt for indkøbsansvarlige i virksomheder eller forretningcentre eller ansatte i advokat- eller regnskabsfirmaer at blive akkrediterede rådgivere. Dette er en ordning for den private sektor og er derfor selvfinansierende, ubureaukratisk og fuldt ud effektiv. Denne idé er blevet hilst velkommen af store som små virksomheder samt af den offentlige administration og andre organisationer. Behovet er helt åbenlyst. En myndighed oplyste, at 75 % af tilbudene fra SMV måtte smides ud på grund af ringe afgivelse af tilbud. Vi må gøre de europæiske SMV såvel som større virksomheder i stand til at blive konkurrencedygtige. Det er et globalt marked, vi arbejder i. Derfor er informationsspredning væsentlig.
På længere sigt vil vi også være nødt til at pege på andre ting, der skal revideres i fremtiden, og det vil blive en sag for lovgivningen. Vi må insistere på, at fremtidige revisioner finder sted efter tidsplanen, at de er fuldstændige revisioner og ikke et gummistempel, at der vil komme et tidspunkt og en lejlighed til at beslutte, hvilke sektorer, der skal omfattes, hvordan procedurerne kan forenkles, og hvordan vi kan nå frem til gennemførelseaf disse uden at binde alle op på regler og bestemmelser.
Også tid og nærmere enkeltheder skal drøftes. Vi kan bede Kommissionen om at se på måder, hvorpå gennemførelsen kan ske på en mere effektiv og mindre omstændelig måde, og måder at forbedre kommunikationen på gennem Internettet, undersøgelser af vedvarenhed og aktioner til øgelse af tærskler. Ikke alle disse kan klares af EU alene. Vi deltager allerede i GPA-aftalen og WTO. Ændringsforslag, der fremfører stærke udtalelser om, hvordan forhandlingerne bør forløbe, er allerede fremsat, og jeg håber, at vi har tværpolitisk støtte.
Endelig vil jeg gerne takke Kommissionen, kolleger og sekretariatet for al den assistance, de har ydet mig i forbindelse med udarbejdelsen af denne betænkning. EU's problem med offentlige indkøb vil ikke forsvinde. Det er det indre markeds sorte hul, og gennem denne betænkning håber jeg, at Parlamentet har kastet et beskedent lys over sagen. Det var målet med denne betænkning at fastsætte parametrene for en fremtidig debat, og jeg takker kollegerne for deres støtte ved at hjælpe os med at nå dette mål.

Thors
Hr. formand, er der tale om læbernes bekendelser, når medlemsstaterne har godkendt Fællesskabets direktiver om indkøb? Det spørgsmål stiller man sig, når man ser, hvordan staterne har fulgt direktiverne op, eller snarere ladet være med at gøre det.
Kommissionen var i fjor tvunget til at behandle 148 sager, som gjaldt klager mod medlemsstaterne. De nye samordnende direktiver er blevet så dårligt gennemført, at domstolen har domfældet tre medlemslande i foråret 1996 for ikke at have foretaget indgreb. Flere nye processer er i gang. Dette er bare oplysninger om, at intet er blevet gjort. Vi har mange eksempler på, at ting er blevet gjort forkert. Der verserer 29 sager. Der er altså ikke bare tale om utydelighed, men også om uvilje. Jeg kan ikke gøre for, at jeg får lyst til at omskrive Macchiavellis ordsprog om forholdet mellem moral og lov: «Uden moral er der ingen lov, uden lov er der ingen moral«. I dette tilfælde: «Uden vilje er der igen saglige regler, men uden regler er der heller intet retfærdigt indkøb«.
Hjælpemidlet kan ikke være, at Kommissionen påtager sig yderligere direkte magt og opgaver i medlemsstaterne, og at bureaukratiet derved forøges, sådan som et af spørgsmålene i grønbogen var. Der findes mere omkostningseffektive måder, hvorpå man kan gennemføre det, vi er blevet enige om, her i Unionen. Det er at forøge risikoen for betydelige økonomiske konsekvenser, sådan som også det juridiske udvalg foreslår.
Diskussionen om forholdet mellem det indre marked og et højt beskyttelsesniveau for miljøet samt arbejderbeskyttelse dominerer i dag debatten. Jeg deler ordfører Tappins opfattelse om, at det er muligt at kombinere dette regelsæt. Vi skal have en god ekspertise inden for indkøb, som kan opstille korrekte, ikkediskriminerende betingelser, og som ved, hvordan man køber miljøvenlige busser eller miljøvenligt vaskepulver.
Det, jeg imidlertid synes, vi har glemt også i dag, er, at hensigten med reglerne om indkøb er, at alle skal behandles lige, at de facto forhindre korruption, at visse grupper kan drage fordel på det offentliges bekostning, og at det offentlige bevilger kontrakter som tak for en tjeneste. Dette er den vigtigste del af det offentlige indkøb til borgernes fordel. Det skal vi ikke glemme.

Sindal
Hr. formand, betænkningen som sådan er udmærket, men jeg ser det som min opgave at påpege nogle områder, som vi bør fortsætte debatten om. Debatten om udbud og indkøb skal tage udgangspunkt i en række konstateringer. Vi har skabt det indre marked og arbejder på at fuldende det. Vi har skabt fri konkurrence, vi har liberaliseringer over en bred vifte af områder. Begge dele er sket på fællesskabsplan. Samtidig er der meget forskellige traditioner, der skal tages hensyn til i de enkelte lande. Der ligger en stor opgave i at skabe noget fælles og noget fornuftigt under hensyntagen til subsidiaritetsprincippet.
I betænkningen nævner man, at Kommissionen har en ny rolle på udbudsområdet. Kommissionen får samme adgang til udbudsområdet som til det konkurrenceretlige område - noget, jeg finder betænkeligt. Kommissionen vil således få adgang til at give bøder med opsættende virkning og suspendere tilbud. Spørgsmålet om bøder og suspension er for mig at se et nationalt domstolsanliggende. En ændring af denne karakter vil stride mod subsidiaritetsprincippet. Det afgørende på dette område er, at medlemslandene etablerer nationale og regionale kontrolmyndigheder. Jeg tænker her ikke blot på egentlige klageinstanser, men også på en overvågningsmyndighed, sådan som vi kender det fra lande som f.eks. Danmark, Sverige og Holland.
I offentlige udbud skal også andre parametre end prisen medtages. Der skal være plads til miljø og andre kvalitetskrav, når man laver offentlige udbud. Gennem sådanne krav vil man kunne sikre en reel konkurrence og ikke kun en konkurrence på prisen. Europa-Parlamentets holdning spiller en stor rolle i debatten om offentlige indkøb, og jeg mener, at vi med denne betænkning har ydet et godt bidrag til diskussionen på området. Jeg ser frem til en videre debat, som vil komme på baggrund af Kommissionens grønbog og Parlamentets betænkning.

Langen
Hr. formand, mine damer og herrer, hvad skal vi egentlig bruge en europæisk juridisk ramme om de offentlige indkøb til? Det er en vigtig del af det europæiske indre marked, og Kommissionen har i grønbogen forsøgt at gøre status. Men vi har også brug for den, fordi der skal være sikkerhed for rationel anvendelse af offentlige midler, et gennemskueligt og fair udbudssystem, konkurrence blandt dem, der afgiver tilbud, og så fri adgang som muligt for virksomhederne til det store marked for offentlige indkøb, hvor der omsættes for mere end ECU 700 milliarder. Sikres konkurrencen ikke, er der risiko for korruption, kunstigt høje priser, unfair behandling af konkurrenter og tillige fejlinvesteringer. Derfor er det rigtigt, at vi beskæftiger os med denne emnekreds.
Kommissionen har redegjort for erfaringerne med det hidtidige system. Kun 3 % af alle offentlige udbud i EU går til virksomheder i andre EU-medlemsstater. Omsættelsen af de juridiske bestemmelser til national ret er gået i stå, heller ikke retshjælpsprocedurerne i Europa er af samme værdi. Procedurerne er bureaukratiske og vanskelige at have med at gøre navnlig for de små og mellemstore virksomheder. Derfor fungerer det indre marked ikke på dette område, og det er vigtigt, at vi her fremsætter konkrete forslag til videreudvikling.
Hvilke forslag fremsætter Kommissionen så? Først foretager den en relativ pessimistisk vurdering, idet den nævner medlemsstaternes manglende overholdelse af retten som årsag til det udeblevne opsving i offentlige indkøb på tværs af grænserne. Den foreslår, at de knyttes sammen med andre formål som miljø-, social- og forbrugerbeskyttelse. Den vil selv have flere sanktionsbeføjelser, f.eks. indførelsen af et centralt kontor, som skal registrere tilfælde af korruption og svig - hvilket ret beset falder ind under medlemsstaternes kompetence. Den vil - og det er positivt - yde små og mellemstore virksomheder støtte til uddannelse i og indsættelse af informationsteknologi til forbedring af gennemskueligheden. Den har ikke fremsat forslag til en videreudvikling af den juridiske ramme, f.eks. artikel 8 i sektordirektivet om telekommunikation.
Hr. Tappin har arbejdet meget intensivt. Det vil jeg gerne sige ham tak for. Ved betænkningen fra Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik er der imidlertid et par ting, der ikke giver nogen mening og som i og for sig ikke stemmer overens med det, vi drøftede i Parlamentet og under høringen. Der er f.eks. ikke nogen fornuftige retningslinjer for en forøgelse af tærskelværdierne på området for tjenesteydelser. I forbindelse med den tekniske dialog foreslås en akkrediteringsprocedure. Det anser jeg for meningsløst.
Der fremsættes ingen forslag til behandlingen af telekommunikation på et liberaliseret og privatiseret marked. Den, der virkelig ønsker det indre marked, kan ikke skærpe bestemmelserne yderligere og gøre dem vanskeligere for navnlig små og mellemstore virksomheder. Artsfremmede overvejelser fører på gale veje, ekstra påbud øger omkostningerne og udvander gennemskueligheden. Direktiverne bliver stadig mere komplicerede i stedet for enklere. Vi ønsker ikke et superbureaukrati i Bruxelles, men vi ser gerne, at medlemsstaterne omsider laver deres hjemmearbejde. Det er min gruppes mål.

Giansily
Hr. formand, kære kolleger, sektoren for offentlige indkøb i vores lande udgør ECU 720 milliarder om året, eller om man vil 11 % af EU's bruttonationalprodukt. Sektoren er efter etablering af en EUlovgivning blevet åben for konkurrence i EU, og det er godt, både for forbrugerne og for virksomhederne. Når Unionen allerede har gjort betydelige fremskridt med at starte sin politik inden for offentlige indkøb, er det også nødvendigt, at direktiverne kontrolleres og iværksættes på en mere effektiv måde og især ved, hvis det er muligt, at uddele væsentlige straffe til dem, der ikke respekterer reglerne, for eksempel ved at forbyde virksomheder, der overtræder loven, at indgive tilbud i en given periode.
På internationalt plan bør Kommissionen helt bestemt give tredjelande mulighed for at få adgang til de offentlige indkøb i Unionen, men ud fra et grundlag, der bygger på fuld gensidighed. Med henblik på den kommende udvidelse med de central- og østeuropæiske lande er det på samme måde afgørende, at ansøgerlandene inden for en rimelig tidsfrist overtager de aktuelle regler, der gælder for offentlige indkøb. Det er også absolut nødvendigt, at Kommissionen, af hensyn til de små og mellemstore virksomheder, inden for WTO kæmper for at opnå en forhøjelse af grænseværdierne, der afgør anvendelsen af direktiverne.
Endelig beder vores gruppe, hr. formand, om delt afstemning for betænkningens punkt 5, som vi ikke kan godkende. Vi mener i virkeligheden ikke, at denne problematik hører hjemme her. Men for at slutte vil jeg gerne takke Michael Tappin for kvaliteten i hans betænkning og for det udførte arbejde, men også fordi han har taget hensyn til vores overvejelser og bemærkninger under udformning af teksten og begrundelsen.

Riis-Jørgensen
Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Tappin, for hans grundige arbejde med denne betænkning. Han har været meget lydhør over for de forskellige politiske holdninger på dette område. Jeg er naturligvis enig med ordføreren i, at der er behov for en evaluering af situationen for offentlige udbud i Unionen. Der er desværre mange lande - som vi også har hørt her i debatten - der endnu ikke har implementeret de eksisterende direktiver, hvilket er et kæmpestort problem. Det betyder et uigennemskueligt marked og en ulige behandling af de bydende. Derfor er det for at få bedre konkurrencevilkår og af hensyn til færdiggørelsen af det indre marked nødvendigt, at Kommissionen ser på implementeringen og gennemførelsen af direktiverne.
En anden ting, jeg meget gerne vil påpege, er, at det er vigtigt, at der ikke er tvivl om fortolkningen af direktiverne. Derfor bør Kommissionen overveje en mere ensartet udformning af direktiverne ved fremtidige revisioner og dermed udelukke tvetydigheden. Man kunne også overveje at standardisere kravene til referencegrundlagene og referenceoplysningerne. Kommissionen skal naturligvis føre en effektiv kontrol med direktiverne, og virksomhederne skal have bedre klagemuligheder. Det skal være nemt, og det skal være hurtigt for de enkelte virksomheder at klage. Men hvad sker der, når en offentlig udbyder bryder reglerne? Sker der noget? Nej! Hvor er sanktionerne? Dette problem må vi tage fat på, og jeg vil opfordre Kommissionen til at se på sanktionerne.
Endelig vil jeg henlede Kommissionens opmærksomhed på spørgsmålet om miljøkrav ved offentlige indkøb. Jeg mener, at udbyderen skal have lov til at stille miljøkrav i alle led af produktionskredsløbet og ikke kun til produktets slutegenskaber. Dermed kan vi leve op til EU's miljøpolitik. Jeg hører meget gerne kommissær Montis holdning til spørgsmålet om standardisering af referencegrundlaget, til spørgsmålet om sanktioner og til spørgsmålet om at inddrage miljøspørgsmål ved tildeling af kontrakter.

Hautala
Ærede hr. formand, offentlige indkøb er virkelig en meget betydningsfuld form for økonomisk virksomhed. Der indkøbes for ECU 720 milliarder varer og serviceydelser i EU hvert år, og det udgør en stor del af de 15 medlemslandes bruttonationalprodukt, næsten 12 %.
Men jeg vil også påpege økologiske og sociale kriterier, som der unægteligt skal tages højde for ved offentlige indkøb. Jeg vil f.eks. nævne, at ofte har de lokale myndigheder begyndt at realisere den holdbare udviklingsstrategi AGENDA 21, og de vil virkelig iværksætte økologiske kriterier i deres egne aktiviteter. De kan også have betydning for løsningen af miljøproblemer på unionsplan. Jeg synes, at det er, som Riis-Jørgensen sagde: Vi skal sikre, at reglerne i Unionens offentlige administration muliggør hensyntagen til miljøkriterierne.
Ligeledes er de sociale kriterier meget vigtige. Mens der ledes efter besparelser og effektivitet, skal der opstilles kriterier for, hvad der er et godt serviceniveau. En dag blev der i en svensk avis fortalt om en hændelse, som afslørede netop fornylig, at et dansk omsorgsfirma, som driver plejehjem i Sverige, havde ladet de gamle uden pleje. Hvem skal vi skyde skylden på? Vi skal sørge for, at også den offentlige service opfylder visse kvalitetskriterier, som mennesker har brug for. Det er ikke nok, at vi bare nøjes med effektiviteten.
Jeg er glad for, at betænkningsordføreren, hr. Tappin, var villig til at høre disse punkter, men beklageligvis blev størstedelen af vores forslag forkastet i budgetudvalget.

Paasilinna
Ærede hr. formand, jeg takker først hr. Tappin for en vidtstrakt og godt forberedt betænkning, hvor der fremhæves problempunkter vedrørende Kommissionens Grønbog om offentlige indkøb. Betænkningen er ganske vigtig, da markedsandelen for offentlige indkøb, som sagt lige før, er ECU 720 milliarder af EU's bruttonationalprodukt.
De offentlige indkøb betales offentligt, det vil sige, at markedet er ansvarligt over for forbrugeren. Det er det, Tappin konstaterer. Det siges, at effektive offentlige indkøb fremmer industriens og handelens muligheder for at drage nytte af fællesmarkedet og forbedrer konkurrenceevnen for de europæiske fortagender på verdensmarkedet.
Kommissionen har dog været nødt til at erkende, at Unionens egne offentlige indkøb ikke har fungeret så effektivt som forventet. Situationen skyldes primært Kommissionens knoldede administration og også det, at medlemslande ikke tilstrækkeligt dækkende har taget direktiver om offenlige indkøb med i deres nationale lovgivning.
De offentlige indkøb har på Unionens område ikke været tilgængelige for de små og mellemstore virksomheder. Det er disse virksomheder, der skal fokuseres på netop nu, for SMV-sektoren anses for at være en af de vigtigste afhjælpere for beskæftigelsessituationen. Jeg samtykker med hr. Tappin om forslaget, hvor der tales for personaleoplysning og efteruddannelse i små og mellemstore virksomheder. Som hindring for disse virksomheders adgang til markedet er også forsinkelserne i indkøbsenheders udbetalinger. Vi her i Parlamentet bør være i stand til at påvirke disse ulemper.
Den primære svaghed i handlepolitikken vedrørende Kommissionens offentlige indkøb er, at de offentlige indkøb kun anses for at være midler i realiseringen af det indre marked. De betragtes udelukkende fra det private erhvervlivs synspunkt. I Kommissionens dokument findes der heller ikke nogen vurdering af, hvorledes konkurrencepolitikken støtter udviklingen af den offentlige service, hvad angår dens tilgængelighed, kvalitet og omkostningseffektivitet. Alligevel er netop de offentlige indkøb anden administrations- og servicevirksomhed for en myndighedsperson.
Kommissionen betragter også de egentlige indkøbsmetoder og problemer derved udelukkende fra producentens, det vil sige fra den private sektors side. Bestillerens, det vil sige den offentlige sektors, med andre ord den offentlige myndigheds, behov er der ikke taget hensyn til. Konkurrence i de offentlige indkøb er også barok set fra personalets side. Den offentlige indkøbsmetode bør udvikles, således at der i serviceafdelinger, hvor indkøbet foretages, kan tages hensyn til de ansattes ansættelsestryghed og fordelene ved overenskomstaftalerne i forbindelse med konkurrencen. De offentlige indkøb bør forøges under stor arbejdsløshed. Da vil man tage hensyn til markedskræfter og arbejdskraft; det vil sige beskæftigelses-, social- og miljøpolitik skal medtages i denne proces.

Peijs
Hr. formand, både tilbydere og udbydere af offentlige arbejder har deres egne problemer. Derfor kvalificerede en nederlandsk brancheorganisation for nylig det europæiske udbudssystem som nonsens og meget dyrt. Den vigtigste klage fra alle, der kommer i berøring med direktiverne, er deres tvetydighed. Præcis der, hvor det er vigtigt, lades man i stikken. Forestil Dem en region med stor ledighed, der skal udbyde et arbejde. Må denne region forlange, at tilbyderen skal beskæftige et antal lokale eller regionale arbejdsløse ved udførelsen af arbejdet? Ingen ved det.
Må en udbydende myndighed stille strengere krav, f.eks. på miljøområdet, til tilbydere fra eget land end til udenlandske tilbydere, fordi man som myndighed kan stille disse krav? Dyre tilbud, der ofte løber op i flere hundrede tusind gylden, havner i papirkurven, fordi der mangler en kopi, og ikke sjældent går små og mellemstore virksomheder i øjeblikket glip af ordre, som de tidligere ikke havde svært ved at få i ordrebogen. På grund af de bureaukratiske procedurers karakter har de ikke længere en chance. Sådan er der mange spørgsmål, som Kommissionen må finde en løsning på. Indtil nu overholdt f.eks. kun nogle få lande direktiverne, mens andre så stort på dem. Ensartet behandling, også på dette område, bør være en selvfølge. Hvad vil kommissæren gøre ved dette?
For byggesektoren er direktiverne en katastrofe. Aitkins-rapporten advarede om, at uhæmmet konkurrence i byggesektoren ikke betyder, at prisen bliver lavere og kvaliteten højere. Det modsatte er tilfældet. Fortjenesten er presset, virksomhederne påtager sig arbejde til uansvarligt lave priser, og forbrugerne får leveret dårligt arbejde, men det opdager de først 10 år senere, desværre. Efter min mening, og det er ikke ordførerens mening, var denne rapport også stedet til at påpege sektorspecifikke forhold. Det forlyder, kommissær, at der ikke kommer nogen hvidbog. Hvornår vil sektorerne så blive drøftet? Og kan kommissæren angive, med hvem han på et senere stadium vil forhandle om sektorerne?

Podestà
Hr. formand, jeg vil komplimentere hr. Tappin for den betænkning, han har fremlagt, og jeg vil koncentrere mig om bygningssektoren med hensyn til de store projekter. Det er klart, at hovedmålene, som det er blevet sagt og gentaget, er gennemsigtighed, at nå frem til en situation, hvor der ikke er diskrimination, hverken mellem lande eller med hensyn til virksomhedsstørrelse. Det er klart, og det blev også sagt i det foregående indlæg, der er også målsætningen om at skabe klarhed med hensyn til de juridiske rammer og med hensyn til at forenkle procedurerne. Jeg tror, at der frem for alt er brug for, at de offentlige forvaltninger kan være sikre på, at projekterne afsluttes på de fastsatte tidspunkter og til den aftalte pris.
Mit spørgsmål er dette, hr. kommissær: tror Kommissionen ikke, at man kan og bør indføre garantiformer, der er forskellige fra de sædvanlige for mange europæiske lande, for eksempel performance bonds , som der allerede er gjort erfaringer med i Amerika og i England?
Der er en væsentlig forskel, som det er nødvendigt at understrege, og jeg siger det af hensyn til de af mine kolleger, som ikke føler sig hjemme i disse ting: i dag gives garantierne først og fremmest på baggrund af virksomhedens formueforhold, mens de reelle garantier, vi taler om, vedrører virksomhedens teknisk-organisatoriske evne til at udføre et sådant arbejde på den aftalte tid.
Dette giver de offentlige myndigheder fordelen af ikke at få en forsinket godtgørelse for et eventuelt tab og et uafsluttet arbejde, men at få arbejdet og udnyttelsen af det til den planlagte tid, og virksomhederne selv fordelen af ikke at udnytte de rådighedsbeløb, som banksystemet kan yde dem.

Monti
Hr. formand, denne debat om Tappin-betænkningen, som jeg glæder mig over, handler om et afgørende punkt i det indre marked: åbning af konkurrence for en vigtig del af leverancer, arbejder og tjenester produceret inden for Den Europæiske Union, som indkøbes af offentlige myndigheder eller organisationer, som udfører tjenester af almindelig økonomisk interesse.
Som der allerede er erindret om, taler vi om 11 % af bruttonationalindkomsten. De regler om åbent udbud af offentlige indkøb, som i øjeblikket er i kraft, har hidtil haft en begrænset indvirkning på markedet. Denne situation er bekymrende, og netop derfor er det vores klare hensigt med Deres støtte at iværksætte passende initiativer, så det indre marked til fulde kan udfolde sit potentiale også i denne sektor - målene er faktisk meget vigtige - så leverandørernes konkurrenceevne kan blive styrket, udbuddets kvalitet forbedret, priserne sænket og den offentlige sektors tjenester stadig kan blive forbedret, kort sagt at skatteydernes penge kan blive givet mere omhyggeligt ud og derved blandt andet bidrage til at begrænse de offentlige underskud.
Det skal så ikke glemmes, at en konsekvent respekt for spillets regler tillader at kæmpe mere effektivt mod korruption på indkøbsområdet. Derfor er det nødvendigt, at reglerne på området bliver optaget i de nationale bestemmelser og bliver korrekt gennemført. Men selvom fællesskabsbestemmelserne fører til de ønskede virkninger, er det ikke nok at koncentrere sig om de juridiske tekster: det er nødvendigt at ændre praksis og adfærd, som tidligere har placeret indkøbspolitikken i et fortrinsvis nationalt perspektiv. Det er derfor nødvendigt, at der findes en reel vilje til at nå dette mål, som på engelsk udmærket kaldes best value for money , idet man opmuntrer leverandørerne til at gå ud over det nationale territorium og deltage i udbud på hele Unionens marked.
Med vores grønbog har vi ønsket massivt og dybtgående at henlede offentlighedens opmærksomhed på sektoren, og vi har således indledt en omfattende debat om emnet. Europa-Parlamentets holdning er afgørende for vores analyse. Deres bidrag vil sammen med tre hundrede andre bidrag fra forskellig side - fællesskabsinstitutioner, medlemslande, kunder, leverandører - gøre det muligt for Kommissionen at fastsætte mål og ledetråde for en ny offentlig indkøbspolitik i en meddelelse, som Kommissionen vil fremlægge i begyndelsen af det nye år.
Det forslag til beslutning, som vi behandler, indeholder interessante idéer og forslag. Debatten i dag og de debatter, der har fundet sted i Udvalget om Økonomi, Valutapolitik og Industripolitik, har peget på de væsentlige punkter i spørgsmålet.
Hr. formand, jeg vil nu understrege nogle af de vigtigste punkter. Jeg er helt enig med betænkningen, når den finder det nødvendigt at etablere forudsætninger for, at de gældende regler bliver gennemført i alle medlemslande og således gør det muligt for alle operatører i Unionen at deltage i udbuddene på lige vilkår. Kommissionen har gjort sit yderste for, at de medlemsstater, som endnu ikke har overholdt denne gennemførelse, får det gjort hurtigst muligt. Jeg vil gerne erindre om, at inden for rammerne af aktionsplanen for det indre marked, som EuropaParlamentet gav sin værdsatte støtte, har vi fastsat en frist - den 1. oktober - som i øvrigt er blevet overholdt af en stor del af medlemsstaterne, for deres fremlæggelse af en tidsplan for gennemførelse af de endnu ikke gennemførte direktiver, og blandt disse er de, der vedrører indkøb, desværre en væsentlig del.
Vi må også sørge for, at de gældende regler svarer til markedets behov. Med hensyn til visse problemstillinger - som for eksempel muligheden for at anvende elektroniske procedurer - vil særlige ændringer af direktiverne være nødvendige. Andre eventuelle tilpasninger, hvor de nødvendige forudsætninger består, kunne vedrøre nogle særlige sektorer, hvor der på europæisk plan gennemføres en gradvis liberaliseringsproces. Det samme kan siges om spørgsmålet om partnerskab mellem det offentlige og det private i de former, som er specielle for hver medlemsstat.
Om andre emner, som for eksempel brugen af aftalte procedurer, er debatten stadig i gang. I andre sektorer vil det måske være tilstrækkeligt at afklare de gældende normer gennem fortolkende dokumenter eller håndbøger.
Der er et behov, som vi understreger, og som jeg mener er blevet understreget fra flere sider: behovet for stabilitet med hensyn til regelsættet. Jeg vil gerne tilføje, at det er et meget vigtigt budskab for de markeder, som i de seneste år har søgt at tilpasse sig indkøbsreglerne. Ligesom det gælder, at der er behov for på nogle punkter at klargøre de gældende regler og sikre dem en korrekt og ensartet gennemførelse i alle medlemsstaterne, er det ligeså klart, at der er brug for en række ledsageforanstaltninger, som kan gøre det muligt at opnå alle de forventede fordele af reglerne. Et vigtigt område med hensyn til ledsageforanstaltninger er uddannelse og information, ligesom forberedelsen af de forskellige markeder med hensyn til udnyttelse af elektronisk handel.
Betænkningen understreger den vigtige rolle, som de små og mellemstore virksomheder kan spille, når det gælder liberalisering af indkøbssektoren. Jeg er helt enig i dette synspunkt og er overbevist om, at en større tilgængelighed af informationer om licitationer og regler, også ad elektronisk vej, ville være et vigtigt skridt fremad mod en effektiv integration af de små og mellemstore virksomheder i sektoren.
Om de konkrete spørgsmål, der er rejst, vil jeg være meget kort, hr. formand. Med hensyn til telekommunikationen fastsætter direktivet "Særlige sektorer« betingelserne for udelukkelse af telekommunikation fra dets anvendelsesområde. Domstolen har i øvrigt præciseret disse betingelser ved at slå fast, at den eventuelle udelukkelse af telekommunikation fra direktivet "Særlige sektorer« vil kunne finde sted, når den pågældende sektor fungerer under markedsforhold med reel konkurrence. Kommissionen vil ikke undlade at foretage en undersøgelse af den reelle markedssituation af den art, Domstolen har nævnt.
I forbindelse med det vigtige spørgsmål om miljøpolitikken og indkøb er målet for en rigtig indkøbspolitik at vælge det bedste produkt på de gunstigste betingelser på markedet. Indkøbene er ikke en egnet sammenhæng til at forfølge forskellige politikker. Det betyder imidlertid ikke, at elementer af miljøpolitik ikke kan eller bør tages i betragtning. Der findes konkrete muligheder for at beskytte miljøet i det eksisterende regelsæt, for eksempel med hensyn til definition af et produkts tekniske eller kvalitative egenskaber, men jeg kunne også nævne andre eksempler.
Med hensyn til standardisering går man frem skridt for skridt; med hensyn til den eventuelle indførelse af nye garantiformer - for eksempel performance bonds - tror jeg, at det ville være en god idé, og man skulle sørge for, at det ikke var til skade for de de små og mellemstore virksomheders forhold; alligevel tror jeg, at man gennem en undersøgelse af også amerikanske erfaringer kunne opnå udsigter til fremskridt på dette område.
Endelig vil jeg gerne understrege, at når det gælder enforcement , gennemførelse af fællesskabsretten, som vi har gjort stadig mere gennemgribende, er opmærksomheden om indkøbssektoren fremtrædende; nogle af Dem har erindret om antallet af overtrædelsesprocedurer, som vi har indledt, og med hensyn til det fremtidige indre marked - det, der vedrører landene i Mellem- og Østeuropa - kan jeg forsikre Dem, at i det forberedende arbejde, som vi foretager med disse lande, lægger vi stor vægt på indkøbsproblematikken.
Jeg vil slutte med igen at takke hr. Tappin og for deres bidrag også ordførerne for Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder, fru Thors, og for Udvalget om Sociale Anliggender, Beskæftigelse og Arbejdsmiljø, hr. Hughes. Jeg er overbevist om, at de bidrag, der er kommet, vil blive af helt afgørende betydning for det fortsatte forløb, som snart vil komme med Kommissionens meddelelse.

Formanden
Kommissær Montis meget konkrete svar på mange af kollegernes spørgsmål har taget noget tid, som er længere end den gennemsnitstid, som kommissærernes taletid er planlagt efter. I dette konkrete tilfælde vil jeg dog ikke beklage mig, for jeg tror, at det har gavnet forhandlingen i bred forstand. Men det er måske noget, vi skulle tage hensyn til, så vi kan planlægge afviklingen af vores arbejde på en bedre måde.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Finansielle formidlingstjenester (FISIM)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandlingen om betænkning (A4-0282/97) af Katiforis for Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik om forslag til Rådets forordning om fordeling af indirekte målte finansielle formidlingstjenester (FISIM) inden for rammerne af det europæiske national- og regionalregnskabssystem (ENS) (KOM(97)0050 - C4-0138/97-97/0037(CNS)).

Katiforis
Hr. formand, det forslag til forordning, som vi i dag skal forhandle om, har sin rod i behovet for en harmoniseret funktionsmåde - det vigtige ord her er »harmoniseret« - af medlemsstaternes statistiske tjenester.
Dette behov skyldes, at der ikke er blevet oprettet (man må håbe, det vil blive oprettet i fremtiden) en fælles statistisk tjeneste for Den Europæiske Union. Eurostat (De Europæiske Fællesskabers Statistiske Kontor) baserer sit arbejde på de eksisterende mekanismer til indsamling af oplysninger fra medlemsstaternes statistiske tjenester. Men for at få den nødvendige ensartethed i metodologien for indsamling og fremsendelse af oplysninger går kontoret så vidt som til via Unionens lovgivningsinstanser at udstede forordninger om spørgsmål, som en samordnet statistisk tjeneste ville kunne løse gennem interne procedurer. Kontoret har åbenbart stadigvæk den holdning, at man på denne måde kan undgå meningsforskelle og uenighed blandt eksperterne i de forskellige nationale tjenestegrene, som kunne føre til vedvarende forsinkelser i kontorets opfyldelse af de forpligtelser, det har over for Unionen. Ud fra et praktisk synspunkt kan denne løsning være rigtig, men den har den mangel, at den overdrager det til politiske lovgivende organer at træffe afgørelse om tekniske spørgsmål, som disse ikke er kvalificerede til at behandle.
Man kunne også hævde, at lovgivende indgreb i statistiske spørgsmål, også selvom det ikke er i nogen ond hensigt, hvad der jo heller ikke er tilfældet i den foreliggende sag, er en overtrædelse af princippet om statistikernes videnskabelige suverænitet, hvilket er absolut nødvendigt, hvis deres arbejde skal være objektivt.
Overtrædelsen har naturligvis i dette tilfælde teoretisk karakter, ellers ville vi gribe ind på foranledning af Kontoret. Men principspørgsmålet eksisterer stadig, og det vil det blive ved med, indtil der oprettes en fælles statistisk tjeneste, hvilket naturligvis er at foretrække frem for lovgivningsmæssige tilpasninger af de tekniske enkeltheder. Jeg tror, at denne forhandling, hr. formand, giver os mulighed for at sætte dette vigtige spørgsmål om oprettelse af en fælles statistisk tjeneste for Den Europæiske Union på den politiske dagsorden.
Den konkrete ændring, der tilsigtes med den nærværende forordning, vedrører beregningen af produktværdien på det finansielle område. Den finansielle sektor yder forskellige immaterielle tjenester, hvoraf visse honoreres med særlig fakturerede provisioner, hvorimod prisen i andre tilfælde tages i betragtning i forbindelse med renter på udlån eller indlån. For de tjenester, der ydes med specifik provision og udstedelse af faktura, opstår der ikke statistiske problemer. Værdien af disse tjenester er klar, den tages med i betragtning og lægges til de andre elementer i forbindelse med salg af produkter i den finansielle sektor. Problemet opstår og eksisterer for tjenester, hvis pris er en del af den betalte rente, og som ikke opføres særskilt i finansvirksomhedernes regnskaber.
Det europæiske statistiske system fulgte oprindelig denne fremgangsmåde: den betragtede betalinger, der skjultes bag renten som betalinger for indirekte salg, der, som det vil være statistiske eksperter i statsbudgetspørgsmål bekendt, ikke medtages i de endelige tal for nationalproduktet. En del af finansvirksomhedernes tjenesteydelser blev derfor ikke medtaget og medregnet i det samlede nationalprodukt. En ret betydelig del undgik altså den statistiske registrering.
Eurostat foreslår nu den praktiske løsning, at man fastlægger forskellen mellem den faktiske rentesats og den, som erlægges (eller modtages) af slutbrugeren, for at den kan gøre fyldest som den hypotetiske pris, der ikke er fastlagt konkret for slutbrugerne, når de f. eks. låner penge til husbyggeri eller betaler en noget højere rente i forhold til bankrenten.
Teknisk set er denne løsning - der naturligvis kun er en tilnærmelsesvis beregningsmetode - ikke videnskabelig korrekt, men som en tilnærmet løsning finder jeg den tilfredsstillende og foreslår, at vi vedtager den, Der er naturligvis nogle problemer med den tidsmæssige tilpasning, der er nødvendig for medlemsstaternes statistiske tjenester, før de kan tilpasse sig den metode, der foreslås af Det Europæiske Fællesskabs Statistiske Kontor, og derfor har jeg stillet to ændringsforslag, der udelukkende skal give medlemsstaterne lidt længere tid til at tilpasse sig de nye metoder.
Med dette forbehold finder jeg Det Statistiske Kontors forslag fornuftigt og henstiller, at vi vedtager det. Men jeg understreger samtidig, at det ikke er vores opgave her at løse problemer, der vedrører Det Statistiske Kontor, samt at den ideelle løsning ville være at skabe en uafhængig statistisk tjeneste for hele Unionen, hvilket også ville være en glimrende start på den politiske integrationsproces i en forholdsvis ukompliceret sektor.

Herman
Hr. formand, kære kolleger. Jeg vil gerne takke Katiforis for denne betænkning. Jeg vil godt med det samme gøre det klart, at dette ikke er stedet at føre en længere diskussion om statistikkers natur og præcision. Vi ved, at hvert enkelt land har sin metode til at beregne forskellige ting, og at vi, når vi ønsker at foretage sammenligninger og tage beslutninger på grundlag af disse, må sørge for, at tingene er sammenlignelige.
Jeg vil ikke følge Katiforis i hans spørgsmål til eller tvivl om, hvordan statistikerne har udformet dette forslag. Hvis man skal være meget striks, så tror jeg ikke, der findes nogen beregning, der er korrekt. Vi ved, at den måde, medlemsstaterne udarbejder deres statistikker på, er upålidelig, så snart man virkeligt går i detaljer. Vi må derfor stille os tilfreds med de bedste statistikker, vi har til rådighed. Med de mål, vi har, er det ofte tilstrækkeligt. Det vigtige er, at der ikke er forvrængninger fra det ene land til det andet. Det er derfor, det forslag, der netop er fremsat, går i den rigtige retning, når det stiller alle lige ved at pålægge en fælles metode. Selv hvis metoden ikke er den bedste, er det vigtigt, at alle bruger den samme, for så tror jeg, vi kan anvende forskellige statistikker.
Derfor, hr. formand, støtter vores gruppe Kommissionens forslag.
Vi har været en smule forundrede over ordførerens forslag om at bede om fire år. Det forekommer mig at være meget. Jeg har spurgt mig lidt for i mit hjemland og fået svaret: "Vi har sandsynligvis ikke behov for så mange år«. Jeg kender ikke situationen i de andre lande, men jeg kunne godt tænke mig at høre Kommissionens mening om dette punkt. Den sidder måske inde med oplysninger, vi andre ikke har. Det er meget muligt, at Katiforis, da han fremsatte forslaget, var inspireret af det ene eller andet land, som han kender bedre. Vi skal heller ikke se bort fra interessen i at have disse dokumenter så hurtigt som muligt. Jeg tror, at fristen på fire år er et maximum maximorum . Jeg ville have foretrukket sammen med Katiforis at prøve at blive enige om tre år eller noget i den retning, men det vil afhænge af, hvad Kommissionen kan fortælle os i den forbindelse.

Gasòliba i Böhm
Hr. formand, ærede kolleger, jeg vil gerne ganske kort udtrykke min Gruppes støtte til dette budget, som jeg finder interessant som et eksempel på fremskridtet i en europæisk dimension på det økonomiske, finansielle og monetære plan inden for forskellige områder.
Det behov, som er blevet påpeget af ordføreren, hr. Katiforis, for at kunne gå i dybden i en statistisk tjeneste, som virkelig er på europæisk plan, og som ikke kun skal være koordinerende, såvel som vores kollega Hermans indlæg, hvor han påpegede det hensigtsmæssige i bedre at kunne præcisere kriterierne inden for nogle sektorer, som har fået stadig større betydning for den europæiske økonomi, for eksempel servicesektoren og herunder finanssektorerne, tror jeg viser, at det er nødvendigt at gå mere i dybden, såvel ved at anvende den europæiske dimension og ved den måde, det udtrykkes statistisk, som ved at forbedre præcisionen.
Med hensyn til vores ordførers forslag til en frist, så tiltrådte vores Gruppe det i udvalget, men jeg tror, at man kan nå frem til en konsensusaftale om en frist, som virkelig vil kunne garantere, at de statistiske tjenester i alle medlemsstaterne kan tilbyde troværdig information med henblik på denne betænkning.

de Silguy
Hr. formand, mine damer og herrer. Det forslag til forordning, som De i dag har fået fremlagt, har til formål at ændre metoden, hvormed de indirekte beregnede finansielle formidlingstjenester - også kaldet FISIM - bogføres i de nationale regnskaber.
Katiforis, De nævnte problemet med en fælles statistisk tjeneste, som er et enormt område, men som ikke indgår i debatten for i dag. Dette emne fortjener en lang debat, også set i forbindelse med samhørigheden og subsidiaritetsprincippet. Men De må forstå, at jeg i dag ønsker at begrænse mit indlæg til at gælde problemet med FISIM.
Disse berømte indirekte beregnede finansielle formidlingstjenester er, som De så rigtigt har understreget, hr. ordfører, tjenester, der ydes af personer inden for de finansielle fag, og for hvilke der ikke findes helt bestemte afregningsformer. Den finansielle operatørs aflønning inddrives indirekte ved at tilbyde eller forlange af kunden en anden rentesats end den, til hvilken den finansielle operatør genfinansierer. Disse tjenester er indtil nu systematisk blevet bogført i de nationale regnskaber som formidlingsforbrug, selvom de, som De alle her i dag har understreget, ifølge regnskabslogikken, når tjenesterne ydes til slutkunderne, i stedet skulle fordeles på posterne for slutforbruget. Det er derfor, Kommissionen foreslår den nuværende forordning for at fuldende det gældende europæiske nationalog regionalregnskabssystem for 1995. Systemet fastlægger regnskabsregler, der skal anvendes for at opnå en kvantitativ, sammenhængende, troværdig og sammenlignelig beskrivelse af medlemsstaternes økonomier. Systemet blev vedtaget af Rådet den 25. juni 1996 ved forordning 2223/96, hvor der endvidere står i artikel 2, stk. 3, at Rådet inden udgangen af 1997 vil udtale sig om indførelsen af et fordelingssystem for FISIM.
Det forslag til en FISIM-forordning, vi i dag har til behandling, er kort sagt en teknisk justering af den førnævnte forordning, og det opfylder en logik, der er udelukkende regnskabsmæssig. Med den nye forordning bliver det nemmere at måle de enkelte medlemsstaters BNP/BIP, og vi vil endvidere opnå en betydelig forbedring af sammenhængen mellem vores og De Forenede Nationers regnskabssystem. Denne forordning har to vigtige følgevirkninger. Den betyder for det første, at det bliver lettere at sætte målbare grænser for de enkelte medlemsstaters BNP/BIP. Jeg vil godt tilføje, at dette forslag til forordning ikke vil få nogen som helst indvirkning på valget af medlemsstater til at deltage i ØMU. Jeg ved ikke, om det var nødvendigt med en forsikring på dette punkt.
For det andet vil forslaget, som Herman helt korrekt har fremhævet, i væsentlig grad forbedre sammenligneligheden mellem de europæiske økonomier, hvilket er absolut nødvendigt for at opfylde de krav, der i fremtiden vil blive stillet til styringen af Den Økonomiske og Monetære Union.
Dette lovgivningsdokument, for det drejer sig i dette tilfælde om en forordning fra Rådet, gør det muligt at fastlægge en referenceramme for regnskabsregler med hensyn til fordeling af FISIM. Men den egentlige fordeling af disse FISIM forbliver medlemsstaternes kompetence, og det er op til dem at tilpasse deres statistiske system.
Deres forsamling foreslår to ændringer til prøveperioden på fire for at afprøve beregningsmetoden. Jeg kan sige Dem, at Kommissionen kan acceptere ændringerne. Kommissionen erkender, at det er nyttigt at indføre en obligatorisk forsøgsperiode for samtlige medlemsstater for at vurdere effektiviteten af den foreslåede metode, og inden man definitivt begynder at tage hensyn til denne nye metode i Fællesskabets dokumenter. De sagde, hr. Herman, at fire år er lang tid. Det er sandsynligt, at denne frist vil blive accepteret og er acceptabel i tilfælde af, at en række medlemsstater er meget nølende over for idéen om at indføre metoden med meget kort varsel, og især fordi visse lande som Tyskland, Danmark og Finland ikke for øjeblikket råder over de nødvendige data. Jeg tror altså, at det er en rimelig frist, og, hr. ordfører, vi kan acceptere Deres ændringsforslag.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Bedrageribekæmpelse
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0287/97) af Bösch for Budgetkontroludvalget om Kommissionens årsberetning for 1996 (KOM(97)0200 - C4-0230/97) og arbejdsprogrammet for 1997/98 om beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser og bekæmpelse af svig (KOM(97)0199 - C4-0231/97).

Bösch
Hr. formand, mine damer og herrer, som de måske har lagt mærke til, er det kompetente udvalg fåtalligt repræsenteret, men det hører med til det flittige Europa-Parlament, at vi samtidig har udvalgsmøde og plenarmøde, og jeg håber, at også mulige ordførere i Parlamentet ved lejlighed vil tage til efterretning, hvor flittige vi medlemmer i Europa-Parlamentet er.
Den betænkning, der ligger foran os om beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser og bekæmpelse af svig og som jeg forelægger for Dem i Europa-Parlamentet, er egentlig i lange passager en ikke-betænkning. I centrum af mine overvejelser står nemlig en redegørelse for et emne, som Kommissionen ikke har nævnt med et eneste ord, nemlig korruption, mismanagement og svig internt i de europæiske institutioner.
Egentlig anser jeg det for en uforskammethed, at der på et tidspunkt, hvor vi som parlamentsmedlemmer dagligt i vores valgkredse konfronteres med tilsyneladende og påståede tilfælde af svig i bureaukratiet i Bruxelles, fremlægges en sådan beretning med sådanne huller i. Det er klart for mig, at vi som direkte valgte medlemmer i Europa-Parlamentet og dermed også som skatteborgernes repræsentanter ikke kan acceptere sådanne udeladelser fra Kommissionens side.
Det har senest siden beretningen og konklusionerne fra Undersøgelsesudvalget om Fællesskabsforsendelse stået klart, at en af hovedårsagerne til uregelmæssigheder for meget store beløb på EU-budgettet er, at der på den ene side findes en europæisk kompetence vedrørende det indre marked, men på den anden side 15 mere eller mindre pålidelige beskyttere af netop dette indre marked, der for en dels vedkommende samarbejder efter næsten middelalderlige metoder.
Derfor kan, og det var jo også det resultat, den afsluttende beretning fra dette undersøgelsesudvalg nåede frem til, det grundlag, der er årsagen til svig, i sidste instans kun fjernes, dersom disse kompetencer sammenfattes på europæisk plan. Vi ved, at der stadig er mange problemer, inden vi når så vidt, men det er under alle omstændigheder en forudsætning, at vi sikrer, at Kommissionen under forarbejdet til disse udvidede kompetencer, som vi jo gerne ville give den, i spørgsmål om 100 % korrekt omgang med skatteborgernes penge er hævet over enhver tvivl.
Det er jeg for øjeblikket ikke overbevist om, at den er. Hvorledes skal jeg forklare vælgere hjemme eller andetsteds i Europa, at jeg som direkte valgt medlem af Europa-Parlamentet og derudover som medlem af det kompetente Budgetkontroludvalg efter gentagne spørgsmål på et lukket møde hverken af Kommissionen eller af koordinationsenheden for bekæmpelse af svig UCLAF kunne få oplyst, hvilken tjenestemand der stod bag en bestemt underskrift eller en bestemt aftale.
Det er da uholdbart, at vi som den institution, der pr. definition skal kontrollere bureaukratiet i Bruxelles, kan og er nødt til at læse om eventuelt forekommende misbrug af skatteborgernes penge i avisartikler. Det er en systemfejl, som svækker hele Kommissionens og integrationens troværdighed. Det er derfor klart, at vi kun kan leve op til vores opgave som folkets repræsentanter, hvis vi omsider får de midler i hænde, som er nødvendige dertil.
Af central betydning er i den sammenhæng kravet om en europæisk efterforskningstjeneste, hvis grundlag muligvis kan være det nuværende UCLAF. Med henblik herpå vil det dog være nødvendigt, at a) tildele UCLAF-ansatte en speciel særstatus i Fællesskabets vedtægt for tjenestemænd og øvrige ansatte med henblik på at garantere dem beskyttelse mod pression, b) give UCLAF større budgetmæssig uafhængighed og c) i sidste instans gøre UCLAF politisk ansvarlig over for Europa-Parlamentet.
Vi bliver nødt til allerede under forarbejdet til oprettelsen af en sådan efterforskningstjeneste at sikre os, at der i den sammenhæng ikke sker det samme som under opbygningen af Europol, hvorom den tyske forbundsadvokat sidste søndag i en avis skrev, at denne form for europæisk enhedspolitik inden for området kriminalitetsbekæmpelse er en trussel mod retsstaten.
Denne betænkning og dens konklusioner er forhåbentlig, og det går jeg ud fra, et vigtigt og væsentligt skridt i retning af mere gennemskuelighed i Europa. Jeg anmoder Dem om Deres støtte.

Formanden
Hr. Bösch, jeg tillod Dem at overskride Deres taletid ganske meget, fordi jeg mener, at en ordfører, der har arbejdet seriøst på et spørgsmål, også bør have mulighed for at fremlægge nogle idéer.

Bontempi
Hr. formand, jeg tror, at dette emne med bedrageribekæmpelse og kontrol, som vi også beskæftiger os med i år med den udmærkede betænkning af hr. Bösch, er en lakmusprøve på Den Europæiske Unions evne til at udvikle sig i to retninger: at opnå større effektivitet og samtidig opretholde de grundlæggende demokratiske egenskaber. Efter min opfattelse er dette det væsentlige; de overvejelser, vi har gjort os i alle disse år, og især i de sidste år og måneder, går i retning af at identificere de mest avancerede instrumenter til samarbejde, naturligvis mellem forvaltnings- og undersøgelsesmyndighederne, men også med de retlige myndigheder, hvilket er et af midlerne til at sikre effektiviteten inden for rammerne af den væsentlige parlaments- og domstolskontrol.
Når dette er sagt, tror jeg også på grundlag af dette års vurdering af dette arbejdsprogram, at det er formålstjenligt at erindre den indsats, der er gjort gennem den undersøgelse, som hedder corpus juris, som netop i bedrageribekæmpelsen ser nødvendigheden af at nå frem til en harmonisering af de væsentlige regler inden for strafferet og retpleje for at gøre det muligt for de instrumenter, vi råder over i vores demokratiske opbygning, det vil sige Parlamentet og Domstolen, at deltage i deres kontrolfunktion i en aktion, som i øvrigt kun kan blive mere effektiv gennem en harmonisering.
Derfor, gentager jeg, er vi helt opmærksomme på, at det, som det drejer sig om, ikke kun er at reagere på kravene om borgernes sikkerhed og vores finansielle behov, men også at opbygge en effektiv, demokratisk ramme, hvad angår kriminalitetsbekæmpelse mere generelt.

Wemheuer
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, Herbert Bösch nævnte det i sin betænkning og også i sit indlæg: Der er stor utilfredshed i Budgetkontroludvalget og i medlemsstaterne, ikke kun med bekæmpelsen af svig i almindelighed, men tillige med vores kontakter, vort samarbejde med Kommissionen og vores drøftelse af, hvorledes beskæmpelsen af svig så burde tilrettelægges i en dialog med Parlamentet.
Der er mange eksempler derpå, og jeg vil slet ikke nævne dem alle nu. Vi er under tidspres, det ved jeg. De vil blive nævnt ved en anden lejlighed. Jeg vil blot gøre opmærksom på én ting: Et resultat af utilfredsheden var, at Budgetkontroludvalget allerede for flere uger siden besluttede at sende en skrivelse herom til kommissionsformand Santer for at anmode om en samtale. Skrivelsen er til dato ikke blevet besvaret. Det styrker ikke vores tillid til samarbejdet med Kommissionen. Det passer så også til det billede, hr. Bösch omtalte, at Kommissionen ganske vist taler om meget, men ikke så gerne om de foranstaltninger, den agter at træffe, når det drejer sig om dens egen mulige involvering i svig og korruption.
Det er ganske vist ikke vort emne, men jeg tager det alligevel op. I sin meddelelse om bekæmpelse af korruption har Kommissionen talt om meget, men ikke om mulig korruption i eget hus, og det er en mangel. Således ser vi på det. Det er ikke kun en tilfældig mangel, det er en mangel, som bliver stadig tydeligere for os. Hvorfor griber Kommissionen ikke først og fremmest ind dér, hvor den selv har kortene på hånden og hvor den selv kan angive tempo og retning? Det er ikke noget teoretisk, ikke noget retorisk spørgsmål. Vi stiller gang på gang os selv det spørgsmål: Hvorfor griber Kommissionen ikke ind i sit hus? Dermed ville den være et eksempel for medlemsstaterne, for den ofte kritiserede kontrol med gennemførelsen og tillige den med rette kritiserede gennemførelse af kontrollen i medlemsstaterne. Det ville da være langt mere troværdigt, om vi i eget hus, om De i eget hus kunne sætte sagen i gang!
Jeg vil nævne et andet eksempel. Det blev i Deres arbejdsprogram gentagne gange annonceret, at De vil sende os en meddelelse om svig inden for toldpræferenceordningerne. Fru kommissær, når man læser det én gang, er det meget overbevisende, men det står allerede for tredje eller fjerde gang i arbejdsprogrammet! Det er blevet annonceret igen og igen. Vi ved, der er et stort problem dér, og det er noget, der hører ind under Kommissionens kompetence. Kommissionen har lovet os at forelægge Rådet og Parlamentet en meddelelse, fordi det er et påtrængende problem. De har nævnt det som et påtrængende problem, for flere år siden! Hr. Bösch forbereder en høring og ville gerne have haft også Deres meddelelse som arbejdsgrundlag. Høringen er, så vidt jeg ved, allerede blevet udsat i et år.
Vi venter også på Dem! Først ventede vi tålmodigt og høfligt. Nu venter vi kun høfligt, vores tålmodighed er brugt op!

Mulder
Hr. formand, jeg vil begynde med at takke hr. Bösch for hans betænkning. Jeg mener, at hvis der et emne, som vi aldrig kan gøre nok ved, så er det bedrageribekæmpelse, og jeg tror, at EuropaParlamentet her skal spille en væsentlig rolle. Det er nu engang sådan, at intet nationalt parlament kan kontrollere tilsyns- eller ansvarsområder under Kommissionen eller hvilket som helst andet EU-organ, hvor der kan begås bedrageri. I denne helhed mener jeg, at UCLAF's rolle er essentiel. Hvordan bedømmer vi UCLAF's rolle? Min gruppe mener, at vi ikke må oprette et nyt separat organ i EU. Det er unødvendigt, men det er nødvendigt, at UCLAF får en meget uafhængig stilling i Kommissionen. En uafhængig position, hvor UCLAF muligvis kun er ansvarlig over for Kommissionens formand, og som gør, at den kan optræde helt uafhængigt i forhold til et hvilket som helst generaldirektorat i Kommissionen. I den henseende er den demokratiske kontrol essentiel, og jeg mener, at det derfor også er nødvendigt, at der fra tid til anden finder en debat sted om UCLAF's handlinger inden for denne helhed.
Når vi taler om bekæmpelse af bedrageri, og vi konstaterer, hvad der er forkert i den henseende, så er det vigtigt, at der findes sanktioner. Jeg mener, at Kommissionen, Undersøgelsesudvalget, har fremsat en række bevarelsesværdige betragtninger, og jeg tror, at Kommissionen også vil overholde dem, det er i det mindste mit indtryk. Et andet vigtigt punkt er, at Kommissionen, og det er også noget for Undersøgelsesudvalget, i meget højere grad gør brug af retten vedrørende de 10 %, der betales til medlemsstaterne for at føre kontrol, særligt ved de indre grænser. Hvis det ikke foregår på en god måde, kan de 10 % drages i tvivl. Det er noget, mener jeg, Kommissionen bør overveje at gøre noget oftere.

Holm
Hr. formand, der er allerede sagt meget. Jeg vil derfor udelukkende koncentrere mig om det, der drejer sig om den interne korruption. Der er en række tilfælde, som har påvist, at der tydeligvis finder både korruption og bedragerier sted inden for blandt andet den europæiske Kommission, hvilket jo er alvorligt. Trods dette tages disse spørgsmål ikke op i Kommissionens arbejdsprogram, hvilket må ses som en temmelig stor fejl. Eller er det sådan, at man vil mørklægge historierne?
I denne anledning havde jeg tænkt mig at fremlægge en række ændringsforslag, men jeg har desværre overskredet tidsfristen for dette og vil derfor mundtligt gøre det til et lille enkelt ændringsforslag. Jeg ville gerne tillægge nogle ord i punkt nr. 11, nemlig ved øget åbenhed og indsigt . Punkt 11 ville da lyde som følger: «mener, at internt bedrageri og korruption i EU-institutioner kun kan behandles på behørig vis ved øget åbenhed og indsigt og af en uafhængig europæisk retlig myndighed« osv. Jeg tror nemlig, at netop åbenhed og indsigt ville kunne modvirke risikoen for uregelmæssigheder. Det kan ikke eliminere risikoen, men det er et skridt i den rigtige retning. Jeg vil gerne vide, hvad kommissær Gradin har for synspunkt på et sådant ændringsforslag.
Endelig vil jeg takke Wemheuer for hendes ændringsforslag nr. 1, som vi i V-gruppen vil støtte. Naturligvis vil jeg også takke Bösch for betænkningen.

Rack
Hr. formand, den tidsmæssige planlægning har virkelig været ret vanskelig. Ikke kun holder Budgetkontroludvalget, men tillige det midlertidige BSE-undersøgelsesudvalg møde samtidig. Jeg har netop forladt drøftelsen med formand Santer for ikke at gå glip af denne lejlighed, så det træffer sig for så vidt heldigt. Hr. Bösch, som vi vil sige tak for en udmærket betænkning, har med rette efterlyst et bedre samarbejde mellem Kommissionen og Europa-Parlamentet inden for mange følsomme områder, navnlig også i dette spørgsmål, som er af stor interesse for befolkningen, nemlig hvad der rent faktisk sker med Europas penge, og navnlig om de bliver anvendt rigtigt. I mangt og meget kan vi erklære os enige med hr. Bösch, som her har underkastet Kommissionens virke og på visse punkter tillige UCLAF's virke en særdeles kritisk undersøgelse.
Jeg kommer nu for anden gang ind på det midlertidige BSE-undersøgelsesudvalg: Det har dér netop vist sig, at det ikke mindst var UCLAF's virke - som således betragtet også absolut kan være og er effektivt - der gjorde det muligt for os at afsløre f.eks. eksport af oksekød fra Det Forenede Kongerige via den såkaldte Irish Connection til Fællesskabet. Jeg mener derfor, at det må være i alles interesse, at vi går videre ad denne fælles vej, og tillige ad den vej, der fører til en styrkelse af det eksisterende instrumentarium.
Ud over alle de ting, der allerede er blevet nævnt, anser jeg det i længden for uomgængelig nødvendigt, at vi i strafferetten beskæftiger os med forhold, der vedrører svig med EU-penge. Netop med det billede, vi har af Fællesskabet, ønsker vi ikke, at det altid og alle vegne blander sig i områder, der oprindelig hørte ind under de enkelte stater. Men dér, hvor det er nødvendigt, og dér, hvor det ikke kan undværes i den finansielle korrektheds tjeneste, bør vi ikke sige nej til det.

Fabra Vallés
Hr. formand, jeg er enig i det, der er blevet sagt om det problem, vi har i dag med organiseringen af udvalg og møder i salen, eftersom vi i dette øjeblik netop er i Budgetkontroludvalget, som er det, der bør tage sig af sagen.
Jeg vil gerne - da vi nu har tolke, gode tolke - benytte mig af lejligheden til at se, om hr. Bösch og jeg nu endelig kan blive enige om indholdet i de to ændringsforslag, som jeg forelægger.
Hr. Bösch, for det første så ville det første ændringsforslag, som, jeg forelægger, forsøge at pålægge Parlamentets Budgetkontroludvalg, at det forelægger en betænkning om UCLAF's uafhængighed, rolle og statut, og for det andet en betænkning om de retlige procedurer til sikring af beskyttelsen af fællesskabets finansielle interesser. Der ser ikke ud til at være problemer med dette; det var der med hensyn til, hvor ændringsforslaget skulle indføres, men jeg forstår, at det bør komme ind mellem afsnit 12 og 13.
Med hensyn til det andet ændringsforslag, så er det, jeg tilføjer til tredje afsnit, tredje linje, at den betænkning, som vi pålægger Europa-Kommissionen, er i overensstemmelse med de retningslinjer, som Europa-Parlamentet formulerer, det vil sige med den betænkning, som vi først vil have udarbejdet i Budgetkontroludvalget.
Og i sidste linje i afsnit 13 tilføjer jeg "i fællesskabsinstitutionerne«. Det vil sige: "gennemgå kæden af ansvar og de formodede tilfælde af korruption og svig internt i fællesskabsinstitutionerne«. Det vil sige, at jeg ikke kun taler om svig, som er begået af medlemsstaterne eller om den svig, der måtte være i Kommissionen. Nej, jeg inkluderer alle former for svig, som der kan være i EU-institutionerne. Hvorfor? Fordi vi ofte ser, at medvirken fra en af institutionernes side har gjort, at vi ikke er blevet opmærksomme på et tilfælde af svig. Og derfor tror jeg, at det bør give sig udtryk her.
Da jeg stadig har 15 sekunder, hr. formand, vil jeg gerne fremhæve den betydning, som det arbejde, som Budgetkontroludvalget har udført, har, og som med hjælp af den senere stemme i Parlamentet har opnået store fremskridt. Det eneste problem vi har nu - og nu slutter jeg - er opdelingen af det juridiske rum, som fortsætter i Europa, og som forhindrer, at man kan nå til bunds. Sålænge medlemsstaterne ikke bliver opmærksomme på, at banderne er internationale, og at vi derfor har behov for kun at have et juridisk rum, sålænge dette ikke er opnået, så vil vi ikke kunne komme videre.

Gradin
Hr. formand, skatteydernes penge må forvaltes effektivt og på en måde, som beskytter dem mod svig og bedrageri. Det har hele tiden været denne Kommissions bestemte mening. Som Parlamentet har foreslået, har vi besluttet at præsentere årsrapporten og det nye arbejdsprogram i en sammenhæng denne gang. Jeg tror, det er godt at kunne evaluere de allerede gennemførte indgreb samtidig med, at vi planlægger det fortsatte arbejde. Lad mig også slå fast, hr. formand, at jeg for min del har gjort mig umage med at have gode relationer med udvalget. Jeg er altid mødt op til spørgetider og møder i udvalget. Jeg har forsynet repræsentanter i dette kammer med omfattende informationsmateriale.
Bösch's betænkning tjener et godt formål. Betænkningen peger på de sidste års fremskridt i Kommissionens arbejde for at opdage og klarlægge svig og bedrageri. Samtidig kritiserer den, at de ressourcer, som vi nu har til dette arbejde, er alt for begrænsede. Betænkningen går derefter ind på forskellige forslag til forbedringer. Dette er en god arbejdsmåde. For mit vedkommende vil jeg gerne være lydhør over for nye, konstruktive forslag.
Lad mig først sige nogle ord om selve analysen. Det er ganske vist sandt, at forøgelsen af antallet afslørede tilfælde af svig og bedrageri var mindre i 1996 end i tidligere år. Alligevel må man konstatere, at antallet stadig ligger på et uacceptabelt højt niveau. Det gælder både på udgiftssiden og indkomstsiden. På udgiftssiden kan det stigende snyderi med strukturfondpengene delvis forklares med det forbedrede rapporteringssystem. Når det gælder landbruget, håber vi, at snyderiet vil aftage i takt med, at landbrugsstøtten overgår fra prisstøtte til en direkte indkomsstøtte til landmændene.
Årets rapport bekræfter, at den organiserede kriminalitet står bag en stor del af bedragerierne med EU's penge. Dette viser tydeligt, at vi må have mulighed for at bekæmpe svig og bedrageri på en mere systematisk og koordineret måde, både i medlemslandene og inden for Kommissionen. Dette fører mig over til spørgsmålet om samarbejdet med medlemslandene.
Kommissionen kan ikke bekæmpe svig og bedrageri effektivt på egen hånd. Det vil vi aldrig kunne gøre. Det er medlemslandene, der helt og holdent selv er ansvarlige for indkomstsiden i EU's budget. De har også ansvaret for 80 % af udgifterne. Jeg er derfor meget bekymret over, at der ikke er et eneste medlemsland, der har ratificeret konventionen om beskyttelse af EU's finansielle interesser endnu. Det samme gælder de to tillægsprotokoller om juridisk samarbejde og korruption. Jeg byder den støtte, som Parlamentet kan give os, for at vi skal få disse vigtige instrumenter på plads, velkommen.
Kommissionen har i år taget flere initiativer i kampen mod snyderiet. Et af disse handler om at skærpe systemet med handelspræferencer. Vi har også foreslået et særligt informationssystem for at kunne give tidligere advarselssignaler, når visse af markedets aktører kræver forøget opmærksomhed. Endvidere har UCLAF udbygget sine underrettelseskontakter væsentligt med tilsvarende institutioner i medlemslandene. Inden for rammen for SEM2000-programmet har vi forbedret samarbejdet vedrørende pasningen og kontrollen af de fælles finanser. Med hensyn til UCLAF kan jeg tillægge, at enheden har opbygget et mere effektivt og smidigt kontaktnet med de specialiserede undersøgelsesorganer i medlemslandene. Men for at det skal blive effektivt, må det praktiske samarbejde kompletteres med nogle juridiske rammer. Disse kræves for at gøre det muligt at fremlægge beviser for en domstol og for at kunne tiltale og ransage mistænkte snydere og bedragere. En del af disse tanker findes i det corpus juris-studium, som Parlamentet har ladet udarbejde. Jeg er enig i, at der er behov for at overveje disse spørgsmål yderligere, både ud fra en teknisk og konstitutionel synsvinkel, og ikke mindst på baggrund af Amsterdam-traktaten. Men desværre tilgodeser denne traktat ikke de behov.
Jeg vil også benytte lejligheden til at sige noget om UCLAF's rolle og funktioner. Først noget om, at UCLAF har en uafhængig stilling: Det er absolut nødvendigt, at Kommissionen har den type af undersøgende kapacitet, som UCLAF repræsenterer, for at kunne undersøge svig og andre finansielle uregelmæssigheder. Vi ville blive stillet over for svære retlige og konstitutionelle problemer, hvis vi var afhængige af eksterne institutioner for at kunne udrede mistænkt svig inden for Kommissionen. Jeg deler helt opfattelsen, at UCLAF skal kunne arbejde på en uafhængig måde. Det samme gælder dens arbejde med at følge undersøgelserne op. For at yderligere styrke UCLAF's uafhængighed overvejer Kommissionen at forvandle den til en task force. Jeg vil informere Parlamentet, så snart Kommissionen har truffet beslutning om dette spørgsmål.
Parlamentet har også diskuteret, om UCLAF formelt også bør gives et ansvar for sådanne snyderiundersøgelser, som vedrører andre EU-institutioner. Det er allerede sket, og UCLAF er blevet bedt om at hjælpe til i nogle enkelte undersøgelser. I denne sammenhæng vil jeg samtidig understrege hver enkelt institutions uafhængighed og selvstændige ansvar for sine egne finanser. Med dette følger også ansvaret for, at svig og korruption bekæmpes inden for virksomheden.
Med hensyn til tilfælde af mistanke om uregelmæssigheder inden for Kommissionen er vi forpligtede til at følge de personaleadministrative regler og den særlige immunitetsprotokol. Vi må også respektere den grundlæggende rettighed for hver ansat til at forsvare sig mod sådanne mistanker. Men vi har absolut ikke til hensigt at mørklægge noget, som kunne være sket inden for Kommissionen. Det er en selvfølge, at enhver beslutning af Kommissionen i en disciplinærsag skal kunne stå for en retlig prøvning ved domstolen i Luxembourg. Selvfølgelig lægger Kommissionen stor vægt på disse spørgsmål og på behovet for at korrekt og omhyggeligt følge hver enkelt sag op.
De nye bestemmelser for kontrol på stedet, altså on the spot controls , giver UCLAF mulighed for at starte undersøgelser på eget initiativ. Det er et klart skridt fremad, men vi møder stadig flere vanskeligheder i det juridiske samarbejde, blandt andet vedrørende bevisoptagelse og jurisdiktion. Jeg håber, at Rådet vil tage sig af disse problemer.
Jeg vil også sige nogle ord om, hvordan Kommissionens arbejde med at bekæmpe svig er organiseret. Det er vigtigt at tage den fremførte kritik til sig. Vi har derfor i Kommissionen fulgt op om Parlamentets forslag om at skabe en særlig enhed for håndtering af mistænkt snyderi i PHARE-, TACIS- og MEDA-programmerne ligesom i andre bistandsprojekter. Det er særlig vigtigt forud for udvidelsen af Unionen. Forberedelserne for optagelsen af nye medlemslande fra Øst- og Centraleuropa indebærer, at der må gives en væsentligt større støtte. Der er allerede afsat mere personale til dette formål, men vi må også være helt på det rene med de store problemer, vi står over for i modtagerlandene på dette område.
Kommissionen har reageret positivt på tankerne om juridisk samvirke, legal interface . Det samme gælder forslaget om en speciel underrettelsesenhed for svig i toldsager. På baggrund af udvalgsbetænkningen om transit tog Kommissionen derfor disse anbefalinger op i det nye arbejdsprogram. Jeg deler opfattelsen, at UCLAF også bør tildeles en rolle i disse sager. Det er vigtigt, at anklagere og dommere får al den støtte, som kræves for et effektivt retligt samarbejde i Europa. Eftersom vi mangler en fælles europæisk toldunion, er behovet meget stort for en effektiv informationsudveksling mellem de nationale toldorganer. Det er både min kollega kommissær Monti og jeg enige om. Ellers står vi slet i kampen mod svig og bedrageri i Europa. Dette kræver dog et tilskud af ressourcer. Det kan ske enten ved en omfordeling af eksisterende ressourcer eller ved, at de budgetansvarlige institutioner afsætter penge til nye stillinger. Formand Santer har været meget tydelig på dette punkt. Under en spørgetid i Parlamentet den 15. april i år erklærede han, at UCLAFs arbejde ikke kan udvides blot ved en omfordeling af ressourcer, der kræves en beslutning om nye ressourcer.
Kommissionen byder de fremskridt, der skete i Amsterdam med hensyn til det retlige grundlag for kampen mod svig og bedrageri, velkommen. Den nye og forbedrede artikel 209a, i den nye traktat artikel 280, muliggør en effektiv og ligelig bekæmpelse af svig i alle medlemslandene. En beslutning om dette vil blive truffet med kvalificeret flertal i Rådet, og Parlamentet vil blive fuldt involveret. Dette synes jeg er en klar forbedring. Så snart den nye traktat er blevet ratificeret, kan Kommissionen naturligvis begynde at bruge sin initiativret også på dette område.

Formanden
Også jeg beklager, at det samtidige møde i Budgetkontroludvalget desværre har medført, at ikke alle de kolleger, der kunne være til stede i salen til en så vigtig forhandling, har indfundet sig her.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
(Mødet udsat kl. 19.15 og genoptaget kl. 21.00)

Spørgetid (Kommissionen)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er spørgetid til Kommissionen (B4-0524/97).

Van Miert
Der er ikke tale om et sådant forslag som angivet af det ærede medlem i denne sag. Det, der på nuværende tidspunkt er under overvejelse - og jeg understreger, overvejelse - er afskaffelsen af den såkaldte regel om ikke-diskrimination, der er inkorporeret i visse betalingssystemer. Denne regel forbyder butikkerne at pålægge forbrugerne en afgift for at bruge de betalingsmidler, der er til rådighed ved et givent betalingssystem. Det vil sige en afgift oven i salgsprisen på produktet eller tjenesteydelsen.
Det, der er under overvejelse vedrører kompatibiliteten mellem reglen om ikke-diskrimination og konkurrencereglerne i EU.
Hvis Kommissionen indtager en holdning vedrørende afskaffelsen af reglen om ikke-diskrimination inden for et bestemt nationalt betalingssystem, vil en sådan holdning naturligvis gælde i alle medlemsstater, som har dette betalingssystem.
Hvad angår Sverige, så afskaffede Sverige allerede reglen om ikke-diskrimination i 1995. Det samme gør sig gældende for visse andre medlemsstater.

Wibe
Jeg vil bare stille et meget kort tillægsspørgsmål. Det glæder mig, at dette kun er på »overvejelsesstadiet«, da det er et anliggende af meget stor vægt for forbrugerne i Europa. Jeg tror, at de ville tage det meget ilde op, hvis det forslag blev gennemført, i hvert fald sådan som det er blevet gengivet i svensk presse.
Mit tillægsspørgsmål er: Hvor langt er man kommet med disse overvejelser? Kan vi forvente et forslag fra Kommissionen en gang til næste år, eller ligger det endnu længere fremme i tiden? Det var mit enkle spørgsmål.

Van Miert
Igen må jeg sige, at der ikke vil foreligge et forslag i den klassiske betydning af ordet. Det er muligt, at Kommissionens holdning på baggrund af konkurrenceregler efter proceduren vil være med tiden at afskaffe reglen om ikke-diskrimination. Det er på nuværende tidspunkt under overvejelse.
Vi vil drøfte dette med de berørte nationale konkurrencemyndigheder og trække på visse medlemsstaters erfaring. Som jeg sagde tidligere, er reglen om ikke-diskrimination allerede blevet afskaffet i Sverige og tidligere i Storbritannien, og det er forbrugerorganisationerne tilsyneladende yderst tilfredse med. Desuden er den blevet afskaffet i Nederlandene og to andre medlemsstater. Konkurrencemyndighederne i de pågældende medlemsstater - Finland og Irland - overvejer ligeledes kraftigt at afskaffe reglen om ikke-diskrimination.
Situationen er lidt mere forvirrende i visse andre medlemsstater, og resten bibeholder reglen. Det er et noget kompliceret billede, hvis man ser på situationen i forskellige medlemsstater. Vi mener, at dette bør drøftes og føre til en konklusion i Kommissionen med afslutningen af denne proces. Kommissionen vil derefter træffe en beslutning, ikke på baggrund af et forslag, med blot som konkurrencemyndighederne og vi normalt gør.

Formanden
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 31.
Spørgsmål nr. 32 af Julio Añoveros Trias de Bes (H-0709/97):
Om: Handel med drikkevarer mellem medlemsstaterne
Tillader fællesskabsretten, at et firma køber læskedrikke i en anden EU-medlemsstat og efterfølgende sælger dem med originaletiketten i sit eget land? Hvilken stilling har den officielle forhandler af det pågældende drikkevaremærke i den medlemsstat, hvor disse importerede drikkevarer sælges? Kan det forhold, at mærkningen af disse drikkevarer er affattet på et fremmed sprog, indebære nogen sundhedsrisiko for forbrugerne i den medlemsstat, hvor drikkevarerne afsættes, også selvom der er tale om et internationalt kendt mærke?

Van Miert
Mærkning af fødevarer, herunder forfriskningsdrikke, er reguleret på fællesskabsniveau med direktiv 79/112.
Det præciseres i artikel 14 i direktivet, at de oplysninger, der obligatorisk skal fremgå af etiketten, skal stå på et for køberen let forståeligt sprog. Det drejer sig om at sikre en god information af forbrugeren omkring den købte vares karakteristika og således undgå enhver sundhedsfare.
Denne bestemmelse har været genstand for en fortolkning i forbindelse med en meddelelse fra Kommissionen i 1993. I meddelelsen præciseres det, at et officielt sprog i den medlemsstat, hvor varen markedsføres, i princippet er et sprog, der skulle sikre forbrugeren en god og forståelig mærkning.
Kontrollen med gennemførelse af bestemmelserne henhører under medlemsstaternes kompetence. De tilsynsførende myndigheder i medlemsstaterne undersøger i enkelte tilfælde, om mærkningen af de fødevarer, der markedsføres på deres område, er let forståelig for køberen. Det skal ligeledes præciseres, at fællesskabslovgivningen tillader flere sprog på samme etikette.
Konklusionen er, at de drikkevarer, der købes i en medlemsstat med henblik på videresalg i en anden medlemsstat, ikke må beholde deres oprindelige mærkning, medmindre de oplysninger, der fremgår af etiketten, er forståelige for forbrugeren i markedsføringslandet.

Añoveros Trias de Bes
Hr. formand, jeg ønsker ikke at spørge igen, da kommissærens svar var fuldt tilfredsstillende.

Formanden
Spørgsmål nr. 33 af Hadar Cars (H-0734/97):
Om: Risikoen for, at narkotika fra Schweiz spredes til EU-borgerne
Ved folkeafstemningen den 28. september 1997 gik schweizerne ind for at fortsætte og udvide den gratis udlevering af heroin til narkomaner. Denne legalisering af narkotika kan skabe problemer for de øvrige EU-lande, hvis Schweiz begynder at deltage i Schengen-samarbejdet.
Risikoen for at narkotika fra Schweiz kan spredes til andre dele af Europa er hermed blevet større. Denne risiko vil blive særlig høj, hvis Schweiz deltager i Schengen-samarbejdet.
Hvilke skridt påtænker Kommissionen at tage for at undgå, at narkotika fra Schweiz kommer ind i Unionen?

Gradin
I Schweiz er der truffet en beslutning om at fortsætte den medicinsk kontrollerede distribution af heroin til et begrænset antal tunge misbrugere. Projektet har til hensigt at begrænse de skadelige effekter, som stofmisbruget har i det schweiziske samfund. Det retter sig specielt til kronisk afhængige, som er i dårlig fysisk og mental tilstand, og som er mislykkedes med andre behandlingsprogrammer. Den schweiziske regering har foreskrevet, at misbrugere, der deltager i programmet, kun kan få adgang til stofferne under streng overvågning. En misbruger kan under ingen omstændigheder forlade lokalerne med stofferne. Projektet er desuden en del af et videnskabeligt forskningsprogram.
Dette projekt er udviklet for den specielle situation i Schweiz. Vi i den europæiske kommission kan ikke bedømme, om resultaterne er relevante for noget andet land. Det er min forhåbning, at projekter som dette ikke vil indebære, at der smugles flere stoffer ind på det illegale europæiske marked. Men forudsætningen er naturligvis, at kontroller og overvågning sker på en korrekt måde.
Kommissionen og EU's medlemslande er stærkt engageret i arbejdet mod misbrug og smugleri af narkotika. Det er et spørgsmål om at tage socialt ansvar for borgerne i EU, at udnytte alle egnede midler, når det gælder bekæmpelsen af narkotikasmugleri. For at have effektive værktøjer mod narkotikasmugleri behøver vi et Europol, der fungerer fuldt ud. Jeg vil derfor opfordre alle venner i dette Parlament til at arbejde for, at konventionen om Europol ratificeres så snart som muligt, og minde vores ministre i de respektive lande om, at man har lovet hinanden at ratificere Europol i 1997.
Ifølge Schengen-aftalen er det kun medlemslande i EU, der kan blive medlemmer. Undtagelserne med Norge og Island er resultatet af et særligt arrangement, som tager hensyn til den frie bevægelighed for personer inden for de nordiske lande.

Cars
Jeg vil først takke kommissær Gradin for svaret og sige, at når det gælder ratificeringen af Europol, er det intet problem for mig at arbejde for, at alle lande skal gøre det, alle som jeg kan påvirke.
Jeg vil også sige, at det svar, som kommissæren giver, er et andet svar end det, der er fremgået af pressen om resultatet af folkeafstemningen i Schweiz, og hvad den har betydet. Jeg er overbevist om, at hendes svar bygger på korrekte fakta. I så fald forekommer risikoen for, at man ad den vej skal få narkotika ind i Den Europæiske Union, ikke særlig overhængende. Men det er vigtigt og værdifuldt, hvis Kommissionen er opmærksom på, hvor sådanne risici kan dukke op, så man på et tidlig stadium skrider ind, hvis der findes nogen grund til at tro, at narkotika lettere kan komme ind i Den Europæiske Union som følge af den type spørgsmål, som var aktuelle ved folkeafstemningen.
Jeg havde faktisk et sekund tilbage af min taletid, da formanden slog med hammeren. Jeg vil være taknemmelig, hvis formanden ikke bruger hammeren, før min tid er gået.

Gradin
Grunden til, at jeg finder det vigtigt, at vi ratificerer Europol, er, at der, når den dag kommer, er muligheder for politisamarbejde over grænserne. Så ser jeg en mulighed for også at have et politisamarbejde med de schweiziske myndigheder vedrørende narkotikahandel. Det tror jeg vil kunne være værdifuldt.

von Habsburg
Hr. formand, fru Gradin, først vil jeg gerne sige Dem mange tak for, at De således er gået i brechen for EUROPOL! Jeg vil gerne sige følgende: Schweiz er ikke kun med hensyn til narkotika en risiko for os, det er det i endnu en henseende. Der foregår for øjeblikket navnlig i Tyskland en vild hetz mod euroen, og i den forbindelse modtager virkelig mange småkårsfolk, f.eks. pensionister, breve fra Schweiz, hvori der står, at de bør investere deres penge i Schweiz for at undgå risikoen ved euroen. Samtidig får de tilbudt investeringspapirer, der lover et renteudbytte på 30 %, og det findes simpelt hen ikke inden for økonomi. Det er indledningen til pyramidespil, som konstrueres i Schweiz, nøjagtig ligesom der i sin tid fandtes pyramidespil i de lande, der tidligere lå bag jerntæppet. Fru Gradin, jeg anmoder Dem om, at der her gøres en alvorlig indsats for at advare folk!

Formanden
Spørgsmål nr. 34 af Anita Pollack (H-0736/97):
Om: Skovbrande i Indonesien
Er Kommissionen i gang med at foretage undersøgelser af de lang- og mellemfristede følger i verden af miljøkatastrofen, der er opstået i Sydøstasien som følge af skovbrande og tørke, og hvad foreslår den, at der foretages i den anledning?

Papoutsis
Hr. formand, mine herrer og damer parlamentsmedlemmer, Kommissionen og medlemsstaternes repræsentanter i Jakarta har sammenkaldt en fælles komité af eksperter fra Den Europæiske Union.
Komitéen består af eksperter i skovbrande, der har beskæftiget sig med flere af Kommissionens og medlemsstaternes programmer i Indonesien. Denne ekspertgruppe skal i det omfang, det er nødvendigt, informere og yde råd til den lokale regering, følge og vurdere den daglige situation, vurdere behov, der måtte opstå, f.eks. vedrørende udstyr til bekæmpelse af brandene, samt forbedre effektiviteten af de foranstaltninger, som den lokale regering træffer. I den nuværende fase er Kommissionen ved at vurdere de katastrofale skovbrandes middel- og langfristede konsekvenser på regionalt og på globalt niveau, hvor fænomenet El Niño spiller ind. Dette er en del af arbejdsopgaverne for denne ekspertgruppe fra Den Europæiske Union. Det samme vil utvivlsomt være blandt arbejdsopgaverne for den katastrofevurderings- og koordinationsgruppe fra De Forenede Nationer, som for nylig ligeledes ankom til Jakarta.
Kommissionen er inden for grænserne af sine beføjelser indstillet på at hjælpe regeringen og den lokale befolkning i forhold til disses egne ønsker.

Pollack
Kan jeg spørge Kommissionen, som reaktion på det opmuntrende svar, om udvalget vil forholde sig til indvirkningerne på klimaet i såvel Europa som lokalt. Dette er måske et af de bedste eksempler vi har, på noget, der forværrer problemet med klimaændringer, og som i første omgang skyldes resultaterne af problemet med klimaændringer. Dette giver en enestående mulighed for at forsøge at finde ud af nøjagtig, hvad der foregår. Er Kommissionen og dens ekspertudvalg også opmærksomme på de problemer, vi sandsynligvis vil få med klimaet her i Europa i de næste par år som følge af det, der svarer til en vulkan, der kommer i udbrud?

Papoutsis
Hr. formand, jeg vil gerne forsikre fru Pollack om, at Kommissionen, som jeg også nævnte i mit svar, vil rette sine bestræbelser og sine undersøgelser mod at konstatere, hvilke præcise følger dette fænomen og brandene i denne region i Indonesien vil få for alle lande, overalt i verden, og selvfølgelig også i Den Europæiske Union. Naturligvis deler jeg fru Pollacks bekymring for, at der vil være denne form for følger. Under alle omstændigheder vil jeg gerne tilføje, at eksperterne også vil beskæftige sig med dette område for at forudse, hvad de nøjagtige konsekvenser for Europa vil være.

Formanden
Spørgsmål nr. 35 af Caroline Jackson (H-0717/97):
Om: Ophør med finansiering af andelsselskaber, gensidige selskaber, foreninger, sammenslutninger og fonde
Europa-Kommissionen meddelte ansøgere i august i år, at den havde afskaffet indkaldelsen af projektforslag til fordel for andelsselskaber, gensidige selskaber, foreninger, sammenslutninger og fonde (96/C 246/16). Denne afgørelse blev meddelt den europæiske osteoporose-fond med skrivelse af 18. august 1997, skønt den havde indgivet en anmodning til Kommissionen (DG XXIII) i december 1996 og ikke var blevet informeret om en mulig afskaffelse, da den var i kontakt med Kommissionen i marts og juni 1997.
Kommissionen bedes oplyse, hvorfor foranstaltningen til fordel for andelsselskaber, gensidige selskaber, foreninger, sammenslutninger og fonde er blevet afskaffet, og hvad der er sket med pengene?

Papoutsis
Hr. formand, jeg forstår og tilslutter mig, at ansvarlige for projekter bliver skuffet, når de ikke får andel i bevillingerne på trods af et stort forarbejde ved forberedelsen af ansøgningen.
Den indkaldelse af projektforslag, som begge medlemmer af Parlamentet omtaler, offentliggjordes den 24. august 1996 i forbindelse med Kommissionens forslag som opfølgning af Rådets afgørelse om et flerårigt handlingsprogram - som De utvivlsomt er klar over, vedrørte det perioden fra 1994 til 1996 - om finansiering af andelsselskaber, gensidige selskaber, foreninger, sammenslutninger og fonde, kort sagt hele det område, vi kalder den sociale økonomi.
Desværre havde Rådet endnu ikke i slutningen af 1996 vedtaget dette forslag. I mellemtiden var der, som De ved og i overensstemmelse med den afgørelse om foreløbige forholdsregler, som præsidenten for De Europæiske Fællesskabers Domstol den 24. september 1996 traf, opstået tvivl om lovligheden af den del af Kommissionens udgifter, som ikke var baseret på afgørelser fra Rådet.
Kommissionen var derfor nødt til at finde en løsningsmodel for tildeling af bevillinger til de projekter, der var forelagt den som led i indkaldelsen af projektforslag. Med henblik herpå tog Kommissionen først sit forslag om et flerårigt arbejdsprogram for perioden 1994-1996 tilbage og annullerede senere selve indkaldelsen. Samtidig vedtog Kommissionen, at den i 1997 ville finansiere 12 projekter, der udvalgtes blandt de, der indsendtes som led i indkaldelsen af projektforslag. Alt dette var sket inden den 29. juli 1997.
I august 1997 sendte Kommissionens tjenestegrene en skrivelse til alle, hvis ansøgninger var blevet afvist, for at forklare situationen. På grundlag af de skriftlige reaktioner, jeg har modtaget, og Deres spørgsmål står det klart for mig, at årsagerne til annulleringen ikke er blevet fremlagt tilstrækkeligt klart.
Derfor vil jeg nu henvendt til fru Jackson sige, at Kommissionens afgørelse om annullering først blev truffet den 29. juli 1997, og at det derfor ikke var muligt at give osteoporose-fonden, som havde indgivet ansøgning om finansiering af midlerne under forslaget, et andet svar i marts eller juni 1997, da fondens ansvarlige var i kontakt med Kommissionens tjenestegrene. Tillad mig i øvrigt, hr. formand, at anføre - selvom hr. Killilea ikke er til stede i salen - at årsagerne til, at et projekt ikke udvælges til finansiering, altid er de samme: enten at det ikke opfylder kriterierne i indkaldelsen til projektforslag, eller at projektet ikke er blandt de bedste med hensyn til kvalitet eller udgifter. Eksempelvis kan jeg nævne, at det projektforslag fra osteoporose-fonden, som fru Jackson nævner, ikke vurderedes til at have berøring med spørgsmålene omkring den sociale økonomi, men snarere med spørgsmål omkring offentlig sundhed. Da der ikke, som jeg sagde før, er en forbindelse mellem annulleringen af projektindkaldelsen og afvisningen af et projekt, finder jeg det ukorrekt, at der på mindste måde kan være tale om nogen form for erstatning.
Jeg mener ikke, og jer er sikker på, at De vil være enige med mig heri, at det på nogen måde er Kommissionens pligt at dække udgifterne til forberedelse af ansøgninger fra virksomheder eller organisationer, der uden held indgiver en projektansøgning. Ellers ville Kommissionen hurtigt få problemer, hvis dette skulle ske for alle de projekter og ansøgninger, der forelægges Kommissionen i alle mulige sektorer.
Med hensyn til det bredere spørgsmål om Kommissionens bevillinger over sit budget til den sociale økonomi vil jeg gerne sige, at Kommissionen agter at forelægge Rådet et nyt forslag for et flerårigt handlingsprogram for perioden 1998-2000. I denne forbindelse er det, foruden de 12 projekter, der udvalgtes blandt de indgivne projektansøgninger, meningen at finansiere flere nye pilotaktioner over 1997-budgettet, nærmere betegnet artikel B5-321, der specielt vedrører den sociale økonomi. Hovedformålet med disse aktioner er netop at styrke den sociale økonomis andelsselskaber, gensidige selskaber, foreninger, sammenslutninger og fonde, således at deres evne til at skaffe økonomisk gode resultater forbedres, hvorved de bedre vil kunne spille en afgørende rolle i løsningen af de aktuelle arbejdsløshedsrelaterede problemer.

Jackson
Det er et ret forvirrende svar. Jeg kan vel godt bede kommissæren bekræfte, at det program, vi taler om, i slutningen af 1996 ikke var blevet vedtaget i Ministerrådet, men at det ikke desto mindre blev besluttet i Kommissionen at finansiere tolv projekter under det program, som ikke var blevet vedtaget.
Hans svar var forvirrende på dette punkt. Hvis Rådet ikke havde truffet afgørelsen i slutningen af 1996, hvorfor skrev hans kontor så til den europæiske osteoporose-fond og underrettede dem via GD XXIII i marts 1997 om, at de ville høre fra Kommissionen i juni 1997? Hvis programmet var blevet afskaffet, hvorfor opfordrede I så stadig til at indsende ansøgninger? Hvorfor siger De, at I ikke skal yde økonomisk kompensation til en organisation, som var blevet opfordret til at ansøge under et program, der var blevet afskaffet? Og hvilket håb kan I give en organisation som denne i fremtiden, når bestyrelsen selv sandsynligvis vil sige, «hvorfor gøre sig ulejlighed med at søge noget, som er så dårligt administreret?«

Papoutsis
Hr. formand, jeg vil gerne svare det ærede medlem, at Kommissionen faktisk indtil slutningen af 1996 håbede, at Rådet ville vedtage det flerårige program til fordel for den sociale økonomi, og straks efter, i de efterfølgende måneder, troede vi fortsat, at det i de første måneder af 1997 ville blive muligt at få en eventuelt forsinket vedtagelse fra Rådets side, der ville gøre det muligt at udnytte bevillingerne til den sociale økonomi på et retsgrundlag, som Rådet havde accepteret. Men det blev desværre ikke muligt. Derfor meddelte mine tjenestegrene den organisation, som De omtaler, den internationale osteoporose-fond, at den i de kommende måneder ville modtage underretning om det videre forløb i sagen.
Kommissionens beslutning om at tage det flerårige program for den sociale økonomi tilbage blev truffet i juli 1997 og blev officielt meddelt i begyndelsen af august 1997 i alle Fællesskabets officielle publikationer. I samme periode var vi imidlertid også nødt til at træffe nogle politiske beslutninger om fortsættelse af en række projekter inden for den sociale økonomi. Fordi indkaldelsen af projektansøgninger således annulleredes, besluttedes det at finansiere 12 projekter. For at der ikke skulle komme klager fra alle dem, der havde vist interesse, valgtes 12 ud af de 173, der anmodedes om at indgive ansøgninger.
Med hensyn til den konkrete organisation, osteoporose-fonden, var årsagen til afvisningen af finansieringen af dette projekt, at selvsamme osteoporose-organisation havde indgivet en ansøgning til Kommissionen med aktioner, der intet havde med den sociale økonomi at gøre, de havde naturligvis med andre sektorer at gøre, f.eks. med programmer vedrørende den offentlige sundhed, men de havde intet at gøre med den sociale økonomi.
Under alle omstændigheder, hvis der er organisationer, der er aktive inden for den sociale økonomi og opfylder de kriterier, der fremgår af selve fællesskabsbudgettet, nærmere betegnet i anmærkningerne til artikel B5-321, hvor forudsætningerne for finansiering gengives, nemlig at de pågældende projekter medvirker til at forbedre den sociale økonomi, skaber arbejdspladser, bidrager til at forbedre disse organisationers konkurrenceevne, når de konfronteres med de frie økonomiske kræfter, ja, så kan der gives støtte. I det foreliggende tilfælde med osteoporose-fonden, som De nævner, var der ikke denne mulighed, eftersom forslagene som nævnt vedrørte den offentlige sundhed og ikke den sociale økonomi.

Pollack
I stedet for at lægge skylden over på Rådet, som vi jo alle elsker at gøre, er Kommissionen så ikke enig i, at dette faktisk er et tilfælde af meget dårlig ledelse? For det første forekommer det mig mildest talt ekstraordinært at indkalde forslag til noget, der ikke har fået Rådets godkendelse. For det andet forekommer det mig ligeledes at være et udtryk for velmenende, men ikke desto mindre meget dårlig ledelse, at opfordre en organisation, som helt tydeligt er involveret i den offentlige sundhedssektor, til at indsende forslag om noget, der omhandler samfundsøkonomien.
Vil Kommissionen acceptere, at det her bestemt ikke er måden at forsøge at støtte programmer, som vi måske nok alle ønsker at støtte, da det blot ender i problemer?

Papoutsis
Hr. formand, jeg vil gerne først understrege, at de organisationer, der virker og indgiver forslag inden for den offentlige sundhedssektor, har mulighed for at fremsætte de samme forslag i forbindelse med Kommissionens og Den Europæiske Unions programmer på området for den offentlige sundhed. Den sociale økonomi vedrører derimod finansiering af andelsselskaber, gensidige selskaber, foreninger, sammenslutninger og fonde, der er aktive på det frie marked og inden for rammerne af den frie økonomi. I programmet for den sociale økonomi, som Europa-Parlamentet gentagne gange har støttet, og som Europa-Parlamentet selv har forpligtet Kommissionen til at gennemføre betalinger til over budgettets artikel B5-321, anføres det meget konkret, til hvilke aktioner der kan gives støtte. Disse rammer er Kommissionen nødt til at overholde, også selvom den ikke skulle ønske det. I det konkrete tilfælde var der ikke mulighed for at gå uden for disse rammer.
Med hensyn til det flerårige program er det rigtigt, at det ikke vedtoges af Rådet på trods af de gentagne og fortsatte forsøg, som vi gennemførte igennem alle de seneste rådsformandskaber og især under det hollandske formandskab.
Vi håbede helt frem til foråret 1997, at dette program ville kunne vedtages. Alligevel vedtoges det ikke. Men fristerne for disse programmer var allerede udløbet. Jeg minder om, at programmet udløb ved slutningen af 1996. Vi afventede altså situationen til de første måneder af 1997, men der skete ingen fremskridt. Vi vil fortsætte vores bestræbelser på at forelægge et nyt flerårigt program for 1998 til 2000. Indtil da er der imidlertid bevillinger på budgettet, som Europa-Parlamentet selv har opført - og jeg vil endnu en gang gerne takke Parlamentet for dette politiske initiativ og de politiske forpligtelser, som der dermed blev indgået - og således var der midler til rådighed, der skulle anvendes efter de politiske retningslinjer, som Parlamentet havde udstukket. Det er netop denne holdning, som Parlamentet har støttet, vi følger, når vi valgte at finansiere nogle af de programmer - 12 af programmerne - der naturligvis ikke indgår i det flerårige program, men nu er selvstændige programmer, og samtidig forpligtede os til at finansiere en række pilotaktioner, som skal forberede udarbejdelsen af et nyt, flerårigt program for den sociale økonomi.
Jeg gentager, at Kommissionen, især inden for den sociale økonomi, netop på grund af problemerne i Rådet og dets manglende evne til at træffe afgørelse om et retsgrundlag, ønsker et nært samarbejde med EuropaParlamentet, og i øvrigt ikke kun denne institution. I denne konkrete sag følger vi nøje Parlamentets forslag.

Formanden
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 36.
Spørgsmål nr. 37 af Ivar Virgin (H-0724/97):
Om: Statslig dominans på elmarkedet
Den svenske regering har i sit forslag »en ny elsituation« (96/97: 136) foreslået, at der indføres nye bestemmelser med det sigte at give det statslige Svenska Kraftnät eneret til at etablere nye elkabler til udlandet samtidig med, at der indføres en tilmeldingsordning, for at elproducenter kan få adgang til de nye kabler.
Er dette ikke i modstrid med EF-traktatens artikel 30 om fri bevægelighed for varer og diskriminering af udenlandske interesser i medfør af artikel 37 om statslige handelsmonopoler?

Papoutsis
Hr. formand, det indre marked for elektricitet i Den Europæiske Union reguleres gennem bestemmelserne i direktiv 96/92/EF af 19. december 1996 om fælles regler for det indre marked for elektricitet.
Dette konkrete direktiv trådte i kraft den 19. februar 1997. Sverige har en frist på 2 år til at sætte de lovgivningsmæssige og administrative bestemmelser i kraft, der omsætter dette direktiv til national lovgivning. Kommissionen samarbejder snævert med alle medlemsstaterne for at sikre, at direktivet træder i kraft inden for de fastsatte frister og på den rigtige måde. Dette samarbejde tager form af bilaterale kontakter med de nationale administrationer, herunder de regulerende organer, og gennem multilaterale møder med alle medlemsstater.
I direktivet fastsættes bestemmelser om tilrettelæggelse og drift af elsektoren, adgang til markedet, kriterier og procedurer i forbindelse med licitationer og tildeling af tilladelser samt mekanismer for udnyttelse af de elektriske systemer. Direktivet indeholder derimod ikke bestemmelser om spørgsmål, der vedrører ejerskab af eltransportnettet, og det forpligter ikke medlemsstaterne til at etablere fri konkurrence med hensyn til nye ellinjer hverken i medlemsstaten selv eller mellem medlemsstaterne.
I direktivets artikel 21 fastsættes det imidlertid, at elproducenter og elleverandørvirksomheder, når medlemsstaterne tillader sådanne, må have egne bygninger, må have datterselskaber og må have særlige kunder, der har direkte forbindelse til deres elnet. Oprettelse af direkte ellinjer er forbundet med en godkendelsesprocedure med objektive kriterier, der skal sikre, at der ikke forekommer forskelsbehandling. Denne godkendelse kan være forbundet med en forudgående afvisning af adgang til eksisterende ellinjer, f.eks. på grund af manglende kapacitet. Ved hjælp af denne bestemmelse, der forekommer i artikel 21, stk. 4, kan parallelle elektriske linjer undgås, når der i forvejen er tilstrækkelig kapacitet.
Kommissionen følger nøje denne sag, herunder også naturligvis den foreslåede offentliggørelsesprocedure, og under det kommende bilaterale møde med de svenske myndigheder vil vi tage det spørgsmål, De nævner, op og eventuelt underrette Dem skriftligt om resultaterne.

Carlsson
Tak for svaret, hr. kommissær, specielt slutningen, som jeg synes indikerer, at De her har været opmærksom på, at noget er skummelt og bør undersøges lidt nærmere.
Jeg ser her en stor risiko, når Svenska Kraftnät er koncessionsmyndighed og samtidig skal foretage drift. Der er en stor risiko for, at de vil udnytte monopolrettighederne. Dette er en ægte fællesskabsinteresse, specielt nu, hvor vi står for at skulle åbne energimarkederne i Europa. Jeg formoder derfor, at De vil have en fortsat kontrol med dette, og jeg håber virkelig, at vi kan få et mere dækkende direktiv, som også tager hensyn til denne sag. Sådan som det ser ud i Sverige lige nu på elmarkedsområdet, går det nemlig i helt forkert retning.

Papoutsis
Hr. formand, jeg vil gerne forsikre hr. Carlsson om, at vi fortsat gennem et meget snævert samarbejde med de svenske myndigheder og med alle medlemsstaternes regeringer vil bestræbe os på at sikre en korrekt gennemførelse af dette direktiv. Jeg vil også gerne forsikre Dem om, at Kommissionen vil anvende alle til rådighed stående midler til at gribe ind i denne sag for at sikre, at gennemførelsen af direktivet giver mulighed for fuld konkurrence i elsektoren, og at der ikke opstår monopoler på energiressourcer.

Formanden
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 38.

Formanden
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 39.
Spørgsmål nr. 40 af Roy Perry (H-0732/97):
Om: Atomkraftsikkerhed
Efter den franske regerings suspendering af rensningsvirksomheden på oparbejdningsanlægget i Cap de la Hague bedes Kommissionen give forsikringer om sikkerheden af den nuværende drift i Cap de la Hague-anlægget for så vidt som den kan få konsekvenser for befolkningen på begge sider af Den Engelske Kanal og værdien af de franske myndigheders kontrol med radioaktivitet og oparbejdningsanlæg?

Bjerregaard
Hr. formand, Frankrig og Det Forenede Kongerige har forpligtet sig til at overholde forbuddet mod dumpning af radioaktive stoffer i havet som fastlagt i konventionen fra 1992 om beskyttelse af havmiljøet i den nordøstlige del af Atlanterhavet. Dette forbud vedrører dumpning af affald i havet og ikke udledningen af lavradioaktivt flydende affald fra landbaserede anlæg. Sådanne udledninger er dog underlagt strenge godkendelseskrav fra de nationale myndigheder. Det er op til den enkelte medlemsstat at sikre overholdelsen af de grundliggende normer til beskyttelse af befolkningens og arbejdstagernes sundhed mod de farer, som er forbundet med ioniserende stråling. Det er derfor de kompetente nationale myndigheder, som fører jævnligt tilsyn med de kontrolordninger, der er etableret til formålet. I juli 1996 kontrollerede Kommissionen desuden i henhold til bestemmelserne i Euratom-traktatens artikel 35 de miljøkontrolanlæg, der er etableret på og rundt om La Hague-anlægget. Et lignende kontrolbesøg fandt sted i Sellafield-området i december 1993. Det blev konkluderet, at begge medlemsstater havde iværksat tilstrækkelige foranstaltninger til overvågning af radioaktivitetsniveauet i det omgivende miljø.
Kommissionen er opmærksom på, at der er fremkommet påstande i forbindelse med rensning af rørledningen til udledning af affald fra La Hague, og at der også tidligere er fremkommet påstande om uacceptabelt stor radioaktiv forurening af det omgivende miljø. De franske myndigheder har undersøgt sagen og har udsendt rapporter om omstændighederne vedrørende rengøringen af rørledningen. Det blev konkluderet, at arbejdet til trods for nogle uregelmæssigheder blev udført uden risiko for miljøet.
De tidligere påstande om udledning af højradioaktivt materiale førte til, at de eksisterende begrænsninger for offentlighedens adgang til området omkring rørledningen blev midlertidigt udvidet, medens de franske myndigheder fik gennemført uafhængige undersøgelser af radioaktivitetsniveauet i området. Undersøgelsesrapporten konkluderer, at radioaktiviteten af det udledte materiale ligger inden for de grænser, der er afstukket af de kompetente nationale myndigheder, og at radioaktiviteten i det omgivende miljø for de mest udsatte enkeltpersoner i befolkningen medførte doser, som lå et godt stykke under de værdier, der er fastsat i Fællesskabets grundliggende sikkerhedsnormer. Og vel at mærke de strammere normer, som blev vedtaget i 1996, og som medlemsstaterne skal gennemføre som national ret, men dog først senest i maj år 2000. Dosen for de mest udsatte enkeltpersoner i befolkningen, det vil altså sige dem, der bor nær anlægget, er meget lille, og dosen i UK vil endda være lavere, så der er endnu mindre grund til bekymring om forholdene der.
Spørgsmålet om radioaktivitet i hummere i Det Irske Hav blev behandlet i svaret på skriftlig forespørgsel nr. 0443/97 fra fru Pollack. Kommissionen har imidlertid modtaget data for 1996 fra de britiske myndigheder. Det skønnes, at den højeste årlige dosis for dem, der spiser lokale fisk og fiskeprodukter, er steget lidt, hovedsagelig som følge af en øget fortæring af hummere, men den ligger under 0, 2 millisievert (mSv) som i 1995. Dosen fra technetium 99 var på 0, 018 mSv i 1995 og 0, 042 mSv i 1996. Selvom overholdelsen af de grundliggende sikkerhedsnormer er hver enkelt medlemsstats ansvar, vil Kommissionen fortsat holde sig nøje orienteret om disse emner.

Perry
Jeg takker kommissæren for hendes svar. Jeg er ikke blandt de medlemmer, som er imod atomkraft som sådan, men jeg accepterer, at hvis der skal være atomkraft, så er der ikke plads til en eneste fejltagelse. Derfor vakte det en vis bekymring på den engelske sydkyst og på Isle of Wight, da den franske miljøminister ikke kun forbød svømning og sejlads i nærheden af Cap de la Hague, men efter kontrolbesøget i juli også beordrede et stop for rensningsprocessen.
Jeg ville være meget taknemmelig, hvis kommissæren kunne komme med yderligere oplysninger om de kontrolbesøg, hun omtalte, at Kommissionen havde foretaget i juli, og om der har været efterfølgende kontrolbesøg fra Kommissionens eller Euratoms side, efter at den franske regering beordrede et stop for rensningsprocessen ved Cap de la Hague. Jeg er sikker på, at kommissæren er klar over, at befolkningen på den engelske sydkyst, selvom de måske ikke står over for en alvorlig trussel, har behov for at blive forsikret om, at Europa-Kommissionen selv beskæftiger sig med sagen.

Bjerregaard
Jeg deler helt hr. Perrys opfattelse af, at det påhviler os at føre en nøje kontrol med de eksisterende anlæg, og når der opstår mistanke om, at der er noget galt, er det selvfølgelig vores opgave at få det kontrolleret så omhyggeligt, som vi overhovedet kan. Det var også derfor, at jeg refererede til vores undersøgelsesrapport, og jeg får netop at vide, at vi har fortsat med at checke området. Vi skulle altså ikke komme over de tilladte doser, sådan som jeg også sagde i mit første indlæg. Vi fortsætter med andre ord med at holde øje med udviklingen.

Formanden
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 41.
Spørgsmål nr. 42 af Hans Lindqvist (H-0697/97):
Om: Retursystem for flasker og dåser
I Sverige har man længe haft et velfungerende retursystem for både glasflasker og aluminiumsdåser (over 95 % genbruges i dag!). I nogle år har man endog nu haft en velfungerende returordning for plastflasker. Den stadig mere internationaliserede handel og åbningen af grænserne inden for EU har i en vis udstrækning ført til øgede produktmængder. Desværre har denne udvikling medført alvorlige forstyrrelser af det svenske retursystem. Importerede dåser passer ikke ind, da der ikke oprindeligt er betalt pant i Sverige osv. I det svenske Systembolaget er retursystemet nærmest brudt sammen på grund af de forskellige udenlandske flasketyper, der indføres.
Denne udvikling er miljømæssigt forkert. Er der planer om en standardisering af flasker og dåser? Kan en enkelt medlemsstat af miljøhensyn kræve, at alle importerede flasker og dåser skal være tilpasset det pågældende lands retursystem?

Bjerregaard
Hr. formand, vi har i Kommissionen med interesse gennemgået oplysningerne i spørgsmålet om Sveriges pantretursystem. Kommissionen er klar over, at disse systemer findes, og at de generelt anses for at være en værdifuld løsning til håndtering af emballage og emballageaffald. Vi har imidlertid ikke fra andre sider fået kendskab til, at disse systemer nærmest skulle være brudt sammen, således som det fremgår af forespørgslen. Efter vores oplysninger fungerer retursystemerne stadig glimrende. Vi vil derfor kontakte de svenske myndigheder for at få ajourførte og supplerende oplysninger om dette spørgsmål, og det vil De selvfølgelig blive orienteret om. Vi havde forstået, at stigningen i mængden af emballage fra andre medlemsstater og tredjelande foregik gradvis, og at retursystemerne kunne tilpasses i overensstemmelse hermed.
Kommissionen har givet Den Europæiske Standardiseringsorganisation mandat til at udarbejde harmoniserede standarder for emballager, som der kan henvises til som dokumentation for overholdelse af direktivets væsentlige krav. Der skal vedtages en generel standard for genbrug, og denne kan eventuelt ledsages af delstandarder for særlige emballagetyper. Man forudser imidlertid ikke på indeværende tidspunkt, at dette vil føre til restriktioner for flaskernes udformning, så de skal tilpasses bestemte returordninger. Inden for rammerne af direktiv 94/68 om emballage og emballageaffald skulle systemerne for håndtering af emballage og emballageaffald under alle omstændigheder give et højt miljøbeskyttelsesniveau og sikre det indre markeds rette funktion. Medlemsstaterne kan således fremme ordninger for genbrug af emballager, blot det sker i overensstemmelse med traktaten.
Der er intet til hinder for, at en medlemsstats genbrugssystem gælder for alle produkter, det være sig indenlandske produkter, produkter fremstillet i andre medlemsstater eller i tredjelande, selvfølgelig forudsat at disse systemer gælder ikke-indenlandske produkter på ikke-diskriminerende betingelser. Om et givet system er i overensstemmelse med traktaten, skal undersøges i hvert enkelt tilfælde for at sikre, at eventuelle handelshindringer og konkurrenceforvridninger står i et rimeligt forhold til miljøgevinsten. Det skal også nævnes, at Domstolen i den danske flaskesag fremførte, at et pantretursystem var et fuldt acceptabelt system for genbrugsemballager, og det er naturligvis også en mulig løsning for ikke-genbrugsemballager, således som det er tilfældet i Sverige.

Lindqvist
Tak for svaret, kommissær Bjerregaard. Jeg synes, at det system, som vi har i Sverige, fungerer godt. Det fungerer godt, selv efter at 20-30 % af flaskerne ikke længere genbruges som tidligere. Det ser man nemlig ikke i selve genbrugsprocessen. Der ser man kun de flasker, som kan genbruges. Alle andre flasker ligger jo i garagerne, i køleskabene eller hjemme i spisekamrene og ses jo ikke, men de ses på affaldspladserne rundt om i Sverige. Det ser vi helt sikkert, men det ser man måske ikke på kontorerne, hvor man søger informationen.
Mit spørgsmål er så: Er dette så vigtigt et anliggende, at et medlemsland af miljøhensyn, med henvisning til miljøgarantien, skal kunne kræve, at importerede flasker, dåser og lignende skal være tilpasset til det pågældende lands system? Skulle man altså, for at få lov til at beholde sit system, kunne henvise til den miljøgaranti, som nu ifølge Kommissionen og Ministerrådet er skærpet i Amsterdam-traktaten?

Bjerregaard
Allerførst vil jeg da gerne takke for bekræftelsen af, at det svenske system fungerer udmærket. Jeg havde lidt min tvivl, da jeg så spørgsmålets formulering, så det var rart at få at vide, at det fungerer. Hvad angår muligheden for at opretholde eksisterende systemer og gøre miljøgarantien gældende, så er det et valg, den enkelte medlemsstat træffer, og det er ikke muligt for mig her i dag at træffe nogen afgørelse om, hvorvidt det ville være rigtigt eller forkert af Sverige at gøre noget sådant, eller sige noget om, hvilket resultat det vil føre til. Som jeg nævnte i svaret på spørgsmålet, så vil det være sådan, at vi vurderer de enkelte ordninger, der eksisterer, helt individuelt, og der kan ikke siges noget generelt vedrørende disse ordninger. Det hænger også sammen med, at der er ganske mange forskellige ordninger i medlemsstaterne.

Formanden
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 43.
Spørgsmål nr. 44 af Mihail Papayannakis (H-0713/97):
Om: Krænkelse af direktivet om drikkevand
Sundhedsmyndighederne i Grækenland har for nylig konstateret, at halvdelen af vandforsyningsnettet er uegnet, og endvidere er der i flere tilfælde i mineralvand på flaske blevet fundet brom-joner i mængder, som er over 10 gange større end de 10 miligram pr. liter, som er fastsat i direktiv 80/777 og direktiv 80/778/EØF .
Kommissionen bedes oplyse, hvorledes situationen er i medlemsstaterne vedrørende gennemførelsen af ovennævnte direktiver, om der særligt for Grækenland findes en utilstrækkelig og fejlagtig omsætning af direktiverne om drikkevand til national ret?
Hvilke sanktioner vil blive pålagt, hvis det konstateres, at der er sket en mangelfuld gennemførelse af ovennævnte direktiver, især hvad angår overskridelsen af den højeste tilladte grænse for brom-joner og krænkelse af artikel 12 i direktiv 80/778/EØF, ifølge hvilken »medlemsstaterne træffer alle nødvendige foranstaltninger til, at der foretages en regelmæssig kontrol af drikkevandskvaliteten«?

Bjerregaard
Hr. formand, Kommissionen forstår de to ærede medlemmers betænkeligheder ved disse spørgsmål, der berører noget af så vital betydning som drikkevandets kvalitet. Naturligt mineralvand og kildevand er omfattet af direktiv 80/777, som er direktivet om naturligt mineralvand, som blev ændret ved direktiv 96/70. Alle andre typer vand, det være sig på flaske eller ej, er omfattet af direktiv 80/778. Det er det, vi kalder drikkevandsdirektivet. Ingen af disse direktiver indeholder bestemmelser om bromat. Årsagen hertil er, at bromat normalt ikke forventes at være til stede i råvand, da det er et biprodukt ved desinfektion. Bromat findes navnlig i ozonbehandlet vand. Det nuværende drikkevandsdirektiv er baseret på den viden, der forelå i 1970'erne, og på det tidspunkt var der ikke grund til at formode, at bromat kunne være til stede i drikkevandet.
I lyset af WHO's retningslinjer for drikkevand og i lyset af den nuværende viden om bromats kræftfremkaldende virkninger har Kommissionen medtaget bromat i sit forslag til revision af drikkevandsdirektivet med en foreslået norm på 10 milligram pr. liter. Så vidt jeg husker, er WHO-retningslinjen på 25. Hvad naturligt mineralvand angår, er desinfektion forbudt i henhold til direktivet om naturligt mineralvand, og jeg henviser her til artikel 4. Bromat skulle således ikke kunne findes i naturligt mineralvand.
Kommissionen er ikke blevet officielt underrettet om, at visse typer mineralvand på flaske i Grækenland ifølge pressen skulle indeholde bromat i mængder, der var flere gange større end den foreslåede norm for drikkevand. Kommissionen vil en af de nærmeste dage sende de græske myndigheder et brev for at undersøge, om der er tale om en overskridelse af EU-lovgivningen, og om der i givet fald skal tages yderligere skridt. Som led i oplysningerne om 13 vanddirektiver, som Kommissionen vil offentliggøre en rapport om næste år, foretages der for øjeblikket en vurdering af oplysningerne om drikkevandskvaliteten i Grækenland såvel som i andre medlemsstater.

Papayannakis
Fru kommissær, jeg forstod ikke alle de tekniske oplysninger, De gav, men jeg går ud fra, at Deres tjenestegrene er bedre underrettet om sådanne sager, end vi er. Men spørgsmålet vedrørte to forhold.
For det første har vi med hensyn til bromatindholdet rapporter og oplysninger om mindst otte mærker flaskevand, hvor denne berømte værdi på 10 mg/l er blevet overskredet. Med hensyn hertil vil jeg gerne høre, hvad De og Kommissionen kan gøre i denne sag? For det lader ikke til, at De er blevet fuldt underrettet af de græske myndigheder om, hvorledes de beskytter kvaliteten af drikkevandet, der kommer frem til forbrugerne, sådan som de skal i henhold til direktiv 80/778/EØF.
For det andet har vi, og også jeg personligt, tidligere stillet mange spørgsmål til Deres generaldirektorat om kvaliteten af vandledninger; i vandledninger i byer findes der både bly og asbest, og jeg har før bedt om at få at vide, hvilke foranstaltninger Kommissionen vil træffe i den anledning. Måske De kan give os nye oplysninger i dag?

Bjerregaard
Som jeg nævnte i mit første svar, så forholder det sig sådan, at Kommissionen ikke officielt er blevet orienteret om dette problem, som tydeligvis har været fremme i de græske medier. Men på baggrund af det spørgsmål, som De har stillet, hr. Papayannakis, vil vi rette henvendelse til de græske myndigheder for at bede dem undersøge sagen. Det er normalt den procedure, vi anvender i den slags sager. Hvis de græske myndigheder finder stoffer i mineralvandet, som ikke bør være der, så går vi først og fremmest ud fra, at de græske myndigheder selv vil rette de misforhold, der er opstået, og hvis ikke det er tilfældet, så ved De lige så vel som jeg, at så indledes en procedure, der i yderste fald kan ende ved en domstol. Jeg nævnte også for Dem i slutningen af mit første svar, at vi faktisk er i gang med at undersøge drikkevandskvaliteten og i det hele taget vores vanddirektiver og gennemførelsen af dem i medlemsstaterne. Vi regner med at kunne offentliggøre en rapport til næste år, og der vil vi jo så klart kunne se, hvordan det står til i medlemsstaterne.

Formanden
Spørgsmål nr. 45 af Bárbara Dührkop Dührkop (H-0727/97):
Om: Ændring af den spanske jagtlovgivning
Den 26. september 1997 vedtog det spanske parlament en ændring til lov nr. 4/1989 om bevarelse af landdistrikterne og de vilde dyr og fugle. Ændringsforslaget giver tilladelse til jagt på fugle i deres traditionelle leveområder i et begrænset antal og under nøje tilsyn fra myndighedernes side inden for afgrænsede områder for at sikre, at arterne bevares, og i trækperioden i foråret eller forud for parringstiden, det vil sige, når de trækker fra Den Iberiske Halvø til Central- og Nordeuropa for at yngle.
EF-Domstolen har tidligere dømt Italien, Frankrig og Tyskland for at tillade jagt i trækperioden.
Har Kommissionen kendskab til denne ændring af den spanske lovgivning? Er den ikke i modstrid med artikel 7, stk. 4, i fugledirektivet, som bestemmer, at trækfugle ikke må jages i den periode, hvor de vender tilbage til deres ynglepladser?

Bjerregaard
Hr. formand, Kommissionen har kendskab til et forslag til ændring af den spanske lov nr. 4/1989 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, der sandsynligvis ville tillade jagt på fugle, når de er på træk tilbage til deres ynglesteder. Kommissionen har allerede meddelt de spanske myndigheder, at vedtagelsen af en sådan foranstaltning ville være i strid med bestemmelserne i artikel 7, stk. 4, i Rådets direktiv nr. 79/409 fra april 1979 om beskyttelse af vilde fugle. Vi har advaret de spanske myndigheder om, at denne foranstaltning klart ville resultere i en overtrædelse af ovennævnte direktiv. De spanske myndigheder svarede den 1. august 1997 og forklarede, at hensigten med den foreslåede ændring af lov nr. 4/1989 var at tilpasse den til en dom, som var afsagt af den spanske forfatningsdomstol, og ifølge hvilken Spanien forpligtedes til at tage hensyn til fordelingen af beføjelserne mellem den spanske centralregering og de enkelte autonome regioner. Ifølge de informationer, Kommissionen råder over, har der været stor risiko for, at der i ændringen af lov nr. 4/1989 ville komme til at indgå en tilladelse til jagt på fugle under deres årlige træk tilbage til deres ynglesteder. Nu bekræfter det ærede medlem, at det spanske parlament allerede har godkendt den pågældende ændring af lov nr. 4/1989, indbefattet denne ulovlige tilladelse. Skulle denne ændring træde i kraft, vil Kommissionen træffe alle de nødvendige forholdsregler, herunder proceduren i artikel 169, for at sikre, at direktivet overholdes fuldt ud.

Dührkop Dührkop
Fru kommissær, jeg tror, at dette svar ligefrem vil kunne chokere den spanske miljøminister, for selv samme minister har i det spanske parlament sagt, at det er selve Europa-Kommissionen, som har krævet denne ændring af den spanske lov for at få regler for undtagelsen for jagtforbuddet i yngleperioden. Om muligt, vil jeg gerne anmode kommissæren om at vurdere den spanske ministers begrundelse.
Hvad mener Kommissionen i øvrigt om en anden ændring af samme lov, som ophæver kravet om, at man skal bestå en eksamen for at få jagttegn?

Bjerregaard
Jeg forstår, at spørgeren var udmærket tilfreds med det svar, jeg gav, og hvori jeg gav udtryk for, at vi selvfølgelig ikke accepterer, at man bryder den lovgivning, der er vedtaget. Hvad angår reglerne for jagt, må jeg sige, at det ligger uden for min kompetence. Jeg ved ikke, hvilken fællesskabslovgivning der er gældende på dette område, så der må spørgsmålet nok stilles til en anden.

Imaz San Miguel
Fru kommissær, jeg vil gerne sige til Dem, at denne ændring udelukkende har bestået i en indføjelse i den spanske lov nr. 4/1989 af en undtagelse på nogle nøjagtige betingelser, som er omhandlet i Rådets direktiv nr. 74/409, og det kan bemærkes, at disse ændringer og indføjelser er sket inden for en ramme, der er endnu strammere end den, der er fastsat i selve direktivet. Det vil sige, at undtagelserne er mere restriktive, eftersom Rådets direktiv anfører, at disse undtagelser kan finde anvendelse for alle arter af fugle, og her er de begrænset til særlige jagtfugle og ikke-katalogiserede fugle.
Det er desuden begrænset til et begrænset antal, og dette udtryk har ikke engang Domstolen fortolket som en absolut værdi, men som en relativ værdi, og tilsynet skulle ydermere gennemføres af den myndighed, som er kompetent til at fastlægge regler for og føre tilsyn med undtagelserne, det vil sige regeringerne i de selvstyrende regioner.
Jeg vil derfor gerne under de foreliggende omstændigheder spørge kommissæren, om hun forstår eller deler den opfattelse, at vedtagelsen af den spanske lov således er mere restriktiv end Rådets direktiv, hvad angår muligheden for undtagelser, og om kommissæren er enig i, at Europa-Kommissionen, såfremt det begrænsede antal er reguleret, og tilsynet ligeledes er perfekt reguleret, ikke burde lægge noget til hinder for vedtagelsen af denne spanske lov.

Bjerregaard
Jeg kan høre, at vi nu er ved at bevæge os ind i en intern spansk diskussion. Jeg agter ikke at gå ind i denne diskussion, men jeg vil nøjes med at henholde mig til det svar, jeg gav tidligere på spørgsmålet fra fru Dührkop. Jeg sagde, at vi allerede i en foreløbig henvendelse til de spanske myndigheder havde gjort opmærksom på, at vi ikke mente, at ændringen var i overensstemmelse med direktivet. Ifølge de informationer, som Kommissionen råder over, har der været stor risiko for, at der i ændringen af den omtalte lov vil komme til at indgå en tilladelse til jagt på fugle under deres årlige træk tilbage til deres ynglesteder. Det bliver vi selvfølgelig nødt til at undersøge, for er det tilfældet, så er det i strid med det vedtagne fugledirektiv, og Spanien skal selvfølgelig ligesom andre medlemsstater rette sig efter den vedtagne lovgivning. Vi bliver derfor nødt til at tage en yderligere kontakt til de spanske myndigheder for at få opklaret dette spørgsmål.

Formanden
Spørgsmål nr. 46 af Heidi Hautala (H-0744/97):
Om: Natura 2000 og militære områder
EU's medlemslande udarbejder på baggrund af fugle- og naturdirektiverne forslag til Natura 2000-programmet. Enkelte medlemslande har imidlertid tænkt sig at holde områder uden for forslaget til Natura 2000, eftersom områderne ligger i militære områder. Kan Kommissionen komme med yderligere oplysninger om fællesskabslovgivningen og redegøre for, hvilke bestemmelser, der gælder for områder under Natura 2000, såfremt de når ud til militære områder?

Bjerregaard
Hr. formand, Natura 2000 består af to dele: særligt beskyttede områder udpeget i henhold til direktiv 79/409 om beskyttelse af vilde fugle - det er i øvrigt det direktiv, vi lige har talt om under det foregående spørgsmål - men også særlige bevaringsområder i henhold til direktiv 92/43 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter. Fællesskabet har vedtaget en liste over sådanne områder på grundlag af lister udarbejdet af de enkelte medlemsstater. For særligt beskyttede områder har EF-Domstolen bekræftet, at udpegelsen udelukkende skal tage ornitologiske kriterier i betragtning. For særlige bevaringsområder i henhold til direktiv 92/43 indeholder direktivet naturvidenskabelige kriterier, som skal anvendes under udarbejdelsen af medlemslandenes og Fællesskabets lister. Kommissionen er af den principielle opfattelse, at ingen af de to direktiver giver mulighed for at udelukke militære områder fra at blive optaget i Natura 2000-programmet, hvis områderne opfylder de førnævnte kriterier.

Hautala
Ærede hr. formand, jeg takker for svaret og spørger om en anden sag, som vedrører begrænsning af Natura 2000-områder i Finland. Der er noget, som jeg undrer mig meget over. Helsinkis viceborgmester har sagt offentligt, at fra Kommissionens side er garanteret ham, at der kan bygges en storhavn i Helsinki, skønt De godt ved og endda offentligt har konstateret, at fuglebestandens værdi i området er klartlagt på basis af fugledirektivet. Er det muligt, at Helsinkis viceborgmester taler sandt, eller hvad er der her tale om? Han siger altså, at Kommissionen har garanteret, at denne havn kan bygges.

Bjerregaard
Jeg må sige, at både Natura 2000 og fugledirektivet kan føre os mange steder hen. Det spørgsmål, jeg har skullet svare på her i dag, vedrører militære områder, og det supplerende spørgsmål, jeg har fået stillet, vedrører havnen i Helsinki. Det er jeg selvfølgelig ikke i stand til at svare på uden at have undersøgt sagen på forhånd.

Thors
Hvis det er sådan, at man finder, at vi har et vist antal beskyttede områder, som bør oprettes, og man finder, at et land har fremlagt et forslag om f.eks. beskyttelse af en art i henhold til fugledirektivet, så man kan sige, at den arts bestand så er tilstrækkelig, findes der da ikke, fru kommissær, muligheder for at anse, at arten er tilstrækkeligt beskyttet, og at man så vil kunne undtage områder? Det kan være af forskellige årsager. Under alle omstændigheder har landet fremlagt et sådant forslag, efter at man har konstateret, at vi har disse områder, som opfylder kriterierne. Så vælger man blandt dem, når der er foretaget en videnskabelig analyse.

Bjerregaard
Jeg skal ikke komme nærmere ind på den udvælgelse af Natura 2000-områder, der har fundet sted i Finland. Jeg ved, at den har givet anledning til en meget omfattende og meget livlig debat i Finland. Hvad angår helt konkrete valg i forhold til andre anlæg, tager vi stilling til det, hvis vi støder på en overtrædelse, eller hvis vi får en anmodning fra den finske regering om at finde alternative løsninger. Jeg har ikke i forbindelse med spørgsmålet her i dag undersøgt, om en sådan anmodning foreligger, og hvilke muligheder der i givet fald ville være.

Formanden
Da den tid, der er afsat til fru Bjerregaard, er udløbet, vil spørgmål nr. 47 og 48 blive besvaret skriftlig.

Flynn
Som Kommissionen forstår spørgsmålet, ønsker det ærede medlem at vide, om Det Forende Kongeriges lov om underholdsbidrag overtræder artikel 6 i Rådets direktiv 93/104 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden.
I mit svar på skriftlig forespørgsel nr. 1175/93 hed det, at spørgsmål om underholdsbidrag til enlige mødre ifølge loven om underholdsbidrag, kun vedrører Det Forenede Kongerige. Fælleskabet har ingen beføjelser på dette område. Ikke desto mindre har det britiske Child Support Agency, ifølge de oplysninger, Kommissionen har, ikke beføjelse til at tvinge nogen til at arbejde et bestemt antal timer.
Desuden, selvom det forstås, at den automatiske, regelmæssige gennemgang af beregningen af underholdsbidrag normalt kun finder sted hvert andet år, giver § 17 i loven om underholdsbidrag udtrykkeligt den pågældende forælder mulighed for at ansøge om en gennemgang på et hvilket som helst tidspunkt, hvis dennes forhold er ændret. Så vidt Kommissionen forstår, beregnes underholdsbidrag i forhold til den faktiske indkomst, og den eneste undtagelse herfra er den særsats, der pålægges den ikke-forsørgende forælder, når denne nægter at samarbejde og give oplysninger om indkomst og udgifter.
Derudover forstås det også, at hvis en forælder, der har været genstand for en beregning af underholdsbidrag, ikke er tilfreds med sagsbehandlerens afgørelse, kan denne ankes til et specifikt, uafhængigt nævn og derefter, kun med hensyn til det rent juridiske, ankes til en uafhængig ansvarlig for underholdsbidrag, derefter til Court of Appeal og som sidste instans til Overhuset.
I lyset af ovennævnte betragtninger, synes der ikke at være nogen forbindelse mellem fremgangsmåden i CSA og artikel 6 i direktivet om arbejdstid.

Truscott
Jeg vil gerne takke kommissær Flynn for hans svar. Jeg håber, at han vil fortsætte med at kontrollere de enkelte medlemsstaters gennemførelse af direktivet, selvom den nærmere gennemførelse vil være op til dem.
Jeg vil blot gerne præcisere, at han antyder, at efter hans mening bør, i dette tilfælde, en instans, der behandler sager om underholdsbidrag, ikke medtage overarbejde og ekstratillæg inden for en 48-timers arbejdsuge. Siger han ligeledes, at der i tilfælde af tvist, efter hans mening, bør være regres i Det Forenede Kongerige?

Flynn
De er nok klar over, at hele spørgsmålet om gennemførelsesbestemmelserne ikke vil træde i kraft i Det Forenede Kongerige, før april næste år. Men vi vil bestemt gøre, som De siger. Vi fortsætter med at kontrollere gennemførelsen. Men som jeg har forsøgt at gøre klart, er der appelmulighed helt op til Overhuset. Man må håbe, at det aldrig når så vidt, men vejen er åben for personer, der måtte være utilfredse. De kan henvende sig til et uafhængigt nævn og derefter også til andre regresinstanser.
Vi ser frem til en tidlig gennemførelse, omsider, i Det Forenede Kongerige. De er nok klar over, at der blev udsendt et debatoplæg under den sidste regering. Dette er under overvejelse med henblik på lovfæstelse så tidligt som muligt. Vi vil også følge det så strengt som muligt.

Formanden
Spørgsmål nr. 50 af Anne McIntosh (H-0627/97):
Om: Arbejdsløshed i EU's servicesektor
Hvilke muligheder rummer Den Europæiske Socialfond (ESF) for at yde hjælp især til at bekæmpe virkningerne af arbejdsløshed inden for havne- og turismeindustrierne?
Vil Kommissionen i forbindelse med den kommende revision af strukturfondene overveje at forlænge de initiativer, der har til formål at hjælpe servicesektoren, ud over år 2000, således at der kan findes en effektiv løsning på arbejdsløshedsproblemet inden for havne- og turismeindustrierne?

Flynn
Den Europæiske Socialfond (ESF) er Den Europæiske Unions vigtigste værktøj til udvikling af menneskelige ressourcer samt til forbedring af arbejdsmarkedsforholdene Unionen. Den er ikke sektorbestemt i dens fremgangsmåde, men dækker et bredt udsnit af aktiviteter, der stiler efter at forbedre beskæftigelsesmulighederne på det lokale arbejdsmarked ved at uddanne personer til at bestride ledige jobs eller ved at give dem adgang til nye beskæftigelsesmuligheder.
Sådanne aktiviteter, der samler sig om personer, kan vedrøre områder inden for servicesektoren, herunder turismeindustrien. Forbedrede faglige kvalifikationer og ledelsesevner er faktisk grundlæggende krav for udvikling af turismeindustrien, som man regner med vil indebære gode vækstmuligheder inden for jobskabelse, idet den allerede står for ca. 6 % af den samlede beskæftigelse i Unionen. Da bistanden fra ESF til områder inden for servicesektoren er inkluderet i de almindelige programmer til udvikling af menneskelige ressourcer, kan den ikke så nemt skelnes i programdokumenter. Visse ESF-programmer er dog sat i værk i adskillige lande for at understøtte eksisterende regionale bestræbelser på at udvikle turismen, f.eks. i Portugal og Grækenland.
I denne regionale kontekst beløber bistand fra ESF til forbedring af kvalifikationer inden for turismen sig til mere end ECU 200 millioner i perioden 1994-1999, og den dækker mere end 100.000 deltagere. Den samlede effekt af ESF's aktiviteter inden for dette område forøges naturligvis, hvis der også tages højde for anvendelsesområdet for almindelige programmer om udvikling af menneskelige ressourcer.
For perioden efter år 2000 har Kommissionen i sit dokument Agenda 2000 skitseret nye rammer baseret på to regionale mål og et horisontalt mål for menneskelige ressourcer, hvilket indebærer en ensartet transversal tilgang med hensyn til udviklingen af menneskelige ressourcer.
Prioriteterne i de nye mål for de menneskelige ressourcer er meget lig dem, der gælder på nuværende tidspunkt. Faglig tilpasning, videreuddannelse, social indlemmelse samt forebyggende tiltag over for arbejdsløsheden. Aktiviteter inden for områder i servicesektoren, der beskæftiger sig med udviklingen af menneskelige ressourcer, vil derfor stadig kunne opnå støtte fra ESF i henhold til de angivne principper.
Endelig vil jeg gerne have lov at tilføje, at henvisningen til »havneindustrierne« ikke er forstået, og at det ikke er muligt at behandle dette aspekt af spørgsmålet alene. Det, jeg allerede har fremført med hensyn til turisme, specielt om den horisontale til forskel fra den sektorbestemte side af støtten fra ESF, ville dog gælde i lige stort omfang for de fleste, hvis ikke samtlige, industrielle og serviceorienterede havneaktiviteter.

McIntosh
Jeg sætter pris på det detaljerede svar, vi har fået fra kommissæren i aften. Da jeg jo repræsenterer et område, der hverken omfatter Portugal eller Grækenland, forstår De muligvis min utålmodighed. Lad mig forklare. Havnerelaterede aktiviteter vedrører aktiviteter i havneområder, i mit tilfælde Harwich - selvom det kunne være havnen i Athen eller for så vidt havnen i Hamburg, hvor mennesker har mistet deres job som følge af et fald i havneaktiviteter og en generel nedgang inden for søtransportsektoren. Den bedste sammenligning vi kan drage, er måske med det vellykkede CONVER-program, som af samtlige programmer i Den Europæiske Socialfond og andre programmer rent faktisk har bragt flest menneskelige ressourcer og penge til uddannelse til Essex og Suffolk. Det samme gør sig gældende med hensyn til turisme og ADAPT-programmet, til Felixstowe, som jeg ikke repræsenterer.
Det eneste vi ønsker er, at Kommissionen, under Agenda 2000, er lidt mere fleksibel med hensyn til indarbejdelse af idéerne fra ADAPT- og CONVER-programmerne i andre ESF-programmer.

Flynn
Jeg vil gerne have lov til at svare fru McIntosh ved at sige, at det, der måtte gælde for et bestemt land, gælder for alle medlemsstater. Jeg benyttede blot Portugal og Grækenland som eksempler på, hvordan problemer inden for turismen kan afhjælpes. De kan afhjælpes i et hvilket som helst land. De har fuldstændig ret, når De siger, at der er områder, der oplever en nedgang, og områder som har lidt meget under manglende aktivitet og ændrede forhold. Naturligvis arbejder ESF horisontalt med aktiviteter, der omskoler folk og får dem tilbage på arbejdsmarkedet. En sådan hjælp og støtte er tilgængelig. Den er helt bestemt tilgænglig inden for Deres område, på samme måde som den er tilgængelig for andre områder i Det Forenede Kongerige.

Formanden
Spørgsmål nr. 51 af Graham Watson (H-0667/97):
Om: Europa mod kræft
Er Kommissionen i forbindelse med den fortsatte bekæmpelse af kræft enig i, at der bør lægges langt større vægt på strategier til forebyggelse heraf?
Hvilke planer har Kommissionen med henblik på at mindske antallet af nye kræfttilfælde i løbet af de kommende ti år?

Flynn
Kræft har altid været et af de vigtigste emner i den offentlige sundhedspolitik i Europa. Omkring en tredjedel af borgerne i Europa får stillet diagnosen kræft før eller senere i livet. En fjerdedel af dem dør af sygdommen. Derfor understreges vigtigheden af sundhedsundervisning og oplysning til befolkningen i forbindelse med kræft særligt i Kommissionens aktuelle tredje handlingsprogram, da det er almindeligt godtaget, at ca. 70 % af kræftforårsagede dødsfald er en følge af den enkeltes valg vedrørende livsstil og miljø.
Et vigtigt værktøj, som programmet "Europa mod kræft« bruger i sine oplysningskampagner, er det Europæiske Kræftkodeks, som er et antal anbefalinger, der indeholder nøgleoplysninger med henblik på kræftforebyggelse fastslået af førende europæiske kræfteksperter. Hvert år organiserer programmet "Europa mod kræft« Den Europæiske Uge mod Kræft, som er en kampagne, der er møntet på befolkningen, og som fokuserer på en af disse oplysninger om forebyggelse. Temaet i år er f.eks. forebyggelse, tidlig konstatering og screening af brystkræft samt kræft i livmoderhalsen. Programmet "Europa mod kræft« har også været i front med hensyn til anbefalinger til organisationen og kvalitetssikring for screeningprogrammer for brystkræft og kræft i livmoderhalsen, som kan føre til en vigtig reduktion i antallet af disse sygdomme.
Desuden støtter og koordinerer programmet en af verdens største epidemiologiske undersøgelser inden for kræftog ernæringsområdet, som involverer mere end 400.000 forsøgspersoner, og som vil klarlægge kost, som kan reducere risikoen for visse kræftformer.
Hvad angår anden del af spørgsmålet, forudsiger eksperter en fortsat stigning i antallet af kræfttilfælde i de kommende år, hovedsagelig fordi befolkningen i Europa bliver ældre og ældre. De valg, den enkelte foretager, bidrager ligeledes til stigningen. Som eksempel kan det nævnes, at da en stor del af kvinderne i Sydeuropa er begyndt at ryge inden for de sidste ti år, forventes en skarp stigning i antallet af lungekræfttilfælde blandt disse i de følgende år. De kræftforebyggende foranstaltninger, som Kommissionen på nuværende tidspunkt foretager eller støtter, omfatter oplysning, sundhedsundervisning og tidlig konstatering. Disse foranstaltninger skal nedsætte udbredelseshastigheden for kræft og forhindre sygdommen i at bryde ud i en tidligere alder.

Watson
Jeg hilser kommissærens svar velkomment og i sandhed også Kommissionens foranstaltninger, da det er et yderst alvorligt emne, som der kan gøres meget for på europæisk plan.
Vi har i år afholdt den femte »Europæiske Uge mod Kræft«, og anden prioritet i denne forbindelse var bestemt til at være sundhed, uddannelse og oplysning.
Hr. kommissær, som et led i denne »Uge« besøgte jeg et af de lokale hospitaler i min valgkreds - som af samtlige lokale hospitaler har den største afdeling for kræft - i en mellemstor by, netop fordi det var Den Europæiske Uge mod Kræft. Jeg fandt det meget beklageligt, at dette hospital aldrig havde hørt om Den Europæiske Uge mod Kræft til trods for, at den holdes for femte år, og at hospitalet bestemt ikke havde hørt om den tipunktsplan, som jeg skulle fremlægge i forbindelse med mit besøg.
Mon Kommissionen vil undersøge i hvilket omfang disse oplysninger kommer ud. Jeg læste i noget dokumentationsmateriale fra Kommissionen, at den satte oplysning til offentligt udbud, og at den valgte et professionelt kommunikationsfirma med kontorer i næsten samtlige medlemsstater. Hr. kommissær, jeg kan kun konkludere, at dette firma ikke arbejder godt nok i Det Forenede Kongerige.

Flynn
Jeg vil først gerne takke hr. Watson for de oplysninger. Jeg beklager, at han er stødt på dette problem. Det er bedrøveligt, og jeg agter at forfølge sagen. Jeg værdsætter hans interesse.
Jeg vil gerne have lov at sige, at vi ikke har ret mange penge til programmet, som han meget vel ved. Ca. ECU 1112 millioner om året fordelt på 15 medlemsstater er meget lidt. Vi udfører dog en grundig evaluering af Den Europæiske Uge mod Kræft. Den holdes, som De ved, den anden uge i oktober hvert år. Kampagnen finder sted hvert år, og der trykkes mere end seks millioner foldere, som fordeles i hele Europa. Desuden er der annoncer i den trykte presse, og vi får også nogle reklameindslag på fjernsyn og video. Jeg har ladet mig fortælle, at de har oprettet et sted mellem 300 og 500 millioner kontakter til europæiske borgere hvert år. Men selv med den dækning kan det stadig ende i bunden af stakken, og den folder, der kommer ind ad døren, lægges ikke frem.
Virkningen af kampagnen måles af Eurobarometer, som foretager analyser før og efter kampagnen. Det er interessant at se på kampagnen i 1995, hvor analyseresultaterne blev givet til Europa-Parlamentet. De viser f.eks., at over 20 millioner flere europæere ved slutningen af kampagnen var overbevist om, at kræft kan forebygges, og at de var mere bevidste om de forskellige risikofaktoerer, f.eks. rygning og mangel på frugt, grøntsager og kornprodukter i kosten, efter kampagnen. Det er det eneste, jeg kan sige. Der var tilsyneladende gode reaktioner fra den side, men, som De siger, vi sætter vores lid til eksperterne.
Jeg ville sætte stor pris på det, hvis De kunne give mig navnet på hospitalet uden at gøre et stort nummer ud af det, og jeg vil med glæde undersøge, om det pågældende hospital var på listen, som det burde være.

Thors
For os kvinder er det et vigtigt tema, der i år var aktuelt, det vil sige, at man skal forsøge at forebygge kræft. Det, der bekymrer, er dog, at man siger, at dårlig forebyggelse er værre end ingen forebyggelse. Desværre har der vist sig tegn på, at vi har laboratorier i Europa, der udfører f.eks. test og kontrol af kvinders kræftprøver på en måde, som ikke er videnskabeligt fuldt dækkende og korrekt.
Hvilken vejledning har Kommissionen tænkt sig at give medlemslandene i denne henseende? Det er indlysende, at vi behøver en slags kvalitetskontrol af de laboratorier, der kontrollerer testene.
Det andet spørgsmål er: Hvordan ser kommissæren på mulighederne for virkelig at få et fuldt dækkende forebyggende system, screening systems , i medlemslandene? Jeg tror, det er afgørende for, at vi skal lykkes i kampen mod kræft.

Flynn
De gør rigtigt i at fremhæve spørgsmålene om kvalitetskontrol og screening. En stor del af det, vi anbefaler inden for dette område vedrører netop den kvalitet, der er absolut nødvendig, hvad angår disse screeningprocesser. Jeg anbefaler Dem en pjece, som vi har om det Europæiske Kræftkodeks, som indeholder samtlige anbefalinger samt de ti punkter, der er blevet udarbejdet af kræfteksperter fra hele Unionen. Det er et yderst nyttigt dokument, og det omhandler både de primære og sekundære elementer. Hvad angår det primære område, taler vi om udelukkelse og risikofaktorer, f.eks. rygning og alkoholindtagelse samt for stor udsættelse for solen, og det sekundære område omhandler tidlig konstatering, og her bliver spørgsmålet om rutineundersøgelser og kontrolbesøg aktuelt. Vi er meget optaget af at fremme god kvalitetskontrol og screening, men det er naturligvis op til medlemsstaterne, hvordan de organiserer screeningundersøgelserne. Vi kunne godt tænke os, at de kunne dele den bedste fremgangsmåde, der er tilgængelig, og vi forsøger at gøre dette tilgængeligt for dem.

Elchlepp
Undskyld hr. kommissær, drøftelsen ægger mig til et lille ekstra spørgsmål: Opfatter De det ikke af og til som en modsigelse, at Kommissionen på den ene side på beundringsværdig vis oplyser om farerne for kræft, men på den anden side hvert år stiller betydelige midler - sandsynligvis væsentlig større beløb - til rådighed til fremme af dyrkningen af tobak, der oven i købet er et område, hvor dette næppe kan siges at være fornuftigt ud fra beskæftigelsespolitiske synspunkter heller?

Flynn
Det korte svar er, at De har ret. Der er en vis modsigelse her, som jeg har udtalt mig om ved tidligere lejligheder. Når man støtter et produkt, der i mine øjne er skadeligt, er det en indirekte støtte til hele industrien, og det beklager jeg. Jeg ville ønske, at det ikke forholdt sig således, og jeg ser frem til den dag, hvor det ikke længere er tilfældet.
De er nok klar over, at Kommissionen vedtog en betænkning om organiseringen af tobaksmarkedet samtidig med dens meddelelse om forebyggelse af rygning. Det var i december sidste år. Med disse parallelle tiltag, viste Kommissionen, at en reform af tobaksmarkedet og fremmelsen af folkesundheden skal ses under ét. En omfattende reform blev udført efter en del kæmpen, som jeg støtter aktivt, og beslutningen, der blev taget dengang vil efter min mening føre til en forbedring af situationen. Det var muligt at få flere penge, da der blev fratrukket 1 % på alle subsidier til brug for Fællesskabsfonden for forskning og oplysning inden for tobak, og jeg håber, at de midler bliver anvendt på bedste måde.
De har dog ikke desto mindre fuldstændig ret, og jeg støtter Dem. Jeg ser frem til den dag, hvor Unionen ikke længere ved hjælp af subsidier støtter dyrkningen af et produkt, der forårsager i skade, sygdom og død.

Formanden
Da tiden til spørgsmål til Kommissionen er udløbet, vil spørgsmål nr. 52 til 89 blive besvaret skriftligt.
Hermed er spørgetiden afsluttet.

Aftale med Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien - Aftale med Slovenien
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under et om de følgende betænkninger:
A4-0296/97 af hr. Nikitas Kaklamanis, for Udvalget om Transport og Turisme, om forslag til Rådets afgørelse om indgåelse af aftale mellem Det Europæiske Fællesskab og Den Tidligere Jugoslaviske Republik på transportområdet (KOM(96)0533 - C4-0310/97-96/0260(AVC)); -A4-0275/97 af hr. Francesco Baldarelli, for Udvalget om Transport og Turisme, om forslag til Rådets afgørelse om indgåelse af en tillægsprotokol til aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Republikken Slovenien på transportområdet (KOM(96)0544 - C-0144/97-96/0261(CNS)).
Kaklamanis
Hr. formand, først vil jeg gerne takke Transportudvalgets sekretariat, der som altid har gjort sit arbejde meget samvittighedsfuldt og udført de instrukser, det har modtaget fra Transportudvalget og ordføreren. Jeg siger dette, fordi udvalgets sekretariat er blevet angrebet udefra, af personer, der slet ikke har kompetence i sådanne spørgsmål. Jeg er som ordfører fuldt tilfreds med den måde, hvorpå Transportudvalgets sekretariat fungerer.
Denne henstilling er afgivet i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 80, hvilket vil sige, at dens indhold ikke kan ændres. Parlamentet har ikke mulighed for at stille ændringsforslag. Det må derfor enten vedtage den som helhed eller forkaste den som helhed.
I overensstemmelse med forretningsordenens artikel 90 er Kommissionen imidlertid forpligtet til at orientere Parlamentet, når en sådan henstilling er under udarbejdelse. Det er med beklagelse, at jeg ser mig nødsaget til at gøre kollegerne opmærksomme på, at Kommissionen ikke på noget tidspunkt har benyttet lejligheden til at holde Parlamentet underrettet, medens udarbejdelsen af denne henstilling stod på.
Det andet, jeg skal sige om dette spørgsmål, er, at Kommissionen, da den blev spurgt, hvorfor den ikke underrettede Parlamentet, svarede, at dette skyldtes dårlig koordination, og at den ville sørge for, at det ikke skete i fremtiden. Konklusionen herpå vil jeg overlade kollegerne selv at drage.
Denne henstilling skal ses som led i Den Europæiske Unions generelle politik for økonomisk og politisk styrkelse af landene i Balkan-området gennem finansiering af forskellige transportprojekter. Således finansierer Den Europæiske Union disse infrastrukturer, hvoriblandt er jernbane- og vejtransport, med ECU 150 millioner plus ECU 20 millioner i form af rentetilskud, der gør det første beløb, som er et lån gennem Den Europæiske Investeringsbank, gratis.
Indtil nu er alt i orden, og personligt er jeg positivt indstillet. Min kritik starter fra dette punkt og fremover, fordi henstillingen, som Parlamentet som sagt ikke kan ændre, indeholder tre aspekter, der er særligt uheldige for Den Europæiske Union, og især for en medlemsstat, der har fælles grænse med FYROM, nemlig Grækenland.
Det hedder således, at denne aftale mellem FYROM og Den Europæiske Union skal træde i kraft snarest muligt. Det er tydeligt, at udtrykket »snares muligt« er nærmest helt uden indhold. Jeg har sendt en skrivelse til Kommissionen for at få en præcisering af, hvad »snarest muligt« efter dens mening ville sige, hvilket kollegerne i Transportudvalget vil kunne bevidne. Jeg har aldrig modtaget noget svar.
Det andet problem i denne henstilling er, at aftalen giver et tredjeland, i den konkrete sag FYROM, mulighed for at indføre et særligt gebyr for køretøjer, der kan ramme køretøjer fra Den Europæiske Union, som ikke opfylder landets egne bestående normer. Selvom disse vogne opfylder de normer, som vi selv i denne sal har fastsat og vedtaget, Den Europæiske Unions normer, så kan de alligevel pålægges en særlig afgift.
En tredje indvending er, at der ligeledes åbnes mulighed for en særlig afgift, hvis disse vogne efter FYROM's regerings mening påfører vejinfrastrukturen skader. Også om dette aspekt sendte jeg en skrivelse til Kommissionen, men fik ikke noget forpligtende svar. Svaret var upræcist, og det anførtes, at der ville blive nedsat en komité til bilæggelse af tvister, men at FYROM i tilfælde af enstemmighed ville have den afgørende stemme. På denne baggrund er det med stor beklagelse, at jeg nu må sige, at kollegerne frit kan stemme, som de ønsker, men at jeg som ordfører ikke kan stemme for en henstilling, der er til skade for Den Europæiske Union.

Baldarelli
Hr. formand, den europæiske associationsaftale med Slovenien indeholder en del, som vedrører transportsektoren. Der er tale om en blandet præferenceaftale, som skal erstatte aftalen om handel og samarbejde, der forudser skabelsen af en frihandelszone efter en overgangsperiode af en varighed på højst seks år. Den indeholder bestemmelser om fri bevægelighed for varer og arbejdstagere, om ret til etablering af transportvirksomheder og frit udbud af tjenesteydelser. Der overvejes endvidere et økonomisk samarbejde inden for transport-, post- og turistsektorerne. Endelig etableres et finansielt samarbejde gennem Sloveniens deltagelse i PHARE-programmet og gennem lån ydet af Den Europæiske Investeringsbank. Samtidig med denne blandede præferenceaftale indledes også en politisk dialog, hvilket er meget betydningsfuldt.
Aftalen indeholder konkrete bestemmelser på transportområdet: bestemmelserne i aftalen om transport mellem Den Europæiske Union og Slovenien forbliver i kraft med hensyn til landtransport ligesom reglerne med hensyn til frit udbud af tjenesteydelser og etableringsret. Det skal erindres, at sidstnævnte ikke gælder mellem Det Europæiske Fællesskab og Slovenien, eftersom forbindelsen mellem medlemsstaterne og Slovenien forbliver underlagt de bilaterale aftaler.
Det skal endvidere erindres, at i henhold til artikel 46 i protokollen - og dette er et ret mangelfuldt punkt - gennemføres der ikke aftaler om lufttransport, indre sejlads og cabotagesejlads. Dette er punkter, som bør behandles efterfølgende, når der sker fuld indtræden.
Vi håber naturligvis, at denne aftale kan bidrage til Sloveniens fulde tiltrædelse af Den Europæiske Union; vi er endvidere opmærksomme på, at Den Europæiske Union omfatter et delikat område, Alperne, som har store problemer også af miljømæssig art: det er faktisk ikke noget tilfælde, at denne aftale indeholder en særlig henvisning til Slovenien og Østrig, og på områderne varetransport og vejtrafik nævnes særligt systemet med økopunkter, som bør vurderes og styres med hensyn til adgangen mellem de enkelte lande. Dette er et punkt, som især vedrører miljøbeskyttelsen.
Et andet vigtigt punkt er efter min mening infrastrukturerne. Denne aftale skal medføre en kraftig investering i denne sektor: Slovenien forpligter sig til at betale 50 % af de forventede omkostninger ved infrastrukturarbejderne, mens resten skulle komme fra internationale finansinstitutter. Her står vi imidlertid igen over for et generelt og principielt udsagn: vi ved faktisk, at mens Slovenien allerede har afsat en væsentlig del af sit budget til at gennemføre nogle infrastrukturarbejder, er de resterende 50 % fra finansinstitutterne endnu ikke kommet. Vi har en deltagelse, som kun ligger på omkring 12-15 %; de internationale finansinstitutter har således hidtil ikke helt levet op til de forventninger, der er indeholdt i aftalen om gennemførelse af fri bevægelighed for varer og personer. Fra dette synspunkt findes der således et underskud hos Den Europæiske Union, som i aftalerne fastslår og bekræfter nogle vigtige ting og organiserer dem, men så, når det gælder om at virkeliggøre også aktiviteterne af finansiel karakter, har den problemer med at opfylde de forpligtelser, der er indgået over for disse lande. Hvad det finansielle aspekt angår, finder jeg det derfor vigtigt at stå fast på, at der udføres de infrastrukturer, der er nødvendige for gennem Slovenien at nå de andre central-og østeuropæiske lande: jeg hentyder til Ungarn, republikken Tjekkiet og de andre lande, som har handelsforbindelser med Slovenien, der allerede tidligere er etableret.
Afsluttende finder jeg, at dette er en vigtig aftale, som bør godkendes. Naturligvis bør vi også overvåge, at Kommissionen bidrager med de nødvendige informationer.

Elchlepp
) Hr. formand, kære kolleger, efter at der har været fremsat en del kritik, vil jeg gerne pege på det positive ved denne aftale. Denne aftale mellem Det Europæiske Fællesskab og Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien - et langt navn, men jeg vil hellere sige det sådan end anvende det kunstige navn FYROM - er for mig et lyspunkt i denne økonomisk og også politisk meget labile europæiske region. Derfor skal vi stemme for aftalen. Netop fremme og udbygning af transportinfrastrukturen i dette land anser jeg for at være nøglen til fortsat positiv økonomisk udvikling dér.
Helt uegennyttigt har EU nu heller ikke indgået denne aftale. På den ene side yder den et vigtigt bidrag til yderligere gennemførelse af det indre marked i kraft af en bedre transittrafik fra nord til syd i Europa samt til Grækenland samt til gennemførelse af udbygningen af forbindelserne mellem Makedonien og Grækenland. På den anden side styrker aftalen med sit interregionale udgangspunkt dette lands position som økonomisk og politisk faktor i kriseregionen Sydøsteuropa.
Kommissionen opfordres nu til især at sørge for, at planlægningerne af transportprojekterne ikke gennemføres isoleret, men i tæt samarbejde med nabolandene - navnlig Forbundsrepublikken Jugoslavien - spm bidrag til den økonomiske sanering i hele den kriseramte region.
Hvad handelen angår, forekommer det mig vigtigt, at vilkårene forbedres for, at Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedoniens produkter får adgang til det indre marked. I den sammehæng skal det navnlig påses, at forhandlingerne om en aftale om forenkling af kontrolforanstaltninger og formalia i godstransporten omgående indledes med henblik på at reducere handelshindringerne.
Endelig forekommer det mig også vigtigt, at der i denne aftale ikke kun tages hensyn til miljøaspekter, men at der gennemføres konkrete miljøforanstaltninger langs de nye transportveje, idet jernbane- og kombineret transport prioriteres højt.

Swoboda
Hr. formand, jeg ville naturligvis have været meget ulykkelig og ville ikke have kunnet falde i søvn i aften, hvis jeg ikke havde fået denne chance for nu at få ordet af Dem!
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, vi har her to aftaler, som for mig er meget vigtige. Jeg er meget glad for, at hr. kommissær Van den Broek er til stede, da der jo i hovedsagen ikke er tale om detaljerede transportpolitiske spørgsmål i snævrere forstand, men om, at vi i vort nære eller fjernere nabolag får transportinfrastrukturer, som også er tilpasset de krav, den sidste og tillige den fremtidige udvidelsesproces stiller.
Jeg rejste i forrige uge til Slovenien for dér at deltage i mødet i det blandede udvalg EF/Slovenien. Da jeg af tidsmæssige årsager ikke kunne tage det tidlige fly fra Wien, blev jeg nødt til at flyve fra Wien til Frankfurt og fra Frankfurt til Ljubljana, for den eksisterende togforbindelse kræver så megen tid, at jeg ville være kommet for sent til aftenmødet om søndagen i Ljubljana. Det viser klart, at man i dag i naboregioner er nødt til at finde sig i særdeles omstændelige og givet ikke særlig miljøvenlige, men tidkrævende veje for at komme til nabolandet. Derfor er det meget vigtigt - og i denne aftale lægges også grundstenen dertil - at vi når frem til en udbygning af transportinfrastrukturen, som lever op til både dagen i dag og til de fremtidige opgaver, vi skal løse. Netop Slovenien som ansøgerland af første kategori er naturligvis af betydning. Også af hensyn til den økonomiske struktur, som i Slovenien trænger til reformer, selvom økonomien er god, bliver vi nødt til at udbygge denne transportinfrastruktur.
Der er ikke meget at sige om det. Udbygningen af transportinfrastrukturen vil naturligvis indgå i tiltrædelsespartnerskabet. Endvidere vil jeg gerne nævne, at vi i Slovenien anmodede om, at navnlig forbindelserne med Kroatien udbygges og ikke glemmes.
I den anden aftale drejer det sig om FYROM eller Makedonien; her er sagen naturligvis en anden, for ligger tiltrædelsen langt længere ude i fremtiden. Alligevel forekommer det mig at være vigtigt og i Grækenlands interesse, at transportinfrastrukturen - jernbane og naturligvis tillige landevej - udbygges tilsvarende, for Grækenlands forbindelse med resten af Europa, hvis jeg må have lov at sige det på den måde, vil hovedsagelig komme til at gå via FYROM og alt, hvad der bidrager til en forbedring af disse forbindelser, er ikke kun til gavn for FYROM, men også for Den Europæiske Union. På det grundlag vil jeg, hr. formand, henstille, at disse to betænkninger på trods af nogle informationsmangler, der har kunnet konstateres, vedtages både af transportpolitiske, men også af udenrigspolitiske grunde.

Sarlis
Hr. formand, jeg vil blot komme med to kommentarer om begge aftaler, både protokollen med Slovenien og aftalen med FYROM. Den første kommentar, og jeg glæder mig over, at også hr. Van den Broek er til stede, er, at artikel 90 er blevet tilsidesat, da der ikke har været nogen orientering fra Kommissionens side, selvom den har modtaget et forhandlingsmandat om indgåelse af en aftale, således som det foreskrives i artikel 90.
Forretningsordenens artikel 90 er resultatet af den velkendte interinstitutionelle aftale mellem Kommissionen og Parlamentet, en aftale, som vi tilskrev stor betydning kort efter undertegnelsen af Maastricht-traktaten. Den er ikke blevet overholdt, og dette nævnte også ordføreren for aftalen med FYROM, hvilket forsinkede henstillingen og førte til, at mange kolleger undrede sig over årsagen hertil, selvom det kunne bevises, at der var sendt en skrivelse til Kommissionen, som den ikke besvarede. Den har altså på intet tidspunkt fundet det nødvendigt at orientere Transportudvalget om forhandlingerne, og hvad der siden skete, hvad der var enighed om, og hvad indholdet af mandatet var. Dette var den ene kommentar.
Den anden kommentar er, at begge disse to aftaler bør vedtages, da de er i overensstemmelse med den type aftaler, Parlamentet normalt accepterer. Måske husker De, hr. kommissær, at der i 1990 undertegnedes en aftale med det tidligere Jugoslavien på transportområdet. Ved samme lejlighed undertegnedes ligeledes den tredje finansprotokol. Desværre blev den aldrig gennemført. Den udsattes fra begyndelsen af, og desværre blev denne protokol, som i 1990 omfattede, kan jeg huske, omkring 800 millioner dollars til hele Jugoslavien, aldrig til noget.
Det andet emne, jeg gerne vil omtale, er, at der i landene i det tidligere Jugoslavien er opstået en helt speciel situation på transportområdet. Og selvom vi fornuftigvis vedtager de to aftaler enkeltvis, så mangler der alligevel, om jeg så må sige, et fælles udgangspunkt.
For aftalen med Sloveniens vedkommende er vi bekendt med det stærke modsætningsforhold mellem Slovenien og Kroatien på grund af den meget omtalte Maribor-korridor. Her kan vi ikke gå stille frem og tage et land ad gangen, fordi vi ellers pludselig ville opdage, at disse lande ikke ville kunne udnytte de penge, de modtager fra Fællesskabet, fordi der er denne afstand mellem Slovenien og Kroatien. Der er derfor behov for en grundlæggende multilateral aftale, især om jernbanerne, men ikke om vejtransport, for at disse lande skal kunne få deres jernbanenet bragt i orden.
Jeg håber, at hr. Van den Broek, der normalt beskæftiger sig med andre udenrigspolitiske spørgsmål, vil videregive disse kommentarer til de kompetente generaldirektorater og kommissærer, hr. Kinnock, f.eks., der er berømt for sine talegaver, men jeg tror altså, at også detaljerne har stor betydning for, at Fællesskabet opnår gode resultater af sin udenrigspolitik over for Balkanlandene.

Santini
Hr. formand, jeg vil gerne understrege den store betydning, måske det eksempel, som udgøres af dette forslag om åbning mod Slovenien, et dynamisk land, som ikke kun er en port mod Mellem- og Østeuropa, som ordføreren udmærket har understreget, men måske direkte er en model, når det gælder om at forstå, hvordan og hvor hurtigt nogle central- og østeuropæiske lande kan integreres og harmoniseres med landene i Vesteuropa. Det er ikke kun en port, for hvis vi ser på dets blomstrende og aktive økonomi, er Slovenien allerede på højde med målene fra Maastricht, der næsten alle er nået, så det kan blive en partner på lige fod med alle de andre lande. Det siges, at der findes en økonomisk aftale, som allerede er i kraft, der har givet det en stor håndsrækning, men der fiindes også et meget udviklet privat initiativ. Ifølge ordføreren bliver 90 % af Sloveniens produktion eksporteret, hvilket også lettes af tilstedeværelsen af store trafikstrukturer. Der er hektisk aktivitet med arbejder både i vejsektoren og jernbanesektoren, som inden 1998 kan resultere i yderligere 200 km motorvej og 700 km jernbanestrækning.
Når dette er sagt, vil jeg gerne henlede opmærksomheden på en omstændighed, som har gjort mig nysgerrig, og som giver mig anledning til en særlig overvejelse. På side 7, hvor man taler om grænser, siges det, at man planlægger bygning af lastvognsterminaler med anvendelse af PHARE og andre strukturer. Jeg vil gerne gøre kommissæren opmærksom på et problem, som ikke er specielt, men enestående, som vi har beskæftiget os med i Parlamentet de sidste to måneder: det er problemet med Gorizia og Nova Gorica, to byer, der er delt af en grænse, eller snarere en by, det sidste lille Berlin i Europa; grænsen, som deler disse to byer indtil 2002 og 2003, vil falde. Hvad vil der så ske? Der er fare for, at der vil opstå et opsigtsvækkende tilfælde af arbejdsløshed med 2.500-3.000 arbejdsløse i en by på cirka 30.000 mennesker. I denne dobbeltby er der en lastvognsterminal, som hører til de største i Europa, bygget med stor forudseenhed for nogle år siden; det er i realiteten to lastvognsterminaler, en italiensk og en slovensk, delt af et net, der er klar til at falde, og på det tidspunkt vil det være to strukturer, som passer perfekt sammen.
Inden der bygges nye anlæg, vil jeg gøre opmærksom på tilstedeværelsen af denne store lastvognsterminal med alle de supplerende tjenester, som de to borgmestre fra tvillingbyerne i disse dage tænker på at omdanne med et europæisk projekt. Det ville være et smukt eksempel på at udnytte det, som allerede eksisterer, i stedet for at bruge flere penge.
Jeg kan se, at man vil kopiere den østrigske model. Dette vil jeg bede om: lad os kopiere den helt med hensyn til økopunkterne, men ikke når det gælder afgifterne på motorvejene!

Jarzembowski
Hr. formand, hr. kommissær, kære endnu tilstedeværende kolleger, først vil jeg gerne takke hr. Baldarelli og hr. Kaklamanis for deres betænkninger. Jeg er ganske vist ikke enig i hr. Kaklamanis' konklusioner fra mødet i dag, men begge kolleger har bestræbt sig på at behandle dette emne og jeg mener ikke, at den bebrejdelse, at interesserede kolleger har forsøgt at trække disse aftaler i langdrag, kan opretholdes.
Hr. kommissær van den Broek - og det gælder også kommissær Kinnock - vi bliver nok nødt til at udtænke et nyt system for, hvorledes Parlamentet kan blive bedre informeret om de forhandlinger, som Kommissionen logisk nok er nødt til at føre, så at der ikke kan opstå så store vanskeligheder for forståelsen mellem Parlament og Kommission.
Jeg synes, hr. Kaklamanis, at vi trods alle mangler, hvad informationer angår, skal være glade for, at Parlamentet i morgen vil stemme for de to aftaler forhåbentlig med stort flertal. Disse aftaler er ikke kun vigtige for genopbygningen og den transportpolitiske åbning i de to sydøsteuropæiske lande, men de bistår også vores græske venner, som jo på grund af krigen i det tidligere Jugoslavien kom ud for store forhindringer i transporten til og fra og i handelen med det øvrige Fællesskab - for at sige det på en positiv måde. At bistå Makedonien og Slovenien og tillige Grækenland er en vigtig opgave.
Derudover havde vi i juni i år i Helsinki den tredje store transportkonference for hele Europa, og den viste os, at vi har behov for øget samarbejde på transportområdet i Europa, både hvad angår infrastrukturer og færdselslov. Derfor bør vi være glade for, at begge betænkninger drøftes her i dag og at der stemmes om dem i morgen, og de to berørte stater har ikke nogen grund til at være vrede på Parlamentet. Vi vil stemme for og så kan aftalerne træde i kraft.

Van den Broek
Hr. formand, jeg ønsker også at udtale min respekt for begge betænkninger, den af hr. Kaklamanis og den af hr. Baldarelli. Men jeg begynder med at sige noget om transportaftalen mellem Fællesskabet og Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien. Denne aftale er en vigtig del af den mere generelle indfaldsvinkel, som Unionen har indtaget med hensyn til forbindelserne med Den Tidligere Jugoslaviske Republik. Som ordføreren, hr. Kaklamanis, rigtigt bemærker, bidrager aftalen til løsningen af dette lands økonomiske problemer og er dermed også med til at løse de politiske vanskeligheder. Aftalen er ligeledes af stor betydning for Unionen, fordi transporten af varer mellem Grækenland og de øvrige medlemsstater på denne måde igen kan forløbe via det tidligere Jugoslavien, en rute der blev afbrudt ved begyndelsen af krisen i regionen i 1991. Denne aftale svarer til den transportaftale, der blev indgået mellem Fællesskabet og Slovenien i 1993, og den vil, når den politiske situation tillader det, blive suppleret med lignende aftaler med Kroatien og til sin tid, håber jeg, også med Den Føderative Republik Jugoslavien.
Aftalen er næsten lig med aftalen med Slovenien. Derfor kan Kommissionen, i betragtning af de meget positive erfaringer med gennemførelsen af aftalen med Slovenien siden 1993, ikke helt dele ordførerens bekymring med hensyn til nogle af bestemmelserne i aftalerne med FYROM. Jeg kan imidlertid forsikre hr. Kaklamanis om, at Kommissionen nøje vil påse, at vi, hvis de af ham nævnte særlige bestemmelser påberåbes, vil påse, at dette er rimeligt, og at det i hvert fald påvirker Fællesskabets interesser så lidt som muligt.
Et vigtigt element i aftalen er ganske rigtigt valget af de nævnte primære ruter, som kommer i betragtning for finansiel støtte fra Fællesskabet til udvikling af infrastrukturen. Jeg henviser også til det, som hr. Swoboda har sagt herom, og som jeg er enig i. Dette aspekt vil være særlig vigtigt for forbedringen af den nye transeuropæiske transportkorridor X, der forbinder Grækenland med Østrig via landene i det tidligere Jugoslavien.
Denne aftale er det første skridt i oprettelsen af fuldstændige forbindelser på transportområdet mellem Fællesskabet og Den Tidligere Republik Makedonien, og jeg glæder mig over, at betænkningen af Udvalget om Transport og Turisme anbefaler Parlamentet at godkende aftalen. Jeg vil bestemt ikke forbigå de noget kritiske bemærkninger fra ordføreren og andre i forbindelse med den måde, hvorpå Parlamentet er blevet informeret om udviklingen i forhandlingerne. Det er klart, at Kommissionen ønsker at respektere den interinstitutionelle aftale både efter dens bogstav og ånd. Vi har derfor allerede foreslået Udvalget om Transport og Turisme jævnligt at drøfte udenrigspolitiske spørgsmål i dette udvalg. Også hr. Sarlis bemærkning, han har desværre forladt salen i mellemtiden, håber jeg hermed at have besvaret tilfredsstillende. Dette, mener vi, er det mest egnede middel til at informere Parlamentet regelmæssigt og i tide, idet vi samtidigt undgår de vanskeligheder, der nemt bliver en følge af, at Kommissionens kalendere altid er overtegnede. Det har også været et problem i denne sag - hr. Kaklamanis ved, at aftalen blev færdigforhandlet inden for en periode af tre måneder, og at det også i denne periode har været problematisk at finde plads til at sætte denne vigtige aftale på Udvalget om Transport og Turismes dagsorden. Men endnu engang, jeg håber, at den foreslåede procedure, hvad det angår, også kan fjerne Parlamentets indvendinger. Og jeg beklager, at denne situation tidligere er opstået. Dette siger jeg også på vegne af kollega Kinnock.
Hr. formand, må jeg nu sige et par ord om betænkningen af hr. Baldarelli om Slovenien? Som det klart fremgår af betænkningen, er rækkevidden af denne betænkning begrænset, fordi det drejer sig om en tilpasning af aftalen fra 1993 med Slovenien om at tage hensyn til, at der siden 1. januar 1995 for en del af Unionens område, nemlig Østrig, gælder en særlig transitordning for lastbiler. Det er en speciel situation, der kun gælder for Slovenien, fordi Fællesskabet før Østrigs tiltrædelse ikke havde indgået lignende aftaler. Fra 1. januar i år anvendes i afventning af afslutningen af denne protokol ecopointsystemet på de facto-basis for lastbiler fra Slovenien. Afslutningen af denne protokol giver nu denne situation formel karakter. Jeg sætter naturligvis pris på begge ordføreres, hr. Kaklamanis og hr. Baldarelli, anbefalinger, og jeg ønsker endvidere at give udtryk for min anerkendelse også på vegne af kollega Kinnock, ikke kun vedrørende indholdet af betænkningerne, men også for den hurtighed, hvormed betænkningerne er blevet forelagt plenarmødet. En sådan gestus fra Parlamentet værdsætter Kommissionen i høj grad.

Formanden
Mange tak, hr. Van den Broek.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen vil finde sted i morgen kl. 12.00.
(Mødet hævet kl. 23.17)

