Nedbringelse af drivhusgasemissioner og risikoen for udflytning af CO2-emissionskilder (kortfattet forelæggelse)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Bas Eickhout for Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed om analyse af mulighederne for at nedbringe drivhusgasemissionerne ud over 20 % og vurdering af risikoen for udflytning af CO2-emissionskilder.
Bas Eickhout
ordfører. - (EN) Fru formand! Hvis medlemmerne ser på deres e-mails og alle anmodningerne fra lobbyister og industrien og pro og kontra vedrørende klimaet, kan de konstatere, at klimaet helt klart igen er på den politiske dagsorden.
Det er godt, for klimaet er aldrig blevet taget af den videnskabelige dagsorden. Hvis De ser på, hvordan videnskaben har udviklet sig i mellemtiden, kan De se, at der dag for dag er blevet fremlagt stærkere argumenter for stærkere klimapolitikker. Men der var ret så stille på den politiske front vedrørende klimaet efter København og Cancún. Nu er emnet helt klart tilbage på den politiske dagsorden.
Det er godt. Men det er imidlertid vigtigt at understrege, at debatten i mellemtiden er blevet en helt anden. Det er ikke længere kun en klimadiskussion. Det er i stigende grad blevet en økonomisk debat, en økonomisk diskussion. Hvis man ser på de nye industrier, der er afhængige af klimapolitikker, ønsker de flere ambitiøse klimapolitikker. Eller se på vores olieafhængighed og situationen i Nordafrika. Diskussionen om olieafhængigheden bliver mere og mere vigtig for EU's økonomiske position.
Men se også på alle brevene fra industrien, hvor man presser på for at gå op til 30 %, fordi det er i deres interesse, det bidrager til deres overskud, hvis vi optrapper vores klimaambitioner. Det er en tydelig angivelse af, at der er sket en ændring i diskussionen om klimapolitikker. Det er meget vigtigt. Det er ikke et spørgsmål om økonomi versus økologi, det er økonomi og økologi. Det er afgørende.
Så hvad står der i betænkningen? Vi anmoder naturligvis Kommissionen om at fremlægge et forslag om at gå over til en 25 % indenlandsk reduktion. Det er meget vigtigt, fordi det er sådan, at vi bliver mindre afhængige af olie, det er sådan vi høster de medfølgende sundhedsfordele, det er også sådan, at vi virkelig kan høste fordelene ved potentielle energibesparelser. Energibesparelser er således også en vigtig del af betænkningen, da vi, hvis vi lever op til vores energibesparelsesmålsætninger, allerede er på vej til at nå den indenlandske målsætning på 25 % i EU.
I betænkningen kræver vi samlet 30 %, dvs. 25 % indenlandsk, men samlet 30 %. Der er stadig mange kompensationsmuligheder på markedet, så hvis man har 25 % indenlandsk, taler vi også om 30 % samlet. Det begrænser desuden i en vis grad kompensationsopkøbenes rolle, som også har været med i drøftelserne, og det er ligeledes med i betænkningen.
Desuden drøftes en justering af emissionshandelssystemet. Lad mig gøre det helt klart. Hvis vi optrapper vores klimaambitioner gennem energibesparelser, og hvis vi kun gør noget i forbindelse med energibesparelser, vil kulprisen falde. Undersøgelser anslår fra 15 EUR til 0 EUR pr. tons kul. Så det er også nødvendigt at gøre noget i ETS-systemet for at sikre, at vi har den rigtige pris, og at vi virkelig har de nødvendige incitamenter til at gå over til grønne teknologier.
Afstemningen i morgen vil være afgørende for vores fremtidige økonomi, en grøn økonomi. Jeg opfordrer Kommissionen til følge op på den anmodning, Parlamentet fremsætter i morgen, og fremlægge et lovgivningsforslag. Rådet bevæger sig, Parlamentet vil fastlægge sin holdning i morgen, og så er det op til Kommissionen at fremlægge et forslag. Vi ved, at der, når vi drøfter et lovgivningsforslag, ikke længere vil komme et veto fra noget land i Rådet.
Vi har et flertal i Parlamentet, som vi vil se i morgen, og et flertal i Rådet for virkelig at optrappe vores klimaambitioner og sikre, at den sande fremtidige økonomi bliver den grønne økonomi.
Jo Leinen
(DE) Fru formand, hr. Oettinger, mine damer og herrer! Gruppen for Det progressive Forbund af Socialdemokrater i Europa-Parlamentet støtter hr. Eickhouts betænkning, fordi den udsender et stærkt budskab både internt og eksternt om, at vi ikke har opgivet kampen mod klimaændringerne. Det er et signal internt om, at vi tager det løfte alvorligt, som blev afgivet med 2008 klimapakken om 20 % vedvarende energi og 20 % energibesparelser. Hr. Oettinger har i dag forelagt os et forslag, og der ligger meget arbejde forude. Begge disse forslag vil sammen føre til en reduktion på 25 % i CO2-emissionerne i EU. Hvem kunne være imod det? Det er ikke muligt, for det er en lovgivningspakke, som vi har vedtaget. Desuden har vi et ansvar over for resten af verden. Vi skal ligeledes nå et niveau på 5 % rene udviklingsmekanismer (CDM). Så får vi samlet 30 %. Jeg håber, at dette ikke bliver udvandet. Ændringsforslaget til punkt 3 ville ødelægge hele betænkningen. Hvis det ændringsforslag vedtages, vil vi stemme mod betænkningen i morgen. Jeg håber ikke, at det bliver tilfældet, for vi skal udsende et stærkt signal.
Jacek Olgierd Kurski
(PL) Fru formand! Jeg har indtryk af, at vi står over for en ny slags galskab og en ny verdslig religion i Europa. Der foreligger intet videnskabeligt bevis for, at mennesker spiller en afgørende rolle i de stigende CO2-emmissioner i atmosfæren. Klimaet er bestemt af cyklusser, der varer flere hundrede år. Forskere som professor Jaworowski, en fremtrædende klimaforsker i Polen, har fremlagt ekspertudtalelser om disse spørgsmål.
Hvorfor har Grønland det navn, det har, men er alligevel helt tilfrosset i dag? Svaret er, at det engang var en grøn ø, men klimaet ændrede sig uden menneskelig medvirken. Vi skal derfor sætte os imod denne nye verdslige religion og denne galskab, som sætter spørgsmålstegn ved, om det overhovedet gav mening for lande som Polen at tilslutte sig EU, eftersom vi bliver tvunget til at bruge mange flere penge på reduktion af CO2-emissioner end vores nettogevinst fra sammenhørighedspolitikken indtil nu. Hvis en 20 % reduktion er nyttesløs, er en 30 % reduktion det endnu mere. Jeg stemmer imod i morgen.
Paul Rübig
(DE) Fru formand! Jeg mener, at Fukushima også har ændret verden, hvad angår CO2-emissioner. Det drejer sig simpelt hen om at sikre, at vi har pålidelige energiforsyninger. Vi skal supplere eller erstatte atomkraft med gas og kul. Afbrænding af gas og kul vil naturligvis føre til CO2-emissioner. Det nuværende fastlagte mål på 20 % er meget højt. Vi skal være glade for, at vi har en reserve i form af energieffektivitet, for denne reserve vil sætte os i stand til at støtte de nye former for energi, som vi har brug for til at erstatte atomkraft. Gas og kul kommer til at spille en vigtig rolle til erstatning af atomkraft. Jeg tror, at fagforeningerne og arbejdstagerne er alvorligt bekymrede for, at CO2-politikkerne vil føre til, at arbejdspladser flyttes uden for Europa, og at hele råvareindustrien, enten det drejer sig om stål, aluminium eller papir, forlader Europa, hvis vi indfører alt for strenge bestemmelser. Jeg vil gerne advare alle om, at vi presser alt for hurtigt på på dette område. Vores politikker skal være levedygtige og realistiske.
Jaroslav Paška
- (SK) Fru formand! Jeg vil gerne i min tale henlede opmærksomheden på udtalelsen fra Udvalget om Industri, Forskning og Energi, som i udtalelsens punkt 3 understregede, at de indeværende bestemmelser i Kommissionens politik inden for klimaændringer vil føre til, at industrien flytter uden for Europa, og jeg er bange for, at den forestående stigning i prisen på CO2-emissioner vil forstærke denne tendens endnu mere i fremtiden.
Samtidig gøres der i udvalgets udtalelse også opmærksom på, at den nuværende reduktion i emissionerne i Europa ikke skal fortolkes som et tegn på, at EU er i færd med at nå målet om reducerede emissioner. Det skal i stedet ses som et resultat af reduktionen i industriproduktionen og udflytningen af produktionen fra Europa, som har ført til, at arbejdsløsheden stiger i Europa. Det er derfor min faste overbevisning, at den måde, hvorpå man kan reducere drivhusgasemissionerne, er mere konsekvent at fremme innovation af nye grønne teknologier, således at behovet for at forbedre luftkvaliteten ikke blot håndteres ved hjælp af administrative og finansielle instrumenter, men i stedet for ved at støtte forskning og gennemførelse af nye teknologier i praksis.
Maria Da Graça Carvalho
(PT) Fru formand! Europas energi og klimastrategi skal kombinere økonomisk konkurrencedygtighed med energisikkerhed og miljøhensyn. Formålet med at gå ud over 20 % målsætningen for reduktion af drivhusgasemissioner skal være at forene disse målsætninger. Jeg er enig i optrapningen i reduktionsbestræbelserne fra 20 % til 25 %, hvor de ekstra 5 % svarer til en stigning i energieffektiviteten.
Det er imidlertid vigtigt at finde løsninger, som opretholder den europæiske industris konkurrencedygtighed. I den forbindelse er jeg glad for, at der for første gang er bred enighed i Parlamentet om at medtage en sektorbestemt tilgang. Denne tilgang betyder, at den målsætning for reduktion af drivhusgasemissioner, der er fastlagt for et bestemt land, gøres kompatibel med den helhedsorienterede globale behandling af hver enkelt industrisektor, og man vil således undgå udflytning af CO2-emissionskilder.
Zbigniew Ziobro
(PL) Fru formand! Offentligheden forventer, at vi politikere er pragmatiske, rationelle og effektive i alt, hvad vi gør. Skatteborgerne kan tilgive os meget, men de vil ikke tilgive os, hvis vi bruger deres penge og ikke kan fremvise resultater. Når vi drøfter global opvarmning, skal vi gå til det som til et rationelt projekt. Lad os for øjeblikket se bort fra spøgsmålet om, om denne teori, som dannede grundlaget for vores politiske afgørelser på dette område, er holdbar eller ej. Vi ved, at videnskaben bliver anfægtet, men det er ikke en strid, som vi skal løse her.
Jeg vil imidlertid gerne understrege, at et af kendetegnene ved drivhusgasser er, at de ikke kender nogen grænser. Selv om EU vedtager de strammest mulige grænseværdier for drivhusgasemissioner, vil resultatet være det samme, hvis Kina, Indien og andre udviklingslande ikke samtidig vedtager sådanne grænseværdier. Ud over at det vil ramme de europæiske skatteborgeres pengepung, vil arbejdsløsheden stige, hvis produktionen begrænses, og arbejdspladser vil blive flyttet uden for EU's grænser.
I lyset af ovenstående skal vi handle rationelt, hvis vi overhovedet skal handle på dette område, således at det bliver en global proces, for kun derved vil den kunne være effektiv. Hvis det er rigtigt, at en måneds udledning af drivhusgasemissioner i Kina svarer til en årlig reduktion på 20 % i Europa, så siger det en masse.
Elena Băsescu
(RO) Fru formand! Jeg vil gerne begynde med at gratulere hr. Eickhout for udarbejdelsen af denne betænkning.
På grundlag af konklusionerne fra topmødet i Cancún betragter jeg det som meget vigtigt at få gennemført en reduktion af drivhusgasemissionerne i Europa. Det betyder, at EU skal fastholde sin globale førende rolle på miljøbeskyttelsesområdet. Derfor er det nødvendigt at reformere gennemførelsen af EU's grønne politik. Jeg vil gerne understrege, hvor vigtigt det er at revidere mekanismerne til overvågning af emissioner, og at er nødvendigt at tage højde for dem i hele budgettet.
Det ville desuden være nyttigt at forbedre EU's nuværende emissionshandelsordning. Med det for øje er der blevet fremsat en henstilling om at udvide systemets anvendelsesområde til faciliteter uden for industrisektoren.
Jeg skal fremhæve den europæiske miljøpolitiks indvirkning på langfristede investeringer i form af grøn teknologi.
Günther Oettinger
medlem af Kommissionen. - (DE) Fru formand, mine damer og herrer! Fru Hedegaard har bedt mig hilse. Hun var ude af stand til at komme her i aften, og hun har bedt mig om at fremsætte nogle få vigtige bemærkninger på hendes vegne og på vegne af Kommissionen.
Jeg vil gerne takke Parlamentet, alle medlemmerne og ordførere for denne betydelige og vidtrækkende betænkning.
Vi lægger fortsat stor vægt på målet om at begrænse den globale opvarmning til 2 °C. Derfor har vi fastlagt korte og mellemfristede mål for 2020 og en langfristet strategi for 2050. Det er klart, at vi også skal analysere de mellemliggende stadier i perioden mellem 2020 og 2050 og fastlægge yderligere mellemfristede mål.
Sidste år fastlagde EU målet på 20 %, der dækker de næste ni år. Det blev gjort i Parlamentet for næsten et år siden, og før da i Kommissionen og Rådet. Der er naturligvis i lyset af de tekniske muligheder, de økonomiske indvirkninger og de finansielle ændringer argumenter, der taler for højere mål. Men vi har lige fastlagt 20 %-målet for knapt et år siden. Jeg tror ikke, at de oplysninger, som vores beslutning byggede på, har ændret sig siden da. Vi har sagt, at Europa vil reducere emissionerne med 30 %, hvis andre vigtige regioner i verden er parate til at indgå bindende aftaler eller delvise aftaler. Derfor er betingelserne 20 % for Europa alene og 30 %, hvis andre gør det, dvs. USA og Kina. Jeg mener, at det er et seriøst, vidtrækkende og fair tilbud.
I løbet af det sidste år har Kommissionen drøftet og vedtaget en meddelelse, som fremhæver mulighederne for at reducere drivhusgasemissionerne med mere end 20 % på linje med konklusionerne, dvs. en reduktion på 30 %. Man overvejer ligeledes, om dette mål er teknisk og økonomisk muligt, og om det vil få konsekvenser for omkostningerne, selv om vi formoder, at omkostningerne vil være lavere end tidligere skønnet. Vi mener, at princippet om pålidelig planlægning skal prioriteres for øjeblikket. Det betyder planlægningssikkerhed for industrien, økonomien og private borgere på grundlag af de mål, som blev vedtaget sidste år med et demokratisk flertal, dvs. 20 % hvis vi er alene, og 30 % når andre relevante partnere er rede til at indgå bindende aftaler.
Der blev brugt en form for automatik til at vise, at hvis energieffektivitet blev føjet til reduktionen af CO2-emissionerne på 20 %, så ville 25 % automatisk være muligt. Men jeg vil gerne minde Dem om, at Parlamentet på samme tid og på grundlag af de samme oplysninger har drøftet 20-20-20 i nogle år. Der er ikke blevet talt om, at de sidste 20 % automatisk ville gøre de næste 20 % til 25 %, simpelt hen fordi det blev vedtaget senere og nu bliver drøftet i Kommissionen. Sådan var det aldrig tænkt. Det blev aldrig omtalt i taler i 2007 eller 2009. Det er en ny idé, som kan diskuteres. Men jeg er ikke enig i automatikken. Hvis vi i Kommissionen og i EU havde taget energieffektivitet mere alvorligt på et tidligere tidspunkt, ville spørgsmålet om automatik formodentlig ikke være dukket op.
Så er der spørgsmålet om at finde en balance mellem de økonomiske og de miljømæssige interesser. Jeg tror, at navnlig på miljøområdet giver innovation store muligheder for ingeniører og teknikere for at tilføje merværdi på en række måder og dermed muligheder for at skabe arbejdspladser. Vi skal forsøge at sikre, at disse nye arbejdspladser inden for energi og klima bliver oprettet i Europa. På den anden side skal vi også sikre, at vi ikke mister væsentlige arbejdspladser. Hvad mener jeg med det? Jeg mener, at verden ikke skal producere mere aluminium og stål, end man behøver. Men den mængde stål, aluminium og kobber, der er brug for i Europa og i resten af verden, skal så vidt muligt produceres her i Europa, i det mindste hvis det for øjeblikket produceres her. Det kan accepteres at udflytte eller undgå produktion af stål, aluminium og kobber, når det er muligt. Men den mængde stål, aluminium og kobber, der behøves i Europa og resten af verden skal om muligt produceres i Europa i konkurrence med andre lokaliteter. Vi mener, at det ville være forkert bevidst at flytte produktionen.
Når man derfor forsøger at afbalancere disse interesser, skal man også i fremtiden overveje, om højere mål for reduktion af CO2-emissioner er mulige, om det vil bidrage til at bevare arbejdspladser i de "gamle industrier", og om vi kan forhindre, at arbejdspladser flyttes andre steder hen. En ting er helt klar. Jeg ville foretrække, at arbejdspladserne i stålindustrien og stålindustrien som sådan forblev i Europa med en reduktion af CO2-emissionerne på 20 % i stedet for at se dem blive flyttet til Brasilien, Malaysia eller Amerika, hvor CO2-emissionsniveauerne ville ligge på 100 %. Så ville vi have anbragt vores penge i den forkerte løsning. Det er bedre at have en emissionsreduktion på 20 % og bevare arbejdspladserne, merværdien og skatteindtægterne end at miste arbejdspladserne, have god samvittighed i Europa og emissioner på 100 % i Amerika og Asien, som vil få skatteindtægterne. Det er en meget pragmatisk tilgang, som ikke desto mindre tager højde for økonomien og miljøet. De opfordrer Kommissionen til at stille mere vidtrækkende forslag på forskellige områder. Vi vil med glæde efterkomme Deres anmodninger. Vi baserer os på, at andre regeringer i verden vil gøre fremskridt på andre globale konferencer og også efter valget i USA sent på efteråret i år.
Endelig vil jeg tilskynde Parlamentet til fortsat at støtte os med sine ekspertbidrag og gerne stille krav til os. Vi mener, at EU stadig er på rette spor, og vi vil ved hjælp af kontrol og gennemsigtighed sikre, at vi når målet på 20 %, og at intet går galt i Europa. Til efteråret vil vi forelægge Dem vores tanker om revisionen af emissionshandelssystemet (ETS). Vi vil som lovet i dag i forslaget om energieffektivitet forelægge en rapport om, hvorvidt en øget effektivitet vil føre til væsentlige ændringer i markedet for CO2. Om nødvendigt skal vi undersøge, om der vil opstå knaphed, således at vi kan sikre, at emissionshandel bliver ved med at være et effektivt redskab til at nedbringe CO2-emissionerne inden for markedsøkonomien.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag den 23. juni 2011.
Skriftlige erklæringer (forretningsordenens artikel 149)
Sergio Berlato
Jeg benytter mig af denne lejlighed til at udtrykke min modstand mod en ensidig forhøjelse af det europæiske mål om at nedbringe drivhusgasemissionerne ud over 20 % inden 2020, da vi ikke har en global klimaaftale, der omfatter alle de store emissionskilder. Man må jo ikke glemme, at EU stadig er det eneste område i verden, der har vedtaget retligt bindende mål for nedbringelse af emissioner. Den umiddelbare konsekvens af det er, at den europæiske industri er udsat for stærk konkurrence fra globale konkurrenter, som ikke er bundet af de samme betingelser. Efter min opfattelse bør Unionen derfor i første omgang stræbe efter at nå 20-20-20-målene i klima- og energipakken, som allerede er meget ambitiøse. Det er kun på den måde, at vi kan udforme en miljøpolitik for EU, der betyder, at de europæiske virksomheder stadig kan være konkurrencedygtige på globalt plan for at fremme økonomisk vækst og især oprettelse af arbejdspladser. Jeg skal afslutningsvis sige, at jeg deler de bekymringer, som repræsentanter for den italienske industri har fremført om, at industrien for øjeblikket ikke kan tilslutte sig endnu mere ambitiøse forpligtelser end dem, der allerede er fastlagt af Det Europæiske Råd og bekræftet af Kommissionen i direktivet om emissionshandel.
Elisabetta Gardini
I Kommissionens køreplan om omstilling til en konkurrencedygtig lavemissionsøkonomi i 2050 hedder det, at hvis vi opnår energieffektivitetsmålet på 20 %, vil det automatiks føre til en nedbringelse af emissionerne på 25 % uden ændring af den nuværende lovgivningsramme. Uden en international aftale kunne en forøgelse af målsætningen for nedbringelse af emissioner true vores industris konkurrencedygtighed samt vækst og arbejdspladser i EU. Vi skal derfor vælge vejen med energibesparelser og vedvarende energi. Her støtter jeg kommissær Oettinger vedrørende de nye energieffektivitetsforslag, som helt sikkert vil medføre besparelser for private og virksomheder, ved at de hjælpes til at styre deres eget forbrug. Når vi drøfter EU's fremtidige klimapolitik, kan vi desuden ikke se bort fra det nye europæiske og internationale energiscenarie, som er opstået efter oprørene i Nordafrika og atomkrisen. Disse faktorer vil få stor indvirkning på energiomkostningerne på mellemlang sigt, og det er nødvendigt, at vi foretager en evaluering af deres konsekvenser for Europas nuværende miljøstrategi. Det skal blot bemærkes, at når Tyskland opgiver atomkraft, vil det være tvunget til at bruge mere fossilt brændsel, og det vil øge drivhusgasemissionsniveauet. Vi skal derfor omlægge vores miljøpolitikker, således at de, som der er så stort behov for, bringes på linje med vores energipolitikker, og vi skal opgive den traditionelle sektortilgang.
Adam Gierek
Økonomierne i flere EU-lande, herunder i mit eget land, Polen, lider allerede under de ødelæggende konsekvenser af den vilkårligt påtvungne klima- og energipakke, der bruges som et redskab til at gennemføre den politiske målsætning 3 x 20. Men dette politiske mål fejlfortolkes også ofte. Folk taler om en nedgang på 20 % i energiforbruget, men det faktiske mål er en stigning på 20 % i energieffektiviteten, og det er ikke det samme. Ordet "effektivitet" bruges ofte forkert i EU-dokumenter, og det skyldes en misforståelse af begrebet "energieffektivitet" og metoderne til evaluering heraf, eller med andre ord om vi taler om national bruttoeffektivitet eller effektivitet pr. capita eller omsætningseffektivitet, f.eks. omsætning af primærenergi til nyttigt arbejde. Hvis der lægges vægt på at øge effektiviteten i stedet for at begrænse forbruget, vil det føre til en prioritering af teknologiske innovationer, og det er til vores fordel. Sådanne innovationer har det største potentiale til at nedbringe emissionerne med endnu mere end målet på 20 %.
Medlemsstaterne skal have ret til at træffe deres egne valg vedrørende metoder og tidsfrister til nedbringelse af emissioner, først og fremmest gennem større effektivitet. I Polens tilfælde vedrører dette navnlig det enorme potentiale, der for det første ligger i en gennemgribende forbedring af nye og gamle bygninger, når det gælder varmeeffektivitet, og for det andet ved en omfattende udskiftning af gamle varmeanlæg i boligejendomme med moderne elektriske varmeanlæg. Klima- og energipakken skal revideres for at sikre, at medlemsstaterne bedre kan nedbringe emissionerne.
Jolanta Emilia Hibner
Klimaændringerne stiller det internationale samfund over for en alvorlig udfordring. De fremlagte resultater viser, at Europa fører en effektiv klimapolitik. Det ville være forkert, hvis EU ensidigt fastlægger nye mål, da der på internationalt plan ikke eksisterer bindende mål for nedbringelse af emissioner. Polen er bekymret over ordføreren, hr. Eickhouts, forslag, som dækker mange spørgsmål, som kunne være en trussel for den polske økonomi. At pålægge en nedbringelse af emissionerne fra 20 % til 30 % kan volde stor skade, når det gælder klimaændringerne. Hvis produktionsomkostningerne i Europa er for høje, stiger den globale udledning af emissioner, fordi der importeres flere produkter fra lande med lav effektivitet, hvad angår emissioner.
Den europæiske industri har vist, at vi kan regne med, at den er indstillet på at lede efter nye innovative løsninger, som vil være med til at bekæmpe klimaændringerne. Banebrydende resultater kan kun opnås på grundlag af velplanlagte langfristede investeringer.
I lyset af den store mængde kul, der bruges i Polens energisektor, vil den polske industri fra og med 2013 være tvunget til at bære betydeligt større omkostninger end deres europæiske konkurrenter på grund af ETS. Det kan give anledning til meget store problemer, hvis vi skal gennemføre det oprindelige nedbringelsesmål og samtidig fastholde den finansielle likviditet. At forhøje målet for nedbringelse med yderligere 5 % eller 10 % kan få de polske virksomheder til at bryde sammen, og det kan vi ikke lade ske.
Ian Hudghton
skriftlig. - (EN) Da mit land, Skotland, vedtog en lov om klimaændringer i 2009 krævede man en nedbringelse af emissionerne på 42 % inden 2020. Disse mål er ambitiøse, men vi mener, at de er en afgørende del af vores indsats mod klimaændringerne. Min kollega, hr. Eickhout, har understreget de mange fordele ved mere ambitiøse mål for EU, og forsøg i Parlamentet på at lægge en dæmper på vores ambitioner vil blive forkastet af de europæiske borgere.
Jaromír Kohlíček
Betænkningen viser i sin oprindelige udgave en enorm stor amatøragtig begejstring og et lidet urealistisk forsøg på at ignorere realiteten i energiforsyningerne i dag, samtidig med at der fremlægges en liste over ønsketænkning. Er det sandsynligt, at alle europæiske borgere vil være begejstrede for de dristige planer om at nedbringe emissionerne med 80-95 % i 2050? Men når vi går i detaljer, burde planen, som den er for øjeblikket, baseres på de helt realistiske muligheder, som de nuværende energiressourcer giver. Det er umuligt at ophøre med at bruge kul og naturgas fra den ene dag til den anden, og i øvrigt er der sket en markant stigning i anvendelsen af naturgas i de seneste år i EU-landene. I forbindelse med det hysteri, der brød ud efter jordskælvet i Japan og problemerne vedrørende Fukushima-reaktoren, besluttede borgerne i visse EU-lande at gå væk fra atomkraft inden for en relativt kort tid, selv om der stadig ikke er tegn på generaliserede problemer. Rent konkret kan vi se, at EU ikke har transmissionslinjer, der kan transmittere en tilstrækkelig mængde elektricitet fra nord til syd og fra øst til vest. Det er velkendt, at vinden ikke blæser hele tiden, selv i Nordtyskland, og solceller, som for øjeblikket har en effektivitet på ca. 11 %, kan kun omdanne den solenergi, som falder på dem, til elektrisk strøm. Soldrevne elværkers produktion svinger derfor betydeligt i løbet af en dag eller et år. Jeg støtter konklusionerne i betænkningen fra Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre, men de skal nødvendigvis følges op af detaljerede analyser af planen.
Eija-Riitta Korhola
skriftlig. - (FI) Den europæiske klima- og energipolitik er kendetegnet ved en mangfoldighed af irrationelle løsninger. Man oprettede emissionshandel, som på kunstig vis forhøjer elprisen og får omkostningerne til at stige, uden at det har nogen egentlig fordel for klimaet eller miljøet. Man oprettede vindenergi i områder, hvor det ikke blæser. Feed-in-tariffer har gjort dét rentabelt, som aldrig skulle have været rentabelt. Man har omfordelt indtægterne og taget dem fra industrien og givet dem til selskaber, der fremstiller elektricitet til børsen. Målene for vedvarende energi er blevet fastlagt inden for en så urealistisk tidsramme, at det bringer bæredygtigt skovbrug i fare. Vi har ikke længere råd til noget sådant, nu da den globale økonomi er i krise, og euroens troværdighed står på spil. I lyset af alt dette kan jeg ikke forstå, at Parlamentet er så ivrigt efter ensidigt at forhøje målene for nedbringelse af emissioner, som vil medføre minimale globale fordele for miljøet sammenlignet med den byrde, det vil lægge på vores industrier og arbejdspladser. Da Tyskland nu har sagt, at man opgiver atomkraft, er det indlysende, at EU ikke vil nå sine mål for nedbringelse af emissioner, da man vil bruge mere fossil energi. I stedet for vil prisen stige både på emissionsrettigheder og elektricitet. Arbejdsgivere og arbejdstagere skal betale prisen, samtidig med at emissionerne fortsætter med at stige uden for vores grænser. Nu er tiden inde til at udvise sund fornuft. Det er klart, at vi ikke kan opnå global støtte til bindende emissionsnedskæringer, og det er derfor, at vi skal fokusere på tekniske løsninger, og at vi skal se problemet i en anden sammenhæng. Vi har brug for en anden strategi til at kontrollere de ting, der berører klimaet. De skyldige på kort sigt er spraydåser, sod, metan og ozon i atmosfæren. De opfører sig anderledes end de langfristede kilder, såsom kuldioxid, kulbrinter eller kvælstofoxider. Hvis vi kun koncentrerer os om én, dvs. kuldioxid, viser det, hvor uvidende vi er om problemets kompleksitet.
Bogdan Kazimierz Marcinkiewicz
Lige før afstemningen om betænkningen om en eventuel forhøjelse af målet for nedbringelse af drivhusgasemissionerne i 2020 fra 20 % til 30 %, vil jeg gerne udtrykke min bekymring over konklusionerne, der går for vidt. Generelt er vi enige i gennemførelsen af de 3 x 20-mål, der allerede er fastlagt, men omfanget og omkostningerne af forpligtelserne forbundet med en eventuel vedtagelse af en nedbringelse på 30 % af drivhusgasemissionerne ville være enorme. Investorerne, som allerede bærer omkostningerne ved at holde trit med konkurrencen fra tredjelande, hvor miljøbestemmelserne ikke er så strenge som i Europa, står i et dilemma og skal vælge, om de bliver i Europa eller udflytter deres virksomheder.
En ensidig forhøjelse af målene er ikke en effektiv måde at forhindre klimaændringer på. Det foreslåede scenarie med en nedbringelse på 30 % vil få meget store konsekvenser for de sektorer, der er med i ETS, og vil tvinge dem til at optrappe foranstaltningerne i meget større udstrækning end dem, der ikke er med i ordningen.
Bogusław Sonik
Foranstaltninger, der sigter mod at fastlægge endnu højere mål for nedbringelse af emissioner, er til skade for hele den europæiske industri. Det pres, der lægges på industrien gennem klimapolitikken, betyder udflytning til lande, hvis politik på dette område er et udtryk for større sund fornuft. Globalt vil det ikke nedbringe emissionen af gasser, der skader miljøet. Fænomenet "udflytning af CO2-kilder", eller udflytning af industrien uden for EU's grænser, er ikke en myte, men en virkelig trussel for den økonomiske vækst og arbejdspladserne i Europa.
I henhold til en rapport fra Verdensbanken vil gennemførelsen af den europæiske klima- og energipakke betyde et årligt tab for den polske økonomi på 1,4 % af BNP indtil 2020, og et tab for Europa som helhed på 0,55 %. Verdensbanken anslår ligeledes, at prisen på elektricitet vil stige med ca. 26,2 % i Polen og 12,6 % i hele EU. EU's tidligere mål med en nedbringelse på 20 % af CO2-emissionerne er allerede svært at sluge for den polske og centraleuropæiske industri på grund af den store andel af kul, der bruges i deres kraftværker. Men vi accepterede denne udfordring og gik i gang med at opfylde vores forpligtelser.
Polen har ikke råd til at forhøje målet for nedbringelse af kuldioxidemissionerne til 30 %. Det kunne være en løsning, at medlemsstaterne på frivillig basis tilsluttede sig en klub til nedbringelse af CO2-emmissionerne. Jeg vil opfordre til, at den sunde fornuft vinder i afstemningen i morgen i forhold til de økonomisk ubegrundede ambitioner om at nedbringe CO2.
Csaba Sándor Tabajdi
skriftlig. - (HU) EU, herunder Ungarn, kan kun bevare sin førende stilling i bekæmpelsen af klimaændringerne ved at indføre nye teknologiske og økonomiske løsninger og gennem konstant innovation. Ungarn kunne blive en virkelig vinder, hvad angår grøn økonomisk vækst. Vores land har stadig CO2-emissionstilladelser, der er mange milliarder HUF værd, og de skal så hurtigt som muligt igen sættes til salg af regeringen. I lyset af vores mange ressourcer kan vi producere store mængder råmaterialer til fremstilling af bioenergi. Derfor finder jeg det helt uforståeligt, at man i den nye ungarske strategi for landdistrikter ikke medtager hjælp til produktion af landbrugsråvarer til energifremstilling. Det er på høje tid, at den ungarske regering forpligter sig til at udvide anvendelsen af vedvarende energi og støtte en innovativ national udvikling. EU, som for øjeblikket står for kun 12 % af de globale drivhusgasemissioner, kan ikke alene standse klimaændringerne. I de store nyindustrialiserede lande, som f.eks. Kina, Brasilien, Indien og Rusland, stiger miljøbevidstheden, og der kunne åbne sig enormt store markeder for europæiske virksomheder inden for alternative energisektorer. Men de europæiske virksomheder kan imidlertid kun være konkurrencedygtige på disse markeder, hvis de af et europæisk lovgivningsmiljø tilskyndes til at innovere og udvikle. Det er grunden til, at vi skal vedtage ambitiøse CO2-emissionsmål. Takket være den positive CO2-balance i de nye medlemsstater, er emissionerne i EU-27 allerede faldet med 17 % sammenlignet med 1990-niveauet. Derfor er det i høj grad realistisk at forhøje målet til 30 % i 2020.
