Cuba (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om Cuba.
Diego López Garrido
Fru formand! Orlando Zapata Tamayos død var en ekstremt negativ begivenhed, som aldrig skulle være indtruffet, og vi ønsker ikke, at det nogensinde sker igen i Cuba eller noget andet sted.
EU og dens institutioner skal forpligte sig til at fordømme begivenheder, der udgør en krænkelse af menneskerettighederne, og arbejde på at sikre, at noget lignende aldrig gentager sig. Det skal være EU's forpligtelse.
Menneskerettighederne er et grundlæggende symbol på EU's identitet, for vi tror på værdierne om frihed, tolerance og pluralisme. Det er derfor vores personlighed, vores sande personlighed. Når der sker overtrædelser af disse universelle rettigheder, fordømmer EU dem offentligt, og det har vi også gjort med hensyn til Cuba. Vi gjorde det, da vi gav udtryk for vores pessimisme og bekymringer vedrørende den manglende forbedring af menneskerettighederne i Cuba, og vi gjorde det, da vi krævede, at samvittighedsfangerne i de cubanske fængsler skulle løslades. Der er i øjeblikket omkring 200 samvittighedsfanger, hvoraf nogle har det helbredsmæssigt meget dårligt, og én af dem er Guillermo Fariñas, der er i en yderst alvorlig situation, og som også sultestrejker.
Vi gjorde det også, da vi sagde, at menneskerettighedsforkæmperne i Cuba skal beskyttes, og vi gjorde det, da vi sagde, at den cubanske regering, som havde flere fanger under sin jurisdiktion, skulle stilles til ansvar for Orlando Zapata Tamayos død.
EU's politik over for Cuba går dog endnu videre. EU's politik over for Cuba er bygget op omkring visse elementer, og jeg vil gerne understrege nogle af dem.
For det første er der en politisk dialog. En politisk dialog med de cubanske institutioner, med myndighederne og med hele civilsamfundet, hvilket naturligvis også omfatter menneskerettighederne. For det andet er der et udviklingssamarbejde med Cuba, hvilket handler om solidaritet med den cubanske befolkning, hverken mere eller mindre. Det indebærer også at fremme fremskridt inden for kulturel og demokratisk praksis i Cuba.
Det er de grundlæggende elementer i en politik, der i overvejende grad er rettet mod et enkelt mål, nemlig den cubanske befolkning, deres fremgang, deres levevilkår og respekten for deres menneskerettigheder.
Andris Piebalgs
Fru formand! Kommissionen beklager dybt Orlando Zapata Tamayos død og de omstændigheder, under hvilke det skete. Jeg vil også gerne give udtryk for min dybe bekymring for de andre politiske fanger i Cuba. Vi deler alle her i salen den samme følelse af vrede og frustration over Orlando Zapata Tamayos død, og vi må gøre vores bedste for at sikre, at lignende begivenheder ikke sker igen i Cuba eller i noget andet land.
EU bygger på værdierne demokrati, menneskerettigheder og de grundlæggende friheder, som vi stræber efter at beskytte og fremme, efter at vi indtil for ganske nylig har været udsat for krænkelser af de grundlæggende menneskerettigheder på vores eget kontinent. Menneskerettighederne er universelle og kender ingen grænser. Dette princip indgår som en integreret del i vores dialog med alle partnere i og uden for Europa.
Som understreget i den fælles holdning fra 1996, er det et konstruktivt engagement, og ikke en sanktionspolitik, som udgør grundlaget for vores politik over for Cuba. Det er den strategi, der i juni 2008 fik Rådet til at løfte de diplomatiske foranstaltninger fra 2003 for at fremme den politiske dialog og sikre en fuld anvendelse af instrumenterne i den fælles holdning fra 1996. Det er også den strategi, der har fået talrige medlemsstater til at genoptage deres udviklingssamarbejde med Cuba i de sidste par måneder, hvilket repræsenterer en lang række politiske partier her i Parlamentet, og det afspejler derfor et fælles syn på den vigtige rolle, som vi skal spille i udviklingssamarbejdet i Cuba.
I den nuværende situation i Cuba ville passivitet være det værst tænkelige valg for EU's troværdighed som global aktør. Det er ikke kun vores troværdighed, der er på spil, men også vores kapacitet til at være til stede i Cuba. Jeg er derfor overbevist om, at det er bedst at videreføre og uddybe den igangværende politiske dialog og fortsætte samarbejdet med Cuba, så vi kan forbedre livet for den cubanske befolkning.
EU har aldrig suspenderet samarbejdet med Cuba, for udvikling handler ikke om at støtte regeringen, det handler om at støtte befolkningen. Vi har altid haft den opfattelse, at udviklingssamarbejdet udgør et vigtigt element i vores forbindelser med Cuba. De igangværende projekter i Cuba kommer befolkningen direkte til gode ved at opfylde deres grundlæggende behov såsom støtte til rehabilitering og genopbygning efter orkaner, fødevaresikkerhed og tilpasning til klimaændringerne. Der kører også projekter til støtte for ikkestatslige aktører.
Jeg vil gerne gøre det helt klart, at der ikke kanaliseres EU-midler gennem regeringen eller de offentlige organer. Midlerne kanaliseres gennem FN's agenturer og europæiske ngo'er, som glæder sig over Kommissionens og EU's tilstedeværelse i Cuba.
Det er vigtigt, at EU fortsætter med at opfylde den cubanske befolknings basale behov, og samtidig griber ind i strategiske sektorer ved hjælp af de tilgængelige tematiske eller geografiske instrumenter. Den opgave, som EU med beslutsomhed må løse, er at finde den rette balance mellem at vise åbenhed gennem dialog og støtte til den cubanske befolkning gennem udviklingssamarbejde og at stå fast ved vores principper.
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
Fru formand! Da min gruppe anmodede om at få punktet sat på dagsordenen, gjorde den det ikke for at påpege de forfejlede politikker, som til tider er uoprettelige og eftergivende over for frihedens fjender. Den gjorde det heller ikke for at for at udnytte denne fordømmelse politisk.
Den gjorde det, så Parlamentet, der som institution ligger i EU's demokratiske hjerte, kunne fordømme et uskyldigt menneskes død og frem for alt udtrykke sin solidaritet med dem i Cuba, der ligesom Orlando Zapata Tamayo kæmper, lever og dør for deres frihed og værdighed.
Som Kommissionen sagde, er Rådets fælles holdning stadig gyldig, og det er en værdig holdning, for den kræver en øjeblikkelig og betingelsesløs frigivelse af politiske fanger. Det er også en konsekvent holdning, for den kræver, at Cuba respekterer menneskerettighederne og de grundlæggende friheder for at blive rodfæstet i vores værdisystem og ikke i andre systemer som Kinas eller Vietnams systemer.
Ordene fra en modig mand, Oswaldo Paya, som vandt Sakharovprisen i 2002, genlyder stadig her i Parlamentet. Han sagde, at den første sejr var, at han ikke følte had i sit hjerte. Han sagde, at han ikke hadede dem, der undertrykte ham, og som var hans brødre, men at de ikke skulle få deres vilje igennem med frygt.
Han sagde, at Andrei Sakharov efterlod en værdig arv, da han arbejdede for en fredelig sameksistens mellem mennesker, og at de stemmer, der tæller mest, ofte er de stemmer, der ikke kan høres.
Vi har ikke her i Parlamentet haft mulighed for at høre Damas de Blanco-gruppen, som også fik overrakt Parlamentets Sakharovpris. Nu får vi desværre ikke mulighed for at høre Orlando Zapata Tamayos stemme, men vi vil snart kunne høre mange flere cubaneres stemmer.
I mellemtiden bør Parlamentet med den legitimitet, der følger af at repræsentere 500 mio. borgere fra 27 medlemsstater, højt og tydeligt gentage det vedvarende råb om frihed, som vi hører fra den dejlige ø Cuba.
(Bifald)
Luis Yáñez-Barnuevo García
Fru formand, hr. López Garrido, hr. kommissær! Vi må aldrig igen tillade, at vores tavshed gør os medskyldige i frihedsberøvelse. Vi må aldrig mere tillade, at en person, der kæmpede for sine rettigheder og alles rettigheder, dør i et fængsel i Cuba eller noget andet sted, uden at vi hæver vores stemme kraftigt og kræver, at han skal reddes.
Orlando Zapata Tamayo, en 42-årig sort byggearbejder, som kun bad om at få bedre fængselsforhold, døde efter 86 dages sultestrejke og syv års fængsel for at have krævet, at menneskerettighederne skal respekteres. I den syvårige periode, hvor han blev mishandlet, ydmyget og chikaneret af sine fangevogtere, skal vi ikke glemme, at der kun var stilhed fra det internationale samfund.
Andre fanger og menneskerettighedsaktivister i Cuba sultestrejker i øjeblikket, f.eks. psykologen og journalisten Guillermo Fariñas. I det beslutningsforslag, som vi fremlægger og drøfter i dag, som vi stemmer om i morgen, og som jeg repræsenterer på vegne af Gruppen for Det Progressive Forbund af Socialdemokrater i Europa-Parlamentet, stilles der krav om, at alle samvittighedsfangerne i Cuba løslades. Der slås endnu engang til lyd for en demokratisk overgang og en nøje overholdelse af de grundlæggende menneskerettigheder.
Lad os nu ikke komme ind på det spørgsmål, der deler os, nemlig om den fælles holdning skal bevares eller ej. Lad os i stedet koncentrere os om at redde liv og indføre menneskerettigheder. Lad os også indlede en periode med fornuftige overvejelser, hvor vi finder frem til de punkter, hvor vi er enige om den fremtidige politik for Cuba.
Teksten tilfører dog en væsentlig merværdi. Det faktum, at den er fremsat af seks politiske grupper, viser, at der nu er bred enighed her i Parlamentet om menneskerettighedsspørgsmålet.
Det skal aldrig mere hævdes, at den europæiske demokratiske lovgivning bøjer sig for amerikanernes imperialisme, i anførselstegn. Det skal dog heller aldrig mere hævdes, at socialdemokraterne er selvtilfredse og medskyldige i kommunistiske diktaturer. Jeg siger det af den simple grund, at begge disse udtalelser er usande, og ofrene for frihedsberøvelse skal vide, uanset hvor de er, at vi står sammen om betingelsesløst at forsvare deres sag.
Til slut vil jeg gerne takke hr. Salafranca, som forhandlede denne tekst på plads på vegne af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater), fru Weber fra Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa, hr. Romeva i Rueda på vegne af Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance, hr. Kožušník fra De Europæiske Konservative og Reformister og andre kolleger, der har deltaget i udarbejdelsen af denne vanskelige og komplicerede tekst, som forhåbentlig vil blive vedtaget i morgen.
Endelig vil jeg gerne takke den spanske premierminister og nuværende EU-formand, hr. Rodríguez Zapatero, for hans opmuntring og støtte til at komme videre med dette beslutningsforslag, som vi drøfter i dag.
Renate Weber
Fru formand! Jeg vil gerne på vegne af min politiske gruppe først og fremmest give udtryk for vores medfølelse med Orlando Zapata Tamayos familie, som har betalt den højeste pris for sine overbevisninger.
I årenes løb har hans kamp for at beskytte menneskerettighederne været en inspiration for mange andre menneskerettighedsforkæmpere i og uden for Cuba.
I beslutningsforslaget, som er foreslået af flere politiske grupper, gives der udtryk for vores dybe bekymring for menneskerettighedssituationen i Cuba. Lad os være helt ærlige. Situationen er ikke blevet bedre, og mange uafhængige journalister, fredelige dissidenter og menneskerettighedsforkæmpere bliver fortsat fængslet, bare fordi de ønsker at udøve deres ytrings-, forsamlings- og foreningsfrihed.
Samtidig får de cubanske uafhængige ngo'er ikke lov til at arbejde, da regeringen fører meget streng kontrol med dem.
I øjeblikket er der flere menneskerettighedsforkæmpere, som sultestrejker. Det vækker bekymring, da der er tegn på, at Guillermo Fariñas helbred bliver hurtigt værre.
Det er ærgerligt, at de cubanske myndigheder indtil videre har ignoreret EU's gentagne opfordringer til betingelsesløst at frigive alle politiske fanger. Derfor er jeg overbevist om, at Parlamentet skal anmode EU om fortsat at anvende alle tilgængelige mekanismer til at beskytte de mennesker, der arbejder for et pluralistisk og demokratisk Cuba, både deres arbejde og deres liv.
Raül Romeva i Rueda
Fru formand! Jeg vil også gerne personligt og på vegne af min gruppe give udtryk for vores medfølelse over for Orlando Zapata Tamayos død.
Det er uanset den enkeltes holdninger til Cuba naturligvis en beklagelig hændelse i sig selv, som fortjener vores fordømmelse og bestemt mere end overvejelser og mindeord. Hændelsen fortjener den konsekvente formulering af det krav, som vi stiller i dette beslutningsforslag, nemlig at dem, der tilbageholdes på grund af deres politiske motiver eller motivationer i Cuba og alle andre steder i verden, skal løslades.
Jeg mener, at vores handlinger er konsekvente, at de skal udføres, og at det er vigtigt, at vi også udfører dem uanset de bagvedliggende motivationer. Det er en del af aftalen.
Vi må også kræve, at disse personer øjeblikkeligt frigives i Cuba og frem for alt huske på den vanskelige situation for dem, der som nævnt følger Orlando Zapata Tamayos eksempel og er begyndt at sultestrejke, f.eks. Guillermo Fariñas.
Jeg vil dog også gerne advare mod risikoen for at bruge og udnytte sagen politisk med andre mål for øje, hvilket, som hr. Yáñez-Barnuevo har sagt, kunne være farligt. Jeg tror, at det er vigtigt at huske på, at der er mange processer undervejs, som er nyttige og fungerer, og at vi ikke under nogen omstændigheder må fristes - som nogle synes at være tilbøjelige til - til at vende tilbage til tidligere begivenheder, til tidligere tider og til det politiske nederlag med embargoen, for det kender vi konsekvenserne af.
Hvis vi derfor er enige om, at vi ikke ønsker en gentagelse af situationen med Orlando Zapata Tamayo, tror jeg, at det er meget vigtigt, at vi ved, hvordan vi sammen skal forhindre en gentagelse. Vi skal først og fremmest fremme demokratiserings- og normaliseringsprocessen på øen.
Edvard Kožušník
Fru formand! Jeg var personligt meget rystet over Orlando Zapata Tamayos død, og jeg vil derfor gerne på vegne af hele ECR-Gruppen give udtryk for vores medfølelse med hele hans familie. Jeg er selv født i 1971, da den såkaldte kommunistiske normalisering i mit land nåede sit højdepunkt, hvilket var en af de hårdeste perioder med kommunistisk terror, som mit land har oplevet. De erfaringer, som mit land har med den kriminelle kommunistiske ideologi, er baggrunden for de tjekkiske borgeres store solidaritet med den cubanske befolkning, og vi er derfor meget rørte over de sørgelige nyheder, som for nylig kom fra Cuba.
Da det totalitære styre i Cuba stadig forsvarer sloganet "socialisme eller død" fyrre år efter den cubanske revolution, fortjener det ikke nogen som helst form for tolerance. Jeg tror ikke, at Orlando Zapata Tamayos død var forgæves, men at den vil opildne den cubanske befolkning til massiv modstand mod det kommunistiske styre. Da Pavel Wonka døde i et kommunistisk fængsel som det sidste offer for kommunistisk terror i mit eget land, brød styret sammen efter halvandet år. Jeg håber, at Orlando Zapata Tamayo bliver den cubanske Pavel Wonka, altså det sidste offer for kommunistisk despoti. Cuba slipper måske snart ud af kløerne på den gamle revolutionære garde og bliver en ø med reel frihed.
Jeg appellerer derfor til Dem. Vi kan umuligt overveje at føre åbne forhandlinger om en revurdering af EU's fælles holdning, før der sker grundlæggende og uomstødelige fremskridt med hensyn til frigivelsen af politiske fanger, fremskridt, der sikrer et demokratisk cubansk samfund og afholdelsen af frie valg samt indledende strukturelle reformer, der bl.a. skal føre til bedre levevilkår for alle cubanske borgere.
Willy Meyer
Fru formand! Min gruppe beklager dybt, at fangen Orlando Zapata Tamayo er død. Som med alle andre fanger er det staten, der havde ansvaret for hans sikkerhed og liv. I det her tilfælde er det Cuba, der har ansvaret, og vi beklager derfor dybt hans død.
Vi går ikke ind for den måde, hvorpå Parlamentet manipulerer spørgsmålet om menneskerettigheder. I dag drøfter vi spørgsmålet, og i morgen stemmer vi om det. Det gjorde vi ikke efter militærkuppet i Honduras. Europa-Parlamentet er måske det eneste parlament i verden, som ikke fordømte eller stemte imod militærkuppet i Honduras, med de mord og den tortur, der fulgte.
Vi tilslutter os derfor ikke filosofien om, at det afhænger af, hvor det sker, hvilke menneskerettigheder, der krænkes, og hvordan situationen er, om vi behøver at afgive en udtalelse eller ej.
For en uge siden blev Latinamerikas største massegrav opdaget i Colombia. Myndighederne taler selv om omkring 2 500 ofre, men det tal kan komme helt op på 50 000. Bliver det fordømt? Bliver det drøftet, stemt om og fordømt? Hvad sker der med de civile ofre i Afghanistan? Hvad sker der med forfølgelsen i Vestsahara? Nej! Vi vil ikke tage del i dette hykleri.
Jeg tror, at det vigtigste er at skabe et jævnbyrdigt forhold til Republikken Cuba for at tackle samtlige dagsordener, de politiske dagsordener, menneskerettighederne og fængselsforholdene. Men det skal ske på lige fod, for EU har fortsat en fælles holdning til Republikken Cuba, hvilket udgør en undtagelse fra reglen. Det har ikke nogen fælles holdning til noget andet land i verden. Det har som nævnt ikke en sådan til Folkerepublikken Kina eller til Vietnam. Hvordan kan det være? Hvorfor har det én til Cuba og ikke til Folkerepublikken Kina?
Jeg opfordrer Rådet og rådsformanden til klart at rejse følgende spørgsmål: Bliver den fælles holdning ophævet? Det er efter min opfattelse en af de mest indlysende hindringer for en åben dialog mellem EU og Republikken Cuba med fælles og delte dagsordener af fælles interesse.
Andreas Mölzer
(DE) Fru formand! Orlando Zapata Tamayos død som følge af en sultestrejke og anholdelsen af bloggeren Yoani Sánchez, som fortalte verden om dagliglivet i det socialistiske Cuba, gør det klart, at vi må køre videre med den strategi, som vi fastlagde i vores politik for Cuba i 1996 med fremskridt i retning af demokrati og menneskerettigheder. Håb om fremskridt under Raúl Castro er naturligvis for længst forsvundet ud i den blå luft.
Situationen for de politiske fanger er f.eks. ikke meget bedre. De har stadig ikke nogen af de friheder, som Castrobrødrene selv nød godt af under deres fangenskab under Batistas diktatur. Med Cubas stædige tilslutning til planøkonomien kan landet ikke længere opfylde sin egen befolknings mest basale behov. I Cuba betragtes velstand og initiativrigdom helt klart som en kritik af styret. I den henseende har selv befolkningen i det kommunistiske Kina det lettere, da de i det mindste ved egen indsats kan forbedre deres liv.
Lempelsen af USA's handelsembargo med hensyn til computere og softwareydelser vil ikke helt kunne indfri de forventninger, som offentligheden har udledt af præsident Obamas løfter, men den vil måske give oppositionen lejlighed til at organisere sig bedre. Det vil ikke mindst også blive sværere for det cubanske styre at undertrykke ytringsfriheden, når der er flere valgmuligheder. Vi bør af den grund alene støtte Europas initiativer bedst muligt og stræbe efter flere lempelser i det kommunistiske system.
Jarosław Leszek Wałęsa
(PL) Fru formand! Den cubanske samvittighedsfange Orlando Zapata Tamayos tragiske død er endnu et bevis på, at Castrobrødrenes styre ignorerer appellerne fra det internationale samfund om at sætte en stopper for menneskerettighedskrænkelserne og stille og roligt skiller sig af med dem, der kræver frihed og demokrati. I dag har denne tragedie, denne tragiske død fået symbolsk betydning. Det er et desperat råb om hjælp og om effektive tiltag, især fra internationale politikere og beslutningstagere, som samtidig med, at de opbygger forbindelser med de cubanske myndigheder, ikke ønsker at tale med oppositionsmedlemmerne, og som vender det døve øre til repræsentanterne for civilsamfundet i Cuba.
Vi må hurtigst muligt handle i fællesskab for at lægge pres på Castrostyret og kræve en øjeblikkelig frigivelse af dem, der har fået lange fængselsstraffe for deres synspunkter.
I de senere år har EU forsøgt at lempe sin holdning og har endda løftet de diplomatiske sanktioner over for Cuba i håb om, at denne gestus vil tilskynde myndighederne til at respektere de demokratiske standarder. Orlando Zapata Tamayos tragiske død viser desværre, at denne politik er naiv og ueffektiv og helt klart ikke bør fortsættes.
I morgen skal vi stemme om beslutningsforslaget som afslutning på dagens forhandling. Det bør være et klart signal om vores modstand mod menneskerettighedskrænkelserne, den umenneskelige behandling af politiske fanger og den manglende overholdelse af grundlæggende borgerrettigheder i Cuba. Vi må vise, at vi er solidariske med det cubanske folk. Vi må tilbyde vores stemme til dem, der ikke længere har nogen stemme i Cuba.
(Bifald)
Emine Bozkurt
(NL) Fru formand! Orlando Zapata Tamayos tragiske skæbne har vakt stor harme verden over. I hans håbløse situation følte Zapata, at hans eneste udvej var at slå sig selv ihjel ved at sultestrejke. Han har måttet betale med sit liv for sine protester mod sin fængsling og de forfærdelige forhold i det cubanske fængsel. Og hvorfor? Hvilken forbrydelse har Zapata begået for at ende i det fængsel? Det er ikke nogen forbrydelse at ytre og udbrede en anden mening end regeringens på en ikkevoldelig måde. Det bliver man ikke kriminel eller landsforræder af.
Zapatas død er ikke et enkeltstående tilfælde. Psykologen og journalisten Guillermo Fariñas er også begyndt at sultestrejke, fordi han vil have 26 syge politiske fanger løsladt. Hvilken skæbne afventer ham? Vil han også snart skulle betale med sit liv for sin kamp for at respektere menneskerettighederne? Hvornår ændrer den cubanske regering sin holdning? Det skønnes, at der er omkring 200 andre politiske fanger i Cuba. Det er fuldstændigt i modstrid med den universelle menneskerettighedserklæring at tilbageholde folk for deres idealer.
Vi opfordrer Cuba til direkte og betingelsesløst at frigive disse samvittighedsfanger og sætte en stopper for denne grove krænkelse af menneskerettighederne. Ingen regering kan kontrollere eller styre sine borgeres tanker. Selv om man burer folk inde eller sætter dem bag tremmer, vil deres idéer leve videre. Ethvert forsøg på at slå ned på sådanne tanker og idéer vil altid slå fejl. Har Cuba ikke allerede haft mange års erfaringer heri?
Regeringen må simpelt hen indgå en dialog med de personer, som har andre meninger. En politisk dialog er den eneste vej frem. Det skylder Cuba sine borgere, for den cubanske befolkning fortjener demokrati og respekt for deres grundlæggende friheder. Zapatas død må ikke få lov til at gå over i historien som en meningsløs død. Den skal markere en ende på den nuværende menneskerettighedssituation i Cuba.
EU må gøre sit yderste for at medvirke til at forbedre menneskerettighedssituationen i Cuba. Det er ikke kun et spørgsmål om politiske fanger som Zapata. Det er også et spørgsmål om, at menneskerettighedsforkæmpere skal have mulighed for frit at udføre deres arbejde. Den cubanske regering må drage omsorg for den cubanske befolkning. Den kan ikke bare fængsle folk eller behandle dem som kriminelle på grund af frygt. Det er en forbrydelse at frihedsberøve borgerne.
Izaskun Bilbao Barandica
(ES) Fru formand! Kampen for menneskerettighederne er ensbetydende med fordømmelsen af Orlando Zapata Tamayos unødvendige, grusomme og uretfærdige død og kravet om, at dem, der stadig sidder i fængsel, løslades. Jeg håber, at det får de cubanske myndigheder til at tænke sig om, da deres styre må gøre en indsats for, at borgerne kan drage fordel af et rigtigt demokrati.
I Cuba er der et diktatur, fordi der er samvittighedsfanger, fordi der er en frygt for debat og fri udveksling af idéer og planer, fordi der er en frygt for frihed. Det er ikke en forbrydelse at have idéer. De kan provokere, overraske og chokere, men de skal altid diskuteres og drøftes. De må aldrig føre til fængsling.
Et samfund tænker og føler, og det gør fanger også, og det er umuligt at forbyde folk at tænke og føle. Det betyder, at de idéer og følelser, som folk ønsker at undertrykke, ender med at sive ind i hele samfundets bevidsthed, ligesom vand. Det er også tilfældet med det cubanske samfund, og det burde lederne af den revolution, som satte en stopper for Fulgencio Batistas styre, vide bedre end nogen anden.
Jeg håber, at beslutningsforslaget kan hjælpe dem med at foretage de nødvendige ændringer! Der kan dog ikke forhandles om menneskerettigheder. Parlamentet øger sin troværdighed, når det reagerer lige stærkt på alle menneskerettighedskrænkelser i alle lande: Afghanistan, Palæstina, Baskerlandet, som er mit lille land, Honduras og Colombia. Det bør være vores forpligtelse. Det er naturligvis den samme forpligtelse.
Tomasz Piotr Poręba
(PL) Fru formand! Jeg tror, at vi alle her i Parlamentet er enige om, at det korrupte kommunistiske styre gør det umuligt at gennemføre nogen form for positive ændringer. Den politistat, som Castrobrødrene kører, ruinerer øen økonomisk, underminerer borgerrettighederne og fratager mange cubanere håbet om et værdigt liv.
Cubas fremtid ligger naturligvis i hænderne på cubanerne selv, men EU kan spille en aktiv rolle her. Vi må kræve frigivelsen af alle politiske fanger. Faktisk bør det være den første betingelse for enhver form for dialog med Cuba. Vi må støtte de ikkestatslige organisationers aktiviteter, støtte respekten for menneskerettighederne og fremme adgangen til uafhængige medier, herunder internettet. De transatlantiske forbindelser kan spille en meget vigtig rolle for indførelsen af demokratiske ændringer. Derfor bør vi have et tæt samarbejde med Washington. Vi kan med en fælles indsats udvikle en langsigtet strategi for Cuba, som ikke starter med en blind accept af status quo, men med en vidtrækkende vision for en demokratisk og økonomisk genopbygning.
(Bifald)
Ilda Figueiredo
(PT) Fru formand! Denne forhandling viser endnu engang, at flertallet i Parlamentet har to dagsordener. Det samme flertal, som undslog sig for at fordømme militærkuppet i Honduras og ignorerede, at det førte til utallige menneskers fængsling og død, er nu indstillet på at forhandle associeringsaftaler med en regering, der kom til magten efter et valg arrangeret af de ansvarlige bag kuppet.
Vi beklager naturligvis alle den cubanske borger Orlando Zapata Tamayos død som følge af en sultestrejke på et cubansk hospital. Vi beklager dog denne forhandling og den uacceptable holdning til Cuba, rent bortset fra de alvorlige konsekvenser af den økonomiske, handelsmæssige og finansielle embargo, som USA har indført over for Cuba, og tilbageholdelsen i amerikanske fængsler af fem cubanske borgere, som blot ønskede at forsvare deres land.
Vi kan ikke fortsætte med en uacceptabel fælles holdning, som forhindrer EU i at opretholde åbne og fuldstændige forbindelser med den cubanske regering på grundlag af bilaterale interesser. Tiden er inde til at ophæve den fælles holdning, så vi kan begynde at normalisere forbindelserne mellem EU og Cuba. Det forventer vi af det spanske formandskab.
Bogusław Sonik
(PL) Fru formand! Vi kan huske Fidel Castros berømte råb om "socialisme eller død". I dag kan vi med sikkerhed sige, at der af dette råb kun er død tilbage. Beviset herfor er de omstændigheder, der førte den cubanske fange og patriot, Orlando Zapata Tamayo, i døden. Castros diktatoriske styre er en skændsel for idéen om demokratisk socialisme.
Det, der sker i Cuba, bringer skam over alle dem, der er involveret i politik under disse venstreorienterede bannere. Jeg skammede mig også over EU, da den daværende kommissær Louis Michel besøgte Cuba med et forslag om samarbejde og udvikling, men nøje undgik at mødes med den demokratiske opposition.
Vi må sætte en stopper for denne form for politik, for denne blindhed over for virkeligheden i et land, hvor der aldrig har været frie valg, og hvor samvittighedsfanger får årelange fængselsstraffe under skandaløse forhold. Det spanske formandskab foreslår nu at føre en åben politik over for Havana, men en væsentlig betingelse for denne politik skal være en demokratisering af det cubanske styre, frigivelsen af politiske fanger, indledningen af en dialog med samfundet, ophævelsen af censur og genindførelsen af borgerrettigheder. Det bør siges tydeligt, direkte og beslutsomt til regeringen i Cuba. Det er desuden i deres egen interesse.
Vi ved, at der er forskellige veje hen imod frihed for de folk, der undertrykkes af diktatorer. Der er den vej, som Polen og Sydafrika har taget, med dialog og forsoning. Der er dog også den vej, som Rumænien tog med den blodige omstyrtelse af styret. Det er i alles interesse at undgå et sådant scenario. Hvilken vej vælger Havana? Nøglen skal findes i Cuba. EU's politik bør aktivt bidrage til, at Cuba får et område med frihed og demokrati. Det bør også være Parlamentets holdning.
Richard Howitt
- (EN) Fru formand! Jeg vil gerne for det første give udtryk for min egen dybe sympati for Orlando Zapata Tamayos død og mine dybeste bekymringer for de fire andre cubanske fanger og den ene oppositionsaktivist, som også har startet en sultestrejke i protest.
Parlamentet bør gentage vores krav om en øjeblikkelig og betingelsesløs frigivelse af samvittighedsfanger i Cuba, 55 ifølge Amnesty International og 200 ifølge Cubas menneskerettighedskommission, og vi bør i dag udtrykke vores betænkeligheder ved den nylige tilbageholdelse og prygling af Darsi Ferrer, direktør for et sundheds- og menneskerettighedscenter i Havana. Amnesty International er ikke blevet opfordret til at besøge Cuba i 19 år og skulle have lov til det. Vi bør anmode den cubanske regering om at fastsætte specifikke datoer for det foreslåede besøg af Manfred Nowak, FN's særlige rapportør om tortur, som vi agter at mødes med i Genève i næste uge.
Da jeg er en af de personer her i Parlamentet, som altid har været imod USA's handelsembargo fra 1962, glæder det mig, at man under præsident Obama har godkendt nogle foranstaltninger, der giver cubanske amerikanere tilladelse til at rejse mere frit og sende flere penge hjem. Jeg bifaldt revisionen i 2008 af vores europæiske fælles holdning, som førte til etableringen af en politisk dialog mellem Cuba og EU, og som genindførte EF's udviklingssamarbejde, og jeg hilser det faktum velkommen, at BBC for nylig har fået fri adgang til Cuba. Men jeg er skuffet over, at Cuba i FN's Menneskerettighedsråd ikke har accepteret anbefalingerne om at ratificere to centrale menneskerettighedskonventioner, ICCPR og ICESCR, og ikke har tilladt uafhængige inspektioner af fængslerne.
Jeg siger til Kommissionen og til formandskabet her i eftermiddag, at De, og alle os andre, som besøger Cuba, skal stå fast på at sikre, at vi møder medlemmerne af det cubanske civilsamfund. USA's vicestatssekretær, Bisa Williams, fik lejlighed til et sådant ubegrænset møde sidste år, og vi skal insistere på, at dem af os, der tager til Cuba, gør det samme.
Louis Michel
(FR) Fru formand, hr. kommissær, hr. minister! Orlando Zapata Tamayos død er et tragisk bevis på den fortvivlelse, som en mangel på frihed kan føre til.
Som ministeren sagde, skulle det bestemt ikke være sket. Vi må fordømme tilbageholdelsen af samvittighedsfanger og kræve deres løsladelse. Vi kan ikke støtte en arbitrær magt, som stædigt nægter at udøve de mest grundlæggende friheder, men det er min opfattelse, at vi er nødt til at drage fordel af og udnytte mulighederne for en politisk dialog, som mere end nogensinde før er det mest håndgribelige udtryk for vores europæiske værdier.
Forbindelserne mellem Cuba og EU har nu i meget lang tid været komplekse. De bygger ofte på manglende kendskab og forståelse, hvilket har ført til alvorlige spændinger og jævnligt underminerer fremgangen i og udsigterne til en politisk dialog. Vi ved alle, at Cuba i dag er ved et vendepunkt i sin historie. Jeg er mere end nogensinde overbevist om, at det ville være forkert ikke at bevare selv beskedne fordele og fremskridt i en dialog, der bygger på særlige historiske, kulturelle og lingvistiske forbindelser.
EU er uden tvivl den eneste politiske magt, der kan overbevise cubanerne om, at deres isolering er selvmorderisk, og at den før eller siden kun kan føre til en tragisk skæbne. Vi kan ikke skulke fra det ansvar, vi har for at fortsætte dialogen uden at udelukke nogen af de vanskelige spørgsmål, men også uden at anvende dobbelte standarder, hvilket efter min opfattelse alt for ofte er tilfældet.
Marek Henryk Migalski
(PL) Fru formand! Friheden vil sejre i Cuba. Det bliver et demokrati og en fri markedsøkonomi.
EU kan ikke medvirke til at vælte styret og ønsker det heller ikke, formoder jeg, men det skulle gerne kunne hjælpe cubanerne, når systemet har ændret sig. Erfaringerne i lande som Polen, Den Tjekkiske Republik, Slovakiet og Ungarn viser, at det kan lade sig gøre, og at det kan være en succes. Vi kan bidrage med vores egne erfaringer, og efter Castros omstyrtelse bør EU bidrage med sine erfaringer og midler, så Cuba aldrig fremover kommer i en situation, som beskrevet af den polske kommentator, Marek Magierowski, hvor efterkommerne af Orlando Zapata Tamayo, der ofte er blevet nævnt her i Parlamentet, serverer rom for Castros efterkommere på promenaderne og boulevarderne i Havana.
Jiří Maštálka
(CS) Fru formand! Jeg er oprindeligt læge af profession, og jeg ved, hvor svært det er at redde menneskeliv. Jeg beklager dybt ethvert spild af liv, og jeg deler Deres sorg over Orlando Zapata Tamayos død. Jeg har nøje undersøgt alle beslutningsforslagene fra de politiske grupper. Jeg er bange for, at jeg må gentage det, jeg sagde, da vi for nylig drøftede betænkningen om menneskerettighedssituationen i de centralasiatiske republikker. Jeg sagde i den forbindelse, at vi begik en fejltagelse, når vi nedsatte os som mentorer uden noget positivt at sige og uden at vise respekt for de specifikke historiske og kulturelle traditioner i disse lande, ikke engang for de positive resultater, som de pågældende lande har opnået. Det samme gælder Cuba. Jeg er overbevist om, at den eneste måde at forbedre situationen i Cuba på er gennem en lige dialog, hvilket de cubanske embedsmænd er parate til. På den måde kan vi også hjælpe med at forbedre de sociale og økonomiske rettigheder i Cuba. Vi må ikke glemme, at Cuba trods sin vanskelige økonomiske situation altid er blandt de første lande til at yde assistance til andre som f.eks. efter katastrofen i Haiti. Det er rigtigt, at den, der er hurtig til at fordømme, kan lide at fordømme. Vi må bestemt ikke gå den vej.
Mario Mauro
(IT) Fru formand, mine damer og herrer! Jeg mener, at jeg med sandhed kan slå fast, at vi skriver en værdig side i Parlamentets historie i dag og endnu mere i morgen, når vi skal stemme. Vi skriver siden, fordi vi for en gang skyld slår en streg over vores gensidige fordomme, som skyldes vores tilhørsforhold til forskellige grupper, bøjer os for dødens øverste mysterium og erkender sandheden.
Hvad vil vi egentlig skrive i denne beslutning? Vi vil skrive nogle ting, som kan virke simple og elementære, men som faktisk er meget vigtige. Vi vil skrive, at der i Cuba ikke er frihed, at der ikke er demokrati, at liv er liv, og at mennesker ikke må slås ihjel. Vi tager det måske for givet, men vi har været mange år om at få bugt med vores indbyrdes fordomme og anerkende et faktum, der ikke støder vores politiske overbevisninger, men bare har fået os til at erkende den grundlæggende sandhed, som er det eneste grundlag for drøftelser.
Vi må ikke undgå at føre drøftelser med Cuba, men i stedet insistere på, at en rigtig dialog skal bygge på sandheden, altså styrets manglende anerkendelse af individets centrale betydning. Det, vi i højere grad har brug for end håndtryk og venlige handlinger, er passende foranstaltninger, der får Castros regering til at opgive håbet om kompromisløsninger, der ikke eller kun i mindre grad tillægger menneskerettighedsspørgsmålet betydning.
Parlamentet har gjort ret i at gribe denne mulighed til forskel fra den højtstående repræsentant, som jeg ligesom i morges igen vil minde om, at Cuba libre ikke er navnet på en cocktail, men et kampråb, som vi bærer i vores hjerter, for vi ønsker demokrati, og vi ønsker et frit Cuba.
María Muñiz De Urquiza
(ES) Fru formand! De spanske medlemmer af Gruppen for Det Progressive Forbund af Socialdemokrater i Europa-Parlamentet er dybt bedrøvede over Orlando Zapata Tamayos død og samvittighedsfangernes situation, og vi opfordrer på det kraftigste til, at de løslades.
Orlando Zapata Tamayos død er beklagelig, men den kan også være en udløsende faktor, der får os til at holde op med at tale om menneskerettigheder og begynde at arbejde for menneskerettighederne sammen med de cubanske myndigheder for at fremme menneskerettighederne i Cuba. For at det kan lade sig gøre må vi begynde med at ændre den fælles holdning, som forhindrer os i at have en dialog med de cubanske myndigheder, der har muligheden for at ændre menneskerettighedssituationen på øen.
Den fælles holdning, som i øvrigt ikke er så fælles, for en lang række EU-medlemsstater har bilaterale forbindelser med Cuba, er en hindring, der blokerer for enhver mulig politisk dialog. Det er en hindring for EU's gennemførelse af de principper, der er grundlaget for EU's udenrigspolitik, herunder fremme af demokrati og menneskerettigheder i verden.
Den fælles holdning er et forældet instrument, der blev vedtaget i sidste århundrede af 15 EU-medlemsstater. Nu har vi 27 medlemsstater. Situationen i verden har ændret sig. USA er gået ind i en dialog med Cuba om så følsomme spørgsmål som indvandring. Organisationen af Amerikanske Stater har optaget Cuba som medlem på grundlag af en dialog inden for rammerne af de principper, som ligger til grund for organisationen.
I denne nye tid for EU har vi brug for et bilateralt forhandlet instrument, der giver os mulighed for at gøre det, som EU gør bedst, nemlig at fremme demokrati og menneskerettigheder. Det er besynderligt, at EU blokerer dialogen med Cuba, eftersom det i sine eksterne forbindelser har forhandlet og gennemført aftaler med lande, der ikke lever op til mindstestandarderne for de borgerlige og politiske rettigheder eller de sociale rettigheder, hvilket Cuba gør.
Det er kun dialog og samarbejds- og kompromismekanismerne i en international traktat, der kan give EU mulighed for at kræve noget af Cuba, og dem, der nægter at føre en dialog, står i vejen for en værdig udvej for dem, som de hævder at forsvare.
I modsætning hertil har den spanske regering været et godt eksempel, da et stort antal samvittighedsfanger er blevet løsladt gennem en konstruktiv og fordringsfuld dialog.
Don Quixote sagde, at hvis nogen straffes med handlinger, skal de ikke straffes med ord. Vi skal derfor holde op med at tale og starte med at arbejde for menneskerettighederne i Cuba i samarbejde med de cubanske myndigheder, hvilket samvittighedsfangerne har mere brug for end Parlamentets fordømmelser.
Ramon Tremosa i Balcells
(ES) Fru formand, mine damer og herrer! Razziaerne i det "sorte forår" i 2003 førte til fængslingen af 75 dissidenter i Cuba, anklaget for at være spioner for USA. Orlando Zapata Tamayo blev anholdt på samme tidspunkt for respektløshed, forstyrrelse af den offentlige orden og ulydighed.
De 75 dissidenters koner dannede Damas de Blanco-gruppen, som fik tildelt Parlamentets Sakharovpris for tankefrihed i 2005. Jeg skal i øvrigt påpege, at Castrostyret ikke udstedte visa til Damas de Blanco-gruppen, så de kunne få overrakt prisen her i Parlamentet.
Den cubanske menneskerettighedskommission erkender, at der er omkring 200 politiske fanger i landet, hvoraf 22 er journalister. Cuba indtager en tredjeplads på den sørgelige verdensliste over fængslede journalister efter Iran med 52 og Kina med 24.
42-årige Orlando Zapata Tamayo blev af Amnesty International udnævnt til samvittighedsfange. Han begyndte sin sultestrejke den 3. december 2009 på grund af gentagne prygl og andre mishandlinger, og han døde den 23. februar, 85 dage efter sultestrejkens begyndelse.
Parlamentet bør give udtryk for sin støtte til Orlando Zapata Tamayos familie og venner og udtrykke sine store betænkeligheder ved menneskerettighedssituationen i Cuba. Parlamentet bør sende et klart budskab til Castrostyret, navnlig under det spanske formandskab. Det spanske formandskab bør i øvrigt meget mere aktivt forsvare de grundlæggende rettigheder i Cuba.
Endelig vil jeg gerne benytte mig af lejligheden til at opfordre til en øjeblikkelig frigivelse af alle politiske fanger i Cuba.
Francisco José Millán Mon
(ES) Fru formand! Demokratiet og forsvaret af menneskerettigheder udgør en væsentlig del af Unionens principper og mål for udenrigspolitikken. Jeg henviser her til artikel 21 i traktaten om Den Europæiske Union. Artiklen finder også anvendelse på forbindelserne med Cuba og den cubanske befolkning, som betyder meget for os.
Desværre virker det til, at Rådets handlinger i de sidste fem år hovedsageligt har været styret af et ønske om at rette op på den holdning, man havde indtaget i de foregående år, navnlig i 2003, da der var en særdeles brutal bølge af undertrykkelse i Cuba. I 2005 suspenderede Rådet foranstaltningerne fra 2003.
Herefter aflagde udenrigsministre og kommissærer besøg på øen. I juni 2008 blev foranstaltningerne fra 2003 ophævet, og der blev etableret en global politisk dialog, som hr. López Garrido påpegede, med regelmæssige møder på højt niveau. En statschef fra en af medlemsstaterne aflagde endda for nylig Havana et besøg. Desværre tog de europæiske politiske ledere, som rejste til øen, sig ikke tid til at mødes med repræsentanterne for oppositionen, som derfor følte sig forbigået.
I al den tid har der fortsat været undertrykkelse i Cuba. Der har ikke været ændringer eller reformer. Den politiske dialog er dog blevet opretholdt. Nu er vi alle rystede over den politiske fange Orlando Zapata Tamayos grusomme død.
Det er velkendt, at nogle regeringer såsom den spanske regering gentagne gange har sagt, at de ønsker at annullere den fælles holdning. Det afspejler noget meget logisk, nemlig støtte til en demokratisk overgang, hvilket i bund og grund er i overensstemmelse med principperne og målene i traktatens artikel 21.
Jeg vil slutte af med to punkter. Den fælles holdning har ikke hindret en dialog. Det er klart. Hvad mere er, blev den for nylig genbekræftet af de 27 ministre i juni 2009. For det andet kan det ikke være en prioritet at ændre den fælles holdning. Det ville være dråben, der fik bægeret til at flyde over! Prioriteten nu er at kræve en øjeblikkelig, fuldstændig og betingelsesløs frigivelse af alle politiske fanger.
Jeg opfatter Cuba og Latinamerika som vestlige, og de symboler, der identificerer Vesten, er den menneskelige værdighed og respekten for de grundlæggende rettigheder. Jeg har en sidste betragtning. Jeg vil gerne minde Rådet om, at det i sine egne konklusioner fra juni 2009 sagde, at den politiske dialog med de cubanske myndigheder fremover afhang af, om der blev gjort fremskridt, navnlig med hensyn til menneskerettighederne. Er der nogen, der mener, at der sker fremskridt her i dag? Er der virkelig nogen, der mener det?
Antonio Masip Hidalgo
(ES) Fru formand! "Historien vil frikende mig" er den berømte erklæring fra en ung jurist, som ophidsede sit folk. Historien frikender ham ikke for hans opstand mod tyranniet og siden mod USA's embargo.
Det er dog med den samme kategoriske dom, at Parlamentet, som repræsenterer verdens største område med frihed og demokrati, fordømmer diktaturet, som befolkningen i Cuba lider under, menneskerettighedskrænkelserne på øen, grusomheden over for de politiske fanger og foragten for dets egne eksilerede statsborgere. Historiens dom er klar.
Med denne beslutning står repræsentanter for alle ideologier side om side med den cubanske befolkning i deres kamp. Vi må sætte alt ind på at forhindre den brutale undertrykkelse, som de lider under, hvilket indebærer, at vi skal ophæve den lammende fælles holdning.
Jeg vil gerne rose Raúl Rivero for de sidste vers, han skrev i sin hjemby Havana, om at kærlighed, tomhed, kvælning eller bitterhed ikke beskattes. Ruinerne i hjemlandet er i sikkerhed. Vær ikke bekymrede, kammerater. Nu går vi.
Fiorello Provera
(IT) Fru formand, mine damer og herrer! Det kommunistiske styres valg og handlinger i Cuba skaber endnu engang et dilemma for Parlamentet. Er det muligt at fortsætte drøftelserne med dette styre? Parlamentet har nu i årevis anmodet de cubanske myndigheder om at indlede demokratiske reformer, der respekterer menneskerettighederne. Men Fidel Castros overdragelse af magten til sin broder, Raúl, har hverken ført til demokratiske reformer eller til frigivelsen af politiske fanger.
Orlando Zapata Tamayos død i fængslet efter 85 dages sultestrejke viser styrets ideologiske og undertrykkende natur. I 10 år har EU ydet 145 mio. EUR i økonomisk bistand til Cuba, og resultaterne har langt fra været enestående. Faktisk har støtten bidraget til at holde liv i tyranniet. Hvis vi ønsker at være troværdige, må vi kræve, at forbindelserne med Havana, herunder udviklingsbistanden, knytter sig til specifikke og målbare forbedringer i menneskerettighedssituationen for alle cubanske borgere, og først og fremmest med en øjeblikkelig frigivelse af politiske fanger og samvittighedsfanger.
Vi behøver ikke at stille et ultimatum, men vi må kræve ændringer af en af jordens mest undertrykkende styrer, der som en svag efterligning af en ideologi overhales af historien og trues af snarlig udryddelse.
Michael Gahler
(DE) Fru formand! Vi må give befolkningen i Cuba og også styret på øen et håndgribeligt tilbud. I stedet for den politiske stilstand vil vi støtte en demokratisk overgang i Cuba. Det første skridt må være frigivelsen af alle politiske fanger. Samtidig bør USA ophæve sine sanktioner, som snarere har bidraget til at styrke styret end at vælte det. Det næste skridt bør være, at repræsentanter for styret og borgerrettighedsbevægelsen i Cuba på en rundbordskonference udarbejder en plan for overgangen til demokrati og demokratiske valg.
Centraleuropa viser i øvrigt, at der stadig er en fremtid for det tidligere statsparti. Selv for det parti, er der altså et liv efter sammenbruddet af det gamle system. Vi bør i EU og medlemsstaterne støtte denne proces, ligesom vi gjorde det i Centraleuropa. Det ville hjælpe den cubanske befolkning, stabilisere regionen og også bane vejen for nye forbindelser med USA, som ikke bliver en gentagelse af forbindelserne fra tiden før Castro.
João Ferreira
(PT) Fru formand! Uanset de bagvedliggende årsager er Orlando Zapata Tamayos død beklagelig. Det er beklageligt, at hans protester fik en ultimativ afslutning. Vi kan dog ikke acceptere, at man bruger denne sørgelige og beklagelige begivenhed som et påskud for at intensivere uacceptable politiske og ideologiske kampagner mod Cuba og dets folk.
Uanset den enkeltes holdninger til cubanernes valg, må vi respektere disse valg og deres suveræne ret til at beslutte deres egen skæbne og statens politiske organisationsform.
Derfor fordømmer vi enhver form for indgreb eller angreb, herunder den kriminelle blokade, som Cuba har været underkastet i næsten et halvt århundrede.
Derfor mener vi også, at EU's logiske holdning og strategi bør være en fuldstændig normalisering af forbindelserne med Cuba ved at ophæve den fælles holdning til Cuba, som udgør en uacceptabel form for diskrimination mod Cuba og dets folk.
Frem for alt accepterer vi ikke det enorme hykleri, som mange af parlamentsmedlemmerne lægger for dagen, og vi fordømmer på det kraftigste EU's dobbeltpolitik.
Antonio López-Istúriz White
(ES) Fru formand! Jeg stiler mit indlæg til Orlando Zapata Tamayos mor og dem, der ligeledes lider under kampen for frihed i Cuba. De står ikke alene.
Med denne beslutning, som jeg i min egenskab af generalsekretær for mit parti gerne vil takke forslagsstillerne for og især alle de partier, der har underskrevet den, taler Parlamentet i dag med én stemme mod dette isolerede og affældige diktatur. Vi underskriver i dag begyndelsen af den internationale dødsdom over dette styre.
Jeg er på baggrund af de fleste af de indlæg, jeg har hørt, overbevist om, at vi alle står sammen om kraftigt og tydeligt at fordømme Deres søns død. Mange af os går dog videre end denne udtalelse. De kan være sikker på, at vi fortsat vil arbejde på at opnå den betingelsesløse frigivelse af alle politiske fanger på øen.
Vi vil fortsat være på vagt, hvad angår krænkelserne af menneskerettigheder på øen. Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) vil naturligvis kæmpe for at bevare EU's fælles holdning, og efter hvad jeg har hørt, er jeg sikker på, at mange andre vil gøre det samme.
Vi vil ikke sende blandede signaler, men snarere klare retningslinjer for, hvordan vi kan realisere vores drøm om et demokratisk Cuba. Orlandos ultimative offer har udløst en reaktion fra den offentlige samvittighed verden over. Lad os sørge for, at de tusinder af cubanske tavse ofre bliver hyldet i nær fremtid i et frit Cuba.
Gesine Meissner
(DE) Fru formand! Det er relativt let for os at tale, når menneskerettighederne bliver overtrådt et andet sted, og folk også dør et andet sted for deres overbevisninger. Det er vigtigt at påpege. Orlando Zapata Tamayo mistede virkelig livet på grund af sin sultestrejke, og der er også andre fanger, som nu er blevet foranlediget til at gå i sultestrejke.
Vi må derfor nøje overveje, hvordan vi kan gå videre på målrettet vis. Nogle har sagt, at vi absolut ikke skal tale med Cuba, fordi vi finder styret uacceptabelt. Andre, og jeg synes slet ikke, at det er en god holdning, har udtalt, at vi er hykleriske, og at befolkningen i Cuba skal have lov til frit at træffe deres egne politiske beslutninger. Jeg mener, at friheden til at træffe politiske beslutninger helt ophører, når menneskerettighederne krænkes og folk dør. Under de omstændigheder må Europa-Parlamentet gøre noget.
På den baggrund er det absolut det rette at gøre at drøfte de specifikke forslag, der er blevet lagt på bordet, i detaljer, ikke mindst de sidste par nye forslag fra hr. Gahler, og overveje, hvad vi kan gøre for at gribe ind over for menneskerettighedskrænkelserne i hele verden og hjælpe folk i hele verden.
Franz Obermayr
(DE) Fru formand! Da vi her i dag drøfter vores forbindelser med Cuba i skyggen af Orlando Zapata Tamayos tragiske død, må vi erkende, at vores holdninger til Cuba stammer fra en tid, hvor vores tankegang var præget af en sondring mellem godt og ondt. På den ene side havde vi de onde cubanere, der som Sovjetunionens vasaller var opsat på at føre den internationale revolution videre, og på den anden side havde vi de gode cubanere, som reddede landet fra sukkerbaronerne, mafiaen, CIA og den amerikanske imperialisme. På den ene side var der de onde cubanere, de kommunistiske undertrykkere af befolkningen, og på den anden side havde vi dem, der sørgede for uddannelse og lægelig bistand og gjorde en ende på hungersnøden. Hvis Orlando Zapata Tamayos død i dag skal give mening, hvis død nogensinde kan give mening, skal vi tage denne arv meget alvorlig. Dette dødsfald må ikke være forgæves.
Den anden ting, der skal ske, er, at EU må føre en klar og stærk politik, og vi skal ikke underlægge os USA. Vi må frigøre os fra de gamle ideologiske byrder, og vi må være på lige fod i den politiske dialog og presse på for at opnå en klar forbedring af menneskerettighedssituationen, så vi snart vil kunne tale om et frit Cuba, og befolkningen på øen vil kunne leve i et demokrati.
Alf Svensson
(SV) Fru formand! USA's handelsembargo har eksisteret i næsten 50 år. Det har givet anledning til fattigdom og undertrykkelse af Cubas befolkning, hvilket flere forskellige talere har fremhævet.
Mange har sikkert kendskab til, at Human Rights Watch i en rapport fra november 2009 med titlen "New Castro, Same Cuba" foreslog, at embargoen skulle løftes, og at Cubas diktatorer skulle få seks måneder til at frigive de politiske fanger. Hvis de ikke kunne gøre det, så skulle man indføre en smartere embargo. Det skulle være den type embargo, som lejlighedsvist er blevet brugt i den seneste tid, og som indebærer en indefrysning af aktiver og udenlandske investeringer og indførelsen af rejseforbud. Det skal de store demokratiske stater og EU naturligvis støtte. Det ville være interessant at vide, hvad rådsformanden mener om dette forslag fra Human Rights Watch.
Anna Záborská
- (SK) Fru formand! EU skal i alle situationer prioritere kampen mod menneskerettighedskrænkelser.
Orlando Zapata Tamayo, en cubansk politisk fange, døde efter at have påbegyndt en sultestrejke. En anden cubansk fange har påbegyndt en sultestrejke i protest på vegne af 25 fanger, som har et meget dårligt helbred, og hvis liv er i fare. Det er ikke en løsning at gøre, som den spanske regering har forslået, og tilbyde den sultestrejkende fange asyl. Jeg undrer mig over den spanske regering, der varetager formandskabet for EU, for deres forslag retter ikke op på situationen. Det er ret vanskeligt at opnå en øjeblikkelig frigivelse af politiske fanger. Jeg anmoder derfor kommissær Piebalgs om at få Kommissionen til at indlede forhandlinger med den cubanske regering, så Internationalt Røde Kors kan få tilladelse til at besøge de cubanske politiske fanger. Det vil gøre det muligt at foretage en objektiv vurdering af deres situation og fremme de videre forhandlinger. Røde Kors fik tilladelse til at besøge Guantánamofængslet.
Angelika Werthmann
(DE) Fru formand, mine damer og herrer! Jeg taler også for en overholdelse af menneskerettighederne i Europa og andre dele af verden. Hr. Zapatas død er et råb om hjælp fra en person, der på meget tragisk vis henledte opmærksomheden på det, der i det mindste for ham var en fuldstændigt ubærlig situation. Jeg ønsker, at vi som europæere indtager et klart standpunkt til fordel for overholdelsen af menneskerettighederne, der er fastsat i FN's charter, uanset den politiske situation.
Diego López Garrido
Fru formand! Jeg mener, at vores forhandling om spørgsmålet om samvittighedsfangernes situation i Cuba og samvittighedsfangen Orlando Zapata Tamayos død, viser, at parlamentsmedlemmerne og de politiske grupper i høj grad er enige. Jeg er sikker på, at det også vil være tilfældet i morgen ved den afstemning, der finder sted om beslutningsforslagene fra denne forhandling, der i bund og grund er i tråd med Rådets, Kommissionens og alle EU-institutionernes holdning. Det vil uden tvivl styrke EU i denne vigtige dialog med Cuba og bidrage til målet om at gøre fremskridt og forbedre den cubanske befolknings skæbne.
Jeg tror, at vi er enige om, at vi straks må udtale os, uanset hvor der sker en krænkelse af menneskerettigheder. Jeg tror, at det er et grundlæggende princip, som er blevet fremhævet, og det skal altid anskues ud fra samme målestok.
EU må træde i forgrunden, lige så snart en menneskerettighed bliver krænket, for det er en del af EU's personlighed. I dette tilfælde gør vi det i forbindelse med Cuba ved at sige og kræve, at alle de resterende samvittighedsfanger i Cuba skal frigives, og at menneskerettighederne skal respekteres.
Det er dog ikke det hele. Vi må arbejde effektivt og være effektive, opnå resultater, der forbedrer samvittighedsfangernes trivsel og levevilkår, eller endda gøre det muligt at få dem frigivet.
Det er sket i nogle tilfælde, og i andre tilfælde er der gjort fremskridt. Det skyldes bl.a., at der er et grundlæggende element i EU's politik over for Cuba, nemlig den politiske dialog. Denne dialog blev for nylig genoptaget, hvilket jeg synes er en god ting, og ophævelsen af sanktionerne, som var en del af EU's holdning, og som ikke gav nogen som helst mening, og genoptagelsen af denne politiske dialog har gjort det muligt at gøre noget, som ikke har været muligt siden 2003, nemlig at tale med de cubanske myndigheder om samvittighedsfanger.
Som det er blevet nævnt, må resultatet af denne dialog naturligvis evalueres regelmæssigt, og der skal foretages en evaluering af denne proces i år. Mange, heriblandt hr. Mauro, hr. Yáñez-Barnuevo og hr. Michel, har understreget betydningen af dialogen, samarbejdet og EU's moralske autoritet, når der skal tales med Cuba og gøres fremskridt, hvilket i sidste ende er målet.
Vi bifalder derfor den brede enighed, der er her i Parlamentet omkring menneskerettighedssituationen i Cuba, hvilket jeg mener kan sammenfattes i et budskab: Selv om vi fortsætter vores åbne dialog med Cuba, skal EU fortsat kræve, at alle de politiske fanger frigives, og at de cubanske borgeres borgerlige og politiske rettigheder overholdes.
Andris Piebalgs
Fru formand! Jeg mener, at denne forhandling endnu engang har illustreret, at når vi taler om menneskerettigheder og demokrati, så er Parlamentet et fyrtårn.
Kommissionen vil heller aldrig kunne tolerere, at menneskerettighederne og de demokratiske principper krænkes. Så det betyder, at det fortsat skal være en hjørnesten i vores politik, ikke kun fordi det udgør vores styrke, men også fordi vi mener, at hvis man har nogle klare synspunkter, skal man også bekendtgøre dem.
De ved også, at grundlaget for vores arbejde med Cuba fortsat vil være den fælles holdning fra 1996. Den er udgangspunktet, og det er helt klart, at der skal ske nogle grundlæggende ændringer af menneskerettighederne i Cuba.
Samtidig har de konstruktive dialoger, som blev indledt i 2008, også givet de første positive tegn. Jeg vil ikke sige, at vi har haft store gennembrud, men der er sket fremskridt på mange områder.
Jeg mener, at vi må fortsætte ad den vej. Og vi må også fortsat mødes med civilsamfundet. Kommissionen vil følge Rådets konklusion om, at der efter behov skal holdes møder med den demokratiske opposition som led i besøg på højt niveau, og det er noget, vi vil bestræbe os aktivt på.
Formanden
Jeg har modtaget syv udkast til beslutningsforslag i henhold til forretningsordenens artikel 110, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen.
Skriftlige erklæringer (artikel 149)
Krzysztof Lisek  
Orlando Zapata Tamayo blev anholdt i 2003 sammen med en gruppe på 75 andre dissidenter, da myndighederne slog hårdt ned på oppositionsgrupperne, og han døde efter en to måneder lang sultestrejke i et cubansk fængsel. Jeg håber, at den tragiske død af en af Cubas mest kendte politiske fanger har mindet alle om, at spørgsmålet om menneskerettigheder i Cuba ikke er løst.
Jeg er helt enig med kravene fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og mange menneskerettighedsorganisationer om, at regeringerne i de europæiske lande skal lægge pres på de cubanske myndigheder for en betingelsesløs frigivelse af de politiske fanger med truslen om at blokere ethvert forsøg på at forbedre forbindelserne mellem EU og Cuba. Jeg er af den opfattelse, at EU's ophævelse af sanktionerne over for Cuba uden at forhandle om en egentlig frigivelse af alle politiske fanger var forhastet. Samtidig vil jeg gerne understrege, at borgerne i Cuba ikke skal betale for de fejl, som beslutningstagerne begår. Det er på høje tid, at landet tager konkrete skridt hen imod demokrati, opbygning af civilsamfundet og respekten for menneskerettighederne, især ytrings- og forsamlingsfriheden.
Jeg vil også gerne gentage ordene fra Spaniens tidligere premierminister, José María Aznar, og sige, at det er uacceptabelt, at de europæiske politikere under deres besøg i Cuba nægter at mødes med repræsentanter for oppositionen. Vi må finde midlerne til at støtte udviklingen af et demokratisk system i Cuba og formidle til den cubanske nation de universelle værdier, der er forbundet med opbygningen af et demokrati og et demokratisk samfund.
Tunne Kelam  
Orlando Zapata Tamayos for tidlige død efter syv års ulovlig fangenskab, der kun gav ham én mulighed for at protestere, skal betragtes som det undertrykkende cubanske styres ansvar. Det er vores ansvar at huske på bemærkningen fra Orlando Zapata Tamayos mor: "De skal ikke gennemgå det, min søn måtte opleve" I de sidste fire år under Raúl Castros lederskab er forventningerne om, at det kommunistiske styre i Cuba kunne blive mere menneskeligt, klart blevet spoleret. Befolkningen sætter fortsat deres liv på spil, når de ytrer deres meninger. Der er fortsat omkring 200 politiske fanger i Cuba. Både USA og EU-medlemsstaterne har fordømt Orlando Zapata Tamayos død, men denne protest har dog alligevel ikke været kraftig eller rettidig nok. I sådanne sager må man ikke som det spanske formandskab tøve med at reagere. Moralen i Zapatas sag er, at man ikke kan ignorere det cubanske diktaturs barske realitet. Vores politik over for Cuba må afhænge af reelle ændringer dér. EU må holde med den cubanske befolkning i stedet for at nære håb om, at man kan have tillid til Zapatas mordere.
