Stāvoklis Gazā
Priekšsēdētājs
. - Nākamais punkts ir priekšsēdētāja paziņojums par stāvokli Gazā. Politisko grupu vadītāji raksturos attiecīgi savu nostāju šajā jautājumā. Tomēr viņi ir lūguši arī mani sniegt paziņojumu, un es ar prieku esmu piekritis viņu lūgumam.
Ņemot vērā eskalāciju Tuvajos Austrumos, bija steidzami nepieciešams iekļaut pašreizējo stāvokli darba kārtībā vēlreiz. Mēs, eiropieši, vēlreiz vaicājam paši sev, ko mēs varam darīt, kā mums ir jāreaģē uz vardarbības spirāli, kas liek Tuvajiem Austrumiem vēlreiz uzliesmot mūsu acu priekšā.
Bez aplinkiem runājot, vienīgā atbilde ir izlēmīga rīcība un uzsvērti straujas miera sarunas starp izraēliešiem un palestīniešiem. Miera procesu, ko uzsāka Anapolē, nedrīkst sagraut vardarbība un terorisms. Mums kā Eiropas Parlamenta deputātiem ir jādara viss, kas ir mūsu spēkos, lai to novērstu.
Konflikta upuru attēli televīzijā, kas ik dienas nonāk pie mums, ir sirdi plosoši. Ja pirms nedēļas mēs bijām aizkustināti līdzjūtībā un niknumā, redzot nevainīgus palestīniešu civiliedzīvotājus, tostarp daudzus bērnus, kas zaudēja dzīvību Gazā nesamērīgi liela militārā spēka izmantošanas dēļ, tad kopš pagājušās ceturtdienas drausmīgā nāvējošā uzbrukuma Jeruzalemes skolai mēs kopā ar Izraēlas iedzīvotājiem izjūtam skumjas un dusmas.
Līdzjūtība ir cēls tikums arī politikā, bet ar līdzjūtību nepietiek. Līdzjūtība neaizvieto politisku rīcību. Iespējamie politiskie risinājumi ir jāatrod racionāli, pamatojoties uz skaidriem principiem. Cilvēka dzīvības aizsargāšana un starptautiski tiesību aktu ievērošana ir šādu principu iemiesojums, un tādēļ tiem jābūt mūsu atskaites punktiem..
Eiropas Parlamenta vārdā es stingri nosodu vardarbības aktus, ko paveicis Hamas un citi palestīniešu ekstrēmisti. Eiropas Parlamenta vārdā es prasu Izraēlas valdībai ieklausīties balsīs, kas skan gan no pašas valsts, gan aiz tās robežām un aicina to saskaņot savu retoriku ar rīcību, kuras uzdevums ir miera veicināšana.
Gazas josla ir kļuvusi par Tuvo Austrumu strutojošo brūci. Dažiem cilvēkiem tas ir kā ērkšķis miesā, jo ekstrēmisti tur nosaka politiku. Daudzi gribētu novērsties no tā, atdalīt Gazas joslu no pārējās pasaules un izlikties, ka tās nemaz nav. Aiz mūriem, kas tur jau ir, un tiem, kas tiek pašreiz celti gar Ēģiptes robežu, dzīvo cilvēki - vīrieši, sievietes un bērni, kam ir tiesības uz pieņemamiem dzīves apstākļiem, - un cilvēki necieš mūrus un nodalījumus uz visiem laikiem.
Cilvēki baidās. Mēs izjūtam dziļu līdzjūtību pret tādu vietu iedzīvotājiem kā Sderot un Ashkelon, kuri ik dienas dzīvo bailēs par jauniem mīnmetēju uzbrukumiem. Mēs uztveram Izraēlas drošību ļoti nopietni, un mēs vienmēr to aizsargāsim. Eiropas Parlaments un es pats savas viesošanās laikā 2007. gada maijā Izraēlas un Palestīnas teritorijās, tostarp Gazas joslā, esmu atkārtojis šo vēsti neskaitāmas reizes. Mīnmetēju uzbrukumi Izraēlai no Gazas joslas ir jāizbeidz. Tāda veida pretestība ir terorisms, un, kas attiecas uz mums, ar to mēs sarunās neielaižamies.
Tomēr, tā kā cilvēku jūtās valda bailes, nāve ir gals, un neviens nevar atgriezt atpakaļ simtiem cilvēku, kuru dzīvības ir ziedotas Izraēlas drošības vajadzībām, kopš Gazas josla tika noslēgta. Mums jāpārbauda šādas pieejas proporcionalitāte un iedarbīgums. Mums ir arī jāprasa, vai tas atbilst starptautiskiem tiesību aktiem, ka kādas teritorijas iedzīvotājiem ir jācieš viņu vadītāju ekstrēmisma dēļ.
Gazas iedzīvotāju apgāde ar minimālu humānu palīdzību un viņu ignorēšana visā citā nevar būt ilgstošs un izmantojams risinājums. Eiropas Savienība palīdz atvieglot grūtības ar savu humāno atbalstu, bet par tās prioritāti tagad ir jābūt uzdevumam veikt lielākus ilgtermiņa politiskus ieguldījumus, lai tādējādi tās finansiālā devība tiek ievirzīta stratēģiski visvēlamākajā gultnē.
Donoru konferencē Parīzē pagājušajā decembrī, kur tika pārstāvēts arī Eiropas Parlaments, Eiropas Savienība solīja EUR 540 miljoni 2008. gadam, lai atbalstītu Anapolē iesākto procesu. Jaunais Pegase finansēšanas mehānisms jau darbojas.
Eiropas Parlaments grib, lai Eiropas Savienība sniedz enerģisku atbalstu un palīdzību miera procesam. Tomēr mums kā budžeta iestādei jāpanāk, lai mūsu finanšu saistības nenovirzās no mērķa. Visām pusēm būs jāsaprot, ka Eiropas Savienība nevar pieļaut militāras darbības, kas grauj mūsu finansiālās solidaritātes augļus.
Eiropas Parlamenta vēlēšanās ir kā godīgam vidutājam smagi strādāt Tuvo Austrumu konflikta atrisināšanas labā. Mūsu jaunā Tuvo Austrumu darba grupa gatavojas dot ieguldījumu šī mērķa sasniegšanai. Divu nedēļu laikā kopā ar Parīzes donoru konferences pārskata grupu, kuru veido Francijas ārlietu ministrs Bernard Kouchner, Norvēģijas ārlietu ministrs Jonas Gahr Støre, komisāre Benita Ferrero-Waldner un Tuvo Austrumu kvarteta īpašais sūtnis Tony Blair, mēs apspriedīsim mūsu palīdzības reālās piegādes progresu.
Ja Eiropas Savienībai ir jārīkojas kā godīgam vidutājam, objektivitāte ir obligāta prasība. Tomēr, ja mēs pievēršamies pastāvīgai diplomātiskai cīņai, lai aprakstītu eskalāciju Izraēlā un Gazā objektīvā veidā, mums ir jāaizmirst, ka cilvēkiem, nevis vārdiem ir jābūt mūsu politikas būtības pamatā. To, ko sauc par Anapoles procesu, nedrīkst izmantot kā dūmu aizsegu, aiz kura tiek saglabāta tā pati risinājuma politika un Palestīnas teritorijas joprojām tiek nošķirtas ar neskaitāmām drošības zonām, kas ierobežo cilvēku pārvietošanās brīvību.
Palestīnas iedzīvotāju stāvoklis nevar uzlaboties, ja cilvēki nevar brīvi pārvietoties Gazā un Rietumu krastā. Bez kustības brīvības stabilas Palestīnas valsts izveide nav iedomājama. Drošībai ir vairāk nekā tikai militāra dimensija. Drošību nevar sasniegt, ja cilvēki Izraēlā un Palestīnā neatzīst un nerespektē viens otru. Drošība sākas ar samierināšanu. Ir pienācis laiks ilgstoša samierinājuma sēklu sēšanai arī palestīniešiem. Hamas ir jāmaina sava nostāja un jāstrādā kopā ar mēreniem palestīniešiem, lai celtu mieru. Vēlreiz es paziņoju par mūsu atbalstu prezidentam Mahmud Abbas un premjerministram Salam Fayyad.
Viena no panākumu atslēgām ir krustojuma punktu iekārtošana gar Gazas joslas robežu, piešķirot augstu prioritāti straujam pārrobežu satiksmes atrisinājumam pie Karni un Rafah krustojumiem. Tā ir zona, kur arī Eiropas Savienība nes īpašu atbildību.
Dāmas un kungi, darīsim visu, kas ir mūsu spēkos, lai atbalstītu mūsu finanšu saistības ar konsekventu politisku darbību, lai tādā veidā mēs varam veicināt mieru Tuvajos Austrumos un, galvenais, sniegt atbalstu Tuvo Austrumu cilvēkiem.
(Aplausi)
Joseph Daul
PPE-DE grupas vārdā. - (FR) Priekšsēdētāja kungs, Komisijas priekšsēdētāj, dāmas un kungi, pirms dažiem mēnešiem Anapolē izraēliešiem un palestīniešiem bija sapnis: sapnis par divām tautām, kas dzīvo droši katra savā valstī ar starptautiski atzītām robežām pēc desmitiem gadu ilgiem konfliktiem, ģimeņu sērām un traģēdijām. Parīzes konferencē pirms dažiem mēnešiem starptautiskā sabiedrība vēlējās atbalstīt šo sapni un palīdzēt tam īstenoties.
Eiropa, galvenais starptautiskais donors, tic šai mierīgajai un drošajai nākotnei un pieliek visas iespējamās pūles kvartetā, lai palīdzētu abām pusēm pārraut vardarbības un saprašanās trūkuma apburto loku. Tomēr tikai dažu dienu laikā nesamērīga spēka un bruņotas provokācijas pielietojums nogalināja desmitiem palestīniešu Gazas joslā un vairākus Izraēlas karavīrus vardarbīgās sadursmēs. Tikai pagājušajā ceturtdienā viens palestīnietis nogalināja sešus skolniekus ievērojamā reliģiskā skolā un tika pats nogalināts. Lodes, ko raidījuši fanātiķi un indivīdi, kurus vada atriebība, neiecietība un citu noraidīšana, ir vēl vairāk apgrūtinājušas dialoga, kompromisa un miera meklējumus.
Starptautiskā sabiedrība un mēs Eiropā nevaram iecelt sevi par tiesnešiem kādai no pusēm, un mums tas nav jādara. Mūsu uzdevums ir likt Anapoles dalībniekiem saskatīt jēgu, citiem vārdiem, nosēdināt viņus pie sarunu galda. PPE-DE delegācija Jeruzalemē un Ramallahā, ko es vadīju pirms dažām nedēļām, deva man trīs mācības.
Pirmā ir Eiropas gaidīšana Tuvajos Austrumos: ne tikai Eiropas, kas atbalsta miera procesu finansiāli, lai gan tas ir būtiski, bet Eiropas, kas liek tās klātbūtni just daudz vairāk un spēcīgāk politiski. Mums ir vairāk jārīkojas un jādara tas efektīvāk.
Otra mācība ir tā, ka mums jāiedrošina mērenās partijas Izraēlā un Palestīnā un jāsniedz tām mūsu politiskais atbalsts. Risku pilnais ceļš, ko šīs partijas ir izvēlējušās, miera, dialoga un atbildības ceļš savas tautas priekšā, bieži nav tām izdevīgs vēlēšanu sakarā. Tieši šīs partijas un mērenās figūras mums ir jāiedrošina, cik vien iespējams, jo viņiem un tikai viņiem rokās ir atslēgas miermīlīgam un ilgtspējīgam risinājumam reģionā.
Trešais punkts ir tāds, ka Eiropai ir jāliek abām pusēm saprast, ka tās nekad nevarēs izkļūt no šī drošības, aizsardzības un vardarbības apburtā loka, ceļot mūrus, nogalinot cilvēkus ar raķetēm, pazemojot otru pusi. Nē, tikai tad, ja viņu kaimiņiem, it sevišķi jauniešiem, ir ļauts veidot nākotni, īstenot savas ieceres, attīstīties pašiem savā zemē, var izveidot laimīgu loku un gūt rezultātus.
Kopā ar savu grupu es atzinīgi vērtēju gan Izraēlas, gan Palestīnas vadītāju neseno aicinājumu uz turpmāku dialogu, sekojot Anapoles darbības plānam. Eiropai ir jāpalielina tās politiskais atbalsts. Es uzsveru, tās politiskais atbalsts mērenajām grupām, kas ir pie varas. Tā ir vienīgā izeja, un vakar dievkalpojuma laikā mēs dzirdējām palestīniešu un ebreju pārstāvi aicinām uz to pašu - mieru viņu tautām.
(Aplausi)
Martin Schulz
PSE grupas vārdā. - (DE) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, ciktāl tas attiecas uz stāvokļa analīzi, man tiešām nav nekā piebilstama jūsu un Joseph Daul piezīmēm.
Mēs visi esam vienisprātis par to, kas vajadzīgs, un mēs visi zinām pašreizējo stāvokli. Tāpēc man nav vajadzības atkārtoti nosaukt prasību sarakstu no Eiropas Savienības perspektīvas vai atkārtot kaut ko par pašas ES lomu. Man ir jāuzsver tomēr tas, ka mēs nevaram klusēt, kad lietas, ko mēs ceļam ar Eiropas dotiem līdzekļiem, tiek bezjēdzīgi sagrautas īsā laikā.
Tas viss jau ir pateikts. Šī iemesla dēļ es apskatīšu, kas mums Sociālistu grupā ir sakāms šajās debatēs pašreizējā laikā, un izvēlēšos šādu domu apsvēršanai: ja princips par atteikšanos no vardarbības nevar tikt iedibināts kā prioritāte, Gazai nebūs risinājuma, un nebūs gala vardarbības spirālei, kas ir postījusi Tuvos Austrumus gadu desmitiem.
Tieši tāpēc tas ir jāpasaka pavisam kategoriski, ka atteikšanās no vardarbības - abām pusēm pasludinot par savu apņēmību atturēties no jebkādas turpmākas spēka lietošanas un visas savas pūles koncentrēt sarunu ceļā panākta noregulējuma sasniegšanai - nav šī Parlamenta izgudrojums, bet ir daudzu pēdējo gadu desmitu laikā atkārtotu mēģinājumu pamatā - un Anapole būtībā bija nekas cits kā jauns mēģinājums - panākt dialogu bez vardarbības.
Kāpēc šie mēģinājumi joprojām ir neveiksmīgi? Iemesli ir acīmredzami, un tie ir skaidri jānosauc. Tie ir neveiksmīgi, jo abās pusēs ir cilvēki, kas ir ieinteresēti turpināt cīņu vai sludināt vardarbību. No vienas puses, it sevišķi teroristu aprindās, ir tādi, kas sludina Izraēlas pastāvēšanas tiesību noliegumu un tāpēc aizstāv vardarbību kā principa jautājumu, bet no otras puses Izraēlas valsts demokrātiskajās struktūrās ikreiz, kad Izraēlas valdība ir gatava sarunām par miermīlīga risinājuma meklēšanu, parlamenta taktiķi izmanto visu procesu par ķīlnieku.
Protams, ka tieši tas ir, ko mēs pašlaik atkal pieredzam. Anapolē premjerministrs saka, ka viņš grib piedalīties sarunās, un kneseta deputāti un viņa paša valdības ministri ierobežo viņa mandātu sarunām partiju politiskās taktikas apsvērumu dēļ, kā mēs visi to saprotam.
Cilvēku liktenis Gazā un nevajadzīgā blokāde, kas ir nesusi haosu un postu šai teritorijai, ir Hamas, kas nelikumīgi sagrāba varu, izvirzītā uzskata rezultāts, ka varmācība ir vienīgā atbilde. Šis punkts ir skaidri jāuzsver, tāpat kā arī novērojums, ka pilnvaras, ko viņi ir uzurpējuši, netiek izmantotas, lai atrunātu radikāļus viņu pašu rindās no ķeršanās pie varmācības. Tas patiesībā ir pamatā ciešanām, kam pakļauti Gazas joslas civilie iedzīvotāji.
Tikpat pamatīgas saknes ir tam, ka tiem, kas Izraēlas pusē mēģina sabotēt ikvienu sīko soli uz priekšu, jo viņi darbojas pēc sava darba plāna, izdodas atkārtoti graut pat visniecīgāko progresu ar provokāciju palīdzību. Es nevaru nekādi citādi izskaidrot tādus gadījumus kā paziņojumu par apmetņu celtniecības turpināšanu.
Kas ir lielākie zaudētāji? Sievietes, bērni, neaizsargāti cilvēki, it īpaši Gazas joslā, bet arī, protams, izraēlieši, kas dzīvo robežu tuvumā. Apkopojot visu, ko esam piedzīvojuši, ļaujiet man teikt, ka radikāļiem ir vajadzīgs šis konflikts, lai attaisnotu savu eksistenci. Tā ir bijusi dzīves realitāte desmitiem gadu, un šis hroniskais stāvoklis ir valdījis abās pusēs. Mums jāsaka šiem radikāļiem katrā pusē, ka viņi nekad nevarēs sasniegt savu mērķi. Viņi var turpināt vardarbību, bet viņi nekad nesasniegs savus politiskos mērķus, jo politiskie mērķi nekad netiek sasniegti ar vardarbību.
Varbūt tad mūsu, eiropiešu, izšķirīgais uzdevums ir ņemt vērā vārdus, ko teicis kāds izraēlietis, proti, Yitzhak Rabin. 1995. gadā viņš sniedza vienu no visgudrākajiem paziņojumiem, kādus esmu sastapis: "Mēs cīnīsimies pret terorismu tā, it kā nebūtu miera procesa, un mēs virzīsim miera procesu tā, it kā nebūtu terorisma.” Tas ir vēstījums abām pusēm. Bez šī vēstījuma nebūs miera.
(Aplausi)
Graham Watson
ALDE grupas vārdā. Priekšsēdētāja kungs, stāvoklis Gazā ir vispirms un galvenokārt ir humāna katastrofa. Neviens konfliktā iesaistītās puses nosodījums, lai cik liels tas būtu, to neatrisinās.
Gaza ir aplenkta kopš pagājušā gada jūnija. Pusotra miljona cilvēku ir iesprostoti pie bezcerīgi nepietiekamas ūdens, elektrības, kurināmā apgādes un notekūdeņu attīrīšanas. Pirms diviem gadiem trīs no katriem pieciem Gazas iedzīvotājiem iztika no ANO atbalsta, tagad jau četri no pieciem. Uzņēmumi ir bankrotējuši, darbu ir gandrīz neiespējami atrast, un stāvoklis ir sliktāks nekā jebkad, kopš Izraēla anektēja šo teritoriju 1967. gadā. Izraēlas karavīrs Gilad Shalit tiek turēts apcietinājumā kopš 2006. gada jūnija, un es domāju kādi 11 000 palestīnieši nīkst Izraēlas cietumos.
Lielākais Eiropas Savienības nosodījums visā šajā ir tas, ka mēs esam akli sekojuši amerikāņu stratēģijai. Eiropas Savienības īpašais pārstāvis Marc Otte, nesen runādams ar mūsu delegāciju attiecībām ar Palestīnas Likumdošanas padomi, sacīja, ka stratēģijā Eiropas Savienība seko ASV. Visuzskatāmākais rezultāts tam ir tas, ka Palestīnas infrastruktūru, ko finansē Eiropas nodokļu maksātājs, regulāri izposta Izraēlas armija, izmantojot amerikāņu ieročus. Vai mums būtu jāpiešķir Eiropas nauda šādā veidā šajos apstākļos? Ja reiz ir bijusi vajadzība pēc kopējas ārējās un drošības politikas Eiropas Savienībai, tad noteikti tā ir te.
Mana grupa atzinīgi vērtē neoficiālo pamieru, kas panākts šodien pusdienlaikā. Mēs vēlam Ēģiptei panākumus tās vidutāja sarunās, bet mēs esam pārliecināti, ka vardarbības ciklu, kas pavisam nesen ir nesis 56 nāves gadījumus Gazā 2008. gada 1. martā un 8 nāves gadījumus Jeruzalemē sestdien, nevar pārtraukt ar vardarbību.
Lai sekmētos miers, mums ir vajadzīgs dialogs. Anapole solīja mieru 10 mēnešu laikā, bet daudzi no mums domā, ka atkal kārtējo reizi Izraēla mēģina padarīt par nelikumīgu ikvienu sarunu partneri. Hamas joprojām ir cinisks ar savu raķešu uzbrukumu politiku, zinot, ka atbilde būs nesamērīga.
Mēs nosodām vardarbību no visām pusēm. Jā, Izraēlai ir tiesības sevi aizstāvēt pret uzbrukumiem, kas nešķiro civiliedzīvotājus, bet tai kā demokrātijai ir pienākums būt taisnīgākai nekā to pieļauj tās izmantojamais spēks. Liekas, ka mēs atvirzāmies nost no divu valstu risinājuma - vai nu tie ir raķešu uzbrukumi uz Ashkelon, vai 530 jaunas kolonistu mājas, par kurām ir tikko ziņots, Givat Ze'ev netālu no Ramallahas.
Rietumu politika ir balstījusies uz trim pieņēmumiem: pirmkārt, ar Hamas nav iespējams runāt; otrkārt, Izraēla ir vienīgā demokrātija reģionā un pret to jāizturas kā pret normālu demokrātiju un, treškārt, M. Abbas ir saprātīgo palestīniešu balss. Daudzi manā grupā apšauba šos pieņēmumus un uzskata, ka mūsu politika ir atkal jāpārskata, lai steidzami atrastu situāciju, kur šīs kopienas var sadzīvot.
Brian Crowley
UEN grupas vārdā. - Priekšsēdētāja kungs, tāpat kā mani kolēģi arī es piekrītu daudz kam, ko teica J. Daul, M. Schulz un G. Watson pirms manis. Īstenība, ko mēs tagad apskatām - ārpus konflikta ģeopolitiskajām iezīmēm vai pat tā vēsturiskajām iezīmēm - ir tā, ka ik dienas tiek zaudētas nevainīgu cilvēku dzīvības. Katru dienu ģimenes zaudē savus locekļus. Katru dienu viens cilvēks mirst vai tiek ievainots. Mēs ejam tālāk un dziļāk, turpinot arvien vairāk atdalīt mērenības spēkus.
Mums nevajadzētu iesaistīties vainīgā meklēšanā, mēs varam visi atskatīties uz to, kas Gazā notika pēdējo mēnešu laikā, Izraēlas iestādēm ciniski izmantojot ūdens, elektroenerģijas un pārtikas piegāžu pārtraukšanu cilvēkiem, burtiski mēģinot ar badu panākt viņu pakļaušanos. Bet tas nav tikai nesenajā pagātnē; tas ir kaut kas tāds, kas ir noticis desmitiem gadu. Līdzīga tam ir Hamas tikpat ciniskā reakcija, raidot raķetes un brutāli nogalinot astoņus cilvēkus skolā.
Bet, lai gan mēs varam arī turpmāk ilgi nosodīt ekstrēmistu rīcību abās pusēs, lai tie būtu oficiāli teroristi vai valsts teroristi, vai valsts sponsorēti teroristi, tas netuvina mūs galvenajam, - ka tas, kas ir vajadzīgs, ir dialogs; tas, kas ir vajadzīgs, ir sapratne; tas, kas ir vajadzīgs vairāk par visu citu, ir cieņa pret cilvēka dzīvību. Cieņa pret katra atsevišķā cilvēka dzīvības vērtību. Tikai tad mēs varam patiesi atrast veidu, kā tuvināt cilvēkus. Jo mēs visi runājam par divu valstu risinājumu, bet tādu divu valstu risinājumu, kas ir saistīts ar divām dzīvotspējīgām valstīm, nevis ar lupatu deķi no maziem ielāpiņiem visa kā cita starpā, bet divām dzīvotspējīgām valstīm. Tāpat arī tad, kad šīs divas dzīvotspējīgās valstis tiks atzītas, kad to vadītāji tiks atzīti sarunām un diskusijām. Caur šo dialogu, cerams, ar nākamo pirmo soli miera virzienā šajā reģionā, ar uguns pārtraukšanu, ko tagad aicina, ar sarunu uzsākšanu starp prezidentu M. Abbas un premjerministru E. Olmert un arī ar mūsu vēlmi dot jebkuru atbalstu, ko spējam.
Es nevainoju Eiropu par atbalsta sniegšanu, lai būvētu ceļus un ūdens un elektroenerģijas rūpnīcas, lai celtu skolas un veselības centrus Palestīnas cilvēkiem, kas tika palaisti uz visām četrām debess pusēm, kad viņus padzina no viņu pašu zemes.
Mēs visi esam atbildīgi par to, lai panāktu, ka visi mūsu līdzcilvēki ir aprūpēti un apgādāti.
Daniel Cohn-Bendit
Verts/ALE grupas vārdā. - (DE) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, divās minūtēs es nevaru izveidot miera plāna projektu, bet es varu izklāstīt vienu vai divus punktus. Ir pienācis laiks pārskatīt savu vārdu krājumu, jo nevis dialogs mums ir vajadzīgs, bet sarunas. Šis termins "dialogs” neko mums neizsaka. Tur notiek karš, un ir vajadzīgas sarunas, lai izbeigtu karus. Tur ir tā jēga.
Un kā notiek sarunas? Graham Watson ir taisnība: ja Eiropas Savienība piekopj pati savu stratēģiju - un nevis ASV stratēģiju, - tai jādara, lūk, kas: vispirms tai jārunā ar tiem, kas ir pie varas Gazā - un tas nozīmē ar Hamas - lai viņi dara to, ko viņi vienmēr sacīja, ka darīs, proti, organizē uguns pārtraukumu. Tad otra puse nokārtos, ka humānā palīdzība nonāk Gazā. To sauc par sarunām - jūs dodat kaut ko, un mēs dosim kaut ko.
Otrkārt, mums ir jāsaka izraēliešiem, ka ir viena lieta, kas viņiem ir jādara, ja viņi grib sarunas ar palestīniešiem, proti, nekavējoties ir jāpieliek punkts jebkādai apmetņu celtniecībai un jādara tas uzskatāmi, citādi viņi vairs nesaņems atbalstu no Eiropas Savienības. To es saucu par sarunām. Es esmu varas pozīcijā un mēģinu to izmantot. Citādi tai visai darbībai nav jēgas.
Es uzskatu, ka šajā dialogā mums jārīkojas tieši tā. Es paļaujos uz politikas spēli, vienkārši pasakot savam sarunu partnerim, ka lietas vairs nevar tā turpināties. Izraēlas koloniālā politika apdraud Izraēlas valsti. Mums tas ir jāpasaka izraēliešiem. Un mums ir jāpasaka palestīniešiem, ka pēdējie uzbrukumi ir apdraudējuši palestīniešus un ka šie uzbrukumi ir jāizbeidz.
Ja Eiropas Savienība beidzot pāries no dialoga pie politiskām sarunām, kas ietver varas pozīcijas izmantošanu, radīsies progresa iespēja reģionā. Īsi sakot, dialogs var pagaidīt - vispirms ir jāizspēlē politiskās kārtis.
(Aplausi)
Francis Wurtz
GUE/NGL grupas vārdā. - (FR) Priekšsēdētāja kungs, pateicos jums par jūsu paziņojumu. Mēs tikko kā bijām pieņēmuši lēmumu par šo oficiālo iniciatīvu pēc tam, kad 110 palestīniešu bija nogalināti bumbu eksplozijā Gazā, kad astoņi jauni upuri, šoreiz izraēlieši, tika nogalināti Jeruzalemē. Katrā no šiem gadījumiem mēs visi nosodījām noziegumus, bet es piekrītu iepriekšējam runātājam, ka ikviens var redzēt, ka ir vajadzīgs kas vairāk, ja ceram pārtraukt šo apburto loku uz visiem laikiem.
Savienībai ir jābūt pietiekami drosmīgai ne tikai nosodīt visus abu pušu izdarītos noziegumus, bet norādīt uz visu problēmu galveno cēloni, uz okupāciju ar tai sekojošām ļaundarībām un pazemojumiem, nekad nebeidzamo naida, izmisuma un atriebības alku avotu.
Tāpēc nav attaisnojuma okupācijas turpināšanai. Tas vienkārši ir jāpaziņo, un ir jāizdara attiecīgie secinājumi. Ievērojams Izraēlas miera cīnītāja, mūsu draudzene Nurit Peled, A. Sakharov balvas ieguvēja, to skaidri pateica, kad viņa zaudēja savu bērnu kāda palestīnieša uzbrukumā. Runājot ar toreizējo premjerministru B. Netanyahu, viņa sacīja: "Jūs nogalinājāt manu meitu.” Šis "jūs” attiecās ne tikai uz indivīdu, bet uz politiku, ko viņa pēcteči turpināja un pastiprināja. Tagad to sauc par "Gazas blokādi”, un tā iet pat tik tālu, ka liedz civiliem iedzīvotājiem pārtiku un veselības aprūpi. To vispārīgāk sauc arī par "pilsētu un ciemu noslēgšanu Rietumu krastā”, par "iebrukumiem un bombardēšanu”, "mērķētām slepkavībām un masveida arestiem”, kas ietver arī bērnus, "tālāku kolonizēšanu un mūra celtniecību”, "aneksiju un fait accompli politiku Jeruzalemē” utt. Uzskatīt šos noziegumus par relatīviem un ļaut to veicējiem palikt nesodītiem nozīmē pagarināt karu. Ja mēs gribam aizsniegt miera spēkus abās pusēs, mums jābūt drosmei pateikt taisnību. Mums jāaicina Savienība beidzot spert izšķirīgu soli.
Bastiaan Belder
IND/DEM grupas vārdā. - (NL) Katras valsts pirmais pienākums ir garantēt saviem cilvēkiem drošību, un tas pilnībā atbilst starptautiskajām tiesībām. Tas izskaidro un piešķir likumību Izraēlas atbildei uz pieaugošo raķešu skaitu, kas pār to nolīst no Gazas joslas. Šī Palestīnas raķešu apšaude ir turpinājusies turklāt kopš 2001. gada. Un tās apjomi milzīgi palielinājās pēc Izraēlas atkāpšanās no Gazas 2005. gadā. Kopš tā laika Palestīnas raķešu uzbrukumu skaits ebreju valstij ir palielinājies par saviem 500 %.
Pirms 2006. gada tas bija retums, ja bija vairāk par 50 raķešu uzbrukumiem mēnesī Izraēlas teritorijai. Līdz 2008. gada sākumam šis skaits bija 50 dienā! Tas nozīmē, ka vairāk nekā 250 000 Izraēlas pilsoņu tagad ik dienas ir pakļauti Palestīnas raķešu šāviņiem no Gazas joslas. Apvainojums, ka Izraēla lieto nesamērīgu spēku, atbildot uz šo nāvīgo draudu, ērti atstāj bez ievērības brutālo taktiku, ko izmanto Hamas un citas Palestīnas teroristu organizācijas, veicot savus raķešu uzbrukumus no bāzēm dzīvojamos rajonos.
Februāra beigās holandiešu žurnālisti par to plaši ziņoja ar zīmīgu virsrakstu - kāda palestīnieša vārdiem no Gazas joslas - "Lūdzu, tikai ne raķetes uz Izraēlu no šejienes!” Un ir jāteic, ka Izraēla stingri ievēro tiesību standartus savās militārajās procedūrās. Viens piemērs, priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, kam sekojot, arābu pasaule darītu labi. Pa to laiku Hamas, vadošais spēka faktors Gazā, spēj kā "destabilizācijas ass” reģionā rēķināties ar būtisku atbalstu no Irānas, Sīrijas un Hezbollah. Vārdā nenosaukts Hamas komandieris padarīja to vairāk nekā skaidru vēl vakar laikrakstā Sunday Times.
Ja Irāna var kontrabandas ceļā ievest savas Fajr raķetes Gazā, Hamas var būt iespējams apdraudēt pat Telavivu. Vai Eiropas iestādes izjūt Izraēlas bažas, un ja tā ir, kāda ir Eiropas stratēģija attiecībā uz šo destabilizācijas asi? Tas ir īstais jautājums, ja Tuvajos Austrumos ir vajadzīga stabilitāte un kaut kādas izredzes par mieru.
Jim Allister
Priekšsēdētāja kungs, es labprāt esmu gatavs līdz ar citiem nožēlot nesenos notikumus Gazā un Tuvajos Austrumos un atzīmēt, cik šausmīga tur ir humānā traģēdija un milzīgas ciešanas, kam pakļautas visas puses. Bet man ir jāievēro atšķirība starp organizētajiem, pastāvīgajiem, atkārtotajiem uzbrukumiem Izraēlas Valstij un šīs valsts tiesībām aizstāvēt sevi. Tā ir starptautiski atzīta valsts. Tā atzīst un pieņem divu valstu risinājumu Tuvajos Austrumos, un tomēr tā tiek pastāvīgi, neatlaidīgi un ļaunprātīgi pakļauta visbriesmīgākajai vardarbībai, kas nāk pāri tās robežām, it īpaši no Hamas kontrolētās teritorijas.
Es tāpēc neatvainojos, sakot no savas puses, ka Izraēlai patiešām ir tiesības, pat nepieciešamība aizstāvēt sevi un rīkoties pret tiem, kas bez pamatojuma un skaidrojuma netaisās pat pieļaut, ka varētu atzīt Izraēlas tiesības uz pastāvēšanu.
Mēs dzirdam visāda runas šajās debatēs un citur par līdzsvarotu un objektīvu pieeju. Vienādošanā nav nekā objektīva, lai cik pamatotas Gazas politiskās prasības nebūtu, ar noziedzīgajiem un atkārtotajiem teroristu uzbrukumiem Izraēlai, kā to simbolizē uzbrukums skolai. Nav nekā objektīva laipošanā ap Hamas atteikumu atzīt Izraēlu un pēc tam pieprasīt, lai nekādi mūri, nekādas aizsardzības darbības netiek veiktas valstī, kas pat netiek atzīta. Nespēja atzīt Izraēlas tiesības uz pastāvēšanu ir tās sekas, kas ir izsaukušas tik daudz nemiera un trauksmes Tuvajos Austrumos.
Priekšsēdētāja
. Šis jautājums ir slēgts.
