Az illegális bevándorlók Afganisztánba és egyéb harmadik országokba történő közös kitoloncolása (vita)
Elnök
A következő pont a Tanács és a Bizottság nyilatkozatai - Az illegális bevándorlók Afganisztánba és egyéb harmadik országokba történő közös kitoloncolása.
Tobias Billström
a Tanács soros elnöke. - (SV) Elnök úr, tisztelt képviselők, először is szeretném megköszönni a lehetőséget, hogy eljöhettem ma ide megvitatni ezt a fontos ügyet. Az egyes képviselők által felvetett kérdésekből ítélve világos, hogy ez az ügy bizonyos fokú aggodalomra ad okot. Remélem, hogy sikerül ma megvilágítanom a Tanács ezzel kapcsolatos álláspontját és választ adnom a kérdéseikre.
A jogállamiság, az emberi jogok tiszteletben tartása és az alapvető szabadságok alkotják az Európai Unión belüli együttműködés alapelveit. A tagállamok közti, Unión belüli együttműködést ezeknek az elveknek kell vezérelniük. Ezek az alapelvek képezik, és a jövőben is ezeknek az alapelveknek kell képezniük az együttműködés kiindulópontját a menekültügy és a bevándorlás terén.
Az elmúlt néhány évben az európai uniós együttműködés a bevándorlás területén gyors fejlődésnek indult és számos különböző jogi aktust és egyéb intézkedést foglal magába. A menedékkérők jogainak tekintetében szeretném felhívni figyelmüket a menekültügyi együttműködés alapvető céljára. Ennek a munkának egy olyan közös európai menekültügyi rendszer létrehozása a célja, amely a menekültek jogállásáról szóló Genfi Egyezménnyel és más, védelemre szoruló személyekre vonatkozó nemzetközi szerződésekkel összhangban védelmet fog nyújtani az érintett személyek számára. Ennek az együttműködésnek a keretében a kiegészítő védelem nyújtásáról, valamint a menekültügyi eljárásról, a befogadásról és a visszatérésről is rendelkeznek. A rendelkezések lefedik a menekültügy teljes területét, és ezek képezik a közös európai menekültügyi rendszer alapját.
A menekültügy területén a legfontosabb jogi aktusok a nemzetközi védelem iránti kérelem megvizsgálásáért felelős tagállam meghatározására vonatkozó feltételek és eljárási szabályok megállapításáról szóló dublini rendelet, a menedékkérők befogadása minimumszabályainak megállapításáról szóló befogadási irányelv, az elismerésről szóló irányelv, amely a harmadik országbeli állampolgárok nemzetközi védelemre jogosultként való elismerésének minimumszabályaira vonatkozik, valamint a menekültstátusz megadására és visszavonására vonatkozó tagállami eljárások minimumszabályairól szóló menekültügyi eljárási irányelv.
Mindezek a jogi aktusok jelenleg felülvizsgálat alatt állnak a tagállamok vonatkozó jogszabályainak további összehangolásának és ezáltal teljesebbé és hatékonyabbá tételének érdekében. A javasolt módosításokról együttdöntési eljárás keretében fogunk dönteni, ami azt jelenti, hogy széles politikai alappal fogunk bírni a közös európai menekültügyi rendszer kiépítéséhez.
A jól irányított bevándorlás egyrészt lehetőséget teremt a személyek számára az Európai Unió területére történő legális belépésre, másrészt lehetővé teszik azok visszaküldését, akik nem teljesítik az Unió területére történő belépés, ill. az ott-tartózkodás feltételeit vagy nem jogosultak menedékre. Azoknak a személyeknek az alapvető jogaival kapcsolatban, akik nem jogosultak az Unió területén tartózkodni, először is azokra az általános jogi elvekre utalnék, amelyek az összes uniós tevékenység alapját kell, hogy képezzék, másodsorban pedig konkrétabban azokra a jogszabályokra hivatkoznék, amelyek azoknak a harmadik országbeli állampolgároknak a visszatérésére vonatkoznak, akik nem jogosultak valamely tagállamba történő legális belépésre vagy ott-tartózkodásra. Ezek a szabályok a visszatérési irányelvben kerültek rögzítésre, amelyet az Európai Parlament és a Tanács 2008-ban fogadott el. Ez az irányelv az első fontos lépés olyan jogszabályok alkotásához, amelyek igazságosságot és átlátható eljárásokat biztosítanak egy hatékonyabb európai szintű visszatérési politika kialakításához. A visszatéréssel kapcsolatos munka egyik alapelve, hogy jogbiztonságot kell nyújtania és emberségesen és hatékonyan kell működnie.
A visszatéréssel kapcsolatos munka magába foglalja a kitoloncolást szolgáló közös légi járatok szervezését is. A harmadik országok tartózkodási engedélyre vagy menedékjogra nem jogosult állampolgárainak kitoloncolását szolgáló közös légi járatok szervezéséről szóló tanácsi határozat 2002-ben, a kitoloncolási cselekvési program keretében került elfogadásra. A közös légi járatok szervezése az erőforrások hatékony felhasználását teszi lehetővé, és segíti a tagállamok közötti operatív együttműködés javítását. Ugyanakkor szeretném hangsúlyozni, hogy nem kollektív kitoloncolási határozatok végrehajtásáról van szó. Ez egy kooperatív intézkedés, amelynek célja a tagállamok kapacitásainak hatékonyabb felhasználása. A tanácsi határozatot kísérő közös iránymutatások értelmében közös légi járatok szervezhetők azon személyek számára, akik az Európai Unió valamely tagállamában érvényes belépési, tartózkodási vagy letelepedési feltételeknek nem, vagy már nem felelnek meg. A szervező tagállamnak és valamennyi részt vevő tagállamnak garantálnia kell, hogy minden egyes, a felügyelete alatt álló kitoloncolandó személy jogi helyzete lehetővé teszi a kitoloncolást.
Az Európai Unió Tagállamai Külső Határain Való Operatív Együttműködési Igazgatásért Felelős Európai Ügynökséget létrehozó rendelet szintén lehetővé teszi, hogy ez az ügynökség, a Frontex, megfelelő támogatást nyújtson a kitoloncolást szolgáló közös intézkedések megszervezéséhez. Ez év októberében az Európai Tanács felszólította a Frontexet, hogy vizsgálja meg a kitoloncolást szolgáló közös légi járatok finanszírozásának lehetőségét.
Mindezek az intézkedések annak biztosítását szolgálják, hogy a nemzetközi védelem elérhető legyen azok számára, akiknek szükségük van arra, és hogy az illegálisan az EU területén tartózkodó harmadik országbeli állampolgárok visszatérése jogilag biztos módon és jogszerűen történjen. A közös légi járatok használata a kitoloncoláshoz nem sérti a visszaküldés tilalmának elvét, és nem jelenti az egyes esetek egyedi elbírálására vonatkozó követelmény megkerülését sem. A tagállamoknak figyelembe kell venniük minden egyes kitoloncolandó személy egyedi körülményeit, beleértve a nemzetközi védelem iránti esetleges kérelmeket is. Ez természetesen az Afganisztánból érkező személyekre is vonatkozik.
Elnök úr, tisztelt képviselők, a kitoloncolásra vonatkozó közösségi politika természetesen fontos, de csak egy vetülete az átfogó bevándorlási politikának. Az Európai Bevándorlási és Menekültügyi Paktum, amelyet az Európai Tanács tavaly szeptemberben fogadott el, megerősíti az Unió elkötelezettségét a bevándorlás globális megközelítése mellett. Ez azt jelenti, hogy a bevándorlási kérdéseknek integrált részét kell képezniük az EU külkapcsolatainak, és hogy a bevándorlás hatékony igazgatásának egységesnek kell lennie. Ez a származási, a tranzit- és a célországok között is szoros partneri kapcsolatot tesz szükségessé.
A stockholmi program, amely a délután folyamán korábban került megvitatásra, természetesen meg fogja erősíteni és tovább fogja fejleszteni ezt az átfogó stratégiát.
Jacques Barrot
a Bizottság alelnöke. - (FR) Elnök úr, megpróbálom felidézni az ezekkel a migrációs és visszatérési problémákkal kapcsolatos megközelítésünk alapelveit.
Az európai jogszabályok annak biztosítására kötelezik a tagállamokat, hogy a területükön tartózkodó harmadik országbeli állampolgárok - amennyiben kívánják - nemzetközi védelmet kérhessenek. Az érintett, jelen esetben afgán állampolgárok valamilyen nemzetközi védelemre való jogosultságára vonatkozóan a tagállamoknak minden egyes menedékjog iránti kérelmet meg kell vizsgálniuk, és ennek során az európai jogszabályokban rögzített kritériumokat az egyes menedékkérők konkrét, egyéni körülményeire kell alkalmazniuk. A tagállamoknak el kell dönteniük, hogy a menedékkérő jogosult-e menekült jogállásra, és amennyiben a személy nem tesz eleget a menekült jogállás kritériumainak, meg kell vizsgálniuk, hogy a személy jogosult-e ún. kiegészítő védelemre.
Felsorolom az alapelveket. Először is, a harmadik országok állampolgárait nem szabad visszaküldeni hazájukba, ha ott súlyos támadások fenyegetik őket. Az Európai Unió jogszabályai, egészen pontosan az elismerésről szóló irányelv rögzíti, hogy a tagállamoknak a nemzetközi kötelezettségvállalásaikkal összhangban tiszteletben kell tartaniuk a visszaküldés tilalmának elvét. Ezért a tagállamok nem küldhetnek vissza Afganisztánba olyan személyeket, akik a Genfi Egyezmény értelmében menekülteknek minősülnek vagy kiegészítő védelemre jogosultak. Továbbá a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy nem kerül sor olyan visszatérítési műveletekre, amelyek sértik az Európai Emberi Jogi Egyezmény 3. cikkét, amelynek értelmében a tagállamok kötelesek garantálni, hogy egyetlen személyt sem küldenek vissza hazájába, amennyiben ott visszatérését követően üldöztetésnek vagy súlyos támadásnak van kitéve.
Másodszor az afganisztáni visszatérítési műveletek helyénvalóságának tekintetében a kérelmeket nem lehet általánosítani. Afganisztán az egyik legjelentősebb származási ország az Európai Unióban tartózkodó menedékkérők körében. Hadd tegyem hozzá, hogy az Unió csupán az összes afgán menekült töredékének nyújt menedéket, legtöbbjük a szomszédos országokban, elsősorban Iránban és Pakisztánban tartózkodik.
Nem lehet általános következtetéseket levonni arra vonatkozóan, hogy az afgánok kényszerített visszatérése származási országukba sértené a közösségi jogot, az Európai Emberi Jogi Egyezményt vagy az Európai Unió Alapjogi Chartáját. Azoknak a tagállamoknak kell az egyéni körülmények fényében az egyes kérelmekről dönteniük, amelyekben a kérelmek benyújtásra kerültek. A kérelmek megvizsgálása során a tagállamoknak figyelembe kell venniük a konkrét, releváns egyedi körülményeket ahhoz, hogy meghatározzák, az egyes menedékkérők védelemre szorulnak-e, és ha igen, akkor milyenre.
Ez magába foglalja a politikai és a humanitárius biztonsági feltételek és az emberi jogi körülmények felmérését Afganisztánban. Továbbá magába foglalja azon országrész sajátos helyzetének vizsgálatát is, ahonnan a menedékkérő származik, valamint a személy egyedi körülményeinek felmérését is, úgymint családi helyzet, a származási országban végzett tevékenységek vagy bármilyen más egyedi jellemző, amely sebezhetőbbé teheti.
Nem lehet általános következtetéseket levonni az afgán menedékkérők védelmi szükségletére nézve, de a statisztikák azt mutatják, hogy az elmúlt hónapokban nőtt az elismerési arány ebben a csoportban. 2009 első felében az Európai Unióban az afgán menedékkérők csaknem 50%-a részesült nemzetközi védelemben, míg 2008 utolsó negyedében kevesebb, mint 30%.
Most egy másik kérdésre térnék rá: milyen feltételeknek kell teljesülniük azt megelőzően, hogy döntés születne egy visszatérítési művelet végrehajtásáról? Legutóbbi, az Egyesült Királyság és Franciaország által közösen végrehajtott, afgánokat Kabulba visszaszállító művelettel kapcsolatos állásfoglalásomban jeleztem, hogy a tagállamoknak három óvintézkedést kellett foganatosítaniuk, mielőtt egy egyént visszaküldtek volna egy olyan országba, mint Afganisztán.
Először is meg kellett bizonyosodniuk arról, hogy a kérdéses bevándorló nem kíván nemzetközi védelemért folyamodni, másodszor, hogy amennyiben a bevándorló nemzetközi védelem iránti kérelmet nyújtott be, ezt a kérelmet alapos és egyedi vizsgálatnak vetették alá és megfelelő értékelési eljárást követően utasították el, valamint harmadszor, hogy a visszaküldött bevándorló élete származási országában nem kerül veszélybe.
A Bizottság a Franciaország és az Egyesült Királyság által végrehajtott visszatérítési művelet körülményeinek pontosabb tisztázását kérte. Jelenleg azonban nincs a Bizottság birtokában olyan információ, amely arra engedne következtetni, hogy az érintett személyek esetében ne teljesült volna ez a három feltétel.
Mi a helyzet ezekkel a több hazatelepített személyt is érintő visszatérítési műveletekkel abból a szempontból, hogy minden egyes személy aktáját egyedileg bírálták el?
Az Európai Emberi Jogi Egyezmény negyedik kiegészítő jegyzőkönyve és az Európai Unió Alapjogi Chartája tiltja a kollektív kiutasítást, de nincs jogi, sőt, elvi akadálya sem annak, hogy több olyan, egyedileg foganatosított visszatérítési intézkedést együttesen hajtsanak végre, amelyek mindegyike külön döntésen alapul, valamint például ugyanazt a légi járatot alkalmazzák a végrehajtásukra. Annak sincs jogi akadálya, hogy ezeket a műveleteket több tagállam közösen szervezze.
A Frontex jelenlegi mandátuma már rendelkezik az operatív együttműködésről a közös visszatérítési műveletek területén. Az Európai Tanács kérte a Frontex operatív hatásköreinek megerősítését és különösképpen annak a lehetőségnek a mérlegelését, hogy rendszeresen légi járatokat indítson ezeknek a műveleteknek a végrehajtására. Ezek a közös műveletek logisztikai szempontból várhatóan hatékonyabbá teszik a visszatérítési műveleteket, és számos egyéb nagyon is kívánatos előnnyel is járhatnak a hazatelepülések szempontjából, amelyek mindig fájdalmasak.
Megjegyzendő az is, hogy habár a visszatérési irányelvet a tagállamok többsége még nem ültette át a nemzeti jogba, a Bizottság arra ösztönzi a tagállamokat, hogy jelen időpontban is gondoskodjanak arról, hogy visszatérítési határozataik összhangban legyenek az irányelvben rögzített szabályokkal. Ez főként azt jelenti, hogy az önkéntes visszatérésnek prioritást kell élveznie, hogy a visszatérítési határozatokkal szemben biztosítani kell a fellebbezés jogát, és hogy a sebezhető személyek sajátos szükségleteit figyelembe kell venni. A visszatérési irányelv még nem lépett hatályba. Hamarosan hatályba fog lépni és további garanciákat fog nyújtani az érintett személyek részére.
Minthogy így áll a dolog, ezek lennének a válaszok, elnök úr, hölgyeim és uraim, amelyeket az európai joggal összhangban adni kívántam. Természetesen Billström úr is elmondta, hogy ezeknek a problémáknak a tekintetében megpróbálunk megfelelő egyensúlyt találni arra irányuló szándékunk, hogy fogadjuk be azokat, akiket politikai okok miatt üldöznek és valóban védelmet érdemelnek, valamint annak szükségessége között, hogy elismerjük, egyes kérelmeket nincs okunk elfogadni. Itt tehát kényes az egyensúly, amelyre a Bizottság éberen figyel.
Ezt szerettem volna elmondani a Parlamentnek, és természetesen figyelmesen meg fogom hallgatni az ez után az állásfoglalás után következő felszólalásokat.
Véronique Mathieu
a PPE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, az Uniónak kötelessége az emberi méltóságnak megfelelő befogadási feltételeket biztosítania a háborúból és üldöztetés elől menekülőknek és olyan nemzetközi védelmi rendszereket kínálni nekik, amelyek összhangban állnak értékeivel.
Azonban az Európai Uniónak évek óta vegyes migrációs áramlatokkal kell megküzdenie, valamint olyan csempészhálózatokkal, amelyek visszaélnek a nemzeti menekültügyi rendszerekkel annak érdekében, hogy olyan személyeket léptessenek be, akik nem teljesítik az ezeknek a rendszereknek az igénybevételéhez szükséges feltételeket.
Akkor mit tehetünk? Ezt a kérdést minden egyes tagállamunkban feltették már. Tény az, hogy a tagállamok befogadóképessége véges. A védelmi rendszereket olyanoknak kell felkínálni, akik megfelelnek az objektív kritériumoknak, ha pedig fenn kívánjuk tartani a menedékkérők befogadásának hagyományát, akkor határozottan fel kell lépnünk az ellen, amikor gazdasági migrációs célokra használják fel ezeket a menekültügyi eljárásokat.
Fontos azt is hangsúlyozni, hogy mindazok az országok, amelyek az afganisztáni vagy iraki illegális bevándorlási hálózatok célkeresztjében állnak, kényszerített visszatérési intézkedéseket alkalmaznak. Ezek az országok kötelesek így eljárni. Elég csak néhány olyan uniós tagállamot említenem, amelyek politikai meggyőződésüktől függetlenül vezettek be ilyen intézkedéseket.
Ezekkel a kérdésekkel kapcsolatban már nincs politikai nézeteltérés az Unión belül, és pontosan ez a konszenzus fogja a közeljövőben a Frontex által finanszírozott közös visszatérési műveletek végrehajtását lehetővé tenni. Ez a kezdeményezés a migrációs áramlatok irányításának közös eszközeként üdvözlendő. Ezért szeretném kiemelni, hogy a csoportos visszatérési műveletek az Európai Emberi Jogi Bíróság ítélkezési gyakorlatának értelmében teljes mértékben különböznek a kollektív kiutasításoktól.
A strasbourgi bíróság tilt minden olyan intézkedést, amely külföldieket egy ország csoportos elhagyására kötelez, de engedélyezi ezt olyan esetekben, amelyekben egy ilyen intézkedés valamennyi külföldi egyedi körülményeinek kielégítő és tárgyilagos vizsgálatát követően kerül foganatosításra.
A nemzetközi és az európai menekültügyi jog elég összetett ahhoz, hogy biztosítsa ezeknek a kiutasítási eljárásoknak a szigorú ellenőrzését és az emberi méltóság alapvető elvével összhangban történő végrehajtását.
Sylvie Guillaume
az S&D képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, figyelmesen hallgattam a felszólalókat, mindazonáltal szeretnék néhány kérést és aggodalmat megosztani Önökkel az érintett témával kapcsolatban, és ennek során elkerülhetetlenül két közelmúltbeli példára fogok hivatkozni.
Az első példa 27 afgán állampolgár Kabulba történő kitoloncolására vonatkozik, amelyre egy Franciaország és az Egyesült Királyság által szervezett csoportos kitoloncolás részeként került sor. Szeretném tudni, hogy a Bizottság és a Tanács úgy véli-e, hogy Afganisztán olyan ország, amelyben a kitoloncolt személyek testi épsége biztosítva van.
A Bizottság éppen arról számolt be, hogy nem tudta garantálni azt, hogy ezekre a kitoloncolásokra csak azt követően kerüljön sor, hogy ellenőrizték, az érintett személyek nem nyújtottak be nemzetközi védelem iránti kérelmet, ill. amennyiben kérelmet nyújtottak be, akkor az elbírálási eljárás minden egyes szakaszának tiszteletben tartása mellett került sor a kitoloncolásokra.
A második példa romák kitoloncolására vonatkozik Németországból, Belgiumból és Ausztriából Koszovóba, amellyel a felsorolt országok annak ellenére kötöttek visszafogadási megállapodást, hogy az UNHCR november 9-i iránymutatásaiban úgy ítéli meg, hogy, idézem, "a Koszovó bármely részén élő romákat továbbra is súlyosan korlátozzák szabad mozgásukban és alapvető emberi jogaik gyakorlásában [...] és az ezekkel a közösségekkel szemben elkövetett fenyegetésekről és fizikai erőszakról számolnak be”.
Ezzel kapcsolatban három pont tisztázását szeretném kérni. Miért kerül a 2004-es elismerésről szóló irányelv 15. cikkének (c) pontja, amely azon személyek számára garantál kiegészítő védelmet, akiknek, idézem, "nemzetközi vagy belső fegyveres konfliktushelyzetekben felmerülő megkülönböztetés nélküli erőszak következtében [...] súlyos és egyedi fenyegetettsége” áll fenn, olyan kevéssé végrehajtásra?
A második kérdés: kielégítőnek tarthatjuk-e azt az elképzelést, miszerint törvényes az illegálisan az Európai Unióban tartózkodó személyek kitoloncolása, mivel nem nyújtottak be nemzetközi védelem iránti kérelmet - még ha tudjuk is, hogy a Dublin II rendeletnek köszönhetően számos potenciális menedékkérő nem nyújt be ilyen kérelmet abban az országban, ahova elsőként érkezik, mert kevés a kilátás az eljárás sikerére és a befogadási feltételek szörnyűek?
Végül a harmadik kérdés: amennyiben a tagállamok megerősítik a Tanács október 29-30-i határozatát a Frontex ügynökség által finanszírozott kitoloncolásra szolgáló rendszeres közös légi járatok indításának megfontolásáról, akkor ezzel egyidejűleg hozzá kívánnak-e járulni egy a biztonságos országokat tartalmazó európai lista felállításához, és gyors lépéseket kívánnak-e tenni egy olyan közös menekültügyi rendszer kialakításának érdekében, amely magasabb szintű harmonizációt tenne lehetővé a menekültjogállás elbírálásának, elismerésének és gyakorlásának feltételeire vonatkozóan?
Marielle De Sarnez
az ALDE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, biztos úr, először is szeretném tolmácsolni azt a szomorúságot, amelyet sok európai polgár érzett akkor, amikor október 20-án az EU két tagállamának szervezésében afgán bevándorlók kényszerített visszatérésére került sor: hárman Franciaországból, huszonnégyen az Egyesült Királyságból tértek vissza. Így ezeket a férfiakat, akik egy háborús országot hagytak el azért, hogy Európába jöjjenek és azt gondolták, hogy itt menedékhez és védelemhez juthatnak, egy olyan országba küldték vissza, amelyben még mindig háború folyik, és ahol a biztonságukat semmilyen módon nem lehet garantálni.
Ez teljesen felborítja az emberi jogokról alkotott képünket. És képzeljék el meglepetésemet, amikor néhány nappal később azt látom - és itt nyilvánvaló az összefüggés -, hogy az európai csúcs nem csak hogy közös légi járatok indítását tervezi, hanem - és ez új fejlemény - az európai költségvetésből kívánja azokat finanszírozni!
Biztos úr, ez nem az az Európa, amelyet szeretünk. Európa nem arra való, hogy alapvető jogokat sértő nemzeti gyakorlatokat legitimizáljon. Túl könnyű Európát hibáztatni. Amikor például azt hallom, hogy a francia bevándorlási miniszter úgy nyilatkozik, hogy a kényszerített visszatéréseket európai zászló alatt kellene végrehajtani, akkor azt mondom Önöknek, hogy az alapító atyák nem ezért hozták létre Európát.
Arra kérték Párizst és Londont, hogy garantálják, a kitoloncolt afgán személyeknek valóban volt lehetőségük menedékjogot kérelmezniük, ezt a kérelmet elutasították, és az életük nem forog veszélyben abban a régióban, ahova visszaküldték őket. Ezért világos megerősítését kérem annak, hogy valamennyi menedékjog iránti kérelem esetében valóban egyedi elbírálásra került sor.
Azt is szeretném tudni, hogy a Bizottság biztonságos országnak tekinti-e Afganisztánt, és amennyiben nem, szeretném tudni, hogy a Bizottság egyetért-e azzal, hogy ennek a kényszerített visszatérésnek a végrehajtása a Genfi Egyezmény 3. cikkébe ütközik.
Minden magyarázatot hálásan köszönök.
Hélène Flautre
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, először is szeretném elmondani, hogy mennyire örülök, hogy megvitatjuk ma ezt a témát, mivel a kormány- és államfők nyilvánvalóan azt várták, hogy az illegális bevándorlók Európai Unióból Afganisztánba történő kitoloncolása úgy fog menni, mint a karikacsapás, és nem ez történt.
Két okból kifolyólag nem történt ez így: először is, mert az Európai Bizottság tájékoztatást kért az Egyesült Királyság kormányától és a francia kormánytól, ami jó dolog, és másodszor azért, mert mi ma itt vitát folytatunk erről a kérdésről.
A kérdéseket már feltették. Biztonságos ország-e Afganisztán? Talán meg kellene kérdeznünk Obama urat, aki éppen nemrégiben döntött úgy, hogy 34 000 katonát küld oda. Egyetlen hadsereg sem képes garantálni katonái túlélését Afganisztánban, és mi képesek lennénk garantálni azt, hogy az általunk az országba visszaküldött bevándorlók élete nem fog veszélybe kerülni? Ez a helyzet egy vicc, amelybe az UNHCR sem nyugszik bele, hiszen melegen ajánlotta a tagállamoknak, hogy hagyjanak fel az ilyen típusú kitoloncolások folytatásával.
Másodsorban, félreérthetőség veszi körül a kollektív kiutasításokat. Mindenki - jómagam leginkább - üdvözli, hogy az Alapjogi Charta a jövőben kötelező érvénnyel fog bírni. 19. cikk (1) pont: "Tilos a kollektív kiutasítás.
Ön azt mondja, hogy ez nem kollektív kiutasítás. Billström úr bájosan fogalmaz, hiszen azt mondja, hogy az erőforrások ésszerű mobilizálásáról van szó. Nemsokára ugyanúgy próbálják majd eladni nekünk a közös légi járatok indítását, mint a közös autóhasználatot a globális felmelegedés elleni harc nevében. Vannak határok! De hol húzódnak ezek a határok?
Jómagam Pas-de-Calais választott képviselőjeként, ahol sok afgán él - ráadásul ők adtak alkalmat ezekre a Bresson úr által szervezett kitoloncolásokra -, elmondhatom, hogy amikor a francia kormány kommunikációs okokból úgy dönt, hogy kollektív visszatérítési műveletet szervez és azt médiaeseménnyé teszi, akkor Pas-de-Calais-ban letartóztatásokra kerül sor: kollektív letartóztatásokra, amelyek éppen ezért illegálisak, hiszen diszkriminatívak.
Ezért semmi esetre sem tudjuk garantálni azt, amiről Ön beszél, Barrot úr, azaz, hogy ez a közös művelet azokat érinti, akikről az egyéni értékeléseket követően kiderült, hogy illegális bevándorlók. Itt valóban kollektív kiutasításról van szó, mivel kollektív letartóztatásra került sor.
Marie-Christine Vergiat
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, hölgyeim és uraim, örömre adhatna okot, hogy erre a vitára sor került. Engem azonban elborzaszt ez a mellébeszélés, amelyet válaszul kapunk. Ne játsszunk tovább a szavakkal. Igen, valóban sor került kollektív kiutasításokra.
Az Európai Unió nagyon büszke az emberi jogok védelmére. A menedékjog egyike ezeknek az alapvető jogoknak. Azonban ma afgánokat toloncoltak ki egy háborús országba, egy háborúba, amelyben sok európai ország is részt vesz.
Sajnálom, Barrot úr, de a kérdéses jogszabályok éppen annyira európai jogszabályok, mint amennyire nemzetiek, és kérem, ne emlékeztessen bennünket minden egyes nemzeti helyzetre. Az előállt helyzetek nagy része a visszatérési irányelvnek köszönhető, amelyet én inkább "szégyen” irányelvnek hívok, mivel ez az emberi jogok minden védelmezője számára egy szégyenletes irányelv. Tudja, hogy a menedékkérőkkel nagyon különböző módon bánnak az egyes európai országokban, és pontosan ezen különbségek miatt nem tudnak az afgánok jó körülményeket biztosító menedéket kérni.
Ezért csatlakozom a képviselőtársaim által korában feltett kérdésekhez, és kérem, hogy biztosítsák, hogy amennyiben lehetséges, mindezeknek a szakpolitikáknak az eredményei esetenként kerüljenek kiértékelésre.
Christine De Veyrac
(FR) Elnök úr, szeretném támogatni az Egyesült Királyság Munkáspárt vezette kormányának és a francia kormánynak az arra irányuló közös kezdeményezését, hogy az illegális afgán bevándorlókat toloncolják vissza saját országukba.
Az elhangzottakkal ellentétben ezeknek a személyeknek a politikai menedékjog iránti kérelmét valóban elutasították, és ezt a bilaterális kezdeményezést most ki kell terjeszteni európai szinten is. A migrációs nyomás olyan kihívás, amellyel együttesen kell szembenéznünk, és ez az elgondolás áll a néhány hónappal ezelőtt, a francia soros elnökség alatt elfogadott bevándorlási és menekültügyi paktum hátterében is. Most még tovább kell lépnünk az erőforrásaink egyesítésével és a Frontex által finanszírozott, a kitoloncolást szolgáló közös légi járatok szervezésével.
A huszonhetek arra vonatkozó határozata, hogy felkérje a Bizottságot egy ezzel kapcsolatos tanulmány elkészítésére, az első lépés, és biztos úr, remélem, hogy a Bizottság támogatni fogja ezt a javaslatot, hiszen az illegális bevándorlás elleni küzdelmet várja tőlünk a közvélemény, és főképpen ezt várják a legális bevándorlói csoportok is.
Sari Essayah
(FI) Elnök úr, a Genfi Egyezmény menekültekre vonatkozó meghatározásának kontextusában a menedékjog elismerésének előfeltételeit minden személy esetében egyedileg kell megvizsgálni. Amint azt az előző felszólalásban hallhattuk, a menedékjog iránti kérelmeket megfelelően dolgozták fel, és lehetőség nyílt ezeknek az embereknek a közös műveletek keretében történő kitoloncolására, mivel az előfeltételek minden egyes személy esetében külön kerültek megvizsgálásra.
Ami aggasztó a Parlament és az én számomra is, az az, hogy az afganisztáni biztonsági helyzet olyan, hogy nem tudjuk, bárki visszaküldhető-e oda. Finnországban ezt a helyzetet például úgy oldottuk meg, hogy ideiglenes tartózkodási engedélyeket adtunk ki még akkor is, ha a menekültstátusz személyes feltételei nem teljesültek - így a személyek menedékjogot nem kaptak -, mivel nem szeretnénk egy háborús országba embereket visszaküldeni. A jelenlegi biztonsági helyzet Afganisztánban túl veszélyes ahhoz, hogy bárki is visszatérjen oda, de később, ha már lecsendesültek a dolgok, vissza fogjuk küldeni ezeket az embereket.
Janusz Władysław Zemke
(PL) Elnök úr, a következőkkel szeretném kezdeni - több évig dolgoztam a Lengyel Köztársaság nemzetvédelmi minisztériumában és ebből kifolyólag számos alkalommal jártam Afganisztánban, mivel kétezer lengyel katona teljesít ott szolgálatot. A helyzet drámaisága abban áll, hogy egyrészt vannak olyan emberek, akik kétségbeesettek, nem tudnak megküzdeni egy ilyen nehéz helyzettel, hiszen állandóan háború folyik körülöttük. Másrészt vannak olyan emberek, és nem habozok ezt kimondani, akik kettős játékot játszanak. Nappal azokat támogatják, akik éppen hatalmon vannak, éjjel pedig a tálibokat segítik. Ezzel kapcsolatban az alapvető kérdésem a következő lenne: rendelkezünk-e olyan eszközökkel és képességekkel, amelyek segítségével felmérhetjük azok valós szándékait és helyzetét, akik Európába jönnek? Úgy vélem, néhányan egyszerűen azért jönnek, mert nem látnak más kiutat, és mert egyszerűen kétségbeesettek, de lehetnek olyan egyedi esetek is, amikor olyanok érkeznek, akik többszörös játékot űznek.
Franziska Keller
Elnök úr, a vita egy részét egy kicsit furcsának találtam. Miért vannak itt illegálisan ezek az emberek? Azért tartózkodnak itt illegálisan, mert nincs módjuk legálisan kijutni az országukból, amelyben háború dúl. Nincs módjuk arra, hogy legálisan jöjjenek ide, így valójában nem meglepő, hogy illegálisan érkeznek. Mindannyian tudjuk, hogy milyen nehéz menedékjogot kérni és kapni, mivel a Genfi Egyezmény elég szigorúan kezeli ezt, és bizonyítani kell a személyes üldöztetést, ami természetesen nehéz, ha valaki háború elől menekül. Most Önök azt mondják, hogy csak azért, mert a menedékjog iránti kérelmük nem járt sikerrel, vissza kellene küldenünk őket Afganisztánba, ahol háború folyik, ahol képtelenek élni és túlélni, ahol nincs lehetőségük pénzt keresni, és ahol mellesleg súlyos háborút folytatnak a nők ellen is. Így már csak az utolsó okból kifolyólag is, minden onnan menekülő nőnek menedékjogot kellene kapnia.
Arra sürgetném valamennyi tagállamot és a Bizottságot, hogy lépjen fel az ellen, hogy ezeket az embereket visszaküldjék Afganisztánba.
Tobias Billström
a Tanács soros elnöke. - (SV) Elnök úr, tisztelt képviselők, köszönöm a sok érdekes hozzászólást ehhez a vitához. Azzal szeretném kezdeni, hogy megpróbálom a kérdéssel kapcsolatos legfontosabb elvek egy részét összefoglalni. Azzal kezdem, amit Mathieu asszony mondott első felvetésében a vegyes összetételű migrációs áramlatokról. Valóban vegyes összetételű csoportok áramlanak az Európai Unióba, és mivel az Unió sem rendelkezik végtelen kapacitással a befogadásukra, ahogyan arra Mathieu asszony is rámutatott, fontos, hogy egyedi, jogilag biztos értékelések kerüljenek végrehajtásra annak meghatározására, hogy ki kapjon az európai jogszabályokkal és a nemzetközi egyezményekkel összhangban védelmet. A Bizottság ezt azoknak az irányelveknek a segítségével kíséri szorosan figyelemmel, amelyeket az Unión belül egyhangúlag elfogadtak.
Ez jó átvezetés a korábban Guillaume asszony és de Sarnez asszony által kifejtett nézetekhez, miszerint Afganisztán olyan ország-e, amelyben lehetséges az egyének biztonságát garantálni. Igen, pontosan erről szól ez az egész vita! Pontosan ezt kívánják az egyéni vizsgálatok tisztázni és biztosítani. A közös európai menekültügyi rendszer létrehozása ennek a célnak az elérését szolgálja. Úgy gondolom, hozzászólásában több felszóló tökéletesen megfeledkezett erről a tényről, más szóval arról, hogy egy olyan jogilag biztonságos vizsgálat elérésére kell törekednünk, amelynek célja, hogy tisztázza, az "igen” valóban "igent”, a "nem” pedig valóban "nemet” jelent. "Nem” esetében a személyt vissza kell küldeni, függetlenül attól - és ezt megismétlem annak érdekében, hogy mindenki pontosan értse az elnökség szándékait -, hogy melyik országról van szó. Ha már tisztáztuk és garantáltuk, hogy a személynek nincs szüksége különleges védelemre, akkor tiszta lelkiismerettel küldhetjük vissza származási országába. Hogy erre, ahogyan azt Barrot biztos úr mondta, koordinált módon, egy több olyan különböző személyt szállító légi járattal kerül sor, akiknek az esetét minden esetben egyénileg vizsgálták meg, vagy hogy ezek a személyek külön utaznak, valójában másodlagos jelentőségű. Ez ebben az összefüggésben csupán logisztikai kérdés.
Most pedig Keller asszonyhoz fordulok, aki mindig érdekes érvekkel szolgál ezekben a kérdésekben. Igen, osztom azt a nézetét, hogy a hozzáférés kérdése összetett. Nehéz úgy, hogy a jelenlegi rendszer a menedékjog iránti kérelem benyújtásához elvileg megköveteli, hogy a kérelmező az Európai Unión belül tartózkodjon, miközben valószínűleg nem mindig túl könnyű számukra a bejutás az Európai Unióba ahhoz, hogy ezt megtehessék. Azonban pontosan ezért sürgettük a svéd elnökség alatt a közös európai áttelepítési rendszer létrehozását célzó munkát, amely egy alternatív út felkínálását fogja lehetővé tenni, egy átszállítást az Európai Unión belül azok számára, akik talán leginkább védelemre szorulnak, a legsebezhetőbbek és nem rendelkeznek anyagi forrásokkal az Európai Unión belüli utazáshoz.
Engedjék meg, hogy elmondjam, ha a lakosságához képest valamennyi uniós tagállam ugyanannyi helyet tudna biztosítani, mint amennyit jelenleg Svédország biztosít - évi 1900 hellyel rendelkezünk -, akkor az Európai Unió évente 100.000 helyet tudna az UNHCR-nek, az ENSZ Menekültügyi Főbiztosságának felkínálni. Jelentős stratégiai lépés lenne, ha világszerte be tudnánk zárni a legrosszabb menekülttáborokat és kiállhatnánk és megmutathatnánk azt a szolidaritást, amelyet mi az elnökség részéről úgy vélünk, hogy az Európai Uniónak a határain kívül fekvő országokkal szemben, amelyekben valójában a világ menekültjeinek legtöbbje tartózkodik, mutatnia kellene.
Jacques Barrot
a Bizottság alelnöke. - (FR) Elnök úr, köszönetet mondok minden hozzászólónak.
A legnagyobb nehézséget, amellyel szembe kell néznünk, a Mathieu asszony által vegyes összetételű migrációs áramlatoknak nevezett csoportok okozzák, amelyekben vannak gazdasági vagy környezeti okokból érkező bevándorlók, és ugyanakkor olyan személyek is, akiket üldöznek és nemzetközi védelemre vagy kiegészítő védelemre jogosultak. Ez jelenti a nehézséget, és ezt kell világosan megérteni ahhoz, hogy ezeket a problémákat kezelni tudjuk. Ez nagyon, nagyon nehéz.
Először is válaszolni szeretnék. Felolvasom a francia válasz néhány részét - nem tudok mindenre válaszolni -, mivel erre vonatkozóan kaptam kérdéseket Önöktől. A következőket olvasom fel a francia válaszból:
"Az érdekelt feleket, akik önszántukból nem nyújtottak be menedékjog iránti kérelmet, illegális bevándorlókként kérdezték ki és közigazgatási őrizetbe, a letartóztatásért és szabadon bocsátásért felelős bíró ellenőrzése alá helyezték őket.
Valamennyi személyt származási nyelvén tájékoztatták fellebbezési jogáról, amelynek értelmében a közigazgatási bíróhoz fellebbezhet az Afganisztánba történő kitoloncolására vonatkozó határozat ellen, valamint arról a jogáról, hogy menedékjogot kérhet a Francia Menekülteket és Hontalanokat Védő Hivatalnál (OFPRA), vagy részt vehet valamely a Nemzetközi Migrációs Szervezettel együttműködésben végrehajtott önkéntes visszatérési intézkedésben.
Ezek közül a külföldiek közül csak egy személy nem nyújtott be menedékjog iránti kérelmet, ill. nem fellebbezett a közigazgatási bírósághoz sem, továbbá két másik személy kérelmét megvizsgálta az OFPRA, ahol tolmács jelenlétében hallgatták meg őket. Lehetőségük volt arra, hogy a közigazgatási bíróság előtti meghallgatáson ügyvédi segítséggel, tolmács jelenlétében beszámoljanak azokról a kockázatokról, amelyeknek véleményük szerint származási országukba történő visszatérésük esetén ki lennének téve.
Habár az OFPRA menekült jogállást és kiegészítő védelmet biztosított számos olyan afgán állampolgár számára, akik hasonló körülmények között kértek védelmet, az OFPRA a kérdéses esetben úgy ítélte meg, hogy nincs nyomós vagy ismert oka azt hinni, hogy ezek a személyek valóban üldöztetés vagy súlyos, életüket vagy személyüket veszélyeztető fenyegetések kockázatának lennének kitéve, amennyiben kitoloncolnák őket.”
A brit kormánytól is kaptunk választ. Valóban megtettem mindent, amit a lelkiismeretem és a kötelesség megkívánt, gondunk volt a tagállamok kikérdezésére.
Szeretném azt is elmondani Önöknek, hogy a biztonságos ország fogalmával kapcsolatban a Bíróság és az Emberi Jogok Európai Bírósága ítélkezési gyakorlatának értelmében az a tény önmagában, hogy valaki egy nyugtalan térségből érkezett, még nem indokolja kielégítő mértékben a kitoloncolás elleni teljes körű védelmet vagy a kiegészítő védelemhez való jogot, kivéve azokat a kivételes helyzeteket, amelyekben az erőszak általános szintje olyan magas, hogy bárki életét vagy személyét valós veszély fenyegeti, ha akár csak az érintett országban vagy régióban tartózkodik. Emellett igaz, hogy a kérdéses esetben nem hivatkoztak ezekre a kivételes körülményekre.
Minthogy így áll a dolog, szeretnék a csoportos légi járatok kérdésére is válaszolni. El kell mondanom, hogy a Frontex már szervezett ilyen csoportos légi járatokat és részben finanszírozta is ezeket a repülőutakat. Úgy vélem, ennek valóban el kell hangoznia. 2008-ban és 2009-ben is sor került ilyen repülőutakra, tehát nem új dologról van szó. A Frontex most azt próbálja biztosítani - és úgy vélem, hogy a Frontex igazgatója sikeres is ezen a téren -, hogy a csoportos hazatelepítéseket megfelelő körülmények között, a személyek tiszteletben tartása mellett hajtsák végre. A Frontex igazgatója nemrégiben még arról is beszámolt nekem, hogy azt tapasztalta, Ausztriában van egy ombudsman, aki pontosan ezeknek a hazatelepítéseknek a végrehajtási körülményeire figyel.
Azt reméljük, hogy sikerül olyan szakértői vizsgálatot kidolgoznunk, amellyel biztosíthatjuk, hogy amikor ezeket a személyeket kitoloncolják - miután igazolást nyert, hogy nem felelnek meg a nemzetközi védelemre vagy a kiegészítő védelemre jogosult személyek meghatározásának -, megfelelő körülmények között kerülnek átadásra származási országuknak. Ez az a kérdés, amelyet jelenleg az Európai Tanács kérésére is vizsgálunk. Valóban nem egyszerűen csak kigondoltuk a kényszerített visszatérést szolgáló légi járatokat, anélkül, hogy gondoskodtunk volna a személyek iránti tisztelet garantálásáról.
Mindezeken túl szeretném emlékeztetni Önöket arra - és itt köszönetet mondok Billström úrnak és a svéd elnökségnek, amely sokat segített nekünk -, hogy tavasszal elkezdtük azoknak a szövegeknek a benyújtását, amelyek segíteni fognak bennünket abban, hogy előrelépjünk a menedék Európája felé. Van egy szövegünk a befogadási feltételekről, felülvizsgáltuk - és De Sarnez asszony helyesen vetette fel ezt a kérdést - a dublini rendelet problémáját, és valójában pontosan azért vetettük fel a dublini rendelet elfogadásának kérdését, mert meg akartuk akadályozni, hogy időről időre aláássa a sebezhető személyek, különösen a gyermekek érdekeit, valamint támogattuk a dublini rendelet alóli egyes felmentések bevezetésének elvét.
Október 21-én a Bizottság két másik fontos szöveget fogadott el: az egyik az elismerésről szóló irányelvre, a másik pedig a menekültügyi eljárási irányelvre vonatkozott. Ebben az új menekültügyi eljárási irányelvtervezetben próbálunk valóban objektív, mindenhol egységes kritériumokat meghatározni. Szükségünk lesz arra, hogy a Támogató Hivatal pontosan ellenőrizze, hogy az alkalmazott gyakorlatok többé-kevésbé egész Európában azonosak, hogy végül létrejöhessen a menedék Európája.
Szeretnék köszönetet mondani a svéd elnökségnek. Úgy vélem, jó munkát végzett a különböző szövegek Tanácshoz történő benyújtásával, de ezek még mindig távol állnak az elfogadástól. És van néhány problémánk. Minden tőlem telhetőt megteszek annak érdekében, hogy megpróbáljam útjára indítani a menedék Európáját, és ebben segítségemre van a svéd elnökség, amely példát mutatott - Billström úr emellett rámutatott, hogy micsoda példát is mutatott országa Európának. Ennek a problémának a tekintetében a tagállamok is nagyobb fokú szolidaritásról tesznek tanúbizonyságot, amikor ezeknek a menekülteknek a befogadásáról és a védelmük garantálásáról van szó. Minden országnak el kellene kezdenie így viselkedni. Még mindig nem értük el ezt, még mindig van néhány olyan ország, amely nem fogad menekülteket.
Ezt szerettem volna elmondani. Tisztában vagyok azzal, hogy nem válaszoltam minden egyes kérdésre. De azt elmondhatom, hogy mindezek ellenére mi a Bizottság részéről mindent megtettünk annak érdekében, hogy érvényt szerezzünk az európai törvényeknek és még annál is inkább, mondhatnám, az európai értékeknek.
Elnök
Ezzel a napirendi pont lezárul.
