
Talmannen
Kära kolleger! Jag behöver inte tala om för er hur chockade vi alla blev över det som hände i natt i Armenien. Jag antar att ni alla vet om det. Jag syftar naturligtvis på mordet på premiärministern och åtta parlamentsledamöter. Terroristerna har för närvarande arresterats och gisslan har släppts, men med tanke på den allvarliga händelsen, och om ni samtycker, kommer jag självklart att uttrycka vår solidaritet och vår medkänsla till det armeniska folket på era vägnar genom att sända en skrivelse till Republiken Armeniens president.

Justering av protokollet från föregående sammanträde
Talmannen
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Hughes
Fru talman! Då jag sammanfattade mitt inlägg i debatten om omstrukturering av företag i går påpekade jag, för den vice talman som var ordförande vid tillfället, att det förekom en anomali i den gemensamma resolution om vilken vi kommer att rösta senare i dag. Resolutionen som jag undertecknade å min grupps vägnar i tisdags innehöll i den första punkten en hänvisning till Michelin. Texten har nu delats ut, och medan de engelska och spanska versionerna innefattar denna hänvisning till Michelin tycks den ha strukits i versionerna på övriga språk.
En förklaring som jag fått från sessionstjänsten är att någon från PPE-gruppen hört av sig och hävdat att denna punkt har dragits tillbaka. Fru talman! Författarna till resolutionen, undertecknarna av den gemensamma resolutionen, tillfrågades inte. Vad mig och de övriga undertecknarna anbelangar, skall denna hänvisning kvarstå vid dagens omröstning.
(Applåder från vänster)

Pronk
Fru talman! Det råder en väldig förvirring på den här punkten eftersom det slunkit in ett fel i den slutliga versionen. Den version som förhandlades fram innehöll ingenting om Michelin. Det skulle jag vilja hålla fast vid. Nu finns det en massa olika versioner. Antingen är alltså den engelska versionen riktig eller också är de andra versionerna det. Nu har vi emellertid flera olika versioner. Därför tycker jag det verkar bättre att rösta om den här resolutionen i Bryssel efter sammanträdesperioden i Strasbourg. Det tycker jag är den bästa lösningen.

Hughes
Fru talman! Jag vill inte dra ut på detta och göra de ledamöter otåliga, som väntar på att komma igång med omröstningen om budgeten. Testet bör vara mycket enkelt. Allt som behöver göras är att begära den version som innehåller underskrifterna från de olika undertecknarna från de olika grupper som gick samman i denna gemensamma resolution. Om hänvisningen till Michelin finns med, är detta den text som vi bör rösta om i dag. Jag motsätter mig ett uppskjutande till Bryssel.

Plooij-van Gorsel
Fru talman! Jag vill också säga något om det här. Jag förhandlade nämligen om den här resolutionen för den liberala gruppens räkning. Utgångspunkten har från början varit att ordet " Michelin" inte skulle förekomma i resolutionen, annars skulle vi inte ha kunnat komma fram till en gemensam resolution. Ordet " Michelin" förekommer inte i någon annan språkversion än i den engelska. Därför skulle jag vilja behålla den tyska eller franska versionen som original och rösta om den. Jag tror inte att vi kan umgås med varandra på det här sättet i politiken. Om vi träffar överenskommelser, så hoppas jag att även den socialdemokratiska gruppen kan hålla sig till dessa.

Talmannen
Fru Plooij-van Gorsel, vi kommer att uppmärksamt granska vilken av versionerna som kommer att gälla.

Poettering
Fru talman! Jag anmäler mig till den här punkten, men inte för att jag har följt händelserna under de senaste dagarna särskilt noga. Jag är inte någon expert som föregående talare och kollega Pronk. Men det är en sak som jag för tydlighetens skull skulle vilja slå fast här, nämligen att även överenskommelser som har träffats under talmanskonferensen skall hållas.
(Applåder)
Jag kommer mycket väl ihåg att vi under talmanskonferensen - min granne här till höger minns det, Pat Cox, fru Hautala, kollega Barón Crespo och även andra - diskuterade om vi över huvud taget talar om Michelin eller om vi i allmänna ordalag talar om omstruktureringen av företag. Talmanskonferensen fattade sedan ett enhälligt beslut om att vi inte skulle tala särskilt om Michelin, utan allmänt om omstrukturering av företag i samband med globaliseringen. Så löd det enhälliga beslutet.
Om nu begreppet " Michelin" dyker upp i ett eller två språk, då ställer jag mig frågan: vem har gjort det? Det står inte i överensstämmelse med de spelregler som vi har kommit överens om. Jag är helt och hållet emot att begrepp som inte har diskuterats står i texten. Min grupp kommer i alla fall inte att bifalla dem! Jag vill be alla grupper att vi iakttar principerna om ärlighet och gemensamma överenskommelser i detta parlament.
(Livliga applåder från höger)

Wurtz
Fru talman, vi kommer inte att på nytt ta upp den debatt som avslutades i går. Jag vill bara göra ett klarläggande. Talmanskonferensen var inte enhällig om att ta bort hänvisningen till Michelin i debatten. Det fanns en majoritet för, och det var vi ju tvungna att finna oss i, att inte nämna Michelin i titeln. Vad mig anbelangar sade jag i talmanskonferensen att alla självklart var fria att säga vad de ville i debatten och för min del ansåg jag att Michelin stod i centrum av debatten om omstrukturering av företag. Jag ser därmed inte vad som hindrar grupper som diskuterar en text från att anse att problemet Michelin bör nämnas i resolutionen. Jag vill också klarlägga att min grupp inte har undertecknat kompromisstexten som under alla förhållanden inte verkade tillfredsställande.

Talmannen
Kära kolleger, jag tror inte att vi kan låta denna debatt pågå längre. Vi har en mycket klar bild av situationen. Jag måste för övrigt säga att såsom ordförande vid talmanskonferensen har jag samma minnesbild som den som just nämndes.

Flautre
Fru talman! Jag vill uttala mig i fråga om resolutionen. Frågan är för oss mycket enkel: vi undertecknade ett dokument i vilket Michelin tydligt nämndes, så för oss är kompromisstexten således klar på denna punkt. Om det nu skulle finnas en oklarhet eller om Michelin inte skulle nämnas i den text som vi undertecknat, skulle vår underskrift självklart inte längre vara giltig.

Talmannen
Javisst, det är mycket tydligt. Vi har förstått det.

Barón Crespo
) Fru talman! Det var faktiskt jag som föreslog att den brådskande debatten skulle ändras till en mera allmänt hållen debatt om globalisering, vilket accepterades av talmanskonferensen. Jag föreslog också att man skulle ta bort namnet på det företag vi gör reklam för ,och vars namn nämns inom parentes i rubriken. Detta var vi ense om, men nu är det fråga om något annat. Ett resolutionsförslag lades fram där man som sista punkt tog upp en fråga om artighet, eftersom resolutionen skulle vidarebefordras till företagets ordförande. Nu visar det sig att namnet i fråga finns med i resolutionsbeslutet.
Frågan är mycket enkel. De som anser att punkten i fråga inte skall tas med i resolutionen kan begära separat omröstning. Det är däremot inte så lämpligt att man under arbetets gång i behörigt utskott ändrar ett resolutionsförslag utan att detta meddelas dem som skall skriva under.
Det här är ett problem som vi redan tidigare har stött på i samband med resolutionen om fiskeavtalet, vilken ändrades utan att de som skrev under fick veta något. Jag vill därför att talmannen skall se till att registret rigoröst kontrolleras med anledning av dessa icke auktoriserade ändringar av förslag, vilket enligt min mening är en fråga om ändring och förfalskning av parlamentets offentliga handlingar.
(Applåder)

Talmannen
Barón Crespo, ni har alldeles rätt. Miguélez Ramos skulle för övrigt begära ordet rörande fiskeavtalet med Marocko. Jag har informerat mig hos avdelningarna. Det verkar som att det rörde sig om ett tekniskt fel, det var vad man sade till mig, och den text som skall gå till omröstning i morgon, fredag, kommer vederbörligen att rättas till. Saken är således klar. Jag ber om ursäkt men det var ett tekniskt fel. Jag tror att vi i själva verket i framtiden måste se till att denna typ av fel inte upprepas för de är ju ändå mycket skadliga.

Dell' Alba
Fru talman, jag tar tillfället i akt att under antagandet av protokollet meddela att jag, tillsammans med min kollega Turco, inte heller i dag kommer att delta i omröstningen, såsom vi har meddelat.
När det gäller själva protokollet, på sidan 7, där Boninos inlägg nämns och det står att Corbett och Madelin uttalade sig, tycker jag att ett protokoll bättre borde återge de kommentarer som gjorts av talarna. Framför allt Madelin stödde förslaget i sitt inlägg. Jag tycker att det skulle vara logiskt att det står i protokollet.

Talmannen
Det fullständiga förhandlingsreferatet kommer att kunna återge det exakta innehållet i de kommentarer som gjorts av Madelin.

Bigliardo
Fru talman! Jag vill meddela att jag från och med i dag ansluter mig till den kamp som den radikala gruppen bedriver för att få bilda en teknisk grupp för oberoende ledamöter. För att förbättra parlamentets och de grupplösas situation totalt sett ansluter även jag mig till de radikala: jag kommer alltså inte att delta i omröstningen om rapporten eller i de andra omröstningarna och förklarar mig vara i strejk liksom de.

Hautala
Herr talman! Det gäller inte protokollet, utan jag vill fästa samtliga kollegers uppmärksamhet vid en tragisk händelse, som skedde i går i Jerevan i Armenien. Jag vill be er alla överväga, om vi kan hålla en tyst minut med anledning av att det armeniska parlamentets talman och landets premiärminister har dödats vid en väpnad attack. Dessutom sårades sextio personer i denna attack, som riktades mot det demokratiska parlamentet. Jag vill be er överväga ett iakttagande av en tyst minut på grund av denna händelse, som vi som parlamentsledamöter inte på något sätt kan godta. Tvärtom måste vi göra vårt allt för att återfå den parlamentariska freden.
(Applåder)

Talmannen
Fru Hautala! Jag beklagar djupt att ni inte deltog i inledningen av sammanträdet för, såsom ni kanske förstår, tog jag upp denna tragedi och sade att jag på era vägnar självklart kommer att sända kondoleanser till och uttrycka min medkänsla med det armeniska folket. Vi är således fullt ut på samma linje i frågan.
(Protokollet justerades)

Schleicher
Fru talman! I dag när vi började tillkännagav ni inte bara dådet i Armenien, utan ni meddelade också att ni kommer att skicka ett meddelande till Armenien. Jag skulle som ordförande för Delegationen för samarbetet mellan Europeiska unionen och Armenien vilja rikta ett hjärtligt tack till er för detta.
Vi är alla förskräckta över den tragedi som i går kväll tilldrog sig i Armeniens parlament. Inte bara regeringschefen, utan även parlamentets talman och en rad ytterligare politiker mördades. Vi måste ställa oss frågan om det nu är möjligt med en fortsatt fredlig utveckling i Armenien. Överfallet har försatt den unga republiken Armenien som ligger i Tjetjeniens omedelbara närhet i ett undantagstillstånd, vars konsekvenser ännu inte går att överblicka. Jag tror att ni alla delar min förhoppning om att den självständighet som Armenien förvärvat inte kommer att äventyras på nytt på grund av detta.
(Applåder)

Varela Suanzes-Carpegna
Fru talman! När det gäller frågan om fiske, något som redan tagits upp av ledamot Barón, så nämnde ni att ett tekniskt fel hade begåtts. Eftersom frågan är mycket viktig och dessutom ganska oroväckande så vill jag be er att som ordförande i fiskeriutskottet informera mig om vad detta tekniska fel består i. De politiska grupper som undertecknat resolutionsförslaget måste också informeras, så att de med säkerhet vet vad som har hänt. Begicks det tekniska misstaget av dem som lade fram förslaget eller orsakades det av dem som godkände det.
Samtidigt, fru talman, vill jag meddela att resolutionsförslaget skall debatteras i eftermiddag, och som jag förstår det så skall omröstning ske efter avslutad debatt i enlighet med artikel 37.3 i arbetsordningen, det vill säga i eftermiddag och inte i morgon som ni sade.
Jag skulle vilja att ni utredde detta för mig.

Miguélez Ramos
Fru talman! I går överlämnade jag skriftligen till er några fall som jag anser är värda kammarens eftertanke. Enligt sessionstjänsten inställde sig en icke identifierad person hos nämnda avdelning för att dra tillbaka det resolutionsförslag som hade lagts fram av PPE, PSE och UEN samt ett resolutionsförslag från ELDR. Detta inträffade utan tillstånd från eller samtycke av undertecknarna. Det mest oroväckande var dock att dessa resolutionsförslag byttes ut mot en förmodad gemensam resolution utan underskrift, där en rad namn på ledamöter hade lagts till, förutom namnen på de ledamöter som hade undertecknat det första resolutionsförslaget.
Fru talman, jag fick reda på detta via en journalist som ringde mig från Spanien. Fru talman, jag ämnar inte gå in på vissa ledamöters uppförande, ledamöter som inte har bidragit med varken punkt eller komma i resolutionstexten men som ändå kan ställa sig som medförfattare till densamma. Det är uppenbart och ett exempel på aktiv parlamentarism, om ni tillåter ironin.
Min fråga, fru talman, har att göra med förfarandet. Kan detta tillåtas med hänsyn till det förfarande som tillämpas här i kammaren? Jag skulle gärna stå som undertecknare i texten till den spanska konstitutionen och, fru talman, med detta förfarande skulle jag ha kunnat göra det.

Talmannen
Kära kolleger! Jag tror inte vi kan låta denna diskussion pågå längre. Miguélez Ramos, jag kan försäkra er att jag kommer att vidta åtgärder, så att oacceptabla händelser av denna typ aldrig mer inträffar. Vi måste vara mycket tydliga på den punkten.
Herr Varela Suanzes-Carpegna, ni har fått svaret: de tre förslag som inledningsvis ingavs har återinförts och kommer således att gå till omröstning. För att säga det finkänsligt var det ett tekniskt fel som snarare är en sorts manipulation och det får faktiskt inte inträffa igen.

Souchet
Fru talman! Jag vill göra ett inlägg för att mycket starkt stödja de båda uttalanden som just gjordes. Vår grupp var medundertecknare av kompromissresolutionen. Det är fullständigt oacceptabelt att sådana kompromissresolutioner kan ändras utan att undertecknarna vet om det. Jag ber er således, fru talman, att vidta mycket kraftiga åtgärder mot det som just har inträffat, och som är mycket beklagligt.

Talmannen
Ja, det är det verkligen. Lita på mig. Jag har just sagt det och jag tror att vi är helt överens.

Nogueira Román
Fru talman! Jag förmodar att det var tio av oss ledamöter från Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen som förorsakade det här problemet. Vi fick nämligen höra talas om en gemensam resolution som hade lagts fram av tre parlamentariska grupper, och vi fick för oss att stödja förslaget i tron att vi utnyttjade vår rätt som individuella ledamöter. Därför inlämnade vi en skrivelse till registret där vi uttalade vårt stöd för resolutionen, en resolution som vi trodde var gemensam från Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater/europademokrater), Europeiska socialdemokratiska partiets grupp och Gruppen Unionen för nationernas Europa. Något mer var det inte. Vi känner inte till något annat problem. Vi tyckte bara att resolutionen var så bra att vi ville ge den vårt stöd, vilket vi fortfarande vill. Det är bara fråga om ett enkelt misstag som vi har svårt att förstå, och i vilket fall som helst så kan vi inte riktigt förstå hur en så normal sak som att en minoritetsgrupp stöder en majoritetsgrupp blir till ett så stort problem. Vill de inte ha vårt stöd så får de väl säga det, så ger vi dem inget stöd nästa gång.
(Applåder från gruppen Verts/ALE))

Langenhagen
Fru talman! Ert beklagande har mitt stöd, och jag utgår också ifrån att sådana fel inte kommer att upprepas i framtiden. Jag har ju själv undertecknat PPE:s resolution med mitt namn och var naturligtvis mer än förvånad, för att inte säga förskräckt, över det som sedan skedde. Jag måste vid detta tillfälle också säga att det tyvärr inte är första gången. Jag har varit med om detta, i en annan variant, i budgetkontrollutskottet. Det måste bara ske något här, och det är mycket viktigt att det sker omedelbart!

Cohn-Bendit
Fru talman! Jag skulle bara vilja fråga kollegerna om de inte undrar om vi inte är fullständigt skrattretande i den här frågan av den enkla orsaken att man kan ha olika ståndpunkter om globaliseringen och Michelin, en del till vänster och andra till höger,. Men att nu utfärda en resolution i Europa om globaliseringen och inte tala om Michelin, det skulle vara att alldeles missa målet. De som är överens med Michelin måste ha mod att säga det, och de som inte är överens med Michelin och permitteringen skall säga det, men vi kan inte hålla på och gå som katten kring het gröt i timmar, det är fullständigt skrattretande.
(Applåder)

OMRÖSTNING
Talmannen. -
Jag vill påpeka för er att vi kommer att göra blockomröstningar och ta hänsyn till önskemål om särskild omröstning, delad omröstning och omröstning med namnupprop. När det gäller våra nya kolleger, kommer ni att tycka att det är lite komplicerat, men vi kommer att försöka göra det så enkelt som möjligt med aktivt bistånd av vår föredragande, Bourlanges, som jag genast ger ordet.
Bourlanges (PPE), huvudföredragande. (FR) Fru talman, jag vill lugna våra nya kolleger, de kommer inte att få ett nytt anförande. Såsom Napolitano skulle säga, när man håller ett anförande är det något annat än det jag skall göra nu. Fru talman, jag skulle bara vilja förklara vissa punkter av teknisk art inför omröstningen. Jag måste meddela till sessionstjänsten att rent tekniska och språkliga fel i vissa ändringsförslag har påpekats. Nödvändiga rättelser måste göras så att ändringsförslagen återger budgetutskottets omröstning.
Det gäller följande ändringsförslag: 409, 471, 520, 621, 612, 565, 637 och 459. Jag kan försäkra mina kolleger att det inte finns ett uns av politiska problem bakom dessa tekniska ändringar.
Jag ber att få tacka och hoppas att dessa nödvändiga ändringar verkligen kommer att kunna göras i protokollet.

Talmannen
Herr Bourlanges, jag kan bekräfta det och tala om för er att språktjänstenheterna redan har fått kännedom om problemen och kommer att göra nödvändiga ändringar.
Ändringsförslag 460

Buitenweg
Fru talman! Nu kommer det ett antal ändringsförslag om omstrukturering av de administrativa utgifterna och av kontoren för tekniskt bistånd. Frågan är om det, efter en diskussion i budgetutskottet, skall behandlas här eller tas upp i alla relevanta utskott i en omfattande diskussion om reformen av kommissionen i allmänhet. Vi är rädda att ständiga ändringar inte kommer att vara bra för kommissionens förvaltning. Därför kommer min grupp att rösta emot det här ändringsförslaget, men många efterföljande ändringsförslag kommer också att innehålla just den här punkten. Därför vill jag här tala om att vi i fortsättningen endast kommer att rösta om de andra punkterna i dessa ändringsförslag och att vår röst, när det gäller den här aspekten, kommer att ligga kvar under hela omröstningen, annars skulle jag behöva besvära er med över tjugo delade omröstningar.
Kapitel B1-400 Talmannen. Vi går nu till kapitel B1-400 som kräver en majoritet med 314 röster. Jag ger genast ordet till föredraganden, Bourlanges, som vill föreslå en kompromiss, tror jag.

Bourlanges
. (FR) Fru talman, det är inte jag som direkt föreslår en kompromiss, eftersom jag i egenskap av föredragande för budgetutskottet självklart är bunden av budgetutskottets omröstning. Vi har haft ett samrådssammanträde med de olika gruppernas samordnare och har uppnått en kompromiss mellan samordnarna om ändringsförslagen i underavsnitt B1-4.
Kompromissen innebär en ändring av beloppen i de ändringsförslag som antagits av budgetutskottet. Det gör det möjligt att täcka samtliga budgetposter i underavsnitt B1-4. Om ändringsförslaget går till omröstning, måste således den särskilda omröstning som begärts av den socialdemokratiska gruppens samordnare Walter och andra dras tillbaka. Om kompromissförslaget antas, måste vi således ändå rösta om anmärkningen i budgetpost B1-4050, ändringsförslag 507, med ett positivt yttrande från budgetutskottet, i delad omröstning, som begärts av Gruppen De gröna, samt anmärkningen i budgetpost B1-406 om ändringsförslag 69 i omröstning med namnupprop denna gång.
Kompromissändringsförslaget omfattar således budgetposterna B1­400, B1­401, B1­402, B1­4030, B1­404, B1­4050, B1­406, B1­4070 samt B1­408 och omfattar sammanlagt ett belopp på 115 miljoner euro eller, mer exakt, ett belopp på 115 miljoner euro tas från marginalen.
Det är innehållet i det muntliga ändringsförslaget. Jag tror att det bör gå till omröstning och om det antas, kommer naturligtvis avsnittet i sin helhet att ordnas så som jag nyss nämnde. Jag ber att få tacka. I egenskap av föredragande för budgetutskottet kan jag inte ansluta mig till det. Jag kommer att rösta om ändringsförslaget i egenskap av enskild ledamot.

Talmannen
För de mindre insatta bland oss kan det verka litet komplicerat, men det är ju ändå ganska enkelt. För de besökare som iakttar oss bör allt detta också verka litet komplicerat.

Talmannen
Innan vi fortsätter skulle jag vilja välkomna en mycket stor delegation från den franska senaten under ledning av dess talman, Christian Poncelet, som gör oss äran av ett besök.
(Livliga applåder)
Vi är mycket glada över er närvaro i Europaparlamentet.

Görlach
Fru talman! Som talesman för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling skulle jag vilja framföra ett tack till samordnarna för alla grupper i budgetutskottet för att denna kompromiss kommit till stånd. Jag värdesätter föredragandens generösa sätt, då denne var av en annan uppfattning. Det är förståeligt, och jag vet också att utskottsordföranden företräder en annan uppfattning, men här skall vi respektera det svåra arbete som alla förtroendemän i budgetutskottet har haft. Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling är införstått med detta.

Staes
Fru talman, ärade kolleger! Jag har försökt lyssna noga till föredraganden Bourlanges. Jag har förstått att ändringsförslag 69 avseende budgetpost B1 406 införlivats i detta muntliga ändringsförslag. Ändringsförslag 69 hade lagts fram av ett antal flamländska och wallonska kolleger. Nu har jag inte förstått vad som blir över av det när det införlivas i den totala kompromissen. Kan jag få det förklarat för mig?

Bourlanges
Ja, det är riktigt. Vi måste också rösta om anmärkningen i budgetpost B1-4050, ändringsförslag 507, och anmärkningen i budgetpost B1-406 om ändringsförslag 69. Det finns inte något problem mellan samordnarna när det gäller beloppet i ändringsförslag 69. Däremot finns det ett problem när det gäller anmärkningen och såsom ni sade kommer det att gå till särskild omröstning.
Ändringsförslag 65

Graefe zu Baringdorf
Fru talman! Detta ändringsförslag 65, som lades fram av utskottet för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, ingår nu i kompromissändringsförslaget i en något ändrad form, men då på ett sådant sätt att vegetabiliska och animaliska genetiska resurser härigenom har fått en rubrik. Det återstår att rådet ger sitt bifall. Det skedde en viss förändring i kompromissen, vilket innebär att vi nu inte behöver rösta om denna. Vi drar tillbaka den.

Bourlanges
Fru talman, jag skulle bara vilja göra en kommentar av politisk inriktning om samtliga ändringsförslag i avsnitt 3. Vi har till följd av diskussionen i budgetutskottet och med samtliga ansvariga utskott för yttrande kommit fram till förslag, som övergripande är tillfredsställande för var och en, men nackdelen är att vi befinner oss vid marginalens absolut högsta gräns. I det interinstitutionella avtalet, som vi stöder oss på såsom en bibel, anges emellertid att vi skall ta hänsyn till taken under hela omröstningsförfarandet.
Ja, mina kära kolleger, ni röstar naturligtvis helt fritt såsom ni vill, men ni måste veta att om ni antar ett ändringsförslag om utgifter utöver vad som överenskommits, jag skulle vilja säga "kring" budgetutskottet, snarare än "av" budgetutskottet, tar ni risken att försätta oss i en mycket känslig situation när det gäller marginalen. Jag ville att detta skulle klarläggas så att var och en tar sitt ansvar.

Talmannen
Tack, herr Bourlanges. Nå, herr Graefe zu Baringdorf, jag skulle vilja att ordföranden i jordbruksutskottet talar om för mig om han drar tillbaka ändringsförslaget? Ja, det gör han.
Ändringsförslag 430

Walter
Fru talman! Skulle jag kunna få fråga varför det har blivit en ändring i omröstningsordningen här? Vi har nu kommit till ändringsförslag 430 om Europeiska språkåret som nästa ändringsförslag till omröstning. Skulle någon kunna ge oss upplysningar om detta, antingen Bourlanges eller ni själv?

Bourlanges
För att det fortfarande är budgetutskottets ändringsförslag som vi röstar om. Det är kutym, kanske oförtjänt, men såsom när det gäller alla kutymer måste man gå försiktigt fram innan man ifrågasätter dem!

Wynn
Fru talman! Med hänvisning till vad Bourlanges sade, i och med det senaste ändringsförslaget som vi röstade om har vi nu i själva verket passerat marginalen för utgiftsområde 3 vilket betyder att varje ändringsförslag som inte ligger i linje med budgetutskottets rekommendationer kommer att ge oss allvarliga problem. Vi har redan ett problem. Vi har nu överskridit marginalen. Det är orimligt att fortsätta rösta på detta sätt. Jag vill att ni respekterar föredragandens rekommendationer gällande utgiftsområde 3.
Femte ramprogrammet Bourlanges (PPE), huvudföredragande. (FR) Fru talman, ändringsförslagen rörande det femte ramprogrammet om forskning borde ändras med anledning av gårdagens kompromiss med kommissionen, en kompromiss som var svåruppnådd, men jag tackar fru Schreyer för att hon såg till att den uppnåddes. Kompromissen fick inte bara budgetutskottets bifall utan också det ansvariga utskottets bifall, i synnerhet med stöd av McNally, föredraganden, för vars samarbete jag tackar. Det vill säga, när det gäller förfarandet, måste ändringsförslagen 647, 648, 649, 650, 651, 652, 653 och 654 gå till särskild omröstning. En budgetpost för administrativa kostnader måste dessutom upprättas för varje program och beloppen för de olika nyckelåtgärderna kommer att föras in i anmärkningarna.
Kompromissen är således mycket enkel. Det gällde att ta reda på om vi skulle upprätta en budgetpost för varje nyckelåtgärd, såsom det hade planerats av budgetutskottet, eller om vi skulle behålla en övergripande budgetpost för forskning, såsom det verkställande utskottet ville, i utbyte mot garantier om information om flyttningar av medel mellan nyckelåtgärderna inom budgetposten. Eftersom Schreyer har gett oss försäkringar om det, kan vi således gå till omröstning om kompromissen enligt det förfarande som jag just nämnde.
Ändringsförslag 394

Heaton-Harris
Fru talman! Ett antal av de ledamöter som är närvarande i dag kommer att bli förbryllade av vad som i själva verket skett med detta ändringsförslag gällande kvinnornas europeiska lobbygrupp.
Ändringsförslag 394 lades fram av en kollega till mig, Scallon. Ett antal av oss skulle vilja rösta för hennes ändringsförslag men, på grund av vad som har skett vid samordnarnas sammanträden, har vi inte en aning om hur detta skall göras. Jag skulle mycket uppskatta ett råd från er om hur vi kan stödja det ursprungliga ändringsförslaget 394.

Bourlanges
Fru talman! Jag tror inte det är möjligt att gå till omröstning om detta ändringsförslag, eftersom det inte har återingivits efter att ha varit föremål för en ändringsomröstning i budgetutskottet. Vi har således ett ändringsförslag från budgetutskottet som, jag bör säga det, kära kolleger, det röstades om i en viss förvirring och utgör en ganska blandad skapelse, eftersom det har titeln från den europeiska kvinnolobbyn och innehållet från Scallons ändringsförslag.
Det har väl inte undgått er genom olika indikationer att mellan den europeiska kvinnolobbyn och Scallon är situationen emellertid inte identisk, men det är det ändringsförslag som budgetutskottet har röstat om. Jag förstår om man röstar emot. Jag förmodas stödja det, men jag tycker att det är litet osammanhängande. Om vi röstar emot, kommer vi därefter att rösta för eller emot den europeiska kvinnolobbyns ändringsförslag. Vi har inte möjlighet att förfarandemässigt återinföra Scallons ändringsförslag i systemet, för det finns ingen grund för kompromiss för att lägga fram ett muntligt ändringsförslag.
Jag tror helt enkelt att de problem om vår institutions subventionspolitik i sin helhet, som togs upp vid det tillfället, säkert kommer att granskas av budgetutskottet i den arbetsgrupp som bildats av ordförande Wynn. Jag vill lugna min kollega på den punkten, men enligt min åsikt kan vi bara rösta om de två ändringsförslag som är här: budgetutskottets ändringsförslag och det ändringsförslag som återingivits av utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor.
Efter omröstningen om ändringsförslag 443

Theorin
Fru talman! När nu parlamentet har röstat ned ändringsförslag 443, så har vi löst problemet. Det blir med andra ord European Women' s Lobby som kvarstår och som får de 600 000. De kvarstår såväl i kontoplanen som i anmärkningarna. Det var just det som kvinnoutskottet enhälligt avsåg, och därmed kan vi dra tillbaka ändringsförslag 10. Alltså drar vi tillbaka det förslag som finns i ändringsförslag 10, eftersom vi har uppnått exakt det som vi ville uppnå med denna omröstning.

Virrankoski
Herr talman! I denna omröstningsomgång ingår ändringsförslag 503, som handlar om tjänstebefordringar. Jag vill föreslå ett borttagande av motiveringsdelen. Endast siffrorna kvarstår, eftersom ministerrådet redan har tagit hand om motiveringen. Därmed är motiveringsdelen överflödig och endast sifferdelen kvarstår.
Betänkande (A5-0030/1999) av Bourlanges för budgetutskottet om förslag till Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 2000 - Avsnitt III Kommissionen (C5-0300/1999)
(Parlamentet antog resolutionen.)

Talmannen
Resolutionen antas och jag gratulerar varmt föredragande Bourlanges och samtliga som har bidragit till framgången.
(Applåder)

Bourlanges
. (FR) Fru talman! Jag tackar för gratulationerna. Vi har lagt ner ett avsevärt arbete tillsammans med föredragandena, ledamöterna i budgetutskottet och er alla och det är med en viss rörelse som jag tar emot resultatet.
Kära kolleger, jag skulle vilja tacka samtliga som har röstat för budgeten, men jag tackar också dem som har röstat emot och bidrar till det demokratiska yttrandet. Jag skulle i synnerhet alldeles särskilt vilja tacka budgetutskottets sekretariat som har lagt ner ett enormt arbete.
(Applåder)
Man måste vara föredragande för att veta i hur hög grad livet i allmänhet för samtliga medarbetare i budgetutskottets sekretariat störs av detta förfarandes högt uppdrivna tempo och jag tror att vi måste vara medvetna om det.
Jag skulle dessutom vilja säga några ord till rådet och kommissionen, om ni tillåter. Herr rådsföreträdare, fru kommissionär, jag tror att ni har kunnat notera hur samlat och enat detta parlament är för att kämpa inte bara för sina rättigheter utan för ett antal grundläggande förändringar.
Det pågående året har präglats av två grundläggande kriser: den internationella krisen i Balkan och den kris som har påverkat våra institutioner med kommissionens avgång. När det gäller dessa två frågor är de röster som ni har avgett, mina kära kolleger, utmärkande för parlamentets beslutsamhet att gå framåt och finna nödvändiga lösningar på dessa båda problem. I morgon kommer vi att vara öppna för diskussion med rådet och kommissionen, men, kära vänner, ni får inte tvivla på den interinstitutionella dialogen och inte heller på kammarens beslutsamhet!
(Livliga applåder)

de Gaulle
Herr talman! Jag ville säga att i motsats till Bourlanges röstade jag emot resolutionen och lade inte ner min röst.
Betänkande (A5-0031/1999) av Virrankoski för budgetutskottet om förslaget till Europeiska gemenskapernas allmänna budget för budgetåret 2000
Avsnitt I - Europaparlamentet - bilaga: Ombudsmannen
Avsnitt II - Rådet
Avsnitt IV - Domstolen
Avsnitt V - Revisionsrätten
Avsnitt VI- Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén (C5-0300/1999)
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0032/1999) av Pittella för budgetutskottet om förslaget till driftsbudget för EKSG avseende år 2000 [SEK(1999) 0803 - C5-0017/1999 - 1999/2072(BUD)]
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0036/1999) av Napolitano för utskottet för konstitutionella frågor om ändring av arbetsordningen till följd av det interinstitutionella avtalet av den 25 maj 1999 om interna utredningar som utförs av Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (OLAF)
Talmannen. Jag har mottagit ett yrkande om återförvisning till utskottet av PPE-gruppen.

Poettering
Herr talman! Det handlar här om ett sakförhållande som kräver bred majoritet, vilket vi också vill säkerställa. Men det finns, så som detta betänkande ligger framför oss, fortfarande några oklarheter beträffande två sakförhållanden. För det första finns det ingen klar definition av vad som menas med ledamöter och vad som menas med företrädare. Det gäller att klarlägga detta. För det andra finns det en oklarhet och ett förfarande som vi inte anser vara riktigt, nämligen att tjänstemän skall rapportera till tjänstemän om det förekommer felaktigheter i parlamentet. Vi anser däremot att om dessa oegentligheter förekommer, då måste tjänstemän avge rapport till parlamentets talman. Dessa frågor kräver att vi har ytterligare en diskussion. Därför anhåller vi om att betänkandet återförvisas till utskottet för konstitutionella frågor.
Utskottet skulle under de kommande veckorna kunna hålla ett extra sammanträde, och vi kan eventuellt hålla en slutlig omröstning på torsdag nästa vecka i Bryssel, vilket, när klarläggandena har inkommit, också skulle leda till ett brett stöd i hela parlamentet. Men om denna återförvisning inte skulle äga rum, då har vi i dag ingen möjlighet att ge detta betänkande vårt bifall, vilket vi skulle anse vara mycket beklagligt.
För att uppnå en bred majoritet i denna viktiga fråga kräver vi alltså återförvisning till utskottet.
(Applåder)

Barón Crespo
Herr talman! Jag är emot Poetterings förslag om att återförvisa betänkandet till utskottet.
Det är faktiskt ett interinstitutionellt avtal som undertecknades av parlamentets förre talman. Talmannens politiska färg är av föga intresse, det var Gil-Robles, det var vårt parlaments talman. Parlamentet var enigt. Vi måste hålla vad vi lovar.
I dag fick jag höra två nya skäl till att man än en gång borde granska betänkandet, vilket förvånar mig eftersom det egentligen handlar om något helt annat, ett annat politiskt upplägg, och jag skulle vara tacksam om detta kunde klargöras. Varken från min grupps sida eller från förutvarande parlamentets sida, och utskottet för konstitutionella frågor som godkände betänkandet, finns några oklarheter.
Med anledning av de oklarheter som sannolikt finns mellan ledamöter och tjänstemän så måste jag säga att presidiet, som min herre tillhör, i måndags klart och tydligt fastställde hur bestämmelsen skall anpassas allt efter behörighetsområde.
Med andra ord finns det inga oklarheter. För en månad sedan stämde rådet dessutom oss på grund av att vi inte håller vad vi lovar.
Följaktligen finns inga oklarheter. Här finns en politisk vilja att orsaka konflikt med rådet och att inte respektera vårt ord. Min grupp motsätter sig därför bestämt detta förslag.
(Applåder)

Lehne
Herr talman, mina damer och herrar! Det handlar inte om att förhindra något här. Det handlar inte om att förhindra eller omöjliggöra OLAF:s arbete. Vi vill alla att OLAF så snart som möjligt kan påbörja sitt arbete på ett förnuftigt sätt och effektivt verkar för Europeiska unionens väl. Men i juridiskt hänseende lider detta förslag brist på sådant som behövs för de fortsatta överläggningarna. I artikel 2 och 4 i bilagan till arbetsordningen upptas sådana föreskrifter som entydigt står i motsats till protokollet om immunitet och privilegier, föreskrifter som avser ledamöternas status och för övrigt även reglerar immunitetsfrågan vid sidan av det som står i motsvarande bestämmelser i protokollet om immunitet och privilegier . Jag är därför övertygad om att det ligger i sakens intresse att detta omarbetas, och jag skulle därför vilja be om att vi följer kollega Poetterings förslag.
(Applåder)

Napolitano
. (IT) Herr talman! I egenskap av både föredragande och ordförande i utskottet måste jag säga att jag verkligen är förvånad. Detta yrkande kom helt oväntat. I måndags diskuterades i denna kammare det betänkande jag lade fram för utskottet för konstitutionella frågor, som hade antagit det enhälligt, och även två framträdande ledamöter, företrädare för Europeiska folkpartiet - de som förde gruppens talan - uttalade sig i måndags klart för betänkandet. Nu får vi veta att det rent av skulle föreligga allvarliga brister av juridisk karaktär. Jag respekterar självfallet den juridiska skolningen hos den ledamot som talade, men jag är också förvånad över att dessa grava brister inte har framstått som sådana för alla ledamöterna i utskottet för konstitutionella frågor, ledamöter som man får förmoda inte står någon efter när det gäller juridisk skolning. Jag menar att utskottet inte i något fall kan gå längre än det har gjort, eftersom införandet av detta interinstitutionella avtal i vår arbetsordning kräver tekniska anpassningar som dock inte innebär att det avtal som förhandlats fram och undertecknats i vårt parlaments namn ifrågasätts.
Tillåt mig därför att säga att en återförvisning till utskottet enligt vår åsikt är meningslös.
(Applåder) (Parlamentet förkastade förslaget om återförvisning till utskottet.)

Corbett
Herr talman! Jag anser att detta inte är korrekt. Vi har förkastat förslaget. Vi har inte uppnått den nödvändiga majoriteten för att godkänna ett infogande i arbetsordningen av en hänvisning till bilagan, men vi måste fortfarande fatta ett beslut om huruvida vi skall bifoga det interinstitutionella avtalet i sig till vår arbetsordning.
Det finns många interinstitutionella avtal som är bifogade till arbetsordningen utan att det en möjlighet att välja en särskild hänvisning i själva arbetsordningen till den bifogade texten. Den återstående delen av betänkandet från utskottet kan godkännas - detta fordrar bara en enkel majoritet - för att bifoga det interinstitutionella avtalet till arbetsordningen. Detta är helt i sin ordning.
(Applåder)

Dell' Alba
Herr talman! Detta är en mycket allvarlig situation. Utan att, naturligtvis, vilja ifrågasätta auktoriteten hos utskottets ordförande, som just uttalade sig, tror jag vad den största gruppens yrkande beträffar att det är klokt att gå mer försiktigt fram, eftersom uppenbarligen den absoluta majoritet som krävs gör omröstningen så mycket mindre svår, som vi har sett. Jag tycker inte att Corbetts resonemang kan godtas. Det handlar om en ändring av arbetsordningen: allvaret i denna omröstning framtvingar det beslut ni just skulle fatta. Jag tror att detta är det klokaste. Uppenbarligen är denna ändring i arbetsordningen en oundgänglig hänvisning till en text som, eftersom den skall gälla som arbetsordning, bara kan antas med absolut majoritet.
(Applåder)

Corbett
Herr talman! Ni har fullständigt rätt i att det för att göra ändringar i arbetsordningen krävs en absolut majoritet bland parlamentets ledamöter. Vi har just beslutat om att inte göra ändringar i arbetsordningen och att därför inte tillfoga denna nya artikel.
Resten av detta betänkande faller emellertid under artikel 186 i arbetsordningen som anger att vi med en enkel majoritet kan besluta oss för att göra ett tillägg till arbetsordningens bilagor. Detta avser specifikt interinstitutionella avtal; den kategoriserar dem till och med. Det ankommer på detta parlament att besluta - liksom vad gäller alla interinstitutionella avtal - genom en enkel majoritet om detta skall läggas till som en bilaga till vår arbetsordning, utan att förändra arbetsordningen. Vi behöver i själva verket ingen hänvisning i arbetsordningen. Detta är ett tillval som vi har beslutat att avvara. Vi kan fortfarande besluta om att detta interinstitutionella avtal skall infogas i arbetsordningen.
(Applåder)

Martin, David
Herr talman! Den första delen av ert beslut är fullständigt riktig. Det står klart att en ändring av artikeln kräver en kvalificerad majoritet. Men Corbett påpekade en viktig sak. Det enda vi nu gör med den återstående texten är att bifoga genomförandet av det interinstitutionella avtalet till detta parlaments modus vivendi.
Jag ber parlamentet att mycket noggrant överväga vad det gör här. Vi befinner oss nu i en situation där det interinstitutionella avtalet har genomförts vad gäller dess följder för kommissionen. Det har genomförts vad gäller dess följder för rådet. Genom ett beslut i parlamentets presidium har det genomförts vad gäller dess följder för parlamentets tjänstemän. De enda människor som finns kvar är ledamöterna i Europaparlamentet. Vill ni verkligen att människor skall säga att ledamöterna i Europaparlamentet är rädda för att OLAF-förordningarna skall gälla dem? Låt oss inte försätta oss i den situationen!
(Kraftiga applåder)

Talmannen
Ärade ledamöter! Som ni ser handlar det om en ganska besvärlig situation. Jag ger nu ordet också till Nassauer eftersom han har begärt det, men jag uppmanar er att tänka över det faktum att det i en situation som denna är svårt att gå fram med majoritetsbeslut: vi måste verkligen ta hänsyn till denna mycket känsliga situation som vi måste ta itu med, om möjligt med stor samstämmighet i denna kammare.

Nassauer
Herr talman, mina damer och herrar! Det går helt säkert att fatta beslut om bilagan till arbetsordningen med enkel majoritet. Men att uppta en bilaga i arbetsordningen är helt klart en ändring av själva arbetsordningen och kräver därför absolut majoritet. Vi kan aldrig ändra själva arbetsordningen genom en bilaga. Det står helt klart. Vi beslutade alldeles nyss - det skulle jag vilja påminna om - att den gemensamma bestämmelse som ingår i det interinstitutionella avtalet kan användas inom parlamentet med de erforderliga åtgärderna för att byrån lättare skall kunna genomföra smidiga undersökningar i enlighet med parlamentets beslut som bifogats arbetsordningen som bilaga. Detta beslut fick inte den majoritet som krävdes. Därför äger detta beslut ingen giltighet med arbetsordningen som grund. Jag tror att det bästa för oss vore att vi ser till att denna angelägenhet återigen blir föremål för överläggningar i det behöriga utskottet och nu sätter punkt för debatten angående arbetsordningen här.
(Applåder)

Hautala
Herr talman! Jag måste i öppenhetens namn göra ett påpekande om händelsernas utveckling. Under talmanskonferensen i torsdags gjordes det nämligen två kompromisser mellan gruppledarna. Den första var den, till vilken Poettering hänvisade i morse, det vill säga att företaget Michelins namn inte nämns i resolutionen om omstruktureringar av företag. I denna fråga är jag överens med Barón Crespo i den tidigare debatten.
Vi slöt emellertid ytterligare ett avtal. Eftersom man inom vissa grupper var oroad över den känsliga naturen hos detta betänkande, beslutade vi hålla en debatt i frågan på måndag och en omröstning på torsdag. Genom detta har grupperna haft hela veckan på sig att diskutera de känsliga delarna av detta framställning. Jag förstår inte varför ordförandena i vissa grupper hänvisar till avtalen i andra sammanhang, medan dessa avtal i vissa fall inte betyder någonting. Jag anser att vi borde ha behandlat frågan i normal ordning och röstat om den i dag utan några incidenter.
(Applåder)

Palacio Vallelersundi
Herr talman! Jag skall bruka mitt förnuft när jag nu talar. Personligen tror jag att vi håller på att begå ett misstag, till stor del förorsakad av den ursprungliga utformningen av OLAF, men det är en annan fråga. Vi måste verkligen ha klart för oss varför man i kammaren kräver absolut majoritet för frågor som berör ledamöterna. Herr talman, anledningen till detta har ni själv påpekat. Man söker nå enhällighet. Vi kan inte söka skydd bakom teknikaliteten att det finns avtal som inte införlivats i förordningen. Den här frågan bör inte införlivas i förordningen. Därför borde detta rimligtvis stödjas av en absolut majoritet i kammaren, och regler, när juridik är juridik och inte bara formella texter, måste vara skäliga. Allt annat skulle i grund och botten vara mot andemeningen i den parlamentariska arbetsordningen.

Buttiglione
Herr talman! Parlamentets interna självreglering är en av grundstenarna i dess oberoende. Allt som gäller parlamentets rätt att självt reglera sitt arbete gäller en grundläggande rätt som gör att det kan, eller säkerställer att det kan, utöva sina suveräna funktioner som företrädare för folket. Detta finns med i hela parlaments konstitutionella historia. Det är därför särskilda försiktighetsmått införs för att förhindra att denna suveränitet på något sätt inskränks. Att impulsivt och med majoritetsbeslut fatta beslut om en sådan fråga och därigenom tolka bilagornas funktion på ett sätt som innebär att man inte tar hänsyn till att dessa avtal berör grundläggande frågor, innebär att på sätt och vis inte leva upp till det grundläggande syftet, till ändamålet med den bestämmelse vi diskuterar.

Maes
Herr talman! Jag motsäger inte att arbetsordningen är vår församlings grundlag. Jag motsäger inte heller att ett ändringsförslag angående arbetsordningen måste godkännas. Det visade sig emellertid tydligt den här veckan, medan vi ingående diskuterade det ändringsförslaget, att det inom alla partigrupper höjts auktoritativa röster för att ändra arbetsordningen nu. Det är verkligen förvånande att politiska reträttstrider lett fram till att den största politiska gruppen i parlamentet nu är beredd att ge en dålig signal till omvärlden. Vi har varnat för det den här veckan. Vi sade: Göm er inte bakom formella invändningar! Ingen har kunnat bevisa att de formella invändningarna verkligen kommer att finnas kvar efter att det här ändringsförslaget godkänts. Nu säger man att det inte finns någon majoritet för själva ändringsförslaget. Nåväl, egentligen gör vi här samma fel som i maj. Då sände vi också ut en dålig signal, nämligen att det fortfarande finns en majoritet här för att upprätthålla ett privilegium, mot alla överenskommelser. Dessa överenskommelser är heliga för mig. Jag hoppas att vi kan godkänna ändringsförslaget.
(Applåder)

Swoboda
Herr talman! Jag är helt införstådd med det som David Martin sade, och det vore en skandal om vi inte genomför omröstningen här i dag. Men jag vill inte tala om innehållet här, jag skulle bara - då kommer ni också att bära ansvaret för det - vilja garantera att ärendet vidarebehandlas. För vi står nu inför en svår arbetsordningskris, eftersom ärendet ju måste återförvisas till utskottet, trots att en majoritet i denna kammare avvisat detta i dag. Jag skulle därför vilja be om att ni ser till, att detta motstånd som kommer från ett visst håll och som nu lett till den situationen, att det bara är dessa ledamöter som inte kommer att kontrolleras av OLAF inte blir ett permanent tillstånd. Och det är just detta som ni har förorsakat! Jag ber er, herr talman, att agera i enlighet med arbetsordningen på ett sådant sätt att vi återigen kan reglera detta ärende med anständighet och värdighet för ledamöterna av detta parlament, annars kan vi inte längre visa oss för vår befolkning.

Talmannen
Ärade ledamöter! Efter att har lyssnat på alla synpunkter anser jag att vi inte kan gå till omröstning om detta förslag till beslut eftersom det upprättades på basis av en ändring i arbetsordningen. Jag tror därför att vi måste ta upp denna fråga senare, inom en mycket snar framtid hoppas även jag.
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0026/1999) från utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och medier och idrott om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets beslut om att upprätta ett enhetligt instrument för finansiering och programmering för kulturellt samarbete (" Kultur 2000" - programmet) [13328/2/1998 - C5-0023/1999 - 1998/0169(COD)] (Föredragande: Graça Moura)

De Palacio
Herr talman! Kommissionen godtar ändringsförslag 1, 2, 4, 5, 6, 8, 9,10,12 och 14. Kommissionen är beredd att delvis godta ändringsförslag 7, 11 och 13. Ändringsförslag 3 förkastas följaktligen.
(Parlamentet godkände den gemensamma ståndpunkten (efter dessa ändringar).)
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0038/1999) från utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och medier och idrott om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets beslut att inrätta gemenskapens åtgärdsprogram "Ungdom" [13175/1/1999 - C5-0022/1999 - 1998/0197(COD)] (Föredragande: Lizzy Gröner)

De Palacio
. (ES) Herr talman! Först och främst vill jag å kommissionär Redings vägnar tacka fru Gröner och övriga utskottsledamöter för ett väl genomfört arbete med detta viktiga dokument.
Jag vill påstå att arbetet är så väl genomfört att nästan inga ändringsförslag kommer att förkastas, kommissionen godtar ju ändringsförslag 1, 2, 3, 4, 5, 6, 9, 10, 11, 12 och 13. Nästan alla ändringsförslag godtas och när det gäller ändringsförslag 7 och 8 godtas inte själva formuleringen men väl andemeningen i innehållet.
Ett synnerligen väl genomfört arbete som vi borde gratulera oss till och förhoppningsvis förkastas inte något ändringsförslag helt och hållet.

Gröner
Herr talman! Jag vill tacka kommissionen för att den besvarat vårt snabba arbete med en likaledes snabb reaktion. Men den stora uppgiften ligger nu framför oss, nämligen att övertyga rådet. Huvudproblematiken i budgeten ligger i att vi nu i fråga om parlamentets krav på 980 miljoner euro konfronteras med ett förslag från rådet på 350 miljoner euro, vilket för sjuårsprogrammet är 490 miljoner euro. Här ligger fortfarande den stora diskussionen framför oss, och med kommissionens och parlamentets förenade krafter borde rådet nu också låta sig bevekas.
(Parlamentet godkände den gemensamma ståndpunkten (efter dessa ändringar).)
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0023/1999) från utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och medier och idrott om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets beslut om ändring av det grundläggande beslutet beträffande Sokrates-programmet för att Turkiet skall ingå bland mottagarländerna [8076/1/1999 - C5-0024/1999 - 1996/0130(COD)] och om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets beslut om ändring av det grundläggande beslutet beträffande tredje fasen av Ungdom för Europa-programmet för att Turkiet skall ingå bland mottagarländerna [8077/1/1999 - C5-0025/1999 - 1996/0131(COD)] (Föredragande: Guiseppe Gargani)
(Parlamentet godkände de två gemensamma ståndpunkterna.)
Betänkande (A5-0024/1999) av Gargani för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och medier och idrott om förslaget till rådets beslut om gemenskapens medverkan i Europeiska audiovisuella observationsorganet [KOM(1999) 0111 - C5-0019/1999 - 1996/0066(CNS)]
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Gemensam resolution1 om omstrukturering av företag

Flautre
Herr talman! Ni har väl förstått att när det gäller morgonens debatt finns det ett problem och det är att vi inte är överens i fråga om kompromisstexten.
Det skulle således vara bra att först och främst få veta vad kompromisstexten innehåller, i synnerhet vad gäller punkt 17. Personligen tror jag att om vi antar kompromisstexter som inte är de texter som ledamöterna har undertecknat och för vilka de har förbundit sin grupp, skulle vi därmed införa en mycket farlig metod.

Talmannen
Alla ledamöter som har varit närvarande i kammaren från sammanträdets början har redan åhört debatten och många har redan deltagit i den. Naturligtvis är det lämpligt att undvika att nu upprepa den debatt vi redan har haft i dag, både om överenskommelsen mellan grupperna om frågan om man bör eller inte bör nämna det företag det talades så mycket om i förmiddags, och vad gäller den specifika frågan om de som undertecknade en viss kompromisstext var medvetna om att en del av denna text hade ändrats eller inte.
Jag skulle vilja föreslå två saker: för det första anser jag att parlamentets generalsekreterare måste genomföra en snabb undersökning av hur det hela egentligen har gått till. Jag tycker att vi alla har rätt till en förklaring. Vissa ledamöter hävdar att de har undertecknat en text, andra att de har undertecknat en annan. Jag tycker att alla skall få reda på vad som egentligen har hänt. Den informationen kommer vi snarast att få av parlamentets generalsekreterare.
Vad gäller punkten på föredragningslistan i detta ämne har jag följande förslag. Om ingen har några invändningar mot detta kan jag låta även den del av den överenskomna texten där det finns olika bud om huruvida den ingår i kompromissförslaget eller inte gå till omröstning, men jag låter bara denna del gå till omröstning om alla är överens, eftersom jag inte kan säga att det finns ett samförstånd när det finns två versioner. Däremot kan vi alla eventuellt vara överens om att det, trots dessa olika tolkningar, är lämpligt att rösta om den kontroversiella delen separat. Jag upprepar: jag kan bara genomföra denna omröstning om alla är överens. Om någon av er protesterar mot denna arbetshypotes är det givet att jag inte kan låta den här delen bli föremål för omröstning.
För att undvika att debatten börjar om igen ber jag de ledamöter som inte instämmer i det förslag jag just lade fram att säga detta omedelbart, så att vi vet om man kan rösta om denna del eller inte när vi kommer så långt. Jag upprepar att om det finns invändningar kan jag inte låta den gå till omröstning. Föreligger det några invändningar mot detta eller är alla eniga om att vi kan låta denna del av ändringen bli föremål för omröstning ändå? Inga invändningar? Då kommer vi alltså att rösta om denna del för sig när vi kommer så långt.
(Parlamentet antog resolutionen.)

Auroi
Herr talman! Jag uttalade mig i går. Jag vill påminna om att jag är vald i den stad där företaget Michelin har sitt säte, eftersom vi inte vågar nämna det i dag medan kommissionsledamot Diamantopoulou i går vågade göra det. Jag tror att de fackföreningsmedlemmar från Michelin, som var här i går, kan uppskatta till sitt fulla värde på vilket sätt majoriteten i kammaren behandlar dem.

Talmannen
Tack ledamot Auroi, men röstförklaringar görs efter omröstningen.
Gemensam resolution1 om Förenta staternas senats beslut att inte godkänna fördraget om totalt förbud mot kärnvapenprov
(Parlamentet antog resolutionen.)

RÖSTFÖRKLARINGAR- Allmän budget för år 2000, betänkandena (A5-0030/1999) av Bourlanges och (A5-0031/1999) av Virrankoski

Cox
Herr talman! Jag vill ge en kort röstförklaring vad gäller betänkandet från Bourlanges och i synnerhet vår omröstning om dokument A5-30/99. I detta dokument angav Bourlanges i punkterna 7, 8 och 9 resonemanget bakom slutsatsen att parlamentet inte godkänner rådets förslag. I synnerhet utgjorde punkt 8 en viktig politisk signal till rådet.
Min egen grupp, som står delad i denna fråga, har en minoritet som avsåg att rösta emot punkt 8, och gjorde så. Emellertid ledde jag också oavsiktligen majoriteten av gruppen till att rösta emot punkt 8 på grund av en oriktig röstningsanvisning.
Jag önskar att det noteras inför Bourlanges och detta parlament att majoriteten av min grupp avsåg att rösta för strategin i punkt 8. Jag önskar få detta noterat och vederbörligen protokollfört.

Berthu
Herr talman! Jag röstade emot Europaparlamentets förslag till budget för år 2000 för det verkar inte stringent till skillnad från rådets förslag.
Jag skulle i det avseendet vilja uppmärksamma på två särskilda punkter som verkar mycket avslöjande för den anda och de metoder som råder i unionens institutioner. Det gäller i första hand Europaparlamentets envetenhet att mot alla gällande regler försöka dela ut skattebetalarnas pengar till förmenta europeiska politiska partier. Rådet i Amsterdam som gav sitt samtycke till fördraget med samma namn hade tänkt över frågan och vägrade uttryckligen erkänna att det finns europeiska politiska partier och än mindre bevilja dem en offentlig finansiering. Vi har således den aktuella utformningen av artikel 191 i fördraget, f.d. artikel 138a, som bara på ett ganska oklart sätt nämner de politiska partiernas verksamhet, jag citerar: "på europeisk nivå" vilket i hög grad skiljer sig, i varje fall ville rådet ha det på sådant sätt i fördraget, från begreppet "europeiskt politiskt parti" i egentlig mening.
I parlamentets budget budgetpost 3710 kan vi emellertid med förvåning läsa följande titel: "Bidrag till europeiska politiska partier", med följande förklaring "Kommissionen bör med det snaraste lägga fram en stadga för europeiska politiska partier".
Här har vi i några ord tre ogiltiga påståenden: det finns inte något europeiskt politiskt parti, något offentligt bidrag till deras förmån har inte planerats och kommissionen har inte rätt att utarbeta en stadga som är oförenlig med fördraget. Europaparlamentet flyttar sålunda sina schackpjäser fullständigt rättsvidrigt. Parlamentet har förvisso ännu inte infört något anslag i budgetposten, men däremot har det fört in ett enormt anslag, 60 miljoner euro, i en reserv för ledamöternas stadga, vilket är ganska oklart eftersom denna stadga ännu inte finns och under alla förhållanden, även om en stadga för parlamentsledamöterna antogs, skulle den inte vara tillämplig för den pågående mandatperioden.
De båda frågorna, som ytligt sett inte har något samband, ger mig en gemensam tanke. Så sent som förra året fördömde gemenskapernas domstol med skärpa budgetära rättsligt ogrundade utgiftsåtaganden av kommissionen med delaktighet av Europaparlamentet. Jag noterar att dessa metoder fortsätter och att de till och med förvärras eftersom nu Europaparlamentet direkt deltar på egen hand. Man tillämpar således alltjämt den gamla europeiska bestämmelsen i kammaren: alla gemenheter är tillåtna på villkor att de bidrar till uppbyggnaden av ett federalt Europa.

Kauppi
Herr talman! I motsats till parlamentets breda majoritet anser jag att unionen bör finansiera sina eventuella aktiviteter i Kosovo, Östtimor och Turkiet genom anslag, som håller sig inom den övre gränsen för budgetplanens utgiftsområde 4. Det samma gäller genomförandet av fiskeavtalet med Marocko.
Som rådet har konstaterat har inga exakta beräkningar presenterats av biståndsbehovet, förutom vad gäller Kosovo. Det är alltså alltför tidigt att definiera totalbeloppet för nästa års anslag för yttre åtgärder. Dessutom har medel redan omdisponerats för att möta utmaningarna inom ovan nämnda biståndsåtgärder.
Vad gäller punkt 11 i Virrankoskis betänkande anser jag att parlamentet för egen del redan i våras förband sig att reformera sin arbetsordning på så sätt att resekostnader ersätts i överensstämmelse med de faktiska utgifterna. Trots att jag även personligen har åtagit mig att reformera systemet för kostnadsersättning på grundval av de faktiska kostnaderna, förutsätter jag att rådet åtar sig att genomföra den helhetslösning som parlamentet föreslagit.

Manders
Herr talman! Nu till Virrankoskibetänkandet. Jag vill ge en signal till väljarna att Europaparlamentet inte bara är big spenders utan även ser till de små. Därför är jag besviken över att parlamentet inte antagit mitt ändringsförslag.

Álavanos
. (EL) I budgeten för år 2000 markeras en stor omsvängning i fråga om biståndet till Turkiet. Rådet föreslår medel till genomförandet av åtgärder som fördjupar tullunionen mellan EU och Turkiet och som får fart på Turkiets ekonomiska och sociala utveckling, utan att ställa de välkända politiska villkoren för att de skall godkännas senare och utan att koppla dem samman med jordbävningsrelaterade åtgärder.
I sitt ändringsförslag inte bara godtar budgetutskottet rådets anslag för första gången på flera år, utan det till och med ökar dem, genom att återställa de minskningar som rådet gjorde på grund av Kosovo. Och i stället för att ställa de politiska krav som Europaparlamentet länge har yrkat på, begränsar sig utskottet till att i "noterna" påminna om en institutionell övervakningsmekanism av tvivelaktig effektivitet, att döma av de erfarenheter som vi fram till i dag har av Meda-programmet.
Europaparlamentets ståndpunkt gynnar tyvärr vare sig de demokratiska och de mänskliga rättigheterna i Turkiet eller en lösning på Cypern- eller kurdfrågan, inte heller är den till någon hjälp för de offer som så tragiskt drabbades av jordbävningarna i Turkiet.

Fruteau
. (FR) Europaparlamentet har vid sitt sammanträde i dag antagit Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 2000.
Omröstningen om budgeten utgör ett av de starka ögonblicken i parlamentets tidsschema. Gruppen Europeiska socialdemokratiska partiet har under hela budgetarbetet med kraft försvarat idéerna om unionens solidaritet och åtagande gentemot de minst gynnade för att uppfylla målet att avskaffa fattigdom.
I min egenskap av ledamot av utskottet för utveckling och samarbete har jag varit särskilt uppmärksam på utvecklingen i utgiftsområde fyra, avsett att finansiera unionens yttre åtgärder och främja utvecklingsstöd. Gemenskapens historiska och politiska ansvar gentemot utvecklingsländerna måste axlas fullt ut av kammaren och utgöra en av våra fasta prioriteringar. I en tid då anslagen till utvecklingsstöd tenderar att allmänt minska är Europeiska gemenskapen de minst gynnade ländernas främsta partner, och bör så förbli. Vi kunde i det avseendet inte godkänna rådets förslag att genomföra en minskning på 10 procent i fråga om de anslag som avsatts till samarbete och utveckling för att finansiera återuppbyggnaden av Kosovo samt för stöd till Turkiet efter jordbävningen eller också för stöd till Östtimor. Dessa för övrigt legitima solidaritetsinsatser bör inte bestridas av världens fattigaste länder. Hur skulle vi verkligen kunna stödja den minsta minskning av de belopp som ägnas åt aids-förebyggande åtgärder när vi vet att tjugofem miljoner människor på den afrikanska kontinenten från och med nu är dömda att dö av detta gissel? Industriländerna i allmänhet och unionens medlemsstater i synnerhet får inte släppa sitt åtagande när det gäller utvecklingsstödet, eftersom det skulle få allvarliga sanitära, sociala, ekonomiska och politiska återverkningar på den alltid sköra balansen i de minst gynnade länderna.
Jag har därför trots allt röstat för föreslaget till resolution av huvudföredraganden av budgeten, samtidigt som jag är fullt medveten om att ökningen av gemenskapens utgifter ibland är svår att bestrida med medlemsstaternas offentliga finanser.

Gill
Kvinnornas europeiska lobbygrupp företräder över 3 000 olika kvinnoorganisationer över hela EU. Den har företrätt kvinnors intressen på ett skickligt och professionellt sätt. Gruppen har tillhandahållit ovärderlig information och stöd, i synnerhet vad gäller de europeiska programmens inverkan på kvinnors liv. Vi har även som individer kunnat få tillgång till information, bevis och analys då detta har behövts. Det material som framställts av lobbygruppen är av hög kvalitet, liksom även de fora, seminarier och konferenser som den anordnar. Ett klart exempel på detta var en endagskonferens med kvinnor från hela EU som hölls i Cardiff och sammanföll med toppmötet under Förenta kungarikets ordförandeskap.
Det är klart otillrådligt att fördela medlen mellan en rad olika organisationer som oundvikligen skulle misslyckas med att definiera de centrala målen vad gäller att tillhandahålla de tjänster som kvinnornas europeiska lobbygrupp på ett så unikt sätt kan ge. Det dagordning som kvinnornas europeiska lobbygrupp arbetar efter är klart och oomstritt - att främja kvinnors angelägenheter, prioriteter och intressen.
De anklagelser som har framförts, om att kvinnornas europeiska lobbygrupp är ett " enfrågeorgan" , är helt enkelt inte sanna då den företräder ett så stort antal kvinnor genom sina 3 000 medlemsorganisationer.

Ilgenfritz
FPÖ-delegationen kommer att avvisa såväl Bourlanges resolutionsförslag (avsnitt III - kommissionen) som Virrankoskis dito (andra avsnitt) i sin helhet, eftersom öppenhets- och effektivitetsprinciperna i budgettillämpningen inte iakttagits.
Det är inte heller möjligt att genomföra en effektiv kontroll av unionens budgetverksamhet.
Utöver detta arbetar kommissionen alldeles för långsamt. Behandlingen av ansökningar och utbetalningen av dem till unionens medborgare uppgår i enskilda fall till mer än ett och ett halvt år, vilket leder till berättigad kritik av unionens administration.
För de verkliga problemen, som t.ex. den höga arbetslöshetsnivån, finns inte tillräckliga medel och program avsatta i budgeten för år 2000. Unionen står delvis hjälplös inför effekterna av globaliseringen och införandet av euron.
I stället för att utarbeta sysselsättningsprogram och stödprogram för små och medelstora företag lägger unionen pengar på en alltför dyr förvaltning med t.ex. två parlamentsbyggnader.
Utmaningen inför framtiden kommer att bli om EU lyckas att utarbeta gemensamma principer som garanterar att ett ekonomiskt uppsving återuppstår i Europa, varigenom problemen på arbetsmarknaden till största delen kan undanröjas. För att uppnå detta kommer det dock även att bli nödvändigt att unionens och de enskilda staternas förvaltningsstrukturer får en effektivare utformning.
Eftersom man inte på allvar kan märka att unionen kan bidra till ett ekonomiskt uppsving i Europa avvisas budgeten för år 2000 i sin helhet.

Êorakas
. (EL) Både kommissionens preliminära förslag och - i än högre grad - det budgetförslag för EU år 2000 som rådet har lagt fram för oss kännetecknas av hård åtstramning och drastiska nedskärningar, även om man jämför med besluten från Europeiska rådet i Berlin.
Det rör sig om en hård åtstramningsbudget, med drastiska nedskärningar i jordbruksutgifterna, i struktur- och socialutgifterna. Det rör sig om en budget som är skräddarsydd för kraven i stabilitetspakten och de drastiska nedskärningar som drabbar medlemsstaterna, oavsett om dessa deltar i eurosamarbetet eller ej. Offren för denna politik finner man bland de breda folklagren, bland arbetstagare, jordbrukare, detaljhandlare, ungdomar och kvinnor.
När det gäller budgetens jordbruksdel, är det uppenbart att EU till och med innan de multilaterala förhandlingarna i Världshandelsorganisationen startar vill komma överens med amerikanarna om att minska skyddet och interventionerna, genom att minska de medel som riktas mot de olika jordbruksprodukterna, vilket kommer att innebära nya inkomstminskningar för producenterna och nya begränsningar av grödorna. Särskilt oroväckande är det faktum att vi, parallellt med minskningen av stödet till marknaderna för jordbruksprodukter, inom ramen för den så kallade andra pelaren i den gemensamma jordbrukspolitiken noterar en ökning och en systematisering av de utgifter som har som mål att förinta de små och medelstora jordbrukarna.
Vi noterar en ny minskning av medlen till strukturfonderna, vilket bevisar att de stora orden om åtgärder för att utjämna de sociala och regionala obalanserna är av rent demagogisk karaktär. Samma sak gäller för de sociala utgifterna, som är mycket begränsade, och de inte är inriktade på att minska arbetslösheten och förbättra tillvaron för arbetstagarna, utan på att bereda vägen för åtgärder som försämrar förhållandet mellan arbetsmarknadens parter.
Vi vill även kritisera försöket att få loss de anslag som är öronmärkta för Turkiet inom ramen för tullunionen och främjandet av förbindelserna mellan Europa och Turkiet, liksom förslagen som läggs fram om att godkänna de nödvändiga, hit hörande rättsliga grunderna, när det är känt att situationen för de mänskliga rättigheterna i Turkiet inte har förbättrats, att samma politik fortsätter i kurdfrågan och att ockupationen av en stor del av Cypern fortsätter. Vi kritiserar även EU:s skenhelighet i fråga om Kosovo. Å ena sidan har unionen fördärvat regionen med den oberättigade, kriminella attacken mot Jugoslavien, och å andra sidan slår den nästan knut på sig själv när det gäller återuppbyggnaden av landet, naturligtvis för egen vinnings skull, och den ställer dessutom som villkor att den lagliga regeringen och presidenten i detta land skall bort.
Även om det finns vissa bra ändringsförslag i betänkandet, godtar man i detta de under alla omständigheter begränsande och oacceptabla beslut som fattades i Berlin, inom ramen för Agenda 2000.
Det skulle naturligtvis vara naivt att vänta sig en annan strategi av EU:s organ, när även den sociala budgeten och de nationella budgetarna är underställda de hårda och impopulära Maastrichtkriterierna och de strama nedskärningarna, när EU:s utrikespolitik kännetecknas av en gränslös skenhelighet, en kvävande kontroll och hela tiden allt högre krav på underkastelse från ländernas sida, liksom av en öppen och mångformig inblandning i deras inre angelägenheter, vilket bevisas av utvidgningsprocessen och stabilitetspakten för sydöstra Europa.
Av dessa anledningar, röstar vi även i år emot budgetförslaget.

Nicholson of Winterbourne
ELDR-ledamöterna från Förenade kungariket röstar för denna budgetpost såsom föreslagits av budgetutskottet, men under förutsättning att ytterligare diskussioner kommer att föras för att tillgodose de viktiga punkter som togs upp av parlamentsledamot Jan Mulder, och för att finna ytterligare ekonomiska resurser inom den totala ramen utan att vare sig minska reserverna eller uppmana rådet att tillhandahålla nya medel.
Biståndet till återuppbyggandet av Kosovo är viktigt, men ansamlingen av tidigare icke utnyttjade budgetposter innebär att ytterligare diskussioner vore fruktbara.

Scallon
Jag väckte denna fråga, som ställts till mig av Europas medborgare, om ett oacceptabelt monopol inom den europeiska finansieringsprocessen. " Ändringsförslaget från Scallon" godkändes inte av budgetutskottet. Mina kolleger som tillhör detta utskott utformade ett ändringsförslag för att vidga finansieringen av kvinnogrupper till att omfatta en större bredd av kvinnogrupper. Parlamentet har i dag debatterat denna fråga och omröstningen innebär att denna monopolistiska ordning fortsätter. Debatten kommer förvisso att fortsätta debatteras under nästa år.
Det är en principsak att alla kvinnor, samt de grupper som bedriver kampanjer för dem, bör ha samma tillgång till EU-medel, i synnerhet då de syftar till att till tillåta europeiska organisationer att vara företrädda på FN-nivå.
Människor är fullt medvetna om att det ibland är nödvändigt att ta ställning vad gäller principer om öppenhet och insyn och rättvisa inom våra demokratiska strukturer. Monopolistiska arrangemang kan inte tillåtas fortsätta. Trots att jag inser att ett monopolistiskt arrangemang har tillåtits fortsätta, välkomnar jag det fortsatta anslaget på 600 000 euro och skulle välkomna framtida ökningar, och hoppas givetvis att det skall bidra till att göra kvinnors röster hörda.
Betänkande (A5-0036/1999) av Napolitano

Gil-Robles Gil-Delgado
Herr talman! Jag vill bara påpeka att jag röstade emot Napolitanobetänkandets återlämnande till utskottet men för ett inkluderande i arbetsordningen av betänkandets bilaga. För det första gjorde jag så för att bevara kontinuiteten. När jag, å parlamentets vägnar, undertecknade bilagans text gjordes detta på uppdrag av parlamentets behöriga utskott. Dagens omröstning är enligt min mening besvärande, eftersom den innebär ett fråntagande av befogenhet, inte min personliga, vilket i sig är irrelevant, utan man berövar föregående mandatperiods parlamentsutskott dess befogenhet.
För det andra kan jag inte se de där förmodade juridiska oegentligheterna, oegentligheter som skulle kunna motivera textens avvisande. Vi såg dem inte då och vi har inte sett dem sedan dess heller.
För det tredje av politiska skäl. Enligt min mening är det ett stort politiskt misstag att vi parlamentsledamöter inte kan granskas vid misstanke om oegentligheter när nu rådet och kommissionen har infört ett system där deras ledamöter, kommissionärerna och medlemsstaternas stats- och regeringschefer kan bli granskade.
Dessa tre skäl har föranlett mig att rösta för Napolitanobetänkandet och emot ett återförvisande till utskott.

Martin, David
Herr talman! I hög grad med samma inställning som Gil-Robles röstade jag emot en återförvisning och för det ändringsförslag som, sorgligt nog, avvisades. Jag måste säga att en del av PPE-gruppen spelade ett spel i denna fråga.
Det finns ett giltigt behov av att göra en distinktion mellan personalfrågor, som är presidiets ansvar och ledamotsfrågor som ligger på plenarförsamlingens ansvar. Detta skulle ha åtgärdats med ändringsförslag 2 om vi hade uppnått detta ändringsförslag. Jag var besviken eftersom kristdemokraterna, liksom socialdemokraterna, har satt sina namn under ändringsförslag 2 och därför skulle det ha bifallits och frågan skulle ha åtgärdats. Som Gil-Robles har sagts, och som jag sade tidigare, befinner vi oss nu i en situation där det interinstitutionella avtalet gällande OLAF gäller för kommissionen, rådet och denna institutions övriga personal, men det gäller inte ledamöterna i denna institution.
Med tanke på att vi är en öppen institution som, helt riktigt, har gjort stora ansträngningar för att tackla bedrägeriet inom Europeiska gemenskapens institutioner, hur skall vi medborgare i Europa kunna förstå att de enda människorna med vilka OLAF inte har uppnått ett avtal vad gäller interna utredningar är ledamöterna i Europaparlamentet? Det försätter oss i en oacceptabel situation.

Corbett
Herr talman! Å den socialdemokratiska gruppens vägnar vill jag säga att vi stödde godkännandet av det interinstitutionella avtalet som en viktig del i återupprättandet av trovärdigheten hos Europeiska unionen vad gäller dess inställning till bedrägeri och det sätt på vilket den handskas med anklagelser om bedrägeri.
Det är högst beklagligt att vi inte har kunnat godkänna detta i dag, av de skäl som anfördes av min kollega David Martin. Det försätter parlamentet i en mycket genant situation och med några få hedervärda undantag, särskilt Gil-Robles, är attityden hos Europeiska folkpartiets grupp mycket hycklande. De stödde detta i utskottet. De stödde det i debatten i måndags då de klart och entydigt deklarerade att de inte skulle stödja detta förslag, och ändå backar de i dag ut ur detta och de misslyckas med att godkänna det.
Hur kan vi visa oss själva iför vår valmanskår och hur skall PPE kunna visa sig inför valmanskåren då gruppen helt riktigt gör ett stort nummer av bedrägeri i sin valkampanj med, men misslyckas då det gäller att åstadkomma något här?
PPE-gruppen måste rannsaka sitt samvete och göra det snabbt eftersom den situation som den har åstadkommit i parlamentet i dag är genant för samtliga av oss.

Berthu
Herr talman! Jag ser att det finns en mängd röstförklaringar i sista minuten om frågan om återförvisande till utskottet av betänkandet Napolitano. Jag har intrycket att min röstförklaring inte har hänvisats på rätt sätt och jag skulle också ha velat göra en förklaring. Jag ber att få tacka.
Mina kära kolleger, jag tror inte att frågan är om vi måste ha en sträng kontroll eller inte av ledamöternas utgifter. Jag är den första att säga, och jag förklarade det länge i mitt inlägg i måndags, att vi absolut måste ha en kontroll, men en speciell kontroll anpassad till att ledamöterna är valda. Jag hörde i det avseendet enligt min åsikt många oklara uttalanden nyss. I det interinstitutionella avtalet anges verkligen uttryckligen institutionernas ledamöter, men när man läser detta uttryck i sitt sammanhang upptäcker man att det snarare handlar om anställda ledamöter, såsom ledamöterna av kommissionen, och att bestämmelserna inte är anpassade till valda ledamöter såsom ledamöterna av Europaparlamentet. Vi får således inte förväxla de båda kategorierna ledamöter. Därav följer också en andra förväxling av situationen för ledamöterna och tjänstemännen i betänkandet Napolitano. Det är alldeles tydligt att när det gäller tjänstemännen kunde beslutet redan ha fattats för länge sedan. Herr talman, bilagan var för övrigt enligt min åsikt förbunden med huvudartikeln och följaktligen kunde vi inte rösta om bilagan, såsom ni helt riktigt beslutade, eftersom vi hade förkastat huvudartikeln. Återförvisandet till utskottet är således fullständigt berättigat. Betänkandet Napolitano hade diskuterats för snabbt, i brådska, och många saker hade glömts bort.

Caudron
. (FR) Jag vill gratulera Napolitano, ordförande i utskottet för konstitutionella frågor, för det utmärkta betänkandet. Det är bekräftelsen på ett nytt funktionssätt i gemenskapens institutioner grundad på mesta möjliga öppenhet. Det är också ett bevis till de europeiska medborgarna på att vi vill dra lärdom av de kriser som skakade Europeiska kommissionen i början av året.
Med anledning av Europeiska kommissionens avgång slöt de tre institutionerna, Europaparlamentet, Europeiska kommissionen och rådet, ett interinstitutionellt avtal som syftar till att ange på vilket sätt de administrativa undersökningarna av Byrån för bedrägeribekämpning (OLAF) skall genomföras.
Det gäller att införliva de nya anvisningarna i vår arbetsordning. Det är självklart att vi bara kan vara glada åt att det blir mer öppenhet i Europaparlamentet.
I beslutet fastställs informationsplikt för tjänstemän i Europaparlamentet som "får kännedom om omständigheter som tyder på förekomst av eventuella fall av bedrägeri, korruption, eller annan olaglig verksamhet som riktar sig mot gemenskapernas intressen".
Ledamöter, som för sin del skulle få kännedom om liknande saker, skall informera Europaparlamentets talman om det eller, om de anser det lämpligt, OLAF direkt. Det handlar om ett fast åtagande att inte längre "tolerera" metoder som vi visste var oegentliga men som hade blivit allmänt accepterade.
Jag vill dock göra ett nyanserat tillägg: parallellt med denna förpliktelse skall vi ta hänsyn till sekretesskriterier som särskilt anges antingen i texter av lagstiftande karaktär eller i Europaparlamentets arbetsordning (i synnerhet fakta som ledamöterna i de parlamentariska undersökningskommittéerna har kännedom om).
Jag är för övrigt mycket nöjd med att man har beslutat att införa en skyddsklausul för tjänstemän som hörsammar informationsplikten: de får inte under några omständigheter behandlas orättvist eller diskriminerande. Vi kan bara påminna oss om hur den tjänsteman behandlades som avslöjade skandalen!
Jag önskar verkligen att vi har gått förbi avsiktsförklaringarna och att det handlar om en förändring på djupet av varje institutions sätt att fungera.
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0026/1999) av Graça Moura

La Perrière
. (FR) Det förslag som vi skall uttala oss om genom betänkandet av vår kollega Graça-Moura ger knappast upphov till någon oenighet och vinner helt berättigat stöd av parlamentet i sin helhet.
Europeiska unionen har faktiskt en central roll att spela för utvecklingen av konst och kultur i Europa. Vid utformningen av ett nationernas Europa, som jag försvarar här, är det just i denna typ av åtgärd som det europeiska samarbetet tillför ett betydande mervärde.
Men jag vill understryka att vi ändå inte låter oss luras: att parlamentet vill ersätta uttrycket "kulturellt samarbete" med uttrycket "kulturpolitik" är avslöjande för den enhetsskapande frestelsen att upprätta en så kallad europeisk kulturpolitik som skulle komma att ersätta medlemsstaternas kulturpolitik.
Kulturen får inte vara ett experimentfält för ideologer som vill skapa det "europeiska folket". Det finns ingen europeisk kultur, inte mer än det finns ett europeiskt folk. Det finns, och det är en fantastisk rikedom, flera folk som deltar i Europeiska unionen samt nationella kulturer. Jag hoppas att programmet skall bidra till att medlemsstaternas samtliga medborgare upptäcker denna rikedom och mångfald. Gruppen Unionen för nationernas Europa kommer alltid att stödja program som siktar till att främja utbyte och utveckla medborgarnas kulturella aptit i våra medlemsstater. På villkor att det verkligen handlar om utbyte och upptäckt och inte om att skapa en europeisk människa som har lärt sig Jean Monnets tal utantill.
Den nya inriktningen på det europeiska kulturella samarbetet har en alldeles särskild betydelse inför förhandlingarna i Seattle som oundvikligen kommer att stärka den amerikanska kulturens ledarställning, fruktar jag.
Därför vill jag varna kommissionen och parlamentet för frestelsen att använda programmen såsom instrument för propaganda och skapande av likriktning. Det är alldeles för viktiga saker som står på spel.
Å andra sidan och avslutningsvis tycks det mig som att den strid om siffror som pågår mellan parlamentet, rådet och kommissionen i detta ärende är synnerligen ofruktbart. Vi vet alla att Europeiska unionen måste ställas inför val, smärtsamma val kanske, men ytterst viktiga val för att säkra utvidgningen. Därmed, kära kolleger, måste vi för Guds skull ta vårt ansvar och får inte anklaga rådet för gnidighet, då det bara axlar det ansvar som väljarna och skattebetalarna i medlemsstaterna har anförtrott det.
Omstrukturering av företag

Berthu
. (FR) Gruppen Unionen för nationernas Europa deltar i den gemensamma resolutionen om omstrukturering av företag inför globaliseringen, eftersom det framkommer i resolutionen att en ny anda är på gång, som tar ett visst avstånd från idéerna om frihandel och uppmanar till att se internationell handel "i förhållande till det mer komplexa målet, en hållbar utveckling". Jag tror faktiskt att även om det inte är rätt ögonblick att ifrågasätta den internationella frihandeln måste vi däremot absolut se till att det inom ramen för frihandeln tas hänsyn till ett antal icke beräknade kostnader som åläggs företagen. Vi måste på sätt och vis fortsätta att åtnjuta fördelarna samtidigt som vi neutraliserar nackdelarna.
Bland de icke beräknade kostnaderna finns de sociala kostnader som blir en följd av omlokaliseringar av företag. En internationell återutdelning av tillgångar kan förvisso bidra till att de används bättre och således slutligen vara till fördel för alla. Men på samma gång slår konkurrensen via lönen ut de lägst utbildade människorna i utvecklade samhällen, vilket vi inte kan acceptera.
Företaget Michelin, som just har gjort omdiskuterade permitteringar i Frankrike, befinner sig just i denna typ av situation, eftersom dess främsta konkurrent tillverkar däck i östländerna med fem gånger lägre lönekostnader. Den franska ministern för sociala frågor, Martine Aubry, lanserade idén att de skulle låta Michelin betala en extraordinär arbetslöshetsavgift. Detta förslag verkar absurt, eftersom företaget i detta fall snarare är offer.
Jag, för min del, skulle hellre föreslå motsatsen: att det är företag som tillverkar i låglöneländer som blir tvungna att betala en extraordinär arbetslöshetsavgift vid import till Frankrike eller Europa. Avgiften skulle utgöra en del - men säkert inte den enda - av ett justeringssystem för sociala kostnader som bättre skulle kunna reglera internationell handel mellan heterogena områden utan att för den del ta ifrån oss frihandelns fördelar.
Förslaget borde enligt vår åsikt läggas fram vid millenniets kommande handelsförhandlingar som skall inledas i Seattle. Jag skulle för övrigt vid detta tillfälle vilja påminna om Gruppen Unionen för Nationernas Europas främsta mål inför dessa förhandlingar.
1) Vi vill att de viktiga problem betonas som inte löstes i Uruguayrundan och vars farliga effekter vi nu börjar se på området för de sociala kostnader, som jag just nämnde, men också på områdena för miljö, folkhälsa, livsmedel, osv... Vi måste ändå påminna om att vi, ensamma mot alla eller nästan alla, vägrade att godkänna Uruguayrundan såväl i franska nationalförsamlingen som i Europaparlamentet just av denna orsak: vi tyckte att det var mycket farligt att godkänna stora minskningar av tullavgifter utan att i förväg ha löst de väsentliga angränsande problemen. Vi måste således nu hämta in den tid som gått förlorad genom att föra in dessa frågor om sociala, miljömässiga och sanitära kostnader på dagordningen i Seattle.
2) Vi vill att en objektiv och fullständig sammanfattning av Uruguayrundan utarbetas, grundad på ett öppet samråd med regeringarna och de specialiserade icke-statliga organisationerna. Vi vägrar att förhandla i den aktuella oklara situationen. Att inleda förhandlingar är olämpligt under sådana förutsättningar och ett moratorium måste beslutas medan vi väntar på att sammanfattningarna utarbetas.
3) Vi vägrar med så mycket starka skäl att en del ämnen läggs till dagordningen i Seattle, som nu föreslås av Europaparlamentet och vars konsekvenser vi nu absolut inte behärskar. Jag vill i synnerhet nämna frågan om internationella investeringar som skulle leda till en ny upplaga av försöket till multilateralt avtal om investeringar, som vi har i dystert minne. Jag vill också nämna utformningen av en världsövergripande konkurrenspolitik som, såsom den läggs fram i dag, med ännu större säkerhet skulle leda till ett ifrågasättande av de offentliga tjänsterna i den aktuella europeiska politiken.
4) Vi kräver slutligen att en grundläggande princip omgående får erkännande i de kommande förhandlingarna: varje folk har rätt att välja sina lagar och dessa måste beaktas inom internationell handel. En logisk följd: varje folk har rätt att ange val och prioriteringar. Vare sig de anges på regional grund (Europeiska gemenskapen) eller på funktionell grund (Lomékonventionen), måste prioriteringsområdena erkännas som legitima då de grundas på demokratiska beslut av de berörda folken.

Lienemann
. (FR) Ingen dör av att göra sig löjlig. Som tur är för Europaparlamentet. Det borde klart och tydligt ha kritiserat attityden hos Michelins ledning, som just anmälde en massiv neddragning av personalstyrkan och permitteringar trots att företagets resultat och vinster samtidigt avsevärt ökade!
De samtidiga meddelandena har naturligtvis på ett skriande sätt avslöjat i hur hög grad det aktuella ekonomiska synsättet och den finansiella kapitalismen, som har blivit dominerande i Europa och världen, är skandalös och orättvis.
Europaparlamentet, i första hand, måste naturligtvis just i detta fall med kraft kritisera Michelins ledning, begära att den ändrar sig i fråga om neddragningen av arbetstillfällen samt uttrycka sin solidaritet med koncernens anställda.
Men kammaren måste också dra nödvändig lärdom av detta för att förbättra gemenskapens lagstiftning, så att de anställdas skydd mot sådana metoder säkerställs.
Direktivet rörande förfarandet för kollektiva permitteringar måste uppenbarligen ses över och mer skyddande åtgärder för de anställda och sysselsättningen måste sättas in. Det är framför allt nödvändigt att de anställda skall kunna protestera mot själva grunden för permitteringarna och deras karaktär av ekonomisk nödvändighet före verkställandet och i ett mycket tidigt skede av processen.
Bildandet av riktiga gruppkommittéer, europeiska kommittéer som har verkliga befogenheter, är för övrigt för varje gång allt nödvändigare. I det avseendet finns det också anledning för Europaparlamentet att ta upp direktivet igen.
I resolutionen saknas i högsta grad beslutsamhet och man kan frukta att, om vi inte gör en omfattande mobilisering, kommer det sociala Europa att under lång tid förbli tomma ord.

Theonas
, skriftlig. (EL) Efter de storstilade uttalandena om att angripa arbetslösheten och öka sysselsättningen i EU utgör fenomenet - som är på väg att anta formen av en lavin - med massavskedanden i multinationella företag ett hårt slag i ansiktet.
Efter att ha anpassat sig till den tillväxtmodell som skapades i och med upprättandet av den gemensamma inre marknaden och som spetsades till i och med Amsterdamfördraget och EMU, drar nu Goodyear, Renault och nu senast Michelin nytta av den oansvarighetspolicy som har utvecklats till följd av det gradvisa utplånandet av allt vad socialt ansvar och arbetstagarskydd innebär, och de driver ett ständigt ökande antal sysselsatta ut i arbetslöshet och social utslagning.
Fenomenet med ökade omstruktureringar och sammanslagningar av företag har bidragit till ökningen av de spekulativa verksamheterna, till nackdel för de produktiva investeringarna, och lett till massavskedanden i allt större skala. I den okontrollerade konkurrensens djungel behöver storkapitalet inte ens längre komma med förevändningar för sitt oansvariga handlande, vilket visas av det dubbla meddelandet från Michelins ledning om en vinstökning på 17 procent och avskedandet av ytterligare 7 500 personer, vilka får läggas till de 15 000 som redan har avskedats under de senaste åren. EU och dess organ inte bara godkänner denna okänslighet och cynism, utan de finansierar den också inom ramen för det direkta eller indirekta ekonomiska stöd som har konkurrenskraften på internationell nivå som mål.
Människorna krossas under denna attack från den barbariska kapitalismen. Arbetstagarna ombeds, med arbetslöshetens pistol mot tinningen, att visa solidaritet med de ökande vinsterna och acceptera förnedrande avtal om villkor, förhållanden och löner, som i fallet Michelin, för att i slutändan ledas ut i arbetslöshet.
EMU har visat sig vara vägen för de monopol som har som enda mål att öka sina vinster och stärka sin makt. Arbetstagarna har ingenting att vinna på att följa denna väg. Den leder tvärtom till arbetslöshet, försämring av deras livskvalitet, marginalisering och misär. I en tid då varje form av arbetstagarskydd kringgås och överges, då varje rättighet på ett utmanande sätt trampas ned, är arbetstagarnas enande, kamp och front mot monopolens förslag och mot EMU - kampen för fyll sysselsättning, för bättre levnadsvillkor och för äkta social tillväxt och socialt välstånd - deras enda väg.
Europaparlamentet blir, i och med dagens resolution, i själva verket medskyldigt till att denna icke folkliga politik som drabbar arbetstagarna genomförs. Det är en oacceptabel resolution, som vi i arbetstagarnas namn röstar emot.
Kärnvapenprov

Figueiredo
Omstruktureringen och omlokaliseringen av företag, huvudsakligen multinationella företag, i hela Europa, har lett till tiotusentals uppsägningar, en oacceptabel och förkastlig situation på grund av de allvarliga ekonomiska och sociala konsekvenserna för berörda arbetstagare, regioner och länder.
Fall som Michelin i Frankrike, Renault, Grundig, Siemens och Texas Instruments, bland andra, i Portugal har klart visat att det är bråttom att stärka den europeiska och de nationella lagstiftningarna för att skydda arbetstagarnas rättigheter, främst deras anställningar, och hindra de multinationella företagen från att agera på ett godtyckligt sätt, i enda syfte att öka sina vinster.
Det är speciellt viktigt att vara särskilt uppmärksamma vid beviljande av varje slags stöd till dessa företag, stöd som alltid bör innehålla villkor om ett bevarande av sysselsättningen, med långtgående sanktioner och ett obligatoriskt återlämnande av anslagen om detta inte uppfylls.
Det är också viktigt att nödvändiga åtgärder vidtas för att utvidga rätten till och villkoren för intervention från företagskommittéerna i direktivet 94/95, främst när det gäller rätten att upphäva beviljandena.

Theonas
. (EL) Den amerikanska supermaktens arrogans, som den på det mest oförtäckta sätt demonstrerade under terrorbombningarna mot Jugoslavien, antar nu, i och med senatens kontinuerliga beslut om forskning om och utveckling av kärnvapen, formen av en stats provokativa uppfattning mot uppfattningen hos alla jordens folk. Efter senatens beslut nyligen om att åter aktualisera det välbekanta " stjärnornas krig" och - i strid mot provstoppsavtalet - rösta igenom projektets finansiering, utgör vägran att ratificera icke-spridningsavtalet för kärnvapen ett bevis på ett provokativt förakt för det globala kravet på ett allmänt och definitivt stopp för kärnvapenprov.
I en tid när folkrörelserna kämpar för ett totalt avskaffande av kärnvapen och människor runt om i världen fruktar att kärnvapenupprustningen skall sätta fart och kräver att militärutgifterna skall minskas och att risken för en kärnvapenkatastrof skall avvärjas, intar USA en häpnadsväckande provokativ hållning, som undergräver varje försök att stabilisera de internationella förbindelserna och som avsiktligt undergräver skapandet av ett klimat med internationell fred och säkerhet.
Denna inställning framkallar stor oro vad beträffar kärnvapenspridning, upprustning i vissa regioner i världen och modernisering av massförstörelsevapnen.
Den senaste tidens avslöjanden om att kärnvapen och kärnstridsspetsar har spridits till tredje land som inte är kärnvapenmakt, något som naturligtvis har skett folken ovetande, ger kärnvapenhotet en ny, skrämmande dimension. Tyvärr finner man bland dessa länder även EU-medlemmar, som till exempel Grekland.
Vi vill här å det kraftigaste föra fram den globala fredsrörelsens krav, och vi kräver omedelbara och konkreta initiativ för att förstöra kärnvapen och andra massförstörelsevapen, ett allmänt och definitivt förbud mot kärnvapenprov, ett förbud mot att installera kärnvapen utanför kärnvapenländernas gränser, enligt icke-spridningsavtalet för kärnvapen, ett tillbakadragande av de kärnvapen som finns installerade eller lagrade i andra länder samt ett förbud mot export av kärnavfall.
Om de enorma summor som spenderas på kärnvapenprov och upprustning frigörs och styrs över till produktiva investeringar som främjar den ekonomiska och sociala sammanhållningen, utbildningen, kulturen och miljöskyddet, kan de stärka de faktorer som leder till försoning och fredlig samexistens mellan folken och bidra till att stärka banden för ett ömsesidigt och samordnat samarbete. Det och endast det leder till avveckling, det och endast det stärker och säkerställer stabiliteten och freden. Allt annat upprustar de omättliga intressen som finns hos monopolen och imperialismen - framför allt den amerikanska imperialismen, som utgör ett hot mot jordens alla folk.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.18 och återupptogs kl. 15.00.)

Transport av farligt gods på järnväg
Talman
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om betänkande (A5-0027/1999) av Hatzidakis för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiv 96/49/EG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om transport av farligt gods på järnväg [KOM(1999) 0157 - C5-0005/1999 - 1999/0087(COD).

Hatzidakis
Herr talman! Som ni mycket riktigt sade, gäller betänkandet ett förslag från kommissionen om transporter av farligt gods på järnväg. Denna typ av transporter har under de senaste åren ökat kraftigt i omfattning, vilket har medfört ökade olycksrisker. De internationella transporterna av farligt gods på järnväg styrs av det reglemente som reglerar internationell järnvägsbefordran av farligt gods, det så kallade RID-reglementet. Alla medlemsstater deltar i detta avtal, vars geografiska räckvidd sträcker sig utanför Europeiska unionens gränser. Avtalet gäller bara för gränsöverskridande transporter och omfattar inte nationella transporter av farligt gods på järnväg. Av den anledningen, och för att säkerställa en hög säkerhetsnivå både vid nationella och internationella transporter samt för att undanröja snedvridningar av konkurrensen, antog Europeiska unionen direktiv 96/49/EG om en tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om transporter av farligt gods på järnväg.
Huvudsyftet med denna gemenskapslagstiftning är att reglementet ovan, som reglerar internationella järnvägsbefordran av farligt gods på järnväg (RID), skall utvidgas att gälla även för nationella transporter, det vill säga för transporter som genomförs inom de olika medlemsstaternas gränser.
Direktivet ovan trädde i kraft i januari 1997. I direktivet föreskrevs emellertid vissa avvikelser, begränsningar och undantag. Mer specifikt gjorde man genom övergångsbestämmelser, som gällde till den 1 januari 1999 och som rörde tillverkning, användning och transportvillkor för nya tankar och nya behållare för gastransport, det möjligt för medlemsstaterna att behålla bestämmelserna i sin nationella lagstiftning. Anledningen var att Europeiska standardiseringsorganisationen, mer känd som CEN, ännu inte hade avslutat standardiseringsarbetet avseende tillverkning och användning av dessa tankar och behållare.
Med detta förslag avser man att förlänga de nyss nämnda övergångsperioderna till den 1 juli år 2001, eller ännu längre, då det gäller viss mobil tryckutrustning, för vilken det inte finns detaljerade tekniska föreskrifter eller tillräckliga referenser till de här aktuella europeiska standarderna. I dessa fall kommer tidtabellen för ikraftträdande av direktivets bestämmelser att fastställas av den kommitté som inrättas i enlighet med direktivet Anledningen till uppskjutandet är att 1999 års RID, på grund av de nämnda förseningarna i Europeiska standardiseringsorganisationens standardiseringsarbete, inte innefattar standarder för tillverkning och användning av tankar och behållare för transport av gas i klass 2.
Det andra syftet med förslaget är att ändra vissa bestämmelser i artikel 6 som rör undantagen, för att godkännandeförfarandet för dessa skall fastställas i detalj. Mer specifikt eftersträvas att definiera villkoren för tillämpning av vissa undantag, som ger medlemsstaterna rättighet att i undantagsfall bevilja administrativa tillstånd - giltiga enbart inom medlemsstatens gränser - för genomförande av ad hoc-transporter av farligt gods.
Transporterna av farligt gods och de till dessa hörande åtgärderna är en fråga som är av stort intresse för allmänheten. Och att säkerställa hårda kvalitets- och säkerhetsföreskrifter för transporter av farligt gods på järnväg är något som måste ges högsta prioritet i varje lagstiftningsinitiativ från Europeiska unionen på detta område.
Det största problemet är att Europeiska standardiseringsorganisationen (CEN) ännu inte har fastställt standarder för tillverkning och användning av tankar och behållare för transport av gas i klass 2. Alla medlemsstater har olika bestämmelser i industrilagstiftningen och i transportlagstiftningen för förpackning och transport av denna gaskategori. De nationella reglerande ramarna uppvisar ibland stora skillnader sinsemellan, framför allt av tekniska men även av klimatologiska orsaker, vilket leder till att marknaden i Europeiska unionen splittras upp på ett sätt som är oförenligt med den inre marknaden.
Det är följaktligen svårt att förklara för allmänheten varför de erforderliga gemensamma europeiska standarderna ännu inte har införlivats i bilagan till den här aktuella europeiska lagstiftningen. Under dessa omständigheter kan jag inte påstå att kommissionens förslag i mina ögon är tillfredsställande. Jag anser dock att det är nödvändigt att förlänga tidsfristerna i direktiv 96/49/EG, för att medlemsstaterna inte skall behöva göra förändringar i sin nationella lagstiftning för en mycket kort tidsrymd, vilket skulle medföra extra utgifter, både för dem och för industrin.
Vad gäller förslagets andra del, i vilken fastställs villkoren för när en transport kan anses vara en ad hoc-transport liksom även godkännandeförfarandet för undantagen, välkomnar och godtar jag personligen kommissionens förslag, som under alla omständigheter är strängare än den nuvarande lagstiftningen.

Piecyk
Herr talman! Det handlar till syvende och sist om tekniska bestämmelser, om tekniska detaljer, där man kanske också kan sätta ett frågetecken för om parlamentet verkligen måste befatta sig med sådana detaljer. Trafiksäkerheten för alla trafikslag har alltid varit en viktig angelägenhet för parlamentet, naturligtvis i synnerhet vid transport av farligt gods.
Det tråkiga i detta ärende som ligger framför oss är att CEN, Europeiska standardiseringsorganisationen, är mycket senfärdig. Därför befinner vi oss i den situationen att vi här måste tillstå en förlängning av fristen, för det vore, som föredraganden sade, idiotiskt om alla medlemsstater återigen skulle utfärda individuella föreskrifter för en bestämd tidsperiod.
Därför behöver vi en gemensam bestämmelse som även i fråga om transport av farligt gods är så sträng som möjligt. Därför kan man inte göra annat än att fullständigt bifalla förslaget från föredraganden, vår utskottsordförande, och också tacka honom för det arbete som han blivit tvungen att utföra. Detta skulle ha varit överflödigt om de andra myndigheterna hade gjort sitt arbete i tid.

Krivine
Herr ordförande! Om vi vill att transporter av varor och farliga ämnen i första hand skall göras på järnväg, verkar det vara bråttom att ställa krav i fråga om villkoren. De utgör faktiskt allt större risker för befolkningarna och de anställda som arbetar inom denna sektor, och det kommer sig av olika orsaker. För det första orsakar privatiseringen av järnvägsnät, i synnerhet när det gäller underhållet, allvarliga säkerhetsproblem med en mångdubbling av olyckor som ibland innebär verkliga mänskliga katastrofer, såsom vi just har sett i Storbritannien.
Konkurrenskraft och nödvändigheten att göra vinster upphöjs till europeiska normer. Detta tvingar till drastiska kostnadsminskningar, alltid till nackdel för de anställda som likväl spelar en nyckelroll på området för underhåll och säkerhet. Detta görs utan någon kontroll. Vare sig tjänstemännen, passagerarna eller medborgarna uppmanas ge sin åsikt. Lagstiftningarnas mångfald i varje stat komplicerar också säkerhetsfrågorna och ökar riskerna. För oss är det viktigt att försiktighet och maximal säkerhet prioriteras. Det gäller framför allt transport av radioaktivt avfall, som behandlas med en oacceptabel lättsinnighet i Frankrike, framför allt när det gäller La Hague, utan hänsyn till de järnvägsanställdas och befolkningens hälsa.
Det är nu således bråttom att stoppa privatiseringarna, öka personalstyrkorna och på allvar utbilda dem, kräva obligatoriska budgetar enbart för underhåll och tillsyn, bilda tillsynskommittéer med passagerare och fackmän om trafiken samt kräva vetorätt gentemot överföringar när det finns verkliga risker. Det skulle göra det möjligt att snarare agera i förebyggande syfte än att invänta de katastrofer som riskerar att mångdubblas om inte någon offentlig eller medborgerlig åtgärd vidtas.

Blak
Herr talman! Det är helt avgörande att vi får några gemensamma regler för järnvägstransport av farligt gods på en mycket hög säkerhetsnivå. Risken för olyckor har ökat i takt med att transporterna av farligt gods har ökat under senare år. Jag har själv på nära håll upplevt en tågolycka med farligt gods. För ett par år sedan välte en tågvagn med gift ombord i min hemstad Næstved med katastrofala följder. Den farliga vätskan rann ut. Om det hade blåst kraftigt, hade tusentals människor kunnat bli förgiftade. Det var så allvarligt att uppröjningspersonalen var klädd i rymddräkter, som nästan började smälta. Jag är därför mycket glad över att vi i EU ser till att upprätthålla ett antal mycket höga säkerhetskrav för transporter av detta slag.
I det nuvarande direktivet fastslås att de internationella reglerna på detta område också gäller för transporter inom de enskilda medlemsstaterna. Tyvärr var man tvungen att införa några undantag, därför att de europeiska experterna inte var färdiga med säkerhetsföreskrifterna för transport av gas. Därför tilläts medlemsstaterna att behålla sina nationella bestämmelser under en övergångsperiod. Experterna är fortfarande inte färdiga med sitt arbete, och övergångsperioden bör därför förlängas. Jag tycker därför att vi skall rösta för betänkandet. Det garanterar nämligen en hög nationell säkerhetsnivå, som kan behållas tills vi kan fatta beslut om internationellt acceptabla regler. Men det är bråttom, innan den stora olyckan inträffar. Vi har haft tur. Men hur länge varar turen, och hur länge kan vi fortsätta att säga att vi slipper undan? En vacker dag sker olyckan, och så går det snett, och då tror jag nog att vi kommer att beklaga att vi inte genomdrivit några bestämmelser. Så låt oss nu se till att det här genomförs på ett förnuftigt sätt.

Konrad
Herr talman, ärade damer och herrar, kära kolleger! Jag förordar kollega Hatzidakis betänkande, helt enkelt därför att vi behöver tilläggsbestämmelser för farligt gods i Europa, men tillägger samtidigt att i detta betänkande beskrivs också spänningsförhållandet mellan järnväg och landsväg. I samband med de överenskommelser som vi skall träffa här har vi bland många olika synpunkter alltid uppmärksammat att järnvägstrafiken måste stärkas. Det är också bra av det skälet att vi behöver detta trafikslag, i synnerhet då det handlar om farligt gods. Det råder inget som helst tvivel om detta.
Vi måste naturligtvis också hantera ämnet på ett ärligt sätt och ställa oss frågan: har vi den nödvändiga kapaciteten inom denna sektor? Där hyser jag mina tvivel. Här, tror jag, håller vi alla gång på gång vackra tal om kapacitet på järnvägsområdet som faktiskt inte finns över huvud taget, antingen det beror på att det finns för få existerande järnvägsnät, eller att det förekommer alldeles för mycket persontrafik på järnvägsnäten.
Jag tror att vi i denna diskussion behöver litet mer ärlighet. Jag kommer själv från ett område i Tyskland, Ruhrområdet, där det finns ett mycket kompakt järnvägsnät, och trots detta kan vi även där konstatera att det helt enkelt inte finns tillgång till tillräcklig kapacitet, även om man skulle vilja ha den.
Tillåt mig att i detta sammanhang föra in en andra aspekt, som jag tror att det är mycket viktigt att beakta. Varje gång Europaparlamentet diskuterar detta ämne och andra står det klart för mig att detta är ett område där vi måste agera europeiskt, till exempel nu i fråga om järnväg, till exempel vad avser ämnet transport av farligt gods. Det är accepterat att vi skapar en gemensam europeisk trafikpolitik. Det är accepterat att vi skapar en gemensam europeisk miljöpolitik, och det är just därigenom som detta parlament och Europapolitiken också får trovärdighet enligt min uppfattning. För vad tjänar nationella bestämmelser till - till exempel för farligt gods på landsväg - när vi behöver alleuropeiska bestämmelser? Det är just den punkten som beskrivs i detta betänkande. Vi behöver inte ge medborgarna någon motivering till att vi behöver en gemensam europeisk miljöpolitik, en europeisk säkerhetspolitik på detta område vad avser farligt gods. Det är accepterat och kommer att vinna förståelse. Det gäller för övrigt också för andra områden inom trafikpolitiken.
Tillåt mig att bara helt kort nämna att ingen i Europa längre har förståelse för att vi till exempel fortfarande reglerar flygsäkerheten i Europa nationellt och inte europeiskt. Därför är jag tacksam för att kommissionens ordförande Prodi också har sett det ur detta perspektiv och tydligt understrukit det i kommissionens verksamhetsprogram. Vi måste sätta stopp för nationell småaktig svartsjuka och säga: vi skulle med fem stationer kunna garantera flygsäkerheten i Europa!
Här behöver vi europeiska lösningar, inga nationella lösningar, och här släpper inte nationalstaten ifrån sig någon suveränitet, utan här kommer bara sådant att sättas in som är nödvändigt för att erbjuda säkerhet. Nationalstaternas suveränitet har sedan länge gått förlorad på miljöområdet, på flygområdet, på säkerhetsområdet. Här måste något som är till Europas fördel organiseras, och därför är detta betänkande om man ser det isolerat ett specifikt ämne, men om man sätter in det i det europeiska sammanhanget står det klart att detta betänkande beskriver mer än bara detta specifika ämne farligt gods på järnväg. Det är dessutom ett exempel på att vi i detta parlament också ser dessa sammanhang, och dessa skulle jag än en gång tydligt vilja understryka. Låt oss bifalla detta betänkande, och låt oss i fråga om alla dessa ämnen alltid behålla helhetssynen, så att vi även här kan dokumentera ytterligare ett stycke Europa som är nära medborgarna!

De Palacio
. (ES) Herr talman! Först och främst vill jag tacka Hatzidakis, föredragande och ordförande i utskottet för regionalpolitik, transport och turism, för ett utmärkt betänkande om förslag till ändring av ramdirektivet om transport av farligt gods på järnväg.
Sanningen är att direktivet trädde i kraft i januari 1997 och att man med kommissionens nuvarande förslag försöker lösa problemet med hur övergångsbestämmelserna om behållare och tankar för transport av gas skall tillämpas. Precis som Hatzidakis påpekade så finns i direktivet vissa övergångsbestämmelser, bestämmelser som skall gälla fram till den 1 januari, så att den europeiska standardiseringsorganisationen kan slutföra sitt arbete. Jag instämmer här med Hatzidakis och andra talare om att det är synd att Europeiska standardiseringsorganisationen ännu inte har nått någon överenskommelse. Medlemsstaterna hade då kunnat lagstifta i enlighet med en definitiv standardisering i stället för att som nu lagstifta för att sedan inom kort tvingas ändra lagstiftningen med allt vad detta innebär.
Det handlar om hur man på kort sikt skall tillämpa punkt 4 i artikel 6 när det gäller behållare och tankar för transport av gas av andra klass. Bestämmelsens tidsfrist förorsakar problem och därför måste vi se hur vi kan lösa detta. Vi håller helt enkelt på att lösa ett problem som aldrig hade behövt lösas om organisationen hade slutfört sitt arbete i tid och på rätt sätt.
Å andra sidan vill man också, för att uppnå större precision, ändra några av hävningsbestämmelserna samtidigt som man vill ändra tillvägagångssättet så att direktivet lättare kan godkännas. Eftersom parlamentet har godkänt direktivet utan ändringsförslag och man därmed kan säga att det har mottagits väl, så återstår bara för mig att tacka för ert samarbete, er genomgång och för ett väl genomfört arbete.
Jag vill dock anknyta till det som har sagts i debatten. För det första så står det klart att vi behöver ett nytt direktiv eftersom vi håller på att ändra ett tidigare. Det som enligt rangskalan krävs för att ändra ett gammalt direktiv är ett nytt.
Med tanke på detta kan jag säga till Pohjamo att direktiv 96/35 om säkerhetschefer, som träder i kraft den 1 januari 2000, borde underlätta tillämpningen av lagstiftningen om transport av farligt gods, göra den öppnare och mera i linje med vad vi alla vill.
Avslutningsvis, vill jag kommentera det som Konrad sade om transportkapacitet på järnvägen och den satsning som kommissionen och medlemsstaterna gjort beträffande detta. Det stämmer att vi på några delar av järnvägsnätet dras med en överbelastning, särskilt där infrastrukturen nyttjas för mycket i huvudsak för persontransport, vilket för tillfället är det som prioriteras i medlemsstaternas järnvägspolitik. Under senare år när man satsat på järnvägarna i våra länder, så har detta huvudsakligen fokuserats på persontrafiken. Dessa utomordentliga krafttag har föranlett att man i dag dessutom disponerar höghastighetståg som till exempel förbinder Bryssel med Paris på mindre än en timme.
Vi har förvisso fortfarande problem med godstransport på järnväg. Ett enligt min mening ännu olöst problem som vi måste försöka lösa. Man räknar nämligen med en kraftig ökning av godstransporter de närmaste åren, tyvärr eller tack och lov beroende på hur man nu ser det. Detta beror på ökad utveckling och tillväxt i våra länder och om tillväxten inte skulle öka så skulle detta i stället ge dåliga indikationer för andra delar av vår ekonomi och följaktligen för vårt samhälle.
Därför måste vi förbättra infrastrukturen. Framför allt våra tågs operativa duglighet. Som Konrad mycket riktigt konstaterade så tar det upp till sex, sju timmar för ett godståg att korsa en gräns. Det här problemet finns även inom flygtransporten. Om man åker bil och korsar gränsen mellan Tyskland och Frankrike säger ingen till om att man skall identifiera sig eller säga till att man lämnar landet. Flyger man däremot måste man be om tillstånd för att åka från ena sidan till den andra, och när man väl får tillståndet har man kanske redan hunnit flyga in i ett tredje land.
Herr talman, jag vill än en gång uttrycka min tacksamhet och säga att jag hoppas att vi inom kort kan avsluta behandlingen av det här direktivet så att standardiseringsorganisationen ges litet svängrum för att slutföra sitt arbete på ett lämpligt sätt.

Talman
Tack så mycket, fru kommissionär.
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 9.00.

Fiskeavtal EG-Marocko
Talman
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om frågan till kommissionen (B5-0031/1999) om fiskeavtalet EG-Marocko från Varela Suanzes-Carpegna för fiskeriutskottet.

Varela Suanzes-Carpegna
Herr talman, herr kommissionär, ärade kollegor! Först och främst beklagar jag det faktum att rådet inte kan besvara den muntliga fråga som vi i vårt utskott hade ställt till såväl kommissionen som till rådet. Oavsett anledning så kommer rådet inte att besvara frågan.
Jag är dock glad att vi tar upp frågan i dag och inte som vi brukar göra som sista punkt på föredragningslistan under den sista sammanträdesdagen i Strasbourg. Jag hoppas att vi kan debattera det här under de "viktiga dagarna" i Strasbourg, för fisket förtjänar det, särskilt när vi debatterar ett så pass viktigt avtal som i dag.
Jag vill särskilt tacka herr Fischler för hans punktliga närvaro och för att han höll vad han lovade fiskeriutskottet vid utfrågningen den 30 augusti, då han sade att han skulle prioritera fiskeavtalet med Marocko, vilket har bekräftats av den snabba utformningen av förslaget till förhandlingsfullmakt. Jag vill följaktligen här visa min tacksamhet.
Vi skall också vara tacksamma för det faktum att rådet, trots viss misstämning, har godkänt förslaget till förhandlingsmandat. Vi har därmed mandat att förhandla inför fiskeavtalet med Marocko. Om vi därtill beaktar att de båda budgetmyndigheterna, det vill säga rådet och parlamentet, har uttalat sig för en politisk prioritering av fiskeavtalets finansiering så kan vi bara konstatera att det "enda" ni har kvar att göra, herr Fischler, är att förhandla och underteckna det. Ett mål ni måste uppnå, men parlamentet kommer att bistå er i den uppgiften, och ni kommer givetvis att få den hjälp ni behöver av fiskeriutskottet i vilket jag är ordförande.
Förresten vill jag informera er om att vårt utskott den 29 har en utfrågning från den sektor som berörs av fiskeavtalet med Marocko och det vore önskvärt om Europeiska kommissionen också kunde delta.
Jag tror inte att jag än en gång behöver påpeka hur viktigt det här avtalet är för en del medlemsstater, som Spanien och Portugal, och för vissa autonoma regioner, som Galicien, Andalusien och Kanarieöarna. Alla tillhör mål-1, som ni vet, och är mycket beroende av fisket och står i dagens läge utan alternativa fiskevatten för sina flottor och med en näringsstruktur som omöjliggör vissa samarbetsformer. Herr kommissionär, ni kommer att få tillfälle att se detta med egna ögon under ert nästa besök i Galicien. Vi väntar er med öppna armar.
En viktig del av den europeiska marknadens fiskeförsörjning samt många direkta arbetstillfällen är avhängiga avtalet, liksom alla andra som arbetar inom industrin eller servicenäringarna. Resolutionsförslagen är bevis nog och det är dem jag hänvisar till.
Nyligen hölls ett europeiskt-marockanskt seminarium i vårt parlament där det framgick att Konungariket Marocko, på högsta nivå, är mycket intresserad av Europa. "Samarbete" var det ord som mest nämndes. Nåväl, det samarbete som Europeiska unionen i dag kräver av Marocko ligger inom ett speciellt område. Fisket. När det gäller fisket är vi dömda att förstå och samarbeta med varandra. Det är inte fråga om att byta det här mot det där, frukt mot fisk. Det handlar om att ingå bästa möjliga fiskeavtal. När? Hur? Lyckligtvis är Europeiska unionen en ekonomisk, finansiell och kommersiell makt. Lyckligtvis har vi tillgång till strukturella mekanismer som förutser förhandlingsriskerna. Just nu vill jag uppmana det finländska ordförandeskapet att vid nästa sammanträde föra fram FIUF-förordningen och kommissionen, kommissionsledamot Fischler, att vara flexibel i textens utformning och därmed närma sig Europaparlamentets ståndpunkt. Vi måste snabbt kunna förutse riskerna med vårt strukturella bistånd för såväl redare som för fiskare, även vid undantagstillstånd.
Men vi får inte ha alltför bråttom. Vår lagstiftning och vår budget måste klara av längre förhandlingar än som är önskvärt. Hellre en långdragen förhandling som kulminerar i ett bra avtal än ett dåligt men snabbt slutet avtal.
Vilket avtal, herr kommissionär? Jo, ett som tillåter de flottor som i dag fiskar i de här vattnen att fortsätta med sina aktiviteter. Vilket samarbete? Jo, ett brett sådant där även utvinningssamarbetet inkluderas, för om Europa är den största exportmarknaden för marockansk fisk så är en begränsning av marknadsföring och förädling inte önskvärd, eftersom marknaden kontrolleras av konsumenterna och inte av producenterna. En genuin associeringspolitik borde innebära ett öppnande av landet för europeiska investeringar, inklusive fiskeutvinning. Européer och marockaner skall vara likvärdiga så att de kan konkurrera på lika villkor
Likvärdigheten måste vara reell och effektiv och inte diskriminerande när det gäller åtgärder för resursbevarandet. Herr kommissionär, var försiktig och låt inte det som inträffade med Argentina-avtalet hända igen. Effektiva medel för uppföljning och kontroll av det avtalade skall kunna tillämpas av båda parter på ett likvärdigt sätt. Ingen kan vara mera intresserad av att skydda resurserna och utöva ett ansvarsfullt fiske än Europeiska unionen. Låt den andra parten ställa garantier för att åtgärderna tillämpas i områden där arterna reproduceras, men där den europeiska flottan inte fiskar samt i områden där den europeiska och marockanska flottan fiskar, låt dem ställa garantier för att fisketid och biologiska stopp tillämpas på samma sätt, utan diskriminering och med ömsesidig kontroll.
Herr kommissionär, Europaparlamentet stöder er såväl politiskt som ekonomiskt. Därför har vi begärt att få delta i förhandlingarna, vilket jag hoppas kommer att godkännas vid nästkommande trepartidialog. Herr Fischler, som vi säger i mitt land, som ni tvivelsutan snart är expert på - lycka till och ta tjuren vid hornen.

Fischler
Herr talman, ärade damer och herrar ledamöter, herr Varela! Som ni vet gav rådet redan den 15 oktober sitt slutgiltiga godkännande till mandatet för att uppta förhandlingar med Konungariket Marocko. För vår sida har sedan lång tid tillbaka alla förberedelser vidtagits för att kunna påbörja dessa förhandlingar. Jag vill tacka er, herr Varela, för att ni lyckönskat mig härvidlag. Eftersom detta ärende har mer med fartyg att göra är det kanske lämpligt att önska " mast- och skotbrott" och inte " hals- och benbrott" ; det brukar fiskare säga sinsemellan.
Målet för dessa förhandlingar är att vi gemensamt söker efter nya samarbetsformer på fiskeriområdet som står i samklang med den marockanska fiskerisektorns utveckling och den europeiska flottans fångstverksamhet. Som ni likaså vet har Marocko, trots alla bemödanden från kommissionens sida, delvis från min företrädares sida, hittills inte velat hålla några sonderingsmöten. Med anledning av mötet, som ni, herr Varela, redan nämnt, gav jag den 21 oktober premiärminister Youssoufi ett erbjudande om att personligen inleda förhandlingarna i Marocko. Under tiden har de marockanska myndigheterna vänt sig till oss angående ett slutgiltigt fastställande av tidpunkt. Eftersom det fördes på tal skulle jag också vilja uppmärksamma att jag blivit uppmanad att delta i fiskeriutskottets sammanträde den 29 november - det var det datum som nämndes. Där måste jag uppriktigt sagt säga att jag har vissa svårigheter i den bemärkelsen att jag vid den tidpunkten även skall vara i Seattle för att öppna WTO:s millennierunda. Jag ber därför om förståelse för att vi antingen flyttar denna tidpunkt eller att ni måste genomföra detta utskottssammanträde utan min närvaro.
Jag är ense med er om att vi måste sätta allt på spel för att föra detta avtal i hamn. Men vi vet också alla att det kommer att bli oerhört svårt, och ni nämnde samtalen i denna dialog med marockanerna förra veckan. Jag var också själv delvis där och måste konstatera att Marockos inställning till oss var allt annat än positiv. Jag skulle också vilja gå in på ytterligare en punkt, nämligen i fall det skulle bli så att vi tvingas ställa in fångstverksamheten efter november, efter det att avtalet löpt ut. Här har kommissionen för avsikt att på vederbörligt sätt utnyttja de föreskrifter i gemenskapsrätten som kommer i fråga till förmån för de berörda besättningarna och de berörda fiskeriföretagen. Men den rättsliga grunden för detta utnyttjande, framför allt efter december, är de nya strukturella åtgärderna. Det kommer därför att vara viktigt att rådet fattar motsvarande beslut i rätt tid, så att vi har en rättslig grund, så att vi över huvud taget förfogar över ett instrument för att kunna ge ett ekonomiskt stöd åt de berörda fiskeriföretagen och de berörda fiskarna.

Cunha
Herr talman! Sedan 1992 har Europeiska unionen haft fiskeavtal med Marocko, och det nu gällande avtalet löper som bekant ut i slutet av november. Genom detta avtal har nära 500 fartyg i Europeiska unionen, varav 50 portugisiska fartyg, tillträde till de marockanska vattnen genom ett årligt bidrag på nära 125 miljoner euro.
Liksom 1994 är jag säker på att vi kommer att få stora svårigheter. Från Marockos sida är man medveten om det stora värdet av fiskbeståndet och det ständiga trycket på Marocko från de stora internationella fiskenationerna, som Japan, Sydkorea och Ryssland, för att kunna fiska ännu mer i dessa fiskevatten än de gör för närvarande.
Det är också viktigt att här påminna om att detta fiskeavtal med Marocko ingår i en större ram av samarbete och partnerskap, genom vilken Europeiska unionen också ger Marocko viktiga eftergifter på handelsområdet och betydande utvecklingsstöd. Från Europeiska unionens sida är det viktigt att nämna att det finns medlemsstater som anser budgetkostnaden för Europeiska unionens fiskeavtal med tredje land alltför hög.
Därför vill jag understryka fyra punkter i mitt inlägg.
För det första måste vi betona att fiskeavtalet med Marocko ännu så länge är Europeiska unionens viktigaste och utgör mer än 30 procent av gemenskapsflottans fångster i tredje lands fiskevatten De 30 tusen direkt eller indirekt anställda som är beroende av detta avtal kan tyckas vara litet på Europeiska unionens nivå, men det faktum att de är koncentrerade till små fiskesamhällen på framför allt de spanska och portugisiska kusterna, utan någon tradition av eller möjlighet till ekonomisk omställning, gör att en dramatisk situation skulle uppstå om dessa jobb försvann.
För det andra är det viktigt att påminna de medlemsstater som är mindre entusiastiska över dessa fiskeavtal att en nyligen genomförd studie av oberoende experter visas att till de 485 miljoner euro, som unionen lagt ut i ekonomisk kompensation för tillgången till tredje lands fiskevatten, hör en handelsvolym på nära 1 500 miljoner euro, det vill säga, de vinster Europeiska unionen får från de internationella fiskeavtalen är tre gånger högre än kostnaderna för dem.
För det tredje skulle jag också vilja betona att dessa avtal skapar ett tillväxtvärde på 107 miljoner euro i dessa tredje länder, vilket genererar 18 000 arbetstillfällen, det innebär att genom att respektera arternas biologiska balans, har Europeiska unionens fiskeavtal med dessa länder bidragit till deras hållbara utveckling.
För det fjärde skulle jag vilja betona betydelsen av avtalets varaktighet, eftersom det bara är ett tidsperspektiv på fem eller sex år som kan ge stabilitet åt aktörerna i branschen och ett medellångt perspektiv så att man kan vidta strukturella åtgärder för övervakning, bedömning och kontroll.
Slutligen är det nödvändigt att rådet och kommissionen utför sitt arbete och redovisar detta för parlamentet. Det är ganska sent, jag anser att vi kan kritisera kommissionen, rådet och medlemsstaterna, framför allt de regeringar som är mest involverade i saken, för denna försening. Som ordstävet säger "bättre sent än aldrig". Att skynda på förhandlingarna blir en alltmer prioriterad fråga för att ta itu med den osäkerhet och oro som väntan på ett beslut vid denna tidpunkt skapar hos fiskarna och deras familjer. Socio-ekonomiska kompensationsåtgärder bör alltså förutses, för såväl fiskarna som för förädlingsindustrierna, om det uppstår stopp i verksamheten som resultat av eventuella förseningar i förhandlingarna.

Miguélez Ramos
Herr talman! På initiativ av den socialdemokratiska gruppen och med stöd av övriga grupper har fiskeriutskottet ställt den här frågan till Europeiska kommissionen och till det än en gång frånvarande ministerrådet, så att de europeiska medborgarna kan få sig förklarat hur det ligger till med kontakterna med de marockanska myndigheterna inför förhandlingarna om ett framtida fiskeavtal EG-Marocko.
Herr Fischler, vid det här laget bör ni veta att det nuvarande avtalet löper ut den 30 november och att gemenskapsflottan dagen efter lägger sig för ankar i de fiskevatten som åsyftas i avtalet. Med andra ord kommer 7 000 europeiska fiskare att förlora sina arbeten, 477 gemenskapsfartyg kommer att lägga till i våra hamnar, 10 000 arbetstillfällen inom konserv- och omvandlingsindustrin är i farozonen liksom tusentals andra arbeten som är förknippade med marknadsföring och hamnaktiviteter.
Herr kommissionär, det handlar om arbetstillfällen i kustområden som är synnerligen beroende av fisket, mål 1 - områden, där fisket är den huvudsakliga sysselsättningen.
I Galicien, min region, är fisket inblandat i 45 av 56 ekonomiska aktiviteter. Efter varje avtal har gemenskapsflottan som där fiskar bara blivit allt färre i antal fartyg och fiskare. Det tycker jag är riktigt, men man kan inte tro att fartyg och fiskare som har arbetat i dessa vatten under årtionden helt plötsligt från morgon till kväll skall försvinna därifrån och framför allt inte innan Jamaicakonventionen.
Vi har redan talat om stöd till berörda redare och fiskare, stöd som skall komma från FIUF (det finansiella instrumentet för utveckling av fisket). Herr kommissionär, jag skulle vilja säga att varken fiskare eller redare borde ges något bistånd. De är människor som arbetar på havet och som vill fortsätta att arbeta med det som de kan och med det som de riskerar så mycket för.
Stödet kommer inte heller att gå till dem som verkligen berörs av stoppet; fru Manuela som har ett fiskestånd, herr Antonio som säljer hushållsmaskiner, inte ens rivera-snickarverkstaden som håller till i en verkstadsskola i Galicien, eftersom ingen av dem kommer att ha några båtar att reparera.
Betalas dessutom stödet med medel från FIUF, medel som redan nu är knappa och som är till för att anpassa och renovera flottan, kommer allt mindre att finnas kvar för fiskefondens egentliga mål. Under fyra års tid har parlamentet uttalat sig för en egen budgetpost där fiskestopp, oförutsedda kriser och händelser som till exempel försenad avtalsförnyelse skall beaktas.
Herr kommissionär, när det förra avtalet löpte ut efterföljdes det av ett fiskestopp som varade i sju månader. Till detta var man tvungen att lägga de naturliga biologiska stoppen och andra inte så biologiska utan mera godtyckliga som den marockanska administrationen ålade en europeisk kommission som inte kunde försvara sitt folks intressen, något som det stora antalet obefogade häktningar är bevis på, några inträffade till och med utanför den ekonomiska zon Marocko har ensamrätt på.
Jag vill fråga kommissionären hur man har tänkt förhindra att en liknande situation uppstår, för än så länge svävar jag i tvivelsmål. Jag känner inte heller till, nu när kommissionären ändå nämnde det, vilken ståndpunkt kommissionären ämnar inta för att försvara fisket vid toppmötet i Seattle. Herr kommissionär, jag har sett er agera mycket aktivt i dagstidningar när ni försvarade jordbruket, men jag har inte hört ett ord om fisket. Jag tror att ni skulle behöva upprätta en försvarslinje för det europeiska fisket.
Rådet spelar också en dyster roll, främst på grund av sin obegripliga passivitet när det gäller att ge kommissionen fullmakt att inleda förhandlingar med den marockanska regeringen.
Jag tror att rådets dröjsmål bara kan förklaras av bristande påtryckning från det medlemslands regering som borde vara mest intresserad av avtalet. Ytterligare ett bevis på rådets bristande intresse är dess frånvaro i dag i den här debatten. Bristande intresse för ett fiskeavtal med Marocko och bristande respekt gentemot kammaren som företräder de europeiska medborgarna.
Europaparlamentet som måste uttala sig om det framtida avtalet genom samtyckesförfarande bör, tror jag, gå samman med övriga institutioner under förhandlingarna med den marockanska regeringen. Här finns ingen plats för ett sent och dåligt genomfört samrådsförfarande, som brukligt är.
Herr kommissionär, jag vill bara säga att jag anser att det nuvarande avtalet till stor del verkar vara ett andra generationens avtal och att ni följaktligen inte bör förankra er i åsikten att förhandlingarna kommer att bli mycket svåra.
.
Avtalet reglerar inte enbart den ekonomiska kompensationen. Det finns redan europeisk-marockanska bolag, de kommer att fortsätta att finnas, men den modellen kan inte vara allenarådande. Vi kan inte kräva att redarna skall göra sig av med sina fiskare, med all kunskap de har, inte ens vi socialdemokrater skulle tillåta att vissa bolag får fortsätta på bekostnad av sina arbetare.
Det fiskeavtal som finns och det som kommer att finnas är också ett bevis på associeringen mellan Europa och Medelhavsländerna och det drar båda parter nytta av. I det framtida avtalet bör gemenskapen erbjuda sin tekniska service så att Marocko också kan styra sin fiskeflotta.
Herr Fischler, när det gäller fiske har ni ännu inte spelat er första roll eller också har ni spelat den dåligt. Ni är fortfarande en okänd kommissionär och jag säger att ni har spelat er roll "dåligt" tack vare den olyckliga inledningen när ni meddelade att Generaldirektoratet för fiske eventuellt skulle avskaffas, något som ni vet förorsakade en storm av ovilja inom sektorn.
Herr kommissionär, vi kommer inte att beakta det här. Ni var en kommissionär som utövade ert ämbete och jag ansluter mig till min kollega Varela Suanzes-Carpegnas liknelse om att det är en bra tjur ni har, en stridstjur att fäkta. Påbörja förhandlingarna, för dem i land och, herr kommissionär, försvara de europeiska fiskarnas intressen på samma sätt som den marockanska regeringen försvarar sina.
(Applåder)

McKenna
Herr talman! För det första valde vår grupp att inte underteckna denna resolution av en rad mycket viktiga skäl. Vi anser det vara ett mycket ensidigt och påstridigt sätt att kräva av Marocko att det skall ge efter för europeiska krav oavsett vad det kräver. Vi inom Gruppen de gröna anser att det är Marockos sak att självt bestämma hur man bäst drar nytta av resurserna i sina egna vatten.
En av de mest beklagliga aspekterna av denna resolution är att den underlåter att ta upp frågan om Västsahara. I går kväll talade en företrädare för Saharouifolket inför de gröna. Han berättade för oss om EU-flaggade fartyg som fiskade utanför Västsaharas kust. Det har fastslagits att Västsaharas gräns går vid 27º 4'. Norr om detta ligger Marocko och söder om detta ligger Västsahara. Vi vet alla att Saharouifolket skall rösta i en folkomröstning mycket snart om självstyre, men många allvarliga problem har givetvis skapats av marockanerna.
Det finns inget EU-land som har erkänt Marockos suveränitet över Västsahara, men enligt Saharouifolket betalar EU samtidigt 500 miljoner euro till Marocko. Fiskefartyg från EU fiskar kummel och andra fiskarter i vattnen utanför Marocko, och Marocko har ingen rättslig behörighet i dessa vatten. Många människor anser att detta utgör olaga fiske. Vissa skulle kanske till och med gå så långt som att kalla det för piratverksamhet. Det finns många allvarliga anklagelser och jag vill också påpeka att liknande anklagelser har gjorts vad gäller Somalia.
Jag vill fråga kommissionen om vilka garantier den kan ge om att detta inte sker. Nuvarande avtal med Marocko innehåller villkor för ett experimentellt satellitsystem. Kan kommissionen garantera oss, genom resultaten, att EU-fartyg inte ägnar sig åt olaga fiske? Jag vill tillägga att företrädaren betonade att de inte hade några som helst problem med avtalen mellan EU och Marocko. De var angelägna om att det skulle vara " lagligt" , det vill säga begränsat till endast marockanska farvatten.
Våra problem med resolutionen gäller inte bara denna punkt - trots att det är en mycket allvarlig fråga. De gröna vill först av allt betona att vi inte, som många människor vill få det till, är emot fiskeavtal med tredje land, men vi har mycket viktiga villkor som vi vill skall kopplas till dessa avtal. Vi vill att de skall vara mera jämlika, mindre miljömässigt och socialt skadliga och förenliga med gemenskapens politik på övriga områden.
Det finns specifika kriterier som vi skulle vilja följa. För det första vad gäller alla EU:s fiskeavtal, inte bara marockanska avtal: de bör följa försiktighetsprincipen. De flesta människor bekänner sig till denna i teorin men inte i praktiken. Enkelt uttryckt, där det förekommer avtal måste det finnas klara vetenskapliga bevis för att ett ytterligare tryck på fisket genom föreslagna EU-åtgärder inte kommer att försämra möjligheterna för fiskbeståndens bevarande. Om vi inte kan vara säkra på att fisk finns att tillgå bör dessa specifika arter inte ingå i avtalet.
Det andra kriteriet är att den regionala metoden bör tillämpas. Alla länder som deltar i fisket av de berörda bestånden, vare sig det rör sig om kuststater eller avlägsna kuststater, bör vara involverade i undersökningarna av bestånden och förhandlingar om hur mycket fiske som bedrivs och vem som har rätt att bedriva den. Denna metod tillämpas mycket framgångsrikt i södra Stilla havet vad gäller tonfisk och det finns inget som helst skäl till att det inte skulle gälla här.
Det finns en gängse EU-metod som går ut på att förhandla med en stat åt gången. Detta är inte acceptabelt. Kontrollen utgör också ett mycket stort problem i de flesta av dessa avtal. Tredje land har helt enkelt inte resurser för att garantera att fartygen från EU och andra avlägsna flottor respekterar föreskrifterna.
Vi känner till de problem som medlemsstaterna har i sina egna vatten, så det måste vara mycket svårt för dessa andra länder att kunna handskas med dessa problem. Satellitsystem är ett mycket litet men positivt steg, men mycket mera behöver göras. 1997 begärde rådet en djupanalys av EU:s avtal med tredje land. Den sammanfattande rapporten finns nu tillgänglig. Den diskuterades i tisdags vid rådets sammanträde. Vi välkomnar denna studie mycket och hoppas att rådet nu kommer att föra en omfattande debatt, både inom rådet självt och med andra samhällssektorer, om dessa EU:s fiskeavtal.
Vissa av dessa slutsatser i rapporten kan ifrågasättas men den tillhandahåller åtminstone viss konkret information och siffror om avtalen. Detta är någonting som var mycket behövligt och har efterlysts under en lång tid.
Ytterligare en punkt som jag vill betona, liksom tidigare talare har gjort och, misstänker jag, de flesta av de efterföljande talarna kommer att betona, gäller betydelsen av detta och andra fiskeavtal för vissa regioner inom gemenskapen som är mycket beroende av fisket. Gruppen De gröna känner sympati för deras utsatta belägenhet och hoppas att en riktig kompensation kommer att ges till de som är sysselsatta inom fisket och som förlorar sina arbeten vid ett eventuellt stopp för fiskeverksamheten. Men EU:s nuvarande politik gör dem en otjänst genom att konstant inge hopp om att fisk skall finnas tillgänglig för den någonstans. Under många år har FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation (FAO) varnat för problemen, ändå fortsätter vi att leta efter fisk någon annanstans ända tills det inte finns någon annanstans. Om man tittar på gemenskapens statistik för sysselsättningen inom sektorn, står det klart att denna är på nedgång. Mycket av detta beror på den fortsatta industrialiseringen av sektorn, som utvecklar allt större fartyg som kräver allt mindre besättning. Medan detta bidrar till att göra fiskares liv lättare och säkrare, sker det på bekostnad av vissa sociala faktorer som sysselsättningen. Sysselsättningsaspekten inom alla sektorer av fiskerinäringen måste ses över. Det påverkas av många faktorer inklusive strukturpolitiken i vilken man inte tar i hänsyn till sysselsättningen i frågor om fartygsstorlek.
För att slutligen återkomma till frågan om Marockos rätt till att fatta sina egna beslut. Å Gruppen De grönas vägnar, reste jag tillsammans med fiskeriutskottet till Marocko förra året och marockanerna var mycket tydliga: de ville inte underteckna det sista avtalet. De gjorde detta först efter extrema påtryckningar från Europeiska unionen inklusive ett brev från Jacques Santer som bönade och bad om att marockanerna skulle samtycka denna sista gång; detta skulle bli det sista avtalet; EU behövde tid för att finna en annan lösning. Men ingenting har gjorts för att finna andra lösningar och detta behövde göras. Vi kan inte tvinga på andra stater vår vilja. Vi måste respektera deras rättigheter. Vi måste ha jämlika avtal med andra länder.

Miranda
Herr talman! Bara några korta kommentarer - eftersom vår kollega Salvador Jové Peres strax kommer med ett inlägg - för att säga att detta är en fråga av särskild betydelse och stor aktualitet, dels för fiskeförsörjningen, dels för det antal direkta och indirekta arbetstillfällen den berör. Även på grund av de negativa konsekvenserna av ett eventuellt stopp för de flottor som arbetar i de marockanska fiskevattnen, med alla sociala spänningar och kostnader som är förenade med ett sådant stopp.
Av denna anledning kan jag inte låta bli att understryka det misstag som genomförandet, för fyra eller fem år sedan, av ett fiskeavtal utanför den vidare ramen i samarbetsavtalet mellan Europeiska unionen och Marocko innebar. Vi pekade då på de faror som låg i detta, och där har vi också nu, nya och ofrånkomliga konsekvenser, nämligen kraven på fler marockanska fiskare på gemenskapens fartyg, och fisktillstånd som är begränsade till nya gemensamma företag, med skyldighet att landa fisken i marockanska hamnar, fler eftergifter på jordbruksområdet, osv.
Vi är givetvis för och strävar efter snabba och effektiva förhandlingar med Marocko som kan leda till ömsesidiga fördelar. Men vi anser att det är viktigt att de förhandlingar som skall inledas, vilka kan bli besvärliga och långsamma, inriktas på några av gemenskapens viktiga mål. För det första måste fiskeavtalet absolut ingå i det allmänna samarbetsavtalet med landet. Sedan får vi inte göra fler eftergifter eller ge fler kompensationer på jordbruksområdet och de nuvarande arbetstillfällena måste garanteras inom fiskerinäringen. Sist, men inte minst, måste alla förebyggande åtgärder vidtas och kompensationer förutses för ett eventuellt och oönskat stopp för gemenskapsflottan.

Souchet
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Fiskeavtalet med Kungariket Marocko är otvivelaktigt det viktigaste fiskeavtal som Europeiska unionen har ingått, på grund av det antal fartyg från gemenskapen som det berör, de fiskemöjligheter som det öppnar för och de arbetstillfällen som är direkt beroende av det - över 8 000 fiskare och över 20 000 anställda.
Ett antal områden som tillhör flera av EU:s medlemsstater är nära, för att inte säga totalt, beroende av detta fiskeavtal. Vi vet alla här att om detta avtal inte förnyas är det EU:s fiskerisektor i sin helhet som indirekt skulle drabbas av konsekvenserna. De fiskefartyg som inte skulle kunna fiska i marockanska vatten skulle ofrånkomligen föra över sina verksamheter till andra områden och därmed riskera att framkalla farliga kedjereaktioner och balansrubbningar som är skadliga för alla.
Att marockanerna är hårda förhandlare borde inte vara en överraskning för kommissionen som skulle ha dragit konsekvenserna av det. Redan vid förhandlingarna om det nu gällande avtalet hade vi stora svårigheter. Det är för övrigt fullt legitimt att Marocko försöker på bästa sätt förvalta sina långsiktiga intressen i fråga om fiskeresurserna. Vi har ingen rätt att förebrå landet för det. Men denna begäran bör kunna införlivas fullt ut och i hög grad beaktas inom ramen för ett nytt avtal.
Har kommissionen likväl gjort våra marockanska vänner medvetna om de fruktansvärda konsekvenser som ett icke förnyat fiskeavtal med dem skulle få för unionens medlemsstater? Vi har en känsla av att kommissionen inte uppvisat den nit som skulle ha varit nödvändig i denna fråga. Fiskeavtalet utgår den 30 november. Kommissionen har först på ett sent stadium begärt förhandlingsmandat. Den nya förhandlingen har inte startat och vi är en månad från utgångsdagen.
Herr kommissionär, hur har ni planerat, om situationen skulle låsas, så att de direkt berörda fartygen, de anställda i de drabbade fiskeriföretagen, de berörda områdena och framför allt de mål 1- och 2-områden som är beroende av fisket, såsom vår gemensamma resolution anger, inte häftigt drabbas av de katastrofala konsekvenser som ett icke förnyat avtal skulle få? Herr kommissionär, ni var nyss ganska oklar om denna väsentliga punkt. Det har således obestridligen förekommit passivitet, inkompetens och låtgåmentalitet från kommissionens sida, medan det här handlar om ett mycket viktigt uppdrag som kommissionen har fått i fördragen.
Om kommissionen nu inte ägnar all nödvändig energi åt att bevara den grundläggande pelare i den gemensamma fiskeripolitiken som fiskeavtalen är, kommer det att bli det ett starkt och berättigat tryck från fiskeriföretagarna om att begära att den gemensamma fiskeripolitiken ifrågasätts och en bilateral ram återupprättas för att möjliggöra att direkta fiskeavtal ingås mellan medlemsstater och tredje land, avtal som bättre skulle beakta och försvara våra befolkningars vitala intressen.
Herr kommissionär, det betyder att det som står på spel i förhandlingen med Marocko är speciellt viktigt för den gemensamma fiskeripolitikens själva framtid. Vi hoppas således att ni i Bryssel, Strasbourg och Seattle ger denna politik den prioriterade uppmärksamhet som den kräver.

Martinez
Herr ordförande, kära kolleger, herr kommissionär, vi har hänvisat frågan om omförhandling av fiskeavtalet mellan EU och Marocko som utgår den 30 november. Det handlar om ett av de 29 fiskeavtal som ingåtts av Europeiska unionen, varav ett femtontal med afrikanska länder eller länder från Indiska oceanen. Dessa förhandlingar skall äga rum i ett särskilt sammanhang som präglas av två nya faktorer, å ena sidan, bortgången av hans majestät Hassan II, det tjugonde århundradets sista stora man, och, å andra sidan, principbeslutet som fattades för några dagar sedan om Turkiet såsom kandidatland för anslutning. När man planerar att införliva ett land som inte har någonting gemensamt med Europa, är det svårt att i någon högre grad reservera sig mot Marocko som åtminstone delar språk, historia och ekonomiska förbindelser med Spanien och Frankrike.
På det tekniska planet vill Marocko ha en övergripande förhandling som omfattar fiske, skydd av fiskeresurser, lokal industri och till och med mer allmänt jordbruksförbindelserna med Marocko. Våra länders ståndpunkt är huvudsakligen budgetmässig, eftersom det gäller en kostnad på 125 miljoner euro per år. Det land som får de främsta fördelarna av det är Spanien med 20 procent av sin fiskeriproduktion inom ramen för avtalet med Marocko, Mauretanien och Senegal. Portugal och Frankrike i sin tur har mindre fördelar av det och Italien skulle också vilja dra fördel av det. Marocko vill för övrigt bevara sina fiskeresurser inom sitt ekonomiska område och andra länder, såsom Storbritannien, anmäler budgetmässiga betänkligheter. Gemenskapens budget för fiskeavtalen är visserligen inte obetydlig: 300 miljoner euro, det vill säga fem procent av budgeten för europeiska yttre åtgärder. Det är således inte oväsentligt, även om vi inte förlorar på bytet. Enligt Ifremer skulle den europeiska omsättningen härifrån vara närmare tre euro på en investerad euro och mervärdet på 900 miljoner. Spanjorerna är de främsta vinnarna med Kanarieöarna, där 91 procent av fiskeflottan är beroende av avtalet, och Andalusien med 75 procent av fiskeflottan. Frånvaron av ett avtal skulle bli dyr. Marocko är för övrigt inte heller förlorare, eftersom nära ett tusental arbetstillfällen berörs av detta avtal för ett mervärde på 36 miljoner årligen. Men marockanerna frammanar fullt berättigat risken för att fiskeresurserna överexploateras. Världsfångsterna var mindre än 20 miljoner ton för ett fyrtiotal år sedan, i dag är de nära 100 miljoner ton. Även om Europa inte är skyldigt, eftersom vi fiskar allt mindre i Medelhavet där vår del inte längre utgör mer än 40 procent av fångsterna. Det är således viktigt att vaka över dessa fiskeresurser, som jag väl känner till, från de små hamnarna Oualidia eller Media ända till Mauretanien över Västsahara, som, jag vill påminna McKenna, inte är självständigt utan tillhör Marocko sedan århundraden tillbaka.
Var skulle vi kunna finna en kompromiss med den marockanska ministern, El Khyari? Från europeisk sida skulle vi kunna göra eftergifter i fråga om utvecklingen av den lokala marockanska förädlingsindustrin, stöd till vetenskapliga studier och lossningarna i marockanska hamnar. Det finns emellertid två punkter kvar såsom stötestenar: i första hand, övergivandet av gemenskapens tullförmåner på jordbruksområdet - vi känner redan till problemen rörande sektorerna för tomater, färska grönsaker eller trädgårdsodling - och den andra punkten, på vilken vi inte kan ge vika, som skulle bestå i ett utbyte av fiskerättigheter för spanjorerna mot en invandringsökning i Europa som redan har 18 miljoner arbetslösa.
Herr Fischler, ni påminde oss om att ni skulle vara i Seattle, vi måste således beakta problemet på en mycket högre nivå. Det handlar inte bara om en fiskeförhandling utan om en mycket mer omfattande förhandling, rörande Europa-Medelhavsområdet, eller rentav en WTO-förhandling. Samtidigt som vi i Seattle kommer att ge efter för Förenta staterna om kompensationsstöden till jordbruket, är det svårt att förvägra Marocko liknande eftergifter på jordbruksområdet. Det är också självklart att förbindelserna mellan Marocko och Europa bör bedömas på toppnivå. Vi måste passa på vid besöket av hans majestät Mohammed VI i parlamentet att göra en övergripande omförhandling och vaka över att inte Marocko destabiliseras av de dumheter som McKenna uttalade nyss om något slags överhöghet över Västsahara med helt okända konsekvenser om Algeriet skulle få tillträde till Atlantkusten.
Europa behöver Marocko och tvärtom. Avtalet bör således ingås med respekt för gemensamma identiteter, överhögheter och med respekt för vad vi är var och en samtidigt som vi erkänner att historien har gjort Marocko till om inte ett kulturellt undantag så åtminstone ett undantag i Medelhavsregionen för Europa i allmänhet och Frankrike i synnerhet.

Fraga Estévez
Herr talman! De otaliga påtryckningar som såväl rådet som kammaren och fiskerisektorn var tvungna att utöva på kommissionen har äntligen burit frukt, knappt en månad innan fiskeavtalet med Marocko ingås har man fått ett förhandlingsmandat. Bättre sent än aldrig. Mandatet är åtminstone bra, framför allt på grund av den vidsynthet som finns för att finna olika samarbetsformer inklusive nya juridiska normer för bevarandet av goda fiskeförbindelser parterna emellan.
Man måste dock beklaga dröjsmålet, ett dröjsmål som har förorsakat såväl social oro och nervositet inom fiskeflottan, något som hade kunnat undvikas, som spekulationer och uttalanden som, på grund av avtalets betydelse, borde ha skett på ett mera diskret, lugnt och vänligt sätt. Men också för att fiskestoppet i det här läget verkar oundvikligt, vilket gör att vi måste söka extraordinära gemenskapsfonder för att finansiera den tid flottan står stilla.
Jag tänker inte upprepa de skäl andra kollegor redan har anfört och som förklarar avtalets enorma betydelse och socio-ekonomiska återverkningar. På grund av redan kända skäl är fiskeflottan overksam, och eftersom den måste stå för en allt större del av fiskeavtalen har man sagt att man inte finner sig i att inte bli informerade om vad som händer under förhandlingarna. En sak är den naturliga diskretionen och reservationen vid förhandlingar, något helt annat är det hemlighetsmakeri som råder när allt sätts på spel.
Tyvärr känner fiskeriutskottet mycket väl till hur det känns att än här och än där tigga om information, till och med i dessa tider av öppenhet och samarbete som vi just har inlett.
Precis som sektorn så tror jag att vi den här gången - och jag beklagar särskilt att rådet inte är närvarande eftersom jag i huvudsak riktar mig till den - måste klargöra och visa att även om vi under många år enträget har bett om tillstånd att få delta som enkla observatörer vid fiskeförhandlingarna, så kan inte detta deltagande längre uppskjutas. Det är nämligen så att avtalet med Marocko ekonomiskt sett är ganska viktigt, trots att fisket utgör en liten del av gemenskapsbudgeten. Det är så pass viktigt, ärade kollegor, att det är det enda avtal för vilket man bett oss om ett positivt yttrande. Följaktligen är vi juridiskt bundna till förhandlingsresultatet och vi har all rätt att erhålla förstahandsinformation, utan att behöva vänta för den tredjehandsinformation vi eventuellt kan få genom att förlita oss på råds- eller kommissionsledamöternas barmhärtighet.
Medborgarna kräver dessutom information och vi företräder medborgarna, de har valt oss, och enbart därför har vi ett ansvar som i det här fallet åtminstone innebär att vi måste hålla oss informerade om vad som händer.
Herr talman, jag hoppas att frågan om observatörer, som åtminstone finns med i det resolutionsförslag som vår grupp skrivit under, en gång för alla tas på allvar. Därför ber jag, precis som andra kollegor har gjort och som framgår av resolutionsförslaget, att detta en gång för alla prioriteras vid nästa trepartidialog.

Seguro
Herr talman, mina damer och herrar, herr kommissionär! Situationen är bekant och kommissionären har under denna debatt haft tillfälle att få ännu fler detaljer om den problematiska situation vi befinner oss i, framför allt de fiskesamhällen som berörs mest av detta problem.
Problemet är inte enbart ett ekonomiskt problem. Hade det varit det hade det i sig krävt att kommissionen varit snabbare och tagit initiativ i denna fråga. Det är också en fråga om förbindelserna mellan två länder i ett område av världen som behöver fred och lugn. Därför är detta avtal strategiskt inte bara ur dessa fiskesamhällens synvinkel, det är också strategiskt för balansen, för den fred som bara kan uppnås genom olika typer av samarbete, och detta är ett exemplariskt fall.
Men när vi nu har kommit till denna situation, är det då lämpligt att ta reda på varför vi har gjort det? Ni har inte heller kommit som ny kommissionär till kommissionen, ni är kvar från den förra kommissionen. Ni har också kvar samma post och samma ärende, och därför har ni ett specifikt ansvar och en egen och mycket konkret politik, inte bara för att lösa detta problem, utan också för att lösa problemen fram tills avtalet åter konkretiseras.
Jag vill uppriktigt säga, herr kommissionär, att jag inte blev särskilt övertygad av ert inlägg nyss. Jag blev inte entusiastisk, det verkade som om ni kom hit och gav ett administrativt svar på en oroande situation. Detta är faktiskt något som inte bara oroar mig utan säkert också mina kolleger i detta parlament. Det fiskarna vill veta angående denna konkreta punkt är inte att kommissionen kommer att ta initiativ, det är inte att kommissionen är beredd att hjälpa dem, det de vill veta, herr kommissionär, är vilken typ av initiativ som kommer att tas och framför allt, hur stort bidrag gemenskapen kommer att ge dessa fiskare och under hur lång tid kommissionen är beredd att ge det. För, som min kollega Miguelez sade, fiskarnas problem är inte att få understöd för inaktivitet, det är att få stöd från Europeiska unionen för att kunna utföra sitt yrke, alltså att kunna arbeta och med detta bidra till det nationella välståndet och gemenskapens välstånd.
Därför ber jag er, herr kommissionär, om konkreta svar. Ni vet att ni i Portugal inte längre är särskilt populär på grund av frågan om köttproduktionen. Vår önskan är att er popularitet inte skall fortsätta att minska på grund av frågan om fisket!

Sánchez García
Herr talman, herr kommissionär! Apropå de globala förbindelserna mellan Europeiska unionen och Marocko och med anledning av den muntligt ställda frågan om fiskeavtal som i dag håller oss sysselsatta vill jag framhäva den lokala aspekten av densamma. Jag åsyftar här en region inom gemenskapen, europeisk i det politiska, afrikansk i det geografiska, som heter Kanarieöarna och ligger i Atlanten mitt emot Marocko.
Under senare åren, även sedan demokrati infördes i Spanien, har vi ett flertal gånger stött på situationer där fisket varit en fråga som inte gått att lösa mellan parterna på grund av den oenighet som råder när det gäller fastställandet av territorialvatten i förhållande till våra afrikanska grannar.
På sista tiden har vi tack vare avtalen EU-Marocko blivit litet mera samarbetsvilliga, och detta trots att många frågor fortfarande inte är lösta, som till exempel jordbruket (tomat), miljön (kärnkraftspolitik) samt folkomröstningen om Sahara, vilket globalt sett berör oss betydligt mera.
Utskottet för jordbruk och fiske i den spanska senaten har i dagarna inlett ett besök till Kanarieöarna för att på plats lära känna de problem man har inom primärsektorn: jordbruk och fiske.
Kanarieöarnas president har också meddelat att han önskar besöka Marocko för att som goda grannar inleda en dialog och öppna en direkt förbindelselänk till den marockanska regeringen. Mellan två civiliserade grannländer bör god grannsämja råda, men tack vare den tröga verkligheten, som Obiols mycket riktigt uttryckte sig under debatten i Bryssel med anledning av Europas och Marockos gemensamma framtid, så är det många gånger svårt att agera på ett övertygande sätt.
Vi får hoppas att fred och stabilitet får råda i vår del av Atlanten och för att uppnå detta vore det nog lämpligt att tillvarata fiskeavtalet eller annat europeiskt instrument för transnationellt samarbete.
Jag hoppas att Marocko fullgör sina internationella åtaganden precis som de marockanska myndigheterna i Bryssel i förra veckan lovade vid det samtal som där hölls. Jag hoppas i alla fall att Europeiska kommissionens diplomati rättmätigt lyckas försvara gemenskapsfiskarnas intressen, försvara de fiskare som kommer att beröras av det framtida fiskeavtalet EU-Marocko.
Avslutningsvis vill jag påminna om ett spanskt ordspråk som lyder så här: "den som vill äta fisk, herr kommissionär, får vara beredd att blöta byxorna" . Många av oss är här i dag för att övertyga er om att ett förnyat fiskeavtal mellan Europeiska unionen och Marocko kommer att få mycket stor social och ekonomisk betydelse.

Nogueira Román
 Herr ordförande! Jag deltar i den här debatten för att visa min ståndpunkt, men också för att visa att vi stöder alla de som kan bidra till ett nytt avtal mellan Europeiska unionen och Konungariket Marocko, må vara i parlamentet eller i Europeiska kommissionen.
Därför stöder jag den resolution som Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater, Europeiska socialdemokratiska partiets grupp och Gruppen Unionen för nationernas Europa har lagt fram, något som tio av oss i Europeiska Fria Alliansen, undergrupp till Gruppen De gröna/Europeiska Fria Alliansen, uttryckligen har sagt till om. Det är en ståndpunkt som givetvis grundas på vår uppfattning om Europeiska unionens förbindelser och de konkreta intressen som de länder vi här företräder har.

Det finns två grundläggande skäl till att vi stöder avtalets undertecknande. För det första anser vi att avtal med tredje land är en lyckad politik från Europeiska unionens sida. En politik som i det här fallet berör en fundamental sektor, en stor del av vårt samhälle och många arbetstillfällen i vissa länder. En politik som påverkar vår kustbefolknings livsstil på samma sätt som jordbruket gör i inlandet, och varför inte säga det också, den påverkar en stor del av Europeiska unionens näringskälla.
Självklart vill vi att man i avtalen respekterar bevarandet av resurser. Självklart vill vi att man försvarar och respekterar tredje lands intressen. Jag vill dock påpeka att avtalen inte enbart träffas med fattiga tredje länder, det vill säga Marocko, Angola med flera länder. Avtal träffas också, i enlighet med den politik som bedrivs inom Europeiska unionen, med Kanada, Förenta staterna, Australien, Argentina, länder som mitt område, Galicien, har direkt förbindelse med.
Till sist vill jag nämna att Ekonomiska och sociala kommittén i Spanien har sagt att Europeiska unionens avtal med tredje land ger sju gånger mer i vinst än vad avtalen kostar, ett argument som jag ansluter mig till.
Jag nämnde tidigare att det här är ett problem som i första hand berör områden i Spanien och Portugal. Kanarieöarna, Andalusien och Galicien i Spanien. I Galicien är 120 000 arbetstillfällen direkt eller indirekt beroende av fisket och avtalet med Marocko kommer i särskilt hög grad att beröra tre områden: Ribeira, O Morrazo samt A Guarda där ungefär 150 fartyg och 1 500 fiskare påverkas av avtalets undertecknande.
Jag vill påminna om att vi den 15 november 1995, efter Marockos löfte om att underteckna ett fiskeavtal, träffade ett ekonomiskt och socialt avtal med Marocko. Jag nämner detta eftersom de här två avtalen, som ansågs grundläggande för den Medelhavskonferens som ägde rum i Barcelona, visar att vi i fiskeavtalet måste beakta såväl de politiska som ekonomiska och sociala förbindelserna med vårt närmaste Medelhavsgrannland.
Jag vill också påpeka att det inte går att sluta ett avtal som går emot den befintliga fiskerisektorn. Den fiskesektor som berör Konungariket Marocko består av mindre företagare, redare som under inga omständigheter kan bilda statliga och privat ägda företag med marockansk majoritet. De nya avtalen måste följaktligen byggas på de gamla. De bestämmelser som måste modifieras ändras samtidigt som man måste beakta - varför inte - att vi respekterar att avtalet i fråga gynnar den ekonomiska och sociala utvecklingen i Marocko.
Å andra sidan ,ärade kollegor, vill vi ha en snabb förhandling och ett betydande och tillräckligt stort ekonomiskt stöd för den berörda sektorn - redare och arbetstagare - inför en förmodad övergångsperiod under vilken man inte har rätt att fiska i dessa vatten.

Jové Peres
) Herr talman! Min politiska grupp har lagt fram ett eget resolutionsförslag samt ändringsförslag till de resolutioner som andra politiska grupper presenterat. Jag tänker inte ta upp skillnaderna, som ni redan känner till, utan jag tänker bara ta upp några punkter som jag tyvärr befarar kommer att spela stor roll i våra framtida debatter.
Punkt ett: statligt och privat ägda bolag. Det verkar som om Marocko är berett att underteckna ett avtal som baseras på statliga och privat ägda bolag. Vad betyder detta? Bara att det skulle vara ett avtal som enbart gynnar en del redare. Små skeppsredare och de som ägnar sig åt fiske på djupt vatten är inte intresserade av Marocko när det gäller att bilda bolag som både ägs av staten och privat. Detta skulle i områden som våra där sysselsättningsproblemen är mycket allvarliga medföra en uppdelning av de små rederierna och minskad sysselsättning. Bolag som är både statligt och privat ägda medför också mindre gemenskapsbesättning och Marocko kräver dessutom fler debarkeringar i marockanska hamnar, vilket skulle innebära att än fler arbetstillfällen försvinner. Om avtalet baseras på detta så skulle den större mera mångsidiga fiskeflottan gynnas som å andra sidan redan håller på att leta efter andra fiskevatten.
Punkt två: enligt spanska massmedia verkade kommissionär Fischler den 26 i förra månaden vara beredd att göra vissa eftergifter med frukt och grönsaksimporten från Marocko i förhandlingarna om fiskeavtalet. Tre faktorer borde vi med anledning av detta ha i åtanke. För det första odlas frukten och grönsakerna i Europeiska unionen i områden med stor arbetsbrist. För det andra används frukt och grönsaker ofta som betalningsmedel i handelsavtal med tredje land. För det tredje övergavs viktiga offentliga marknadsstyrningsinstrument när sektorns senast omorganiserades. Man kan därför inte låta frukt och grönsaker betala fakturan för en stor del av Europeiska unionens utrikespolitik.
Med anledning av de fiskeavtalsförhandlingar som nu löper ut så kommer jag ihåg att Gruppen Europeiska enade vänstern motsatte sig ett undertecknande av fiskeavtalet genom eftergifter av tilläggskvoter för import av frukt och grönsaker inom ramen för parallellförhandlingarna om associeringsavtalet. Det var i första hand fråga om jämvikt, medan fiskeavtalets giltighetstid är temporär så är villkoren för frukt och grönsaker av en mera permanent karaktär.
Man säger ofta att de här eftergifterna bidrar till utvecklingen i tredje land. Verkligheten är emellertid betydligt mera komplex. Ärade kollegor, i fallet med Marocko så står fem företag för 85 procent av produktionen och exporten av tomater. Det största företaget är Domain Royal och tillhör kungafamiljen, de övriga fyra tillhör den marockanska adeln.
De utelämningar som gjordes i fiskeavtalet för att gynna den marockanska fiskerisektorn gynnar enbart huvudägaren till bläckfiskflottan, släkting till före detta utrikesministern. Ärade kollegor, detta gynnar inte precis en rättvis och solidarisk utveckling utan det gynnar nog mer vissa bestämda intressen.
Avslutningsvis, vill jag anknyta till det sätt förhandlingarna förs på. Traditionellt sett inleder Marocko inga förhandlingar förrän tidigare avtal har löpt ut och flottan ligger förtöjd, med de sociala spänningar detta medför. Den här gången kommer det att gå på samma sätt. Ett sådant beteende är oacceptabelt för en presumtiv medlem. Min politiska grupp vill för Europeiska unionens del ha ett rättvist och jämlikt avtal med Konungariket Marocko, men vi menar också att det framtida avtalet, för att undvika dessa regelbundet återkommande förhandlingar som ger upphov till svår ångest och stora svårigheter för fiskarna, borde konsolideras inom ramen för associeringsavtalet.

Portas
Herr talman, kära kolleger, herr kommissionär! Låt oss först gå in på den faktiska situationen. Den 30 november kommer de portugisiska fartyg som fiskar i Marocko att upphöra med detta. Många redare kommer givetvis att kräva att fartygen förstörs, vilket därigenom ökar på den fartygskyrkogård som den gemensamma fiskeripolitiken har blivit. Många fiskare går direkt in i arbetslösheten och förvärrar ännu mer det fattiga område som den gemensamma fiskeripolitiken har blivit. Ännu två hamnar i Portugal kommer att drabbas hårt om detta avtal inte förnyas: vi kan varken fiska eller arbeta, vilket är ett förnekande av elementära mänskliga och medborgerliga rättigheter.
Vi går över till att se på situationen ur ett politiskt perspektiv. Den beror på kommissionens och rådets inkompetens. Avtalet löper ut den 30 november, mandatet att omförhandla det sträcker sig inte längre än till oktober samma år. Jag har aldrig förut sett en sådan nonchalans, en sådan försening, en sådan handlingsförlamning, en sådan passivitet, en total ringaktning för fiskeländerna och för fiskarna i de södra länderna. Säg inte att det inte är så, herr kommissionär, för det är sant.
I andra hand handlar det om ett fall av nonchalans från Europeiska unionen. Marockos avsikter att inte förnya avtalet blev känt dagen efter att det senaste avtalet undertecknades. Det har gått flera år och varken kommissionär Bonino, kommissionär Fischler eller de respektive ministrarna har haft nödvändig förmåga eller kvickhet för att vi skulle slippa stå här och diskutera, en månad innan det kommer att inträffa som kommer att innebära förluster.
Situationen visar också på det befängda i vissa aspekter av Europeiska unionens ekonomiska politik. Vi gav Marocko ett icke tidsbegränsat handelsavtal. Vi fick ett tidsbegränsat fiskeavtal: detta innebär att Marocko får föra in sina produkter i Europeiska unionen som de vill, men vi får bara fiska i de marockanska vattnen fram till den 30 november 1999. Vi ger mycket mer än vi får i utbyte, och detta är ert val av globalisering utan några bromsar eller spärrar, där ni systematiskt föredrar en vild liberalism, på global skala, framför att försvara de nationella intressena.
Slutligen visar detta fall vilket misstag federalismen är i de gemensamma politikområdena. Marockos problem är framför allt med Spanien, alla vet det, den spanska flottan är mycket större, spanjorerna konkurrerar med marockanerna om fisket; den portugisiska flottan är mycket mindre, varför vårt fiske inte konkurrerar med Marockos. Hur ser Portugals nuvarande situation ut? Europa kan inte förhandla med Marocko för att Marocko inte vill, Portugal får inte förhandla med Marocko för att Europa inte låter oss göra det! Vi kan inte ens garantera vår rätt att fiska, vi som är en havsnation, vi kan inte garantera vår rätt att sköta våra egna angelägenheter, vi som är ett grannland till Marocko. Vi gick med i Europa för att bli en del av en lösning. Angående fisket liksom jordbruket isolerar detta Europa oss som en del av ett problem!
Den enda lösningen, ärade ledamöter, är att den gemensamma fiskeripolitiken låter varje land skriva bilaterala avtal med tredje land som inte har avtal med Europeiska unionen. Jag kräver, i subsidiaritetsprincipens namn, för att se över den gemensamma fiskeripolitiken: ett land som är med i den gemensamma fiskeripolitiken bör kunna skriva bilaterala avtal med tredje land så länge det inte finns avtal mellan Europeiska unionen och dessa länder.
Kommissionär Fischler, jag har varit här i tre månader och jag har redan sett er skada Portugals intressen tre gånger: när det gäller galna ko-sjukan, där ert beslut är obegripligt, när det gäller svinskötseln, där er förföljelse är oacceptabel, och nu, när det gäller fisket, där er kommissions passivitet är oförlåtlig. Jag vill bara säga er en sak: jag börjar bli övertygad om att ni anser att Portugal är en strand. Om ni någon dag råkar åka till denna strand kommer ni att få se de portugisiska fiskarna vänligt säga till er att ni är en persona non grata i mitt land.

Medina Ortega
Herr talman! Mitt anförande går i linje med de flesta i dag, jag har med andra ord inte så mycket att tillägga.
För det första vill jag tacka Fischler för att han i ett ganska svårt läge har tagit på sig den här ministerportföljen. Vi har arbetat med honom i fem år, och jag är övertygad om att han kommer att klara av att föra fram de här frågorna.
Jag motsätter mig allt som har att göra med nationalistiska yttringar. Vi får inte utnyttja den här debatten för att röra om glöden i vår nationella politik. Det här är en gemenskapsdebatt. Fiskeripolitik är gemenskapspolitik. Kommissionen, rådet och de olika institutionerna måste försvara den gemensamma fiskeripolitiken som givetvis inkluderar avtal med tredje land. Jag kommer från en av de tre spanska regioner som mera direkt påverkas av fiskeavtalet, nämligen Kanarieöarna. Jag kan tala om att vi alltid har fiskat i våra vatten - redan mina mor- och farföräldrar fiskade där - och för regionens befolkning är det ganska obegripligt att fiskeavtalet kan komma att försvinna.
Enligt min mening vore det nog ett misstag att i det här ögonblicket tala om för kommissionen vilka förhandlingsvillkoren är. Parlamentet fullgjorde i morse sina åtaganden genom att i budgeten för år 2000 inkludera en delpost på 125 miljoner euro vilket är grundläggande för att kunna inleda förhandlingarna, en delpost som inte hade förutsetts i de budgetplaner man förhandlade om i Berlin i enlighet med det interinstitutionella avtalet mellan rådet och parlamentet.
Det vore också ett misstag att som många har gjort på ett eller annat sätt ställa villkor på förhandlingarna. Jag tycker inte att vi skall säga till kommissionen vad de skall göra och inte göra. Avtalet är viktigt och vi måste klara av det.
Det finns också ett annat sätt att se det hela på. Marocko ligger inte långt bort. Europeiska gemenskapen bildades inte för att attackera eller hota någon. Europeiska gemenskapen måste inte bara se om sin egen framtid utan också sina grannländers. Just nu håller vi på att bestämma framtiden för våra grannar i Central- och Östeuropa genom ett eventuellt införlivande i Europeiska unionen, men vi måste också värna om framtiden för våra grannar på Medelhavets södra strand. Vi behöver inte byta ut en sak mot en annan. Jag tror inte att lösningen på Marockos problem är att vi tillåter marockanska immigranter, sanningen är dock att tjugo till trettio marockaner varje vecka anländer till min ö på små båtar - på små flottar - och de utsätter sig för stora risker och många av dem drunknar. Bara några minuter från vår egen kust, ett alltför kort avstånd, har vi ett kritiskt läge. Enligt min mening borde kommissionen, å det rika Europeiska unionens vägnar, kunna erbjuda Marocko tillräcklig kompensation för att ro i land fiskeavtalet.
Det vore beklagligt om det som hände förra gången när vi fick en försening på sju månader skulle inträffa igen. Jag hoppas att vi med kommissionärens skicklighet samt med kommissionens, rådets och våra regeringars ståndpunkt slutligen kommer att träffa ett avtal som å ena sidan ger oss rätt att fortsätta med våra fiskeaktiviteter och å andra sidan ser till att Marocko och de marockanska medborgarna kan dra nytta av sitt privilegium att administrera ett så viktigt fiskevatten.

Buitenweg
Herr talman! Den här dagen domineras av behandlingen av budgeten för år 2000. Fiskeavtalet med Marocko togs också upp under förmiddagen när de externa utgifterna behandlades. Majoriteten av parlamentet tyckte då att det här avtalet borde vara en av parlamentets nya prioriteter och att det hör hemma i samma serie som återuppbyggnaden i Kosovo, Östtimor och Turkiet.
Vad man än må tycka om ett fiskeavtal, när det gäller följderna för den lokala befolkningen eller för den europeiska fiskeflottan, så finns det väl ändå få personer som vill placera det här avtalet på fiskeområdet på samma nivå som de mänskliga katastroferna i Kosovo, Östtimor och jordbävningen i Turkiet.
Dessutom tycker jag att det, ur budgetsynpunkt, är fullständigt oansvarigt att redan komma överens om ett belopp när förhandlingarna inte ens kommit halvvägs. Vi vet inte om ett avtal blir av. Vi vet inte hur det i så fall kommer att se ut och vi vet inte vilka de finansiella följderna kommer att bli. Men pengarna finns redan. Jag skulle ha kunnat acceptera det om ett belopp anslogs som reserv. Då skulle parlamentet kunnat rösta igen, efter att mer i detalj ha fått ta del av innehållet i detta avtal.
Vad kommer nu att ske i fortsättningen? Blir inte värdet av parlamentets beslut allvarligt antastat om vi redan har behandlat klart utgifterna? Vad händer nu om ni inte gillar avtalet? Eller är varje avtal godtagbart på förhand? I december får ni en chans till vid andrabehandlingen av budgeten. Då är det också er sak att sätta mer värde på fiskeriutskottets åsikt och inte se den som körsbäret på den sedan länge färdigbakade tårtan.
Vilket inflytande får parlamentet? Det finns inte någon som helst garanti för att Europaparlamentet skall få godkänna avtalet. Avtalet med Mauritanien fick ett enkelt samrådsförfarande. Parlamentet gick inte med på det och vände sig till domstolen. Domstolen dömde det så att det inte var nödvändigt att parlamentet satte sitt godkännande på avtalen. Nu har vi alltså en situation där det är helt oklart vilka avtal som måste godkännas av parlamentet och vilka avtal som endast kan förses med en kommentar. Avtalet med Marocko kan alltså mycket väl hamna utanför Europaparlamentets möjligheter till inflytande. Innehållsmässigt på grund av samrådsförfarandet och finansiellt på grund av den in blankocheck som vi skrev ut i morse. Parlamentets makt skall inte endast tillkämpas av regeringschefer på regeringskonferenser utan främst även av oss själva i vårt dagliga arbete.

Krivine
Herr talman! Frågan om ett förnyat fiskeavtal mellan Marocko och Europeiska unionen illustrerar perfekt Europas allmänna politik, såsom den är fastställd i den budget som vi diskuterade i morse och vars synsätt vi kritiserade.
Vi är motståndare till anslagsminskningar när det gäller stöd till utvecklingsländer. Europa är direkt berört av den dramatiska situationen i Afrika. Först och främst i egenskap av före detta kolonialmakt men också för att ha fortsatt med plundringen av dessa länders tillgångar efter att de blivit oberoende. Vi måste fullständigt se över detta stöds natur, ett stöd som hittills bara har möjliggjort för oss att behålla neokoloniala förbindelser som gynnar makthavarna och de multinationella företagen, varav Elf är ett speciellt talande exempel. När det gäller befolkningarna, befinner de sig i en ändlös fattigdom. I stället för att ställa upp de fiskeanställdas intressen i europeiska länder och i afrikanska länder mot varandra måste vi försöka att föra samman deras krav och kamp gentemot de mäktiga kapitalistiska intressena.
I fallet Marocko och fiskeavtalet i fråga är det inte heller möjligt att än en gång inte låtsas om Västsaharas folks rättigheter, först och främst rätten till självbestämmande och rätten att bilda en oberoende stat, om de väljer det, och att skydda naturtillgångar på landets territorium, vare sig det gäller fosfatfyndigheter eller framför allt de resurser vid havskusten som hotas av detta avtal.
Jag skulle slutligen vilja uppmärksamma på den särskilt spända sociala situationen inom fiskerisektorn i Marocko. En strejkvåg berör de flesta hamnarna i landet sedan flera veckor tillbaka och har mött ett våldsamt förtryck av ordningsstyrkorna. Nu liksom i september 1998 gäller kampen rätten att få elementära sociala rättigheter, betald semester, social trygghet, pension vid 55 år och minimilönegarantier. Men Marockos yrkesfiskare kräver också att rättvisa skall skipas efter mordet på grundaren av deras fackförening, Mounacir, av Basris hantlangare och jag vill här ge uttryck för vårt solidariska stöd.

Hernandez Mollar
Herr talman! Vid det här laget tror jag inte att mycket mer kan tillföras debatten, men som ledamot i fiskeriutskottet och som företrädare för Spaniens och Andalusiens medborgare och deras intressen vill jag ändå komma med några kommentarer.
Först vill jag säga att tusentals andalusier och spanjorer håller ögonen på oss. De hoppas genom handling kunna konstatera att Europeiska kommissionen och då särskilt rådet håller ett bra avtal med Marocko som det viktigaste och mest brådskande just nu. Herr kommissionär, som ni nyss sade så är det svårt men inte omöjligt. Sysselsättningen är den viktigaste målsättningen i Europeiska unionen, och det räcker inte med att skapa sysselsättning man måste också undvika att förstöra den. Andalusien, min region, är den region inom Europeiska unionen som har högst arbetslöshet och nästan 50 procent av de båtar som fiskar i marockanskt vatten är från Andalusien.
För det andra är Marocko ett land som prioriteras inom ramen för förbindelserna EU-Medelhavet. Marocko och Europeiska unionen behöver båda varandra och en oresonlig ståndpunkt och arrogans går inte ihop med samarbete och förståelse. Parlamentet kan och måste hjälpa till med denna förståelse eftersom vi är rättmätiga företrädare för de europeiska medborgarna, medborgare som just nu helt förståeligt känner sig förväntansfulla och oroliga inför resultatet av de framtida förhandlingarna. Det är inte heller bra för förhandlingarna att man på grund av absurt skådespeleri åstadkommer ett sådant spektakel som det som gavs i morse när några av de politiska grupperna lade fram resolutionen. Man gör inte dem som arbetar inom sektorn och deras familjer en bra tjänst om det enda vissa politiker vill ha är ett foto och en rubrik i tidningen, eller som man säger i mitt land, om man blandar ihop järpe med merinofår. Jag tycker inte att frågan om Sahara har något att göra i den här debatten.
Kommissionen, rådet och parlamentet måste agera unisont, samordnat och öppet. Inget skulle vara bättre för den andra parten än oenighet och motsägelsefulla debatter om en så pass viktig fråga, viktig för såväl oss som för Marocko.

Casaca
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Så som redan har sagts här kan vi svårligen säga att det kommer som någon överraskning att detta avtal löper ut, eftersom detta scenario förutsetts sedan december 1995.
Det är därför med en viss förvåning vi inser att kommissionen ännu inte har klargjort sina planer för oss om hur man tänker möta denna situation. När kommissionen uppsköt frågan om FIUF-förordningen för en tillämpningsförordning, blev fisket det enda område inom jordbruks- och strukturområdet där det inte fattades något beslut under första halvåret i år. Det är också lämpligt att klargöra att kommissionens förslag till tillämpningsförordning, om det godkänns, inte hjälper på något sätt. I dess artikel 17.3 angående ekonomisk kompensation vid tillfälligt uppehåll i verksamheten, utesluts fiskarna från all slags ersättning och redarna erbjuds löjliga gränser!
Jag vet inte om herr kommissionären har sett att ett av de årliga ekonomiska taken som ni föreslår för situationer av den här typen är lägre än er egen lön som europeisk kommissionär. Vi vet att ni, herr kommissionär, när ni tog på er ansvaret för fisket, gjorde en stor sak i att betona ert avstånd till havet. Emellertid får ni inte, herr kommissionär, glömma bort att ni är kommissionär i Europa, och att det här, såväl på kontinentens kust som i ögrupperna som Azorerna och Madeira, är många människor som lever av havet, och av någon anledning har dessa människor en benägenhet att hamna bland de minst gynnade och är de som får minst stöd.
För att avsluta vill jag säga att jag helt och hållet skriver under på två saker som min kollega och kamrat Manuel Medina Ortega sade här. Vi portugisiska socialister opponerar oss starkt mot all slags nationalistisk retorik och tal om åternationalisering. Vi är dessutom, som min kamrat António José Seguro sade, mycket angelägna om stödet till Marocko och inte enbart om handeln, som några av talarna har antytt. Men därför, herr kommissionär, är det nödvändigt att ni intar en helt annan attityd än den ni har haft förut, främst i förhållande till mitt land.

Posselt
Herr talman! Shakespeare har skrivit att Böhmen ligger vid havet. Bayern är ett grannland till Böhmen, alltså ligger även Bayern vid havet, och jag skulle vilja säga att detta har blivit en realitet i dagens EU, för det är så att i EU i dag är Marocko ett gränsland till Bayern liksom även Spanien gränsar till Polen. Alla europeiska problem är problem för alla EU-stater, och därför skulle jag vilja säga att detta fiskeavtal gäller hela Europa. Det gäller Europeiska unionen i sin helhet. Det är inget lokalt fenomen. Naturligtvis måste vi bevaka de berörda fiskarnas intressen, men vi måste också inse att det finns övergripande ekologiska problem i samband med detta fiskeavtal och övergripande utrikes- och säkerhetspolitiska problem som gäller hela EU.
Det är vår uppgift att stabilisera Marocko, och därför är jag förskräckt över de tongångar som Jové fört in i denna debatt, både vad avser hans ändringsförslag som hans bidrag i dag. Vi måste skatta oss lyckliga att de klasskampstongångar som han yttrat i dag ännu inte lett till att ett socialistiskt system har inrättats i Marocko på samma sätt som i Libyen och Algeriet, där vi i dag har att brottas med dess följder. Det som sker är att en demokrati långsamt mognar där under den nye kungen, och vi måste försöka att stödja denna späda demokratiska planta.
Just Spanien har gjort en förebildlig insats för Europa genom sin kloka kompromisspolitik, vilken till exempel kollega Medina Ortega också varit delaktig i. Jag tyckte att hans tal var mycket bra och mycket viktigt, och jag skulle mycket tydligt vilja säga att det måste ligga i vårt intresse att bevaka fiskeriintressena för de berörda spanska och andra europeiska fiskarna, men även att sörja för att ett förnuftigt avtal snart kommer till stånd som inbegriper de ekologiska och utrikes- och säkerhetspolitiska intressena och som inte gör felet att här arbeta med en demagogi som har en destabiliserande effekt på vårt grannskap. Vi kommer då att vakna upp först när det är för sent, som i dag på Balkan eller i Kaukasus!
(Applåder)

Langenhagen
Herr talman! Jag skulle vilja tacka för det stora besvär ni gjort er för att leta reda på mig i dag, och för möjligheten att nu få tala! Herr kommissionär! På grund av utvecklingen inom den internationella sjörätten på 70-talet har traditionella fiskevatten gått förlorade för den europeiska flottan. Omkring 35 procent av världshaven och 90 procent av fiskebestånden är uteslutande underställda kuststaternas jurisdiktion. Därför var Europeiska gemenskapen tvungen att sluta internationella avtal för att åter få tillgång till fiskevattnen och följaktligen säkra existensen för många gemenskapsfiskare. Fler än två dussin fiskeavtal med tredje land är i kraft i dag, vilka spänner från enbart utbyte av fiskerättigheter till avtal om tillgång till bestånd genom ekonomiska kompensationsbetalningar.
Jag skulle här vilja betona vilken vital betydelse fiskeavtalen har för EU. De är en garanti för, och möjliggör i slutändan, att arbetstillfällen i EU kan säkras. Ungefär 40 000 arbetstagare är sysselsatta på detta område, och följaktligen spelar ett internationellt avtal som avtalet med Marocko en väsentlig roll även med tanke på leveranserna till konsumenterna och förädlingsindustrierna med fiskprodukter, och detta då till försvarbara priser. Vi ser vilket fundamentalt ärende fiskeavtalet utgör för EU. Därför måste de förhandlingar som skall leda till undertecknandet av ytterligare respektive förnyade avtal drivas framåt.
I dag diskuterar vi förnyelsen av avtalet med Marocko. Detta avtal - jag kommer fortfarande mycket väl ihåg de långa förhandlingarna för fyra år sedan som även bestod av flera ärenden från parlamentsresolutioner - har faktiskt utomordentligt starka sociala och ekonomiska konsekvenser, framför allt naturligtvis - som vi just hörde - för Spaniens och Portugals struktursvaga regioner. Omkring 8 000 fiskare och 20 000 arbetstillfällen i förädlingsindustrin är direkt berörda av detta avtal. De hittills gällande kompensationsbetalningarna till Marocko på över 400 miljoner euro under loppet av fyra år gör att avtalet tillhör de allra mest betydelsefulla fiskeavtalen i gemenskapens budget. På grund av dessa avsevärda ekonomiska konsekvenser för EU-budgeten - vilket vi också just hörde - kommer samtyckesförfarandet till användning. Parlamentet är tvunget till detta. Om det inte förnyas skulle konsekvenserna bli ödesdigra. Då hotar faktiskt förlust av tusentals arbetstillfällen med enorma konsekvenser, inte bara för hela den iberiska halvön, utan faktiskt också för Europas ställningsvärde på detta väsentliga ekonomiska område.
Tyvärr är inte saken så enkel. Marocko låter sig krusas för att påbörja förhandlingarna respektive komma till snabba resultat. Ett spel med tiden! Å andra sidan får det inte vara målet för gemenskapen att till varje pris eftersträva ett avtal under tidspress. Marocko har under de gångna åren vid ett flertal tillfällen ställt upp ensidiga hinder som inte täckts av avtalet. Det duger inte att kostnaderna för avtalet oavbrutet stiger, men att fångstområdena och fångstperioderna samtidigt reduceras. Europaparlamentet och i synnerhet fiskeriutskottet är i sin helhet mycket bekymrade över förnyandet av detta speciella avtal. Varför har rådet behövt så mycket tid för att ge kommissionen mandatet för förhandlingarna? Vart har kommissionens sedan länge utlovade kostnads-nyttoanalys tagit vägen, herr Fischler?
De ekonomiska och sociala konsekvenserna för gemenskapsfiskarna när avtalet löper ut känner vi till. Varför då denna tvekan, som i slutändan spelar Marocko i händerna och rycker undan den fasta marken under fötterna för våra EU-fiskare? Här krävs en lösning, och då så snabbt som möjligt. Med tanke på våra fiskare i EU måste parlamentet tala klarspråk, och det gör det ju också, vilket vi just upplevt, för att snarast möjligt göra slut på det ohållbara tillståndet. Jag fruktar annars att detta kommer att ha en negativ effekt på internationella avtal överlag. Det innebär, som Posselt uttryckte det, att det i slutändan också kommer att påverka Europas utrikespolitik. Därför anser jag att det är synnerligen angeläget att i dag och i morgon visa på nya vägar och uppmana kommissionen att nu verkligen ordna med ekonomiska stödåtgärder för de berörda. Utöver detta kräver jag med eftertryck att parlamentet, företrätt av våra ledamöter, nu verkligen direkt görs delaktigt i förhandlingarna om avtalet. Det får inte längre råda något tvivel om denna delaktighet!
(Applåder)

Fischler
Herr talman, mina damer och herrar ledamöter! Till att börja med skulle jag vilja framföra ett hjärtligt tack för era bidrag. Jag tror att detta verkligen är rätt väg för att vi på ett konstruktivt sätt skall kunna komma vidare i denna klart svåra situation som vi befinner oss i vad det framtida avtalet med Marocko beträffar. Tyvärr är Porthouse inte längre här, för han uttryckte sig på ett något annorlunda sätt. Det verkar fortfarande finnas folk som tror att diskussion och dialog består i att man först skäller på kommissionären och sedan avlägsnar sig!
Ni kan vara säkra på en sak: även om jag i början inte nämnde alla faktorer i fråga om den betydelse detta avtal har, i synnerhet för den spanska och portugisiska fiskeekonomin, är jag ändå medveten om betydelsen. Men jag tror att vi alla vet hur viktigt detta ärende är, och ni kan också vara säkra på att jag med kraft kommer att arbeta för att en lösning kommer till stånd här. Jag skulle inte ens, herr Nogueira, dra mig för att blöta ner fötterna om så vore nödvändigt. Det är inte det som är problemet. Jag skulle uttryckligen vilja betona att man måste tolka den 15 oktober och formuleringen av förhandlingsmandatet på rätt sätt. Här handlar det verkligen inte om något dröjsmål. Vi har sedan februari gjort många försök, genom direktkontakt, i många brev, att kontakta de marockanska myndigheterna. Sedan februari har vi fört förberedande samtal för att ta reda på vilka de marockanska intressena för framtiden egentligen är. För detta skulle ha gjort det väsentligt lättare för oss att formulera ett skräddarsytt mandat för att kunna föra mycket målinriktade förhandlingar. Ni känner alla till att dessa försök inte har lett till någonting, eftersom - helt enkelt - den marockanska sidan hittills inte varit beredd att utväxla en endaste fras med oss och att möta oss en endaste gång för att diskutera denna fråga. Därför handlar det nu allra först om när vi kan komma så långt att vi kan inleda meningsfulla förhandlingar.
Våra positioner har i debatten blivit mycket klara. När jag ändå för höra att vi under inga som helst omständigheter får göra några eftergifter, då måste ni komma ihåg vilket utgångsläge vi befinner oss i. Utgångsläget lyder: för oss - och det har nästan alla här betonat - är detta avtal av yttersta vikt. Utgångsläget för Marocko för närvarande är: vi vill inte ha något sådant avtal längre! Om vi betonar att vi inte kommer att göra några eftergifter i förhandlingarna leder detta följaktligen till, vilket jag i alla fall tror, att vi inte uppnår att den marockanska sidan blir öppnare mot oss och i ett tidigare skede kommer att vara beredd att ingå ett avtal med oss.
Därför är det nu som sagt verkligen viktigt komma i gång. En sak kan ni i alla fall vara säkra på: det är också angeläget för mig att dessa förhandlingar sker på ett så öppet sätt som möjligt, och jag är naturligtvis också beredd att när som helst rapportera för parlamentet om förhandlingarnas fortsatta framåtskridande.
Det har påpekats hur farligt det vore om detta avtal, som för övrigt inte är en del av associeringsavtalet som många har trott, också skulle leda till kopplingar vad handeln med jordbruksprodukter beträffar.
Hör bör vi vara mycket, mycket försiktiga, och vi bör om möjligt försöka få ett rent fiskeavtal till stånd. När vi på ett senare stadium vet exakt vilka de marockanska kraven är, då kan vi komma tillbaka till detta i debatten.
Jag har också blivit tillfrågad om man kan lita på att det kommer att finnas garantier för framtiden att detta avtal kommer att tillämpas varaktigt och i vilken mån satellitövervakningssystemet tjänar till att också verkligen kontrollera aktiviteterna. Även i detta sammanhang vill jag säga något helt öppet: sett från vår sida finns alla förutsättningar för handen. Alla europeiska fartyg som opererar i detta område kan övervakas via satellit. Det finns dock för närvarande ett problem på den marockanska sidan. Vi har här erbjudit marockanerna att vi inom ramen för Meda-programmet rent av är beredda att bidra till att lösa dessa problem på den marockanska sidan, men som sagt, här återstår fortfarande det slutgiltiga genomförandet på den marockanska sidan.
Vad frågan om hjälpen efter den 30 november beträffar: jag har också påpekat att vi utifrån strukturen för den möjliga hjälpen i princip kommer att förfara så som vi också gjorde förra gången. Fiskarna kan alltså räkna med att vi kommer att bevilja hjälp. Vi måste under alla omständigheter också se till att de förvaltningsmässiga förutsättningarna finns i tid. Inte heller här finns det någon tid att förlora. Även här är det, tror jag, ganska bråttom, och jag ber om stöd från parlamentets sida även här.
Sista frågan: varför har vi nu föreslagit att avsätta dessa 125 miljoner i budgeten? Jag är mycket tacksam för att detta accepterades i dag på förmiddagen. Jag tror att man verkligen kan se detta från två sidor. Jag ser ingen som på fullt allvar skulle kunna anta att ett kommande avtal kommer att bli betydligt billigare att ha, att vi kommer att kunna ha det till ett väsentligt billigare pris än det tidigare avtalet. När vi därför avsätter just detta belopp i budgeten, som precis motsvarar det hittillsvarande årliga belopp som vi var beredda att ställa till förfogande, då är det snarare en signal att vi inte är beredda att på ett godtyckligt sätt gå hur långt som helst, utan att vi här vill sätta en gräns för hur mycket pengar vi är beredda att sätta in för detta avtal. Jag tror att detta därför är en riktig signal i Marockos riktning, som säkert kommer att ge oss stöd under förhandlingarna.
Ytterligare något som avslutning: något som säkerligen inte för oss vidare i detta svåra ärende är när vi så att säga bara spelar ut Svarte Petter samtidigt, antingen det är parlamentet till rådet eller rådet till kommissionen eller omvänt. I det här ärendet kan vi bara nå framgång om de tre institutionerna samarbetar. Därför ber jag om, och jag tycker likaså att det är synd att inte rådet likaså kan ge denna garanti i dag eftersom det inte är närvarande!

Seguro
Herr talman! Vi har precis fått reda på att Europaparlamentets talmanskonferens med stor majoritet har beslutat tilldela Xanana Gusmao Sacharovpriset. Därför vill jag, för egen del och för det Europeiska socialdemokratiska...
(Applåder) partiets grupp, uttrycka vår tillfredsställelse över denna handling, som är en hyllning till medborgaren Xanana Gusmao, men framför allt till det östtimoresiska folkets motstånd, uthållighet, mod och beslutsamhet. Denna tilldelning är, enligt vår åsikt, en god stimulans för alla de kvinnor och män som slåss för fred, mänskliga rättigheter, frihet och demokrati i andra delar av världen.
Vi socialister anser att tilldelandet av detta pris till Xanana Gusmao hedrar andan i Sacharovprisets tillkomst, och det hedrar även Europaparlamentet.
(Applåder)

Medina Ortega
Herr talman! I all korthet och för att stödja min kollega Seguro vill jag nämna att när Xanana Gusmao av parlamentet tilldelades Sacharovpriset så hedrade detta parlamentet.
Vi borde vara stolta över att det finns människor som Xanana Gusmao. Det är en man som har lidit, som har lidit på ett ansvarsfullt sätt, och vi hoppas att han de närmaste månaderna kan föra sitt folk mot fred och demokrati.
Jag hoppas att de europeiska institutionerna samarbetar med det nya och fria folket i Östtimor för en ekonomisk och social utveckling i demokrati.
(Applåder)

Portas
Herr talman! Jag instämmer i min föregående kollegas ord och vill från Gruppen Unionen för nationernas Europa säga att det är enormt glädjande att detta parlament, i en värld som ofta styrs av intressehierarkier och inte av värdehierarkier, erkänner en man av värde som har kämpat för ett värde, friheten för sin befolkning och tilldelar honom Sacharovpriset.
Detta är också en särskild stolthet, eftersom priset bär en vetenskapsmans namn, Andrej Sacharov, som gav sin prestige på alla sätt till kampen för frihet åt östländernas befolkning mot en av de mest fruktansvärda former av totalitära regimer vi har upplevt under detta sekel. Det är en stolthet för oss alla och vi, Portugals kristdemokrater, är mycket glada.

McKenna
 - (EN) Herr talman! Jag vill stödja det andra människor har sagt om att ge Sacharovpriset till Gusmao. Jag vill också påminna parlamentets ledamöter om att det som har hänt i Östtimor efter folkomröstningen är någonting som vi bör ta en titt på. Vi har nyss diskuterat Marocko, och Västsahara nämndes. En folkomröstning kommer att äga rum där. Europeiska unionen måste vara extremt flitiga i att garantera att samma öde inte drabbar människor som går ut och röstar. Vi måste se till att ett rättvist och demokratiskt förfarande äger rum i Västsahara, att människor har rätten att rösta fritt. Vi hoppas att vad som hänt i Östtimor efter att FN övertalade folket att gå ut och utnyttja sin rätt att rösta och de blev förföljda och mördade av indoneserna, inte kommer att hända folket i valet i Västsahara. Europeiska unionen måste ta itu med denna fråga.
Vi är förtjusta över att Gusmao har tilldelats detta pris. Han förtjänar det och Östtimors folk förtjänar det. De förtjänar sin självständighet, sin frihet och rätten att leva i fred.

Talmannen
Jag får meddela att jag har mottagit tre resolutionsförslag i enlighet med artikel 42, punkt 5, i arbetsordningen.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 9.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 17.45.)

