
Berès
Fru talman! Med kommissionens ordförande närvarande vill jag passa på att vända mig till honom i ett allvarligt ärende. Varje år anordnar Europarörelsen i Frankrike den 9 maj en mycket viktig dag, Europadagen. I år vill vi ha euron som tema. Sedan september månad har denna rörelse begärt ert stöd för att finansiera denna dag, som inte kan organiseras utan ert stöd. Men vi har hittills inte fått några garantier när det gäller utbetalningen av kommissionens bidrag. Om vi inte får en garanti inom den här veckan måste Europarörelsen i Frankrike avstå från att anordna Europadagen. Enligt min mening vore det ytterst skadligt för vår gemensamma sak, som vi mobiliserar oss för med alla våra krafter.

Talmannen
Ordförande Prodi! Vill ni ge Berès denna garanti nu eller senare, när ni skall hålla ert tal?

Prodi
. (IT) Ledamot Berès, jag har inga detaljer när det gäller den fråga ni ställer, men jag skall genast kontrollera detta och ge er ett svar redan i dag.

Talmannen
Tack, herr kommissionsordförande.

Omröstning om anmodan om brådskande förfarande
Talmannen. -
Utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor har beslutat att tillämpa förfarandet utan betänkande på detta förslag till beslut, och jag skall omedelbart ge ordet till Watson, så att han kan presentera yttrandet från det utskott som han är ordförande för.
Watson (ELDR), ordförande för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. (EN) Fru talman! Utskottet som jag har äran att vara ordförande i, är mycket medvetet om denna frågas betydelse och att det är viktigt att den antas före den 25 mars 2001, för att därmed göra det möjligt för Nordiska unionen att delta fullt ut. Vi hade gärna sett att vi fått information om detta tidigare av rådet. Vi fick information i absolut sista stund.
Med tanke på situationen är det i vilket fall vår åsikt att vi inte vill försena omröstningen om detta, och vi anser det vara bäst att frågan behandlas utan betänkande; vi föreslår därför att den går direkt till omröstning under denna sammanträdesperiod.

Talmannen
Eftersom ingen kollega vill uttala sig mot detta brådskande förfarande, övergår vi till omröstningen.
(Parlamentet beslutade om ett brådskande förfarande.)

Redogörelse av kommissionens ordförande för kommissionens arbetsprogram 2001/Nice
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om redogörelse för Europeiska kommissionens arbetsprogram för 2001 och en muntlig fråga (B5-0006/2001) till kommissionen från van Velzen m.fl. för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater om uppföljning av Europeiska rådets toppmöte i Nice.
Ordet går till Prodi, kommissionens ordförande.

Prodi
. (IT) Fru talman, ärade parlamentsledamöter! Det är utan tvekan bra att vi en gång per år genomför en allmän debatt om läget i unionen. Jag skulle vilja att denna diskussion med er också innebär ett steg framåt på den väg vi skall gå under 2001. Den vägen är utan tvekan fylld av ett stort antal händelser och ett stort antal prioriteringar som kommer att beskrivas under diskussionens gång, men jag vill framför allt redan nu - eller kanske snarare definitivt - slå in på den väg som leder mot morgondagens Europa.
Den kommission som jag har äran att företräda har alltid begärt att bli bedömd utifrån fakta, och det är därför mycket viktigt för mig att samarbetet mellan kommissionen och parlamentet, samt de fruktbara relationerna mellan kommissionen och medlemsstaterna i rådet, leder till seriösa och konkreta resultat. Det är därför jag hoppas att detta årliga sammanträffande skall förvandlas till ett viktigt tillfälle till gemensam, öppen och fri reflexion, där vi kan diskutera våra framgångar och våra problem i en konstruktiv anda för att komma fram till ett förverkligande av de projekt som är viktiga för de europeiska medborgarna.
Jag vet att protokollet föreskriver att ordföranden i detalj skall beskriva de politiska beslut som genomförts vid den här typen av tillfällen, men jag tror knappast att ni har något emot om jag avviker en smula från den traditionen och begränsar mig till de viktigaste prioriteringarna för år 2001 och den fråga som har den allra största betydelse för Europas framtid.
Om de senaste tolv månaderna kommer jag i själva verket att fatta mig kort. När jag stod inför er för ett år sedan beskrev jag de fyra strategiska mål som min kommission ställt upp: för det första att skapa nya styrformer på Europanivå; för det andra att stabilisera Europa och att förstärka vår närvaro på global nivå; för det tredje att omdefiniera de ekonomiska och sociala prioriteringarna och, slutligen och för det fjärde, att förbättra livskvaliteten för alla.
För att förbättra livskvaliteten för de europeiska medborgarna har vi offentliggjort vår vitbok om livsmedelssäkerheten och ett förslag till förordning om grundläggande krav och principer när det gäller livsmedelsrätten. Vi har dessutom föreslagit inrättandet av en europeisk livsmedelsmyndighet som kommer att börja fungera i år.
Vi har också föreslagit inrättandet av en europeisk myndighet för flygsäkerhet och utarbetat nya, stränga rättsliga instrument på sjösäkerhetens område efter Erika-katastrofen.
För att skapa en ny ekonomisk och social dagordning för Europa lade vi vid Europeiska rådet i Lissabon fram starka och detaljerade förslag, tack vare vilka Europeiska unionen i dag förfogar över en sammanhängande strategi som gör det möjligt att förvandla Europa till världens mest dynamiska och konkurrenskraftiga kunskapsbaserade ekonomi.
Grundbulten i våra strävanden att stabilisera denna kontinent är vår strategi för utvidgning av Europeiska unionen. Under hela 2000 drev kommissionen beslutsamt på anslutningsförhandlingarna med kandidatländerna, förutom att ha startat en offentlig debatt om en egen invandringspolitik.
(Applåder) För att få fram nya former för hur Europa skall styras i framtiden har vi dessutom startat ett intensivt arbete och vi kommer före sommaren att lägga fram en vitbok i frågan.
Om man ser till kärnan i det arbete som utförts, ärade parlamentsledamöter, så har kommissionen under år 2000 hållit sina löften och försökt hitta enkla och tydliga lösningar. I dag, inför denna församling, vill jag säga att jag verkligen är stolt över kommissionens personal, för vilka år 2000 har varit ett år kännetecknat av radikala interna reformer. Jag själva och kommissionskollegiets övriga ledamöter är medvetna om att vi har begärt mycket av våra kolleger, inte bara vad gäller arbetsbelastning, utan också och framför allt när det gäller anpassning till nya arbetsmetoder och en annan syn på det individuella ansvaret när det gäller deras verksamhet.
Den interna reformeringen, som naturligtvis inte i sig utgör ett politiskt mål, är ändå ett av de största oavslutade arbetena inför år 2001. Alla organisationer, oavsett typ, har faktiskt en skyldighet att kontinuerligt anpassa sig efter förändringar i den värld som omger den. Och det är precis vad vi försöker göra i detta ögonblick. Men en organisation kan inte leva alltför länge under en så allvarlig stress som det innebär att försöka uppnå de uppsatta förändringsmålen. Jag har därför beslutat att snabbt avsluta arbetet med den interna reformeringen i total respekt för alla våra löften och i ett klimat av enighet och öppenhet.
Kommissionens politiska val anges i arbetsprogrammet för 2001 som antogs i slutet av januari och som omedelbart lades fram för parlamentet. De viktigaste valen har grupperats i ett par huvudpunkter. Det handlar inte om en slumpvis gruppering av disparata element, utan den röda tråden är hela tiden densamma: att uppfylla medborgarnas konkreta behov och att tillvarata deras intressen. Även debatten om unionens framtid, som jag återkommer till inom kort, passar in i detta mönster. Men låt mig ändå i detalj redogöra för de viktigaste initiativen under innevarande år.
Fru talman, ärade parlamentsledamöter! Allt vårt arbete efter Lissabon och inför Stockholm har ett enda mål som ledstjärna: att till våra barn överlämna ett Europa som utmärks av dynamik, jämlikhet och välstånd, ett Europa där medborgarna har modern kompetens, goda arbeten och spelar en aktiv roll i den gemenskap som de lever i.
På grundval av kommissionens bidrag utarbetade man vid toppmötet i Lissabon under förra året en strategi för att uppnå detta mål. Under nästa månad, i Stockholm, kommer Europeiska rådet, utifrån kommissionens rapporter, att undersöka vilka framsteg som gjorts, de sektorer där vi går fram med stora steg, men också de sektorer där vi ligger efter.
Ett av huvudmålen för vår strategi är att återställa förhållanden som kan främja full sysselsättning. Vi kan redan se att positiva framsteg har gjorts: under förra året skapades 2,5 miljoner nya arbeten, av vilka över två tredjedelar gick till kvinnor. Siffran är verkligen mycket hög, men om vi skall lösa arbetslöshetsproblemen, så måste den siffran upprepas under flera år.
Men inom vissa sektorer, vilket vår rapport i Stockholm kommer att visa, har framstegen verkligen varit alltför långsamma. Det är därför viktigt att de europeiska politiska ledarna visar större politisk vilja och den medvetenhet som krävs för att kunna hålla de löften som gavs i Lissabon, till exempel i fråga om gemenskapspatentet, Galileo-programmet och avregleringen av gas- och elmarknaden; detta är program som är av vital betydelse för vår framtid.
Dessutom förfogar vi fortfarande i dag inte över en sammanhängande strategi för livslångt lärande. Det som krävs är med andra ord nya impulser för att intensifiera arbetet inom vissa nyckelsektorer. I rapporten i Stockholm pekade vi på tio av dessa sektorer, framför allt - jag tänker inte här räkna upp samtliga - spetsteknik, integrerade finansmarknader, ny kompetens och rörlighet på de europeiska arbetsmarknaderna. I Stockholm kommer jag att uppmana stats- och regeringscheferna att inte låta tillfället gå dem förbi och att inte slå sig till ro med de framgångar som hittills uppnåtts: vi måste gå fram med den största beslutsamhet på den reformväg som beslutades redan i Lissabon.
För att ni skall få en uppfattning om rapporten vill jag redogöra för tre rekommendationer som ingick: framför allt att avskaffa hindren för att komma in på arbetsmarknaden eller för de anställdas rörlighet. Detta system kräver effektivare skattesystem, större investeringar i utbildning och livslångt lärande och, slutligen, specifika åtgärder för att täta kunskapsluckorna. Vi måste dessutom vidta åtgärder som garanterar överförbarheten för yrkesmässiga kvalifikationer och pensioner mellan olika sektorer och olika länder. För det andra, fortfarande som ett exempel, måste takten i de ekonomiska reformerna öka. Tjänstesektorn svarar för tre fjärdedelar av vår totala nationalinkomst, och ändå saknas för denna sektor fortfarande en verklig inre marknad. För det tredje måste Europa ligga längst fram när det gäller förnyelse för att vi skall kunna skapa ett europeiskt område för forskning. Den punkten behöver knappast utvecklas ytterligare.
Fru talman, ärade parlamentsledamöter! Vi måste finna en hållbar balans mellan våra olika politiska åtgärder i syfte att bevara alla Europas viktiga resurser, vårt ekonomiska arv men även vårt sociala kapital och vår miljö, även för kommande generationer. För att kunna uppnå denna korrekta balans på lång sikt krävs en strategi för hållbar utveckling. Det är just en sådan strategi som kommissionen är i färd med att utveckla och som kommer att diskuteras under det nuvarande ordförandeskapets höjdpunkt, dvs. Europeiska rådets möte i Göteborg. Vi siktar på att försöka översätta begreppet hållbar utveckling, som i sig är ganska abstrakt, i konkreta och begripliga termer och i konkreta, tydliga initiativ som har direkt effekt för den produktiva sektorn och på medborgarnas vanor. Det kommer med andra ord att bli en strategi som är inriktad mot förnyelse och ökade investeringar i den riktningen, investeringar som även utnyttjar de möjligheter som den nya spetstekniken erbjuder: en strategi som kan bestämma priserna på en nivå som bättre återspeglar miljöförstörelsens kostnader.
Ett långsiktigt politiskt projekt av detta slag kräver naturligtvis ett effektivt preventivt samrådsförfarande. För att främja en sådan diskussion har jag redan skrivit till er, fru talman, och föreslagit att man skall genomföra en stor diskussion i dessa frågor inom Europaparlamentet. Åsikterna i denna församling utgör i själva verket en viktig hjälp för kommissionen när det gäller att bestämma de strategiska förslagen inför toppmötet i Göteborg, förslag som - jag upprepar - måste vara konkreta, för annars blir detta ett tandlöst toppmöte.
Vi tänker dessutom stimulera till en livlig diskussion, inte bara inom ramen för de europeiska institutionerna utan mer allmänt med våra medborgare genom offentliggörandet av ett samrådsdokument. Syftet är att dra upp riktlinjerna för en allmän, sammanhängande och långsiktig politik för hur europeiska frågor skall hanteras.
Om vi så övergår till våra förbindelser med övriga världen, så kommer det hela tiden allt tydligare signaler från våra medborgare som innebär att om vi verkligen vill rikta in globaliseringens krafter så att de tjänar allas intresse, så måste vi vara beredda att fatta beslut även inom detta område. På kort sikt innebär detta att prioriteringarna inför 2001 måste omfatta en ny förhandlingsrunda om handelsfrågor, även om inte allt beror på oss. En ny förhandlingsrunda är i själva verket det bästa sättet att konsolidera det multilaterala systemet med ytterligare avreglering av handelsutbytet, åtföljt av nya regler som motsvarar det civila samhällets krav.
Vi måste dessutom ta initiativet till förhandlingar inom viktiga sektorer som konkurrens och investeringar med en verklig koncentration på utvecklingsländernas intressen. Just utvecklingsländerna utgör det centrala inslaget i denna nya process. Handelspolitiken kan inte begränsa sig till att enbart ta upp entreprenörernas intressen: vi måste se till att den blir till nytta för jordens fattigaste befolkningar. Vi hoppas med andra ord att rådet och parlamentet under innevarande månad skall acceptera vårt förslag att låta de 48 fattigaste länderna i världen exportera vad som helst till Europeiska unionen, med undantag av vapen: alla typer av varor, utan kvoter och utan punktskatter.
(Applåder)I går ringde FN:s generalsekreterare till mig efter resan till Mellanöstern, och i slutet av vårt samtal bad han mig uttryckligen att uppmana er och rådet att genomföra detta förslag, som kommissionär Lamy och hela kommissionen och ordförandeskapet stöder, ett förslag som innebär en förändring, med alla de problem det kommer att innebära för er och för era länder. Vi är även beredda att samarbeta med den nya administrationen och den nya kongressen i USA när det gäller handelsfrågorna. Naturligtvis har president Bush sina regionalt prioriterade frågor, men jag vet att han och hans medarbetare inte underskattar betydelsen av det multilaterala systemet.
Fru talman, ärade parlamentsledamöter! En annan grundläggande fråga är naturligtvis införandet av euron i slutet av året. Så snart euron tar form av klingande mynt i våra fickor kommer den nya valutan att bli en vardaglig och påtaglig verklighet för medborgarna. Under de kommande tio och en halv månaderna kommer kommissionen att arbeta hårt tillsammans med det svenska och belgiska ordförandeskapet för att avsluta förberedelserna inför denna mycket viktiga händelse: en händelse som blir historisk och som för alltid kommer att förändra européernas liv. Men arbetet kommer att kräva en enorm organisationsapparat, en apparat som framför allt saknar föregångare. Men alla ser inte med blida ögon på idén att överge sin gamla valuta för den nya, och jag utesluter sannerligen inte att det kan bli problem i inledningen. Vi måste därför anstränga oss helhjärtat för att se till att den europeiska allmänheten förstår att euron kommer att medföra fördelar för alla och att den kommer att bli synonymt med en vital och modern ekonomi. Men den är redan symbol för ett rent europeiskt projekt, förverkligat i en takt och på ett sätt som bestämts av Europa och för Europa.
Fru talman, ärade parlamentsledamöter! Låt mig avslutningsvis återkomma till den fråga som jag nämnde som hastigast tidigare: debatten om Europas framtid efter Nice. Trots alla de begränsningar som vi redan har sett tillsammans i Nice-fördraget, ser jag en dubbel fördel: för det första det faktum att fördraget existerar, vilket inte är så litet; det finns med andra ord inga hinder från vår sida för att gå vidare mot utvidgningen. Den andra fördelen är att fördraget tydligt visar att fasen efter Nice nu har inletts, vilket kommer att bli startskottet för en omfattande debatt om Europeiska unionens framtid. I januari bekräftade jag inför er, och därvid följde jag för övrigt den förklaring som bilagts fördraget, att denna process bör inledas med en första fas av "öppen reflexion". Därefter skall Europeiska rådet i december inleda en andra fas, som jag föreslog att vi skulle kalla "strukturerad reflexion", vilket med tiden skulle leda oss till en kort och effektiv regeringskonferens. Jag är övertygad om att detta är den process som vi behöver och jag har ett intryck av att denna idé numera är allmänt accepterad.
Det jag skulle vilja ta upp i denna kammare är framför allt den första fasen, för den avser år 2001. Denna fas av öppen reflexion, som vi just har inlett, är enligt min mening grundläggande av tre anledningar: för det första eftersom de europeiska medborgarna varje dag, genom sina handlingar och i sina ställningstaganden, visar det paradoxala i ett Europa som blir allt nödvändigare och, trots detta, uppfattas som allt mer avlägset. Det krävs med andra ord en debatt som engagerar alla och på alla nivåer i samhället om vi åter skall lyckas lansera och verkligen genomföra det stora projekt som är Europeiska unionen. För det andra, när det gäller den besvikelse som resultatet från Nice innebär: det som i första hand saknades i Nice var just denna fördjupade debatt om det som vi förväntar oss av Europa och för Europa. Debatten höll på länge, men den kom aldrig fram till det viktigaste, och den här debatten kan vi inte rimligen skjuta upp längre. För det tredje, slutligen, på grund av det allmänna intrycket, som för övrigt delas även av mig, att de underförstådda argumenten och tvetydigheterna nu har skjutit slut på ammunitionen.
I dag går vi in i en ny fas, där grundfrågorna finns framför ögonen på oss alla och inte kan förnekas. Med början år 1981 har först gemenskapen och därefter unionen hela tiden varit engagerad i en process av omformning, omstrukturering, utvidgning och anpassning; under nästan en hel generation har vi levt med en konstant institutionell jordbävning, som har slitit upp de fasta punkterna för allmänheten i våra respektive länder med rötterna och kastat en skugga av tvivel över grunderna för våra val och den enhetliga linje som vi har följt. Vi har gjort val av historisk betydelse som kommer att leda till kontinentens enande. Det skulle vara absurt och riskabelt att låta den enheten utvecklas kring en pakt som blivit vag, åtaganden som bara är utkast eller kring defaitistiskt grubbel. Vad är det för diskussion vi talar om? Det handlar om en diskussion om att lägga en ny grund, om en diskussion av konstitutionell karaktär. Jag litar på våra medborgares och deras valda ombuds omdömesförmåga, också därför att vi lägger diskussionen på rätt nivå, inte den diskussion som handlar om böjda gurkor eller frågor som är påhittade eller konstlade, utan diskussioner om verkliga frågor, frågor som gäller medborgarna, som för övrigt i allmänhet kräver inte mindre, men mer samarbete i Europa.
De frågor som européerna ställer sig handlar inte bara inte om gurkor utan, låt oss tillstå detta, de handlar inte ens huvudsakligen om den institutionella debatten som vi har engagerat oss i sedan Maastricht och som numera - detta går inte att förneka, framför allt inte efter Nice - går på tomgång. Jag tror att det verkliga problemet är det faktum att i ett visst läge tappade vi bort samsynen i våra olika medlemsstater om den riktning vi skall följa. De pedantiska protokollen, de komplicerade resonemangen lyckas allt sämre i sina försök att dölja våra skillnader: skillnader som enligt min mening till en del beror på en debatt som förts utifrån felaktiga utgångspunkter under de senaste åren, en debatt som ofta grundas på rena maktfrågor. Vi måste äntligen försöka komma fram till kärnan.
Det är naturligt att det finns olika uppfattningar om Europeiska unionens slutmål, eftersom vi alla, tack och lov, är olika. Men jag finner en viss tröst i det faktum att vi kan komma fram till gemensamma mål, om inte annat så åtminstone när det gäller projektets innersta väsen. Detta leder fram till reella frågor, de frågor som jag förväntar mig att den offentliga debatten skall handla om. Till exempel: är vi eller är vi inte alla överens om att vi har för avsikt att konstruera en enhet som kan spela en roll i internationella sammanhang, dvs. en politisk enhet, inte bara en kommersiell? Är vi alla medvetna om de grundläggande förutsättningar som står på spel och på vilka framtiden för våra folk beror, med tanke på att våra länder, lämnade åt sig själva, skulle få det oerhört mycket svårare att hävda sin existens och sin identitet i världen? Inte bara för att undvika valutachocker eller risken för en fragmentering av den inre marknaden, utan därför att vi anser att våra folk skall hjälpas åt inbördes och delta i detta gemensamma företag. Och vidare: är vi även solidariska när det gäller vår inre och yttre säkerhet? Och vidare: vilken miljö lämnar vi i arv åt kommande generationer? Slutligen: vilka är de viktigaste instrumenten om de europeiska folken skall kunna skydda och hävda sina grundvärderingar demokrati, solidaritet och rättvisa?
Detta är, enligt min uppfattning, den typ av frågor som vi måste ställa oss i diskussionen under år 2001. Det är klart politiska frågor, inte institutionella, och av svaret på dessa frågor beror det sätt på vilket vi väljer att leva och arbeta tillsammans.
När jag nu öppnar den stora diskussionen om dessa frågor skall ni inte tro att jag har för avsikt att inbjuda medborgarna och er själva att starta en diskussion utan fasta punkter, som börjar med en tabula rasa. Vi diskuterar i ljuset av allt det som har förverkligats av stort och användbart under de femtio år som gemenskapen och unionen har existerat; vi talar om ett Europa som har erövrat fred, välstånd och, nu sist, även en gemensam valuta.
Fru talman, ärade parlamentsledamöter! Med hjälp från er alla, från era nationella parlamentsledamöter, era regeringar, måste vi få upp dessa frågor på bordet och stimulera till svar. Genom att göra det - låt oss vara tydliga på den punkten - blandar jag inte ihop den offentliga, öppna debatten i dess vidaste bemärkelse i samhället i stort, med den representativa demokratin. Det är parlamentsledamöterna, de europeiska och de nationella, som har en speciell legitimitet i egenskap av valda representanter. Detta måste vi alltså ha i åtanke när vi skall strukturera hela denna debatt och omsätta den i konkreta resultat. Låt oss med andra ord gå in i den andra fasen, efter Laeken, och ingen skall någonsin mer kunna föreställa sig den utan en stark närvaro av Europaparlamentet och även av de nationella parlamenten: för det första eftersom Europa inte längre, sedan länge, enbart är en samverkan mellan enskilda stater, utan framför allt en samverkan mellan olika folk, men även eftersom jag inte längre ser vare sig den inspiration eller fantasi som krävs för en återuppbyggnad i konflikten mellan de olika nationella positionerna.
Efter Laeken och efter en grundlig förberedelse skall den strukturerade diskussionen baseras på en formel som förenar alla parter - Europaparlamentet, de nationella parlamenten, regeringarna och kommissionen - en formel som gradvis kommer att konkretiseras, först i Laeken och därefter i de följande Europeiska råden under år 2002. Det är genom denna interaktiva process som består av en dialog mellan Europeiska rådet och konventet, eller konferensen, församlingen eller forumet - jag vågar mig inte ut på terminologins hala is - som vi skulle kunna precisera frågeställningarna och slutligen dra alla de konstitutionella slutsatserna.
Som ni säkert har förstått kan vi inte begränsa dessa företag till att enbart omfatta de fyra frågor som beslutades i Nice. Michel Barnier har mitt fulla stöd när han säger, vilket han hävdade inför ert utskott för konstitutionella frågor, att det handlar om att utarbeta ett sammanhängande och realistiskt förslag för er utvidgade union. Missförstå mig inte, kommissionen kommer att göra sitt och ta olika initiativ: det har kommissionen redan gjort, framför allt när den föreslog en omstrukturering av fördragen, ett förslag som redan ligger på bordet; den kommer att göra det igen genom att ge sitt stöd till parlamentet och de olika ordförandeskapen som kommer att organisera den omfattande och djupgående diskussion som förutsätts i förklaringen från Nice; den kommer att göra det även genom vitboken om de olika styrelseformerna.
Men ni skall inte förvänta er att det framkommer ett redan färdigt förslag till begränsningar av unionens och de enskilda staternas behörigheter ur denna vitbok. Det är inte på denna konstitutionella mark som vitboken placeras, utan den kommer att bidra genom att försöka definiera instrumenten för en verklig administrativ decentralisering, samt sätten att tillämpa gemensamma politiska program på den lämpligaste nivån, dvs. på den nivå som ligger så nära medborgarna som möjligt.
Fru talman, mina damer och herrar! Ibland brukar man säga - och även jag tänker så - att det europeiska konstruktionsarbetet är den viktigaste händelsen under det tjugonde århundradets andra hälft. Regelbundet, vid varje steg i dess utveckling, har det arbetet hamnat på villospår som har gjort att det beskrivits som en utopi som inte kan förverkligas, eller till och med som något löjligt. Men i stället ser vi nu, i slutet av 2001, mynt och sedlar om vilka man sade saker, när själva projektet startades, som jag här inte har hjärta att upprepa. Och likväl har vi kommit dit vi har kommit, och det bör vi alla vara stolta över.
(Livliga och ihållande applåder)

Poettering
Fru talman, herr kommissionsordförande, kolleger! Vi välkomnar denna debatt om kommissionens arbetsprogram 2001, även om vi anser att den kommer något sent, men på grund av Nice hade vi kanske inte någon annan möjlighet än att diskutera detta först nu, i februari 2001. Men för kommande år önskar vi oss att denna debatt alltid skall genomföras under den höst som föregår det år som programmet avser, och det har ju också överenskommits.
Jag vill dock rikta ett par mycket kritiska ord till rådet: Kära kolleger, jag anser att det är skandal att ministerrådet och ordförandeskapet inte har några företrädare här när kommissionen lägger fram sitt program! Det kan vi inte acceptera!
(Applåder)
Det visar ju var det brister i dag! Utrikesministrarna reser runt i världen, vilket jag inte alls kritiserar, ty det är ju också deras uppgift som utrikesministrar; men de är samtidigt ansvariga för de europeiska frågorna. Detta gör ju att vi måste påpeka följande: Europapolitik är inte längre utrikespolitik, och att placera Europapolitiken hos utrikesministrarna är inte längre tidsenligt - att de är frånvarande är ett nytt bevis för detta - och vi måste ändra dessa strukturer. Vi behöver ha personer i regeringarna, som bara ägnar sig åt Europa.
(Applåder från höger)
Därför kräver jag ett råd med Europaministrar, som sedan kan vara ständigt närvarande här i parlamentet. Europa utformas inte med hjälp av några stora utrikesministertal, utan genom det dagliga arbetet med det europeiska framtidsprojektet. Därför kräver vi strukturändringar i ministerrådet.
(Applåder från höger)
Vi har med glädje hört att Frankrikes president, Jacques Chirac, kräver denna offentliga debatt om processen efter Nice, vilket ju kommissionens ordförande Prodi också har gjort. Vi vill ha en bred offentlig debatt om framtiden för vår kontinent, och, herr kommissionsordförande, vi som grupp - jag kan ju inte tala för hela parlamentet - är på er sida, vi är er bundsförvant när det gäller Europas framtid. Vi vill stärka er som gemenskapsorgan, eftersom vi för närvarande inte kan se att ministerrådet kan uppbringa tillräcklig kraft för att vara ett gemenskapsorgan och en företrädare för det gemensamma intresset.
Ni har talat om Europaparlamentets deltagande i denna process. Vi vill vara lite mer konkreta. Vår partifamilj, Europeiska folkpartiet, beslöt och rekommenderade på sin kongress i januari i år att vi bör ha en reformkonferens som är strukturerad i enlighet med modellen för konventet, dvs. med deltagande av Europaparlamentet, de nationella parlamenten, regeringen, kommissionen och rådet.
Vi vill i år i Stockholm, senare i Göteborg och slutligen under det belgiska ordförandeskapet i Laeken redan få signaler i den riktningen att en sådan konferens kan påbörja sitt arbete år 2002. Denna konferens skulle så att säga vara kärnpunkten i den stora offentliga debatten i Europa, och den borde sättas igång i strukturerat skick vid en sådan konferens.
Ett andra påpekande: asyl- och invandringspolitik: Herr kommissionsordförande, vi kräver att kommissionen prioriterar politiken för en gemensam asyl- och invandringspolitik, eftersom vi ser att den nationella politiken här inte leder till något resultat. Bara en gemensam politik kan lösa dessa svåra uppgifter. Förbundskanslern i ett viktigt land, nämligen förbundskanslern i Förbundsrepubliken Tyskland, har sagt: Om man enas om principerna för asyl- och invandringspolitiken, då kan vi också snabbt gå över till majoritetsbeslut. Jag ber kommissionen att driva på arbetet så att vi, om man enas om grundvalarna, så snart som möjligt också kan komma fram till majoritetsbeslut i asyl- och invandringspolitiken.
Men vi uppmanar också kommissionen att i sina initiativ ta hänsyn till konsekvenserna. Vi har till exempel i fråga om familjeåterförening fått det intrycket att ni vill ta hänsyn till en oöverskådlig krets av personer. Vi ber er att gå tillbaka till kärnan i familjeåterföreningen, så att vi inte får några effekter som blir överskådliga. Asyl- och invandringspolitiken i sin helhet måste vara ett viktigt område.
Ett tredje påpekande: Europa som ekonomiskt område: Som alla vet kommer vi den 1 januari 2002 att även ha den gemensamma europeiska valutan i handen, en epokgörande händelse - kommissionens ordförande har med all rätt påpekat detta - och detta kommer att förändra Europa. Men vi måste också stärka Europas konkurrenskraft genom att göra det möjligt just för små och medelstora företag att investera, ty det är ju just där som arbetstillfällena skapas. Här, tror jag, måste vi stärka våra ansträngningar.
När det gäller frågan om utvidgningen av Europeiska unionen arbetar vi för att fram till år 2004 ansluta de första medlemmarna till Europeiska unionen. Herr kommissionsordförande, jag uppmanar er att ta fram ett offentligt informationsprogram, så att vi kan övertyga människorna även i våra länder om att utvidgningen av Europeiska unionen är nödvändig och ligger i Europas historiska intresse.
Ett avslutande påpekande: Vi vill ha ett starkt, handlingskraftigt och demokratiskt Europa. Herr kommissionsordförande, låt oss gemensamt arbeta på detta. Vi är på er sida, om ni stärker gemenskapens institutioner. Vi uppmanar rådet att också ställa upp, och lämna sitt bidrag till detta framtidsprojekt i Europa. Om vi gör detta gemensamt, måste det lyckas. Men rådet måste nu utföra sina uppgifter, i kommissionens och parlamentets fotspår.
(Applåder)

Suominen
Herr talman, herr ordförande! Samtidigt som unionen under de närmast kommande åren kommer att utvidgas med de östra staterna i Mellaneuropa och de baltiska staterna blir våra förbindelser med våra östra grannar som förblir utanför unionen allt viktigare. För unionens del står de viktigaste potentiella möjligheterna att förstärka freden i vårt närområde och att skaffa nya ekonomiska samarbetspartner i Ryssland och Ukraina. Beklagligtvis märks detta ännu inte i unionens verksamhet. Vi motiverar detta med att dessa stater ännu inte lyckats uppbåda ekonomiska förutsättningar eller politisk vilja att söka lämpliga samarbetsformer. Unionen har emellertid satsat betydligt med medel och resurser på samarbetet med staterna söder om Medelhavet, trots att resultaten från den verksamheten ännu är obefintliga.
Vi behöver långsiktiga perspektiv också i riktning österut. Jag kunde inte undgå att observera att ordföranden i sin översikt inte nämnde våra förbindelser med Ryssland eller Ukraina en enda gång, vilket tydligen är omöjligt under en så omfattande översikt. Under de senaste åren har unionens ekonomiska satsning österut varit en tiondel av satsningen på Medelhavsområdet. Insatserna i staterna i den forna Sovjetunionen uppgår till hälften av vad om använts i samarbetet med Medelhavsområdet. Proportionerna motsvarar inte ens tillnärmelsevis den betydelse dessa närområden har sinsemellan.
De ekonomiska samarbetsformerna bör vara konkret möjliga att förverkliga. Avloppsvattnet från nio miljoner invånare i S:t Petersburg med närområden leds antingen orenade eller genom bristfälligt fungerande reningsanläggningar till Finska Vikens ekologiskt sårbara och grunda brackvattensbassäng. Redan nu har bestående, allvarliga förändringar i miljöbalansen skett och situationen försämras oupphörligt. Ordförande Prodi efterlyste en hållbar utveckling av miljön. Ett vattenreningsverk i S:t Petersburgsområdet vore ett gott, konkret exempel på hur det nordliga samarbetsområdet fungerar, och det borde påbörjas genast.

Barón Crespo
Fru talman, kommissionens ordförande, ärade ledamöter! I första hand välkomnar jag å min grupps vägnar kommissionens arbetsprogram för år 2001, vilket preciserar det lagstiftningsprogram som parlamentet, på min grupps initiativ, ställde som villkor för att rösta om nomineringen.
De lider ingen brist på förslag; de har 485 stycken, varav 155 stycken är från förra året och de samlas på hög. Man måste komma ihåg att förra året genomförde kommissionen 50 procent av programmet. Det är inte nödvändigt att de föreslår många olika saker. Det är bättre att de försöker genomföra de förslag de lägger fram.
Jag vill även än en gång erinra om att det fanns en överenskommelse om att programmet skulle läggas fram i januari, efter rådfrågningsförfarandet med parlamentets utskott. Man får hoppas att de håller tidsfristerna bättre nästa år.
Jag understryker att den viktigaste frågan i programmet utan tvivel är frågan om medborgarnas uppslutning kring det europeiska projektet, som är en symbol och en sine qua non förutsättning för dess framgång. Och därför är det vår plikt att tillsammans ta itu med de problem som oroar våra medborgare, som till exempel den ekonomiska och sociala dagordningen, vilken vi kommer att ta upp i mars, livsmedelssäkerheten, införandet av euron som valuta i sedlar och mynt och kampen mot den organiserade brottsligheten, och naturligtvis millennierundan. Jag vill framföra min grupps uttryckliga stöd till kommissionens förslag om "alla varor utom vapen", det vill säga, att de 48 fattigaste länderna i världen kan exportera varor tullfritt. Dessa är de viktigaste aspekterna i programmet.
Detta hindrar inte att vi utsätts för kritik och den måste vi ta till oss och ta tag i. Ett exempel på detta är den kritik som har riktats mot byråkraterna i Bryssel när det gäller galna ko-sjukan; jag anser även att vi här måste hävda att parlamentet och kommissionen redan för flera år sedan uppfyllde sina förpliktelser; att vi förutsåg den här krisen. Vi måste inte bara fortsätta att insistera på utredningarna av de ansvariga, vi måste även bemöta den oro våra landsmän känner. Att skapa en inre marknad handlar nämligen inte bara om avreglering och om att avskaffa regler som värnar om medborgarna för att finna obegränsade fördelar; det handlar också om att sträva efter att garantera en grundläggande samhällsservice och att göra detta på ett civiliserat sätt i ett sammanhang av en ökad konkurrens och frihet. Vi måste ha detta i åtanke, eftersom det för tillfället bara talas om fördelarna med avregleringen och inte om fördelarna med att leva i ett civiliserat samhälle.
Angående styret, herr ordförande, är det lämpligare att ta upp den gamla goda demokratiska tekniken som hjälper oss att förstå Perikles 2 500 år gamla budskap till exempel, snarare än att ta till tankegångarna om de nya, något förandligade, formerna som är så populära för tillfället. Jag skulle vilja be er om att ni, i stället för att tala i allmänna ordalag som ni har gjort hittills, kommer med ett konkret förslag i debatten, och att kommissionen med utgångspunkt i det arbete som har utförts vid Universitetsinstitutet i Florens, föreslår ett förenklat, lätt och förståeligt avtal, som förhindrar president Havel att ha den där portföljen med avtal, protokoll och bilagor på sitt kontor. Detta är vad vi behöver. Vi behöver även ett förslag från kommissionen om ansvarsfördelningen och om hur stadgan kan integreras. Detta innebär att kommissionen tar upp alla aspekter; det vill säga, att den kommer med ett mycket brett förslag. Herr ordförande, jag ber att ni i stället för att vädja allmänt till det civila samhället, talar mer med de företrädare folket har valt, med oss i Europaparlamentet, och med ledamöterna från medlemsländerna.
(Applåder) Jag anser att det viktigaste i år inte är att ha ett diskussionsforum eller en top show; vad vi måste göra när vi funderar över detta, är att se över vilka förfaranden och metoder vi skall välja. Och i det här sammanhanget, fru talman, anser jag även att det är nödvändigt att precisera en sak. Vi beklagar att rådet inte är närvarande, emellertid anser vi inte att det är en god parlamentarisk metod att skänka ytterligare fem minuter till Europeiska folkpartiet, till Poettering; han borde tacka de kolleger som röstade för att det denna månad skulle finnas en fråga till kommissionen och inte till rådet som vi hade föreslagit, vilket tydligen kommer att ske i mars; det är det som är en rättvis parlamentarisk debatt: i det här fallet befinner vi oss i situationen att villkoren för debatten förvanskas och fördelningen av talartid mellan grupperna och ledamöterna förlorar sin logik. Därför anser vi att det är rådet som borde vara här, vilket vi har föreslagit, för att förklara i vilka termer regeringskonferensen har utformat bilaga IV, så att det inte bara blir en tom gest och inte heller en sorts lansering av en spontan eller sovjetisk process utan någon som helst ordning. Vi menar därför att ordförande Prodi närmare förklarar sitt sista förslag om en strukturell reflektion, det vill säga att ett forum, en konferens eller ett möte kommer att äga rum, där vi europeiska ledamöter, kommissionen, rådet, regeringarna och även ledamöterna från medlemsstaterna deltar; och där vi inte bara samlas för att diskutera, utan för att komma med förslag som till slut kan leda till beslut och lösningar.
Eftersom min tid håller på att ta slut avslutar jag, fru talman, med att säga till kommissionen att den förfogar över mekanismerna för att komma med förslag; att den gör detta och på det viset kan vi förstärka en allians som vi anser vara absolut nödvändig för att beslutsamt gå framåt i debatten och för att komma med lösningar för det europeiska byggets framtid.

Cox
Fru talman, herr kommissionsordförande, rådets "tomma ordförandestol", kolleger! Jag vill börja med att gratulera Prodi och hans kolleger i kommissionen till de avsevärda framsteg som har gjorts under det gångna året, i synnerhet till reformarbetet, som inte tillhör unionens högsta politiska prioriteringar, men som ändå är ett av de ofrånkomliga institutionella kraven. På min grupps vägnar välkomnar jag de framsteg som har gjorts i detta sammanhang.
Vi noterar med särskild oro förra veckans rapport från kommissionen - som utarbetades före sammanträdet i Stockholm - om Lissabonprocessen. Trots att vi har uttryckt en mycket ambitiös strävan att vi inom ett årtionde skall bli den mest dynamiska kunskapsbaserade ekonomin i världen, går utvecklingen långsammare än vad den borde göra. Jag bortser inte från parlamentets ansvar här, jag är ingen dålig förlorare, men jag tillhörde den minoritet som förlorade i samband med förslaget om avreglering av posttjänster. Vi sitter alla i samma båt.
Jag har påmints om en historia som berättas i Förenta staterna om den berömde borgmästaren Richard Daley, som hade detta uppdrag i Chicago under flera valperioder. Vid början av en av dessa perioder höll han ett tal och ville tala om nya resultatnivåer (plateaux of achievement). Men han gjorde ett misstag, som vi politiker har för vana att göra när vi läser våra tal snabbt. Han uppmanade sin nya förvaltning att uppnå ännu högre "resultatplattityder"! Jag tycker det verkar som vi måste se till att det inte blir detta åtagande när det rör Lissabonprocessen, utan att vi i stället verkligen driver på framåt. Det finns ett budskap till det svenska ordförandeskapet, att vårt engagemang är äkta och djupt och att man måste se till att genomföra det.
Framstegen när det gäller att ge verklig trovärdighet till livsmedels- och konsumentpolitiken har varit betydande under de senaste tolv månaderna. Mycket återstår att göra, men det har gjorts mycket betydande framsteg.
När det gäller handel och utveckling: Min grupp stöder "allt utom vapen-förslaget". Jag hoppas att kommissionen betänker hur känsliga jordbruksfrågorna är när det rör Världshandelsorganisationen och debatten om jordbruksreformen. Ordningsföljden på dessa debatter kommer inte att tillåtas lägga hinder i vägen för initiativet på handelsområdet. Det är ett viktigt europeiskt initiativ och jag hoppas att kommissionen kommer att satsa på det, oaktat vissa av de svårigheter som kan uppstå i samband med ordningsföljden när det rör andra förhandlingar.
ELDR-gruppen anser att vi måste fokusera kraftfullare på asyl- och immigrationsfrågor. Jag gratulerar Vitorino till det arbete som gjorts, men under sammanträdet i Tammerfors fastställde man en dagordning och jag undrar varför, så länge efter detta sammanträde, vi fortfarande kämpar med att slå fast vad denna dagordning skall omfatta.
När det gäller utvidgning: Min grupp stöder kraftfullt denna process, men jag måste säga till kommissionen - och även till denna kammare och herr Solana - att vi verkligen behöver koncentrera oss på Cypern. Det handlar inte bara om gemenskapens regelverk - man sköter sig mycket bra i detta avseende. Det handlar inte bara om deras förmåga att genomföra regelverket - de kan göra det. Vad som trots allt omger Cypernfrågan är djupa och allvarliga politiska sakfrågor som inte får den tid och uppmärksamhet som vi anser att de kräver, om detta skall bli en framgång.
När det gäller lagstiftningsprogrammets form: Det gläder mig att detta skall behandlas i kammarens utskott. Det gläder mig att vi får möjlighet att fundera på detta och undersöka prioriteringarna. Prodi har sagt att det inte bara är en samling skilda idéer, och han har faktiskt därmed erbjudit vissa prioriteringar. Men jag har tittat på det. Det är 49 sidor icke-kommunikativt strunt. Det är 49 sidor som omfattar 593 olika initiativ. Det är väldigt svårt att med hjälp av dess metodik förstå vad som är de verkliga prioriteringarna, var den politiska passionen och koncentrationen ligger, och vilka frågor som vi måste ta itu med bara för att de är en del av den vederbörliga processen. Vi måste sluta med detta beteende.
(Applåder)
Vi måste ändra vårt sätt att sköta vår verksamhet. Jag hoppas att vi i september har nått fram till den punkt då varje initiativ, i metodiskt avseende, är berättigat. Jag menar inte att allt här inte är berättigat - men vi måste vara ärliga. Vi har kanske uppmanat till vissa initiativ men, i efterhand, kan vi kanske säga att de trots allt inte är så högt prioriterade. Hur mycket av detta kommer från Europeiska rådets uppmaning till kommissionen att ta initiativ? Vi hittar inte svaren här. Jag skulle vilja se dem. Det handlar inte om att lägga sig i kommissionens ensamrätt att lägga fram förslag i förhållande till fördragen, utan det är en fråga om kvalitetskontroll.
Om jag bara får säga en avslutande sak, anser jag att det skulle vara mycket bra om vi gjorde detta i september och avslutade debatten senast i december, och att ni, fru talman, i egenskap av ordförande i denna institution, och herr Prodi, i egenskap av ordförande i Europeiska kommissionen, berättade i förväg för Europeiska rådet: Detta är våra prioriteringar för Europa. Är det era, också? Det är så vi måste sköta vår verksamhet - vi måste ha drivkraft, fokus och energi bakom vårt agerande.
Jag vill slutligen säga en sak om toppmötet i Nice - dvs. efter Nice. Vi i Europaparlamentet bör tillhöra dem som uppmuntrar till en bred och öppen debatt, som ett förspel till ett fullständigt institutionellt deltagande efter Laeken. Under perioden efter sammanträdet i Laeken uppmanar min grupp till användandet av någon typ av vedertagen metod med ingående deltagande för Europaparlamentet och de nationella parlamenten, för att omfatta ett aktivt engagemang från rådets sida.
(Applåder)

Hautala
Fru talman! Även inom vår grupp förordar vi varmt att vi i den här diskussionen verkligen eftersträvar viktiga prioriteringar och att vi för en stund kunde glömma vårt vanliga business as usual -sätt att tackla problem som vi nog möter under vårt vardagsslit här.
Inledningsvis vill jag påpeka att ett centralt problem för unionen är dess avsaknad av medel att bemöta utmaningarna från exempelvis den ökande globaliseringen, samt av medel att skydda medborgarna från de kaotiska konsekvenserna av denna globalisering. Jag hänvisar bara till att man vid toppmötet i Nice inte lyckades fatta beslut om att ärenden om beskattning i fortsättningen skulle kräva kvalificerad majoritet. Detta innebär att vi överlåter denna beskattningsform på marknadskrafterna. Vi tillåter marknadskrafterna att manipulera vårt beskattningssystem, vilket givetvis utgör ett centralt hinder i vår strävan att bygga upp vad vi här kallar en europeisk social modell med vilken vi vill styra samhällsutvecklingen genom beskattningsåtgärder.
Någon nämnde befolkningsutvecklingen. Det är självklart att vi kraftfullt måste vidta åtgärder mot den ökande rasismen, eftersom vi annars inte kan behandla invandrare och asylsökande korrekt. Här har vi alla ett stort ansvar gentemot allmänheten.
Fru talman! I kammaren omnämns medborgarna ofta i kraftfulla ordalag. Också i dag har det vid flera tillfällen påpekats att medborgarna måste fås med i buslutsprocessen, även om detta ofta i praktiken glöms bort. Jag kan nämna ett aktuellt exempel. Berörda organ försöker få till stånd en öppehetsförordning som garanterar medborgarnas rätt till insyn i unionens beslutsfattande. Jag vill varna mina kolleger och övriga närvarande för att, som det ser ut nu, denna öppenhetsförordning i själva verket kommer att bli en stadga som döljer organens konfidentiella verksamhet, det vill säga tvärtemot dess ursprungliga syfte. Vi kan inte godkänna ett dylikt förfarande och behöver också en mer omfattande offentlig debatt i ämnet. Inte heller det här ärendet kan diskuteras bakom lyckta dörrar, vilket vi gör nu.
Fru talman! Ordförande Prodi talade om en hållbar utveckling i sitt inledningsanförande. Det är en central målsättning i vår grupp. Om vi inte lyckas åstadkomma ett program för hållbar utveckling i Göteborg, har vi försuttit en chans som kanske inte återkommer. Här, om någonsin, måste kommissionen visa att den besitter ett visionärt synsätt och förmåga till ledarskap. Men det ser ut som om det praktiska förverkligandet kommer att stöta på svårigheter. I dag kommer kommissionen att offentliggöra sin vitbok om kemikaliepolicyn, men jag befarar att kommissionen även i detta ärende skyddar industrins kortsiktiga intressen i stället för att garantera att vi verkligen kan göra oss av med riskabla kemikalier. Något dylikt kan givetvis inte godkännas om vi en gång talar om en hållbar utveckling.
Miljökonkurrensförmåga är en fråga som bör tas på allvar, och kommissionen borde snarast konsultera företag och ekonomiska intressenter som har insett att en hållbar utveckling går att kombinera med sund affärsverksamhet.
Den stora jordbrukspolitiska reformen är för närvarande under diskussion. Vi vill både uppmana och kräva att kommissionen intar en helhetsinriktad attityd i frågan och inte bara nöjer sig med några steg i taget. Vi står nu inför ett verkligt paradigmskifte.
Fru talman! Om ni tillåter vill jag ännu avslutningsvis nämna att bilaga IV till Nicefördraget är den bästa punkten i hela fördraget. Den innebär ett viktigt värv för parlamentet, kommissionen och även rådet samt för Sveriges ordförandeskap, nämligen att vi på allvar tar itu med att på nytt utvärdera hur Europeiska unionen skall byggas ut. Vår grupp ger sitt fulla stöd till ert initiativ att vi skall låta medborgarsamhället delta i diskussionen under halvårsperioden före toppmötet i Laeken, och här inbegriper jag naturligtvis de nationella parlamenten, också ansökarländernas. Jag är bedrövad över att höra att min kollega Baron Crespo vill att vi I första hand bara skall nöja oss med att höra de nationella parlamenten. Nej, medborgarsamhället är nog något konkret. Vi måste äntligen ta det på allvar och aldrig mer behöva åse en konferens mellan regeringar som bara försäkrar sig om nationella fördelar, och allt detta har skett bakom lyckta dörrar.

Wurtz
Fru talman, herr ordförande i kommissionen! Enligt min uppfattning föranleder kommissionens arbetsprogram för 2001 många frågor, i första hand om unionens roll i Europa och världen. Förhandlingarna med kandidatländerna kommer att fortsätta enligt färdplanen, vilket anges i ert dokument, där man påpekar att, jag citerar: "ytterligare 18 kapitel skall slutförhandlas i år". Hur är det möjligt att utifrån så abstrakta, för att inte säga byråkratiska, anvisningar skapa sig en uppfattning om vilka problem som skall lösas, vilka motsägelser som skall övervinnas och därmed vilka politiska beslut vi skall fatta?
För övrigt anser jag att det är synnerligen torftigt och reducerande att använda begreppet politik gentemot grannländerna på såväl unionens strategi gentemot Balkan, förbindelserna med Ryssland som partnerskapet mellan Europa och Medelhavsområdet, allt på sju rader. Vissa av de åtgärder som unionen har vidtagit på dessa områden är för övrigt föremål för kritik. Senaste gången var i förra veckan vid det andra forumet för Europa och Medelhavsområdet. Vilka lärdomar tar ni av dessa bedömningar?
Och vad återstår av unionens utvecklingspolitik? Förutom de handelsåtgärder som ni just nämnde har ni inrättat Office Europe Aid för de allra fattigaste, med US Aid som förebild, och i allt väsentligt ersatt utveckling med bistånd. För övriga länder byter ni ut Loméfilosofin mot en WTO-logik. Var finns Europas ambitioner för Syd i dag?
Den andra viktiga prioriteringen som jag undrar över är den nya ekonomiska och sociala dagordningen. De beslut som kommissionen måste förbereda i det sammanhanget skall grundas på en rad kriterier som döpts till "strukturindikatorer". Vilken plats bereder dessa strukturindikatorer för sociala hänsyn och allt som UNDP (Förenta nationernas utvecklingsprogram) klokt nog kallar indikatorer på mänsklig utveckling? Ni föreslår t.ex. inte minsta lilla sociala villkor för att kommissionen skall godkänna förslag till sammanslagningar av stora företagsgrupper. Varför? Vad avser ni att göra i framtiden för att undvika att affärer som Michelin, Danone, Alsthom, Valeo, Aventis, m.fl. upprepas, dvs. att företag aviserar planer på friställningar samtidigt som de tillkännager utmärkta finansiella resultat? Varför skjuter ni upp revideringen av direktivet om europeiska företagsråd osv. till nästa år?
Mot den bakgrunden aviserar ni en vitbok om europeiska styrelseformer, som integrerar det civila samhället. Då jag precis kommit tillbaka från Forum social mundial i Porto Alegre borde jag applådera. Men jag gör inte det, för bakom en politisk strategi som nästan tycks ha en frihetlig framtoning, finns just de ekonomiska riktlinjer som i allt väsentligt är klassiskt liberala. För att i dag lösa krisen med medborgarnas låga förtroende för unionen anser jag att man måste spela rent spel med medborgarna själva, deras valda företrädare, fackföreningar och sammanslutningar. Man måste således acceptera att olika valmöjligheter får ställas emot varandra i öppen dager innan beslut fattas, tillåta en pluralistisk och öppen utvärdering av vilka effekter ett genomfört beslut har fått och i förekommande fall våga ändra kurs, om samhällets prioriteringar till äventyrs skulle vända upp och ned på den dagordning som gemenskapens valda företrädare har satt upp.
Vilka steg, herr kommissionsordförande, är ni beredd att ta på denna väg under 2001?
(Applåder)

Collins
Fru talman! Det avtal som slöts i Nice kommer nu att bana väg för utvidgningen av unionen. Det var detta centrala mål som vi var tvungna att uppnå under dessa fördragsförhandlingar, och jag anser att det nu inte finns några hinder i vägen för kandidatländernas anslutning till Europeiska unionen inom den närmaste framtiden.
Det närmast föreliggande målet för Europeiska unionens nuvarande 15 medlemsstater, är att se till att Nicefördraget ratificeras i hela unionen så snart som möjligt. Nicefördragets bestämmelser kan inte träda i kraft förrän ratificeringsförfarandet har avslutats i unionens 15 medlemsstater.
Jag noterar med intresse att den aktuella punkten på dagens föredragningslista har titeln "Uppföljning av Europeiska rådets sammanträde i Nice". Jag vill varna alla berörda parter för att diskutera någon bredare utveckling inom unionen, förrän ratificeringsprocessen avslutats fullständigt i Europeiska unionen. Detta är egentligen den viktigaste klyfta som finns inom unionen för tillfället. De som talar om en bredare politisk integration inom unionen tar för givet att ratificeringen av Nicefördraget redan är klappad och klar. Så är inte fallet. Detta handlar om en sak som måste säljas till unionens 370 miljoner medborgare på ett lättförståeligt sätt och på ett sätt som kräver allmänhetens stöd och en välvillig inställning hos alla våra medborgare.
Detta är en kritik som jag främst vill rikta mot dem som föreslår att man skall upprätta fullständiga federala strukturer inom Europeiska unionen. Det finns understundom en inställning inom vissa EU-grupper som går ut på att "vi vet bäst; vi skall genomföra lämpliga förändringar och folket kommer att tacka oss för detta efteråt".
Det är inte så man i egenskap av politiker skall övertyga folk. Vi lägger fram förslag. Vi övertygar sedan Europas folk att stödja dem, antingen inom ramen för våra respektive parlamentsstrukturer eller genom folkomröstning. Det är upp till oss som stöder en utvidgning av unionen och som erkänner kandidatländernas absoluta rättighet att ansluta sig till unionen, att övertyga våra röstande medborgare om den betydelse som Nicefördragets bestämmelser har, och om dess bredare politiska konsekvenser.
Vad Europeiska unionen inte bör göra, är att genomföra någon ytterligare debatt om ny politisk utveckling inom unionen, innan Nicefördraget har ratificerats i någon av våra respektive medlemsstater.

Bigliardo
Fru talman, herr kommissionsordförande, ärade kolleger! Det var med viss bestörtning jag lyssnade på inlägget från Europeiska folkpartiets gruppordförande, där han pekade på rådets frånvaro, det institutionella sönderfall som man i viss mån kan konstatera i denna kammare, och som även kraftigt kritiserade den sektorsvisa politik som bedrivs av medlemsstaternas utrikesministrar.
Jag skulle tro att detta är symtomatiskt för det som ordförande Prodi beskrev i sitt program alldeles nyss: ett program som i viss mån påminner om en drömbok, men vars syfte - och här ligger skillnaden med alla andra - är att försöka starta en debatt, som ordförande Prodi beskrev i sitt inlägg. Vi har hört talas om avreglering av marknader, privatiseringar och samtidigt en hållbar utveckling och miljöskydd, och vi noterar den uppenbara motsättningen när man talar om avreglering å ena sidan och en hållbar utveckling å den andra: motsättningar som bevisas av en kommission och ett Europa som hittills varit knutna till olika lobbygrupper vilkas enda intresse förmodligen inte är att skapa det Europa som det talades om, utan att alltmer skapa ett krämarnas Europa, ett Europa jag inte älskar och som jag tror att många av er inte heller älskar.
Problemet är alltså fortfarande detsamma i grunden, det problem som i allt högre grad animerar debatten om det moderna Europa, det som någon - med ett amerikanskt ord som jag inte tycker om - kallar Welfare State och som vi européer alltid har kallat det sociala samhället.
Grundproblemet är och kommer alltid att vara: trygghet eller liberalism? Mera stat och mindre marknad eller mer marknad och mindre stat? Vi har hört talas om 2,5 miljoner arbetstillfällen som skulle ha skapats under förra året och vi har hört från ordförande Prodi att två tredjedelar av dessa gick till kvinnorna: jag tycker det som Prodi beskrev för oss är ett ypperligt resultat, men ett resultat som även måste bedömas, kära herr ordförande, i förhållande till den territoriella fördelningen i Europa. Jag har till exempel ingen aning om hur många av dessa 2,5 miljoner nya jobb som gick till Italien, och framför allt till Syditalien, där sysselsättningsproblemen är utomordentligt allvarliga och där, om vi vill, man skulle kunna - detta är bara ett förslag, men det skulle kunna undersökas grundligt - tänka sig att förena frågan om en hållbar utveckling med en lösning på problemet med sysselsättningen: jag tänker på möjligheten att stimulera de ungas inträde på arbetsmarknaden genom en låg ingångslön för att till exempel arbeta med hydrogeologisk återställning av olika områden. Det finns gott om personer som går där utan att göra något och Europa skulle kunna ta fram en lösning av denna typ för att samtidigt lösa två olika problem.
Jag tänker också på det sätt på vilket ni talade, herr ordförande, om kommissionens interna reformering. Jag vet att ni arbetar engagerat med detta, och det engagemang med vilket kommissionen arbetar börjar få återverkningar för det inre arbetet, till exempel på de personer som arbetar inom kommissionen, som är bekymrade över nedskärningar när det gäller karriärmöjligheter och en omorganisation som skulle kunna få återverkningar på arbetstillfällena och de anställda inom parlamentet. Det finns en allmän oro i detta avseende: uppmaningen blir därför att starta en slutlig debatt, inte så mycket och inte längre om olika roller utan om det politiska innehåll man vill ge kommissionens och parlamentets initiativ: tydliga och kraftfulla val som resulterar i ett Europa i vilket minnet av gurkorna - som ordförande Prodi nämnde - blir allt blekare och avlägsnare.

Bonde
Herr talman, några euroskeptiker säger ja till Nicefördraget, eftersom federalister protesterar emot det. Några federalister säger ja till det, eftersom euroskeptikerna är emot det, men båda grupper kan ju ha goda skäl att säga nej. Euroskeptikerna måste vara emot att flytta makt från de nationella parlamenten till Bryssel. Federalisterna måste vara emot att beslut flyttas från väljarna och de folkvalda, till ämbetsmän och ministrar i EU. Nice betyder kort sagt mindre demokrati. Vi har alla ett gemensamt intresse av att säkra en demokratisk debatt före nästa fördrag.
Det måste bli ett slut på antagandet av fördrag bakom stängda dörrar. Nästa fördrag måste förhandlas inför de folkvalda, och det skall diskuteras, inte bara öppet, utan genom direkt medverkan av medborgarna, och det skall till sist godkännas vid folkomröstningar i de länder där detta är tillåtet. Mot denna bakgrund kan federalister och "euroroyalister" diskutera upprättandet av framtidens Europa. Vilka beslut skall fattas i Bryssel, vilka i Strasbourg, och vilka skall fattas i de nationella parlamenten? Gruppen för demokratiernas och mångfaldens Europa verkar för ett öppet, smidigare och friare europeiskt samarbete. Vi önskar att majoriteten av alla beslut fattas i medlemsstaterna, och på lokalt plan. Europas rikedom finns i skillnaderna, och vi kan t.ex. inte se något tvingande behov av att EU skall kunna ändra ett beslut som fattats av statsfullmäktige i Århus om upprättandet av den lokala busstrafiken. Detta är en fråga som vi kan besluta om själva. Till sist hoppas jag att de informationsmedel, som kommissionen nu skall använda, kommer att användas pluralistiskt till diskussion mellan alla olika ståndpunkter om europeisk integration.

Berthu
Herr talman! Dagens diskussion angående en muntlig fråga om uppföljningen av Europeiska rådets toppmöte i Nice visar tydligt somligas otålighet på att få sätta igång en förhandlingsrunda, även om förslaget till fördrag ännu inte har undertecknats och nästa regeringskonferens inte kommer att sammankallas förrän år 2004. För dem - och särskilt för kommissionen, vilket dess ordförande just påpekade - handlar det om att äntligen starta en omfattande europeisk författningsprocess, något man inte tog itu med vid toppmötet i Nice, en process som snarast möjligt bör ledas av ett europeiskt konvent, inspirerat av det konvent som förra året utarbetade stadgan om de grundläggande rättigheterna.
Men denna skyndsamhet, ja t.o.m. upphetsning, får inte ersätta reflektionen. Idén om en europeisk konstitution för tankarna till en europeisk stat, något som folken inte vill ha. Vid toppmötet i Nice avstod man för övrigt från att skriva in denna idé som en av den framtida regeringskonferensens mål. Vad framtidens Europa behöver är faktiskt inte en framtida stat med en författning, utan ett nätverk av nationer som respekterar de nationella demokratierna och som formaliseras i ett grundläggande fördrag.
För stunden måste vi fundera över framtida debattmetoder. Det bör sägas att det konvent som utarbetade stadgan om de grundläggande rättigheterna var ett misslyckande, eftersom det ständigt förväxlade befogenheter och sammanblandade ansvarsområden och till sist framställde en text som möjligen låter bra i överstatsanhängarnas öron, men som omöjligen kan godtas av alla unionens medlemmar.
Ja, regeringskonferenserna bör förberedas på ett annat sätt i framtiden, men absolut inte med betydelselösa konvent som leder oss in i nya dödlägen. Inför nästa regeringskonferens måste vi framför allt organisera debatten i och kring de nationella parlamenten, under deras ansvar. För det andra bör den kommande regeringskonferensen endast förhandla om trovärdiga förslag, dvs. förslag som stöds av minst en fjärdedel av unionens nationella parlament efter en omröstning i respektive plenarkammare. På så sätt förvissar vi oss om att man inte ägnar sig åt fantasier och att vi förblir fast förankrade i de nationella demokratierna.

Fiori
Ordförande Prodi! Vi inser alla hur svårt det är att i ett dokument av begränsade dimensioner sammanfatta komplexiteten i de frågor som Europeiska kommissionen har på sitt bord. Jag tänker därför begränsa mig till två frågor som jag hoppas skall tas upp på nytt.
Vi ser vad som sker inom jordbrukssektorn: vi inom Europeiska folkpartiets grupp anser att det är absolut nödvändigt att på nytt se över villkoren för den gemensamma jordbrukspolitiken och framför allt att försöka förstå de framtida strategierna. Det räcker att tänka på hur finansieringen av den gemensamma jordbrukspolitiken tynger ner vår budget, men framför allt på vilka kort man spelar ut när det gäller jordbruket, dvs. frågorna om globaliseringen. Ni påminde själv om Lamys förslag, ett förslag som är extremt viktigt och som kommer att få stora konsekvenser för jordbruksfrågorna. Vi tänker också på det som kan hända när det gäller livsmedelsproduktionen med avseende på säkerheten, vad som händer inom området typiska produkter och när det gäller biotekniken. Om vi sedan lägger till frågorna om utvidgningen och stimulansåtgärder riktade mot jordbruket inom vissa områden, till exempel Medelhavsbäckenet, ja då skulle vi gärna vilja veta vilken typ av europeiskt jordbruk som kommissionen har för avsikt att förverkliga och framför allt skulle vi verkligen vilja ha garantier för att denna jordbruksmodell inte hamnar på utrikespolitikens bord och betraktas som ett bytesobjekt i samband med diverse internationella krav.
Den andra frågan gäller Medelhavet, vars betydelse visades på ett forum som vi deltog i för en vecka sedan. När det gäller Medelhavet finns det fortfarande ett antal viktiga olösta problem. Vi skulle vilja att man bestämde en politik i denna fråga som garanterar södern samma rättigheter som ges andra områden inom Europeiska unionen.

Swoboda
Herr talman, herr kommissionsordförande Prodi! Vi har i dag fått höra många programmatiska saker av er. Jag vill anknyta till det ni sade sist, där ni också talade om parlamentet, alltså om parlamentsledamöternas roll. Vackra, goda ord, herr ordförande, men inte tillräckligt konkreta! Jag skulle vilja utmana er att så att säga göra ett konkret uttalande. Sakläget är ju att vi vill ha en stark kommission, eftersom vi är övertygade om att grunden för ett framtida Europa inte - och framför allt inte i första hand - kan utgöras av ett samarbete mellan regeringarna. Vi förväntar oss därför också av er att ni tänker på att stärka parlamentarismen och den parlamentariska demokratin. Rent allmänt kan ni hålla med om det. Men, herr ordförande, när er vice ordförande Barnier för kort tid sedan i en diskussion i det ansvariga utskottet ansåg att man för framtiden, för förfarandet efter Nice, skulle föreslå ett slags forum, där alla deltar - parlamentarikerna, det civila samhället - då säger jag "nej", om med detta menas att man skulle införa ett sådant forum i stället för konventet. Herr ordförande, vi vill ha ett konvent, ett konvent av parlamentsledamöter från Europaparlamentet och nationella parlamentsledamöter. Det är det vi vill ha, och där ber vi om ert klara och entydiga stöd!
(Applåder)
Herr ordförande, jag vet att det också förekommer kritik från kommissionens sida - direkt och indirekt - av svagheterna i parlamentet. Jag håller med om att det finns svagheter i detta parlament. Men svagheterna i parlamentet och parlamentarismen på europeisk nivå måste omvandlas så att man stärker parlamentet och inte ytterligare försvagar det.
Därmed är jag framme vid nästa punkt: Ni har i dag återigen föreslagit - och jag håller med er om att något måste hända - att man skall offentliggöra en vitbok om good governance. Redan begreppet good governance är en smula problematiskt. Jag skulle hellre vilja säga democratic governance. Det demokratiska beslutsförfarandet måste stärkas. Det ger jag er rätt i. Det måste också breddas. Till demokratin hör också en dialog med det civila samhället. Det håller jag absolut med om. Där måste vi som parlamentsledamöter också göra mer! Men återigen är den avgörande frågan: Är införlivandet av det civila samhället en ersättning för stärkandet av den direkta parlamentariska demokratin eller inte? Är det civila samhället så att säga förmyndare för den parlamentariska diskussionen och beslutsprocessen eller inte? Också här måste det göras ett klart och entydigt uttalande till förmån för parlamentet.
(Applåder)
I detta sammanhang kommer jag också fram till självregleringen, eftersom det också är ett nytt modeord. Självreglering omskrivs ibland också eufemistiskt med "kooperativ beslutsmodell". Nej, herr ordförande! Det är parlamentet som måste besluta, det är rådet och de parlamentariska instanserna. Naturligtvis måste vi göra denna beslutsprocess öppen och offentlig och inte hålla sammanträden som inte är öppna och offentliga - detta gäller framför allt kommissionen och lobbygrupperna. Vi måste gå in i en dialog med intressegrupperna och diskutera med dem, vi måste acceptera deras råd och deras funderingar! Men vi kan inte sätta bocken som trädgårdsmästare. Skall den, som vi kanske vill kontrollera, i framtiden själv sätta upp ramarna för sig? Där är jag av annan åsikt. Det skulle vara samma sak som om jag sade att djurfoderindustrin och jordbrukslobbyn själva skall fastslå reglerna för organisationen av marknaden för jordbruksprodukter. Så får det inte vara! Det anser vi inte!
Ännu ett litet påpekande i detta sammanhang: Det finns en tilltagande tendens till s.k. tolkade meddelanden från kommissionen. Det betyder att det som rådet och parlamentet beslutar tolkas av kommissionen i efterhand, i möjligaste utsträckning på så vis som kanske de olika intressegrupperna vill ha det. Även detta är en farlig väg! Kommissionen lägger fram förslag. Den har initiativrätt. Det anser jag är riktigt. Men beslutet måste fattas av de parlamentariska instanserna, och här får det inte göras några ändringar i efterhand genom dylika meddelanden. Om det skall göras, då är det EG-domstolen som skall göra det.
Till slut, ordförande Prodi: Vi förväntar oss att kommissionen lägger fram en mängd förslag. Men vi förväntar oss också respekt för parlamentarismen, på samma vis som vi respekterar kommissionen. Vi förväntar oss att ni är lika intresserade av att stärka oss, som vi är intresserade av att stärka er!
(Applåder)

Watson
Herr talman! Kommissionens ordförande har berättat för oss att institutionerna måste vara ansvarsfulla, öppna och effektiva, och han har lovat att lägga fram en vitbok om styrelseformer. Om vi behöver förbättra kvaliteten hos styrelseformerna inom unionen, kanske vi skulle börja med kommissionens eget arbetsprogram. Vi bör koncentrera uppläggningen av politiken till områden där åtgärder på EU-nivå är nödvändiga. Vi bör se till att närhetsprincipen respekteras helt och fullt. Är detta verkligen fallet när det gäller kommissionens rekommendation om ett gemensamt europeiskt format för meritförteckningar - som finns på 379:e plats på dess förteckning över åtgärder som skall vidtas i år? Varje nytt lagförslag bör inbegripa ett berättigande om varför det är nödvändigt med åtgärder på unionsnivå och vi kanske kan hjälpa till, som min kollega Clegg har föreslagit, med att inrätta ett ständigt granskningsutskott i denna kammare för att se till att de föreslagna åtgärderna följer kriterierna för subsidiaritet och proportionalitet. Ert tal om unionens tillstånd, herr Prodi, bör åtföljas av en detaljerad förteckning över förslag, där vart och ett berättigas och förklaras och inte göms undan i olika dokumentbilagor. Förslaget bör vara ett resultat av en seriös diskussion mellan kommissionärerna, och inte bara lättvindigt accepteras genom en nickning. Vårt utskott bör korsförhöra enskilda kommissionärer om förslagen på deras ansvarsområden.
Det årliga arbetsprogrammet, till sist, bör vi rösta om under sammanträdesperioden. Toppmötet i Nice visade upp det mellanstatliga Europas misslyckanden. Det är upp till oss att tala övertygande om fördelarna med ett federalt Europa.

Voggenhuber
Herr talman, ordförande Prodi! Jag ansluter mig till kraven på mer konkreta svar. Det gjordes inga framsteg i Nice beträffande Europas politiska enhet. Tvärtom, det som där firade triumfer var åternationaliseringen. Det man misslyckades med där, ordförande Prodi - jag tror att det är mycket viktigt att man inser det - är rådets anspråk på att vara Europas konstituerande församling. Det är parlamenten som till sin natur är detta!
Ordförande Prodi! Kommissionens hållning är oklar och synnerligen vag, framför allt när det gäller förfarandet efter Nice. Ni har yttrat er kritiskt om fördraget, men jag har hört att kommissionen i mitt eget land startar en jättelik annonskampanj, där Nicefördraget firas som ett framsteg och ett historiskt genombrott. Ni har yttrat er kritiskt, men er kommissionär Barnier skisserar för oss ett rent debattforum i stället för ett författningsförfarande och ett konvent.
Herr kommissionsordförande! Jag vill uppmana er att lämna ett helt konkret svar på en klar fråga: Står ni på parlamentets sida när det gäller att begära ett författningsförfarande, en konventsmodell och en utökning av listan med frågor från Nice som gäller avgörande demokratiska principer, exempelvis maktfördelning, checks and balances och offentlighet i samband med lagstiftningen etc?

Kaufmann
Herr talman! Nice var ett integrationspolitiskt steg tillbaka - inte ett spår av stärkt demokrati, mer öppenhet, mer handlings- och beslutsförmåga! Därför anser jag att förfarandet efter Nice måste utnyttjas för att rädda unionen från Nice. Jag vill på den korta tiden nämna fyra punkter som är viktiga för mig.
För det första uppmanar jag rådet att genast rätta till antalet platser för Tjeckien och Ungern i Europaparlamentet, dessa båda länder får inte diskrimineras! För det andra behövs det en klar gemensam utgångsöverenskommelse för debatten om unionens framtid - nydaning får inte betyda åternationalisering. För det tredje bör en reformkonferens inkallas enligt modellen med ett konvent, vilken också är legitimerad och auktoriserad för att lägga fram reformförslag, och för det fjärde bör enligt min åsikt regeringskonferensen tidigareläggas, ty det får inte bli så att den äger rum år 2004, vid en tidpunkt när kommissionens och parlamentets mandattid löper ut och ingen av institutionerna kan delta med full kraft.

Muscardini
Herr talman! Sedan flera år ökar antalet prioriterade områden, både på grund av att man inte helt uppnått de uppställda målen och på grund av att den fantastiska ökningen när det gäller hastigheten inom de politiska, tekniska och ekonomiska processerna hela tiden pressar på oss nya krav som blir allt svårare att klara av.
Problemen med sysselsättningen och värdigheten när det gäller förhållanden på arbetsplatsen och livet i stort är fortfarande olösta; när det gäller utvidgningen kräver vår förmåga att möta utmaningarna på ett rimligt vis i förhållande till våra egna befolkningar och i förhållande till de folk som står i begrepp att bli medlemmar, de nödvändiga strukturerna, de ekonomiska anpassningarna, och samverkan av politisk och social typ, en betydligt högre grad av utveckling och större sammanhållning. Det handlar inte om att skynda på eller bromsa takten i utvidgningen; det handlar om att genomföra den på ett sätt som är förenligt med verkligheten och med de tidsgränser som är nödvändiga för att se till att ett moraliskt korrekt val inte resulterar i en katastrof.
Kampen mot den illegala invandringen, den organiserade brottsligheten, utnyttjandet av kvinnor och barn, droger, vapenhandel och handel med mänskliga organ skall hela tiden vara föremål för vår uppmärksamhet, men vi måste säga att de formellt sett perfekta dokument som lagts fram inte motsvaras av några betydande framsteg på markplanet.
Vi väntar fortfarande på europeiska regler för användning av Internet. För utan regler finns ingen frihet, bara kränkning av nationell och internationell lagstiftning.
En nytändning måste komma till stånd när det gäller Medelhavspolitiken, snart och i enlighet med hur Europaparlamentet röstade förra sammanträdesperioden, liksom även fredsinitiativ i Mellanöstern.
Men bland alla de brådskande ärenden som vi har framför oss är det just nu ett som har allra högsta prioritet: livsmedelssäkerheten och medborgarnas säkerhet. Tack vare det som kallas framsteg och för att vissa skall kunna göra olagliga vinster håller vi på att en gång för alla förstöra konsumenternas hälsa, i dag och i morgon, tillsammans med stora delar av jordbruket och livsmedelsproduktionen. Konsekvenserna kommer att bli katastrofala om vi inte kan reagera kraftfullt, ärligt och skyndsamt. Alltför stora är redan förseningarna när det gällde regeringarnas ingripanden efter de första larmen, för många år sedan, om galna kor, biffar av avskrapade köttrester, dioxinkycklingar, med andra ord alla de bedrägerier när det gäller livsmedel som har visat sig vara inte bara kommersiella bedrägerier utan ekologiska och hälsomässiga bomber.
Vi uppmanar er, ordförande Prodi, att trycka på i rådet så att man omedelbart tillsätter en kontroll- och verifieringskommission, men under tiden hoppas vi att det sker en bättre kontroll från ordförandeskapets sida.

Raschhofer
Herr talman! Efter Nice står vi inför många öppna frågor, som vi behöver konkreta svar på. Dessa frågor gäller avgränsningen mellan nationella och europeiska behörigheter, en förenkling av fördragsbestämmelserna, rättslig status för stadgan om de grundläggande rättigheterna och de nationella parlamentens roll i byggandet av Europeiska unionen. Vad skall medlemsstaterna i fortsättningen i sista hand vara ansvariga för? Denna fråga är intimt förknippad med Europeiska unionens måldefinition. Vi måste vara på det klara med att man bara kan förvänta sig acceptans bland befolkningen för de legislativa och politiska besluten på europeisk nivå om vi klart har fastlagt behörigheterna. Det måste därför vara ett mycket angeläget mål att i högre utsträckning ta med de nationella parlamenten i diskussionen inför den planerade regeringskonferensen. Å ena sidan för att så snart som möjligt få i gång diskussionen i medlemsstaterna, och å andra sidan för att redan i förväg undanröja eventuella problem vid den följande ratificeringen.

Brok
Herr talman, herr kommissionsordförande, kolleger! Vi börjar nu med en ny diskussion, som ser ut på följande sätt: The left-overs från Amsterdam, som vi nu kallar för the shortcomings från Nice, måste lösas i förfarandet efter Nice. Men jag menar att vi också behöver ha ett klart förfarande för detta. Ty det räcker inte att man framställer detta år som ett stort blomstrande diskussionslandskap, där det civila samhället medverkar, vilket Swoboda med all rätt kritiskt har undrat, utan här är frågan enligt vilka klart fastlagda metoder Europaparlamentet och de nationella parlamenten berörs, och frågan är också om det blir ett konvent eller inte, och vilken roll konventet spelar i den slutliga versionen av dokumenten som sedan skall beslutas i förfarandet efter Nice? Frågan är om det bara blir en folkloristisk förklaring, som där godkänns i ett konvent, och kommer de 15 länderna under den avgörande natten att uppträda på samma sätt som i Nice?
Jag tror att man här måste klargöra, både med tanke på metoden och målsättningen, åt vilket håll det skall gå; det får inte förbli diffust. Efter att ju nästan alla regeringschefer har sagt att beslutsstrukturerna från Nice är dåliga måste det också hållas överläggningar om vilka metoder man kanske skall tillämpa redan innan förfarandet efter Nice inleds, för att få ordning på saker och ting exempelvis i samband med utvidgningsfördragen, i vilka detta ju tidigare också alltid klargjorts. För övrigt är detta även en metod för att undvika att utvidgningen försenas. Utvidgningen är den andra stora fråga som vi har. Här måste vi uppfylla vår stora historiska plikt.
Detta leder mig fram till den tredje frågan. Vi måste se till att de transatlantiska förbindelserna nu inte kvävs i nya säkerhetspolitiska diskussioner, att amerikanerna inte missförstår vårt säkerhets- och försvarspolitiska initiativ och att vi inte missförstår amerikanerna och deras raketförsvarssystem. Jag anser att vi för det första kan säga att utvidgningen är vår egen stora säkerhetspolitiska prestation. För det andra, om vi utvecklar vår egen förmåga, är denna en beståndsdel av Atlantalliansen, som även i fortsättningen är ansvarig för den kollektiva säkerheten i Europa. Jag anser att detta för det tredje gör det möjligt för oss att skapa förutsättningar för en transatlantisk marknadsplats. Den amerikanske presidentens nuvarande förhandlare, Robert Zoellick, har författat den transatlantiska förklaringen av 1990. Jag vädjar om att man återknyter till denna tradition, för att åter göra oceanen lite smalare.
(Applåder)

Hänsch
Herr talman! Herr kommissionsordförande! Tre korta påpekanden. För det första hör inte bara den offentliga debatten till den första fasen - Swobodas och Broks påpekanden om detta instämmer jag i - utan till första fasen hör också den planerade Laeken-förklaringen. Min klara fråga till er lyder: Är ni - kommissionen - beredd att och kommer vi från kommissionens och parlamentets sida att lyckas med att under 2001 lägga fram ett gemensamt förslag för Laeken om en fortsatt strukturering av processen efter Nice? Det är den första frågan, där det handlar om metoden.
Beträffande den andra frågan är jag positiv till att ni har talat om att vi måste skapa en instans där regeringarna, kommissionen, Europaparlamentet och de nationella parlamenten kan delta. Vi vill ha ett konvent för det fortsatta arbetet med förfarandet efter Nice, ett konvent, som är ett gravitationscentrum för den offentliga debatten, alltså både adressat och avsändare för förslag, och samtidigt lägger fram ett klart förslag för regeringskonferensen och ett förslag om de frågor som sedan måste behandlas år 2004.
För det tredje gäller det ämnena. Fyra ämnen planeras, vilket är genomförbart och i sin ordning, men vi känner alla till att det inte bara är dessa ämnen som måste preciseras, utan att det för 2004 står mycket mer på spel, och måste göra det. Jag vill ge oss alla det rådet att komma bort från detta märkvärdiga begrepp "post-Nice", "efter Nice". Det handlar inte om "efter Nice". Nice är inte bara slutet på en metod, utan Nice är i grund och botten också slutet på en epok, epoken med den europeiska enandeprocessen under 50-, 60-, 70- och 80-talet. Nu gäller det att skapa förberedelser för en ny europeisk union, dvs. en europeisk union för 2000-talet. Det handlar inte om "efter-Nice-förfarandet", utan om att vi står inför ett förnyande av det europeiska enandeförfarandet. Det måste bli tydligt. Om vi vill vinna allmänheten, den offentliga debatten, om vi vill vinna människorna, medborgarna för våra mål med ett europeiskt enande, då räcker det inte att inleda ett "efter-Nice-förfarande", utan vi måste göra klart för människorna att det handlar om en ny europeisk union i ett nytt Europa, som har förändrats sedan 1990!
(Applåder)

 Malmström
Herr talman! Låt mig börja med att uttrycka min stora besvikelse över att ingen minister från ordförandeskapet närvarar vid denna viktiga debatt.
Kommissionsordförande! I dimmorna efter Nice står det klart att den sena kompromissen bakom stängda dörrar har sina klara begränsningar. Nu har man nyktrat till och lovat en bred medborgerlig debatt om Europas mål, framtid och uppgifter. Det är gott så. Löftet förpliktar. Men hur skall det gå till? Om Europas medborgare verkligen skall delta i diskussionen om det gemensamma europeiska projektets framtid, kommer de också att kunna påverka. Är kommissionen beredd att ta till sig förslag och idéer och att också förverkliga dem? Det innebär i så fall att EU kommer att förändras, öppnas upp och förenklas.
Vi vet att många medborgare vill ha en tydlig författning. När får de en sådan? Vi vet också att frågor om miljö, asyl och gränsöverskridande brottslighet är viktiga frågor, där medborgarna vill att EU skall vara starkt, kraftigt och handlingsbenäget. Är kommissionen och rådet beredda att ge EU dessa verktyg? Resultaten från Nice avskräcker tyvärr.
Vi vet att det finns en allmän irritation över att EU lägger sig i alldeles för många detaljfrågor. Är kommissionen beredd att ge den berömda subsidiaritetsprincipen ett reellt innehåll och att finna en metod för att begränsa den oerhörda detaljregleringsiver som präglar oss alla i Bryssel och Strasbourg?
Medborgarna i EU och i kandidatländerna samt nationella parlament och naturligtvis också detta parlament måste ges ett reellt inflytande över metoden, dagordningen och besluten om EU:s framtid. Men hur? Det är den stora fråga som hänger i luften och som alla kolleger har tagit upp.

Nogueira Román
Efter att år 2000 har gått är det svårt att hålla med, herr ordförande Romano Prodi, när ni säger att ert program handlar om Europa och år 2001. Enligt ert program skulle vi kunna tro att det oerhört allvarliga problemet med galna kosjukan inte existerar. Era förslag talar på ett idealistiskt sätt om den nya ekonomin och miljoner nya arbeten, utan att ta hänsyn till behovet att skapa dessa först och främst i de minst utvecklade regionerna, där man har de högsta arbetslöshetsnivåerna och där de mest kvalificerade teknikerna flyttar ut. De ekonomiska och budgetmässiga problemen i den nödvändiga utvidgningen till nya länder tas inte upp, inte heller den dramatiska situationen med invandring från tredje världen. Den ultraliberala globaliseringens kris som har kritiserats främst i Porto Alegre nämns inte, och man säger ingenting om den enorma besvikelsen över Nice. Man talar inte i sammanhanget om det faktum att länderna inte längre historiskt sett kan förhindra medborgarnas direkta demokratiska beslut angående unionen, och inte heller den nödsituation de statslösa folken utan politiska och lagstiftande organ befinner sig i.
Herr ordförande Romano Prodi! Kommissionen borde inte vända bort ansiktet för att slippa se att det en process växer fram i det europeiska samhället vilken kräver en författning för unionen. Det vore bra om rådet som är frånvarande, kommissionen och parlamentet tillsammans tog det initiativ som medborgarna kräver.

Ribeiro e Castro
Herr kommissionsordförande! I dag har euroskeptikerna bytt fält, de har kommit att dominera denna kammare, och de färgar allt i svart på grund av Nice, de döljer illa sitt eget misslyckande, vilket är direkt proportionerligt till den politiska okunnighet som de har visat och som de tyvärr på nytt går in i, utan att ta lärdom av det förflutna.
Ett utvidgat EU behöver precis det motsatta för att inte bara gå från resterna från Amsterdam till lämningarna från Nice och när vi kommer till 2004 finna nya frustrationer. Europa behöver en annan strategi, en annan idé. Majoriteten måste vara beredd på att förstå verkligheten utan fördomar. Nu kommer misslyckandet i Nice. Det viktiga nu är att förstå det verkliga provet som skedde där: kollisionen mellan en fantasifull abstraktion med folkens verklighet. Vi har en fråga om målet, men också en fråga om takten. Att vilja forcera fram ett enormt politiskt superstatsbygge när det inte finns ett europeiskt folk eller ens en europeisk allmänhet kan bara leda till nya katastrofer. Mer centralism och mindre demokrati. Det är klart att befolkningarna gör motstånd. Ingen vill gå ifrån den demokrati den har i sitt eget land, med sitt språk och sin kultur, där man är närmare makten man väljer, förstår och har kontroll över. Om man inte förstår detta, om vi inte är beredda att lyssna mer i stället för att tala så mycket, om vi inte vill öppna vägen för de nationella parlamentens ledarskap, om vi inte vill avdramatisera Europa och göra oss av med en meningslös besatthet, då kommer debatten efter Nice att misslyckas, på samma sätt som debatten innan Nice gjorde det. Det vore synd!
Det vore synd om federalisterna, genom att fortsätta föredra ett teoretiskt mörker i stället för befolkningarnas verklighet, fortsatte upprepa samma frustration från Nice och att försvaga Europa. Det som förbereds har ingen framgång, det som inträffar har ingen doktrin. Vi behöver en helt annorlunda europeisk strategi, en strategi för nationerna som utgår ifrån befolkningarna, inte ännu en strategi över huvudet på folken och mot länderna. Vad vi behöver mer än en europeisk debatt är 15 nationella debatter inom ramen för utvidgningen, och 27 nationella debatter om Europa, utan eufemismer eller tvetydigheter, med tydliga frågor på bordet.

Gil-Robles Gil-Delgado
Herr talman, ärade ledamöter! Avsaknaden av ett konkret arbetsprogram från kommissionen för att förbereda nästa institutionella reform oroar detta parlament, vilket vi har sett.
Det verkar som om vi måste vänta på riktlinjerna från Laeken för att sätta igång. Med diskussionen om unionens framtid påbörjades för flera månader sedan, med inlägg från flera stats- och regeringschefer, och parlamentet arbetar redan aktivt med den här frågan.
Om kommissionens passiva inställning skulle bekräftas, vore detta mycket allvarligt på detta förberedande stadium; vi vet ju alla att kommissionen har ett stort ansvar: att fungera som väktare av gemenskapsandan. Och detta ansvar måste komma till uttryck i konkreta förslag och inte genom vaga hänvisningar till en vitbok eller till andra liknande dokument.
Däremot gläder jag mig verkligen över att ordförande Prodi i dag på morgonen har upprepat sitt stöd för de preciseringar som kommissionär Barnier gjorde i utskottet för konstitutionella frågor, det vill säga att han har upprepat att förslaget om ett forum inte är ett steg tillbaka i fråga om det förra fördraget, utan en ambition att skapa ett bättre fungerande fördrag.
Om det nu är så, varför ändra namn? Européerna vet redan vad ett fördrag är och de har kunnat bekräfta resultaten av det, vilka är genomblickbara och givande, jämfört med hur mödosamt arbetet framskred vid den senaste regeringskonferensen. Motståndarna till fördraget förkastar inte namnet på den. De förkastar själva fördraget.
Vi vill undvika nominalism i opinionen, och stöder därför tanken att parlamentet och kommissionen skall kämpa sida vid sida. Vi kommer inte att backa tillbaka för de som inte vill ha ett demokratiskt och öppet Europa, utan ett ogenomskinligt och undflyende Europa.
Unionen behöver inte en räddhågad kommission. Den behöver en aktiv och modig kommission: den som vi efterlyser i dag.
(Applåder)

Berès
Herr talman! För att effektivt föra debatten om Europeiska unionens framtid, en debatt som nu äntligen inleds, har vi behov av en solid institutionell triangel. De förslag ni lade fram i dag bör göra det möjligt för oss - om ni dessutom följer förslaget från vår kollega Klaus Hänsch - att återupprätta det naturliga samförstånd som bör finnas mellan våra två institutioner för att dialogen inom den institutionella triangeln skall lyckas. Men vill vi gå vidare på den vägen tjänar det ingenting till att utpeka det ena eller det andra beteendet från rådets sida. Vi behöver ett starkt råd, vi behöver ett närvarande råd i vår institutionella triangel. Det finns reformer som skulle kunna genomföras utan en revidering av fördraget. Låt oss stödja sådana initiativ inom rådet, i stället för att betona ordningsfrågor för att beklaga rådets frånvaro, vilket Poettering gjorde alldeles nyss.
Den andra punkten i mitt inlägg rör vitboken om styrelseformer, herr ordförande. Vi inväntar den med otålighet. Vi förväntar oss att den skall ge en vink om den debatt som kommer att äga rum angående en av punkterna i bilaga IV, den som rör fördelningen av befogenheter. Men jag vill redan nu uppmärksamma er på en punkt. I förmiddags sade ni att ni vill ha ett Europa som står närmare medborgarna. Och om vi verkligen gå framåt tycks det verkligen finnas förbättringar att göra på det området. Vi får alltför ofta, i våra valkretsar och i våra länder, höra talas om vilka svårigheter folk stöter på när de ansöker om kommissionens stöd till sina projekt. Tungrodda förfaranden och koncentrationen av projekten är ur den synvinkeln inte några positiva faktorer.
Den tredje punkten rör debatten om unionens framtid. I förmiddags gav ni ett bidrag som gör att vi kan starta dialogen med goda förutsättningar. Ja, man måste ställa frågor om innehållet - de institutionella frågorna kommer efteråt. Ja, frågan om unionens politiska vikt på den internationella arenan och frågan om solidaritet (som jag föredrar att kalla den sociala modellen) är avgörande frågor, där vi måste hitta tillbaka till vår vilja att leva tillsammans inom Europeiska unionen.
Beträffande metoden gläds vi åt det faktum att ni tog upp idén om att konventets fyra partner skall kunna agera tillsammans i dialogens strukturerade fas. Man måste skilja på de församlingar som har i uppdrag att diskutera och de som skall fatta beslut. Konventet bör förbli en beslutsfattande församling. Dels för att erfarenheten från Amsterdam och Nice visar att det utrymme som Europaparlamentets företrädare erbjuds vid regeringskonferensen inte är tillräckligt. Dels för att vi föredrar konventmodellen och för att vi är övertygade om att alla förslag kan utarbetas inom den strukturen. Det finns å ena sidan inga frågor om personers rättigheter som kan avgöras i politiska församlingar, och å andra sidan finns det frågor om institutionella aspekter som endast kan avgöras i diplomatiska församlingar. Nice har visat att konventmodellen gör att vi kan gå fortare fram och på ett mer strukturerat sätt, genom att förstärka vårt kollektiva sätt att fungera.

Haarder
Herr talman, utvidgningen är det viktigaste europeiska projektet i vår tid. Jag tackar kommissionen för en målinriktad insats. Men nu kommer de svåra punkterna. Nu gäller det att hålla ångan uppe. Den första utvidgningsvågen skall avslutas om ett och ett halvt år i Köpenhamn i december 2002. Det är kommissionens mål, och det kommer vi att hålla fast vid. Jag vill uppmana kommande ordförandeländer till att hålla mycket tät kontakt med ansökarländerna och att hjälpa till och röja hinder ur vägen i tid. Men herr talman, det är ju inte bara ansökarländerna som skall anpassa sig till oss, vi skall också anpassa oss. Ett EU med 27 medlemsländer måste lära sig att koncentrera krafterna på de stora och gränsöverskridande uppgifterna. Det gör vi ju inte i dag. Ni sade själv herr kommissionsordförande, för ett år sedan i parlamentet, att unionen skulle befrias från alla de, och jag citerar: "saker som är fullkomligt absurda", som ministerrådet och parlamentet har uppdragit åt dem att administrera. Ni upprepade orden "saker som är fullkomligt absurda" flera gånger, och ni har rätt. Nu är det på tiden att något görs åt det. Låt oss få ett smidigare, men samtidigt starkare, EU. Låt oss satsa på några riktade områden istället för att sprida gracerna alltför yvigt. Jag föreslår att ni, herr kommissionsordförande, utser en modig kommissionär till uppgiften att bekämpa bagatellartade ingrepp och förordningar om småsaker, och jag föreslår att sammanslutningen för de nationella parlamenten, Cosac, får möjlighet att stoppa den lagstiftning som kränker subsidiaritetsprincipen. I gengäld skall det finnas en stark kommission, så att unionen är handlingskraftig på de övriga områdena.

Nassauer
Herr talman, mina damer och herrar! Det smyger ett spöke omkring i Europa. Det är mellanstatlighetens spöke. Tendensen till mellanstatlighet - som rådet bedriver - har lett Europa in i återvändsgränden från Nice, och i denna fråga, ordförande Prodi, är vi kommissionens naturliga bundsförvanter. I denna fråga måste kommissionen och parlamentet arbeta nära tillsammans. Om parlamentet, ordförande Prodi, någon enstaka gång kritiserar kommissionens förvaltning, då är det inte någon fundamentalistisk fientlig hållning gentemot kommissionen, utan ett uttryck för vår demokratiska kontrolluppgift. Vid tvivelsmål för det oss närmare varandra, och skiljer oss inte åt!
De nationella parlamenten har nämnts. Jag fäster stor vikt vid att nästa steg förbereds av ett konvent och inte ett forum, ty de som agerar i ett konvent är demokratiskt legitimerade, liksom rådets företrädare, kommissionen, parlamentet och Europaparlamentet. Vi får inte hamna i någon godtycklighet med s.k. samhälleligt relevanta grupper. Det vore viktigt om denna insikt också entydigt kunde formuleras i kommissionen. För övrigt måste vi tänka över de nationella parlamentens roll i den europeiska processen. Det handlar om att de nationella parlamenten skall kontrollera rådet. Det är deras uppgift. De har ingen kontrolluppgift gentemot gemenskapsorganen, exempelvis kommissionen eller rent av parlamentet. När det alltså gäller de nationella parlamentens medverkan måste de i lagstiftningsförfarandet ställas vid rådets sida. De kan inte begränsa Europaparlamentets roll. Vi fäster stor vikt vid att även detta klarläggs.
En tyngdpunkt i kommissionens arbete kommer att vara asyl och invandring. Här kommer vi inte att utarbeta någon europeisk asyl- och invandringslagstiftning, utan - som Vitorino så träffande har sagt - enskilda direktiv. Men vi behöver ett gemensamt koncept, vilket vi fortfarande saknar och vilket kommissionen måste utarbeta.
(Applåder)

Corbett
Herr talman! Det finns, av naturliga skäl, olika bedömningar av Nicefördraget i detta parlament, men även de som är mycket kritiska till fördraget - och de är många - håller med i denna diskussion om Europas framtid, att bästa sättet att gå vidare är att använda förfarandena som anges i Nicefördraget och att göra det bästa av detta för att förbättra vår union, att rätta till tillkortakommandena i sammanhanget och att ha en lämplig diskussion om unionens framtid.
Sättet på vilket man bör göra detta - och mina åsikter ligger här mycket nära kommissionens - är att ha en mycket öppen diskussion under första året - låt tusen blommor blomma - och sedan gå vidare till ett brett, rådgivande organ som kan utarbeta de ändringar som är nödvändiga. Detta kan arrangeras på samma sätt som konventet som utarbetade och ställde samman rättighetsstadgan tillsammans med företrädare för Europaparlamentet och nationella parlament och regeringar. Jag anser, till sist, att man skall hålla en kort, effektiv regeringskonferens för att slutgiltigt godkänna resultaten.
Det är tydligt att vi kommer att ta itu med de fyra frågor som nämndes av Europeiska rådet, inbegripet en fråga som tar upp väldigt mycket av det som behandlas i kommissionens vitbok om styrelseformer. Jag vill gärna höra kommissionens åsikter om hur dessa två processer skall samordnas, eftersom det finns en viss grad av överlappning i detta sammanhang.
Det kommer också att finnas andra sakfrågor som man bör ta upp. Höge representantens framtid, frågan om att utvidga parlamentets befogenheter i samband med medbeslutandeförfarandet till alla lagstiftningsförfaranden, vilket innebär att man inbegriper det fåtal som nu på ett oegentligt sätt ställts vid sidan. Vi måste också ta itu med frågan om kodifiering av fördragen. Jag förespråkar ett särskilt förfarande. Skulle vi inte i år kunna inrätta en kommitté ' med sakkunniga från medlemsstaterna och institutionerna, för att slutföra den uppgift som inleddes i Florens rörande kodifiering och förenkling av fördragen, så att nästa års politiska arbete kan inledas på grundval av en text som redan är förenklad och kodifierad? Det tekniska arbetet skulle sålunda vara avklarat innan vi går vidare till det politiska arbetet. Jag förespråkar detta tillvägagångssätt.

Van den Bos
Herr talman! Regeringschefernas efter Nice-dagordning har kommit till av politisk feghet och inte av behovet att förbereda Europa för utvidgningen. Ämnena är avsedda att tillmötesgå medborgarnas rädsla för en ogripbar förskjutning av makten riktning Bryssel på bekostnad av den nationella bestämmanderätten men de kommer snarare att öka främlingskapet. Det är omöjligt att göra en definitiv fördelning av behörigheten mellan europeisk och nationell nivå. Samarbetsprocessen är dynamisk, inte statisk. Det som först är tabu, som till exempel euron, kan senare bli önskat. Kriteriet är samhällsnödvändighet och den går inte att förutsäga. Ett brett forum om Europas framtid är naturligtvis jättebra men resultatet står fast på förhand. Man har i grunden olika tankar när det gäller framtiden i de olika länderna, i de olika politiska partierna och till och med inom samma politiska partier. Den som vill återupprätta medborgarnas förtroende måste se till att Europa blir öppnare och slagkraftigare. En politisk enhet alltså som inte innebär en åternationalisering av politiken utan en förstärkning av de europeiska politiska institutionerna. Det måste komma upp på dagordningen, det skulle vara modigt.

McMillan-Scott
Herr talman! Jag inleder med kommissionens arbetsprogram för år 2001. Den aktuella frågan för EU som handlar om att göra mindre och att göra det på ett bättre sätt, har aldrig varit tydligare eller mer påträngande. Europaparlamentet bör påpeka detta under de kommande veckorna när utskotten granskar sina program. Med ca 600 initiativ, av vilka nästa 200 rör lagstiftningsåtgärder, finns det mycket arbete att göra när det rör granskning och fastställande av våra egna prioriteringar, som vi ser fram emot att ta itu med.
Låt mig nu ta upp frågan om processen som följer i kölvattnet efter toppmötet i Nice; jag skulle snarare se på saken som om det handlade om vår europeiska framtid. Vi ser tillbaka på Europeiska unionens historia under den senaste generationen och den europeiska kontinentens historia under det senaste århundradet. Jag vill påminna om några ord i romanen Skrattets och glömskans bok av Milan Kundera, där han skriver: "Folk ropar alltid ut att de vill skapa en bättre framtid. Det är inte ärligt. Framtiden är ett likgiltigt tomrum, som inte är intressant för någon. Det förgångna är fullt av liv, ivrigt att få irritera oss, förarga och förolämpa oss, fresta oss att förstöra eller måla om det. Det enda skälet till att folk vill styra framtiden, är för att de skall kunna ändra det förgångna."
Vi har minsann ändrat det förgångna och Europa är annorlunda nu i jämförelse med hur det var under efterkrigsperioden. De fyra restfrågorna från Nice är inte små eller tillfälliga. Vår åsikt om kärnfrågorna är tydlig. Vi vill att de nationella parlamenten skall spela en större roll, på en systematisk och konstruktiv grund. Vi skulle välkomna en tydligare beskrivning av behörigheten, som Europeiska demokratiska unionen uppmuntrade till förra månaden genom Berlinförklaringen, under förutsättning att det inte är en ursäkt för att stärka centralmakten.
På samma sätt skulle en förenkling av fördragen ligga i allmänhetens intresse, men detta får inte vara en förevändning för att införa en fullfjädrad europeisk författning, i synnerhet om denna vore en federal stats grunddokument vars ingress utgjordes av en rättsligt bindande rättighetsstadga.
Alla dessa sakfrågor behöver och förtjänar bredast möjliga offentliga diskussion. Men trots tomma ord om öppet samråd, blev den senaste regeringskonferensen - precis som regeringskonferenserna som avslutades i Amsterdam och Maastricht - till sist förbehållen nationella statstjänstemän som förhandlade bakom stängda dörrar. Det kommande samrådet måste bli annorlunda. Det måste omfatta ett faktiskt och brett samråd mellan parter i hela det civila samhället, och återspegla den öppna kultur och öppna politik som vi hävdar att vi uppmuntrar till.
Corbett citerade ordförande Mao. Jag citerar hellre George Bush den äldre: Samhället består av "tusen ljuspunkter", inte av "tusen blommande blommor". Vår debatt om EU:s institutionella framtid måste stödjas på hela samhället, och inte bara utnyttja resurserna hos en stängd politisk värld i Bryssel, utan också Internets demokratiska möjligheter och - just det - opinionsundersökningar. EU måste stödja ett verkligt öppet samhälle. Folket måste få komma till tals, även de i ansökarstaterna.
Vi måste också ändra tidsplanen för nästa regeringskonferens. Under år 2004 kommer vi att få se en tandlös kommission som drar sina sista andetag, och valet till Europaparlamentet som sker samtidigt som regeringskonferensen hålls. Det är bättre att lägga konferensen under år 2003, då valen till Europaparlamentet år 2004 resulterar i folkets dom över en del av de viktiga beslut som fattats av regeringarna under den pågående utvidgningen.
Det finns viktiga frågor. I Förenade kungariket - som i andra länder där det skall hållas allmänna val inom de närmaste åren - kommer en av de viktiga frågorna att vara: I vems händer vilar Europas framtid tryggt? I och med att ministerrådet och kommissionen är starkt färgade av socialismen, är Europa i dag på fel spår. I Förenade kungariket kan valet inte vara tydligare i vårt kommande val: För att garantera ett fungerande decentraliserat Europa, kan bara det konservativa partiet erbjuda en dagordning som kan få in processen efter regeringskonferensen på rätt spår.
För att säkra vår europeiska framtid - precis som den brittiska - vill de flesta i Europa vara med i Europeiska unionen, men inte styras av Europeiska unionen.
(Skratt och applåder)

Van den Berg
Herr talman! Jag skulle i motsats till föregående talare inte vilja citera George Bush sr. utan Berthold Brecht. George Bush pratade om ljuspunkter men Berthold Brecht sade: die im Dunkeln sieht man nicht och det för mig direkt till temat i mitt korta bidrag.
Det är så att en människa av fem i den här världen inte har någon tillgång till rent dricksvatten, till grundläggande hälso- och sjukvård eller till grundläggande undervisning. Europa som inte bara är ett handelsblock utan även är ett block av värden och normer, är ett område som skulle kunna ha en stor betydelse i det avseendet. Förra året förhandlade vi fram ett avtal med varandra, varvid kommissionen, rådet och parlamentet satte sin namnteckning under budgeten för år 2001. I den budgeten har de fördubblat anslagen i alla regionala program för externt bistånd, både för grundläggande hälso- och sjukvård och för grundläggande undervisning, inte en plus utan inom ramen för budgeten. Målsättningar har satts upp och extra personal har ställts till förfogande. För vår socialdemokratiska partigrupp är det oerhört viktigt att kommissionen i sitt arbetsprogram för det här året även verkligen tar de steg som behövs för att ge instruktioner till EU-delegationerna ute i de regionerna, till våra partner som vi samarbetar med och samtidigt även till våra egna avdelningar och extra personal utifrån för expertis på hälso- och sjukvård och undervisning så att vi verkligen snabbt kan uppnå några resultat på den här punkten. Den tankegången hos kommissionen leder till mer resultatinriktat arbete och mindre till ett ändlöst ökande av budgetar. Alltså att försöka få direkta resultat inom områden som också är väldigt grundläggande för utvecklingen. Det skulle kunna vara en fantastisk signal från Europa: att vi inte bara internt är socialt bekymrade utan även externt. I det avseendet hoppas jag att kommissionen i år skall uppnå goda resultat.

Maij-Weggen
Herr talman! Att Nice inte var någon framgång inser man väl allmänt nu, utom kanske hos dem som tycker att Europa skall stå och stampa på samma fläck. Det är alltså inte så förvånande att en omfattande efter Nice-diskussion dragit igång. Jag tycker det är av allra största vikt att kommissionen sköter om regin i den här diskussionen, särskilt nu när den skall utmynna i ett antal förfaranden som skall fastställas vid toppmötet i Laken.
Hos oss i parlamentet har nu initiativet tagits för en delrapport framåt sommaren och en slutgiltig rapport mot slutet av året, kort efter toppmötet i Laken alltså. Trots de här förberedelserna så är det bra att redan nu slå ner några pålar. Det vill också vår partigrupp göra i den här debatten.
I första hand måste det fastställas vilka de största bristerna är i Nicefördraget, så att dagordningen efter Nice får rätt innehåll. För vår del måste den framför allt handla om att förbättra unionens demokratiska innehåll. Det fel som gjordes i Nice, nämligen att besluta om vissa ämnen med kvalificerad majoritet men utan medbeslutande av Europaparlamentet, är ohållbart eftersom både de nationella parlamenten och Europaparlamentet sätts ur spel på det sättet. Det måste rättas till.
Vidare borde den mycket invecklade beslutsprocessen ändras. De nya reglerna kan inte längre förklaras för medborgarna och det kan väl ändå inte ha varit meningen. I den här debatten ser jag diskussionen om vad som hör till medlemsstaternas område och vad som hör till unionen inte som ett hot utan just som ett steg i rätt riktning. Om en sådan tydlig arbetsfördelning också kan knytas till den europeiska grundlagen så är det ännu bättre.
Avslutningsvis, herr talman, så måste vi bli av med dessa ändlösa regeringskonferenser som framför allt sköts av tjänstemän. Konventionsmodellen är mycket bättre om den inrättas på det sätt som skedde för stadgan. Jag hoppas verkligen att kommissionen drar tillbaka sin idé om att inrätta ett forum eftersom ett sådant brett representantorgan inte är lämpat för att fatta bra beslut. Dessutom är fördelen med en konvention att även nationella parlament kan vara med och spela.

Sakellariou
Herr talman, herr kommissionsordförande! Jag vill inte säga något om Nice, eftersom det hur som helst inte är någon som lyssnar. Ordföranden i PPE-gruppen klagade tidigare bittert över att ingen lyssnar på honom. Jag koncentrerar mig på kommissionens agerande med tanke på utrikes- och säkerhetspolitiken. Hit hör två aspekter, den geografiska och den innehållsmässiga. Jag är egentligen införstådd med största delen av kommissionens geografiska uppräkningar, sånär som på en punkt: Mellanöstern har inte nämnts. Vi har tidigare varit och kommer förhoppningsvis även i framtiden att vara de som ger mest hjälp och bidrag till Palestina och regionen. Jag anser inte att det räcker att finansiera en process, vars politiska innehåll beslutas av andra. Vi behöver en annan roll, en starkare roll i förhandlingarna i Mellanöstern. Vi förväntar oss att detta inte bara betraktas som en uppgift för rådet och den höge representanten för GUSP, utan vi förväntar oss ett viktigt, kreativt initiativ från kommissionen.
Innehållsmässigt behöver kommissionen vara närvarande i den gemensamma europeiska säkerhets- och försvarspolitiken. Vårt parlament har välkomnat utvecklingen på detta område i kollegan Lalumières betänkande, men - och här vill jag följa min kollega Nassauers marxistiska utvikning från ämnet - det går ett spöke runt i Europa, särskilt på detta område: mellanstatlighetens spöke. Vårt parlament vill ha en gemensam och inte någon mellanstatlig europeisk säkerhets- och försvarspolitik. Kommissionen är förpliktad, herr ordförande, att stärka gemenskapens del i denna politik. Ni vill göra det med ett bidrag till krishanteringen och till förebyggande av konflikter, och det anser jag är bra!
(Applåder)

Talmannen
Kära kolleger! Jag har en vädjan till er: Var snälla och genomför inte de nödvändiga samtalen med kommissionens ordförande under debatten, eftersom han då nämligen inte kan lyssna, och han skulle säkert gärna vilja lyssna.
(Applåder)

Méndez de Vigo
Herr talman! Jag vill gratulera kommissionens ordförande till hans tal i dag och till den rapport han har utarbetat om år 2000. Jag vill även betona den viktiga roll som ges åt Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna i rapporten, och jag vill gratulera kommissionär Vitorino för hans viktiga medverkan.
Europeiska unionens grundläggande rättigheter, herr talman - och nu måste vi se hur vi gör för att införliva denna förklaring i fördraget - har också en annan sida. Att försvara de grundläggande rättigheterna är detsamma som att attackera de personer som kränker dem inom ramen för Europeiska unionen. Och därför anser jag att alla initiativ som avser den tredje pelaren är av mycket stor vikt för parlamentet.
Ordförande Hans-Gert Poettering och många andra talare har sagt detta i dag. För oss är gemenskapsanpassningen av de frågor som låg under den tredje pelaren i Maastricht mycket viktig. Och jag anser att det här finns ett initiativ, herr talman, som kommissionen har understrukit i sina halvårsvisa resultattavlor, vilka vi anser vara mycket betydelsefulla: jag talar om det europeiska beslutet om efterlysning och häktning.
Jag anser att det inom ramen för Europeiska unionen inte får finnas plats för terroristerna, dessa terrorister som i går placerade ut ännu en bomb i Madrid och som har försökt döda människor, europeiska medborgare. Min åsikt är att om vi vidtar reella åtgärder, som är genomförbara, som kan göras, som vi kan röra vid, som vi kan se, som förslaget om att en förmodad terrorist sätts i förvar hos den domstol som har utfärdat ett beslut om efterlysning och häktning på europeiskt territorium, kommer de europeiska medborgarna att förstå att detta är att bygga Europa, att det är något användbart, och på så sätt kan vi verkligen bidra till att föra Europa närmare dess medborgare.
Jag är övertygad om, herr talman, att det initiativet, som är en av kommissionens prioriteringar, inom kort kommer att förverkligas. Därför vill jag uppmuntra kommissionen att fortsätta enligt samma linje.

Goebbels
Herr talman! Jag måste tyvärr åter konstatera vad jag konstaterade förra året, nämligen att unionen saknar en vision om framtiden.
Detta är inte någon kritik mot Prodi eller kommissionen, eftersom kommissionen säkerligen arbetar, eller snarare sysselsätter sig. Den ägnar sig dessutom nästan åt alltför många saker. Ingen har möjlighet att följa alla de grönböcker, vitböcker, meddelanden och rapporter som läggs fram av kommissionen och kommissionärerna, och framför allt inte att däri skönja en röd tråd, en framtidsvision.
Därav min första slutsats: låt oss göra mindre och göra det bättre. Precis som ordförande Prodi sade i förmiddags - vi får inte trötta ut oss med att mäta storleken på gurkor och små ättiksgurkor. Det är brådskande att slå fast vem som gör vad i unionen, dvs. att definiera subsidiaritetsprincipen. Kommissionen kan inte, även om den har goda rättsliga skäl att göra det, blockera ett nationellt parlaments beslut att bygga en motorväg, ett regionalt parlaments beslut att anlägga en ny järnvägslinje eller en kommunfullmäktiges beslut att anlägga en bukt: detta är subsidiaritet.
I förmiddags visade kommissionens ordförande att han är medveten om detta, och han ställde bra frågor. Men han är inte här för att ställa frågor. Kommissionen har initiativrätt, den skall lägga fram förslag.
Jag har inte tillräckligt med tid för att fördjupa mig i denna debatt, men jag måste säga att om vi vill bygga detta nya europeiska hus, då behöver vi inte bara snickare och rörmokare, utan också och framför allt en arkitekt. Herr kommissionsordförande! Jag hoppas att ni kommer att bli den arkitekten.
(Applåder)

Dimitrakopoulos
Herr talman, herr kommissionsordförande! Jag vill tacka er för att ni genom ert inlägg i dag har inlett en väsentlig diskussion som ger ett svar, eller eftersträvar ett svar, på frågan om i vilken riktning vi vill att Europa skall utvecklas. Jag anser att det vore riktigt, om vi har uppfattat budskapen korrekt, att eftersträva en utveckling mot ett mera kollektivt och demokratiskt Europa, att vi vill ha ett fredligare Europa, som försöker lösa sina tvister med fredliga medel, att vi vill ha ett mera ekologiskt Europa, som respekterar och älskar miljön, att vi vill ha ett säkrare Europa, att vi vill ha ett Europa med större social medkänsla, att vi vill ha ett effektivare Europa, speciellt med tanke på utmaningarna under det tjugoförsta århundradet.
Jag hoppas, herr talman, att Europaparlamentet, som forum för officiell samexistens mellan alla olika strömningar och tendenser i Europa, skall kunna spela en viktig roll i denna diskussion. Och eftersom dagens debatt, utöver allt annat som sagts, har präglats av poesi, av teater, av referenser till tidigare politikers uttalanden, kanske ni kan tillåta även mig att avsluta med en hänvisning till en politisk europeisk personlighet, som ni känner väl till. Det är Antonio Gramsci som, i sina brev från fängelset, skisserade de mål som människorna, folken, måste eftersträva för att skapa garantier för en bättre morgondag.
(Applåder)

Hughes
Herr talman! I kölvattnet efter toppmötena i Lissabon och Nice, hade jag hoppats på att få se en bättre balans i kommissionens arbetsprogram mellan sysselsättningspolitik, ekonomisk politik och socialpolitik, men jag ser inte mycket som tyder på det. Vi behöver balanserade framsteg på den inre marknaden, inom konkurrenspolitiken och inom socialpolitiken, men jag ser som sagt inte mycket som tyder på det i kommissionens arbetsprogram. Jag skulle t.ex. vilja se att man uppmärksammade det ömsesidiga beroendet mellan dessa politikområden. Inom konkurrenspolitiken och när det rör bestämmelser om den inre marknaden, behöver vi en ändring av förordningen om kontroll av företagskoncentrationer, så att denna inbegriper överväganden som har att göra med sysselsättning och sociala rättigheter, och ett infogande av, t.ex., sociala klausuler i regelverket om offentliga upphandlingar. Jag skulle gärna ha sett att man uppmärksammade dessa inbördes förhållanden, men tyvärr har man inte det. Jag ser en mycket snabbare utveckling inom det ekonomiska marknadsområdet och inom den inre marknaden än inom det sociala området, och det finns en verklig risk för en växande obalans i detta avseende.
Jag ser dessutom inte, i kommissionens arbetsprogram, mycket inriktning på den sociala dagordning som man kom överens om i Nice i december. Vi kommer att se ytterligare framsteg inom områdena för öppen samordning, sysselsättning - som nu fungerar bra - och de första stegen i förhållande till social trygghet. Jag bör nämna det grundläggande problemet att viktiga kommissionsdokument inte finns tillgängliga i god tid för parlamentet och dess föredragande. Vi måste respektera de parlamentariska förfarandena i förhållande till dessa nya former av öppen samordning.
Till sist, om en specifik sakfråga; genom sitt arbetsprogram missar kommissionen grovt poängen när den utlovar en grönbok om socialt ansvar inom näringslivet i mitten av året. En grönbok om en sådan kod är ett sjukt skämt för de tusentals arbetstagare som påverkats av omstruktureringen under de senaste veckorna. Vi behöver en fullständig översyn av den rättsliga ramen inom detta område, och jag hoppas kommissionen skyndar sig att utföra denna.
(Applåder)

Pirker
Herr talman, herr kommissionsordförande! Vi anser att det är mycket positivt att ni också vidtar åtgärder och initiativ som vidareutvecklar unionen i riktning mot en säkerhetsunion och att ni även vidtar åtgärder i samband med asyl och migration. Men jag vill också kräva ett par principiella punkter; vi förväntar oss att man gör en bedömning av följderna och att ni även i fråga om era initiativ ser till så att de inte i något fall står i motsatsställning till föregående initiativ. Denna noggrannhet - det vill jag här klargöra med hjälp av ett exempel - saknar vi ibland, till exempel i fråga om det förslag som ordföranden lade fram om s.k. familjeåterförening, som diskuteras inom ramen för migrationspolitiken.
När det i fråga om familjeåterförening handlar om kärnfamiljer, dvs. äkta makar med minderåriga oförsörjda barn, då är detta en mycket positiv åtgärd som gynnar en integrationspolitik, och som har vårt fulla stöd. Men om ni under samma rubrik utvidgar kretsen långt utöver detta när det gäller vilka som efter ett år skall få rätt till familjeåterförening i unionen, då har ni uppenbarligen inte övervägt följderna, och detta står också i motsatsställning till era meddelanden i samband med en framtida migrationspolitik. Om ni nämligen utvidgar kretsen till ogifta partner, till far- och morföräldrar på bägge sidor, till partner för studerande, och ger dem rätt till familjeåterförening efter ett år, räknar dem till de asylsökande och dessutom ger alla dessa rätt till arbete, då blir systemet för migration oöverskådligt och okontrollerbart. Invandring sker då eventuellt enbart genom er s.k. familjeåterförening. Dessutom fråntar ni medlemsstaterna rätten att besluta vilken och hur stor arbetskraft som skulle kunna flytta in i unionen. Ni hamnar då i motsatsställning till det som ni anser vara positivt. Herr kommissionsordförande, vi vill stödja er även i fortsättningen, men det kommer vi bara att kunna göra om era initiativ inte är motstridiga och om initiativen löser problemen och inte leder till nya problem.

McNally
Herr talman, herr kommissionsordförande! Vi håller med om att vi, enligt slutsatserna vid toppmötet i Lissabon, behöver en ekonomi som grundas på kunskap. Det gläder mig att Prodi betonade den allt annat överskuggande betydelsen av att ha en hållbar utveckling, vilket får konsekvenser långt utanför den naturliga miljön. Vi välkomnar energimarknadens snabba utveckling, även om det finns en risk att detta mål kolliderar med målet om en hållbar utveckling. Jag hoppas att ni på ett bestämt sätt kommer att följa en politik som uppmuntrar till användning av förnybara energikällor och en rationell energianvändning.
När det gäller handel, håller vi med om att det är önskvärt med en ny WTO-runda, återigen med beaktande av de begränsningar som en hållbar utveckling innebär. Jag vill meddela herr Prodi att vi känner mycket stark besvikelse när det rör bristen på deltagande från Europaparlamentets sida i handelsfrågor, som man hade kunnat justera i Nice, men inte gjorde. Jag uppmanar er kraftfullt att utarbeta ett interinstitutionellt avtal som inbegriper Europaparlamentet i handelsfrågor.
Vi anser att WTO skall reformeras och demokratiseras. Vi anser att steget "allt utom vapen" är ett bra steg, även om vissa av oss beklagar den försenade tidsplanen, vilket sänder ut ett budskap om bristande engagemang till de minst utvecklade länderna i världen.
När det gäller innovation och forskning, ser vi fram emot ett detaljerat sjätte ramprogram. Om ni lägger fram mycket vaga förslag till oss, kommer detta sannerligen att fördröja genomförandet och leda till oro och besvikelse över hela EU.
Det europeiska forskningsområdet är naturligtvis viktigt. Vi ser fram emot bred publicitet när det gäller riktmärkningen, i synnerhet inom företags- och innovationsområdena.
(Applåder)

Talmannen
Till min förvåning är nästa talare Ferber i två minuter!
Ferber (PPE-DE). (DE) Herr talman! Ni skall här leda sammanträdet och inte uttrycka någon förvåning. Herr kommissionsordförande, kära kolleger! Kommissionen har lagt fram ett ambitiöst arbetsprogram för år 2001. En sak kan man säkert konstatera: Flitig är den och flitig vill den vara. Men när jag tittar på vad som består av enbart sådant som överförts från år 2000, alltså från förra årets arbetsprogram, då oroas jag lite över att vi till slut bara har återstoder och inte längre har någon tid för nya initiativ. Det betyder att ni nog borde överväga om ni inte också, genom att föregripa det som skall utarbetas i förfarandet efter Nice, nämligen frågan om avgränsning av behörigheterna, bör koncentrera arbetet till det väsentliga, och om ni där som kommission, som förslagsberättigad instans i detta Europa, skulle kunna föregå med gott exempel. Därigenom skulle ni för det första uppnå att ni inte överför så många frågor till nästa eller därpå följande år, och för det andra att människorna förstår vilka viktiga beslut som totalt sett fattas i detta Europa. Jag vill verkligen uppmuntra er - och jag har mycket uppmärksamt läst igenom allt som ni vill föreslå - till att här granska om inte den ena eller andra frågan, inom ramen för en förnuftig avgränsning av behörigheten, skulle kunna betraktas som icke obetingat nödvändig.
Helt kort vill jag beröra en andra fråga, eftersom jag är en övertygad kämpe för den representativa demokratin. Jag är lite oroad över er ansats med new governance . Det handlar om vilken roll ett valt parlament, som måste rättfärdiga sig också hemma inför medborgarna, har i förhållande till organisationer, som inte har samma ansvar. Just på europeisk nivå kommer många företrädare från olika organisationer alltid till oss på kontoren, och man undrar nog ibland var de överhuvud taget hör hemma, vem företräder de egentligen här i Europa? Avsikten med en sådan ny ansats kan inte vara att de som inte är legitimerade skall få bestämma här, medan de som är legitimerade, nämligen vi, Europaparlamentet, därigenom berövas makten!
(Applåder) Talmannen. Herr kollega, jag tror att ni missförstod mig tidigare. Min förvåning rörde inte er person, utan uteslutande längden på er talartid!

Roth-Behrendt
Herr talman! Jag kan direkt ansluta mig till det som Ferber har sagt. Jag kommer inte att säga något om mängden förslag som lagts fram inom mitt arbetsområde, alltså i fråga om miljöpolitik och konsumentskydd. Jag kommer inte att säga något om det därför att jag utgår från att hälften inte kommer att förverkligas, att hälften överförs på nästa år. I ett tyskt anställningsbetyg skulle det stå: Ni har bemödat er. Men ni skulle inte vilja söka en ny anställning med det betyget, den skulle ni nämligen inte få.
När ni talar om ett bra styre, herr Prodi, hör till ett bra styre också att ni gör en bedömning av er själv, av er kommission, och beslutar vad som är möjligt att göra tidsmässigt och med tanke på personalen. För att fortsätta med det bra styret: Vad innebär ett bra styre? Vad är det egentligen? Betyder det öppenhet? Gärna, herr Prodi. Öppenhet vill vi alla mycket gärna ha, men innebär större deltagande från intresseorganisationers sida, vilka väljs ut av er och med vilka endast ni förhandlar, mer öppenhet? Jag säger nej, det är inte mer öppenhet.
Och beträffande förkortning av förfaranden, herr Prodi. Ja, jag är för att man förkortar förfarandena, även för att man förkortar det interna förfarandet inom kommissionen. Jag är också positiv till att man förkortar förfarandet i parlamentet, det säger jag självkritiskt, men är därför åtaganden tillsammans med industrin lösningen? Går de fortare? Och vem kontrollerar dem? Vem sanktionerar dem när de inte fungerar? Innebär det mer demokrati, frågar jag er? Ni, herr Prodi, har utvalts av regeringscheferna och bekräftats av oss. Men vi i Europaparlamentet har valts av medborgarna i Europeiska unionen, och detta genom direkta val. Europaparlamentet har på grund av sin definition en central roll i det civila samhället, som ni så vackert säger, och jag hoppas att ni också ser det på så vis, med tanke på er demokratiska förståelse. Jag varnar alla i kommissionen för att ändra något i denna centrala roll för Europaparlamentet, herr Prodi. Good governance verkar för ögonblicket att för kommissionen i första hand betyda governance on its own eller governance alone, och jag varnar er verkligen för att fortsätta med detta! Jag ber er därför att klargöra att Europaparlamentet är beslutsfattaren och också den instans som kontrollerar er!
(Applåder)

Terrón i Cusí
Herr talman! Förra veckan fann man en morgon tolv döda kroppar på stränderna i mitt land, personer som försökte ta sig till Europeiska unionen; förra året var det 500 personer.
Prodi talar om att föra Europeiska unionen och dess institutioner närmare dess medborgare. Jag anser att de frågor som har med upprättandet av ett område med rättvisa, frihet och säkerhet att göra utan tvivel är känsliga frågor för medborgarna.
När det gäller den här frågan, befinner vi oss i en mycket underlig situation. Kommissionens lagstiftningsprogram är bra, de förslag som herr Vitorino ger oss är också bra, de är klart strukturerade på resultattavlan, de har en tidsfrist för att tillämpas och vi kan tala om och diskutera dessa. Kommissionen har lagt fram ett bra meddelande om invandringen, och jag hoppas att Poettering sätter sig in i detta, om grunderna för ett samförstånd för att genomföra en gemensam politik. Samma sak gäller asylfrågan och även det rättsliga samarbetet, till exempel när det gäller kampen mot terrorismen, vilket min kollega nämnde.
Emellertid har rådet hela tiden sedan Tammerfors och fram till förra veckan i Stockholm, betonat att man måste gå framåt och lagt tonvikten på vad som bestämdes under Europeiska rådet i Tammerfors; med det agerar på ett sätt som för mig är oförståeligt. Det har inte funnits enighet om ett enda av de förslag som ligger på bordet, varken om återförening av familjer eller några andra förslag. Utvecklingen sker mycket långsamt, men däremot ser vi en ökning av individuella initiativ från medlemsstaterna, vilka stör balansen i lagstiftningsprogrammet, för att inte tala om de bilaterala eller multilaterala initiativen och avtalen om till exempel Schengen i fördraget, som jag inte vet var det kommer att leda: vi vet inte vad som kommer att hända i Schengenfrågan och inte heller hur arbetet kommer att genomföras; för tillfället har medlemsstaterna kidnappat Schengenavtalet.
Herr Prodi, ni sade tidigare att det kommer att bli förseningar i genomförandet av dessa politikområden; ni sade samma sak innan Nice, och ni tillade att det inte skulle ske på grund av kommissionen; jag frågar er: Vems fel är det? Vad kommer kommissionen att göra för att försvara den delen av lagstiftningsprogrammet som jag, och jag betonar detta, anser vara ett bra program?
Tack.
(Applåder)

Prodi
. (IT) Herr talman, ärade parlamentsledamöter! Under de få minuter som står till mitt förfogande tänker jag inte besvara samtliga de frågor som jag har noterat, utan kommentera ett par av dem för att ytterligare understryka de stora linjerna. Framför allt har samtliga inlägg, från Cox resonemang och framåt, belyst problemet att hela tiden arbeta med prioriteringar, inte på ett analytiskt vis, utan på ett syntetiskt. Det är uppenbart att det överdrivna antalet punkter, 495 stycken, i vårt detaljprogram, om man ser dem isolerade från sitt sammanhang, kan upplevas som en absurditet, men i vissa lägen måste vi vara analytiska för att uppfattas som konkreta och dessutom, som i morse, måste vi vara konkreta i våra prioriteringar för att man skall förstå de politiska idéerna. Jag tror dessutom att en regering har behov av att i bland vara pedantisk, till och med tråkig: vi försöker vara det i minsta möjliga utsträckning, men det är en del av vårt jobb.
I dag och under de senaste sammanträdesperioderna har vi lagt fram ett strategiskt program. Jag tror parlamentet uppskattar att jag anger de viktigaste prioriteringarna, men just när det gäller dessa viktiga prioriteringar måste det sedan följa detaljerade dokument som kommer att bli utomordentligt tråkiga. Men detta är själva politikens väsen: först visioner och sedan konkret handling.
För det andra har alla - Hänsch och åtskilliga andra ledamöter - pekat på att relationerna mellan kommissionen och parlamentet är ett problem när det gäller unionens arbete. Hänsch talade faktiskt om att skapa ett enda dokument. Jag vet inte om det skulle vara bra; utan tvekan måste vi samarbeta intensivt för att komma fram till en gemensam vilja, ett gemensamt beslut. Framtidsutsikterna när dessa beslut antas kan också vara olika eller de kan samsas i ett enda dokument; problemet är att vi - inom kommissionen, i vårt dagliga arbete - fortsätter att arbeta gemensamt med undersökningar och analyser i ett mödosamt arbete på att definiera problemen, något som vi gör just nu.
För tillfället måste detta arbete bedrivas utifrån en komplicerad agenda. Detta är det tredje problem som framkom i morse, och som McMillan-Scott, Maij-Weggen och många andra pekat på. Vi har verkligen en komplicerad agenda: vi talar alla om 2004, men år 2004 är verkligen ett övergångsår för både parlamentet och kommissionen. Om vi verkligen vill att den processen skall genomföras på ett enhetligt och organiskt vis så är det uppenbart den måste avslutas i slutet av 2003. Jag säger detta bara som ett problem som vi måste fundera över, men naturligtvis börjar valkampanjen under våren 2004, i juni äger valen rum och därefter skall den nya kommissionen utses som kommer att tillträda först i januari 2005. Det är därför verkligen ett övergångsår, och jag tror att detta parlament kommer att vilja delta fullt ut i denna stora viktiga politiska förändring i Europa.
Jag ställer därför denna fråga, för jag tror att den inte längre kan undvikas. Jag tror inte heller att man kan genomföra en sådan förändring med två parlament eller i en övergångsfas eller i ett ögonblick när kommissionen inte har någon makt eller åtminstone ser sina maktbefogenheter avta och ta slut.
Jag ställer denna fråga utan att ännu ha något svar, men jag tror det är vår skyldighet att fundera över detta, för vi har fått ett datum - 2004 - som vi måste ta hänsyn till; härur uppkommer konflikter och problem som vi måste ta hänsyn till om vi skall kunna närma oss en lösning.
Swoboda, Hänsch, Voggenhuber och Corbett lyfte fram en annan stor problemfamilj, där jag verkligen vill försöka undvika alla missförstånd när det gäller sätten att strukturera en meningsfull debatt om Europa. I grunden är vi alla överens om Laeken: sen får vi se, om vi lyckas göra bra ifrån oss, om vi verkligen lyckas få med hela samhället i diskussionen, som vi lovade. Men vi har i alla fall denna idé, att parlamentet och kommissionen borde hjälpa oss att föra denna debatt.
Närt det gäller Laeken vill jag verkligen försöka undvika alla missförstånd: jag tycker det har blivit dags att ta ett helhetsgrepp när det gäller att strukturera debatten om Europas framtid. Jag understryker det jag sagt tidigare och låt mig göra ytterligare preciseringar: vi måste skapa ett organ av samma typ som konventet vi använde oss av när det gäller Stadgan om grundläggande rättigheter. Jag upprepar: av samma typ; men sen måste den naturligtvis vara annorlunda utformad, förmodligen mer begränsad, mer operativ. Jag talar nu bara om utformningen. Men vi måste gå vidare jämfört med den modell vi tillämpat. Jag gör Michel Barniers och utskottets för konstitutionella frågor förslag till mitt eget. Detta organ måste lägga fram förslag som inte nödvändigtvis är enhetliga, för det kommer att komma ett ögonblick när vi måste lägga fram så skarpa förslag att enhällighet blir nästan omöjlig att uppnå. Vi måste därför försöka föreställa oss en annan typ av organ men med samma målsättning.
Det finns - och detta måste vi arbeta med - vissa nödvändiga punkter. Jag upprepar: att Europaparlamentet är med, att de nationella parlamenten, regeringarna och kommissionen deltar. Detta är fortfarande Europas essens och styrka. Naturligtvis instämmer jag i de invändningar jag hört - att det under alla omständigheter inte får vara ett organ av alltför stora dimensioner - och därmed kommer det att bli svårigheter när vi, med våra fyra strukturer, skall minska antalet komponenter i denna institutionella struktur, detta beslutande organ. Men jag tror att detta är den stora uppgift som vi står inför: en komplett representation för alla dessa fyra strukturer och ett tillräckligt smidigt antal för att man skall kunna fatta beslut; och dessutom skall besluten fatts med majoritet, inte enhällighet, för annars kommer vi att bli handlingsförlamade. Längs dessa linjer tror jag att vi måste arbeta tillsammans och komma fram till mer konkreta förslag.
Låt mig så göra ett annat påpekande. Vi har arbetat med två saker: att associera - även detta ord är ganska vagt, men förmodligen kommer det att ske utan rösträtt, det vet vi inte ännu - kandidatländerna. Detta måste vi göra, och för övrigt tänka ut olika sätt att göra detta på.
Slutligen är vi överens om att gå vidare utöver de fyra punkterna från Nice. Låt oss med andra ord hålla oss till innehållet, och först därefter hitta ett namn: för mig duger församling, råd, kommitté, det spelar ingen roll. Jag tror för övrigt att det blir det operativa innehållet som får vägleda oss.
En annan serie problem har framkommit när det gäller subsidiariteten och proportionaliteten. Jag försäkrar att detta är vår kommissions fasta punkt och det är inte oförenligt med det faktum att någon gång kan vi behöva ge analytiska indikationer. Ett intressant exempel har nämnts: låt oss för all del inte harmonisera blanketterna för att upprätta ett curriculum vitae, men ofta är detta en hjälp som vi måste ge våra unga arbetare som byter från land till land i tjänsten. Det kan vara frivilligt, men det är utan tvekan ett instrument som kan hjälpa dem att lättare flytta mellan olika länder på ett enklare sätt. Det gäller med andra ord att ha det sunda förnuft som krävs för att inse att det finns vissa saker, som vi reglerar, som kan verka absurda, men som görs för att underlätta de beslut vi fattar. Sedan finns det andra, många andra, som inte har någon mening alls.
Slutligen framhöll Fiori och Sakellariou - och detta gläder mig mycket - Medelhavets betydelse. Detta har vi diskuterat ganska lite i år, och det kan jag förstå, för vi har - med alla rätt - varit upptagna av utvidgningen och Balkan. Men det finns faktiskt ett detaljerat program för Medelhavet: förra året var jag i Israel och Palestina; förra månaden i Algeriet, Marocko och Tunisien; förra veckan i Jordanien, Syrien och Libanon. Jag kan försäkra er att det finns en längtan, ett starkt behov av Europa, inte bara på grund av dessa länders ekonomiska problem, utan också med en viss tacksamhet för det stöd som vi ger dessa folk. Men det finns två nya, viktiga faktorer, något som ställer krav på oss alla: den första är övergången från bilaterala insatser till något mer, multilaterala; att med andra ord hjälpa fram ett regionalt samarbete, som emellertid inte kan utsträckas till hela området utan som måste fungera gruppvis, till exempel Maghreb å ena sidan, Mashrak å den andra. Det som är tydligt är en stark längtan efter ett Europa som anses - just därför att det är Europa - ha lämnat allt sitt koloniala förflutna, allt det som kan skapa spänningar, bakom sig, och som betraktas som en ny idé och framför allt som ett exempel för deras eget samarbete.
För det andra: en längtan efter Europa även när det gäller fredsförhandlingarna. Det är uppenbart att de internationella problemen kommer att säga oss om man kan lösa detta problem eller inte. Jag lägger fram det här, inför parlamentet, för det är något som slagit mig: denna längtan efter Europa var tydlig, stark och motiverad med det faktum att vi känner till deras problem, att vi dagligen möter dem. Jag är mycket engagerad i Medelhavsfrågorna, inte bara för att jag föddes i dessa områden, utan för att jag vill påminna om att samlevnad, fred, krig, möjligheterna för olika regioner och kulturer att samarbeta till största delen förmodligen avgörs där. Detta vill jag påminna alla om, även därför att det finns en riktlinje som redan har utarbetats och det spanska ordförandeskapet har redan börjat arbeta för - detta diskuterades länge med statsministern - mot ett toppmöte om Medelhavet under det spanska ordförandeskapet nästa år. Förberedelserna i år är med andra ord verkligen väl lämpade för en organisk förberedelse av denna politik.
När det gäller den hållbara utvecklingen håller jag med om det som sagts. Men jag vill än en gång understryka att detta är ett utomordentligt viktigt, men extremt svårt, kapitel. Många gånger vill vi bara med sådana formuleringar rädda vårt samvete, men i stället innebär en hållbar utveckling att vi måste fatta beslut som är fruktansvärt komplicerade och svåra, beslut som gäller industrin, vårt vardagsliv, bostäderna, energiförbrukningen. Detta är en mycket viktig fråga som vi inte kan smita från, men en mycket tung och ansvarsfull fråga om vi inte - jag upprepar - bara vill rädda vårt samvete, något som man även kan göra på andra sätt.
På samma sätt känner jag inför invandringen och den inre och yttre säkerheten.
Låt mig slutligen säga att jag varmt instämmer i uppmaningen, som vissa riktat till mig, att inte förhala utvidgningen. Låt mig säga detta: vi förhalar inte utvidgningen. Det svenska ordförandeskapet har gett en impuls, även en energisk och personlig impuls, i denna fråga; kommissionär Verheugen har organiserat förhandlingsgrupper med enorma ansträngningar; kapitel efter kapitel tröskas igenom. Just nu är man faktiskt framme vid den avgörande punkt där man skall fatta de stora politiska besluten - jordbruket, miljön, strukturfonderna - vilket kommer att bli ett ohyggligt svårt moment, ett moment där den politiska klokskapen måste ta över kommandot, för det är den som kommer att bli avgörande för den stora process som pågår. Nyligen citerade jag Kofi Annan, men just utvidgningsprocessen betraktas av Förenta nationerna och av alla andra som ett kraftfullt budskap om fred och kultur till hela världen. Vi måste lösa de konkreta problemen, så att detta verkligen blir möjligt.
Låt mig sluta med den uppmaning jag fick från en av er, nämligen Goebbels. Jag måste säga att när det gäller dessa frågor är kommissionen inte enbart här för att redovisa sina synpunkter, utan för att komma med förslag och om möjligt även för att ta emot uppmaningen från parlamentsledamoten själv att bli arkitekten till denna nya byggnad: naturligtvis med er hjälp, med ert samarbete och även med er kontroll.
(Applåder)

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen äger rum kl. 12.00. Jag vill ändå redan börja med nästa debatt, eftersom vi enligt tidsplaneringen redan är framme vid kl. 24.00 med nattplenumet och är tacksamma för varje minut som vi fortfarande kan utnyttja.

Omstruktureringar och samgåenden inom industrin
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är en muntlig fråga (B5-0008/2001) av Rocard till kommissionen om gemenskapens initiativ i samband med de sociala följderna av omstruktureringar och samgåenden inom industrin.

Rocard
Herr talman, mina damer och herrar kommissionärer! Detta är en muntlig fråga som riktas till kommissionen. För några månader sedan, före Europeiska rådets toppmöte i Lissabon, oroade sig vår talman Fontaine, jag citerar: för vissa sammanslagningars och omstruktureringars "förödande effekter på [unionens] sociala sammanhållning". Hon bad stats- och regeringscheferna, och jag citerar henne än en gång: "att göra de insatser som krävs för att på ett balanserat sätt reglera de företagsfusioner som sker i unionen, [...] genomföra en seriös bedömning av de sociala konsekvenserna [och] vidta nödvändiga kompletterande sociala åtgärder". Därmed satte Fontaine fingret på ett mycket viktigt problem: hur skall företagens nödvändiga flexibilitet förenas med arbetstagarnas oundgängliga säkerhet?
Herr talman! Sedan Lissabon har omstruktureringarna blivit ständigt fler. Nu talar man om fler än 300 samgåenden per år. Varje dag skapas nya orosmoln för löntagarna, vare sig det är inom de sektorer som man underligt nog har börjat kalla den gamla ekonomin, dvs. merparten av ekonomin, eller inom den nya informationstekniken.
Toppmötet i Nice gav i det avseendet mycket positiva signaler. Att frågan om en stadga för Europabolag och dess avsnitt om "arbetstagarnas deltagande" löstes efter 30 år, liksom att den sociala dagordningen antogs, visar vilken betydelse Europeiska rådet tillmäter en förbättring av arbetstagarnas situation inom unionen.
Med denna enhälliga muntliga fråga från utskottet för sysselsättning och sociala frågor - och jag menar verkligen enhällig - begär vi i dag att kommissionen uttryckligen skall ta stöd av denna nya politiska vilja för att verkligen få den att inverka på dess förslag.
Vi har alltså den äran att begära konkreta åtaganden från kommissionens sida. Vi vill först och främst få bättre prognoser om de sociala konsekvenserna av omstruktureringar. Hur avser ni t.ex. att använda det nya observationsorganet för arbetsmarknadsrelationer, ett organ som skall förvaltas av Dublinfonden och som denna framstående församling har visat ett stort intresse för? Vi vill att ni på nytt ser över befintliga sociala direktiv, både med hänsyn till hur de har genomförts och till de nya utmaningar som uppkommit med deras omstrukturering.
Varhelst det visar sig nödvändigt kräver vi att ni skall föreslå erforderliga revideringar, framför allt för att utföra strängare kontroller av tillämpningen av arbetstagares rätt till information och samråd, och att vidta åtgärder som bestraffar avsaknaden av samråd, och till sist att i största möjliga mån förebåda informationen från arbetsmarknadens parter i en omstruktureringsprocess.
I det avseendet uppskattar vi att kommissionen redan nu föreslår, och inte år 2002 som tidigare meddelats, en revidering av det nu gällande direktivet om europeiska företagsråd. I detta direktiv föreskrivs en revidering av texten inom några år, och nu är tiden inne. Vi begär också att ni skall se över direktivet om kollektiva uppsägningar, för att införa de mekanismer som krävs för att förhindra kränkningar av skyldigheten att hålla arbetstagarna informerade.
Vi vill slutligen - och vi vet att Diamantopoulou inte är helt negativ till den idén (att jag säger "helt" är en försiktig artighet, för jag är nämligen säkrare än så) - att kommissionens interna förfaranden för konkurrenspolitiken skall ändras, så att hänsyn tas till sociala aspekter. När ett företag ber Bryssel att godkänna en sammanslagning vore det väl ändå i sin ordning att kommissionen försäkrar sig om ett minimum av respekt för arbetstagarnas rätt till information och samråd, enligt föreskrifterna i gemenskapens lagstiftning.
Så ser våra krav ut, mina herrar kommissionärer. För allmänheten är de symboliska, för arbetstagarna motiverade och, tillåt mig säga detta, ekonomiskt värdefulla. För hur skall en kunskapsekonomi förvaltas om inte arbetstagarna deltar?
Överläggningen om denna muntliga fråga skapade enhällighet inom mitt utskott, på samma sätt som det råder enhällighet kring det resolutionsförslag som i dag ligger på bordet. Men jag måste meddela att den liberala gruppen har lämnat in ett annat förslag. Eftersom vi har samma uppfattning som våra vänner liberalerna, som röstade för den första resolutionen och framför allt för frågan från mitt utskott, tror vi att det har uppstått ett fel, en brist på information från våra vänner liberalernas sida. Ni bör i alla fall inte se någon konflikt i detta, vi skall lösa allt detta. Vi har hittills arbetat i fullt samförstånd, även med liberalerna.
Mina herrar kommissionärer! Vi inväntar era svar med stor otålighet.

Byrne
. (EN) Herr talman, ärade ledamöter! Europa måste möta omstruktureringen inom industrin och dess sociala konsekvenser genom att kombinera innovation med social sammanhållning, och förbättra sin förmåga att hantera förändringar. Vårt praktiska och förebyggande svar på förändring omfattar tre huvudområden: Förbättring av vår förmåga genom att kunna förutse och hantera förändringar, dvs. vid observationsorganet i Dublin; skapa eller utveckla de rättsliga mekanismer som kan säkerställa ett lämpligt skydd för arbetstagare i situationer där det sker industriell omstrukturering och rent allmänt främja sin egen förmåga att kunna förutse förändringar; samt utveckla ett socialt ansvarstagande inom näringslivet.
Inrättandet av ett observationsorgan för förändringar inom industrin, är en av de åtgärder som föreslagits i den socialpolitiska dagordning som antogs vid toppmötet i Nice som ett medel för att utveckla ett förebyggande förhållningssätt i samband med förutseende och hantering av förändringar. Personligen fäster jag stor vikt vid denna fråga mot bakgrund av den rådande situationen när det gäller samgåenden och förvärv. Dublinfonden har tagit med detta initiativ i sitt fyraåriga, rullande program. Inom ramen för sina begränsade resurser, har Dublinfonden i sitt arbetsprogram för 2001 planerat att inrätta observatorieorganets styrkommitté. Detta arbete kommer att utgöra en grund för ytterligare utveckling av observationsorganet från 2002 och framåt, om ytterligare resurser blir tillgängliga.
Direktiven om kollektiva uppsägningar och överlåtelser av företag, som har sitt ursprung i 1970-talet, utarbetades och antogs när det var full sysselsättning och små förändringar. Sedan dess har den ekonomiska situationen i världen förändrats på ett dramatiskt sätt. Det stämmer att bestämmelserna i direktiven inte längre är anpassade till företagens och arbetstagarnas behov. I dag handlar de om att främja förutseende, förebygga kriser, anställbarhet och anpassningsbarhet. Vårt svar på de befintliga bestämmelsernas svagheter, och det enda effektiva sättet att modernisera de nationella systemen för arbetstagardeltagande, är att återigen koncentrera informations- och samrådsförfarandena på ekonomiska och strategiska frågor, och sätta den långsiktiga sysselsättningsutvecklingen inom varje företag i centrum i detta sammanhang. Detta är syftet med kommissionens förslag om information och samråd. När väl denna allmänna ram är antagen och tillämpas på bred front, kommer de specifika bestämmelserna om kollektiva uppsägningar och överlåtelser av företag att visa sig vara förnuftiga: för det första därför att kriser som dessa i anställningsförhållandet i många fall skulle ha gått att förhindra.
För det andra, även när de inte går att undvika skulle de normala förlorarna fått besked i god tid före, och därmed kunnat anpassa sig bättre till oundvikliga förändringar i sin anställningssituation. Jag vet att ni i hög grad stöder detta förhållningssätt och att ni delar kommissionens tillfredsställelse över de oåterkalleliga framsteg som nyligen gjorts i samband med denna känsliga fråga. Med ert samarbete och en stark politisk vilja från rådets sida, kanske vi kan slutföra detta före årsslutet, och detta kommer att vara ett avgörande steg framåt.
Jag delar också er åsikt om att direktivet om europeiska företagsråd förr eller senare också måste moderniseras. Icke desto mindre har vi mycket att vinna på att fortsätta utvärderingen av de goda erfarenheter som en praktisk tillämpning av direktivet kommer att föra med sig.
Vi vill dessutom, innan vi gör detta, slutföra en del oavslutade uppgifter som vi också anser vara mycket viktiga. Först och främst måste informations- och samrådsfrågan lösas. Vid slutet av förra året såg vi också till att genomföra en sedan länge efterlängtad och viktig fråga, dvs. stadgan för Europabolag. Det är lämpligt att nämna denna i samband med denna debatt, eftersom denna nya form av erkännande såsom juridisk person säkerligen kommer att bli populär hos europeiska företag som är verksamma internationellt - framför allt när de omstruktureras och anpassas till nya ekonomiska förhållanden och marknadsvillkor. En av de främsta positiva delarna i stadgan, är att den innehåller välutvecklade bestämmelser om arbetstagardeltagande, vilket återspeglar det moderna förhållningssätt som också finns i förslaget om information och samråd på nationell nivå. Detta kommer säkert att bidra till en bättre hantering av den sociala delen vid omstruktureringar av företag i Europeiska unionen.
Sedan följer de fem andra lagförslagen, som ett resultat av antagandet av bestämmelserna om Europabolagen: De tre tvillingstadgorna för kooperativa föreningar, ömsesidiga bolag och föreningar, och förslagen till direktiv om internationella samgåenden och överföringar av företagssäten från en medlemsstat till en annan. Alla dessa instrument kommer att kräva samma typ av bestämmelser som de som reglerar Europabolagen. Detta är ytterligare ett skäl till att vänta en kortare period innan man inleder granskningen av direktivet om europeiska företagsråd, som, för övrigt, kommer att ha mycket att vinna genom de diskussioner som förs om dessa andra frågor. De kommer oundvikligen att främja och underlätta godkännandet av de lösningar som kommer att diskuteras när vi tar itu med uppgiften.
Jag känner till att det finns vissa frågeställningar i kammaren om information till och samråd med arbetstagare i samband med kontroll av samgåenden och förvärv. Som ni känner till från tidigare interventioner, så för vi en diskussion inom kommissionen om hur man kan ta itu med detta på ett bättre sätt. Enligt förordningen om företagskoncentrationer, har arbetstagare och företrädare redan i vissa fall rätt att höras av de tjänsteavdelningar på kommissionen som utför en undersökning om en företagskoncentrations förenlighet med fördraget. Vår tanke är att göra dessa utfrågningar mer systematiska. Å andra sidan skulle vi på ett bra sätt påminna samgående företag om deras ansvar och skyldigheter med hänsyn till information till och samråd med arbetstagare om dessa åtgärder som mycket ofta påverkar dem.
Eftersom social sammanhållning nu har högsta prioritet inom Europeiska unionen, kan man inte längre förvänta sig att endast de offentliga myndigheterna skall bära hela ansvaret för denna. I likhet med vad som gäller för alla andra delar av samhället, förväntas företagen att ta sin del av ansvaret. Att främja företagens sociala ansvar är nu en viktig del av den europeiska strategin för social sammanhållning. Den vägledande principen för företagen i detta sammanhang, är att vara konkurrenskraftiga och lönsamma genom att leva upp till sitt sociala ansvar.
Som gensvar på Europeiska rådets vädjan i Lissabon till företagens gemensamma känsla för socialt ansvar, har kommissionen inkluderat detta ämne i sin egen socialpolitiska dagordning, som offentliggjordes i juni 2000, och betonat dess betydelse genom att ta upp den ekonomiska integrationens och marknadsintegrationens sysselsättnings- och sociala konsekvenser, och anpassa arbetsförhållandena i den nya ekonomin. Kommissionen har tillkännagett ett meddelande för att stödja initiativ som har att göra med företagens sociala ansvar och hantering av förändringar. Kommissionen kommer att ge ut en grönbok i år för att främja ytterligare utveckling mot en ram för metoder i samband med företags sociala ansvar på gemenskapsnivå.
Sammanfattningsvis är det kombinationen av de olika åtgärder jag nämnde för er, såväl som lämpliga åtgärder från offentliga myndigheter, privata organisationer, företag, arbetstagare och arbetsmarknadens parter på alla nivåer, som kommer att göra det möjligt för oss att på ett korrekt sätt ta itu med de sociala konsekvenserna av förändringar och omstruktureringar inom industrin. Alla dessa åtgärder är viktiga, och de kräver att de politiska makthavarna uppvisar en innovativ och öppen inställning. Jag vet att detta är er hållning i frågan, och jag tackar er för ert stöd.

Talmannen
Mina damer och herrar! Jag vill meddela er att jag i enlighet med artikel 37.2 i arbetsordningen har fått ett resolutionsförslag från utskottet för sysselsättning och socialfrågor.. Omröstningen om detta äger rum på torsdag.

Pronk
Herr talman! Det här är aldrig det tacksammaste tillfället att hålla den här sortens anföranden. Jag är mycket nöjd med kommissionärens svar. Jag tror att det finns diverse angreppspunkter i det - främst om vi läser igenom det noga en gång till - för att hitta lösningar på det som vi vill uppnå med de här frågorna. Varje gång det sker en omstrukturering startar en debatt om vår institutionella form är tillräckligt för den här sortens fall. Det är också logiskt. I Fördraget om upprättandet av Europeiska unionen, nämligen i artikel 136, anges också den uppgiften för unionen. Det är naturligtvis så att det måste vara tal om en viss jämvikt, nämligen att man måste lämna företagen så fria som möjligt att fatta sina beslut om driften och på det sättet främja företagens kommersiella tillväxt och på så sätt bidra till kampen mot långvarig och strukturell arbetslöshet i Europa. Å andra sidan har vi den moraliska skyldigheten till samråd. I det sammanhanget nämner jag exemplet Volkswagen i Tyskland. Om man följer de här samrådsskyldigheterna noga så kommer man mycket snabbare ut ur ett visst strukturellt problem än om man inte gör det. Om man jämför omstruktureringen av Volkswagen med de omstruktureringar som nu sker i andra europeiska länder och där de här skyldigheterna inte följs så noga så kan man se tydliga skillnader. Av den anledningen är det så väldigt viktigt att samrådsskyldigheten tas upp på dagordningen så snabbt som möjligt, och avgörs, helst redan under det svenska ordförandeskapet. Det är vad vi vill uppnå med de här frågorna.
Rocard sade angående resolutionen helt riktigt att den lämnats in av utskottet för sysselsättning och socialfrågor. Vi behöver dock fortfarande göra några ändringar, för att understryka just den punkten om att företagen måste ha så stor frihet som möjligt att fatta sina driftsbeslut. Det avses naturligtvis i resolutionen, men det står litet mindre tydligt skrivet än vad vi skulle vilja. Vi godkänner alltså resolutionen, men då med de ändringsförslag som vi kommer att lägga fram, vilka självklart också kan diskuteras fram till torsdag.

Hughes
Herr talman! På denna sida av kammaren försöker vi inte att förhindra omstrukturering, men vi vill att den skall ske på ett socialt ansvarsfullt sätt. Vi vill se ett förebyggande förhållningssätt till omstrukturering och förändringar inom industrin. Vi vill att det utarbetas förhållningsregler om socialt ansvar inom industrin, men vi kan se att detta kommer att ske först när vi fått en moderniserad och fullständig rättslig ram inom detta område. Vi vill se ett faktiskt partnerskap och de verkliga vinster som detta kan ge Europeiska unionen. Men den senaste svallvågen av omstruktureringar i Förenade kungariket och över hela Europeiska unionen, visar att vi inte på långa vägar har åstadkommit detta. För arbetstagarna på Corus i nordöstra England eller Wales, för arbetstagarna på Vauxhall i Luton - eller, för den sakens skull, för arbetstagarna på Danone i Frankrike och Nederländerna - är idén med förhållningsregler om företagens ansvar - som jag sade tidigare i debatten - ett sjukt skämt, för att vara uppriktig. Löftet om en grönbok i mitten på detta år, är inte ett lämpligt gensvar på den vånda som dessa arbetstagare, deras familjer och hela samhällen har känt.
Vi vill se en revidering av lagen om kollektiva uppsägningar, en revidering av överlåtelser, en revidering av direktivet om europeiska företagsråd, för att se till att det blir ett direktiv som följs av industrin, i stället för att den systematiskt undviker det. Vi vill också att den allmänna ramen om information och samråd antas så snart som möjligt. Detta är helt avgörande om vi skall införa ett pågående, dagligt flöde av samråd och information och på så sätt skapa ett verkligt partnerskap på arbetsplatsen: Ett partnerskap som för med sig förbättrad innovation, konkurrenskraft och produktivitet. Vi vill ha ett verkligt partnerskap.
Vi är trötta på sammankopplingen mellan olika direktiv i detta paket, på undanflykten att vi inte kan få en revidering av direktivet om europeiska företagsråd, förrän det integrerats ytterligare och stadgan om Europabolag trätt i kraft. Visst behöver vi upprätta en koppling, men då skall vi anta detta paket nu och anta ett övergripande förhållningssätt till behovet att förbättra informationen till och samrådet med arbetstagarna.
Vi anser att om denna rättsliga ram kan moderniseras på detta sätt, tillsammans med det nya observationsorganet för förändringar inom industrin, kan den ge oss verktygen till ett mer förebyggande förhållningssätt till industriella förändringar inom Europeiska unionen.
Jag vill också göra en vädjan till den liberala gruppen. Vi fick ett mandat av kammaren i januari för att undersöka omstruktureringsfrågan i utskottet för sysselsättning och socialfrågor. Vi har gjort detta. Vi har ställt en muntlig fråga och utarbetat en resolution i en anda av samarbete. Jag vill be liberalerna, i en anda av samarbete, att dra tillbaka sin väldigt destruktiva resolution. Det skulle vara till hjälp.
(Applåder)

Plooij-van Gorsel
Herr talman och kolleger! Har ni också ibland intrycket av att det här parlamentet lider av en kollektiv demens? För exakt ett år sedan, den 17 februari, förde vi samma debatt. Det skulle jag inte finna så oroande om det inte vore för att vi då redan hade diskuterat det här ämnet den 27 oktober 1999, och så kan jag nog fortsätta litet till.
Kolleger, vad behöver Europa? I Lissabon kom vi förra året överens om att vi vill bli den konkurrenskraftigaste kunskapsekonomin i världen och parlamentet har generöst och med en stor majoritet ställt sig bakom den här målsättningen. Därför diskuterar vi på torsdag om ett europeiskt forskningsområde och om nödvändigheten av att investera i forskning, teknisk utveckling, innovation och utbildning.
Dessutom, kolleger, är det viktigare än någonsin att företag har en optimal konkurrenskraft och om ett företag inte är konkurrenskraftigt så kostar det på sysselsättningen. Ur den synpunkten är det ibland oundvikligt att företag omorganiseras och ibland måste vidta pinsamma åtgärder såsom överföring eller omflyttning av arbetstagare och i yttersta fall även avskeda arbetstagare. Självklart skall arbetstagarnas rättigheter såsom de fastställts i diverse EG-direktiv då respekteras.
Ni förstår att den liberala gruppen inte kan instämma i Rocards fråga och inte heller i resolutionen från utskottet för sysselsättning och socialfrågor i dess nuvarande form, av den framgår det nämligen igen att parlamentets minne egentligen är mycket selektivt. I den gemensamma resolutionen talas det ju endast om den sociala dagordningen från Nice men Lissabon glömmer man för enkelhetens skull bort. Därför kommer vi att lägga fram några ändringsförslag i samma anda som målsättningarna från Lissabon. Rocard tror att om ett e-postmeddelande inte besvaras direkt så är det automatiskt detsamma som ett instämmande. Där misstar han sig. Vår resolution kommer vi dock att dra tillbaka.

Evans, Jillian
Herr talman! Det är tyvärr mycket lägligt att vi diskuterar dessa frågor i dag, mot bakgrund av de aktuella exemplen på omstrukturering. Som nämnts tidigare, är det engelsk-nederländska företaget Corus - stålföretaget - ett klassiskt exempel på ett företag som grundar sina beslut på vinstintressen, utan någon hänsyn till de katastrofala sociala kostnader som dessa beslut för med sig. Corus har just meddelat att 6 000 arbetstillfällen kommer att försvinna i Förenade kungariket - nästan 3 000 i min egen valkrets i Wales. Trots månader av spekulation om möjliga stängningar av fabriker, ville inte företaget avslöja sina framtidsplaner för regeringen, än mindre för sina egna anställda, förrän det formella meddelandet kom den 1 februari. Det ägde inte rum något samråd med personalen före meddelandet, även om företaget efter meddelandet har hållit vad man kallar "samråd".
Det råder spekulationer om att Danone, ett lönsamt företag, skall göra sig av med 3 000 arbetstillfällen i Europa. Det har inte heller här ägt rum något samråd med arbetstagarna och inga diskussioner om möjliga vägar framåt. Detta är skälet till varför det är så viktigt att utan förseningar anta direktivet om information till och samråd med arbetstagare, tillsammans med en revidering av direktivet om europeiska företagsråd och direktivet om kollektiva uppsägningar, som för övrigt, visade sig erbjuda ett så litet skydd för arbetstagarna på Corus i min valkrets.
Företagen kan inte ha rätt att skapa ett sådant kaos i folks liv och i samhällena. Det finns en praktisk ram av kontroller och sanktioner som vi kan använda. Vi måste se till att de blir effektiva.

Ainardi
Inför de gigantiska sammanslagningar och omstruktureringar inom industrin som leder till tusentals avvecklade arbetstillfällen, har många löntagare och unionsmedborgare fått se ett maktlöst Europa, ja t.o.m. ett Europa som gör sig medskyldigt i konkurrenslagstiftningens namn. Det är hög tid att inrätta interventionsmöjligheter för löntagarna. Det finns en oacceptabel motsägelse mellan rådets och kommissionens prioritering av sysselsättningen och de massiva uppsägningar som de stora företagen genomför samtidigt som de gör enorma vinster.
Michelin, Moulinex, Danone, Alsthom är inte företagsgrupper i svårigheter. De är konkurrenskraftiga: de tillkännager mer än betryggande vinster, men avvecklar tusentals arbetstillfällen. Exemplet Danone är upplysande: 3 000 förlorade arbetstillfällen i Europa, 1 700 i Frankrike. Under år 2000 har bolagets europeiska fabriker gjort en nettovinst på 795 miljoner euro, dvs. 17 procent mer i förhållande till 1999. Man kan inte utan att reagera bevittna denna fusionsvals, som gör många kvinnor och män arbetslösa och försätter hela familjer i en rådvill situation.
Det europeiska medborgarskapet, som vi talar om så ofta i det här samhället, kommer att förbli tomma ord så länge löntagarna inte får någon verklig information och deltar i samråd om beslut som avgör deras framtid, framtiden för deras region och land. Hur kan man vidare godta att företagsgrupper som mottar offentligt ekonomiskt stöd för att utveckla sysselsättningen inte respekterar sina åtaganden? Dessa stöd borde i sådana fall betalas tillbaka till samhället, som bär ansvaret för de sociala konsekvenserna av att ekonomisk lönsamhet sätts framför sysselsättning.
Jag anser inte att man kan sammanfatta problemet med anställbarhet och anpassningsbarhet, och inte heller med att endast behandla de sociala konsekvenserna, som kommissionären gjorde. Därför skriver jag under på förslagen i resolutionen, liksom på de ändringsförslag som klargör och förstärker vissa aspekter. Vi måste fortfarande gå längre för att uppfylla löntagarnas och medborgarnas demokratiska krav. Jag anser således att utvecklingen av rättigheter bör gå så långt som till möjligheten att inställa planerade uppsägningar och stoppa pågående sammanslagningsprocesser. Varje fusionsavtal bör innefatta sociala klausuler. Det måste även införas sanktioner i den händelse direktiven om samråd inte följs.
I en tid då det talas mycket om den europeiska identiteten och vad det betyder att bygga upp den, är en text som klargör en del av löntagarnas rättigheter i förhållande till ekonomiska mål enligt min mening ett minimum för att ge unionen en smula trovärdighet. Därför kommer jag att rösta för resolutionen, som jag hoppas kommer att berikas av ett antal ändringsförslag.

Talmannen
Jag har i enlighet med artikel 42.5 i arbetsordningen mottagit ett resolutionsförslag.
Vi har nu kommit fram till omröstningsblocket. Vi gör därför ett uppehåll i debatten, som återupptas kl. 15.00.
Vi skall nu genomföra omröstningen.

OMRÖSTNING
Betänkande utan debatt (A5-0030/2001) av Rübig för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslaget till rådets beslut om ingående av protokollet om utvidgning av samarbetsavtalet mellan Europeiska gemenskapen och Brunei Darussalam, Filippinerna, Indonesien, Malaysia, Singapore, Thailand och Vietnam, medlemsstater i Sydostasiatiska staters förbund, till att även omfatta Laos

(KOM(2000) 430 - C5-0442/2000 - 2000/0173(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen)   
Betänkande utan debatt (A5-0021/2001) av Dover för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om kommissionens rapport om verkningarna av den övergångsperiod som beviljats Förenade kungariket vad gäller vissa föreskrifter i rådets direktiv 94/33/EG om skydd av minderåriga i arbetslivet (KOM(2000) 457 - C5-0010/2001 - 2001/2002(COS))
(Parlamentet antog resolutionen)  
Betänkande (A5-0038/2001) av Zimeray för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om upphävande av Ribeiro e Castros parlamentariska immunitet.
(2000/2178(IMM))
(Parlamentet godkände beslutet)
  
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0016/2001) av Savary för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om driftskompatibiliteten hos det transeuropeiska järnvägssystemet för konventionella tåg. (10185/1/2000 - C5-0564/2000 - 1999/0252(COD))
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten antagen)  
Betänkande (A5-0037/2001) av Van Dam för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om förslaget till Europapparlamentets och rådets direktiv om fastställande av krav och harmoniserade förfaranden för säker lastning och lossning av bulkfartyg. (KOM(2000) 179 - C5-0254/00 - 2000/0121(COD))
Före omröstningen om ändringsförslag 16.Fava (PSE). (IT) Herr talman! I det muntliga ändringsförslaget vill vi byta ut ordet "intyg" , ändringsförslagets näst sista ord, mot ordet "erfarenhet".
Talmannen. Finns det några invändningar?
MacCormick (Verts/ALE). (EN) Herr talman! Tolken tolkade den muntliga ändringen som "erfarenhet" (experience). På voteringslistan står det "sakkunskap" (expertise). "Sakkunskap" är det korrekta ordet.
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen)
  
Betänkande (A5-0031/2001) av Bakopoulos för utskottet för regionalpolitik, transport och turism
I. om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om sjösäkerhetskommittén och om ändring av förordningarna om sjösäkerhet och förhindrande av förorening från fartyg
(KOM(2000) 489 - C5-0475/2000 - 2000/0236(COD))
II. om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiven om säkerhet på fartyg och förhindrande av förorening från fartyg
(KOM(2000) 489 - C5-0476/2000 - 2000/0237(COD))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen)  
Betänkande (A5-0042/2001) av Nicholson för fiskeriutskottet om förslaget till rådets förordning om åtgärder som skall tillämpas under 2001 för torskbeståndets återhämtning i Irländska sjön (ICES-område VIIa) (KOM(2000) 745 - C5-0683/2000 - 2000/0292(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen)
RÖSTFÖRKLARINGAR- Betänkande (A5-0029/2001) av Hansenne

Bordes och Cauquil
. (FR) För att rättfärdiga det europeiska biståndet framhåller föredragandena den svåra ekonomiska situationen i Kambodja och Laos samt det faktum att det behövs minröjningsprogram efter år av konflikter i denna region, samtidigt som man på dessa två punkter noga avhåller sig från att framhålla de imperialistiska makternas stora ansvar, bl.a. Frankrikes och Förenta staternas ansvar.
Om det rörde sig om ett enkelt osjälviskt bistånd från européerna, som utbetalades som gottgörelse för år av plundring och förstörelse i dessa två länder, utan att man krävde något i gengäld, ja då skulle vi ge det vårt stöd.
Men detta förmenta bistånd är endast ett bräckligt skydd avsett att dölja målen, de mål som trots allt avslöjas i en enda mening: att bromsa minskningen av exporterna från Europeiska gemenskapen till denna region av världen. I klartext betyder det att tillåta rovdjuren, dvs. de stora europeiska företagen, att fortsätta och så långt det är möjligt utvidga det som återstår av plundringspolitiken i den här delen av världen.
Följaktligen har vi avstått från att rösta om dessa betänkanden.
Betänkande (A5-002/2001) av Dover

Bordes och Cauquil
. (FR) Förenade kungariket har ett undantag när det gäller tillämpning av föreskrifterna om begränsning av arbetstiden och nattarbete för minderåriga.
I dag föreslår kommissionen, vilket godtas i detta betänkande, att undantaget skall upphävas. Man skulle ha kunnat glädjas åt att se Förenade kungariket tillämpa de föreskrifter som ger ett högre skydd för ungdomar i arbetslivet.
Men det fulländade avtal som de konservativa och arbetarpartiet, liberaler och socialister har ingått i fråga om ett slut på denna undantagsperiod grundar sig i realiteten på det faktum att, enligt betänkandet: "möjligheterna till undantag är tillräckliga för att tillhandahålla den nödvändiga flexibiliteten" och att detta därför inte medför några "nackdelar för sysselsättningsmöjligheterna för minderåriga "...
Detta är ett bevis på det faktum att de europeiska institutionernas nämnda förordning inte bara kan kringgås, utan att den inte skyddar minderåriga mot arbetsgivarnas vinsthunger, även om den tillämpas.
Vi har röstat emot detta betänkande.

Krivine
. (FR) Unga brittiska arbetstagare riskerar tyvärr att inte få se sin situation särskilt förbättrad efter det att denna resolution har antagits.
Detta direktiv tillmötesgår inte unga arbetstagares behov på ett bättre sätt i och med att det skandalösa engelska undantaget upphör att gälla (Förenade kungariket rättade sig inte efter hela det direktiv som begränsar barns och ungdomars arbete). Denna debatt borde tvärtom ha utgjort ett tillfälle att ändra direktivet, för att ta bort alla undantag som hindrar det från att bli verkligt effektivt.
Ingenting rättfärdigar att ungdomar på 14, ja t.o.m. 13 år, tillåts att arbeta, vilket arbete det än är (artikel 4.2 c), vid sidan av deras obligatoriska skolgång (artikel 8.1 b) och under loven (artikel 8.1 c). Det finns inte heller någonting som rättfärdigar undantag som tillåter ungdomar under 18 år att arbeta mer än 40 timmar i veckan, mer än åtta timmar per dag (artikel 8.5), och t.o.m. på natten (artikel 9.2).
Ingenting rättfärdigar att det saknas en begränsning för hushållsarbete som utförs i ett privat hem eller för arbete i familjeföretag (artikel 2.2). Det tjänar ingenting till att kritisera asiatiska eller afrikanska barns arbete om vi inte skyddar minderåriga mot ekonomisk exploatering och arbete som är skadligt för deras hälsa, säkerhet och utveckling, och om vi inte garanterar dem en utbildning som ger kompetens och som är oberoende av arbetsgivarna.

Titley
. (EN) Jag stöder helhjärtat detta betänkande av Dover, som syftar till att förbättra arbetsförhållandena för minderåriga i Förenade kungariket. Det stöder åsikten att Förenade kungariket skall följa ett direktiv från 1994, genom vilket man begränsar arbetstiden för minderåriga till åtta timmar om dagen eller 40 timmar i veckan och förbjuder nattarbete, även om man gör undantag för vissa särskilda omständigheter och vissa typer av arbeten.
Sysselsättning, särskilt ungdomssysselsättning, är naturligtvis oerhört viktigt för både våra ungdomar och vår ekonomi. Vi får inte göra någonting som kan skada utsikterna för ungdomar att få arbete i Förenade kungariket.
Ibland utnyttjar emellertid arbetsgivarna våra ungdomar och tvingar dem att arbeta onödigt långa arbetspass. Långa arbetspass och svåra arbetsförhållanden är oerhört farligt, och kan vara skadligt för våra ungdomars hälsa och produktivitet. Det är därför mycket viktigt att arbetstiden övervakas och att arbetsgivarna förhindras att utnyttja minderåriga på arbetsplatsen. Ett sådant utnyttjande är skadligt och oansvarigt. Vi måste handla för att sätta stopp för det, och se till att våra ungdomar skyddas från att utnyttjas, och de destruktiva effekterna av detta, av hårt ansatta eller giriga arbetsgivare.
Lagstiftning för att minska arbetstiden för minderåriga finns redan. Vi behöver bara se till att den används. De förnuftiga åtgärder som föreslagits av kommissionen borde främja ett genomförande av dessa åtgärder.
Jag anser att det är ironiskt att de konservativa, som alltid klagar på att byråkraterna i Bryssel lägger sig i och som motsatte sig denna lagstiftning, faktiskt stöder detta socialpolitiska betänkande. Detta illustrerar deras fullständigt schizofrena inställning till Europeiska unionen.
Labourregeringen går i frontlinjen när det handlar om att skaffa fram arbetstillfällen till våra ungdomar, och även när det gäller att vidta åtgärder för att skydda dem på arbetsplatsen. Jag uppmanar kraftfullt kammaren att ge sitt stöd till skydd av minderåriga i Förenade kungariket, och att rösta för detta betänkande.
Betänkande (A5-0016/2001) av Savary

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för detta betänkande som syftar till att förbättra Europas järnvägssystem. Att ha ett europeiskt järnvägssystem är ett viktigt mål för Europa. Innan jag avreste till Strasbourg uppmanade mig ett antal pensionärer att rösta för de betänkanden som har lagts fram av det utskott som Hatzidakis är ordförande för, och de sade: "Vi vill resa runt i Europa i tåg och vill resa bekvämt. Vi vill ha soffor, vi vill ha barer, vi vill ha lyxrestauranger, vi vill ha TV på tågen. Europa kan och skall ge oss även detta. Hatzidakis kommer säkert att tillåta oss detta".

Raschhofer
Herr talman! Särskilt med tanke på de central- och östeuropeiska ländernas kommande anslutning till unionen spelar ett effektivt järnvägsnät en allt större roll för en smidig trafik över gränsen. Därför är det nödvändigt att man binder samman de separata statliga näten till ett enda europeiskt nät. Ett väsentligt steg i riktning mot ett transeuropeiskt järnvägsnät är här en utjämning av skillnaderna i de specifikationer som tillämpas av de enskilda järnvägsföretagen. Ett annat viktigt steg är att skapa transportförbindelser och undanröja flaskhalsar i trafiken i de mindre gynnade eller avlägsna regionerna. Genom att man bygger ut infrastrukturen kommer även dessa regioner att få möjlighet att ta del av och dra nytta av den inre marknaden.

Caudron
. (FR) Det är med stor belåtenhet som jag välkomnar betänkandet av Gilles Savary om driftskompatibiliteten hos järnvägssystemet, ett betänkande som godkänner rådets gemensamma ståndpunkt utan ändringar. I denna gemensamma ståndpunkt finns faktiskt 33 av de 46 ändringsförslag som lades fram vid första behandlingen.
I likhet med föredraganden anser jag att en vitalisering av järnvägssektorn är en nödvändig förutsättning för det europeiska transportsystemets framtid.
Som vi så ofta har behövt påpeka är järnvägsnätens investeringar inom unionen fortfarande mycket styrda av nationella förhållanden. Det säger sig självt att dessa nationella skillnader utgör ett inte så litet hinder mot järnvägstransporternas utveckling i Europa, trots de många fördelar som detta relativt miljövänliga transportsätt har. Samtidigt har fullbordandet av den inre marknaden medfört en betydande ökning av handeln i Europeiska unionen. Denna ökning har i huvudsak kommit vägtransportsektorn till del, särskilt när det gäller varutransporter.
Orsakerna till järnvägens nedgång är många. De hänger bl.a. samman med det faktum att den är organiserad enligt en nationell logik. Det finns ingen inre marknad för järnvägstjänster på gemenskapens nivå. Dessutom är näten inte alltid särskilt väl anpassade till urbaniseringen och den ekonomiska aktivitetens nya organisationssätt, och inte heller till de förändringar som dessa faktorer har inneburit för trafikströmmarna.
Samtidigt står det klart att det europeiska järnvägssystemets framtid absolut kräver en snabb vitalisering av järnvägssektorn. Att jag förespråkar detta beror på att jag är övertygad om att järnvägen har en central roll att spela för lösningen på Europeiska unionens rörlighetsproblem. De europeiska medborgarna lider dagligen av de föroreningar, trafikstockningar och olycksrisker som är ett resultat av ett alltför stort beroende av vägtrafiken, ett beroende som bara har förvärrats under de senaste 30 åren. Målet om en hållbar rörlighet hänger således intimt samman med en vitalisering av järnvägen.
Jag gläder mig för övrigt åt att Europaparlamentet har lyckats få igenom de ändringsförslag som syftar till en större hänsyn till viktiga sociala normer, såsom yrkeskvalifikationer och hygien- och säkerhetsvillkor i arbetslivet.
Vissa känsliga punkter har också beaktats av rådet. Det gäller t.ex. skyddet av det befintliga järnvägssystemet och antagandet av ett undantagssystem eller specifika fall, t.ex. situationen i länder inom gemenskapen som är isolerade eller skillnader i spåravstånd. Rådets gemensamma ståndpunkt är också realistisk, då det upprättar ett framåtblickande arbetsprogram och tar hänsyn till de problem som utvidgningen kommer att medföra för järnvägssektorn. Av alla dessa skäl har jag röstat för betänkandet av Savary.

Esclopé
. (FR) Vi har röstat för det här betänkandet, eftersom det är viktigt att främja driftskompatibiliteten hos det transeuropeiska järnvägssystemet. För närvarande är vägtransportnätet mättat - det måste få en ny dynamik. Man måste också vidta åtgärder för att öka transporter med järnväg, så att vi kan få bukt med de igenkorkade vägarna.
Men bakom föredragandens lovvärda mål att vitalisera järnvägssektorn finner man avregleringens spöke. Ett annat mål i detta betänkande är nämligen att medverka till att marknaden för transporttjänster och utrustning öppnas för konkurrens och att främja konkurrenskraften hos järnvägssektorn i sin helhet. På den punkten framför vi kraftfulla reservationer, för vi har alltid motsatt oss avregleringar.

Krivine
. (FR) Om man verkligen vill skapa en ersättning för "vägtransportens dominans" är det nödvändigt att harmonisera järnvägstransporternas infrastrukturer i Europa. Jag kan inte annat än följa föredraganden på den vägen. Att dessutom införliva sociala normer, yrkeskvalifikationer och hygien-, säkerhets- och arbetsvillkor i processen för ett förverkligande av ett transeuropeiskt järnvägsnät tycks inte vara det svåraste. Samtidigt kommer jag att vara ytterst uppmärksam på att harmoniseringen genomförs utifrån de bästa befintliga sociala regelverken, och inte till nackdel för sektorns användare och löntagare.
Men ett farligt outtalat faktum kvarstår: inom vilka ramar skall denna driftskompatibilitet av näten genomföras? Skall det ske genom en samordning på europeisk nivå av de offentliga tjänsteföretagen, som är garanter för säkerhet och arbetstillfällen med kvalitet, eller på en marknad underkastad konkurrens och vinster? De tre direktiven om järnvägspaketet, som nyligen antogs av parlamentet och rådet, antyder att Europa ser på det transeuropeiska järnvägssystemets framtid i det andra perspektivet.
Betänkande (A5-0037/2001) av Van Dam
Fatuzzo (PPE-DE). (IT) Herr talman! Varför röstade jag för Van Dams betänkande om säker lastning och lossning av bulkfartyg? Den här gången fick jag råd av sjömannen Fatuzzo. Jag säger "sjömannen Fatuzzo", herr talman, för ni vet inte detta, men jag borde egentligen ha gjort karriär på fartyg, och kanske till och med på lastfartyg. Min kollega i teorin, sjömannen Fatuzzo, den som jag aldrig blev, men som jag hade kunnat vara, sade till mig: "Jag färdas sedan flera år tillbaka på lastfartyg. Jag läste det här betänkandet som avser att undvika förlisningar, men se här, Fatuzzo, ledamot av parlamentet, enligt min mening förliser fartyg för att de är gamla. Vi måste pensionera även de fartyg som är gamla och som inte används mer: på det viset blir seglatserna säkrare".

Talmannen
Jag vet inte om jag skall tacka parlamentsledamoten eller sjömannen!

Bordes och Cauquil
. (FR) Förutom oljetankfartygen, som aktualiserats av tragiska omständigheter, befinner sig andra typer av handelsfartyg i ett beklagligt tillstånd. Detta har kanske mindre uppseendeväckande konsekvenser än oljetankfartygens haverier, men däremot mer tragiska, då man vet att 146 bulkfartyg har gått till botten under tio års tid, och att 780 besättningsmedlemmar därmed har mist livet.
Genom att rösta för detta betänkande har vi röstat för konkreta åtgärder som syftar till en förstärkt säkerhet på bulkfartyg och för deras besättningar. Men vi vill framhålla vilken motsägelse det finns mellan säkerhetsintresset och omsorgen om vad som i betänkandet kallas "risker för en snedvriden konkurrens för europeiska hamnar och terminaler". Genom att försöka tillvarata skeppsredarnas och beställarnas vinster är det oundvikligen säkerheten man offrar.
Det är en bra sak att ge kaptenen möjlighet att motsätta sig lastnings- och lossningsoperationer som han bedömer som farliga för hans besättning och fartyg. Men det vore ett hyckleri att bortse från de konkurrens- och marknadslagar (även arbetsmarknadslagar) som påtvingas av skeppsredare och beställare, eftersom de innebär att en kaptens teoretiska valfrihet att säga nej inte väger särskilt tungt i förhållande till de resurser som sjöfartskapitalisterna förfogar över för att framtvinga farliga och ibland dödliga villkor för sjöfarten och arbetet ombord på fartygen.

Krivine
. (FR) På tio år har nästan 150 bulkfartyg sjunkit och orsakat 800 personers död. Det är ett olycksbringande facit av en verksamhet som lämnats åt konkurrensens och marknadens lagar. Precis som föredraganden anser jag att fartygens fysiska skick och besättningarnas brist på kompetens är de främsta orsakerna till dessa haverier. Därför måste man således främst agera för en kontroll av fartyg och besättningar, samt deras arbets- och levnadsvillkor ombord.
Därför stöder jag alla bindande åtgärder som förstärker säkerhetsnormerna, kontrollerna av hamnstaten och det ansvar som ligger hos lossnings- och lastningsterminalerna samt kaptenerna. Men vi måste också förse oss med mänskliga och finansiella resurser för att få lagstiftningen att tillämpas i medlemsstaterna, framför allt genom att öka antalet kontrollanter.
Att motverka den straffrihet och eftergivenhet som råder på sjötransportområdet är också ett sätt att lägga ett större ansvar på befraktare och skeppsredare, genom att i förekommande fall förse sig med medel för att utfärda rättsliga och ekonomiska sanktioner. Jag har röstat för alla förslag som går i den riktningen.
Betänkande (A5-0031/2001) av Bakopoulos
Fatuzzo (PPE-DE). (IT) När vi diskuterar säkerheten till sjöss kunde jag naturligtvis inte låta bli att rösta för även detta betänkande från Bakopoulos om inrättande av en sjösäkerhetskommitté och om förhindrande av förorening från fartyg. Den här gången, herr talman, pratade jag via e-post med en överordnad som seglade på de fartyg med vilka jag kryssade mellan New York och Bahamas när jag som tjugoåring, innan jag började ägna mig åt politik, arbetade som sjöman, som jag redan har nämnt. Denne herre, som har blivit kommissarie - han heter Augusto Fazio - sade till mig: "Är det sant att ni i Europaparlamentet ägnar er åt sjösäkerheten, åt att undvika att haven förorenas? Bra! Men ägnar ni er också åt säkerheten för alla oss sjömän som seglar på fartygen?" "Naturligtvis!", svarade jag honom. "Tålamod bara, snart kommer det också betänkanden som gäller dig."

Caudron
. (FR) I likhet med föredraganden gläder jag mig åt Europeiska kommissionens förslag, som bidrar till att förbättra gemenskapens sjösäkerhetspolitik.
Den senaste tidens katastrofer har väckt en stor oro hos allmänheten. Därför är det vår sak att vidta viljekraftiga åtgärder som står i kontrast till låt-gå-politiken, som har varit rådande fram till de senaste åren, både på europeisk och internationell nivå. Jag vill för övrigt välkomna de framsteg som vi har uppnått på det här området under det franska ordförandeskapet. Jag tänker självklart på antagandet av åtgärdspaketet, mer känt under namnet "Erikapaketet".
För att återkomma till det betänkande som berör oss i dag, vill jag påminna om att vi diskuterar två förslag: ett förslag till förordning om upprättande av en föreskrivande kommitté, kallad "sjösäkerhetskommittén", vilket innebär en ändring av gällande förordningar, samt ett förslag till direktiv om ändring av befintliga direktiv, i syfte att införliva "sjösäkerhetskommittén" i dessa.
Konkret sett betyder detta att kommittén ersätter de kommittéer som redan finns på området för sjösäkerhet. Det skall bli en enda kommitté med målet att underlätta genomförandet av ändringar av berörda internationella konventioner för medlemsstaterna. Europeiska unionen förfogar redan över tolv direktiv och tre förordningar som skall garantera säkerheten till havs, skyddet mot föroreningar från fartyg, kriterierna för utbildning och kvalifikationer för besättningen samt arbetsvillkoren ombord. Att upprätta denna nya kommitté syftar samtidigt till att effektivisera Europeiska unionens sjösäkerhetspolitik.
Även om Europeiska kommissionens förslag på det hela taget är tillfredsställande, är bestämmelserna om Europaparlamentets deltagande inte godtagbara. Därför har det lämnats in ändringsförslag som syftar till att bevara parlamentets rätt att delta i det föreskrivande förfarandet.
Genom att rösta för detta betänkande ställer jag mig således bakom den ambitiösa strategi som inletts på europeisk nivå med sikte på att öka säkerheten vid transporter till havs.

Krivine
. (FR) Föredragande Bakopoulos förslag att upprätta en "kommitté för sjösäkerhet och förhindrande av förorening från fartyg", som skall ersätta de kommittéer som redan finns, är ytterligare ett steg för en åternationalisering av gemenskapens sjösäkerhetspolitik, men också en kompletterande fördel när det gäller att förbättra kontrollen av tillämpningen inom gemenskapen och på internationell nivå. Den senaste tidens haverier, Erika och Ievoli Sun , har dock visat att de bästa av resolutioner inte tjänar någonting till om vi inte förser oss med medel för att tillämpa dem och få dem att tillämpas.
Därför bör vi föreskriva att medlemsstaterna skall anta den lagstiftning som nu utarbetas, framför allt den som rör skyddet mot föroreningar och kontrollen av kriterier för utbildning och kvalifikationer för besättningen och arbetsvillkoren ombord. För det ändamålet måste man komma överens om insatser som gäller antalet och kvaliteten på kontroller och kontrollanter, men även när det gäller att göra samtliga aktörer finansiellt ansvariga: skeppsredare, befraktare, transportörer och klassificeringssällskap.
För att motverka straffriheten och eftergivenheten, som är dominerande inom sjöfarten, har jag röstat för detta betänkande.
Betänkande (A5-0042/2001) av Nicholson
Fatuzzo (PPE-DE). (IT) Herr talman! Jag heter Fatuzzo, och jag kunde inte undvika att tala om torsk! Jag tänker här lämna viss tid för tolkarna för att till de andra språken översätta denna viktiga och djupsinniga röstförklaring.
I dag är det den 13 februari, herr talman, och i morgon är det de förälskades dag. Hur kan man undvika att uppskatta Europaparlamentets goda tidsplanering när man, dagen före de förälskades fest, ägnar sig åt torskarna som älskar i Irländska sjön och med ett direktiv bestämma att man inte får fånga torsk från och med i morgon, Alla hjärtans dag, till den 30 april, just för att tillåta fortplantningen?
När det gäller respekten för fiskar och torskar, har Europaparlamentet verkligen gjort ett gott arbete. Leve Alla hjärtans dag och leve alla förälskade!
(Applåder)

Talmannen
Och torskarna!
Jag förklarar omröstningen avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 12.36 och återupptogs kl. 15.00.)

Omstruktureringar och samgåenden inom industrin (fortsättning)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är fortsättning på debatten om den muntliga frågan (B5-0008/2001) från Rocard för utskottet för sysselsättning och socialfrågor, till kommissionen om gemenskapsinitiativ rörande de sociala följderna av omstruktureringar och samgåenden inom industrin.

Pérez Álvarez
Herr talman, kommissionens företrädare! Med stadgan om de grundläggande rättigheterna har ett stort steg tagits mot skapandet av ett medborgarnas Europa; vilket vår kollega Méndez de Vigo tycker om att upprepa; och vilket jag har hört läraren Rodríguez Bereijo, den spanske regeringschefen José María Aznars utvalda företrädare i arbetskommittén för stadgan, säga vid upprepade tillfällen. Och jag anser att detta kommer medborgarna till godo. Att i denna långa process bygga upp ett socialt Europa anser jag vara den stora utmaningen och en viktig chans som inte får förspillas. Men detta sker vid ett konkret tillfälle, under vissa bestämda ekonomiska, sociala och politiska omständigheter. Vid toppmötet i Lissabon fattades beslut om att avreglera marknaderna för telekommunikation, gas, elektricitet och transport. Vi genomgår en allmän, global liberaliseringsprocess med en förändrad syn på industrisamhället och arbetsmarknaden. Och vad händer med den mänskliga faktorn kan vi fråga oss. Såväl Nice som den sociala dagordningen, vilken man enades om i Nice, framhäver behovet av att kunna räkna med arbetstagarna i förändringarna av förvaltningarna och behovet av att kombinera en säker och flexibel ekonomisk tillväxt med förbindelser med arbetsmarknaden och med de följder som detta får på det sociala området. I globaliseringen får man därför inte glömma bort hur viktiga en del företag i vissa regioner och områden är, till exempel i ett randområde som Galicien, som jag själv kommer från, där dessa företag är den enda eller främsta källan till arbetstillfällen och där globaliseringshotet utan garantier kan skapa oro och ängslan bland familjerna.
För det andra bör inte den ekonomiska konkurrenskraften och ett sunt samhälle vara antitetiska begrepp, de borde i stället harmoniseras. För det tredje, om man ser omstruktureringen av industrin ur ett brett perspektiv är den godtagbar, och den är kanske oundviklig sedd ur ett ekonomiskt perspektiv, men de sociala konsekvenserna av omstruktureringarna får inte glömmas bort; och dessa konsekvenser måste förebyggas, eftersom målet för gemenskapens politik och dess ekonomiska åtgärder måste vara en hög sysselsättningsnivå. För det fjärde och för det sista, gemenskapens nationella stöd, skattelättnader och så vidare, måste ges på villkor av långsiktiga åtaganden i form av skapande av arbetstillfällen och lokal eller regional utveckling. Dessa fyra faktorer är bara några av de aspekter och reflektioner som kommissionen och rådet måste ta med i beräkningen inför fenomenet med omstruktureringen av industrin. Naturligtvis måste även arbetsgivarorganisationerna och representanter för arbetstagarna delta.
Globaliseringen, herr talman, minskar de ekonomiska avstånden. Vi måste se till att de sociala skillnaderna inte ökar.

Damião
Herr talman, fru kommissionär! De industriella omstruktureringar som slagit hårdast, på grund av deras oförutsägbarhet, är de som styrts av marknadens aggressiva och fusionsinriktade agerande. Den tekniska utvecklingen och marknadens inriktning har grundligt refererats, men de sociala konsekvenserna har aldrig mätts. Vet vi egentligen i hur hög grad de bidrar till människors och regioners fattigdom? Hur återhämtar man sig från nedgången, och till vilket pris? Och på vilket sätt och i hur hög grad bidrar de till långtidsarbetslöshet för människor över 40 år? På vilket sätt och i hur hög grad bidrar de till att den verkliga pensionsåldern i EU är mellan 55 och 57 år?
Resolutionerna i Lissabon var ett försök att ta itu med dessa punkter genom att prioritera sysselsättningen, möjligheter till social trygghet, kampen mot social utslagning samt även förebyggande inför ekonomiska förändringar. Vi vet inte hur mycket de bidrar till ökade insatser från socialförsäkringssystemet och vi vet inte hur många människor som kommer att bli ännu mer beroende av socialförsäkringssystemet. Vem är det som i slutändan betalar de sociala omstruktureringarna? Marknaden eller skattebetalarna och arbetstagarna?
Förebyggande åtgärder och en rättvis och balanserad förändring är en omöjlighet, arbetsmarknadens parter säger nej och har dessutom skrivit under ett dokument om ett preliminärt avtal för att förverkliga direktivet om det europeiska samhället om information och samråd. Fru kommissionär! Vi har också hört att marknaden inte har några naturliga lagar och att de politiska krafterna bör ingripa med lagstiftning, institutionellt agerande och genom social dialog. Den sociala otryggheten och den ökade brottsligheten etablerar sig i det postindustriella samhället och berör såväl de traditionella sektorerna som den så kallade nya ekonomin. Det portugisiska, det franska och nu det svenska ordförandeskapet, har ökat förväntningarna genom att ta upp frågor som man hittills inte har brytt sig om. Men det går inte att urskilja något genomförande av dem i kommissionens program för 2001.

Bordes
Herr talman! Ingenting rättfärdigar att stora företag - med en sammanslagning eller omstrukturering som svepskäl - kastar ut en del av sina arbetstagare, när bara en liten andel av deras realiserade vinster skulle räcka till för att rädda de avvecklade arbetstillfällena.
Det totala förakt som Danone, Michelin, Aventis, Bull, Alstom, Moulinex och deras gelikar visar, både mot de arbetstagare som företagen dömer till arbetslöshet och mot regionerna, som kan komma att gå en långsam död till mötes på grund av en nedlagd fabrik, tyder på att den här typen av företag är skadliga för samhället.
Vi vänder oss emot de politiska strömningar som, här i församlingen och på annat håll, rättfärdigar detta kriminella handlande. Företrädarna för dessa strömningar visar på så sätt att de inte alls företräder samhällets intressen, utan endast intressena hos de industriella och finansiella grupper som dominerar ekonomin samt intressena hos dessa gruppers ägare och aktieägare. Men vi vänder oss även emot dem som ger sken av att beklaga omstruktureringarnas sociala konsekvenser, utan att föreslå minsta bindande åtgärd för att förhindra dem. Förutom ett förbud mot att avveckla arbetstillfällen i stora företag som går med vinst är allt bara prat.
Vi försäkrar arbetstagarna i dessa företag om vår solidaritet, de arbetstagare som kämpar för att parera de slag som riktas mot dem. De har valt den enda effektiva vägen i denna ekonomi, där det bara är djungelns lag som styr.
(Applåder)

Ghilardotti
Herr talman! I morse uttryckte Plooij-van Gorsel sin förvåning och oro över att vi ofta tar upp detta problem i kammaren och hon frågade hur det kan komma sig att vi fortsätter ta upp denna fråga. Jag är också förvånad över att vi alltid tar upp detta problem; vi oroar oss över att omstruktureringar och samgåenden inom industrin - som alltför ofta de anställda får besked om när allt är klart och alla beslut redan har fattats - får allvarliga konsekvenser på sysselsättningsnivå, när det gäller arbetsvillkor, när det gäller gemenskapsföretagens konkurrenskraft, när det gäller den ekonomiska sammanhållningen; vi vädjar till ansvarskänslan; vi uttrycker vår solidaritet, men sedan går vi inte vidare.
Vi har en otillräcklig lagstiftning på gemenskapsnivå, en lagstiftning som ofta negligeras eller som tillämpas utan fasthet. Vi skulle kunna göra en lång lista, som flera av mina kolleger, om fall i samband med denna fråga som vi har uppehållit oss vid under åren som gått. Rådet i Lissabon satte upp en hög sysselsättningsnivå av god kvalitet som mål. Hur skall man kunna nå målet med ett konkurrenskraftigt Europa som samtidigt också når upp till en sysselsättningsnivå som är hög och av god kvalitet? Detta skulle naturligtvis kunna uppnås genom en bättre samordning och balans mellan unionens olika politiska program, men utan tvekan måste gemenskapens lagstiftning i frågan bli effektivare och strängare. Vi kan med andra ord inte längre vänta med - och här måste kommissionen ta sitt ansvar - att genomföra en granskning av direktivet om europeiska företagskommittéer, om kollektiva avskedanden, om förflyttning av företag, som inte föreskriver tillräckligt effektiva sanktionsförfaranden vid bristande uppfyllelse.
Men det som är verkligt upprörande - och här vänder jag mig framför allt till rådet - är att parlamentet redan för två år sedan uttalade sig i samband med första behandlingen om det enda instrument som kan göra det möjligt för oss att hantera dessa frågor effektivt, dvs. direktivet om information och samråd; under två år, trots den allmänna uppfattningen att dialog är det bästa sättet att hantera problemen, så har rådet fortfarande inte haft vare sig mod eller kraft att anta en ståndpunkt i frågan. Detta parlament kan inte längre acceptera en sådan attityd.

Van den Burg
Herr talman! På första sidan i Financieel Dagblad, fredagen den 2 februari, stod det i rubriken: "Corus gör sig av med en femtedel av sin personal". Litet längre bak på finanssidorna stod rubriken: "Corus stiger snabbt". Kontrasterna i illustrationerna - det är synd att jag inte kan visa dem - var nästan ännu mer betecknande: på förstasidan ett foto av en sorgsen stålarbetare från Wales och på finanssidorna en kurva över hur vinsterna steg när avskedandena hade tillkännagivits. Den sortens nyheter ser vi nästan varje dag. På det sättet konfronteras vi med den grundläggande frågan: vad är företagen egentligen ute efter? Är de only in it for the money eller har de en bredare vision och mission?
I Nederländerna kom det socialekonomiska rådet nyligen med två viktiga yttranden: ett om samhällsföretagande med den vackra titeln "vinsten i värde", och det andra om corporate governance och maktförhållandena i företaget. Däri väljer rådet uttryckligen att göra en bred karakterisering av företaget som ett samarbetsförbund av olika intressenter och alltså uttryckligen inte för att i centrum placera skapandet av shareholder' s value för aktieägarna, vilket verkar vara det viktigaste motivet bakom många av omstruktureringarna på senare tid.
I den europeiska debatten saknar jag den bredare visionen och den mer grundläggande diskussionen. Europaparlamentet tar återigen upp det här problemet men den här diskussionen borde även tränga igenom till andra delar av den europeiska politiken. Där brister det i sammanhang och koherens, tycker jag. Jag skall nämna två exempel. För bolagslagstiftningen resoneras det fullständigt endimensionellt från aktieägarnas synvinkel. Ett exempel var diskussionen om det trettonde direktivet om övertaganden där Bolkestein kastade parlamentets ändringsförslag långt ifrån sig. Ett annat exempel hittar vi i konkurrenspolitiken. Kommissionär Monti gjorde det i vårt utskott för sysselsättning och socialfrågor fullständigt tydligt att han endast vill angripa sammangåenden utifrån marknadens och konsumenternas synvinkel och att han inte har mycket till övers för den bredare funktionen.
En grönbok om corporate social responsability som den som tillkännagavs i morse, räcker inte. Jag tror att kommissionen just måste se till att ett mer integrerat synsätt utvecklas och att det synsättet tränger igenom i de olika politikområdena. Tidningar får uppvisa en viss schizofreni men inte politiker.

Diamantopoulou
. (EL) Herr talman! Det är uppenbart, vilket också påpekats av parlamentsledamöterna, att vissa av direktiven antagits under perioder då det rått full sysselsättning och förändringarna ägt rum i en mycket långsammare takt. Det behövs alltså större och mindre förändringar på vissa punkter i den institutionella ramen. Men jag tycker att man borde överlåta åt kommissionen att försöka åstadkomma balans mellan konkurrensförmågan och den sociala sammanhållningen. Omstruktureringar, samgåenden och företagsköp får förvisso ofta dramatiska konsekvenser. Helt nyligen såg vi hur mer än 5 000 arbetstillfällen försvann under loppet av knappt en månad på grund av företagsköp. Men om vi ser på konkurrenssituationen som helhet, den situation som gäller för de europeiska företagen, bör vi betänka hur negativa konsekvenserna skulle bli utan omorganisation och omstrukturering, om de europeiska företagen inte medverkade aktivt i företagsutvecklingen. Och varje gång bör vi också tänka på de arbetstillfällen som finns kvar, för om vissa branscher avstår från omstruktureringar, riskerar dessa arbetstillfällen att försvinna helt i framtiden.
I denna utomordentligt svåra situation utgår vår strävan att kunna kombinera social sammanhållning och konkurrensförmåga från fyra grundtankar:
Den första gäller att man måste vara förutseende. I mitt anförande under förmiddagen redogjorde jag för hur vi, genom Dublinfonden, satsar på att undersöka, förutse och förbereda förändringar. Den andra grundtanken gäller lagstiftning och institutioner. Ni vet att det i år har skett en mycket snabb utveckling på lagstiftningsområdet och i fråga om de europeiska företagsreglerna men också i fråga om de fem direktiv som skall komma och som kommer att fullborda den institutionella ramen kring de europeiska reglerna, och att direktivet om information och samråd, efter flera års överläggningar mellan parlamentet och kommissionen, till slut nått rådet och att vi inom loppet av fyra månader lyckats uppnå majoritet. Med tanke på de bindande löftena, först från det svenska och sedan från det belgiska ordförandeskapet, räknar jag med betydande framsteg på lagstiftningsområdet. Här bör man påpeka att det inte räcker med lagstiftning, men vi har gjort betydande ansträngningar att intensifiera kontrollerna, och i samarbete med kommissionär Monti eftersträvar vi att vid alla samgåenden och företagsköp kontrollera att man strikt tillämpar direktiven om information till arbetstagarna. Inom denna institutionella ram har det dessutom nyligen inrättats en kommitté, för vilken en av de främsta uppgifterna gäller den sociala dialogen, den sociala dialogens roll för en friktionsfri utveckling av samgåenden och omstruktureringar.
Den tredje grundtanken gäller de konkreta politiska åtgärderna. Sysselsättningsstrategin och möjligheten till bidrag från Socialfonden innebär att man på nationell nivå kan ta itu med de problem som vållas av omfattande uppsägningar, antingen genom omskolning av arbetstagarna eller genom speciella insatser för att underlätta deras återinträde på arbetsmarknaden eller hjälpa dem att starta egna företag.
Den fjärde grundtanken, slutligen, gäller företagens roll, företagens sociala ansvar. Det är en av de viktigaste punkterna på den sociala dagordningen. Vi begär att arbetstagarna skall vara beredda till förändring och anpassa sig till den nya situationen, att de skall utbilda sig och vara beredda att flytta eller byta bransch. Men vi kan inte kräva att bara arbetstagarna skall ändra sitt beteende. Därför har också företagen en ny roll i denna nya situation. Vi försöker på ett mycket konkret sätt definiera - och nästa steg blir att sätta det i system - företagens sociala ansvar, deras ansvar efter omstruktureringarna, men också deras ansvar på den plats, i det samhälle där de verkar. Som jag nämnde på förmiddagen, kommer det i slutet av juni ett meddelande från kommissionen om detta.

Talmannen
Tack så mycket, fru kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag kl. 12.00.

Upphovsrätt och närstående rättigheter i informationssamhället
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om andrabehandlingsrekommendation (A5-0043/2001) för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om rådets gemensamma ståndpunkt (9512/1/2000 - C5-0520/2000 - 1997/0359(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om harmonisering av vissa aspekter av upphovsrätt och närstående rättigheter i informationssamhället (föredragande: Boselli).

Boselli
. (IT) Herr talman, ärade kolleger! Detta direktiv reglerar skyddet av upphovsrätten och närstående rättigheter i informationssamhället. Det är ett viktigt och mycket problematiskt direktiv. Vi befinner oss i andra behandlingen och parlamentet har uppmanats att uttala sig om rådets ståndpunkt som, vilket ni säkert minns, skickades till oss 18 månader efter det att den godkändes i första behandlingen. Skälet är att det handlar om en svår och känslig kompromiss mellan alla de intressen som berörs av direktivet. Jag anser att denna svåruppnådda och känsliga kompromiss innebär ett framsteg, bland annat för att den tar upp många av de punkter som parlamentet föreslog under den första behandlingen.
Men vissa aspekter måste förbättras och det är detta som jag har försökt göra. Trots godkännandet av vissa kompromissändringsförslag i utskottet för rättsliga frågor så finns det fortfarande skilda åsikter som gäller framför allt artikeln om tekniska kopior, dvs. så kallad caching, och den om privata kopior. Det finns många ändringsförslag när det gäller denna punkt som jag inte instämmer i.
Skälet till att de ändringsförslag som godkänts av utskottet, när det gäller privata kopior, utgjorde en viktig nyhet som stöd för upphovsmännen, är det faktum att ändringarna slår fast att denna privata kopia - jag citerar ur texten - "inte skall ha kommersiella syften, inte ens indirekt, skall utföras av en fysisk person för enskilt bruk och skall skapa en rättvis ersättning till rättsinnehavaren". Detta ändringsförslag inför en ny princip i gemenskapslagstiftningen, eftersom det begränsar begreppet "privat kopia" till fördel för upphovsmännen, samtidigt som det naturligtvis skyddar konsumenternas legitima intressen.
I och med detta ändringsförslag, som godkänts av utskottet, blockeras spridningen när det gäller utbytet av icke auktoriserade kopior mellan användare och webbplatser som Napster, och i och med detta ändringsförslag blir det inte längre möjligt att betrakta utbytet av icke auktoriserade kopior mellan olika användare via Napster som privata kopior. Detta är enligt mitt förmenande ett framsteg jämfört med texten i den gemensamma ståndpunkten.
När det gäller den andra frågan, den som gäller tekniska kopior, så anser jag att den balans som uppnåtts i den gemensamma ståndpunkten är mer än tillräcklig för att skydda rättsinnehavarna, å ena sidan, och konsumenterna, å den andra. Alla ändringsförslag som lagts fram när det gäller denna del - artikel 5.1. kan inte godtas, även om den lovvärda avsikten varit att stärka upphovsmännens skydd, bland annat därför att de avser tillämpningen och inte lagstiftningen, vilket är vad detta direktiv avser. Dessutom syftar dessa ändringsförslag till att införa ett system med dubbelt tillstånd för verk på Internet, ett för hosting och ett för caching, vilket skulle bli en kraftig belastning för den som administrerar näten.
I och med omröstningen i utskottet för rättsliga frågor har vi med andra ord kunnat se att det är möjligt att samla en stor enighet, godkänna direktivet och förbättra den gemensamma ståndpunkten på ett sätt som gör att vi undviker risken för en lång och tröttande förlikning; allt detta efter tre års diskussion, polemik och tvister. Jag tycker att parlamentet bör ta tillvara denna möjlighet: om parlamentet i morgon stöder den överenskommelse man nått fram till i utskottet för rättsliga frågor och godkänner ändringsförslagen som är resultatet av en bred kompromiss mellan flera olika politiska grupper, så kan vi äntligen godkänna detta direktiv. Det skulle vara bra, inte bara för Europeiska unionen, som sedan länge avvaktar en lagstiftning på detta område, utan det skulle vara bra även och framför allt för rättsinnehavarna själva. I och med det godkända direktivet träder inte bara de undantag som fortfarande är kontroversiella i kraft, utan dessutom och framför allt den regel som anges i artikel 2, som förutsätter ett godkännande från rättsinnehavarna för principen att få utnyttja ett verk i de nya digitala miljöerna.
Av dessa skäl hoppas och tror jag att direktivet äntligen kommer att godkännas i morgon.

Medina Ortega
Herr talman! Innan jag börjar mitt inlägg måste jag erkänna att jag har ett dubbelt intresse i den här frågan. Å ena sidan är jag innehavare av en upphovsrätt, som författare till några böcker och publikationer, och å andra sidan är jag medlem i Stiftelsen Internet, som har stöd här i parlamentet.
Denna dag sammanfaller med en viktig händelse inom området för upphovsrätten i informationssamhället, nämligen domen i överklagandet av Napsterärendet till San Fransiscos domstol, som för oss närmare en slutgiltig lösning på den komplicerade frågan om utnyttjande av nätet för att kränka upphovsrätten. Domen från San Franciscos appellationsdomstol värnar om upphovsrätten och fastställer ett slags skyddsåtgärder för upphovsrätt i Förenta staterna.
Den utmaning vi står inför är att upprätta ett system som garanterar upphovsrätten även i Europa; om detta inte sker, kan det hända att de effektiva skyddsåtgärder som Förenta staterna för närvarande är i färd med att anta till följd av " Digital Millennium Copyright Act" (millennielagen), och som nu har varit i kraft i drygt två år, störs från europeiska anläggningar. Vi ligger efter jämfört med Förenta staterna, och i den aspekten håller jag med föredraganden om att det är nödvändigt att vi snabbt driver fram det här direktivet.
Den socialistiska gruppen är emellertid oroad över att man har för bråttom med att göra detta. Vi har lagt fram två ändringsförslag som vi anser vara mycket viktiga.
I första hand tar jag upp det ändringsförslag som handlar om vad som kallas privat kopiering. Privatkopieringen har varit en traditionell rättighet för alla innehavare av en immateriell äganderätt, en upphovsrätt. I dagens informationssamhälle måste denna rättighet underställas mycket strikta krav, eftersom mångfaldigandet är så enormt enkelt. Med detta ändringsförslag förespråkar vi att privat kopiering endast skall vara tillåtet för en fysisk persons privata bruk, eftersom det annars finns risk för att många kopior kan göras för privat bruk av andra personer än den som står för mångfaldigandet.
I andra hand: ett annat viktigt ändringsförslag som berör kortvarigt och underordnat mångfaldigande. Om det till följd av de processer som styr informationssamhället är nödvändigt att göra en tillfällig och underordnad kopia, bör denna kopia verkligen vara av tillfällig art. Vad som inte får ske är att vi skapar stora bibliotek med material som är upphovsrättsligt skyddat för att personer som har använt detta material skall kunna disponera det när och hur de vill. Vi anser att lagringen av och kraven på kortvarigt och underordnat mångfaldigande är ett oumbärligt villkor för att bevara den intellektuella äganderätten.
Jag hoppas att de olika politiska grupperna under omröstningen i morgon kan komma överens, så att de kan komma med alternativ som effektivt säkerställer det upphovsrättsliga skyddet i informationssamhället; inom några år kommer nog allt upphovsrättsligt material att överföras via de stora kommunikationsnäten.

Manders
Herr talman! För det första vill jag framföra min stora uppskattning för Boselli och det sätt på vilket han angripit det här ämnet. Det var en svår uppgift som krävde stor försiktighet och jag tycker att han med sina kompromissändringsförslag lyckats hitta en något bättre jämvikt. Jag tror också, och kanske måste vi som parlament ta oss en titt på det också, att det här kanske är det mest lobbade ämne som jag varit med om under min korta tid som parlamentariker här. När jag sedan hör att över 300 lobbyister har att göra med det här betänkandet så är det en halv lobbyist per parlamentsledamot, och det kan man kanske också undra litet över.
Det vore bra om den gemensamma ståndpunkten och Bosellis kompromissändringsförslag går igenom omröstningen i morgon. För liberalernas del finns det vissa tvistefrågor, men jag har förstått att vi i alla fall står bakom det här tillsammans och det tror jag är en bra sak. Vidare finns det några saker som redan tagits upp av Boselli och Medina. Jag måste fortfarande ta ställning till om kompromissändringsförslaget om privatkopiering är tillräckligt eller inte. Jag håller nämligen fortfarande på att gå igenom det - och under min tid som advokat har jag under lång tid sysslat med immaterialrätt - jag måste ta reda på om det nu inte längre är möjligt att en student gör en kopia till sina studiekamrater, som dessa studenter sedan kan använda privat. Det har jag mina tvivel kring, eftersom jag tror att den illegala kopieringen skall fortsätta med stor kraft på det sättet. Jag är alltså en förespråkare för att begränsa privatbruket.
Vidare har jag mina funderingar kring de tekniska åtgärder som medlemsstaterna kan införa. Jag är rädd för att det kan störa den inre marknaden och till sist kommer domstolen att behöva ingripa och ordna det hela på grundval av principerna för den inre marknaden.
Cashing det har jag fortfarande svårt för såsom det nu ser ut. Jag anser att det här endast har anknytning till e-handelsdirektivet och jag hoppas alltså att kommissionen tar sig en titt på det hela igen.
Avslutningsvis vill jag bara säga att jag hoppas i alla fall å den liberala gruppens vägnar att man kommer fram till en jämn och rättvis balans i det här direktivet för alla marknadens parter och alla andra berörda parter och jag tror att den digitala kopieringen måste ses som en chans och inte som ett hot.

Echerer
Herr talman! Mitt tack går till alla värderade kolleger som har bidragit konstruktivt, framför allt kommissionen och föredraganden Boselli. Fortfarande är många problem, många intressekonflikter olösta. De kulturella traditionerna kan man inte harmonisera så enkelt. En kompromiss kommer inte att göra någon helt lycklig, och Europaparlamentet är inte heller någon lyckans fe. Man talar om en balanserad gemensam ståndpunkt. Balans mellan vilka: mellan upphovsmän och offentligt intresse.
I första hand - det anser jag och De gröna - måste upphovsmannen stärkas i lagen om upphovsrätt. Det är honom som lagen om upphovsrätt skall tjäna. Hans ställning måste stärkas inför de kommande fördragsförhandlingarna. Mitt ansvar som kulturpolitiker är för det första att möjliggöra och säkra denna existensgrundval för upphovsmän, och för det andra - och det vill jag inte att ni skall uppfatta som någon rangordning, utan som likvärdiga frågor - inte bara att garantera allmänheten free access, utan att också se till att det ställs kvalitativt högvärdigt innehåll i hela dess mångfald till förfogande för allmänheten.
Vi är mot att man förlänger undantagslistan, och eventuellt kan vi kanske, partierna emellan, finna en lösning för några punkter som fortfarande är omstridda, ty vi är också intresserade av att komma fram till en lyckosam lösning, som vi alla kan leva med. Jag vill göra er uppmärksamma på att De gröna har inskränkt sig till ändringsförslag som uteslutande rör upphovsmännen - det är de två förslagen 34 och 36 - kanske kommer ni att säga att det skulle vara att föregripa kommande fördrag.
Nåja, jag tillåter mig redan nu att svara: Det föregrips många saker i skälen, som inte gagnar upphovsmännen, utan de andra intressenterna. Och eftersom också Napster redan har berörts: Man måste i Europa diskutera om man vill ha ett litet format, ett europeiskt Napster eller inte, och då vore det bra med en rundabordsdiskussion mellan leverantörer, producenter, upphovsmän och konsumenter. Men jag vill inte att Napster på grund av en försvagad upphovsrätt, på grund av en oprecis formulering skall finna vägen in i Europa, helt enkelt slussas in. Även detta är en möjlighet som vi borde diskutera. Likaså kommer vi i framtiden - och det kommer snart att ske, hoppas jag - att gemensamt diskutera rättighetsförvaltande organisationer och även gemensamt diskutera möjligheten till ett fördrag om upphovsrätten.

Fraisse
Herr talman, kära kolleger! Genom att fundera över frågan i det här direktivet, om upphovsrätt och en harmonisering som först och främst fordrar en lista över undantag, kommer jag fram till att man helt enkelt har accepterat att stå kvar i en förvirrad situation, för att få tid att reflektera över den här frågan.
Förvirringen beror på det faktum att det finns tre intressegrupper i detta betänkande: författare och upphovsmän, konsumenter (som också är användare) samt producenter och förvaltare. Producenterna och förvaltarna försöker placera sig emellan de två förstnämnda, och jag har en känsla av att direktivet också befinner sig där med sin lista över undantag, en lista där utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden har tillfogat ett undantag rörande radioutsändning, som ställer till med stora problem. Jag får ett intryck av att man prioriterar konsumentens perspektiv. Men för vem konsumerar han vad? Jag vill fråga er vad det är vi snart kommer att konsumera om vi inte skyddar och försvarar den skapande produktionen. Det är en fråga man kan ställa sig.
Det råkar vara så att jag, vid sidan av mitt mandat som parlamentsledamot, också är såväl författare av böcker som användare av bibliotek och forskningsplatser. I båda dessa fall har vi behov av ett antal bestämmelser som ger skydd och säkerhet - inte osäkerhet - för att kunna producera. Om jag ser det ur konsumentens synvinkel förvånas jag över att parlamentet, som försvarar marknadernas Europa, när allt kommer omkring ger marknaden ett dåligt skydd. Med denna undantagslista vägrar man nämligen att betala för varorna - man vill att varorna skall vara gratis. Ni måste medge att det är förvånande.
Man funderar inte heller över villkoren för att framställa dessa varor, men det är faktiskt så att det krävs upphovsmän för att producera varor, det krävs författare. När ni varken kommer att ha upphovsmän eller författare vet jag inte vad det är ni skall sälja, jag vet inte vad ni skall konsumera, men det kommer under alla förhållanden inte att gå bra för marknadernas Europa. Så långt marknaderna.
Om man nu går in på detaljerna i direktivet märker man att, när man t.ex. säger att arkiv skapas i stunden, efter en timme, ja då betyder det att saker som har gått på TV är arkiv. Är man det minsta historiker blir man något förvånad över att arkiv omtalas på detta sätt. Vad skall man göra om det är detta som är arkiv, om det finns fler kopior än de som används privat? Vad skall vi göra så att kulturen, den kulturella mångfalden, inte endast blir kulturarv och museer, inte bara en lista som man kommer att hitta på ställen som verkligen är arkiv och museikunskap, utan i stället ett levande skapande? För att uppnå det måste man - vare sig man vill det eller inte - stödja skapandet. Och för att stödja skapandet måste man stödja upphovsrätten och inte kritisera och angripa den. Detta är vad min grupp skall försöka försvara med morgondagens omröstning.

Abitbol
Herr talman! Det betänkande som läggs fram till oss om upphovsrätten och informationssamhället, det förmenta informationssamhället, är betecknande för den växande destruktiviteten i gemenskapens system, vars enda drivkraft egentligen är att fullborda en marknad som inte beviljar undantag för någon produkt, någon tillgång eller någon tjänst.
Samtidigt som systemet orsakar påtagliga skador, eftersom en harmonisering ger mindre skydd än de tidigare skyddssystem som staterna svarade för, som sagt: samtidigt som dessa skador är påtagliga - jag skall inte ge några exempel - föreslår nu kommissionen och rådet att samtliga kulturella tjänstesektorer skall omvandlas till marknader, vilket Fraisse uttryckte tämligen väl. Med detta informationssamhälle som svepskäl, som finansmarknaderna för övrigt är i färd med att relativisera (under de senaste tre åren har det runnit mycket vatten under informationssamhällets broar), vill man med detta direktiv och den gemensamma ståndpunkten, som utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden föreslår att vi skall anta, att hela den europeiska producentsektorn - alla upphovsmän medräknade - skall lyda under Internationella världshandelsorganisationen (WTO), för omständigheterna omdöpt till Världsorganisationen för den intellektuella äganderätten (WIPO).
Det är totalt paradoxalt att Europeiska unionens institutioner är i färd med att i grund och botten bli den oförfärade och samvetslösa globaliseringens eftergivna medhjälpare.
Därför tror jag att vi är många här i kammaren som försöker få denna förhastade process att misslyckas, en process som tömmer den europeiska idén på allt innehåll och all betydelse. Jag hoppas att vi kommer att förkasta de ändringsförslag som kommer från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, eftersom de - Fraisse beskrev det tämligen träffsäkert - bryter med parlamentets tradition, som hittills har inneburit att försvara den europeiska kulturproduktionens mångfald och den särskilda, ja faktiskt unika roll som upphovsmän, författare och artister har i den europeiska civilisationen.
Informationssamhället är inte något annat än en illusion, som här används beredvilligt i ett försök att konfiskera den äldsta och skönaste av äganderättigheter: immaterialrätten.

Krarup
Herr talman, all upphovsrätt består av ett övervägande av två intressen, på den ena sidan upphovsmännens, producenternas och produktionssystemens intressen, och på den andra sidan medborgarnas intressen. Man kunde säga att medborgarnas intressen är ett samhällsmässigt intresse i det att både kunskap och kulturella uttryck sprids för att undertryckas och underordnas finansiella intressen. Självklart skall och bör skaparna och upphovsmännen säkras ett rimligt ekonomiskt utbyte, men jag kan säga att för mig och för den folkrörelse, som jag företräder, finns det två avgörande huvudpunkter. Det ena är att säkra allmänhetens och medborgarnas intressen genom att kunna använda såväl kunskap som kultur. I Danmark, det land jag kommer ifrån, har vi en mycket välutvecklad tradition av information till allmänheten, den får inte förstöras. Den andra punkten är att de upprätthållande- och sanktionssystem, som har utvecklats och tillämpas i de olika rättskulturerna i de olika länderna, heller inte får äventyras. Vi har hos oss ett speciellt system, och jag tror heller inte, att det urholkas i väsentlig grad.
Jag kan säga, att jag sällan har stött på en så intensiv lobbyverksamhet som i samband med detta förslag, och det är ju inte underligt. Det finns miljarder av kronor och euro i en sektors system, som på producentsidan till största delen domineras av den amerikanska underhållningsindustrin, men det är ju inte den vi först och främst skall intressera oss för. Därtill kan jag så tillägga att upphovsrätt ju hör till de mest komplicerade delarna av den juridiska världen och inom upphovsrätten är det digitala närmast oförståeligt. Jag kan inte föreställa mig att mer än högst några få procent av denna kammare överhuvudtaget har en föreställning om problemens egentliga omfattning. Mot denna bakgrund är det egentligen intressant och anmärkningsvärt att förslaget har blivit så balanserat, att jag vill uppmana min grupp till att rösta för förslaget.

Harbour
Herr talman! I egenskap av förste talare från min grupp, vill jag berömma föredraganden på alla mina kollegers vägnar som haft ett nära samarbete med honom. Vi välkomnar det robusta sätt på vilket han har skyddat balansen i detta direktiv. Som föredraganden sade tidigare, i och med kompromissändringsförslagen - den grupp ändringsförslag som antogs av vårt utskott - är jag säker på att vi får det rätta direktivet vid den rätta tidpunkten.
Ingen låtsas som om det vore fulländat. Det är viktigt att betona detta. Det har varit svårt att jämka samman nationella traditioner och undantag. Det finns länder som tar ut avgifter, t.ex., på inspelningsmedier. Vi har stött syftet med detta direktiv främst därför att vi vill uppmuntra nya, kreativa konstnärer att utnyttja denna nya teknik.
Detta är ett direktiv som skapar möjligheter och som resulterar i avreglering. Det ger dem den trygghet det innebär att kunna skapa nya arbeten och få skälig utdelning. På samma sätt, på den balanserande sidan, förväntar sig konsumenterna att deras nuvarande rätt kommer att skyddas när det gäller att få göra privatkopior, att få använda biblioteksresurser, att få, om de är mindre gynnade, om de är blinda eller handikappade, tillgång till nya medieformer. Vi har balanserat detta på ett bra sätt.
Den andra poängen, kolleger, är att vi inte är tillräckligt arroganta i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, att påstå att det kommer att vara här för alltid. Vi har föreslagit och rekommenderar väldigt kraftfullt att detta direktiv skall revideras inom loppet av ett och halvt år. I en mycket snabbföränderlig värld måste vi ta ansvar för vårt arbete, men vara beredda att modifiera det i enlighet med vad som sker i en helt ny värld. Detta är en mycket viktig bestämmelse. Vi har stärkt revideringsbestämmelserna. Vi föreslår en mycket snabb omsättning, och detta visar att utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden har uppvisat en mycket ansvarsfull inställning till detta direktiv. Vi vill nu att det skall införlivas så snart som möjligt.
Varför vill vi att det skall införlivas så snart som möjligt? Därför att en avgörande del i detta snabba införlivande är att Europeiska unionen kommer att kunna ansluta sig till konventionen som reglerar Världsorganisationen för den intellektuella äganderätten, och detta kommer att ge ett mycket viktigt mått av globalt skydd till alla berörda konstnärer. Detta är verkligen ett pris som är värt att få, och dessutom så snart som möjligt.
(Applåder)

Rothley
Herr talman! Tack så mycket för att ni ger mig ordet, fast jag ännu inte skrivit någon bok och fastän det finns många böcker jag inte har läst! Skyddet för immaterialrätten har Europeiska unionen och Europaparlamentet alltid varit måna om, eftersom vi vet att enbart detta skydd garanterar att vi har en kultur, att kulturen blomstrar och att näringslivet fungerar. Det skulle alltså ha kunnat vara en höjdpunkt för Europaparlamentet. Men det är det inte! Vi upplever för första gången att skyddet för immaterialrätten försvagas. Med Europaparlamentets godkännande! Vi upplever att Europaparlamentet bara har ett enda mål: absolut ingen förlikning! Efter 18 månaders diskussion i rådet säger man oss: Nu måste det gå mycket snabbt. Efter 18 månaders diskussion i rådet! Och sedan säger rådet "enhälligt", trots att det hade kunnat besluta med majoritet, och då är balansen där, som det så ofta talas om. Och sedan uppmanas parlamentet att inte ändra något i det. Då blir parlamentet överflödigt!
Jag har inte heller någonsin tidigare upplevt att ledamöter satts under så hård press av sina regeringar eller partier. Men om rådet och regeringarna finns på båda sidor, i rådet och i parlamentet, då behöver vi inte parlamentet. Parlamentet har sitt eget ansvar, och det måste det göra rättvisa åt. Den gemensamma ståndpunkten har dramatiskt försvagat författarnas rättigheter. Jag står på författarnas sida och vill be parlamentet att åtminstone i någon mån återställa dessa rättigheter.

 Thors
Värderade talman! Värderade kommissionär! Jag tror att många blev ganska oroliga när Harbour efterlyste en översyn av direktivet inom 18 månader. Skall vi då återigen få tillbaka allt detta lobbande? Det blir nog lite väl snabbt.
Bästa vänner! Allt som kan sägas har redan sagts om direktivet. Därför känns det lite svårt att nu ta till orda. Jag vill dock uttrycka mitt hjärtliga tack till vår underbare föredragande. Jag vill också säga att den liberala gruppens officiella linje vid första behandlingen var mer balanserad än parlamentsmajoritetens. Därför kan vi också finna att den gemensamma ståndpunkten till väsentliga delar skall ändras. Vid första behandlingen var vi bekymrade över att parlamentets majoritet äventyrade Internets funktion - att man skulle skapa ett system som dessutom gjorde det oattraktivt att ha material på nätet i Europa.
I dessa dagar offentliggörs på nätet - dels i tidningen Nature, dels i tidningen Science - resultat av Human Genom Project. Via Nature kan alla komma åt materialet men via Science kan man bara komma åt det genom att betala 3 miljoner kronor. Detta är ju ett skydd av upphovsrätten. Men är det att främja spridningen av vetenskap och kunskap? Var finns den rätta balansen? Detta tycker jag vi skall fundera över när vi tar ställning till direktivet. Jag vill dessutom ännu en gång påpeka att vår grupps officiella ståndpunkt nu är att ha så få ändringsförslag som möjligt. Den gemensamma ståndpunkten är en skör kompromiss som man inte skall rubba, för då kanske vi inte får till stånd undertecknandet av WIPO-avtalet, vilket ju är det viktigaste.

MacCormick
Herr talman! Det är ett stort privilegium att få delta i denna viktiga debatt. Det gör mig litet nedslagen att tonen i debatten delvis har varit negativ och reserverad. Vi måste komma ihåg att nya kommunikationsmedier faktiskt frigjort växelspelet mellan folk och idéer, och mellan folk och folk. Detta ger naturligtvis upphov till en viss förståelig oro när det gäller skyddet av lagliga upphovsrättsliga intressen i denna tidsålder. Att ta hänsyn till denna oro måste inte innebära att man hindrar privatpersoner, akademiker eller forskare från att få tillgång till och använda material som är upphovsrättsligt skyddat.
Balansen mellan producent- och konsumentintressen har betonats i denna debatt, och är den balans vi måste försöka att hitta. Om vi i unionen skulle fastställa fel balans, skulle det allvarligt hämma den demokratiska och öppna diskussion som Internet och närstående media främjar. Om man t.ex. på ett oskäligt sätt begränsar verksamheten för bibliotek, kommer studenter, akademiker och forskare att lida skada av detta. Lånesystemet mellan bibliotek i olika EU-länder kan bli ett oavsiktligt offer genom förändringarna.
Förslaget till direktiv som ligger på våra bord hänvisar kritiskt i artikel 5.5 till de väletablerade begränsningarna rörande god sed som finns inskrivna i Bernkonventionen. Till följd av dessa kan medlemsstaterna skapa reglerade begränsningar av de upphovsrättsliga intressena till förmån för handikappade, privata konsumenter, offentliga bibliotek och museer m.fl. Detta tillåter valfrihet. Man kommer i vilket fall inte att kräva att medlemsstaterna skall göra det - detta kommer att bli en fråga för lokala bedömningar, vägledda av närhetsprincipen.
Då jag själv är författare, viker jag mig inte för någon när det gäller att upprätthålla författares och artisters rättigheter - jag lägger avsiktligt till ordet "artister" - till rättmätigt erkännande och utdelning, men dessa värden kommer att användas fel om de används som en grund eller hindrar skäliga begränsningar för kommersiella upphovsrättsliga intressen och, vilket jag betonar, "de kommersiella intressen" som vi måste skilja från författarens moraliska rätt, som uttryckligen har uteslutits från detta direktiv. I likhet med andra gläder jag mig över Bosellis arbete, och jag hoppas att vi kan godkänna detta med relativt få ändringar.
(Applåder)

Alavanos
Herr talman! Innan vi nådde fram till informationssamhället, har det i mitt land varit tradition att man på ett flagrant sätt kringgått de otillräckliga bestämmelserna om skyddande av upphovsrätten. Med den nya tekniken är det därför naturligt att konstnärer och författare vänder sina blickar mot Europeiska unionen, för att man skall kunna åstadkomma en gemensam lösning på problemet. Det finns naturligtvis många motsägelsefulla punkter, en mängd olika påtryckningar, motstridiga intressen, och vi själva har, förutom genom lobbyerna, fått en annan bild av upphovsmännen, en annan bild av dem som tar del av deras verk, och mot den bakgrunden anser jag att det är ett verkligt konststycke som Boselli och utskottet för rättsliga frågor har åtagit sig att utföra. Jag anser att de har arbetat på ett sätt som innebär en väsentlig förbättring av rådets gemensamma ståndpunkt, som varit otillräcklig när det gäller skyddandet av upphovsrätten. Det är viktigt att vi speciellt begränsar antalet undantag, och jag anser att ändringsförslaget från utskottet för rättsliga frågor är ganska försiktigt, även om det skulle kunna vara djärvare. Vi måste alltså uppmärksamma biblioteken och arkiven, så att vi inte på det området kommer med olika ändringsförslag, som innebär att man kringgår kravet på respekt för upphovsrätten

Crowley
Herr talman! Jag vill också gratulera föredraganden till att han har samma visdom som Salomo, Jobs tålamod och min målmedvetenhet. Denna fråga, som är svår och som utgjort ett mycket tungt arbete för oss alla i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, har verkligen orsakat en rad konflikter, av vilka kammaren oftast nämner den mellan upphovsrättsinnehavarna och konsumenterna. Många anser att dessa två olika grupper inte kan försonas. Jag menar att vi i och med den föreliggande texten har möjlighet att försona dessa båda parter och ange ett antal grundläggande principer som man kan ta efter i andra delar av världen.
Dessa principer behandlar, för det första, ersättning till dem som har rätt till ersättning för kreativt arbete och för nya idéer; för det andra, rätten att få tillgång till dessa arbeten; för det tredje, biblioteks och andra institutioners - främst utbildningsinstitutioners - rätt att använda dessa arbeten i forskningssyfte; och för det fjärde, införandet av en rad undantag i den upphovsrättsliga lagstiftningen, för att se till att handikappade inte diskrimineras på ett orättvist sätt, och för att se till att utbildningsinstitutioner kan fortsätta. Detta är ingen enkel uppgift. Var och en av oss har rätt, och i sanning ett ansvar, att se till att vi kan upprätthålla bästa möjliga balans för alla inom ramen för konsumenträttigheternas och - skyddets grundläggande ram, såväl som ersättning till konstnärerna.

Fourtou
Herr talman! Jag vill självklart också i första hand gratulera föredraganden till hans vilja att nå fram till en jämvikt i en text som har diskuterats i snart tre år. Hans uppgift har dessutom försvårats av att rådet inte godtog alla ändringsförslag från Europaparlamentet vid första behandlingen.
Det har redan påpekats: målet med det nya direktivet är att anpassa den befintliga lagstiftningen till den nya tekniken, samtidigt som man skall rätta sig efter de internationella fördrag som antogs 1996. I den digitala tidsåldern finns det ett rättsligt tomrum när det gäller skyddet av upphovsrätten. Internet är ett fantastiskt instrument, men det får inte utgöra en zon där det saknas rättigheter. Det står stora ekonomiska och kulturella saker på spel, och eftersom Internet utvecklas i en imponerande hastighet måste Europa hitta en rättslig ram, i likhet med Förenta staterna som redan för två år sedan antog en sådan ram.
Det är således brådskande, särskilt med tanke på att detta direktiv är en avgörande beståndsdel i kampen mot piratkopiering (något jag är särskilt angelägen om) och att piratkopieringen utgör ett verkligt gissel för informationssamhället, vilket blir än mer påtagligt i en digital miljö där en kopia har och behåller en kvalitet som motsvarar originalet. Att kopiera för privat bruk är en erkänd rätt för konsumenten. Det är normalt att rättsinnehavarna i gengäld får en skälig ersättning, som i en jämbördig affär. För att kopian verkligen skall förbli privat krävs det att lagstiftaren uttrycker sig tillräckligt restriktivt och att det inte finns någon som helst tvetydighet i beskrivningen av definitionen. Jag är också positiv till en restriktiv definition av privatkopiering.
För att skydda verk mot illegal kopiering måste rättsinnehavare ha möjlighet att utnyttja tekniska skyddsåtgärder. Därför måste man motverka dem man kallar "hackers" genom att bestraffa deras utbud till allmänheten av medel som neutraliserar sådana skyddsåtgärder, något som uppmuntrar till piratkopiering av skyddade verk.
Denna nya föränderliga ram väcker många frågor och orosmoln. I direktivet måste man finna en balans mellan konsumenternas och rättsinnehavarnas intressen. Och man försöker ge svar på sådana frågor, men det sker på ett nödvändigtvis ofullständigt sätt och så snabbt som möjligt.
Genom att anpassa direktivet om två år kan vi slå fast vilka brister och svagheter det har i jämförelse med informationssamhällets spektakulära utveckling.

Marinho
Herr talman! "Man skall inte prisa dagen förrän solen gått ned" som vi brukar säga i mitt land, det vill säga, dagen är inte slut och upphovsmännen och artisterna kan fortfarande hoppas på ett litet utbrott av medvetande i parlamentet, i dag eller i morgon. Vi tror nämligen, herr talman, att det är möjligt att finna en jämvikt mellan demokratiseringen av kunskaperna som den nya tekniken erbjuder, och som Internet förser oss med genom ett tryck på en tangent, och den fortsatta kreativa verksamheten, som upphör genom bristande stimulans om dess värde inte betalas och ersätts på ett rättvist sätt.
Därför är det inte godtagbart i denna verkliga samhällsdebatt med virtuella motsägelser som döljer ett demagogiskt motstånd och ekonomiska intressen. Vi får inte vara naiva, herr talman. Skapandet och spridandet är ekonomiska värden och har alltid varit det, och där ligger grunden till de immateriella rättigheterna och rätten för förmedlare. Tyvärr innehåller kommissionens förslag och rådets gemensamma ståndpunkt en klandervärd grad av lättsinnighet. Konsumtionsfriheten står i motsättning till konsumtion av konst och konstnärligt skapande, på samma sätt som man accepterar antagandet om den kreativa friheten som ett hinder för medborgarnas kulturella kunskaper och berikande. Den nya kommunikationstekniken står inte i motsättning till de intellektuella och upphovsmännen, men man kan inte hävda att ett skydd, i den cybervärld vi lever, för den svagaste länken, det vill säga, skydda upphovsmannen, innebär att skydda monopolet. Vi kan inte med hänsyn till konsumenternas rättigheter offra upphovsmännens rättigheter och framför allt, det huvudsakliga misstaget i texten, vi accepterar att skapandet skulle misstro tekniken.
Herr talman! Trots de stora ansträngningarna och vissa framsteg som beror på föredragandens inställning, vilken jag gratulerar mycket, har vi ännu inte fått en text som harmoniserar tre grundläggande friheter för kulturen: skapandefriheten, kommunikationsfriheten och konsumtionsfriheten. Om vi inte lyckas med detta snabbt, kommer Europa att mista några av sina främsta värden. Och våra språk, herr talman, kommer inte att vara ett betydelsefullt instrument, om det på teknikens altare bara blir aska kvar av de olika unika européernas identitet.

De Clercq
Herr talman! Först av allt vill jag tacka mina kolleger från de olika partigrupperna för de 32 namnteckningar som gjort det möjligt för mig att lägga fram ett antal ändringsförslag i plenum. Jag är mycket riktigt övertygad om att vi på ett par avgörande punkter måste försöka komma tillbaka till Europaparlamentets ståndpunkt efter första behandlingen, vilken vi för två år sedan antog med en mycket stor majoritet. Det gäller främst en bättre begränsning av privatkopieringen, tydliga regler för online-lagring av data så att Internet-leverantörernas ansvar bättre överensstämmer med e-handelsdirektivet och möjligheten för medlemsstater att införa tekniska skyddsåtgärder utan att störa den inre marknaden.
Varför försvarar jag den här ståndpunkten? Allra först av principskäl. Finns det något viktigare än skyddandet av privat egendom? Finns det något personligare än produkten av människors talang, skapandet av något förnyande? Europaparlamentet har alltid vakat över det europeiska kulturarvet och det måste förbli så även i framtiden, även i den digitala tidsåldern. Om vi sätter en broms för det blinda kopierandet utan skrupler så finns det inget kvar att kopiera i morgon. Inget skydd betyder ju också att kreativitet och konstnärligt nyskapande inte längre stimuleras.
Den här debatten går dock längre än det rent principiella. Kopieringen sker också på bekostnad av sysselsättningen. Just nu beräknar man att antalet arbetsplatser som går förlorade på grund av kopieringen av CD-skivor uppgår till hundra tusen i Europeiska unionen. Myndigheterna förlorar också inkomster. Bara den belgiska staten, som jag ju känner väl till, skulle gå miste om en miljard franc i moms och det gäller för alla statskassor. Vi måste inse att vi sitter på en brant. Jag ansluter mig till det som Rothley sade. Jag anser alltså att det finns tillräckliga skäl att stödja de ändringsförslag som lagts fram av mig tillsammans med flera av våra kolleger, och det vill jag tacka för på förhand.

Cederschiöld
Herr talman, ärade ledamöter! Detta direktiv har stor betydelse för tillväxt och konkurrenskraft i Europa men det är nödvändigt att direktivets utformning inte försvårar och fördyrar Internetanvändningen. Om vi lägger större kostnader på e-handel och ökar kostnaden för uppkoppling, kommer Europa inte att vara världens konkurrenskraftigaste ekonomi om tio år - det mål som ju fastslogs i Lissabon.
Om vi i parlamentet skall stärka vårt förtroende som europeisk lagstiftare måste den europeiska lagstiftningen hänga ihop; e-handelsdirektivet och detta direktiv måste vara i linje med varandra. Därför skall vi inte ändra artikel 5.1 eller skäl 33 - upphovsrätten skall inte bli en patenträtt på grund av den nya tekniken.
Vår välvilja gentemot upphovsrättsinnehavarna får inte föra med sig att vi skapar regelverk som begränsar yttrandefriheten eller lägger band på det fria informationsflödet. Ribban för att stänga en utomståendes server måste sättas mycket högt.
Om man skall bevaka varje databit som passerar servern varje sekund, förlorar vi grunden för det som gjort Internet framgångsrikt och som höjt produktiviteten i länder med hög Internetanvändning, nämligen att alla får vara med och dela på kunskapen. Jag ber er därför att stödja ändringsförslag 4.
Vår upphovsrättslagstiftning måste skapas kring verket och den ersättningsberättigade konstnären, inte kring den tekniska formen. TV-kanaler måste själva välja hur de tillhandahåller sina program och den musik som de vill spela. Det behövs en kopieringsrätt för sändningar i etern till lagring i elektroniska nät, för annars kan i en förlängning grammofonjättarna styra radio- och TV-bolagens musikutbud. Stöd därför ändringsförslagen 31 och 32!
Upphovsrätten är inte absolut; det behövs undantag. Därför hoppas jag att kammaren värnar undantagen för bibliotek och för handikappade, så att vi inte avstänger människor från information eftersom det underminerar demokratin.
Slutligen: Vi har en WIPO-position att försvara och vi skall rösta konsekvent. Jag hoppas på ett positivt beslut, för då tar vi ett internationellt ansvar.

Berger
Herr talman! När vi nu redan i andra behandlingen om upphovsrätten kämpar här och var om förbättringar av den gemensamma ståndpunkten, bör vi inte glömma bort att vi oberoende av resultatet av omröstningen i morgon, respektive resultatet av det förlikningsförfarande det är dags för, å ena sidan har uppnått mycket litet, men å andra sidan ganska mycket. Litet därför att graden av harmonisering av upphovsrätten i Europeiska unionen inte kommer att bli särskilt hög, väsentligt lägre än på flera mycket mindre viktiga områden. De nationella traditionerna är här helt enkelt alltför olika, och alla deltagandes intressen är alltför mångskiftande och motsägande. Med tanke på detta utgångsläge har man dock redan uppnått mycket, om direktivet i den version det har i den gemensamma ståndpunkten, eller ännu hellre om det förbättras genom ändringar som vi godkänner i morgon, även snart kan träda i kraft.
Vi har nu åtminstone några centrala begrepp som kommer att definieras enhetligt. Svår osäkerhet om de rättsliga ramvillkoren kommer inte längre att stå i vägen för informationssamhällets fulla utveckling, och upphovsmännen har fått instrument för att skydda sina intressen. Framför allt utvecklar sig också de tekniska skyddsmöjligheterna blixtsnabbt. Men samtidigt måste vi just i den kulturella mångfaldens intresse öppna möjligheterna för den breda allmänheten. Hit hör säkert att konsumenten inte skall kriminaliseras respektive tvingas att betala flera gånger. Hit hör också att det kulturella arvet, som exempelvis finns lagrat i TV-arkiv, kan göras tillgängligt och att bibliotek kan fullgöra sina viktiga uppgifter även i online-världen.
Jag ser också, liksom andra kolleger, att omröstningsresultatet i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden har förskjutit den mångbesjungna balansen något till förmån för undantagen, och jag hoppas därför att åtminstone några av de ändringsförslag, som min grupp har lämnat in, kommer att antas.

Graça Moura
Herr talman! Som upphovsman och medlem av den portugisiska upphovsrättsorganisationen har jag ett personligt intresse i denna fråga som också handlar om själva den kulturella aspekten i det europeiska bygget. Det är meningslöst att Europa tillkännager det viktiga värdet av en kulturell och lingvistisk pluralism om man samtidigt tömmer den på innehåll. Jag känner inte en enda upphovsman i Europa som är överens om kompromissförslagen när det gäller privatkopieringen. Det säger en hel del. Jag vill också säga att det vore mycket bättre om direktivet om detta tillfredsställde upphovsmännen och därför inom 18 månader sågs över.
De flesta planerade undantag när det gäller upphovsrätten leder till en cancerartad process och lämnar fältet öppet för en vild och okontrollerad ökning av det bedrägliga användandet. Ju fler undantag som tillåts, desto svagare blir den reglerade rätten, ju fler frivilliga undantag, desto svagare blir enhetligheten och samordningen mellan de nationella organisationerna i denna fråga. Det är oerhört viktigt att begränsa omfattningen av undantagen. Det räcker inte att avskaffa möjligheten att använda kopior för direkt eller indirekt kommersiella mål. De används mycket ofta för atypiska syften, byten, utlåning, erbjudanden är andra många sätt att få okontrollerade möjligheter till kopiering, med mycket allvarliga konsekvenser för författare och förläggare.
Om konceptet privat bruk inte tvingar fram en överensstämmelse mellan hemmets sfär och kopieringstillstånd bara från upphovsmannen, så kommer direktivet, i stället för att lösa de viktigaste problemen, att fortsätta stimulera en mer dämpad piratkopiering. Jag slutar med att citera som jag har fått i denna fråga från flera portugisiska författare, bland dem nobelpristagaren José Saramago: "som artister är vi särskilt bekymrade över att otillåten masskopiering på ett avgörande sätt kan undergräva försörjningsmöjligheterna för alla som ingår i den skapande gemenskapen. De som inte har någonting att göra med den skapande processen kan njuta frukterna av andras arbete utan någon egen produktiv insats, försåvitt inte privatkopieringen faktiskt fortsätter att vara just privatkopiering."

McCarthy
Herr talman! Vi vara på det klara över vad vi försöker att åstadkomma genom detta direktiv. Genom detta direktiv, som en del av lagstiftningen om intellektuell äganderätt, måste vi försöka att införliva strukturer för att belöna de kreativa branscherna, som bara i mitt hemland bidrar med 60 miljarder pund sterling till vår nationella ekonomi och med 8 miljarder pund sterling av exporten. De olika branscherna sysselsätter också 1,4 miljoner personer. Samtidigt får vi inte strypa eller begränsa den fria tillgången för lagliga användare. Detta passar in i EU:s handlingsplan och det kommande toppmötet i Stockholm.
Saken är den att Internetanden har sluppit ur flaskan. Vi kan inte stoppa tekniken, men vi kan inte heller låta den ta död på upphovsrätten eller låta den missbrukas som en fristad för pirattillverkning, parasiter och olaglig kopiering i stor skala. Gårdagens domslut i Napsterfallet visade tydligt att upphovsrätten måste tillämpas i cyberrymden. Vi får inte uppmuntra folk till att överträda upphovsrätten.
Sammansättningen hos de kompromissändringsförslag som lagts fram av föredraganden har på ett effektivt sätt bevarat denna balans mellan innehavarna och användarna. De undantag som för närvarande finns i artikel 5, innebär att de generösa undantagsbestämmelser som vi har i Förenade kungariket även i fortsättningen kommer att vara till hjälp för sårbara användare och se till att skolor, bibliotek och forsknings- och utbildningsinstitutioner får kopiera privat. I Förenade kungariket spelar vi också in TV-program, så att vi kan titta på dem när vi har tid och lust, och detta måste man naturligtvis också få göra i framtiden.
Det är emellertid beklagligt att vissa onödiga, negativt inställda ändringsförslag har smugit sig in under sista stadiet i utskottet. Jag avser ändringsförslag 11, genom vilket man vill ge undantag för radio- och televisionsföretag som inga andra får åtnjuta, och som skulle minska artisters och konstnärers rättigheter, vilket strider mot WIPO-fördraget; och ändringsförslag 4, genom vilket man, i andra delen, inför en onödig och omotiverad EU-begränsning rörande de nationella domstolarnas frihet att besluta hur man skall hantera förelägganden, särskilt när de gäller pirattillverkning, och avgiftsändringar. Samtidigt som man menar väl med detta kan vi inte stödja detta förhållningssätt, eftersom det kan innebära - om man gör en bred tolkning - att avgifter alltid skall tas ut när man inte har något tekniskt skydd. I Förenade kungariket finns inget avgiftssystem, och vi vill inte att det skall införas i smyg.
Slutligen, vilket gäller för all annan lagstiftning om Internet som hamnar hos oss i kammaren, skall vi använda bestämmelserna i direktivet, revideringsklausulen i artikel 12 och kontaktkommittén, för att förhindra missbruk i samband med privatkopiering och allt annat missbruk eller begränsning när det gäller en skälig användning.

Wuermeling
Herr talman, mina damer och herrar, kära kolleger! Även jag vill ansluta mig till tacket till föredraganden. Det är beundransvärt med vilket lugn han tagit sig igenom den bullriga marknadsplatsen för dessa intressen. Här har redan talats om lobbyn. Den var visserligen hårdnackad, men totalt sett, tror jag, var det en hederlig diskussion. Det vill jag också tacka för!
Det har talats mycket om balansen. Jag befarar att den balans som vi behöver ännu inte kunnat återfinnas i den gemensamma ståndpunkten. Direktivet genomförs delvis på bekostnad av den inre marknaden, konsumenten och innovationerna. Det genomförs på bekostnad av den inre marknaden, eftersom det faktiskt bara görs en kosmetisk harmonisering, ty medlemsstaterna försvarar med näbbar och klor sina nedärvda ersättningssystem, som i grund och botten inte längre passar in i den digitala världen. Det vill vi förhindra genom att vi i ändringsförslag 12 åtminstone föreslår att medlemsstaterna skall lägga fram nya ersättningssystem för kommissionen, för att inhämta en rekommendation.
Direktivet genomförs också på bekostnad av konsumenten, eftersom det nämligen inte är uteslutet att konsumenten betalar en gång, när han köper en CD eller en DVD och sedan också får betala en avgift. Men om han då faktiskt vill göra en kopia, är det möjligt att den aktuella datafilen är försedd med kopieringsskydd, och medlemsstaterna åtar sig ännu inte ens att agera mot sådana kopieringsskyddssystem mot legala kopior. Och den gemensamma ståndpunkten är innovationsfientlig, eftersom den krampartat försöker rädda över de schablonmässiga avgiftssystemen in i den digitala framtiden, trots att den nya tekniken i grund och botten gör de schablonmässiga avgifterna överflödiga, ty med kopieringsskyddet är det möjligt att betala för kopior direkt till upphovsmannen, och det är väl den mest rättvisa av alla möjligheter. Det är ett direktiv för ett medborgarnas Europa. Det erbjuder medborgaren säkerhet och rättvis frihet i den digitala världen.

Villiers
Herr talman! Det gläder mig att både utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden och föredraganden godtog att det var oförnuftigt att återigen ta upp ett stort antal sakfrågor inom detta område, och att mycket av vad som uppnåddes genom den gemensamma ståndpunkten återspeglar en balans i detta mycket komplicerade problem. Jag hoppas också att kammaren också kommer att begränsa antalet ändringsförslag som antas och inte försöka ändra den gemensamma ståndpunkten alltför mycket.
Det är ett direktiv som jag och de brittiska konservativa ledamöterna välkomnar, eftersom det är viktigt att de europeiska medborgarna får ett lämpligt skydd av sin upphovsrätt och sina kreativa arbetsprestationer i den digitala tidsåldern, och genom detta direktiv kommer de att få det. Detta är nödvändigt, därför att det finns inte bara en enorm musik- och filmindustri, utan också en mycket framgångsrik dataspelsindustri som genererar enorma intäkter i Förenade kungariket och i ett antal andra länder i EU.
Men de brittiska konservativa ledamöterna vill också på ett bestämt sätt upprätthålla rättigheterna för dem som vinner på undantagen som har att göra med allmänhetens intresse. Grupper som t.ex. de handikappade, inbegripet blinda som behöver få tillgång till blindskriftstext för att få tillgång till Internet, grupper som t.ex. forskare, universitet och bibliotek: Dessa typer av upphovsrättsliga undantag är viktiga för att främja forskningen, som är så viktig för vår ekonomiska hälsa. Ett undantag med inte lika hög profil som är viktigt i ekonomiskt avseende, är rätten att utföra baklängeskonstruktion (reverse engineering) av en programvara. Vi vill helt och hållet förkasta de ändringsförslag som försöker att hämma användningen av dessa undantag i allmänhetens intresse. Vi godtar därför behovet av att strama upp ordalydelsen i artikel 6.4, för att klargöra dess roll och begränsa det till faktiskt interaktiva beställningstjänster.
Låt oss nu gå vidare till ett annat undantag som är mer kontroversiellt, dvs. vanlig privatkopiering. Det gläder oss att bestämmelserna har stramats upp för att förhindra ett missbruk och att de används som ett kryphål för pirattillverkning; detta är något som vi också skulle stödja.
Till sist vill jag uttrycka en viss reservation om ändringsförslag 11. Om detta ändringsförslag antas är jag rädd att radio- och televisionsbolagen kommer att vinna på detta. De får något utan motprestation. Jag menar att detta snedvrider den gemensamma ståndpunkten en aning och - om inte någon kan övertyga mig om motsatsen - jag vill uttrycka starka reservationer om ändringsförslag 11. Vi har en förnuftig och balanserad inställning och jag fruktar att ändringsförslag 11 kan tippa över balansen i fel riktning.

Niebler
Herr talman, mina damer och herrar, ärade kolleger! I den gemensamma ståndpunkten, med de ändringar som gjorts av utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, försöker man skapa en rättvis balans mellan konstnärernas, författarnas och rättsinnehavarnas intressen respektive konsumenternas intressen. Exempelvis reglerar den gemensamma ståndpunkten när tredje parts upphovsrättsligt skyddade verk som texter, grafik, musik eller film får kopieras. Medlemsstaterna förpliktas också att rättsligt skydda kopieringsskyddsåtgärder.
Ur konsumentsynpunkt är det avgörande att privatkopior i framtiden blir tillåtna. Det finns - det har i dag flera gånger berörts - olika uppfattningar beträffande vad som menas med en privatkopia. Enligt min uppfattning måste även familjekretsen beaktas vid definitionen. Det betyder att det formuleringsförslag som antagits i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden har mitt fulla stöd.
Det är ur konsumentsynpunkt slutligen viktigt att nya ersättningssystem, dvs. avgifter på utrustning eller datamedium, bara får införas om man härigenom uppnår samma avgiftsnivå över hela Europa. Ett nationellt separat agerande, exempelvis den s.k. pc levy som alltid diskuteras i medlemsstaterna, skulle bara ytterligare fördyra utrustningen. Utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden har också här lagt fram förslag, som jag ber er stödja i morgon i kammaren.
Slutligen regleras det i direktivet huruvida radio- och TV-företag i framtiden även via nätet på begäran får erbjuda sin arkivproduktion eller om de för att göra detta först genom avtal måste förvärva dessa rättigheter av alla rättsinnehavare som deltar i TV-produktionerna.
TV-bolagens rättigheter och arkiv är av omätligt kulturellt och historiskt värde. Av den anledningen måste vi göra allt för att dessa arkiv skall bli tillgängliga även för online-utnyttjande. Jag ber er alltså eftertryckligen att stödja artikel 11, och där är jag också överens med min kollega Villiers. Jag tror mycket väl att det här är berättigat att erbjuda särskilda bestämmelser för de allmänna radio- och TV-företagen.

Palacio Vallelersundi
. (ES) Herr talman! Jag ber om ursäkt, i första hand för att jag kommit sent till denna debatt: jag satt i ett annat möte och därför talar jag sist, trots att jag har äran att vara ansvarig för detta dokument inom PPE-DE-gruppen.
Herr talman, jag vill börja med att uttrycka min tacksamhet, även som ordförande för utskottet, för det arbete som föredraganden har utfört. Det är inte tomma ord. Detta är en komplicerad fråga och jag tror att det är svårt att hitta ett ärende som har släppt loss - och då menar jag släppa loss i alla bemärkelser som ges detta verb på spanska - påtryckningar från alla de intressegrupper som rättmätigt har kämpat för att uppnå att deras åsikter skulle antas av de olika politiska grupperna. Jag tror inte att vi när det gäller något tidigare betänkande har mottagit, jag skall inte säga tonvis, men säkert metervis med faxmeddelanden och e-postmeddelanden. Föredraganden har skickligt navigerat i dessa stormiga vatten; och har hela tiden haft i minnet att en föredragande är föredragande för ett utskott, inte för någon politisk grupp eller för någon åsikt, och att betänkandet därför skall avspegla majoritetens åsikt i utskottet. Det gläder mig att de ändringsförslag som har lagts fram av föredraganden fick stöd av en mycket bred majoritet i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden.
Herr talman, jag skulle nu vilja komma med några påpekanden som kommer att vara upprepningar av det som tidigare sagts, eftersom allt egentligen har sagts när debatten kommit så här långt. Det riktas mycket kritik mot det här direktivet, och det är ett direktiv som kan kritiseras; men i det här fallet är det så, vilket så ofta händer i byggandet av Europa, att det som är bäst inte alltid är genomförbart. Utgångspunkten är, som redan har sagts, att medlemsstaternas lagstiftningar skiljer sig väldigt mycket åt när det gäller själva konceptet upphovsrätt och de många skyldigheter och rättigheter som detta koncept står för; de liknar inte ens varandra. Att försöka harmonisera detta är en ren bedrift.
Det här direktivet är ett första steg, men parlamentet gav sig in i detta spel vid första behandlingen och därför måste det vara konsekvent och fortsätta på samma linje i den andra behandlingen. I den första behandlingen kunde vi ha kommit med några nyskapande förslag; men parlamentet hade inte den uppfattningen, utan godtog ett direktiv som är fullt av undantag. För närvarande har ändringsförslagen från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden samt ett eller annat bra ändringsförslag som är värt att rösta om, förbättrat detta direktiv på några viktiga punkter som till exempel privatkopieringen. Jag hänvisar till det som redan har sagts. Ändringsförslagen förbättrar kort sagt direktivet och gör det till ett första steg i en harmonisering som måste genomföras med tiden, ett första steg som dessutom gör det möjligt för oss att uppfylla våra internationella avtal, eftersom de två WIPO-fördragen inte kan träda i kraft förrän detta direktiv antas. I dessa tider, när vi talar så mycket om globalisering, är även detta ett viktigt ansvar.

Bolkestein
. (EN) Herr talman! Tack för att jag får uttala mig i denna viktiga fråga. Jag vill börja med att säga att diskussionen om detta ämne har pågått under lång tid, som Boselli sade för en stund sedan - jag tror han sade tre år. Detta visar vilken betydelse detta förslag har, såväl som dess kontroversiella karaktär.
Efter långa diskussioner, där detta parlament har spelat en mycket konstruktiv roll, sammanträder vi i dag för att komma fram till vad jag hoppas kommer att bli en balanserad kompromiss. Vi måste nu så snabbt som möjligt komma överens om en grupp bestämmelser om upphovsrätt och närstående rättigheter i informationssamhället på gemenskapsnivå, för att kunna öka gemenskapens konkurrenskraft och genomföra våra åtaganden på internationell nivå. Detta direktiv kommer att utgöra en hörnsten i upprättandet av en harmoniserad rättslig ram om upphovsrätt, i synnerhet i en digital miljö. Som sådant tillhör det de åtgärder som Europeiska rådet i Lissabon i slutet av förra året angav en tydlig tidsfrist för.
Gemenskapen behöver en sådan rättslig ram, om vi inte skall hamna efter våra viktigaste handelspartner och, som sades här i eftermiddag, vi håller redan på att hamna efter Förenta staterna. Utan en dylik ram kan dessutom upphovsrättsinnehavare och användare inte svara på de utmaningar som tekniken skapar på marknaden.
Antagandet och genomförandet av detta direktiv är också en förutsättning för att Europeiska unionen snabbt skall kunna ratificera de två WIPO-fördragen som antogs under 1996. Vi har här ett stort ansvar, eftersom WIPO-fördragens ikraftträdande till stor del är beroende av detta direktiv och därmed av oss. Det formella beslutet att ratificera fördragen fattades av rådet den 16 mars 2000. Parlamentet har redan gett sitt stöd till detta beslut, men utan detta direktiv kan varken vi eller medlemsstaterna ratificera dessa fördrag.
Under lagstiftningsprocessen har parlamentet spelat en betydelsefull roll. De viktiga ändringar av direktivet som infördes efter första behandlingen, återspeglar tydligt parlamentets inflytande. Vi välkomnar föredragande Bosellis konstruktiva förhållningssätt, vilket också ordförande Palacio i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden uppvisat - det är särskilt trevligt att träffa henne här i dag - tillsammans med ledamöterna i hennes utskott. De har visat ett verkligt intresse för de frågor som står på spel i detta direktiv, genom att minska antalet ändringsförslag till 15. De flesta av dessa ändringsförslag var faktiskt kompromissändringsförslag som också handlade om viktiga frågor. Kommissionen uppskattar de ansträngningar som gjorts av föredraganden när det gäller privatkopiering, och av utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden när det röstade för att inte ändra undantaget för tekniska kopior.
Kommissionen kan godkänna alla kompromissändringsförslag. Vi känner emellertid tveksamhet inför vissa av de andra ändringsförslag som röstats igenom. Låt mig nu kortfattat säga något om vart och ett av dessa ändringsförslag.
För det första ändringsförslag 2. I detta tar man upp ersättningssystem och de produkter dessa tillämpas på, trots att dylika system ligger utanför direktivets räckvidd. Genom direktivet krävs skälig ersättning för vissa av undantagen, av vilka ett är privatkopiering. Genom systemet med skälig ersättning tänker man sig att medlemsstaterna, rättighetsinnehavarna och användarna skall uppvisa flexibilitet, så att man kan upprätta grunden för vilka dessa undantag är tillämpliga.
Ändringsförslag 4 tar inte hänsyn till proportionalitetsprincipen, eftersom man försöker att fastställa villkor för beviljande av förelägganden. Men sanktionsfrågan hanteras på ett tillräckligt sätt i direktivet.
I ändringsförslag 11, som jag uttalar mig om som svar på vissa anmärkningar som gjordes för en liten stund sedan, lägger man till ytterligare undantag för radio- och televisionsbolag, inramade i villkor som förkastades av parlamentet självt vid den första behandlingen. Det föreslagna undantaget är för långtgående och riskerar att få som resultat att gemenskapen inte följer sina internationella åtaganden enligt WIPO-fördragen, för vilka detta direktiv är avsett att vara ratificeringsinstrument.
Ändringsförslag 12 i dess nuvarande lydelse riskerar att undergräva kommissionens egna befogenheter att vidta åtgärder när medlemsstaterna agerar så att det påverkar den inre marknadens funktionssätt. Av detta skäl kan inte kommissionen finna någon anledning att godta det.
Ändringsförslag 13 tillför inte något till innehållet i artikel 6.4, genom vilken man redan reglerar frågan om skälig ersättning för privatkopiering. Mot bakgrund av ovanstående, stöder vi kompromissändringsförslagen från föredraganden och utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, dock inte ändringsförslag 2, 4, 11, 12 och 13. Man har dessutom lagt fram en rad ytterligare ändringsförslag under sammanträdets gång, dvs. ändringsförslag 16 till 45. Huvuddelen av dessa ändringsförslag har förkastats av det nämnda utskottet. Det finns emellertid tre nya ändringsförslag, dvs. ändringsförslag 26, 27 och 28.
I vilket fall har emellertid de frågor som tas upp genom dessa ändringsförslag övervägts noga, inte bara under den andra behandlingen, utan under direktivets hela historia - av mina tjänsteavdelningar och även av medlemsstaterna. Alla dessa ytterligare ändringsförslag kan kommissionen inte godkänna.
Jag vill nu mer specifikt ta upp några av de frågor som ställts och de kommentarer som gjorts i eftermiddag. För det första har vi frågorna och kommentarerna från Medina Ortega, Manders och Echerer om privatkopiering och tillämpningen av orden "för privat bruk". Frågan är om kommissionen skall eller inte skall stödja ändringsförslag 5, och i så fall varför. Som svar på denna fråga vill jag säga att kommissionen är av den åsikten att ändringsförslag 5 tillhandahåller större säkerhet för upphovsrättsinnehavarna, samtidigt som laglig privatkopiering tillåts på ett sätt som genomförbart, både med tanke på medlemsstaterna och innehavarna, och att man klargör vad som är kommersiellt genom att inbegripa mål som både är direkta och indirekta.
Man har byggt in åtskilliga skyddsmekanismer i detta direktiv som klargör i vilken omfattning privatkopiering får ske, och som därmed verkar avskräckande för pirattillverkning. Detta är särskilt fallet när det gäller skydd av tekniska åtgärder. Kommissionen anser att hänvisningen till "privatbruk" är för snävt formulerad, och skulle ge upphov till svårigheter vid tillämpningen, särskilt på det privata området.
Sedan har vi frågan och kommentaren från Manders om artikel 5, i synnerhet om orden "flyktig" och "tillfällig". I detta avseende har artikel 5.1 funnits i centrum av institutionernas uppmärksamhet. Det har lagts fram många ändringsförslag både i utskottet för rättsliga frågor och, som sagt, under sammanträdets gång, som föreslår en ändring av texten till den gemensamma ståndpunkten. Utskottet för rättsliga frågor förkastade förnuftigt nog alla dessa ändringsförslag när man röstade den 6 februari 2001, och kommissionen accepterade den gemensamma ståndpunktens text, i vilken fastställs att kopieringen, för att kunna undantas, måste vara flyktig eller tillfällig, och att den skall utgöra en väsentlig del av en teknisk process. Kommissionen föredrar "eller" framför "och" i detta sammanhang, eftersom om man gör förhållandena kumulativa genom att lägga till "och", kan man göra hela undantaget för snävt och mindre ändamålsenligt. Dessutom verkar det förnuftigt att inkludera "väsentlig", eftersom det torde vara svårt att rättfärdiga varför undantaget skall gälla för kopiering som inte är en "väsentlig" del av en teknisk process.
Nuvarande artikel 5.1, tillsammans med den tolkningsvägledning som ges i skäl 33, säkerställer - i kommissionens ögon - en tillfredsställande balans mellan rättigheterna för upphovsrättsinnehavarna och andra aktuella parters rättsliga intressen, t.ex. operatörer, användare och konsumenter på telekommunikationsområdet samt andra parter.
Tillsammans med artikel 8 om åtgärder och sanktioner, kommer artikel 5.1 att bidra till ett effektivt upphovsrättsligt skydd mot pirattillverkning, samtidigt som det främjar en friktionsfri nätdrift.
Det ger särskilt tjänstetillhandahållarna den nödvändiga rättsliga säkerheten i samband med nätverksamheten. Låt mig, som svar på kommentarerna från Fraisse, Villiers och några andra om ändringsförslag 11, säga följande. Det finns redan ett undantag för radio- och televisionsföretag som grundas på ett ändringsförslag som antogs av parlamentet under första behandlingen. Genom detta infördes ett nytt undantag för radio- och televisionsföretag i samband med s.k. efemära återgivningar. Att införa ytterligare ett undantag skulle inte bara störa balansen hos de erhållna rättigheterna, utan skulle också kunna leda till en överträdelse av medlemsstaternas internationella åtaganden. I förhållande till ändringsförslag 11, föreslogs ett liknande ändring under första behandlingen. Kommissionen kunde inte godta detta ändringsförslag, eftersom det störde balansen mellan de berörda parterna och kunde ha orsakat avsevärd skada för författare, utövande konstnärer eller andra innehavare av de aktuella rättigheterna. Kommissionen instämmer med Fraisse, Villiers och nästan alla talare när det gäller förkastandet av detta ändringsförslag.
Jag vill tacka fru Palacio för hennes stöd under behandlingen av detta förslag. Hade det inte varit för hennes ledarskap och vägledning i utskottet för rättsliga frågor, hade det inte varit möjligt att navigera igenom både första behandlingen och sedermera den andra behandlingen, och kommissionen är tacksam för detta. Kommissionen vill också tacka föredraganden och parlamentet i allmänhet för ett utmärkt arbete. Den gemensamma ståndpunkten är ett tvärsnitt av åsikter från alla möjliga intressenter: De kreativa och konstnärliga samhällsinslagen, personer från universitets-, utbildnings- och forskarvärlden, och även konsumentgrupper och -organ som företräder socialt missgynnade användare. Trots komplexiteten hos de grupper vars intressen man tagit hänsyn till, säkerställer direktivet ändå en tillräckligt hög grad av upphovsrättslig harmonisering, och det bör vara möjligt att uppnå en slutlig överenskommelse i dag. Vi har gått mycket långt för att se till alla parters intressen, så - som Boselli uttryckte det tidigare i eftermiddags - hoppas jag att detta förslag blir godkänt i morgon, och att det antas med så få ändringar som möjligt.

Avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0032/2001) av Bowe för Europaparlamentets delegation till förlikningskommittén om förlikningskommitténs gemensamma utkast till Europaparlamentets och rådets direktiv om avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön och om upphävande av rådets direktiv 90/220/EG (C5-0685/2000 - 1998/0072(COD)).

Bowe
. (EN) Herr talman! Vi är nu nära slutet på den treåriga reformeringsprocess av lagstiftningen om kontroll och användning av genetiskt modifierade organismer som produkter i Europeiska unionen. Vi har nu slutfört förlikningsförfarandet och vi har en text som skall få sitt slutliga godkännande.
Texten på våra bord uppfyller många av parlamentets krav under första och andra behandlingen. Vi har återigen bekräftat försiktighetsprincipen. Vi tillämpar strängare riskbedömningar vid alla utsättningar av genetiskt modifierade organismer i miljön. Vi har system för övervakning av spårbarhet, som kommer att säkerställa en fortlöpande bedömning av alla utsättningar under den tioåriga tidsgränsen för ett första beviljande. Vi har åstadkommit ett gradvis borttagande av alla skadliga, antibiotikaresistenta markörgener. Vi har en tydlig tidsplan. Vi har en tydlig och öppen process och en tydlig tidsplan för de godkännanden som säkerställer det obligatoriska samrådet med allmänheten, som garanterar offentliga register över platser där genetiskt modifierade organismer odlas och används.
Man har också vidtagit åtgärder när det rör ansvarighet, spårbarhet och märkning. Parlamentet kan emellertid känna sig tillfredsställt när det rör dessa frågor först när vi fått se den kompletterande lagstiftning och de ytterligare åtgärder som jag har förstått att kommissionen håller på att utarbeta. För att uttrycka mig kortfattat, har vi på våra bord i dag uppgiften att godkänna den strängaste lagstiftningen om genetiskt modifierade organismer i världen; den är faktiskt så sträng att vissa vanliga, naturliga livsmedel som används i dag inte skulle klara sig igenom detta förfarande.
Om vi godkänner denna lagstiftning i morgon, skulle det vara början på slutet av det nuvarande informella "moratoriet" för godkännande av kommersiell användning av genetiskt modifierade organismer. Vissa medlemmar av rådet har emellertid redan klargjort att de kommer att granska enskilda tillståndsansökningar, och kanske inte tillåter försäljning i handeln förrän lagstiftningen om spårbarhet och märkning trätt i kraft. Jag välkomnar detta. Det är en slutlig säkerhetsåtgärd när det rör det på nytt inledda godkännandeförfarandet som man väntat på under lång tid, men det kan inte finnas något skäl till att motsätta sig det slutliga godkännandet av den nya 90/220-lagstiftningen som ligger på våra bord. Denna lagstiftning är en viktig byggsten och grund till framgångarna hos dessa åtgärder som vi fortfarande väntar på.
Jag rekommenderar därför kammaren att anta denna viktiga lagstiftning. Den är nödvändig för att säkerställa en säker och lämplig användning av produkter som innehåller genetiskt modifierade organismer i Europeiska unionen. Det är nödvändigt att se till att allmänheten får förtroende för dessa produkter, det är nödvändigt att se till att denna nya teknik, som verkar så lovande, i slutänden ger de resultat som vi vill ha.

Liese
Herr talman, mina damer och herrar, fru kommissionär! I början av sitt tal i Europaparlamentet tackar man ofta föredraganden. Det vill jag också göra i dag, och det är verkligen inte någon floskel. David Bowe har gjort ett utmärkt arbete och avslutat en mycket besvärlig fråga. Jag vill också tacka er, kommissionär Wallström, och ordföranden i förlikningskommittén, herr Ingo Friedrich. Båda har med stort engagemang bidragit till enigheten; tyvärr kan man inte säga det om alla övriga deltagare i förlikningsförfarandet.
Vi har kommit fram till bra kompromisser. Genom de nya bestämmelserna har det åstadkommits en hög nivå av hälso-, konsument-, och miljöskydd i Europa. De omstridda antibiotika-resistenserna kommer i framtiden inte längre att vara tillåtna i Europa. En exakt övervakning av potentiella miljörisker föreskrivs. Märkningen beträffande genetiskt modifierade organismer förbättras, men vi förväntar oss här ytterligare åtgärder från kommissionens sida. Vi har inte beslutat om några bestämmelser som gör tillämpningen av grön bioteknik omöjlig, och detta välkomnas av PPE-gruppen. PPE-gruppen är för den gröna biotekniken, om det ses till att regler för skydd av miljön och den mänskliga hälsan iakttas.
I går tillkännagav vetenskapsmän och forskningspolitiker från hela världen att man fullständigt lyckats dechiffrera den mänskliga genen. Den eufori, som detta meddelande utlöste över hela världen, står i egendomlig motsatsställning till det energiska motstånd som utlöstes när genetiskt modifierade växter sattes ut, framför allt i Europa. Jag anser att varken euforin när det gäller projektet med den mänskliga genen eller det totala avvisandet av genetiskt modifierade växter är rimlig. Båda områdena innebär stora möjligheter, men också stora risker, som måste hejdas med hjälp av lämplig lagstiftning. Tillämpning av genteknik inom medicinen är inte på något sätt ofarlig; vid utforskningen av genterapin i USA har redan dödsfall förekommit på grund av bristfällig tillämpning av reglerna. Den s.k. reproduktiva kloningen av människor är inte på något sätt ett hjärnspöke, utan eftersträvas seriöst av vissa forskare. Detta har den senaste tiden åter visat sig tydligt. Det artificiella åtskiljandet av kloning av mänskliga embryon för att utforska stamceller å ena sidan, och den s.k. reproduktiva kloningen å andra sidan, kommer på sikt inte att låta sig göras. Förmodligen kommer den första klonade babyn att födas innan de föregivna välsignelserna för patienterna med Parkinsons sjukdom eller Alzheimer blir verklighet.
På samma sätt som alltså den röda gentekniken inte alls enbart är förknippad med möjligheter, är den gröna gentekniken inte alls enbart förknippad med risker. Det finns en faktisk möjlighet att vi med hjälp av modifierade växter kan göra stora framsteg i fråga om förnybara råvaror. Med hjälp av målinriktat förändrade växter kan läkemedel kanske snart tillverkas på ett säkert och billigt sätt. Vi bör alltså i båda fallen utnyttja möjligheterna och begränsa riskerna genom lämplig lagstiftning. Den utveckling som utforskningen av den mänskliga genen resulterar i - för detta har vi knappast några regler i Europa - vid utsättning av genetiskt modifierade växter, kommer i och med godkännandet av den preliminära rapporten att leda till ett rimligt regelverk för alla medlemsstater i Europeiska unionen, och därför bör vi anta detta förslag. PPE-gruppen kommer att rösta för Bowes betänkande.

Sacconi
Herr talman! Efter tre långa år av revideringar av direktiv 90/220/EEG kommer det äntligen i hamn. Den som i likhet med mig steg för steg har följt hur vi har närmat oss målet, kan inte undgå att instämma i ett konstaterande: vi är i färd med att ge Europeiska unionen en lagstiftning när det gäller genetiskt modifierade organismer, som inte bara innebär en förbättring jämfört med den som fanns tidigare, utan som ställer oss i främsta ledet internationellt. Tänk bara på sätten att lämna tillstånd, framför allt när det gäller öppenhet och tillgång för allmänheten, omistliga villkor för att forskningen skall kunna fortgå med de nödvändiga experimenten i ett icke fientligt klimat; eller tänk på utvärdering och övervakning av de kumulativa effekterna på miljön, som till exempel den gradvisa elimineringen av markörer som är resistenta mot antibiotika.
Den största äran för detta framsteg skall naturligtvis gå till vår föredragande, David Brown, som har kunnat förena beslutsfattande och flexibilitet; det är verkligen inte hans fel, utan snarare kommissionens, att det finns kvar en skuggzon, dvs. en omöjlighet att för ögonblicket komplettera den ram av säkerhet som konsumenterna får, genom att anta regler för spårbarhet och märkning av genetiskt modifierade organismer och genetiskt modifierade derivat som saluförs på marknaden.
Det löfte som i går upprepades i ett brev från kommissionen till ledamöterna i den parlamentariska delegationen är politiskt viktigt, men det återställer inte helt den samlade förseningen i arbetet genom att ta fram ett klart och slutgiltigt förslag. Med dessa motiveringar är jag övertygad om att slutsatserna från förlikningen kan stödjas, men med ett uttryckligt förbehåll: förbudet mot saluförande på marknaden skall kvarstå till dess denna brist har rättats till.

Breyer
Herr talman, kära kolleger, kära fru kommissionär! Det nya direktivet är en väldig förbättring av det gamla, det är vi alla ense om. För oss gröna var det allmänna registret en central och väsentlig hjärteangelägenhet. Övervakningen har vi fått, och även en granskning av långtidsverkan. Vi välkomnar allt detta uttryckligen. Ändå kommer vi på goda grunder att avstå, ty här har man försummat att klarlägga alla centrala punkter i direktivet. Vi har en förskräcklig röra när det gäller gentekniken på europeisk nivå, och det saknas åtgärder för att märka derivaten, de genetiskt modifierade organismerna och deras spårbarhet. Vi har inte klarlagt frågan om export av genetiskt modifierade organismer till icke-medlemsstater. Jag tror att vi här har ett moraliskt ansvar att använda samma måttstockar för tredje land som för oss själva, och framför allt har vi inte klarlagt ansvaret som ett centralt element.
Europeiska kommissionen skall här visserligen lägga fram förslag, men vi känner inte till dem. Jag har ett intryck av att vi köper grisen i säcken. Just BSE-krisen borde vara en läxa för oss. Det får inte vara så att det alltid är skattebetalaren som får betala uppkomna skador, att alltså riskerna socialiseras medan vinsterna enbart tillfaller genteknikföretagen. Därför förväntar jag mig att det inte heller ges något nytt godkännande av genetiskt modifierade organismer, förrän ansvaret har fastslagits i lag. Vi har hittills bara fått en avsiktsförklaring, men vi har inget klarlagt ansvar för företagen, och det får inte vara så att alla som vill registrera en bil måste lägga fram ett försäkringsbevis, medan de som hanterar farliga organismer, vars långtidsverkan och risker vi delvis ännu inte vet något om, inte behöver göra det.
Därför finns det inte heller någon anledning för medlemsstater som Tyskland eller Frankrike att upphäva sina de-facto-moratorier. Jag tror att vi har en stor förtroendekris inom konsumentskyddet, och utan märkning av derivaten, dvs. utan öppenhet och utan ansvar, utan att ansvaret kan läggas på...
(Talmannen avbröt talaren.)

Sjöstedt
Herr talman! I den förenade vänstergruppen vill vi behålla det moratorium som gäller utsättning av genetiskt modifierade grödor för kommersiell odling. Denna ståndpunkt förändras inte av de klara förbättringar som sker genom direktiv 90/220 och som vi nu diskuterar.
I förlikningen har inte minst vi i GUE-gruppen, tillsammans med de gröna, slagits för de förbättringar som nu faktiskt har gjorts. Det gäller bl.a. utfasning och antibiotikaresistenta markörgener, större öppenhet och bättre riskbedömningar. Vi har också uppnått åtminstone en halv seger vad gäller offentliga register över odlingar, men här råder det fortfarande stor oklarhet om medlemsländerna verkligen ser sig förpliktade att redovisa alla kommersiella odlingar offentligt. Här behövs ett klargörande från ministerråd och kommission. Att anta lagar om vilka det redan från början råder olika tolkningar är inte bra. Fortfarande har vi inte sett de nya regler som krävs för märkning, spårbarhet och ansvar och som kommissionen har lovat oss. Innan vi vet hur de ser ut och innan de är fullt genomförda kan vi inte tänka oss att häva moratoriet. Inte heller då moratoriet hävs anser vi att något medlemsland skall kunna påtvingas odling av genetiskt modifierade grödor. Den strategi som kommissionen har lagt upp, dvs. att godkänna nya grödor innan detta regelverk är helt på plats, anser vi vara förkastligt och i strid med försiktighetsprincipen. Det är också märkligt att man på det sättet vill föregripa behandlingen i parlament och ministerråd.
Det finns i dag ingen efterfrågan på genetiskt modifierade livsmedel i Europeiska unionen. Alltfler områden i världen överger GMO-grödorna. Det råder stor oenighet mellan forskare om riskerna med GMO-grödor. Det gäller såväl risken för spridning till andra arter som möjliga effekter på mänsklig hälsa. Att i en sådan situation tvinga fram nya kommersiella odlingar är dumdristigt och kommer att leda till mycket stora motsättningar. Den senaste tidens skandaler och problem med livsmedelspolitiken borde ha lärt oss att gå försiktigt fram. Konsumentintressen och försiktighetsprincip måste få gå före några få storföretags kommersiella intressen.
Herr talman! Vi vill behålla moratoriet för kommersiell odling. Revideringen av detta direktiv riskerar att av kommissionen tas som intäkt för att godkänna nya GMO-grödor för odling. Det kan inte vi medverka till. Trots att vår grupp har varit pådrivande i förlikningen för att få dessa regler så hårda som möjligt, kan vi inte rösta för slutresultatet.

Hyland
Herr talman! Jag vill ge Bowe en komplimang för hans arbete inom detta område. I kommissionär Byrnes vitbok om livsmedelssäkerhet anges de grundläggande bestämmelser och parametrar inom vilka den praktiska tillämpningen av genetisk forskning påverkar folkhälsan och miljön, och jag är övertygad om att parlamentets vaksamhet är en ytterligare säkerhetsaspekt.
Samtidigt som jag alltid stött tillämpningen av säker och utprovad genetisk forskning inom jordbruksområdet, måste på samma sätt dess tillämpning i framtiden anpassas till oundvikliga förändringar av metoder inom jordbruket som härrör från de inte relaterade, men trots detta katastrofala konsekvenserna för jordbrukare och konsumenter av galna ko-sjukan. Den vaksamhet vi helt riktigt uppvisar när det rör utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön och livsmedelssäkerhet, måste intensifieras med hänsyn till forskning inom det känsliga och etiska området genteknik och dess påverkan och konsekvenser för mänskligheten.
Det finns en tyst avsky för en viss del av denna forskning hos medborgare som förväntar sig att vi skall återspegla deras oro i parlamentet. Som jag sade vid ett tidigare tillfälle, bör vi inte leka Gud med forskningens hjälp.

Della Vedova
Herr talman, herr kommissionär, herr föredragande! Som företrädare för den radikala gruppen på Bonino-listan uttrycker jag vårt övertygade stöd för direktivet om avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön.
Det har tagit tre år - för lång tid - sedan Santer-kommissionen, på initiativ av Emma Bonino och Ritt Bjerregaard, på den tiden kommissionärer med ansvar för konsumentfrågor och miljö, lade fram förslaget om ändring av det gamla direktivet 90/220/EEG, ett förslag som sedan resulterade i den text som vi i dag diskuterar och som vi i morgon kommer att rösta om.
Vi kommer att rösta för, eftersom vi anser att förslaget till direktiv garanterar en strikt rättslig ram för godkännande av genetiskt modifierade organismer, till skydd för konsumenter, ekonomiska aktörer och forskare. Vissa viktiga nyheter har införts, miljöriskprövningen, övervakningen av riskerna; den nya lagstiftningen inför dessutom försiktighetsprincipen, vars ideologiska och vida tillämpning, som alltför ofta föreslås, bland annat skulle kunna få den paradoxala effekten att inte bara forskningen och förnyelsen paralyseras på det agrara livsmedelsområdet, utan dessutom aspekter som är allmänt accepterade när det gäller vårt sätt att leva, vilket den italienske sjukvårdsministern Umberto Veronesi, forskare innan han blev minister, påpekade för ett par dagar sedan.
Märkning och spårbarnet har förbättrats och ett informationsförfarande för allmänheten har tagits fram. Generellt sett tror jag att detta direktiv innebär ett framsteg när det gäller att bekämpa den förbudsmentalitet som råder gentemot vetenskapliga nyheter.

Blokland
Herr talman! I det nya direktivet ägnas det förutom de ekonomiska aspekterna även helt riktigt eftertrycklig uppmärksamhet åt säkerheten. Jag har redan i tidigare debatter flera gånger påpekat att vi i det här känsliga ämnet dessutom måste tänka på de etiska aspekterna. Vid genetisk modifiering av organismer görs ett ingrepp i organismernas egenheter. Eftersom jag tror att alla dessa organismer skapats av Gud så yrkar jag för stor försiktighet. Det behövs en etisk besinning över den nya utvecklingen i den här sektorn. Besinningen över de etiska aspekterna kring den mänskliga genetiken bevisar att biotekniken kan få långtgående konsekvenser. I det avseendet är tydliga begränsningar oumbärliga.
Jag är glad åt att de flesta ändringsförslag till sist antagits i den gemensamma texten från rådet och parlamentet. Det är positivt att de ekologiska aspekterna nu omfattas av direktivet. Samtidigt är det viktigt att markörer för antibiotikaresistens avskaffas på sikt.
Rådet bör godkänna Cartagena-protokollet så snabbt som möjligt. Det är viktigt att exporten till tredje land sker på ett ansvarsfullt sätt. Argumentet att utvecklingen av genetiskt modifierade organismer bidrar till att lösa livsmedelsproblemet i världen måste bevisas i praktiken. Historierna om den så kallade terminatorgenen, som är växthämmande för avkomlingarna, är mycket oroande. Min förhoppning är att missbruk och felanvändning skall kunna förhindras genom att protokollet följs som det skall.
Herr talman! Som helhet betraktat får den gemensamma texten mitt stöd.

Olsson
Herr talman! Efter år av arbete med detta betänkande är vi nu framme vid vad jag hoppas är ett slutligt ställningstagande i parlamentet. Detta har vi i stor utsträckning Bowe att tacka för. Föredraganden har gjort ett fantastiskt arbete. Jag vill i detta sammanhang gratulera honom till betänkandet.
Låt oss bara komma ihåg att gentekniken ger mänskligheten oanade nya möjligheter. Precis som alltid tidigare innebär dock ny kunskap också nya risker och ökat ansvar. Det är viktigt att vi är medvetna om riskerna och att vi tar vårt ansvar. Det gäller de miljömässiga frågorna samt etisk hänsyn. Samtidigt är det viktigt att slå fast att vi, när det gäller att förbättra människors hälsa och att garantera en uthållig produktion av mer livsmedel till en växande världsbefolkning, inte skall utesluta någon vetenskap. I stället skall vi utnyttja vetenskapen. Därför vill jag bara yrka att vi nu beslutar i enlighet med det förslag som ligger på vårt bord i dag.

Berthu
Herr talman! Vi vägrar att godkänna förslaget till direktiv som fastställer förfarandet för att bevilja tillstånd för genetiskt modifierade organismer, av grundläggande skäl som jag utvecklar i min röstförklaring, men även av ett enkelt strategiskt skäl. Och det är följande: man säger att vi måste godkänna inrättandet av detta beslutsförfarande, trots att det inte är perfekt, men samtidigt låter man oss förstå att moratoriet för de beviljanden som regeringarna beslutade om i juni 1999 kommer att förlängas i väntan på erforderliga komplement.
Under sådana förhållanden menar vi att parlamentet skulle agera på ett mera försiktigt sätt om det väntade tills det att alla kompletterande garantier faktiskt inrättats, de garantier som kommissionen lovar för framtiden. T.ex. en framtida text om ansvar och skyldigheten för dem som säljer genetiskt modifierade organismer - och detta vill jag insistera på - att vara försäkrade, och en kommande förbättring av bestämmelserna om märkning och spårbarhet. Men om vi i dag godkänner förfarandet för beviljande av tillstånd, löper vi en stor risk att inse att vi är lurade om moratoriet skulle hävas i smyg, vilket kommissionen brinner av lust att göra.

Talmannen
Jag förklarar debatten avbruten.
Debatten kommer att återupptas i kväll kl. 21.00.

Förslag till reform av marknaden för nötkött
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens meddelande om förslag till reform av marknaden för nötkött.
Jag ger ordet till kommissionär Fischler.

Fischler
Herr talman, mina damer och herrar ledamöter! Tack för att ni ger mig tillfälle att lägga fram den sjupunktsplan för omstyrning av nötköttsproduktionen som kommissionen just godkänt. Vad handlar det om? Vi vet alla att nötköttsmarknaden befinner sig en svår kris; konsumtionen i Europeiska unionen har gått tillbaka massivt, priserna för ungtjurar har till exempel i Tyskland sjunkit med 39,2 procent och för kor med 41,8 procent. Dessa historiska bottenrekord har redan utlöst säkerhetsnätet med intervention i Tyskland och Nederländerna. Dessutom har tyvärr också vår export brutit samman. Här krävs det nu ett raskt ingripande. Att enbart lagra kött räcker säkert inte. Det skulle byggas upp ett nötköttsberg, som man inte kunde komma till rätta med, bortsett från de fatala följderna för skattebetalarna, konsumenterna och jordbrukarna. Vi måste därför dessutom också snabbt styra om detta. Kommissionens sjupunktsplan är ett slags nödfallspaket, som skall förhindra en överproduktion under de närmaste åren genom att vi går ytterligare ett steg i riktning mot extensiv produktion, hållbart och organiskt jordbruk.
Men denna plan är inte heller någon systemrevolution, och detta av en enkel anledning: Vi måste först ge den reform som just har börjat en chans. Agenda 2000 har ju hittills genomförts bara till en liten del. Vi har bara tagit det första steget till en totalt 20-procentig sänkning av interventionspriset, i år och nästa år kommer ytterligare en sänkning med 7,1 procent per gång att göras. I gengäld har de höjda direktstöden liksom tredubblingen av stöden till extensifieringen ännu inte på långt när trätt i kraft. Kort sagt: Det fullständiga genomförandet av Agenda 2000 år 2002 kommer nog i sig att bidra till en mer extensiv kreaturshållning och till ett stöd som är mindre knutet till produktionen. I dag talar vi om krispaketet som en följd av BSE, som varken ersätter mid-term review från Agenda 2000 eller tar ut den i förskott. Jag vidhåller: år 2002 - alltså nästa år - skall jordbrukspolitiken granskas i sin helhet, så som det krävdes i Berlin.
Kommissionen kommer att utnyttja år 2001 för ingående analyser av de enskilda sektorerna, för att sedan kunna lägga fram ett omfattande, genomtänkt framtidskoncept. Denna tid måste vi ta oss för att inte falla offer för förhastad politisk handlingskonst. Sjupunktsplanen är inte heller något snatteri från de europeiska jordbrukarna. Det är den enda möjligheten att mildra jordbrukarnas inkomstförluster, åtminstone på medellång sikt. Kommissionen är med sina ekonomiska möjligheter tyvärr inte i stånd att fullständigt kompensera inkomstförlusterna. Osålt nötkött, konsumenternas misstroende och kostnader som svämmar över är en högexplosiv blandning, som kan åstadkomma enorma skador för nötköttsproducenterna och jordbrukspolitiken. Vår sjupunktsplan skall göra det möjligt att ta bort tändröret från denna tickande tidsinställda bomb. Men vår plan skall också säkerställa att nötkött är säkrare än någonsin för konsumenterna, och att konsumenten åter kan få förtroende för nötköttet.
Låt mig nu kort skissera dessa sju punkter. För det första: Vi föreslår att den tillåtna djurtäthetsfaktorn för det speciella bidraget för handjur av nötkreatur och am- och dikor reduceras från 2 till 1,8 storboskapsenheter. För det andra: Vi vill att medlemsstaterna undantagslöst skall respektera den s.k. 90-djursgränsen, dvs. att ett jordbruksföretag kan erhålla det särskilda nötkreatursbidraget för högst 90 nötkreatur. Båda åtgärderna kommer att öka stimulansen till ett extensivt produktionssätt. För det tredje: För att utforma det organiska jordbruket mer attraktivt föreslår vi att jordbrukare med ekologiskt jordbruk skall få odla foderväxter som klöverblandning även på arealer för markuttag. För det fjärde: Kommissionen vill vidare slå fast antalet anspråk för det speciella bidraget för handjur av nötkreatur, individuellt per jordbruk. Även denna åtgärd kommer att minska impulsen till intensiv produktion. För det femte: I vårt paket föreskrivs också att en högre procentsats - minst 20 men högst 40 procent - av de djur som är berättigade till bidrag, alltså am- och dikor, måste vara kvigor. På så sätt skall man också lyckas begränsa nötköttsproduktionen, eftersom denna ju är mycket starkt beroende av antalet am- och dikor.
För det sjätte, slutligen, vill vi upphöra med den befintliga övre gränsen för interventionen utanför säkerhetsnätet om 350 000 ton för 2001 och 2002, så att det kan förhindras att priserna fortsätter att sjunka och att säkerhetsnätet också i andra länder eller på längre tid måste tas i anspråk.
Mina damer och herrar! Låt mig säga att de åtgärder, som kommissionen i dag föreslår, kommer att få full effekt först om 1 - 2 år. Något annat är inte möjligt. Nötköttsproduktionen kan inte liknas vid en glödlampsfabrik, och kommissionären med ansvar för jordbruk kan inte heller liknas vid en förman för skiftarbetare, som stänger av bandet och får alla hjul att stanna. Kortfristigt måste vi fundera över hur vi skall göra med de jättelika mängderna nötkött som inte går att sälja. Trots all förståelse för etiska diskussioner, trots all sympati för dem som säger att undanröjandet av nötkreaturen är en tragedi, bör vi inte göra oss några illusioner. Hundratusentals nötkreatur trängs sedan månader tillbaka i Europas ladugårdar, jordbrukarna hittar inga köpare till sina gamla kor. I två medlemsstater har säkerhetsnätet redan trätt i kraft. Enbart denna vecka kommer vi förmodligen att lagra upp till 30 000 ton kött! Trots detta räcker det inte.
Därmed kommer jag fram till den sista punkten i åtgärdspaketet. Så snart BSE-testerna för djur som är äldre än 30 månader har införts med bindande verkan, vill vi ersätta programmet om oskadliggörande med ett nytt särskilt uppköpsprogram. Sedan kan medlemsstaterna besluta om de hellre vill lagra köttet från kor på egen bekostnad eller om de genast vill ta bort detta kött från marknaden. I båda fallen kommer vi att gemensamt med medlemsstaterna ersätta bönderna för djurets värde, 30 procent från medlemsstaten och 70 procent från EU.
Denna åtgärd är ingenting annat än en övergående krisåtgärd, som bara skall pågå maximalt till årets slut. På medellång sikt finns det bara en väg framåt: Agera i dag för att begränsa morgondagens nötköttsproduktion, främja mindre intensiva produktionsmetoder och gynna det biologiska jordbruket. Av den anledningen ber jag er också att så snart som möjligt avge ert yttrande om dagens förslag. Jag tackar för er uppmärksamhet!

Talmannen
Jag tackar kommissionsledamoten för hans meddelande.

Roth-Behrendt
Herr talman! Herr kommissionär, det låter prima, med mycket kosmetika. Varför gör ni inte verkligen en omstyrning och går bort från de eviga kvotbestämmelserna, taken, minimala och maximala djurtäthetsfaktorerna, slakt- och uppfödningsbidragen? Varför ger ni inte jordbrukarna pengar som direktstöd och säger: Avgör själva, slakta kalvarna nu med högre eller lägre uppfödningsvikt, eller sluta helt med produktionen? Hade det inte varit förnuftigt att göra det? Sedan frågar jag er också: Beträffande giljotinen - föreskriver ni sedan i själva verket för jordbruk som har mer än 90 djur att de inte alls får något bidrag?

Maat
Herr talman! Jag vill i alla fall ge kommissionären en komplimang för den tydliga upplysningen. Jag vill främst reagera i egenskap av föredragande för budgeten år 2001. Min första fråga är: vilka extra kostnader i djurbidrag kommer dessa åtgärder att medföra, även under en period på fyra till fem år? Den preliminära uppskattningen är att det rör sig om 157 miljoner euro i år och under de kommande åren inte mindre än 1,75 miljarder euro, och då talar vi om djurbidrag.
Min andra fråga: Har BSE något att göra med företagets storlek? Jag tror inte det. Ändå så sätter ni gränsen till 90 djur per företag. Det tycker jag verkar vara i strid med ett bra program för bekämpning av BSE. Jag har inte heller hört något om ett maximibidrag per hektar, för antalet djur per hektar, kan ni säga något om det också?
Gränsen för ingripande vid 350 000 ton lämnar ni och det är i sig ett bra beslut. Kan ni däremot säga något om förväntningarna under det kommande året med avseende på de ekonomiska konsekvenserna för Europeiska unionen?

Graefe zu Baringdorf
Herr talman! Hjärtliga gratulationer, kommissionär Fischler! Åtgärderna går åt rätt håll. De finns kvar i systemet, och det blir nödvändigt att överarbeta detta för nästa reform, och ta större steg. Men det här ger de riktiga signalerna.
En sak måste jag anmärka på: Varför delar ni inte upp bidragen för tjurarna under en övergångstid? Ena hälften kunde användas för slakt av kalvar, alltså som ersättning, det skulle då inte handla om Herodesbidrag, och den andra hälften kunde ni i högre utsträckning använda för betesmark, för att komma fram till en extensifiering, och för att med hjälp av bidrag komma ifrån massproduktionen av kött och åstadkomma en medelhög produktion. Jag konstaterar för övrigt att antalet 90 djur gäller för alla områden; det är inte så att företag med fler djur faller ur bestämmelserna, vilket felaktigt stod i tidningen.

Fischler
Herr talman, mina damer och herrar! Jag lovar att jag kommer att fatta mig mycket kortare.
Beträffande Roth-Behrendts frågor - detta genomsyrar också de andra frågorna. En sak bör vi vara på det klara med: Det som vi i dag har föreslagit, är inte någon ny jordbruksreform. Det har jag också sagt. Det har vi för närvarande inte heller någon möjlighet att föreslå. Jag anser att det vore avigt om vi nu isolerat bara skulle överväga en reform för nötköttssektorn. När vi talar om en jordbruksreform - och det kommer vi i sinom tid att göra, det kan ni vara säkra på, då kommer ni också att få höra av oss - då måste vi emellertid också exempelvis ta med frågan om ensilagemajs, och dessutom frågan om en mjölkkvot, frågan om hur vi skall fortsätta när det gäller mjölkkor och biffdjur. Därför kan man på denna korta tid, om man vill förbereda det noggrant, verkligen inte åstadkomma detta. Det som vi i dag har här på bordet är alltså säkert inte mer, men inte heller mindre än ett klart koncept för hur vi skall komma ur den nuvarande krisen.
Nu till en annan fråga från Roth-Behrendt, huruvida man inte borde övergå från kvoter till direktstöd. Enligt nuvarande system finns det inga kvoter för de enskilda gödkalvsuppfödarna. Vi måste nu först införa kvoter för de enskilda gödkalvsuppfödarna; jag tror att ni ansåg att man över huvud taget skall frigöra alltsammans och föra över det till landsbygdsutvecklingen. Men det är ju just en sådan fråga som bara kan lösas i samband med en generell jordbruksreformsdebatt.
Jag är - det säger jag helt öppet - emot giljotinen. Jag är över huvud taget emot mordverktyg och därför också emot giljotinen. Därför är jag också för att denna 90-djursgräns betraktas som en franchise, dvs. att alla får bidrag för upp till 90 djur. Maat ansåg att det är motsägelsefullt, eftersom det i fråga om BSE-fallen inte gör någon skillnad om det handlar om ett stort eller litet företag. Jag tror att ni har helt rätt i det. 90-djursgränsen är inte heller någon åtgärd för att bekämpa BSE, utan en åtgärd för att stimulera till att jordbrukets nötköttsproduktion i framtiden blir mer extensiv.
Vi har granskat det som Graefe zu Baringdorf ansåg om bidrag för förtida utsläppande av kalvar på marknaden. Så här ligger det till: Vi hade 1996 och de följande åren ett sådant bidrag. Vi har räknat ut att enbart detta bidrag har kostat 200 000 miljoner euro. Den effekt detta gav är alltså tyvärr snarast tvivelaktig, eftersom hur som helst 40 procent av kalvarna med låg vikt slaktas. Det betyder att vi skulle betala bidrag åt närmare hälften av kalvuppfödarna, med noll effekt. Därför har vi tagit avstånd från denna åtgärd, även på grund av de knappa medlen.

Böge
Herr talman! Herr kommissionär, när De gröna sedan äntligen har fått sin klöverblandning, vore det då inte rätt att i fråga om hela den komplicerade bidragsstrukturen gå den mycket enklare vägen i riktning mot ett klimatrelaterat betesmarksbidrag, och glömma allt annat?
För det andra, herr kommissionär, vill jag påpeka att det krävs ett ytterligare klargörande på en punkt, eftersom jag tror att den inre marknaden annars kollapsar. När uppenbarligen kostnaderna för elimineringen av kött- och benmjölet och materialet från de djur som slaktas inte har klargjorts enhetligt i medlemsstaterna, utan delvis fångas upp genom statliga avgifter och delvis via priserna går tillbaka på jordbrukarna, hur vill ni lösa detta problem? Annars kan vi inte upprätthålla den gemensamma inre marknaden.

Campos
Herr kommissionär Franz Fischler! Jag håller med er när ni talar om extensifiering, men jag håller inte med om de åtgärder ni föreslår eftersom de när allt kommer omkring inte gör en extensifiering möjlig. Om ni är för den, herr kommissionär, varför gör ni inte på följande sätt: upphör med produktionsbidragen och betala därefter ut proportionellt för minst antal djur per hektar? I så fall skulle ni faktiskt bidra till en extensifiering av sektorn, för på annat sätt, genom att bibehålla produktionsbidragen, genomför kommissionären en motsatt politik: å ena sidan stimulerar ni, å andra sidan betalar ni. Detta system är inte trovärdigt!
Den andra frågan jag vill ställa är följande: då denna sektor befinner sig i en djup kris och då det finns en garantisektion inom EUGFJ där i praktiken hälften går till produktionen, skulle jag vilja fråga er, herr kommissionär Franz Fischler, om det inte är dags att tvinga...
(Talmannen avbröt talaren.)

Auroi
Herr talman, herr kommissionär! Tre korta frågor. Den första: ni talade visserligen om åtgärder rörande ekologiskt jordbruk, men vad avser ni att göra i fråga om alla certifierade, märkta produkter som också de följer mycket strikta kriterier?
För det andra när det gäller kalvar: vad gör ni, eller avser att göra, när det gäller uppfödning av dikalvar? För som det ser ut nu uppstår det även problem med mjölk som ges till kalvar i stättor, problem som ni inte har tagit upp.
Till slut den tredje frågan: vad kommer ni att göra för att undvika åtgärder som riskerar att endast bestraffa småjordbrukarna och inte de stora?

Fischler
Herr talman! Till att börja med beträffande frågan om betesmark, betesmarksbidrag eller över huvud taget det allmänna tillståndet att utnyttja markuttagsområden. Jag tror att man här ändå måste lägga en viss försiktighet i dagen. Man får ju inte glömma bort att de ekologiska jordbruksföretagen redan från början ger betydligt lägre avkastning, att det här så att säga beträffande ekologiskt jordbruk automatiskt finns en produktionsbroms inbyggd i systemet.
Om vi generellt i spannmålsproduktionssystemet avstår från en produktionsbroms, då uppfyller vi inte längre förutsättningarna för en bluebox-åtgärd. Därför måste man här vara försiktig, tror jag. När det gäller införandet av ett generellt betesmarksbidrag i stället för ett nötkreatursbidrag, så har vi fört denna diskussion i samband med Agenda 2000. Här har jag inte några principiella invändningar, utan här har vi problem med genomförbarheten, ty en sak måste ni medge: Ett hektar betesmark i Schleswig-Holstein kan inte behandlas på samma sätt som ett hektar betesmark i norra Finland, och inte heller som betesmark i södra Portugal. Där finns det ju jättelika skillnader i fråga om avkastning, kvalitet och förutsättningar. Men det finns inte något system i Europa med vars hjälp man kan utvärdera dessa skillnader. Därför måste vi fortsätta att fundera över denna fråga. Men som sagt, där har jag inte något principiellt problem, utan ett problem med genomförbarheten.
Beträffande frågan om elimineringskostnader: Här är det i själva verket så att det för närvarande tillämpas mycket olika system. I enskilda medlemsstater görs det med hjälp av fiskala åtgärder, i andra medlemsstater tas helt enkelt kostnaderna upp i budgeten i ifrågavarande land, och i andra medlemsstater återigen stannar det i sin helhet kvar hos jordbrukarna, eller åtminstone i jordbrukssektorn.
Eftersom det handlar om nationella åtgärder skall de nationella stödbestämmelserna tillämpas. Det gör vi också, det har vi godkänt. Men ännu har inte på långt när alla medlemsstater gett oss det svar som vi uppmanat dem att ge. Fram till nästa sammanträde med rådet kommer vi dock förhoppningsvis att vara i stånd att här skapa en exakt överblick. Det är ändå så, det måste jag också påpeka, att man inom ramen för det statliga stödet enligt gemenskapslagstiftningen inte kan förbjuda en viss egendiskriminering från medlemsstaternas sida. Det är också en realitet. Men jag håller med er om att det inte får gå för långt, ty annars skapar vi verkligen två sorters jordbruksföretag respektive jordbrukare i Europa.
Frågan beträffande de certifierade produkterna: Till att börja med är certifieringen av produkter fastslagen i de bestämmelser som trädde i kraft den 1 september förra året. Här överenskoms det också, med godkännande från parlamentet, att det skall ske i två steg. Det första steget har trätt i kraft, det andra steget kommer den 1 januari nästa år. Detta andra steg måste dock redan nu genomföras för det kött som skall lagras. Ty om vi inte begär detta nu, då kan vi efter den 1 januari 2002 inte längre ta ut detta kött ur lagret, eftersom det då inte längre uppfyller förutsättningarna för labelling.
Dessutom finns det också nationella certifieringar. För dessa nationella certifieringar, som exempelvis genomförs av CHA i Tyskland eller av Sopexa i Frankrike, finns det en anmälningsplikt. Det betyder att dessa certifieringar är anmälda. Därutöver finns det också privata certifieringar. I dessa privata certifieringar gäller bara sanningsprincipen. Det betyder att man här alltså inte får ljuga om sådant som skrivs utanpå produkten.
För de produkter, där statligt stöd spelar in, måste vissa regler iakttas. Vi håller just på med att reformera detta system, eftersom vi helt klart företräder den uppfattningen, att kvaliteten inte automatiskt uppstår genom att en produkt kommer från en bestämd region, utan att kvaliteten måste definieras för sig. Bara om kvaliteten stämmer, och bara om detta också kontrolleras, kan vi tala om en riktig kvalitetsetikett. Men här har vi svårigheter - det medger jag helt öppet - med kombinationer av kvalitet och ursprung, där det påstås att kvaliteten automatiskt ökar när en viss produkt kommer från en viss region.
När det gäller mjölken som ges till kalvar - här går ni, tror jag, i första hand in på mjölkersättning - så förbereds det motsvarande anpassning. Denna faller dock under min kollega Byrnes ansvarsområde. I samband med genomförandet av vitboken om livsmedelssäkerhet kommer det här också att läggas fram motsvarande förslag.

Mulder
Herr talman! Tre korta frågor till Fischler.
En av de frågor som ofta ställs till mig är: om det utbryter ett fall av BSE i en besättning mjölkkor, varför måste då hela besättningen slaktas? Det finns olika system i olika länder i Europa. Vad anser kommissionen om det? Behövs det verkligen, ja eller nej, eller handlar det endast om en försiktighetsåtgärd?
Kostnaderna för de prover som tas betalas på olika sätt i olika länder. Är det bra för marknadens enhetlighet och om så inte är fallet, tänker kommissionen göra något åt det?
Tredje frågan: vi importerar fortfarande nötkött i stor skala från länder utanför Europa. Hur garanterar kommissionen att den nötboskapen inte utfordras med kött- och benmjöl och är den kontrollen tillräcklig?

Jové Peres
Herr talman, herr kommissionär! Ni hänvisade i ett av era förslag till möjligheten att odla klöver på åkrar som ligger i träda, men ni förstår säkert att i de sydliga länderna är detta inte alltid möjligt, och ibland är det mycket svårt. Jag frågar er, herr kommissionär, om inte detta goda förslag kan tillämpas på de sydliga länderna, så att det skulle bli attraktivt eller att möjligheten att odla till exempel baljväxter på dessa villkor.
Den andra frågan, herr kommissionär; hur förklarar man skillnaden mellan de befintliga ersättningarna? Det finns för närvarande länder som betalar ut ersättningar som är dubbelt så höga som andra länders. Jag skulle vilja att ni förklarar, herr kommissionär, hur man beräknar att lösa detta för att undvika dessa enorma skillnader: ersättningarna är ibland är dubbelt så höga på en plats jämfört med en annan.

Parish
Herr talman! Jag vill ställa tre frågor till kommissionären. Hur snart tror han att taket på 350 000 för nötkött som kräver intervention kommer att överskridas, och hur mycket tror han att det kommer att röra sig om? Är det inte bättre att bränna djur som är äldre än 30 månader, i stället för att köpa upp för mycket av detta gamla nötkött genom intervention? Slutligen förstår jag inte gränsen på 90 djur, därför att visst måste ett mer extensivt jordbruk och en grönare jordbrukspolitik vara rätt väg framåt? Jag kan visa kommissionären många jordbruk i Förenade kungariket där man föder upp fler än 90 djur genom ett extensivt system, och till mindre jordbruk där man producerar boskap genom en intensiv metod. Visst måste det alltså vara extensifieringsersättningen som skall ändras, inte detta tak på 90 djur.

Fischler
Herr talman, mina damer och herrar! Beträffande Mulders fråga om slaktning av besättningar: Det finns ingen gemenskapsföreskrift som säger att i händelse av ett BSE-fall i en besättning så måste under alla omständigheter en slaktning av besättningen genomföras. Det har här skapats olika möjligheter, och även i framtiden skall det vara möjligt med undantag. För kommissionen är det viktigt att det finns en plan för hur man avser att agera i händelse av ett BSE-fall. Denna plan skall förmedlas till kommissionen och bedöms av kommissionens vetenskapliga kommittéer; om de senare anser att denna plan är godtagbar, godkänns den automatiskt av kommissionen. Så har det hittills egentligen fungerat utan anmärkningar.
När det gäller kostnaderna för testen vill jag än en gång erinra om det som jag tidigare har sagt i samband med Böges fråga. Beträffande den massiva importen av kött till Europa skulle jag vilja relativisera "massiv" något, ty det importeras förhållandevis lite nötkött till Europeiska unionen. Frågan om att avlägsna riskmaterial och framför allt också frågan om huruvida detta kött kommer från djur som testats, och huruvida i detta land dessa djur garanterat inte har fått något djurfoder som innehåller kött- och benmjöl, är klara, och detta måste genomföras på lämpligt sätt. Kommissionen utarbetar nu passande förslag, och min kollega Byrne arbetar med det.
Nu förstår jag inte hur Jové Peres kan säga att slaktbidragen i söder är dubbelt eller flera gånger så höga. Det är något nytt för mig. Slaktbidragen är desamma överallt. Beträffande Jové Peres fråga: Vi vill inte godtyckligt bränna upp kött, utan vi vill lagra detta kött, såvida det handlar om värdefullt kött. När det gäller detta schema för eliminering talar vi här om kött som överhuvud taget inte kan lagras, och som alls inte är föremål för intervention; ty bara kött från handjur av nötkreatur är berättigat till intervention, och inte kött från gamla kor. Här har det framförts mycket kritik. Vi hade föreslagit att kött från gamla kor skall elimineras, men vill ta hänsyn till denna kritik och erbjuder därför nu två möjligheter: Antingen gör man likadant i en medlemsstat som man gjort i Storbritannien under de senaste fem åren - vilket också har fungerat utan anmärkning i vissa andra medlemsstater - eller också har en medlemsstat möjlighet att köpa upp dessa gamla nötkreatur; om man tror att man av dem kan tillverka lämpliga produkter får dessa naturligtvis inte komma ut på den kommersiella marknaden, ty vi kan inte först betala djurets hela värde, och sedan konkurrerar man med detta kött för normal användning. Det går inte, men om det här finns extra användningsmöjligheter, och om enskilda medlemsstater ser sådana möjligheter, då kan de göra bruk av dem.
90-djursgränsen gäller inte kor, utan bara stöd enligt det speciella nötkreatursbidraget, och här lämnas bara bidrag för besättningar om upp till 90 djur per år, och inte mer. Så är proportionerna; detta förslag har vi för övrigt också redan lagt fram i samband med Agenda 2000.

Goepel
Herr talman! Herr kommissionär, jag tackar för punkt 7, nämligen det särskilda uppköpsprogrammet, det vill jag betona. Det ger klarhet. Först testa, sedan lagra, och, framför allt, varje medlemsland kan avgöra. Tack så mycket för detta! Det skapar en diskussionsnivå som vi mycket väl kan leva med.
Jag har en fråga om djurtäthetsfaktorn. Grovfoderareal omvandlas till spannmålsareal, dvs. från 2,0 till 1,8 - höjer man därmed automatiskt grundarealen, så att jordbrukarna har möjlighet att sedan med hjälp av spannmål ytterligare förbättra sin försörjningssituation?
En andra fråga - och nu välkomnar jag herr Graefe zu Baringdorf med flugan, det är kanske referensen till att han nu har klöverblandning, vi kan naturligtvis också ta lusern, det är lika bra: Varför tar vi egentligen inte baljväxter, som vi absolut behöver som ersättning för kött- och benmjöl på dessa ytor, och varför måste allt bara vara ekologiskt?

Garot
Herr kommissionär! Ni sade att Europeiska unionen inte kan ersätta producenternas förluster. Jag vill inte tro att unionen skulle vara beredd att lämna dem åt sitt eget dystra öde. Så vilken lösning lutar ni mot?
Den andra frågan: ni har föreslagit en plan för en upprensning och ett återställande av jämvikten på marknaden, på vilka konsumtionsbedömningar grundar ni er? En nedgång på 10 procent, 20 procent, 25 procent?
Den tredje aspekten: odling av oljeväxter i områden med marker som nu ligger i träda. Vilka effekter förväntar ni er att det skall få när det gäller att minska vårt underskott och våra importer?

Hyland
Herr talman! Jag vill fråga kommissionären om det finns något som kommissionen kan göra för att främja avlägsnandet av de äldre djuren från landets kreatursbesättning? Det har visat sig tydligt genom de prov som skett, åtminstone i mitt hemland, att alla yngre djur och djur som är äldre än 30 månader, inte på något sätt uppvisat positivt resultat på proven. Det är alltså viktigt att avlägsna de äldre djuren. Kan kommissionen stödja avlägsnandet av dessa äldre djur?

Fischler
Herr talman! Jag har redan påpekat varför man bara tar hänsyn till de ekologiska odlarna när det gäller möjligheten att odla klöver eller klöverblandning - för övrigt räknas lusern säkert hit, där ser jag inget problem. Det är mycket viktigt att beakta att vi med denna åtgärd inte får motverka åtagandena från WTO, annars faller hela historien, och då har vi uppnått motsatsen till det vi ville, ty då kan vi inte hjälpa bönderna, utan vi skadar dem. När det gäller odling av proteinfoder i form av åkerbönor och foderärter etc, så har vi åtagit oss att noga undersöka denna sak både vad gäller utbud och efterfrågan. Denna undersökning är på gång. För odlingen denna säsong kommer detta ändå för sent, eftersom det i varje fall inte är erforderligt med någon ändring av de befintliga marknadsbestämmelserna, och rent tekniskt är det inte längre möjligt före odlingen av dessa proteinväxter. Det betyder att enbart nästa odlingsår kan komma i fråga. Därför har vi också tid att genomföra en motsvarande undersökning.
När det gäller importen: Vi importerar - det stämmer - nu huvudsakligen från Sydamerika ungefär 30 miljoner ton soja och annat proteinfoder per år. Utfallet man nu får på grund av de två och en halv miljonerna ton kött- och benmjöl är mindre än 10 procent av detta. Det måste för övrigt också granskas - här finns det ännu inte något slutgiltigt beslut - huruvida det i fråga om detta förbud mot utfodring med kött- och benmjöl stannar vid svin och fjäderfä eller huruvida detta förbud kommer att gå längre. I detta sammanhang låter min kollega Byrne just genomföra inspektioner i alla 15 medlemsländerna, så att man ser om det här finns några fungerande modeller, eller om man har kontrollproblem överallt. Därför kan man här ännu inte lämna något slutgiltigt svar.
Beträffande Hylands fråga om testerna vill jag säga helt tydligt och klart: Det första målet måste alltid vara konsumenternas säkerhet. Vi har därför största intresse av att alla djur som är äldre än 30 månader skall testas, även om enskilda djur då elimineras. Varför? Därför att vi annars riskerar - om vi lämnar detta att avgöras av medlemsstaterna eller av sektorn - att det görs en sorts preliminärt urval mellan de djur som man undersöker, och de djur som man inte vill undersöka. Där skulle det kunna finnas en risk, och denna risk vill vi under alla omständigheter förhindra.
Det är vårt mål att tidigarelägga tidpunkten 1 juli och att alla djur som är 30 månader skall ha testats i alla medlemsstater senast den 1 april. Då kan också detta alternativ, som jag här har lagt fram för er, genomföras.

Talmannen
Tack så mycket herr kommissionär för era svar på alla dessa frågor!
Därmed förklarar jag den här frågestunden avslutad.

Frågestund (kommissionen)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är frågestunden (B5-0007/2001). Frågor till kommissionen.
Izquierdo Collado har ordet för en ordningsfråga.

Izquierdo Collado
Herr talman! Som ni vet har jag en fråga med i frågestunden i dag som handlar om de omfattande bedrägerierna i linsektorn, med tusentals miljoner euro i stödpengar som har inkasserats på ett bedrägligt sätt. I min fråga ber jag om ordföranden för kommissionen, Prodis, åsikt om Loyola de Palacios politiska ansvar efter den spanska åklagarmyndighetens rapport, i vilken dessa bedrägerier fastställdes.
Herr ordförande! Mitt syfte med den här ordningsfrågan är att be er om ert uttryckliga stöd för vad jag kommer att säga. Förutom att jag absolut inte kan förstå varför den här frågan inte har betraktats som prioriterad för att besvaras muntligen, vill jag även berätta att trots frågan är reserverad för ett skriftligt svar, har jag redan tillgång till det skriftliga svaret. Detta beroende på att en dagstidning från mitt land redan har skrivit: "I sitt skriftliga svar på den fråga som hade lagts fram av den socialistiska ledamoten vid Europaparlamentet, Juan de Dios Izquierdo, understryker Prodi att på grundval av de handlingar som kommissionen har tillgång till, kan han inte göra annat än att upprepa sitt fullständiga förtroende för Palacio. Detsamma svarade han på en annan fråga från en socialistisk ledamot om eventualiteten att detta fall skulle kunna destabilisera hela ledningen osv."
Herr talman, jag har naturligtvis ännu inte mottagit det skriftliga svaret, men jag har det redan här. Jag tror inte att man behöver ha särskilt mycket fantasi för att förstå vilken grupp som har utövat påtryckningar för att min fråga inte skulle besvaras muntligen i plenum och sett till att denna dagstidning redan vet precis vad Prodi har svarat på frågan. Jag begär, herr talman, att ni undersöker den här situationen och att ni stöder ledamöterna, för detta är inte ett exempel på den öppenhet som Prodi lovade oss i början av sin mandatperiod.

Talmannen
Herr Izquierdo! Som ni vet är jag är talman för sammanträdet, jag är inte talman för parlamentet. Det är inte heller troligt att jag kommer att bli talman för parlamentet. Jag kommer att vidarebefordra ert inlägg till talmannen, och jag kan meddela er hon redan har mottagit er skrivelse och en skrivelse från Berenguer. Jag tror att ni redan har fått ett svar från talmannen som förmodligen har sänts till er via fax. I sitt svar anger talmannen - som enligt artikel 43 i arbetsordningen är den som, biträdd av generalsekretariatet, har befogenhet avgöra frågornas tillåtlighet och den ordning i vilken de skall behandlas, jag har svaret framför mig där hon anger de kriterier som hon har fastställt för den ordning i vilken frågorna skall besvaras. Jag kan sammanfattningsvis säga er att talmannen och sessionstjänsten ansåg att frågan riktades till herr Prodi, och det var inte planerat att han skulle närvara vid plenum. Kommissionens ordförande brukar inte komma till den här frågestunden. Det finns flera kommissionärer, bland dem Kinnock och Byrne, som i förväg vet att de kommer att besvara frågor. Detta får ledamöterna information om och därför kan de ställa specifika frågor.
Parlamentets talman dessutom beslutat att, förutom att beakta den kronologiska ordningen, välja de fem frågor som enligt hennes uppfattning är prioriterade och brådskande, vilka är de fem som utgör den första delen och det är dessa frågor vi kommer att behandla nu.
Detta är den förklaring som jag kan ge er, med total öppenhet. Jag kommer i alla fall att notera vad ni har sagt, vilket dessutom noteras i sammanträdesprotokollet, och jag beklagar det faktum att en tidning från vilket land det än må vara kan göra uttalanden om svaren på skriftliga eller muntliga frågor som ännu inte har givits officiellt.
Berenguer har ordet för en ordningsfråga. Jag ber er att ni fattar er så kort som möjligt.

Berenguer Fuster
Herr talman! Eftersom ordförandeskapet redan har nämnt det, kan jag meddela att jag mycket riktigt har mottagit ett svar, och jag håller inte med om den tolkning som ordförandeskapet gör av de frågor som ställs av ledamöterna. Jag håller inte med om denna tolkning, eftersom jag anser att den kan ses som ett sätt att begränsa ledamöternas lagenliga rätt att utöva kontroll över kommissionen.
I korthet handlade min fråga om huruvida kommissionen - inte ordföranden - utan kommissionen - känner sig hotad av det uttalande en spansk parlamentsledamot från PPE-DE-gruppen gjorde som innehöll ett hot från PPE-DE-gruppen om att göra allt för att få kommissionen på fall om socialisterna kritiserar Loyola de Palacio för hennes inblandning i skandalen med subventioner till linodlingen i Spanien under den tid hon var jordbruksminister. Om ordförandeskapet inte anser detta vara en prioriterad fråga, om vice ordförande Kinnock inte kan besvara denna fråga på grund av att den inte anses vara prioriterad, är det ett stort misstag, sanna mina ord.
Även om jag absolut motsätter mig detta, var det inte det jag ville säga. Jag vill, precis om min kollega Izquierdo, understryka oegentligheten att svaren till ledamöterna publiceras i en regeringstrogen dagstidning i Spanien innan ledamöterna själva får kännedom om dessa svar, och jag begär att ordförandeskapet stöder mitt uttalande.
Med en kraftfull protest mot denna anomali, vill jag dra tillbaka min fråga, herr talman. Jag vill inte att kommissionen svarar dagstidningen ABC innan den svarar mig. Och eftersom jag inte vill att kommissionen skall hamna i den pinsamma situationen att behöva meddela den spanska pressen sina svar innan den meddelar de ledamöter till vilka svaren riktas, kommer jag inte att medverka i detta agerande och jag drar därför tillbaka min fråga.

Talmannen
Tack så mycket, herr Berenguer. Naturligtvis tackar jag er inte för att ni har dragit tillbaka er fråga, utan för att ni har avslutat ert inlägg. Jag kan inte göra något värdeomdöme, eftersom jag dessutom är av samma nationalitet och kommer från samma valkrets som de personer som ställer dessa frågor. Jag agerar som talman för sammanträdet och det stöd jag kan ge Izquierdo Collado är att naturligtvis vidarebefordra hans synpunkter till parlamentets talman så att hon omedelbart får kännedom om detta. Dessutom har Izquierdo Collado alla möjligheter öppna för att lägga fram denna protest på det sätt han anser vara lämpligt, så att säga.
Första delen

Talmannen


Alexandros Alavanos
Fråga nr 45 från (H-0014/01):
Angående: Konsekvenserna av bomber med uran i Kosovo Man har i Europa blivit mycket oroad över de fall av leukemi som konstaterats hos soldater som tjänstgjort i de internationella styrkorna i Bosnien och Kosovo och som hänförs till bomber med utarmat uran. På en fråga jag tidigare ställt (H-0429/99) svarade kommissionen bland annat att a) rapporten från det regionala miljöcentret för Central- och Östeuropa hade distribuerats till miljöministrarna i medlemsländerna i juni 1999 och att b) några exakta detaljer om stöd till saneringsåtgärder ännu inte hade fastställts.
Det framkom inte något svar på denna konkreta fråga i plenum i januari och kommissionären refererade till ett möte med en grupp oberoende experter. Jag vill därför fråga kommissionen om den inte anser att det framkom några oroande uppgifter om invånarnas och soldaternas hälsa i ovannämnda rapport? Vem skall genomföra program för läkarundersökningar av invånarna i de områden som drabbats av uranbomberna? Vad blev resultatet från mötet med de oberoende experterna som kommissionären refererade till och vilka ytterligare åtgärder har kommissionen för avsikt att vidta?

Kinnock
. (EN) Kommissionen hänvisar den ärade ledamoten till det uttalande som kommissionär Wallström gjorde till denna kammare vid plenarsammanträdet den 17 januari. Sedan dess har kommissionen sammankallat ett möte med den grupp experter som inrättats i enlighet med artikel 31 i Euratomfördraget för att uttala sig om de möjliga hälsoföljderna av användningen av utarmat uran. Den gruppens rapport kommer att vara färdig inom några veckor. Även Världshälsoorganisationen kommer att sammanställa en rapport i ämnet inom kort. Kommissionen kommer därefter att överväga vilka lämpliga åtgärder som bör vidtas mot bakgrund av de vetenskapliga bevis som framkommer av dessa verksamheter.
Som svar på den ärade ledamotens bestämda frågor, kan jag säga att unionens medlemsstater inte har informerat kommissionen om de åtgärder som de vidtagit efter mottagandet av rapporten från det regionala miljöcentret för Central- och Östeuropa. Kommissionen har inga planer på att inleda program för läkarundersökningar. Som den ärade ledamoten känner till, är det ett beklagligt faktum att människorna i regionen står inför en mängd hot mot hälsan från flera källor och att vissa av dessa hot uppenbarligen är miljöhot till sitt ursprung. Inom ramen för de medel som står till dess förfogande, arbetar kommissionen, genom Europeiska återuppbyggnadsbyrån, med Förenta nationernas delegation i Kosovo - Unmik - för att undanröja dessa hot i enlighet med åtgärdsprioriteringarna.

Alavanos
Jag tackar kommissionsledamoten för hans svar. Även om det var ganska allmänt hållet, skulle jag vilja fråga: Går det att närmare bestämma hur många veckor vi måste vänta på resultaten av den granskning som gjorts av denna självständiga kommitté? Jag vill också i någon mån frångå den allmänna inriktningen i hans svar och ställa följande fråga: När det gäller insatserna för att avhjälpa de mycket allvarliga miljökonsekvenserna för befolkningarna i området, kan man få en bild av deras omfattning och kan man få mera konkret information om deras inriktning?

Kinnock
. (EN) Herr talman! Som svar på Alavanos första fråga, vet jag att rapporten från den expertkommitté ' som är sammankallad i enlighet med Euratomfördraget kommer att offentliggöras inom loppet av veckor snarare än månader, så det ligger i en förhållandevis snar framtid.
Med avseende på det detaljerade svar som är berättigat på frågan om hälsoproblem, förfogar kommissionen över en stor mängd material, och jag - eller mina ansvariga kolleger, för den delen - skulle med glädje lämna fullständiga detaljer till den ärade ledamoten om allt som vi har tillgång till. Detta skulle vara bättre än att jag försökte göra någon uppräkning under den begränsade tid som står till vårt förfogande här i kammaren.

Isler Béguin
Herr talman, herr kommissionär! I går, vid det gemensamma sammanträdet i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor och utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik lyssnade vi till Haavisto, som har framställt ett betänkande om experternas resultat. Men när han talade om utarmat uran tog han inte alls upp Natos meddelande från den 18 januari, där organisationen erkänner att det inte bara är utarmat uran som har använts, utan även plutonium.
Planerar ni att söka efter plutonium i dessa områden, och räknar ni med att inrätta ett europeiskt bidrag för smittsanering?

Kinnock
. (EN) Herr talman! Som jag antydde i mitt första svar, finns det vissa budgetbegränsningar som medför inskränkningar av några av de åtgärder som vi vidtar i regionen. Det gäller inte bara åtgärder i kommissions regi utan även åtgärder inom ramen för vårt samarbete med andra organisationer. Jag är säker på att den ärade ledamoten inser dessa begränsningars art. Det innebär följaktligen att det vid vissa tillfällen är ganska sannolikt att verksamheterna som avser sanering och folkhälsoskydd inte är så omfattande som vi, under idealiska förhållanden, skulle vilja att de var. Faktum kvarstår emellertid att kommissionen, som handlar för unionens räkning, sannolikt är den främsta aktören i alla verksamheter som syftar till att förbättra folkhälsosituationen och tillhandahålla sanering och miljöskydd.
I fråga om förra månadens Natouttalande om plutonium, har jag i detta skede inte möjlighet att ge ett uttömmande svar. Om den ärade ledamoten skulle vilja skriva uttryckligen om Natouttalandet och den möjliga användningen av plutonium och dess sidoeffekter i den regionen, antingen vid krigshandlingar eller under andra omständigheter, är jag säker på att mina kolleger i kommissionen med glädje skulle ge ett uttömmande svar.
Jag inbjuder den ärade ledamoten att antingen skriva direkt till mig om ämnet - och jag kommer verkligen att se till att hans skrivelse kommer till rätt instans - eller ta upp saken direkt, antingen i det utskott i vilket han är ledamot eller särskilt med en av mina kolleger i kommissionen.

Talmannen


Rodi Kratsa-Tsagaropoulou
Fråga nr 46 från (H-0055/01):
Angående: Radioaktiv förorening i Egeiska och Joniska havet Enligt uppgifter från den grekiska men också den turkiska pressen kunde man i tidningen "Le Journal du Dimanche" läsa att projektiler med utarmat uran har använts av den grekiska och turkiska marinen under övningar i Egeiska och Joniska havet de senaste tio åren. Denna fråga har skapat oro för radioaktiv förorening bland befolkningen på öarna och i kustområdena i de båda haven, men också bland invånarna i grannländerna eftersom havsströmmarna för med sig radioaktiviteten bort från den region där projektilerna sköts.
Har kommissionen för avsikt att inrätta en oberoende kommitté som kan undersöka frågan och upplysa invånarna i regionerna, men även i övriga Europa, om hur saker och ting egentligen förhåller sig, innan ett "Balkansyndrom" etableras, vare sig detta är befogat eller inte? Har kommissionen vidare för avsikt att i detta hänseende samarbeta med respektive regeringar och vilka preventiva åtgärder kommer den att vidta?

Kinnock
. (EN) Herr talman! Redan 1993 fästes kommissionens uppmärksamhet på användningen av utarmat uran i pansarbrytande granater. Vid det tillfället avsåg kommissionens svar till parlamentet den särskilda frågan om provskjutning av granater i kustfarvatten, och kommissionen framförde åsikten att sådan verksamhet inte skulle ha någon betydande inverkan på miljön. Kommissionen står fast vid den åsikten, på grundval av belägg för att det enda sätt som radioaktiv förorening skulle kunna uppstå på - i havsmiljö - är genom uranets långsamma upplösning. Det är viktigt att framhålla att den mängd uran som skulle kunna lösas upp är mycket liten jämfört med den normala förekomsten av uran i allt havsvatten.
Uran som förs bort från provskjutningsplatsen av tidvatten och strömmar skulle därför inte kunna skiljas från naturliga bakgrundskoncentrationer. Kommissionen förstår allmänhetens oro över användningen av utarmade uranmaterial för militära ändamål. Kommissionen fäster emellertid uppmärksamheten på det faktum att avskjutandet av pansarbrytande projektiler med uran mot landbaserade mål har följder som skiljer sig från dem som uppstår när projektiler avskjuts i havsmiljö, eftersom användning på land kan leda till spridning av uranoxider, som i det följande kan inandas, vilket naturligtvis inte är fallet i havsmiljö.

Kratsa-Tsagaropoulou
Herr kommissionär! Av vad jag förstått av ert svar, drar jag slutsatsen att kommissionen inte finner någon anledning till oro och att den inte avser att granska det här fallet. Har jag förstått er rätt? Är detta vad ni menar? Att det är en fråga som inte bör ge anledning till oro bland medborgarna och att det inte finns farliga mängder uran i dessa hav?

Kinnock
. (EN) Herr talman! Det handlar inte om att kommissionen på något sätt är självbelåten, varken politiskt - eftersom den är ansvarig inför allmänheten - eller för den delen vetenskapligt. Punkterna i mitt tidigare svar avsåg de naturliga koncentrationerna av uran i havsvatten av alla slag och på alla platser. På grundval av den vetenskapliga verkligheten är kommissionens och alla andra vetenskapligt informerade personers och organs uppfattning att beviset på utfällning av uran i havsvatten är sådant att målskjutning med granater i havsmiljö inte leder till någon betydelsefull höjning av urankoncentrationerna. Det är bara på det allmänt erkända och väldokumenterade vetenskapliga beviset som kommissionen bygger sin åsikt.
Dessutom fäste jag i mitt första svar uppmärksamheten på den bestämda åtskillnad som måste göras mellan möjliga följder av användningen av material och ammunition med utarmat uran i en landmiljö, där oxiderna kan inandas, och i en havsmiljö, där följderna av användningen av utarmat uran inte är jämförbara, eftersom någon inandning uppenbarligen inte kan äga rum.

Korakas
Herr talman! Jag finner kommissionens svar anmärkningsvärt, och jag hyser stark oro för att det snart kommer på skam, liksom liknande försäkringar kommit på skam också vid tidigare tillfällen. Dessa stridsspetsar har använts i tiotusental vid militära övningar, och stridsspetsar har detonerat i luften och inte alltid i vattnet. Det betyder att det har bildats gaser, som spridit sig till de bebodda öarna eller till Turkiets bebodda kuster. Jag finner det alltså anmärkningsvärt att kommissionen, om uttrycket tillåts, tar så lätt på det hela och kommer hit och försäkrar oss att dessa stridsspetsar med begagnat uran inte vållar några problem, eftersom de faller ned i havet. Uppriktigt sagt vet jag inte hur jag skall förklara dessa uttalanden, herr talman. Jag beklagar verkligen. Det enda jag kan göra är att påtala ännu ett försök att skyla över ett brott som begåtts inte bara i Jugoslavien utan även under Natos övningar. Äntligen!

Kinnock
. (EN) Tillåt mig att fästa den ärade ledamotens uppmärksamhet på rubriken till den fråga som han ställde tidigare. Frågans rubrik var "Radioaktiv förorening i Egeiska och Joniska havet". Ett svar har getts, inte bara i dag utan även redan 1993, vilket i mycket hög grad grundade sig på starka vetenskapliga bevis vad avser den frågan. Om den ärade ledamoten har bevis som stöder påståendet att det har uppstått skador till följd av målskjutning, antingen på Greklands eller, för den delen, Turkiets kuster, eller på öar i Egeiska eller Joniska havet, vet jag att han, som en samvetsgrann ledamot, kommer att vilja ställa frågor eller framföra klagomål med de bevisen som grund. Om och när han gör det - och jag svarar på frågan - kommer jag att ge honom grunden till en vetenskaplig syn på vilka följderna av användningen av utarmat uran är under de omständigheterna.
Han förstår dock säkerligen att jag utan kännedom om den frågan knappast har möjlighet att ge honom de detaljer som han skulle vilja om de specifika miljöfrågor som han tar upp. Jag är övertygad om att han, som en ansvarskännande ledamot i Europaparlamentet, inte skulle vilja bestrida seriösa vetenskapliga utlåtanden eller, för den delen, sprida oro på ett sätt som skulle uppröra hans väljarkår.

Talmannen


Bart Staes
Fråga nr 47 från (H-0037/01):
Angående: Serbien och gemenskapens utrikes säkerhetspolitik Nyligen godkände parlamentet i Förbundsrepubliken Jugoslavien en amnestilag för dem som vägrat tjänstgöra i folkarmén och för fångar som blivit dömda för brott mot armén eller för "statsfientlig verksamhet". Enligt förklaringar från den jugoslaviske justitieministern Moncílo Grubac den 9 januari i år, framgår det att denna amnestilag inte gäller för dem som är dömda för terrorism. Det betyder att ungefär 700 fängslade kosovoalbaner inte kan få någon amnesti. De blir ju dömda för "terrorism".
Vilken är kommissionens reaktion på Jugoslaviens vägran att frige de albanska fångarna? Vilka åtgärder kommer kommissionen att vidta för att få Jugoslavien att leva upp till sitt officiella löfte (se förklaringar från utrikesminister Goran Svilanovic i Washington och president Kostunicas löften gentemot EU) och frige alla albanska politiska fångar?

Kinnock
. (EN) Den ärade ledamoten har rätt när han säger att den föreslagna amnestilagen, som fortfarande bara är ett förslag inför både det serbiska parlamentet och Förbundsrepubliken Jugoslaviens parlament, inte kommer att omfatta personer som dömts för brott som anses vara terroristhandlingar. Europeiska unionen har redan vid upprepade tillfällen krävt att alla kosovoalbanska fångar skall friges. EU:s ministertrojka, som besökte Belgrad den 8 februari, uttryckte även oro för det faktum att den föreslagna amnestilagen inte kommer att omfatta alla dem som dömts för politiska brott av Milosevicregimen.
Kommissionen har varit fullt inblandad i dessa initiativ, och Europaparlamentets ad hoc-delegation, som var på besök från den 8 till 10 februari, tog också upp frågan i de relevanta instanserna. De serbiska och federala myndigheterna har antytt sin avsikt att som ett brådskande ärende på nytt pröva fallen för dem som inte omfattas av lagen, särskilt för att utröna om domarna är rimliga eller inte. Till dags dato har fångarna dock, tyvärr, inte frigetts. EU kommer att fortsätta påtryckningarna för att se till att de friges.

Staes
Jag tackar kommissionären för svaret och de uppmuntrande orden, men vi måste dock ha helt klart för oss att vi nu befinner oss i en övergångsfas, övergångsfasen för det bistånd som Europeiska unionen ger till Serbien, övergångsfasen från nödbistånd till mer strukturellt bistånd. Jag tror att vi verkligen har kommit till en punkt där vi kan slå näven i bordet litet grann. Albanernas skepsis i Kosovo mot Kostunica-regimen är mycket stor. De människorna är litet förtvivlade. Det har varit hungerstrejker. De här människorna vill se verkliga framsteg. Jag har förstått att kommissionen har en rådgivare i Kostunicas omedelbara närhet, en man som för övrigt också tjänat sina sporrar i Montenegro, i presidentens närhet där. Jag skulle dock vilja uppmana kommissionen att nu helt konkret använda övergångsfasen till att säga: vi tänker inte fortsätta med biståndet om ni inte kommer med en lösning på det här problemet.

Kinnock
. (EN) Jag förstår verkligen Staes reaktion och resonemang - och det är inte första gången. Jag kan försäkra honom om att alla medel för påverkan och framställningar används på kraftfullast möjliga sätt för att försöka säkra det utfall som kommissionen, unionen i allmänhet och ledamöterna i denna kammare - inklusive Staes - vill se och som skulle ligga i linje med en human och rättvis behandling.
Kommissionen är emellertid inte böjd - särskilt inte vid denna tidpunkt - att överväga möjligheten till sanktioner av olika slag, inklusive dem som föreslås av den ärade ledamoten, helt enkelt på grund av att kommissionen i sitt arbete och engagemang för unionens räkning är fullt medveten om de trängande behov som finns hos människor och organisationer i området. Vi hoppas att vi, genom att utnyttja de medel som för närvarande används, utan stora dröjsmål kommer att säkra de utfall som kommer att tjäna mänsklighetens intressen och ligga i linje med de åsikter som ständigt uttrycks av unionen, kommissionen och denna kammare.

Dupuis
Herr talman! Jag anser att kommissionen arbetar på en helt och hållet olämplig rättslig grund. Haekkerup var mycket tydlig: det finns inget som helst behov av en amnestilag från myndigheterna i Belgrad, eftersom FN, genom Haekkerup, ensamt kan fatta beslut om nödvändigheten av att fängsla, döma och hålla dessa personer häktade. Den enda fråga som inställer sig är att de omedelbart skall ut ur de serbiska fängelserna och överlämnas till FN-delegationen i Kosovo. Kommissionen behöver således inte trycka på för att Kostunica skall anta en amnestilag, och den bör inte ge sig in i ett spel som enligt internationell rätt är helt olaglig. Kommissionen och rådet bör förplikta Kostunica och Djinjic att rätta sig efter världssamfundets förelägganden, vilka kräver att dessa 700 personer som tagits i gisslan skall överlämnas till Förenta nationernas myndigheter.
Jag skulle vilja vet vad kommissionen avser att göra i det här ärendet.

Kinnock
. (EN) På samma gång som jag inte har någon som helst anledning att tvivla på den siffra som den ärade ledamoten nämner, finns det olika uppskattningar. Den officiella uppskattningen av antalet fångar som berörs på detta specifika område och i detta specifika fall är 300, snarare än 700. En sak som vi hela tiden försöker betona i våra framställningar är att det, oavsett det exakta antalet, finns en mänsklig princip som måste följas och att vi vill se den tillämpas utan ytterligare dröjsmål.
Samtidigt som jag förstår argumentationen om den rättsliga grunden, skulle vi emellertid krångla till en redan ömtålig situation ytterligare, om vi försökte uppträda på ett befallande sätt eller rådde andra - inklusive Förenta nationerna - att göra det. Det finns helt klart mindre tålamod i dag än i går, och det fanns mindre i går än i förra veckan. Den känslan vidarebefordras med eftertryck till de relevanta instanserna. Men det skulle vara oansvarigt och vilseledande av mig att antyda att vi kommer göra några större avsteg från den kurs som vi har följt, och som vi har all anledning att tro kan leda till ett lyckosamt och mänskligt slutresultat.

Talmannen


Myrsini Zorba
Fråga nr 48 från (H-0069/01):
Angående: Barn i fängsligt förvar i Turkiet Ett samfund för mänskliga rättigheter i Turkiet har framfört klagomål om att 29 barn i åldern 9 till 16 år nyligen greps och fängslades i staden Diyarbakir för delaktighet i en terroristorganisation.
Enligt samfundets klagomål har barnen utsatts för grym behandling och är i akut behov av psykologiskt stöd. De riskerar att ställas inför domstol och dömas till fleråriga fängelsestraff.
På vilket sätt har kommissionen för avsikt att inom ramen för anslutningsförhandlingarna med Turkiet agera för att de små barnen omgående skall friges, men också för att förmå Turkiet att börja leva upp till de åtaganden som landet har gjort gentemot EU om att demokratisera samhället och politiken?

Verheugen
Herr talman! Kommissionen känner till den häktning av 28 barn och ungdomar i Turkiet, som ledamoten skildrar i sin fråga. Enligt de upplysningar vi fått fängslades 28 barn och ungdomar av polisen i en liten ort i sydöstra Turkiet den 9 januari. De lokala säkerhetskrafterna påstår att dessa barn skulle ha deltagit i en illegal demonstration, de hade ropat slagord för att stödja PKK och protesterat mot närvaron av turkisk militär i norra Irak.
Barn och ungdomar i åldern 9 - 16 år fasttogs och fördes till ett fängelse i Diyarbakir. Enligt uppgifter från den turkiska stiftelsen för mänskliga rättigheter lär barn också ha misshandlats i fängelset. Efter protester från föräldrarna och den turkiska människorättsorganisationen har under mellantiden 22 barn och ungdomar åter släppts, medan 6 ungdomar i åldern 14 - 17 år tills vidare är kvar i fängelset. Kommissionen har med stort eftertryck tagit upp frågan med de turkiska myndigheterna. Kommissionen kräver ett ofördröjligt och omfattande klargörande av sakförhållandet. Händelsen ger ur vår synvinkel anledning till stor oro.
Kommissionen vill understryka att oberoende av vad barnen anklagas för, så kan anklagelserna inte på något sätt rättfärdiga att barn fängslas och kastas i ett fängelse långt borta från sitt föräldrahem, och kvarhålls där i flera dagar. Ett sådant agerande är under inga omständigheter förenligt med den norm för mänskliga rättigheter, som gäller i Europeiska unionen.
Kommissionen förväntar sig att den turkiska regeringen omedelbart tar upp denna händelse. Händelsen visar att politiska reformer är absolut nödvändiga i Turkiet, för att Turkiet skall närma sig Europeiska unionen och de värderingar som Europeiska unionen står för. Kommissionen erinrar om att ett omfattande skydd för de mänskliga rättigheterna hör till de politiska kriterier, som ett kandidatland måste uppfylla för att anslutningsförhandlingar skall kunna tas upp med Europeiska unionen. Detta kommer också till uttryck i prioriteringarna i partnerskapet inför anslutningen med Turkiet, som kommissionen lade fram förra året.

Zorba
Jag tackar så mycket, herr kommissionär. Ert svar var mycket tillfredsställande. Men med tanke på att åklagaren väckt åtal och yrkar på att dessa sex ungdomar skall dömas till fängelse i upp till fem år i enlighet med åtalspunkterna, skulle jag vilja veta om det finns ytterligare något som vi kan göra och hur lång väntan kommer att bli.

Verheugen
Fru ledamot! Jag kan tyvärr inte bekräfta att processen överhuvud taget redan har börjat och att några straff begärts under förfarandet. Jag vet att den turkiska regeringen omedelbart tog kontakt med åklagarmyndigheten, men resultatet av denna kontakt mellan den turkiska regeringen och de lokala myndigheterna känner vi inte till. Jag är gärna beredd att än en gång intervenera på varje nivå som ni, fru ledamot, anser riktig. Jag tror att det också kommer att göra nytta, ty starkare internationellt tryck och ett starkt internationellt deltagande är i sådana fall det enda som verkligen hjälper.

Andrews
Jag gratulerar kommissionären till hans svar. Han talar emellertid om EU:s värderingar och normer. I sina svar på frågor som jag har ställt om de fortsatta bombningarna av och sanktionerna mot Irak, har kommissionen inte visat någon oro över det faktum att 5 000 till 6 000 barn har dött till följd av sanktionerna mot Irak. Så när jag hör kommissionen tala om EU:s värderingar och normer, undrar jag, med tanke på dess stöd för sanktionerna mot Irak, hur ärlig den är i fråga om barnen i Turkiet.

Verheugen
Herr talman! Jag beklagar men jag kan inte inse sambandet mellan denna fråga om FN:s sanktioner mot Irak och arresteringen av 28 barn i Turkiet.

Talmannen


Anneli Hulthén
Fråga nr 49 från (H-0085/01):
Angående: Säkerheten kring barnomsorgsprodukter Det har riktats kritik mot EG:s regelverk vad gäller säkerhetskrav på barnprodukter, framför allt i den svenska debatten. Konsumenternas inflytande i standardiseringsprocessen är väsentligt mycket mindre än industrins. Vissa produkter som barn kommer i kontakt med är i dag inte tillräckligt säkra. Målet bör vara att vi skall ha säkra produkter i sig, som inte kräver ständig övervakning av föräldrarna.
På vilket sätt har kommissionen för avsikt att inom ramen för anslutningsförhandlingarna med Turkiet agera för att de små barnen omgående skall friges, men också för att förmå Turkiet att börja leva upp till de åtaganden som landet har gjort gentemot EU om att demokratisera samhället och politiken?

Andra delen
Frågor till herr Kinnock
Byrne
. (EN) Kommissionen är fullt medveten om vikten av att företrädare för konsumenterna deltar i standardiseringsarbetet. Vikten av att alla berörda parter deltar i processen har erkänts i flera resolutioner och meddelanden. Kommissionen stöder aktivt detta genom olika initiativ. Kommissionen ger i synnerhet ett betydande årligt ekonomiskt stöd, som uppgår till 830 000 euro för 2001, till " European Association for the Coordination of Consumer Representation in Standardisation" - känd som ANEC (den europeiska organisationen för samordning av konsumenternas representation i standardiseringsfrågor).
Det är också viktigt att konsumentorganisationerna fastställer denna fråga som en prioritet, så att nödvändiga resurser anslås. Kommissionen uppmuntrar också medlemsstaterna och standardiseringsorganen att underlätta konsumenternas deltagande i standardiseringsprocessen, även på nationell nivå.
I direktivet om allmän produktsäkerhet, vars syfte är att säkerställa att produkter som släpps ut på marknaden är säkra, ges Europastandarderna en bestämd roll. Denna roll förstärks i den nya versionen, som inom kort skall antas av rådet och Europaparlamentet. För att utarbeta dessa standarder kommer kommissionen att ge de europeiska standardiseringsorganen standardiseringsmandat, i vilka den säkerhetsnivå som skall uppnås kommer att anges. Konsumentorganisationer kommer att rådfrågas om mandatens innehåll. Kommissionen kommer att kontrollera att de standarder som utvecklas uppfyller direktivets och mandatens krav, både i fråga om aspekter som hör samman med säkerhet och med konsumentdeltagande, innan standardernas ramar offentliggörs i den officiella tidningen.
Kommissionen kommer noga att kontrollera att alla standardiseringsmandat inom ramen för direktivet, i synnerhet de som avser barnprodukter, verkställs på ett tillfredsställande sätt.

 Hulthén
Jag vill tacka kommissionsledamoten för svaret. Jag har en del frågor. Ju mer jag läser om denna procedur, desto mer fundersam blir jag. Anser inte kommissionsledamoten att det är en aning märkligt att företrädare för den industri som skall regleras, dvs. den industri som producerar barnartiklar och barnleksaker, själva sitter som ordförande i de standardiseringskommittéer som på nationell, eller annan, nivå skall ställa upp regler för de produkter som släpps ut på marknaden? Anser inte kommissionsledamoten själv att det är märkligt att produkter som barn kommer i kontakt med på marknaden inte är testade, varför ingen egentligen kan bedöma deras säkerhet?
Anser inte kommissionsledamoten att det är litet märkligt att i de senaste aktuella fallen med exempelvis chokladägg, knallpulverleksaker och utklädningskläder som inte är flamsäkra har bedömningen hela tiden lyckats utfalla till industrins fördel i stället för i enlighet med barnens intressen? Jag tycker att det är helt klart att det föreligger behov av en ny möjlighet till standardisering som utgår från objektiva bedömningsgrunder, i stället för från subjektiva som ligger i industrins intresse.

Byrne
. (EN) Frågor som denna är alltid föremål för översyn. Som ni känner till, är direktivet om allmän produktsäkerhet den övergripande ramlagstiftningen på det här området. Mina avdelningar och jag övervakar mycket noga hur lagstiftningen tillämpas runtom i Europeiska unionen, för att säkerställa att konsumenterna - i synnerhet barnen - skyddas från farliga produkter. Ni känner säkerligen till att direktivet om allmän produktsäkerhet innehåller en säkerhetsåtgärd; det var den åtgärden som användes förra året när vi kom fram med en skyddsåtgärd för ftalater i barnleksaker. Det är en av de åtgärder som kan användas som en nödåtgärd för att skydda barn.

Whitehead
Skulle jag helt kort kunna fråga kommissionären om han nu kan var tydlig i en fråga som många av oss, däribland Hulthén, har tagit upp med honom tidigare, vilken handlar om de möjliga riskerna med oätliga plastföremål som ges bort med sötsaker och andra produkter och som inte är livsmedel. De är av plast, men de betecknas faktiskt inte som det ena eller det andra. Är han säker på att dessa ämnen verkligen är säkra för barn?

Byrne
. (EN) Jag är medveten om, herr Whitehead, att det här är en fråga som ni har ett särskilt intresse i, och det är en fråga som ni och mina enheter har överlagt om under en tid. Men det är en fråga som behandlas av generaldirektoratet för näringsliv och min kollega Liikanen.
Kommissionen har nyligen tillfrågats om säkerheten för medföljande produkter, vilka ofta består av en leksak som åtföljer en livsmedelsprodukt i ett särskilt sammanhang. Mot bakgrund av den information som kommissionen samlat in i samarbete med nationella myndigheter drog den kommitté för brådskande produktsäkerhetsfrågor som inrättats i enlighet med direktivet om allmän produktsäkerhet den 16 maj 2000 slutsatsen att ingen bestämd fara som kan hänföras till de medföljande produkterna har fastställts. Oätliga föremål, särskilt små leksaker, eller leksaker som innehåller smådelar är inte riskfria. Men risken beror snarare på den oätliga produktens egna särdrag.
Det faktum att det finns en möjlig risk har fått kommittén för brådskande produktsäkerhetsfrågor att undersöka behovet av att förstärka de befintliga instrumenten, särskilt det skydd som erbjuds av direktiv 88/378 om leksakers säkerhet och den sammanhörande standarden EN 71/1. Kommissionens behöriga avdelningar arbetar för närvarande med tänkbara förbättringar.

Talmannen
Eftersom de behandlar samma ämne, kommer frågorna 50, 51 och 52 tas upp tillsammans.

Per Gahrton
Fråga nr 50 från (H-0057/01):
Angående: Påstått försök av kommissionär Kinnock att lägga munkavle på f.d. kommissionär Gradin Enligt pressuppgifter i Sverige (23/1) skall kommissionär Kinnock via brev till f.d. kommissionär Anita Gradin och hennes dåvarande kabinettschef Christer Asp krävt förklaringar angående uttalanden som de gjort i massmedia angående brister i kommissionens byråkrati. Efter Santerkommissionens avgång och van Buitenen-affären trodde man att kommissionen hade begripit vad demokratisk öppenhet innebär och hade slutat tillämpa totalitära metoder för att lägga munkavle på anställda, ja uppenbarligen till och med f.d. anställda. Därför vill jag fråga kommissionen: Är det sant att kommissionär Kinnock skrivit dessa brev? Vilka åtgärder tänker kommissionen vidta för att undvika att liknande fadäser upprepas?

Jan Andersson
Fråga nr 51 från (H-0081/01):
Angående: Kommissionens agerande vad gäller yttrandefrihet Före detta kommissionär Anita Gradin och före detta kabinettschef Christer Asp har i ett brev till kommissionen kritiserats för att de i offentliga intervjuer medverkat till att söka bringa klarhet i hur ett antal miljoner i ECHO, avsedda för biståndsmedel till Bosnien, kunnat försvinna. Anita Gradin förklarade sig i intervjun vara lojal med de beslut som fattades i kommissionen.
Den nuvarande kommissionen har som några av sina främsta uppgifter att bringa klarhet i vad som hände under den förra kommissionen och göra förändringar så att motsvarande saker inte händer igen. I detta arbete spelar öppenhet gentemot allmänheten en stor roll.
På vilket sätt anser kommissionen att brevet till Anita Gradin bidrar till ökad öppenhet och till att allmänheten skall få ökat förtroende för kommissionen?

Göran Färm
Fråga nr 52 från (H-0122/01):
Angående: Kommissionens agerande v.g. kritik från f.d. kommissionär Den s k ECHO-skandalen 1997, då det genom oegentligheter försvann stora summor EU-bistånd, och där det senare också har försvunnit handlingar i ärendet ur EU-kommissionens arkiv, har väckt stort uppmärksamhet i Sverige och Danmark. I samband med TV-program i dessa båda länder har såväl förra kommissionären Anita Gradin, som hennes kabinettschef, yttrat sig kritiskt om hur detta har hanterats i kommissionen.
Med anledning av dessa uttalanden har kommissionär Neil Kinnock skrivit till dessa båda personer och hävdat att de inte har rätt att kritisera kommissionen som institution. Om det - mot förmodan - skulle finnas någon regel som säger att de inte skulle ha rätt att uttrycka kritik vore det ett dramatiskt steg tillbaka för yttrandefriheten i EU.
Med vilken rättslig motivering hävdar kommissionären att en f.d kommissionär och en f.d. kabinettschef inte har rätt att yttra denna typ av kritik mot kommissionen?

Kinnock
. (EN) Herr talman! Jag är mycket tacksam mot de ärade ledamöterna för deras frågor om min brevväxling med min vän och före detta kollega Anita Gradin och hennes tidigare kabinettschef Christer Asp. Frågorna gör det möjligt för mig att rapportera offentligt och till fullo till denna kammare om en fråga som jag vet har väckt intresse särskilt i Sverige.
Den 13 november 2000 sände dansk TV ett dokumentärprogram i vilket man tillskrev Gradin och Asp uttalanden som tycktes avse en anställd vid kommissionen som enhälligt hade frikänts från bestämda anklagelser av den förra kommissionen efter att vederbörlig disciplinär process hade följts. Till följd av det programmet, och som kommissionär med ansvar för personal och administration, var jag skyldig att skriva till Gradin och Asp, vilket jag gjorde den 22 november, för att begära bekräftelse på och klargörande av de rapporterade yttrandena, i syfte att göra det möjligt för kommissionen att fastställa om yttrandena i fråga skulle kräva någon åtgärd från kommissionens sida eller inte.
Det var det enda syftet med brevet. Varken i brevets ton eller innehåll krävde jag förklaringar, framförde jag kritik, försökte jag lägga munkavle på någon eller på något sätt antyda att Gradin, som före detta kommissionär, eller Asp, som före detta tjänsteman, inte hade rätt att kritisera kommissionen som institution. För att göra detta fullständigt klart, kommer jag gärna att dela ut kopior av det brevet och av all annan brevväxling av betydelse till de ärade ledamöterna, så snart jag har fått bekräftat av Gradin att hon inte har några invändningar mot det. Gradin har indirekt antytt att hon skulle gå med på att brevväxlingen offentliggörs, men jag föredrar naturligtvis, för artighets skull, att få en direkt bekräftelse på hennes samtycke.
Den 29 december svarade Gradin på mitt brev av den 22 november, och jag skrev ytterligare ett brev till henne den 25 januari 2001. Som jag påpekade i det brevet till Gradin, och som jag tror kammaren känner till, klargörs i tjänsteföreskrifterna, som gäller för alla EU:s institutioner, att kommissionen, som institution och som arbetsgivare, är juridiskt skyldigt att hjälpa anställda att försvara sig mot angrepp. Den skyldigheten inbegriper också att försvara en frikänd person mot varje försök att ifrågasätta personens oskuld vad avser de anklagelser från vilka han eller hon har frikänts. Mina brev till Gradin och Asp av den 22 november gällde därför uteslutande sådana juridiska skyldigheter och betraktanden och ingenting annat.
Som jag klargjorde i mitt brev till Gradin av den 25 januari kan uttryckandet av vissa åsikter - till exempel åsikter som kan anses vara ärekränkande för andra - få juridiska följder i alla demokratier och medföra särskilda implikationer för kommissionen som arbetsgivande europeisk institution; det gäller på samma gång som varje form av yttrandefrihet är värdefull och måste försvaras. I det brevet klargjorde jag också bortom alla tvivel att mitt brev av den 22 november inte på något sätt var ett försök att begränsa rätten att yttra sig fritt eller att förhindra kritik mot kommissionen, vare sig från Gradin eller, för den delen, från Asp, eller från någon annan.
Allt detta kommer att vara tydligt för de ärade medlemmarna när de får möjlighet att läsa brevväxlingen, vilket jag hoppas att de kommer att göra. Det kommer även att göra det möjligt för dem att se att betraktelsegrunden för före detta kommissionärers och före detta tjänstemäns handlingar är fördraget och tjänsteföreskrifterna. Gradin har uppenbarligen, som en ansvarskännande och hedervärd person, alltid tagit allvarligt på sin diskretionsplikt, vilken föreskrivs i fördraget. Jag är säker på att hon kommer att göra det även i fortsättningen.

 Gahrton
Mycket skall man höra innan öronen trillar av! Det var nog en av de mest löjeväckande undanflykter jag hört på mycket länge. Kinnock säger att vi skulle kunna veta vad som stod i brevet om vi hade fått ta del av det - det är väldigt bra om vi får det efter debatten. Jag har vänt mig till Kinnocks kontor för att få ta del av brevet före debatten, men då fick jag beskedet att jag möjligen kunde få ta del av det efter debatten.
Detta visar bara att Kinnock inte har begripit ett dugg av vad öppenhet verkligen betyder. Kinnock tycks inte ha lärt någonting av skandalen för den kommission som han tidigare tillhörde - Santerkommissionen, som föll därför att den inte begrep sambandet mellan öppenhet samt korruption och bedrägeri. Om Kinnock hade lärt sig någonting av den kommission som han då tillhörde, skulle han ha begripit. Jag avser alltså den typ av hotbrev som han uppenbarligen skrev och som Gradin uppfattade att det var, enligt de uttalanden som hon gjorde till den svenska pressen.
Gradin måste väl ha läst brevet när hon uttalade sig. Likaså måste väl Asp ha läst brevet när han uttalade sig. De visste väl ändå vad som stod i brevet, och de uppfattade det väl som ett hot. Det är faktiskt en förolämpning mot denna församling att på det sättet sticka svansen mellan benen och smita undan ansvaret, som Kinnock nu gör, och en skam för parlamentet.

Talmannen
Jag påminner ledamöterna om att ni kan ställa kompletterande frågor. Det handlar inte om att läxa upp kommissionären i svaret, utan att ställa de frågor ni anser vara lämpliga. Jag kan inte veta i förväg om ni kommer att ställa en fråga, men jag måste be er att hålla er till arbetsordningen.

Andersson
Jag tackar kommissionären för svaret. Jag skulle vilja ställa en fråga: Vart tycker kommissionär Kinnock att kritiken bör riktas? Skall den alltså riktas mot att ett antal miljoner som skulle ha gått till biståndsändamål är försvunna och att det har skett en misshushållning med skattebetalarnas medel, eller skall den riktas mot de personer som uttrycker sin besvikelse över att man inte har lyckats bringa klarhet i dessa frågor? Jag tycker att svaret borde vara enkelt och jag tror att Europas medborgare också tycker att svaret är självklart.
Min andra fråga är: Om kommissionen nu skrev ett brev till f.d. kommissionär Gradin, måste ni ju ha trott att hon på något sätt angrep en enskild person. Jag har själv sett TV-programmet och jag kan säga att hon inte gjorde det. Hon var fullkomligt lojal mot de beslut som hade fattats i kommissionen. Hur kunde ni tro att f.d. kommissionär Gradin hade riktat kritik mot enskilda personer? Det måste ni ju ha trott, eftersom ni skrev brevet.

Färm
Tack för svaret! Kinnock hänvisar till brevet till Gradin och Asp. Vi har ju inte läst det direkt, men nu har en kopia av brevet till Asp publicerats i svenska medier och där står det efter hänvisning till TV-programmet - jag förutsätter att det är korrekt återgivet - att Kinnock har skrivit till Asp: Som du kanske vet har detta uttalande, rättfärdigt eller orättfärdigt, tolkats som kritik av kommissionen som institution. Eftersom du tidigare varit anställd vid kommissionen väcker ditt uttalande frågan vad du har för skyldigheter eftersom du som anställd skall rätta dig efter olika anställningsvillkor och regler.
Det är klart att detta inte gärna kan tolkas som någonting annat än att man antyder att Asp har gjort något som han inte får och att han kanske t.o.m. skulle vara förtjänt av en reprimand. Därför är min fråga: På vilken rättslig grund baseras det här brevet? Vad finns det för rättsliga regler som säger att man som f.d. kabinettschef eller som kommissionär inte har rätt att kritisera kommissionen som institution och att man t.o.m. erinrar om olika anställningsvillkor och regler?

Kinnock
. (EN) Herr talman! Jag skulle först av allt vilja säga till Färm att han, om han undersöker de tjänsteföreskrifter som Asp lyder under, kommer att se grunden till den skrivelse som Asp tog emot från sin före detta arbetsgivare, liksom han kommer att se att innehållet i brevet ligger helt och hållet i linje med föreskrifterna och meddelandekraven - varken mer eller mindre.
Andersson får ha sin egen uppfattning om det fall som man hänvisade till i TV-dokumentären. Det är inte vad den här frågan handlar om, och det är inte vad mitt brev till Gradin handlade om, men han är demokrat och kommer att förstå. I Sverige, liksom i varje annan medlemsstat eller demokrati, måste försiktighet iakttas när man uttalar sig om någon som har frikänts från en viss anklagelse, så att personen i fråga inte kränks. Det är en allmän regel som är självklar och som försvaras av demokrater överallt, men när det gäller kommissionen som arbetsgivarinstitution finns det, som jag tidigare påpekade, ytterligare en implikation: om en kommissionstjänsteman angrips och om det är en kommissionstjänsteman i ett bestämt fall som har frikänts i enlighet med vederbörlig process för en anklagelse, kan den tjänstemannen, i enlighet med artikel 24 i tjänsteföreskrifterna, resa krav på kommissionen och följaktligen på skattebetalarnas pengar i syfte att föra den påstådda ärekränkningen vidare till domstol.
Det jag skrev till Gradin, som jag är säker på att hon förstår fullständigt - särskilt eftersom jag lämnade en uttömmande förklaring i mitt senaste brev -, avser helt enkelt denna juridiska verklighet och det riktiga fullgörandet av de funktioner som åligger kommissionen som en lagenligt inrättad organisation med skyldigheter som är fastställda i lagen i form av tjänsteföreskrifterna.
Andersson får ha sin egen uppfattning om de särskilda fall som man hänvisade till i TV-dokumentären. Han har rätt till den uppfattningen oavsett om den är riktig, felaktig, underbyggd eller någonting annat, men jag är säker på att han förstår att alla de åtgärder som vidtagits i samband med personer som nämns i TV-dokumentären, i synnerhet en person, avser de juridiska frågorna - vilket jag betonade i mitt brev till Gradin och i mitt tidigare svar - och inte något större sammanhang - en uppfattning som Anderson får stå för helt själv. Jag kommer inte att säga eller göra någonting vid någon tidpunkt som skulle kunna leda till orättvisa och oberättigade anspråk på kommissionen, Europeiska unionen eller på skattebetalarnas pengar, när det finns andra medel att säkerställa att lagen följs när det gäller enskilda.
Till Gahrton säger jag att problemet i det här fallet inte handlar om öppenhet utan om brister i antingen hans hörsel eller förstånd. Vad jag sade var inte löjligt. Jag kommer att sända honom en kopia av mitt svar, och när jag har fått Gradins samtycke till att offentliggöra de brev som vi utväxlade, inklusive mitt personliga brev till henne av den 25 januari, skrivet i en officiell egenskap, kan han se även det. Men jag är säker på att han förstår, som en person respekterar vanlig hövlighet och erkänner den grund på vilken ett personligt brev är skrivet, att det inte är upp till mig att offentliggöra ett brev som jag skrivit till Gradin. Om Gradin vill offentliggöra det eller ger mig tillåtelse att offentliggöra det, så är det alldeles utmärkt för min del, och hon har, som jag sade, indirekt antytt att hon skulle gå med på det. Det överraskar mig inte - jag känner Anita Gradin mycket väl -, men jag kan inte offentliggöra brevet innan jag har fått en formell bekräftelse. Det är inte på något sätt en hemlighet.
Jag hoppas verkligen att Gahrtons fattningsförmåga kommer att öka betydligt till dess han läser brevet, för han visade under sitt inlägg inte många bevis på att ha mer än det mest elementära förståndet.

 Sjöstedt
Jag har en kompletterande fråga som gäller kommissionens informationskontor i Stockholm och dess tidigare chef Linda Steneberg.
Som kommissionären säkert vet pågår en brottsutredning avseende ekonomiska oegentligheter vid kommissionens kontor i Stockholm. Den svenska polisen har inlett förhör med flera av de anställda och vill förhöra Steneberg, som nu har blivit befordrad och arbetar på kommissionen i Bryssel. Steneberg vägrar att samarbeta med den svenska polisen och att åka till Stockholm för förhör.
Är det inte rimligt att ni som ansvariga uppmanar era anställda, eller t.o.m. beordrar dem, att inställa sig till förhör; detta för att reda ut ekonomisk brottslighet som har skett inom kommissionens ansvarsområde?

Kinnock
. (EN) Denna fråga har över huvud taget ingenting att göra med frågan på föredragningslistan. Jag kommer emellertid att svara på den i öppenhetens intresse.
Den person som den ärade ledamoten nämner, som är tjänsteman i kommissionen, har uttryckt en total beredvillighet att svara på alla frågor från den svenske åklagaren. Det kommer att äga rum i sinom tid.

Talmannen


Maj Britt Theorin
Fråga nr 53 från (H-0083/01):
Angående: Kandidater till tjänst som generaldirektör Kommissionens memorandum om "Targets for the Recruitment and Appointment of Women 2000" säger att andelen kvinnor på A1 och A2 befattningar skall öka med 20 procent till 2005. Enligt de senaste uppgifter jag har är alltjämt endast 3 av kommissionens 49 generaldirektörer kvinnor. Det är därför förvånande att kommissionen ånyo utsett en man till generaldirektör för bistånd, trots att det fanns en mycket väl kvalificerad kvinnlig kandidat. Uttagningskommittén bestod av 8 män.
Hur bevakas jämställdheten vid tillsättandet av kommissionens generaldirektörer?

Kinnock
. (EN) Kommissionen är väl medveten om behovet av att öka andelen kvinnor i lönegraderna A1 och A2. Det är av den anledningen som årliga mål, sedan 1995, uppställs för tillsättningen av kvinnor till dessa och andra chefsbefattningar.
Kommissionens övergripande mål, som meddelades i början av vår ämbetsperiod 1999, är att fördubbla antalet kvinnor i dessa två lönegrader under ämbetsperioden och att därigenom öka antalet kvinnor i A1- och A2-befattningar till 44, eller ungefär 20 procent, till 2005. För att lyckas med det, uppställs de årliga målen på grundval av den förväntade omsättningen i graderna varje år. År 2000 var målet för tillsättningen av kvinnor till A1 två tillsättningar, och målet för A2 var fem tillsättningar. Dessa mål överträffades, och tre nya tillsättningar gjordes till A1-graden och sju nya till A2-graden. Till följd därav, är det nuvarande antalet kvinnor på A1-nivå fyra av 54, och antalet kvinnor på A2-nivå är 21 av 178.
Kommissionen avser fortsätta med sitt bruk att uppställa årliga mål, eftersom det synbarligen har hjälpt till att förbättra balansen mellan könen, även om det uppenbarligen återstår mycket att göra. Kommissionen kommer att anta de årliga målen för 2001 i nästa månad. Utöver linjen att uppställa mål, påminns ledamöterna i uttagningskommittéer om de jämställdhetsprinciper som skall beaktas vid valet av kandidater. Kommissionen strävar efter att utse den lämpligaste kandidaten till en befattning och att, när det finns två eller fler kandidater med likvärdiga meriter till en befattning, prioritera den kvinnliga kandidaten. Utfallet måste grunda sig på en objektiv bedömning av vederbörande myndighet i varje enskild situation, och personer av endera könet kan därför inte väljas automatiskt.
I det fall som den ärade ledamoten hänvisar till, valde den rådgivande tillsättningskommittén att ta med en kvinnlig kandidat med goda meriter till slutomgången. Kommissionen ansåg att den kandidat som valdes hade en profil som passade bättre för de uppgifter som var förknippade med befattningen i fråga.

Theorin
Tack herr kommissionär! Tyvärr stöter vi kvinnor mot ett glastak även inom EU:s institutioner. Jag är tacksam för och glad över den handlingsplan med konkreta mål som ni har tagit fasta på, men den kräver också en fastlagd tidsplan. Det är väldigt glädjande att ni vill arbeta mot diskriminering. Men eftersom kommissionen nu ännu en gång har utsett en man till generaldirektör - denna gång på DG Development - undrar jag om kommissionens målsättningar bara var retorik.
Uttagningskommissionens åtta män hade att välja mellan en kvinna med stor politisk och administrativ erfarenhet på hög nivå och med gedigen utlandserfarenhet samt en man utan politisk bakgrund, med mindre administrativ erfarenhet och utan utlandserfarenhet. Jag kan bara dra slutsatsen att den manliga kandidaten har kvoterats in.
I Sverige överklagar man till Arbetsmarknadsdomstolen, och uppnår bifall, i fall som innebär en väsentligt mindre flagrant diskriminering än detta. Är kommissionen beredd att riva upp sitt beslut och ge denna tjänst till den mest kompetenta kandidaten, eller måste det i detta fall överklagas till EG-domstolen? Är kommissionen beredd att fortsättningsvis ha minst 50 procent kvinnor i sina uttagningskommittéer, inte 100 procent män?

Kinnock
. (EN) Som den ärade ledamoten understryker, kan det system som vi försöker utveckla i Europeiska kommissionen ännu inte jämföras med ordningar som har funnits i Sverige - och i vissa andra medlemsstater, för den delen - i ett antal år. Vi kan under omständigheterna inte göra mer än att fortsätta att försöka motsvara de högsta standarderna, vilka vi ivrigt rekommenderar andra runtom i Europeiska unionen. Det rör sig om standarder som jag, och mina kolleger i den nuvarande kommissionen, uppriktigt vill motsvara.
Tillåt mig att svara på de bestämda frågor som har tagits upp av den ärade ledamoten: Det finns inte tillräckligt många kvinnor på någon nivå, inklusive chefsnivå, i någon av Europeiska unionens institutioner. Vi gör, vilket den ärade ledamoten var vänlig nog att erkänna, en allvarlig ansträngning för att förbättra det i Europeiska kommissionen. Men jag tror att jag talar sanning om jag säger att bara en av tio direktörer i Europaparlamentet, för att ta ett exempel, är kvinna. Situationen i rådet är, om möjligt, ännu värre. Så det finns i var och en av institutionerna, inklusive de övriga, som domstolen och revisionsrätten, uppenbarligen ett behov av avsevärda förbättringar, och jag är mycket glad över att jag under den här frågestunden i parlamentet har möjlighet att återigen understryka det med eftertryck.
Jag tror att vi kommer att nå målen till år 2005. Det rör sig inte om överambitiösa mål. Det finns faktiskt flera av oss i den nuvarande kommissionen som skulle hävda att de är blygsamma i överkant. De är hur som helst realistiska mot bakgrund av vår utgångspunkt. Vad vi hoppas kommer att hända är att vi, genom att se till att minst 20 procent av de högre chefstjänsterna innehas av kvinnor i slutet av denna kommission, kommer att ge nästa kommission en mycket stadigare och högre grund, från vilken den kan arbeta för en verklig balans mellan könen i hela kommissionen, särskilt i fråga om chefsbefattningarna.
Jag förstår vad den ärade ledamoten menar med det hon säger om att uttagningskommittén till 100 procent består av män. Det är i själva verket inte en uttagningskommitté. Det är en rådgivande tillsättningskommitté. Det slutliga valet av kandidater görs av berörd kommissionär, av mig själv som kommissionär med ansvar för personal och administration, och ordföranden. Den grund på vilken valet gjordes inbegrep, som jag sade tidigare, inte någon kritik mot eller ringaktning av den kvinnliga kandidatens meriter; vad det handlade om var, som jag sade, det faktum att den kandidat som valdes hade en profil som mer exakt passade för de uppgifter som var förknippade med befattningen i fråga. Ingen man gavs företräde på könsbetingade grunder.

Harbour
Herr talman! Skulle Kinnock, för att utveckla diskussionen, vilja bekräfta för kammaren att en karriärutveckling som baseras på prestation och meriter kommer att utgöra grunden för de reformer som vi godkände i denna kammare förra året? Skulle han också vilja ta tillfället i akt att tala om för oss vilka framsteg han gör i fråga om införandet av en strukturerad prestationsvärdering i hela kommissionen och i fråga om hans åtgärder i riktning mot en linjär karriärstruktur?

Kinnock
. (EN) Herr talman! Denna fråga har, som Harbour inser, ett direkt samband med den fråga som ställdes av Theorin, eftersom vi anser att bland de många andra argumenten för att genomföra förändringar, med avseende på värdering och rörelsen mot en mer linjär karriärstruktur, kommer att vara att ge kvinnliga tjänstemän en rättvisare behandling och, förvisso, att göra kommissionen mer attraktiv för kvinnliga anställda, särskilt för kvinnor med familjeförpliktelser.
I fråga om framsteg, kommer kommissionen den 28 februari 2001 att behandla en serie på åtta detaljerade utkast till förslag, vilka därefter kommer att läggas fram för rådplägning till all personal och för formella förhandlingar till personalombuden, liksom två informationsakter, av vilka den ena handlar om löner och pensioner och den andra om det mer linjära karriärsystemet. Vi står följaktligen i begrepp - när det gäller det linjära karriärsystemet, systematisk värdering och en mängd kompletterande verksamheter - att utarbeta formella förslag och att inleda detaljerade rådplägningar om dem. Detta i syfte att, före sommaruppehållet, sammanställa slutliga förslag till antingen kommissionsbeslut - som har laga kraft - eller förslag till denna kammare och rådet, vilka kräver ändringar av tjänsteföreskrifterna.
Kammarens stöd och intresse är ovärderligt i alla dessa reformverksamheter, både i dem som avser att förbättra balansen mellan könen och, allmännare, i dem genom vilka man strävar efter att säkerställa förbättringar av kommissionens personals effektivitet och av det yrkesmässiga stödet till dem. Jag hoppas att detta stöd och samförstånd kommer att fortsätta.

Rübig
Herr talman, herr kommissionär! Det skulle intressera mig att få veta om egentligen också ursprungslandet är ett kriterium vid valet av kvinnor?

Kinnock
. (EN) Herr talman! Kommissionen försöker uppfylla sina skyldigheter att upprätthålla en rimlig balans mellan könen; det gäller inte bara chefsbefattningar utan hela kommissionens personal. Anledningen till att vi gör det är att det här är en unik multinationell och flerspråkig union, och det är nödvändigt att unionens verkställande administration speglar mångfalden av kulturer och språk i kommissionens personal.
Samma sak gäller i fråga om att försöka trygga en kraftigt förbättrad balans mellan könen. Jag kan med handen på hjärtat tala om för den ärade gentlemannen att inget företräde ges på grundval av personers kön eller den flagga som de råkar vara födda under eller det pass som de bär. Vi kommer följaktligen att sträva efter att maximera den betydelse som läggs vid meriter och samtidigt, genom en mångfald praktiska åtgärder, försöka upprätthålla en förbättrad balans mellan könen och främja en regional geografisk balans som gagnar vår multinationella organisation.
Frågor till herr Byrne

Talmannen


Niels Busk
Fråga nr 54 från (H-0011/01):
Angående: BSE-beslut Kan kommissionen redogöra för situationen i de enskilda medlemsländerna som följd av besluten om kampen mot BSE från december 2000?
Hur har besluten genomförts i de enskilda länderna och hur kontrollerar kommissionen att de efterlevs korrekt? Vilka kontrollåtgärder har vidtagits? Hur kontrollerar kommissionen att det i medlemsländerna inte förekommer kött- och benmjöl i foder? Har alla länder tillräcklig kapacitet och tillämpar de fullständig registrering av kreatur så att en eventuell smitta kan spåras? Hur många djur har samlats i de enskilda länderna? Hur mycket slaktavfall har anhopats för destruktion, och hur lagras det?

Byrne
. (EN) Kommissionen har nyligen tagit emot information från medlemsstaterna om deras genomförande av kontrollåtgärder avseende BSE, och i synnerhet om de nya åtgärder som avser djurfoder och BSE-testning av djur. Informationen lämnades som svar på ett frågeformulär som skickades till medlemsstaterna den 5 januari 2001. Detta frågeformulär har gjort det möjligt för kommissionen att få en tämligen fullständig bild av det sätt på vilket åtgärderna genomförs, vilket i det stora hela tycks vara tillfredsställande. Ett arbetsdokument i vilket medlemsstaternas svar på detta frågeformulär sammanfattas delades också ut som diskussionsunderlag vid rådets (jordbruk) möte den 29 januari.
Medlemsstaterna ansvarar för genomförandet av dessa åtgärder. När det gäller foderförbudet, omfattar genomförandet regelbundna mikroskopsundersökningar av foder samt inspektion av foderväxter. Dessa kontroller granskas i sin tur av personal från kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor, som redan har besökt ett antal av medlemsstaterna i detta syfte sedan december 2000 och som avser besöka de övriga tidigt år 2001. Rapporterna om dessa inspektionsbesök kommer att göras tillgängliga för parlamentet och offentliggöras på Internet på vanligt sätt.
I lagstiftningen om identifiering och registrering av nötkreatur föreskrivs att varje medlemsstat måste upprätta en nationell databas för nötkreatur och att den datoriserade databasen bör vara fullt funktionsduglig senast den 31 december 1999. Full funktionsduglighet hos de nationella databaserna för nötkreatur har bekräftats av kommissionen för Österrike, Belgien, Danmark, Finland, Luxemburg, Nederländerna och Förenta kungariket, med avseende på Nordirland. Portugal, Frankrike och Tyskland har begärt att deras nationella databaser skall erkännas som fullt funktionsdugliga, och kommissionen är i färd med att behandla dessa länders begäran. Kommissionen har inga exakta siffror på den mängd behandlat animaliskt protein som har ansamlats i medlemsstaterna. Den är medveten om att bortskaffandet av detta material utgör ett problem för vissa medlemsstater och att de staterna aktivt söker en lösning.

Busk
Tack för ert svar herr kommissionär. Jag är mycket nöjd med att vi får besked om resultatet av frågeformuläret på nästa möte i utskottet för jordbruk. Men jag märker ändå på ert svar att det är en mycket stor skillnad mellan de enskilda medlemsländernas status, och det visste vi också att det var före den 1 december. Det är ju en mycket kort tid som har gått. Med hänsyn till hälsosituationen bör det inte gå speciellt lång tid, både med hänsyn till konsumenterna och med hänsyn till jordbrukarna. Och detta också därför att det just nu sker en snedvridning av konkurrensen mellan jordbrukarna i de enskilda medlemsländerna, eftersom kompensationerna varierar mycket. Jag hoppas, herr kommissionär, att det inte blir de långsammaste länderna, utan de snabbaste länderna som får bestämma farten, för jag är ganska övertygad om att vi på så sätt når fram till ett resultat där alla de nuvarande 15 EU-länderna har infört dessa beslut om BSE.

Byrne
. (EN) Det är mycket viktigt för mig att vi ser till att det finns gemenskapsåtgärder som omfattar alla dessa frågor och att alla medlemsstater tillämpar gemenskapslagstiftningen på samma sätt. Detta var inte nödvändigtvis fallet tidigare förra året och mot slutet av förra året, men jag ser vissa tecken på att det skulle kunna uppnås till följd av de gemenskapsåtgärder som nu har lagts fram. Jag har gott hopp om att eventuella skillnader som uppstår i medlemsstater snart kommer att höra till det förflutna.

Talmannen


Manuel Medina Ortega
Fråga nr 55 från (H-0019/01):
Angående: Galna ko-sjukan Hur har kommissionen i de olika medlemsstaterna följt upp Europaparlamentets rapport från år 1997 om "galna ko-sjukan" och vilka åtgärder vidtar kommissionen för att gällande gemenskapslagstiftning skall iakttas i fråga om att förebygga sjukdomen i de olika medlemsstaterna?

Byrne
. (EN) I sin slutgiltiga konsoliderade rapport svarade kommissionen på parlamentets rapport om BSE från 1997 genom att fastställa ett ambitiöst arbetsprogram. I ytterligare två uppföljande halvårsrapporter till parlamentet gav den en bred översikt av de nödåtgärder som vidtagits för att bekämpa BSE, för att öka säkerheten för djurfoder och för att genomföra det nya synsättet på områdena vetenskaplig rådgivning, riskanalys och inspektion.
Kommissionens enheter har sedan dess omstrukturerats, för att säkerställa att de vetenskapliga kommittéerna är oberoende och öppna, att inspektoratet förstärks och att konsumentskyddet skiljs från marknaderna.
En solid stomme av lagstiftningsåtgärder har införts, om vilka kommissionen regelbundet har rapporterat till parlamentet. Dessa åtgärder omfattar, till exempel, kravet på att avlägsna och förstöra specificerade riskmaterial, att tryckkoka djuravfall och att aktivt granska djurbestånden efter förekomst av transmissibel spongiform encefalopati. Kommissionen har även använt den nya lagbestämmelsen i Amsterdamfördraget för att föreslå förordningar i enlighet med medbeslutandeförfarandet om förebyggande och kontroll av transmissibel spongiform encefalopati och om bearbetning av animaliska biprodukter. Dessa förordningar kommer att i en enda självständig rättslig text samla en lång rad åtgärder som för närvarande grundar sig på skyddsbestämmelser i gemenskapens veterinärlagstiftning. Om förhandlingarna fortlöper som förväntat, bör förordningen om transmissibel spongiform encefalopati antas i nästa månad.
Man räknar med att parlamentet kommer att rösta om den föreslagna förordningen om animaliska biprodukter inom kort. Under tiden fortsätter kommissionen att övervaka situationen på plats, begära vetenskapliga råd och vidta rättsliga åtgärder när det behövs. Bevisen som framkommer av kontorets för livsmedels- och veterinärfrågor mycket regelbundna besök och den vetenskapliga styrkommitténs vetenskapliga utlåtanden har blivit grunden för kommissionens konsumentpolitik.

Medina Ortega
Herr talman! Jag tackar kommissionären för hans svar och noterar att ur lagstiftningssynpunkt har kommissionen mycket riktigt gjort avsevärda framsteg sedan år 1997.
Jag skulle vilja ställa en kompletterande fråga till följd av den förvirring mina väljare känner inför de enorma misstag som de spanska myndigheterna har begått och de motsägelsefulla fakta dessa myndigheter har förmedlat. Närmare bestämt har en regional jordbruksminister beordrat att de döda korna skall placeras i en öppen gruva. En minister har sagt en sak och en annan minister har sagt det motsatta. I Tyskland har åtminstone några ministrar avgått. Min fråga är: förutom de rättsliga åtgärderna, har kommissionen för avsikt att vidta omedelbara åtgärder i fråga om staterna? Kommer kommissionens närvaro att ökas i våra medlemsstater för att ge medborgarna garantier? Har kommissionen vid något tillfälle övervägt möjligheten att använda förfarandet om fördragsbrott genom stadgan om fördragsbrott, för att gemenskapens invånare skall se att kommissionen verkligen värnar om deras säkerhet och hälsa?

Byrne
. (EN) Medlemsstaternas genomförande av säkerhetsåtgärder som införs på gemenskapsnivå är av avgörande betydelse. Det är ingen större idé ' att anta lagstiftning på gemenskapsnivå om den inte genomförs fullständigt och noggrant av medlemsstaterna.
Det står ett antal åtgärder till kommissionens förfogande i händelse av att en medlemsstat under en längre tid underlåter att genomföra dessa säkerhetsåtgärder på ett riktigt sätt. Här ingår till exempel inledande av överträdelseförfaranden mot den medlemsstaten eller, alternativt, vidtagande av gemenskapsåtgärder, vilket kan förstås som att säkerhetsbestämmelser införs som skulle hindra medlemsstaten i fråga från att exportera sin produkt. I det här fallet antar jag att ni, när ni talar om dessa frågor, talar om nötkött.
Det rör sig uppenbarligen om mycket kraftfulla åtgärder. De skall vidtas under omständigheter då medlemsstater underlåter att genomföra säkerhetsbestämmelserna. Det är emellertid bara lämpligt att vidta dessa åtgärder under omständigheter när överträdelsen har pågått under en längre tid. Ett uppförandemönster där medlemsstaten ignorerar lagen måste uppvisas. En eller två incidenter skulle inte utlösa överträdelseförfarandena eller innebära krav på gemenskapsåtgärder.
Det här är en fråga som mina enheter och jag själv ständigt ser över, för att säkerställa att bestämmelserna följs till fullo och för att säkerställa att konsumenterna skyddas på ett riktigt och fullständigt sätt, både när det gäller lagarna och lagarnas genomförande.

Redondo Jiménez
Herr talman! Jag kommer inte att slösa bort någon tid på att kommentera eller kritisera någon av medlemsstaterna för att de följer lagstiftningen eller inte, utan jag vill ställa några konkreta frågor till kommissionären angående harmoniseringsfrågan. Om vi begär att medlemsstaterna, och jag håller med om att detta måste göras, herr kommissionär, följer de regler som fastställs härifrån; bör dessa regler vara klara och de bör vara desamma för alla.
Till vilken grad kan vi kräva att tillämningen av testsystemet följs? Medlemsstaterna måste tillämpa 30-månadersgränsen, men en del medlemsstater tillämpar redan nu 24-månadersgränsen. Vilka garantier erbjuds konsumenten? Tror ni inte att den här frågan kan framkalla en stor oro och osäkerhet bland konsumenterna?
Det samma gäller frågan om riskmaterial och avlägsnande av ryggraden. Frågan om borttagning av ryggraden är endast aktuell för två medlemsstater och för djur som är äldre än 30 månader; det görs undantag för några medlemsstater, men vilka? Och varför dessa undantag, varför har den ständiga veterinärkommittén genomfört utvärderingen om avlägsnande av ryggraden på djur som är äldre 12 månader den 7 februari i år? Var är harmoniseringen i detta?
Herr kommissionär, det är mycket svårt att garantera konsumenterna att nötköttet är helt riskfritt när lagstiftningen inte fungerar.

Byrne
. (EN) Det är viktigt att förstå vad det är vi talar om. Jag förstår att den ärade ledamoten frågar mig om den åtgärd som introducerades i förra veckan vid Ständiga veterinärkommitténs möte och som avser avlägsnandet av ryggraden till skillnad från ryggmärgen.
Ryggmärgen har betecknats som specificerat riskmaterial under lång tid och har som sådant avlägsnats i många medlemsstater under lång tid; i Europeiska unionen har den nu, till följd av lagstiftning, avlägsnats i alla medlemsstater sedan den 1 oktober 2000. Med avseende på ryggraden, skall jag svara på den delen av er fråga genom att säga att det förslag som jag lade fram för Ständiga veterinärkommittén inför deras beslut i förra veckan var stadigt grundat på Vetenskapliga styrkommitténs råd.
Situationen är den att strax över 95 procent av smittsamheten återfinns i det specificerade riskmaterialet i ett smittat djur. Ryggradens avlägsnande anses av forskarna svara för ytterligare ett par procentenheter, så inom ramen för hela frågan om avlägsnandet av specifikt riskmaterial är detta en radikal försiktighetsåtgärd. Vad avser Vetenskapliga styrkommitténs rådgivning i denna fråga, undersökte den tillgängliga bevis från medlemsstaterna och kom fram till slutsatsen att det var lämpligt att avlägsna ryggraden under omständigheter då medlemsstater inte hade en i allt väsentligt BSE-fri djurhållning eller inte tillämpade kontrollåtgärder som skulle motsvara mycket låg BSE-förekomst. Med det rådet i åtanke, drog man slutsatsen att det var lämpligt att bevilja undantag för de fem medlemsstater som ni syftar på, två av dem på grund av att de tillämpade mycket stränga kontrollåtgärder och de andra tre på grund av att de tillhörde kategori 2 i den geografiska riskbedömning som offentliggjordes i juli, vilket klassificerade dem som medlemsstater med mycket låg risk. Undantagen beviljades följaktligen under de omständigheterna.
Det är en gemenskapsomfattande åtgärd. Den gäller för alla medlemsstater. Under lämpliga omständigheter, under särskilda omständigheter i en enskild medlemsstat, och enbart efter råd från de forskare som råder mig, ansågs det emellertid lämpligt att bevilja undantag. Inte bara Vetenskapliga styrkommittén gav råd som låg till grund för det beslutet; även Ständiga veterinärkommittén kom fram till samma slutsats, liksom kommissionen.
Detta var ett rättfärdigt svar. Det finns många medlemsstater som anser att jag gick för långt. Det finns medlemsstater som anser att jag inte gick långt nog. Vad vi försökte uppnå var proportionerliga svar under dessa omständigheter.
Med avseende på de 24 månaderna, antar jag att ni syftar på det faktum att det finns ett krav på att testa djur som är äldre än 30 månader. Det finns en medlemsstat som har minskat kravet på sitt eget territorium till 24 månader, men det har absolut inga följder för handeln mellan den staten och andra medlemsstater; den medlemsstaten har antagligen kommit fram till att det skulle vara värt att minska kravet till 24 månader, med hänsyn till åldersprofilen hos ett par positiva fall som de har upptäckt.
Jag instämmer i allt väsentligt med grunden för er fråga, som är att det är bättre att ha gemenskapsåtgärder över hela linjen än att ha särskilda åtgärder, men ibland kan enskilda medlemsstater eller en bestämd åtgärd som skiljer sig på något sätt från gemenskapsåtgärden försvaras under omständigheter då situationen i en medlemsstat är särskilt unik.

Talmannen


Rosa Miguélez Ramos
Fråga nr 56 från (H-0021/01):
Angående: BSE, användning av ben från nötkreatur Den spanska hälsovårdsministern har vållat oro bland spanska konsumenter genom att råda spanska "husmödrar" att inte använda "reapriskött" och att inte koka soppa på ben från nötkreatur.
Anser kommissionen att det finns något samband mellan marknadspriset på kött och riskerna för konsumenterna?
Anser kommissionen att användningen av ben från nötkreatur medför hälsorisker och bör förbjudas? Har försäljningen av sådana ben förbjudits i någon medlemsstat? Om så är fallet, är förbudet generellt eller avser det bara en viss typ av ben?

Byrne
. (EN) Gemenskapens livsmedelshygienlagstiftning gäller för allt kött och alla köttprodukter oavsett deras pris, vilket säkerställer samma höga nivå på konsumentskydd. Det är inte godtagbart att billigt kött skulle vara mindre säkert än dyrare kött.
Kommissionen följer mycket noga alla frågor som har samband med material som skulle kunna medföra risker när det gäller transmissibel spongiform encefalopati. Den har, i detta sammanhang, gett ett framstående mandat till Vetenskapliga styrkommittén att se över den gällande listan över så kallade specificerade riskmaterial om nya vetenskapliga bevis framkommer på detta område.
I juni 2000 antog kommissionen beslut 2000/418/EG, i vilket krävs att en rad nöt-, får- och getvävnader skall avlägsnas från livsmedels- och foderkedjor. I beslutet föreskrivs i synnerhet att skallben från nötkreatur som är äldre än tolv månader skall förbjudas i alla medlemsstater. Dessutom utvidgas listan över specificerat riskmaterial till att även omfatta ryggraden från nötkreatur som är äldre än 30 månader i Förenade kungariket och Portugal.
Till följd av ytterligare utlåtanden från Vetenskapliga styrkommittén, lade kommissionen fram ett förslag vid Ständiga veterinärkommitténs möte den 7 februari, i vilket ryggraden betecknas som ett specificerat riskmaterial som måste avlägsnas och förstöras om det kommer från nötkreatur som är äldre än tolv månader. Detta förslag godtogs av Ständiga veterinärkommittén, och när det antas formellt, kommer det att åligga medlemsstaterna att se till att ryggraden avlägsnas. Detta kan göras på försäljningsplatsen, det vill säga i köttaffären, från den 31 mars 2001.
På grundval av utlåtanden från den vetenskapliga kommittén, omfattade förslaget bestämmelser för undantag från skyldigheten att avlägsna ryggraden för fem medlemsstater - Österrike, Finland, Portugal, Sverige och Förenade kungariket. Detta undantag är beroende av en fortsatt och förbättrad övervakning avseende förekomst av BSE i de medlemsstaterna, med ett krav på ökad testning av vissa kategorier av djur. Undantagen kommer att ses över, om det blir nödvändigt mot bakgrund av resultaten av dessa tester och ytterligare vetenskapliga råd.

Miguélez Ramos
Herr talman! Jag anser att Redondo har uttryckt det hela mycket väl i sitt inlägg och att det i fråga om BSE-krisen mycket riktigt finns medlemsstater som är bättre elever och som förbereder sig för sina prov flera månader i förväg, och andra elever som till exempel regeringen i mitt land, som är de sämsta eleverna i klassen och som pluggar till proven fem minuter innan, och när de får underkänt skyller de på läraren. Och läraren är ni, herr kommissionär.
Den spanska regeringen fick kännedom om det första BSE-fallet i oktober, men den hemlighöll detta till december. Avsaknaden av öppenhet och det improviserade agerandet från regeringen i mitt land inför den här krisen beror, enligt min uppfattning, på den enorma konsumtionsnedgången i Spanien, vilket boskapsuppfödningssektorn får betala konsekvenserna för, framför allt i min region, Galicien, där nötboskapen ingår som en beståndsdel i den sociala sammanhållningen, och mer än så, - som en känd och beundrad författare har sagt - de är heliga.
Därför frågar jag er: kan kommissionären garantera konsumenterna att de åtgärder som Europeiska unionen har beslutat om nu följs till fullo i Spanien? Finns det någon framtida åtgärd som vi måste börja förbereda oss inför?

Byrne
. (EN) Som jag sade till svar på en tidigare fråga, tror jag fullt och fast att genomförandet av säkerhetsåtgärderna är av avgörande betydelse och att detta genomförande måste tillämpas strängt i alla medlemsstater.
Jag har skrivit till medlemsstaterna, jag är regelbundet i kontakt med medlemsstaterna, jag diskuterar frågan i rådet (jordbruk) ganska regelbundet, och vikten av att genomföra lagar är någonting som jordbruksministrarna och regeringarna i medlemsstaterna är fullt medvetna om.
Jag håller med er: om de lagar som vi har infört inte genomförs, kan det leda till ett minskat förtroende bland konsumenterna. Om konsumenterna känner att de lagar som har införts för deras skull inte genomförs till fullo, ser de det som en risk för sig själva.
Jag tror att alla medlemsstater nu helt förstår betydelsen av detta. Det kan ha funnits en viss slapphet i vissa medlemsstater i det förflutna, men jag är nu ganska övertygad om, efter att ha iakttagit situationen och efter att ha lyssnat till de iakttagelser som gjorts av, i synnerhet, jordbruks- och hälsoministrar i de olika råden, att det finns en fullständig och absolut förståelse för behovet av att genomföra lagstiftningen till fullo. Det görs förnyade ansträngningar i alla medlemsstater för att lyckas med detta, till förmån för konsumenternas hälsa.

Izquierdo Rojo
Herr kommissionär! Jag undrar om ni känner till och om ni anser det vara korrekt att det i Spanien är "Guardia Civil" (civilgardet) som är den nya myndigheten som har ansvaret för att värna om livsmedelssäkerheten för de europeiska medborgarna när det gäller BSE? Vet ni att "Guardia Civil" inte lämnar ut personuppgifter för några av de personer som har anhållits för köttmjölsbedrägerier? Anser ni att detta är korrekt? Vet ni att Fischler i dag har talat om för oss här i kammaren att det inte är nödvändigt att offra hela kreatursbesättningen på en gård på vilken ett enda fall har hittats? Och vet ni att den spanske jordbruksministern - de låter inte hälsovårdsministern uttala sig - säger att absolut hela kreatursbesättningen måste offras? Är inte detta en motsägelse? Vet ni att denna motsägelsefulla och kaotiska information är vad medborgarna får ta del av? Vad anser ni om det jag sade om "Guardia Civil"? Svara mig, är ni snäll!

Byrne
. (EN) Herr talman! Jag föreställer mig att "Guardia Civils" inblandning under dessa omständigheter sannolikt hör samman med vad ni själv sade: under omständigheter då ett köttproducent eller någon annan med ansvar för kötthantering inte följer lagen, kan ett lagbrott mycket väl ha ägt rum, och det är under sådana omständigheter sannolikt lämpligt med en brottmålsutredning.
De närmare detaljerna om "Guardia Civils" inblandning i denna särskilda fråga är en sak som jag inte har någon ingående information om, men jag antar att inblandningen är sådan som jag har beskrivit.
Som svar på er fråga om utslaktning av djur under omständigheter då ett positivt fall har upptäckts i en besättning, är det för närvarande upp till de berörda medlemsstaterna att avgöra om det är lämpligt att slakta hela besättningen eller inte. Det är en sak för medlemsstaten att besluta om. En del medlemsstater gör det. Andra medlemsstater väljer att avliva alla "kohorter", det vill säga de djur från samma besättningar som också skulle kunna ha utsatts för smittat foder, vilket uppenbarligen är en annan typ av försvars- eller skyddsåtgärd, och det finns de som anser att det tillvägagångssättet är minst lika bra och kanske till och med bättre. Som jag sade är det upp till varje medlemsstat att avgöra hur de skall handla under dessa omständigheter.
Jag vill också fästa er uppmärksamhet på det faktum att förordningen om transmissibel spongiform encefalopati nu går igenom lagstiftningsprocessen, som jag nämnde i ett svar på en tidigare fråga. Den förordningen medger utslaktning av besättningar och avlivande av kohorter, liksom den medger andra åtgärder som en medlemsstat meddelar kommissionen och som kommissionen, på grundval av utlåtanden från sina vetenskapliga rådgivare, anser ger minst samma grad av skydd för konsumenternas hälsa. Den sistnämnda åtgärden kan tillåtas under sådana omständigheter. Till svar på er fråga om slakt av hela besättningar, är det en fråga som ligger helt och hållet inom medlemsstaternas behörighet att besluta om.

Purvis
Herr talman! Tillåt mig att uttryckligen fråga kommissionären: är buljongben andra än från ryggrad och skalle fullkomligt säkra och i sin ordning att använda? Är det i sin ordning att äta osso buco, som jag tror görs av kalvlägg, och går det bra att äta oxsvans, som i själva verket, om jag inte har helt fel, är en förlängning av ryggraden?

Byrne
. (EN) Som jag angav i den tidigare delen av mitt svar, är de ben som man har fastställt skall avlägsnas de som är specificerat riskmaterial. Alla andra delar från ett djur vilka inte omfattas av definitionen specificerat riskmaterial är lämpliga för mänsklig konsumtion.

Talmannen
Carnero González har ordet för en ordningsfråga.

Carnero González
Herr talman! Jag skall försöka uttrycka mig exakt och fatta mig kort. Jag vill ge uttryck för min förvåning över att åtta frågor från andra ledamöter, vilka handlar om samma ämne, Västsahara, har placerats i tredje delen av frågeordningen för detta sammanträde, vilket innebär att kommissionen omöjligt kommer att kunna besvara dem.
Jag skulle vilja att parlamentets ordförandeskap förklarar vilka kriterier som har tillämpats för att fatta sådana beslut, eftersom jag helt enkelt inte förstår dem.

Talmannen
Herr Carnero, när frågestunden inleddes erinrade jag om vilka kriterierna är; de står i arbetsordningen och i riktlinjerna för arbetsordningen och även i de meddelanden som parlamentets ordförandeskap - inte talmannen för sammanträdet - sänder till ledamöterna. Problemet är sedan preciseringen av kriterierna. Jag kommer emellertid att notera ert inlägg mycket noga, och jag kommer naturligtvis att vidarebefordra det till parlamentets ordförandeskap.
Eftersom tiden för frågestunden för frågor till kommissionen har tagit slut, kommer frågorna 59 - 118 att besvaras skriftligen.
Jag förklarar frågestunden med frågor till kommissionen avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 19.30 och återupptogs kl. 21.00.)

Avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön (fortsättning)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är fortsättning på diskussionen om avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön.

Fiori
Herr talman! Jag måste få gratulera Bowe till betänkandet och till de åsikter som kommer till uttryck, och som med tanke på den besvärliga frågan om genetiskt modifierade organismer verkligen utgör en balanserad ståndpunkt.
Slutsatsen, vilken är den? Slutsatsen blir att det behövs regler och kontroller. Utan tvekan återstår det ett antal frågor att lösa - till exempel kvarstår problemen med spårbarhet och märkning - men ställda inför det absoluta behovet av en reglering, så anser jag att målet har uppnåtts med råge. Man skall dessutom hålla i minnet att när det gäller de komplexa frågorna kring genetiskt modifierade organismer så står mycket på spel; vi kan till och med hävda att, ur flera synpunkter, står själva Europeiska unionens roll på spel när det gäller många av unionens kommande åtaganden: tänk bara på omorganisationen av Världshandelsorganisationen, det nya forskningsprogram vi är i färd med att sjösätta, programmen för utveckling och sysselsättning, relationerna som kommer ur uppbyggandet av nya marknader, processerna i samband med globaliseringen i samband med omdefinieringen av de ekonomiska processerna.
När det gäller genetiskt modifierade organismer får vi inte glömma att det finns många som sysslar med detta. Vi har till exempel Kina, Sydafrika, Mexiko som i dag odlar genetiskt modifierade organismer och andra, som Kuba, som vi vet är på väg att göra det; andra, som Nigeria, Thailand och Filippinerna, är extremt intresserade av de möjligheter som erbjuds av biotekniken.
Frågan blir då: vilken roll tänker Europeiska unionen spela i den framtid som redan är här? Jag anser att det enda rimliga svaret när det gäller Europaparlamentets roll är att lägga fast en kurs och en strategi som innebär ett totalt engagemang. Detta innebär vare sig att acceptera, avstå ifrån eller tvinga fram en högre eller en lägre takt. Det innebär framför allt att godkänna ett slags "grönt ljus", en semafor som visar grönt för alla studier, tillämpningar eller patent som omfattar bioteknik. Detta är ett resultat som Bowe-betänkandet har uppnått med god marginal.

Lund
Herr talman, det förlikningsresultat vi har framför oss är en väsentlig förbättring av reglerna för odling av genetiskt modifierade livsmedel i miljön. Vi får några skärpta krav till riskvärderingen. Man skall också se på de långsiktiga verkningarna av alla tillåtelser. Vi får en bättre uppsikt, och vi får en tidsbegränsning av de enskilda tillåtelserna. Dessa tycker jag allihop ger ett viktigt bidrag för att skydda miljön och för att skydda mänsklig hälsa. Men jag har ett par frågor till kommissionen om några saker, som jag anser det är viktigt att få ett klarläggande om i dag, för det finns ju alltid några brister inom området.
Först och främst vill jag be kommissionen om att i dag ge en försäkran om att vi, när vi stiftar vertikal lagstiftning på olika områden, som har med genetiskt modifierade livsmedel att göra, också ser till att den vertikala lagstiftningen respekterar det generella direktivet om odling av genetiskt modifierade grödor, som vi nu beslutar om. Min andra fråga rör märkning och spårbarhet, för jag anser egentligen att det är ett bekymmer att kommissionen inte har varit förmögen att framlägga ett förslag om märkning redan på nuvarande tidpunkt. Men också här vill jag gärna be om att vi får en fördjupning av det brev, som kommissionär Byrne och kommissionär Wallström har skickat till ledamöterna i utskottet för miljö, och i vilket det står att man vill ge en bättre information till medborgarna om genetiskt modifierade grödor. Jag anser inte att ordet "bättre" är tillräckligt. Det är viktigt att det ges full information, att man alltså inte får ett system, där det ändå finns en massa brister i den upplysning man ger till konsumenterna om genetiskt modifierade grödor. Vi är inte intresserade av att köpa grisen i säcken. Det är viktigt att vi får ett verkligt utskott för konsumentfrågor, och att det inte på denna punkt fuskas med dess betydelse, så jag hoppas att vi i dag kan få en redogörelse för denna fråga.
Och därutöver kunde jag också önska mig en försäkran från kommissionen om att man inte öppnar för nya tillåtelser, som man har varit inne på, innan de nya bestämmelserna har trätt i kraft 2002. Det är ju vällovligt att man vill ställa villkor som svarar mot de nya bestämmelserna i de tillstånd man måste ge innan lagen träder i kraft, men om lagen inte har trätt i kraft, så kan man ju inte upprätthålla dessa bestämmelser, om de verksamheter som har fått tillstånd, ändå överträder bestämmelserna. Därför menar jag bestämt att man bör respektera att lagstiftningen måste träda i kraft innan man börjar ge tillstånd enligt de nya bestämmelserna. Det är det enda sättet varpå vi kan försäkra oss om att dessa rent faktisk också kan upprätthållas.

Maaten
Herr talman! Föredragande Bowe drar slutsatsen att förlikningsförfarandet om avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön givit ett i stort sett positivt resultat. Den liberala gruppen kan hålla med om det även om det naturligtvis finns saker som kunde vara bättre, till exempel när det gäller skyddet av den biologiska mångfalden, men det är saker som vi nog kommer att kunna behandla igen i framtiden.
Syftet med det nya direktivet är i första hand säkerhet för miljö och folkhälsa. Av det följer logiskt att även om användandet av genetiskt modifierade organismer kan vara godtagbart så bör utsättandet alltid föregås av, systematisk, oberoende och mycket ingående forskning om eventuella risker för miljön och för folkhälsan. I det sammanhanget är det viktigt med den obligatoriska kontroll som införs efter att utsättningen skett och det faktum att det första tillståndet får gälla i högst tio år. På det sättet kan man å ena sidan stimulera forskningen och användningen av genetiskt modifierade organismer samtidigt som det går att kontrollera. Gedigen information är bra för konsumentens valfrihet. Konsumenten måste kunna vara absolut säker på om en viss produkt innehåller genetiskt modifierade organismer eller inte. Det går endast genom en heltäckande märkning. Därför är vi glada att höra att kommissionen planerar att snart lägga fram förslag om det här.
Avslutningsvis gläder det mig mycket att kommissionen lovat att före slutet av 2001 lägga fram förslag för kompletterande bestämmelser angående ansvarsskyldighet för de olika typerna av miljöskador i alla områden i Europeiska unionen. Det är mycket viktigt att ha en noggrann kontroll över alla risker för skador på miljön och folkhälsan och förebygga sådana skador med alla möjliga medel.

Isler Béguin
Herr talman, herr kommissionär! Ja eller nej - frågan för oss i dag gäller att ta reda på om morgondagens omröstning kommer att medföra att moratoriet upphävs när det gäller tillstånd för utsättning och utsläppande på marknaden av genetiskt modifierade organismer Svaret är tydligt: det är nej. Moratoriet måste upprätthållas, eftersom revideringen av direktiv 90/220 inte uppfyller alla de krav som vi fastställde från början.
Visst medger vi att det har gjorts förbättringar, bl.a. beträffande biologisk övervakning av framtida berörda områden, under förutsättning att man verkligen får kännedom om vilka de är - det kommer att bli en sak för behöriga myndigheters bedömning. Den slutliga kompromissen bemöter inte konsumenternas oro, eftersom de hade önskat se en garanti för livsmedelssäkerhet och en fullständig utvärdering av riskerna med att genetiskt modifierade organismer sätts ut i miljön.
BSE-krisen hade kunnat bromsas om man hade fattat djärvare beslut efter de första varningssignalerna. Låt oss inte upprepa det misstaget. Bara kommissionen snabbt lägger fram förslag som garanterar en fullständig spårbarhet av genetiskt modifierade organismer och en tillförlitlig märkning för samtliga produkter som innehåller genetiskt modifierade organismer. Endast då kommer man att kunna bevilja tillstånd för utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön.

González Álvarez
Herr talman! Föredraganden Bowe hade rätt när han i kväll sade att det inte endast har varit hans arbete utan även parlamentets arbete som har lett till att vi har kommit vidare med detta direktiv när det gäller lagstiftningen och den restriktiva tillämpningen av denna.
Emellertid vill jag erinra om vilka frågor parlamentet och utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor hade invändningar emot under den första och andra behandlingen. Eftersom tiden är begränsad kan vi inte tala om dem alla, men jag vill nämna användningen av markörer för antibiotikaresistens, vikten av att respektera Cartagenaprotokollet - det internationella avtalet - klausulen om civilt ansvar, förebyggande åtgärder för att förhindra spridning av dessa plantor till andra plantor, offentliga register över genetiskt modifierade organismer och lokalisering av dessa samt den mycket allvarliga frågan om att export endast kan ske efter medgivande.
Några av dessa punkter har införlivats i och med förlikningsprocessen, men det finns en del som fortfarande är kompromisser och andra för vilka långa tidsfrister antagligen kommer att krävas, det gäller till exempel avskaffandet av markörer för antibiotikaresistens. Enligt vår åsikt har vi redan nu problem med antibiotikaresistens inom den offentliga hälsovården; det finns infektioner som förut kunde botas med vanlig antibiotika, vilket inte går längre, naturligtvis inte enbart på grund av de genetiskt modifierade organismerna, utan även beroende på förekomsten av andra sorters antibiotika, till exempel för boskap. Dock är tidsfristerna långa och problemet existerar redan. Vi anser att det finns andra löften, som just nu bara är löften, men som kan uppfyllas, och som kanske kommissionen uppfyller; men vi anser också att moratoriet bör fortsätta tills hela den här lagstiftningen inte är i kraft längre, herr talman.
Jag avslutar med att kommentera ett inlägg som Fischler gjorde här i kväll, i vilket han talade om den ekonomiska katastrof som BSE innebär i Europa. Låt oss inte ännu en gång begå samma fel, det vill säga; vi får inte vidta några förhastade åtgärder med tanke på ekonomiska intressen om dessa åtgärder kan medföra risker för livsmedelssäkerheten, vilket sedan kan leda till en ekonomisk katastrof, förutom en livsmedelskatastrof.

Moreira Da Silva
Herr talman! De senaste åren har vi fått en helt ny bild: omställning av farmaceutiska företag till biotekniska företag, explosion av företag som utvecklar genetiskt modifierade organismer, allt större offentliga och privata bidrag till genetisk forskning, den legala kapplöpningen om patent för genetiskt modifierade fröer och till och med på mänskliga gener, fusioner och klyvningar av bioteknikföretag i en enorm hastighet, och uppdykandet av nya politiska gränser, samt en ny diskussion om etik, jordbruk, folkhälsa, miljö, svält och fattigdom.
Biotekniken genomför helt enkelt en verklig revolution inom vetenskap, ekonomi och politik. En revolution som är hoppfull men också riskfylld. Därför har inte fundamentalister som bara säger ja eller nej någonting att tillföra oss. Svaret ligger i en bra balans mellan forskningens frihet och behovet att skydda folkhälsan och miljön. Jag anser att detta arbete med revidering av direktivet om avsiktlig utsättning i miljön av genetiskt modifierade organismer respekterar denna balans, eftersom det å ena sidan inte begränsar forskningen och försöksverksamheten, och å andra sidan fastställer tydligare och mer restriktiva bestämmelser för utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön, för att skydda konsumenterna och den biologiska mångfalden.
Revideringen av detta direktiv blir fullständig först när kommissionen lägger fram lagstiftningsinitiativ som utan någon plats för tvivel förverkligar de principer som uttalats om miljöansvar och märkning samt spårbarheten av produkter som innehåller genetiskt modifierade organismer.

Corbey
Herr talman! Det har här i parlamentet redan sagts mycket om genetisk modifiering. Vissa av oss tror på en strålande framtid för biotekniken. Andra är skeptiska och hänvisar till riskerna och den vetenskapliga osäkerheten.
I frågor angående genetiskt modifierade organismer har Europaparlamentet tre uppgifter. Parlamentets första uppgift är att skapa ett synsätt. Ett synsätt som anger riktning och som har ett brett stöd. Det är just det som parlamentet har haft svårt att göra. Majoriteten i parlamentet pendlar fram och tillbaka mellan de icke-statliga organisationernas inställning och näringslivets inställning, med tanke på polariseringen är det nödvändigt med bra tillståndsförfaranden, förfaranden som garanterar säkerheten, skyddar konsumenten och miljön och respekterar försiktighetsprincipen.
Omprövningen av direktiv 90/220 ger en bra jämvikt. Den bästa i välden faktiskt. Jag tycker att vi tillsammans med föredraganden kan vara stolta över förhandlingsresultatet.
Den andra uppgiften är att fatta beslut och möjliggöra att beslut kan fattas. Vi måste få ett slut på rättsosäkerheten inom näringslivet. Näringslivet har hamnat i en besvärlig situation de senaste åren. I praktiken råder ett förbud som det aldrig har beslutats om. Den situationen måste brytas, men det går endast om det finns tillräckliga garantier för konsumenten om vi även ger konsumenterna rättssäkerhet. Konsumenterna måste kunna välja och kommissionen måste kunna ge garantier för det.
Parlamentets tredje uppgift är att ta ansvar. Om vi säger ja så måste vi också kunna ta det ansvaret. Vi kan motivera vårt ja genom att peka på att den gamla situationen var sämre och att förbudet eller moratoriet är möjligt i den nya situationen. Jag tycker dock att vi i det här direktivet har byggt in tillräckliga garantier för att ge biotekniken en chans i Europa.
Varje produkt måste kontrolleras så att den duger, men vårt ansvar slutar inte där. Parlamentet måste fortsätta yrka för en form av samhällskontroll över biotekniken. Avvägningen får inte bara inskränka sig till säkerheten. Samhällets nytta av biotekniska uppfinningar måste få en plats i myndigheternas och näringslivets avvägning, så att vi kan gå ett steg längre än säkerheten. Det är till nytta för konsumenter över hela världen men även för näringslivet.

Celli
Herr talman! Låt mig understryka en paradox: de multinationella företagen inom transgen forskning hävdar att de redan är beredda att ersätta markörerna för resistens mot antibiotika med alternativa metoder. Men om det nu är på det viset, varför begär de då att användningen av dessa markörer skall tillåtas ända till år 2004 och i laboratorier ända till år 2008? Det faktum att de tänker ersätta dem, är inte det ett erkännande av att de är farliga, till skillnad mot vad de alltid har hävdat tidigare?
Låt oss inte glömma bort att alla de transgena växter som de vill sätta ut i miljön och på marknaden är försedda med dessa markörer, varför vi har att göra med en dubbel verklighet, och dubbla verkligheter är alltid detsamma som lögner. Jag är verkligen inte emot forskning, utan emot oförsiktiga vetenskapsmän som ofta tänker, inte så mycket på framsteg, som på patentens Eldorado! Tänk bara, till exempel, på BSE!

Meijer
herr talman! Det är först i en avlägsen framtid som det kommer att visa sig om den genetiska modifieringen är en välsignelse eller en katastrof för mänskligheten och för världen. Det var människor som förde med sig kaninplågan till Australien och amerikanska bisamråttor som undergräver de nederländska dammarna. Därefter har människan skaffat världen kemiska giftbälten och avfallsplatser för radioaktivt avfall. På senare tid har vi låtit en aids-epidemi härja och låtit galna ko-sjukan uppstå. I alla de här fallen handlade det om en kombination av okunnighet, otålighet, bekvämlighet och vinstbegär. Om vi då hade vetat vad vi nu vet, så hade vi antagligen handlat annorlunda.
Om människor inom kort oväntat blir sjuka genom konsumtion av nya produkter, nuvarande växter och djur fördrivs av andra och levande väsens motståndskraft mot nya sjukdomar försvinner, då vet vi att vi gjort ett stort fel igen. Därför finns det alla skäl att tills vidare begränsa oss till vetenskaplig forskning och isolera alla nya produkter som uppstår genom den forskningen. Tyvärr sviktar man nu för påtryckningarna från näringslivet att tillåta en kommersiell användning. Det är säkerligen mycket vinstgivande för dessa företag, men innebär på lång sikt enorma kostnader för samhället i stort. Valet med avseende på genetisk modifiering verkar nu stå mellan att ha kvar den gamla regleringen som var dålig, men som innehåller ett moratorium, och en ny reglering som är litet bättre men som upphäver moratoriet. Jag konstaterar att det verkliga valet inte kan göras på grundval av den här rättsakten.

Boudjenah
Herr talman! Innehållet av genetiskt modifierade organismer i våra livsmedelsprodukter och de tvivel som råder i fråga om deras konsekvenser för människan och hennes miljö är numera, desto bättre, frågor av allmänt intresse. I Frankrike har tidningarna således skrivit en hel del om Europaparlamentets omröstning efter andra behandlingen av det här direktivet. De franska och de europeiska medborgarna förväntar sig att de förtroendevalda skall inta en tydlig attityd, och tragedierna med det smittade blodet och galna ko-sjukan ger dem rätt till det, om det nu skulle behövas.
I likhet med flera andra tror jag att förlikningskommitténs resultat långt ifrån bemöter det intresse och den oro som kommer till uttryck i våra samhällen. Åtgärden att göra spårbarhet obligatoriskt, något som är notoriskt otillräckligt, skulle vara en provokation mot alla dem som vill få information på ett legitimt sätt. Rätten till information erkänns dock inte alltid. Förslagen till förordning bör garantera en verklig märkning och spårbarhet av genetiskt modifierade organismer och härledda produkter. Vidare måste de som producerar och sätter ut genetiskt modifierade organismer få ett större ansvar. Vissa laboratoriers skrupelfria lobbygrupper och de multinationella bolag som företräder dem bör pekas ut.
I samband med den sista behandlingen av detta direktiv vill jag slutligen framhålla rådets ansvar, som efter första behandlingen inte godtog alla de ändringsförslag med denna innebörd, ändringsförslag som borde ha gjort det möjligt att framställa en annan text. Den text som till sist antas riskerar att göra det moratorium föråldrat, som faktiskt utverkades i juni 1999, samtidigt som försiktighetsprincipen bör prioritera kvinnor och mäns liv och hälsa framför alla andra hänsyn, särskilt när det handlar om ekonomiska hänsyn.

Diamantopoulou
. (EN) Herr talman! Jag skulle först vilja tacka föredraganden, Bowe, och utskottsledamöterna för deras utmärkta och smidiga samarbete under förlikningen om denna invecklade lagstiftning.
Vi närmar oss nu slutet på en lång debatt, som startade för så länge sedan som i december 1996, när kommissionen lade fram rapporten om översynen av direktiv 90/220 om avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön. Under den perioden har den europeiska allmänheten blivit allt mer medveten om användningen av nya tekniker och uttryckt en verklig och berättigad oro, i synnerhet när det gäller de olika sätt som biotekniken kan påverka det vardagslivet. Kommissionen tvivlar inte på att denna lagstiftning bemöter den oron på ett öppet och ansvarsfullt sätt och att den utgör en viktig första milstolpe i riktning mot att återställa allmänhetens och marknadens förtroende. Under debatten har flera parlamentsledamöter påmint kommissionen om dess avsikt att lägga fram lämpliga förslag om spårbarhet och märkning av genetiskt modifierade organismer och av produkter som härrör från dessa.
Processen har redan startat, och jag kan bekräfta att samrådet mellan avdelningarna inom kommissionen om ett utkast till förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om spårbarhet och märkning av genetiskt modifierade organismer startade i går och att kommissionen kommer att besluta om förslaget i början av mars.
Detta förslag kommer, bland annat, att säkerställa att varje konsumentprodukt som innehåller en genetiskt modifierad organism kommer att anges som sådan på etiketten. Det kommer också att säkerställa att genetiskt modifierade organismer kan identifieras i alla skeden av produktionskedjan. Det kommer att medge kontrollåtgärder för tillbakadragande från marknaden i händelse av oförutsedda händelser efter utsläppande på marknaden samt lämplig märkning. Till i juni 2001 kommer kommissionen att lägga fram förslag om märkning som är utformade för att ge konsumenterna mer information om livsmedel som härrör från genetiskt modifierade organismer. Vi överväger i synnerhet att överge den nuvarande taktiken med DNA-proteinkriteriet. En sådan taktik kommer att ge konsumenterna en maximal valmöjlighet mellan genetiskt modifierade och konventionella produkter. Dessa förslag kommer att inkludera beredd mat i märkningssystemen.
Avslutningsvis vill jag på nytt bekräfta kommissionens avsikt att före slutet av året lägga fram ett förslag till direktiv om miljöansvar, som kommer att omfatta genetiskt modifierade organismer. Som jag sade tidigare, närmar vi oss nu slutet på en lång debatt om översyn av direktiv 90/220. Denna text omfattar redan allmänna rättsliga skyldigheter i fråga om spårbarhet och märkning. Den kommer att fastställa de grundläggande reglerna för en övergripande lagstiftningsram för bioteknik. Det är därför av yttersta vikt att detta direktiv nu antas, så att det kan bana väg för ett strikt, öppet, effektivt och förutsägbart system för godkännande av genetiskt modifierade organismer.

Bowe
. (EN) Herr talman! Efter tre års arbete med detta betänkande, är det svårt att inte bli lite känslosam. Efter att ha lyssnat till mina kolleger i kväll, vill jag först av allt säga hur mycket jag uppskattar sådana ord om det arbete som har sysselsatt mig under de tre senaste åren och hur nöjd jag är med slutresultatet: en lagstiftning som kommer att ge de hårdaste lagarna om genetiskt modifierade organismer i världen. Det råder ingen tvekan om att denna kammare och de andra europeiska institutionerna kommer att ta sitt ansvar gentemot Europas folk på allvar när de i morgon godkänner denna lagstiftning.
Det finns en sak som är förvirrande och som jag vill klargöra. Många talare har talat om problemet med ett moratorium. Detta är en informell hedersöverenskommelse mellan kommissionen och rådet. Ett godkännande av vår lagstiftning i morgon kommer inte att medföra att detta moratorium hävs eller ändra situationen med avseende på moratoriet. Det är ett beslut som måste fattas mellan medlemsstaterna och kommissionen. Vad de gör kommer att avgöra vad som händer med moratoriet, inte vad vi gör i morgon.
Vad vi måste göra i morgon är att stödja denna lagstiftning, för utan den går vi inte framåt, utan bakåt. Utan den går vi inte framåt in i ett starkt system med lagstiftningskontroll, utan bakåt till det gamla direktivet, det misstrodda direktivet, som ingen av oss har nytta av. Det har tvingat kommissionen och rådet att stoppa godkännandet av genetiskt modifierade organismer och tvingat detta parlament att arbeta i nästan tre år med att ersätta det.
Vi vet mycket väl att det här bara är det första steget i processen. Mer lagstiftning är på väg. Vi har haft privilegiet - och jag tackar kommissionen för det - att se dess förslag till lagstiftning, den förordning som i dag redan har antagits för samråd inom kommissionen. Vid första påseendet verkar denna handling vara ett betydelsefullt och mycket bra steg i rätt riktning, och jag är säker på att det inom månader kommer att göra det reviderade direktiv 92/20 sällskap som en del av lagstiftningsramen för kontroll av genetiskt modifierade organismer.
Jag kan bara säga till kammaren att vi måste ta vårt ansvar. Vi måste göra vad vi måste göra för Europas folk, och det är att stödja denna lagstiftning i morgon.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Gemenskapens miljöstyrnings- och miljörevisionsordning
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0033/2001) av García-Orcoyen Tormo för Europaparlamentets delegation till förlikningskommittén om förlikningskommitténs gemensamma utkast till Europaparlamentets och rådets förordning om frivilligt deltagande för organisationer i gemenskapens miljöstyrnings- och miljörevisionsordning (EMAS)
(C5-0661 - 1998/0303(COD)).

García-Orcoyen Tormo
(PPE-DE), föredragande. (ES) Herr talman! Det är nu nästan åtta år sedan gemenskapens förordning om frivilligt deltagande för organisationer i gemenskapens miljöstyrnings- och miljörevisionsordning (EMAS) trädde i kraft i juni 1993.
Denna förordning, som brukar kallas EMAS, öppnade möjligheterna att tillämpa marknadsmekanismer för att organisationerna frivilligt skall förbinda sig att arbeta mer aktivt för att förbättra sin miljöprestanda. Det faktum att direktivet har varit framgångsrikt beror till stor del på konceptet att miljön kan och bör integreras i företagsstrategierna som ännu en faktor som förutom miljösäkerhet, ger mervärde till själva företaget.
Att se respekten för miljön som ytterligare en faktor för konkurrenskraft och utveckling, i stället för att betrakta den som en besvärande rättslig förpliktelse, vilken i många fall är mycket kostsam ekonomiskt och inte blir särskilt uppskattad av konsumenterna, är en viktig förändring av företagsvärldens mentalitet.
Den här omarbetade och uppdaterade förordningen utgör ett viktigt tillskott till en modern miljöpolitik i enlighet med principerna om hållbar utveckling. Det är också viktigt för att en verklig förbättring av företagens miljöprestanda skall uppnås och även för att denna förbättring skall uppmärksammas av tredje part, särskilt konsumenterna.
Under dessa åtta år av praktisk tillämpning har vi lärt oss mycket, till exempel att förordningen är användbar som marknadsinstrument. Nästan 3 100 industrianläggningar i hela Europa har anslutit sig till detta system, och antalet växer med en takt av nästan 50 procent per år.
Trots denna viktiga utveckling finns det fortfarande ytterligare möjligheter till att gå vidare. Många ändringsförslag som underlättar företagens medverkan i detta system för miljöförbättring har därför lagts till. Jag kan till exempel nämna att tillämpningsområdet utvidgas till att omfatta alla slags organisationer, inklusive servicesektorn, möjligheten att, som ett medel för att främja EMAS-registering, underlätta tillgången till offentliga kontrakt för de certifierade organisationerna, att främja de små och medelstora företagens deltagande, och att samordna det europeiska systemet med andra internationella system för miljöcertifiering. När det gäller det sistnämnda systemet, har betydande åtgärder vidtagits för förenkling och sammanslagning av nomenklaturer och krav, vilket märkbart kommer att klargöra den roll som EMAS måste spela i ett europeiskt sammanhang.
En annan läxa vi väl har lärt oss är att vi måste upprätthålla och till och med förstärka systemets trovärdighet. I den här texten har de åtgärder som säkerställer systemets kvalitet och trovärdighet förstärkts, och allmänhetens tillgång till information har ökats.
Miljöredovisningarna har fått en ökad betydelse, likaså de ackrediterade miljökontrollanternas arbete, vilka skall fastslå om organisationerna följer de krav som ställs i förordningen.
Dessa krav har förstärkts i och med parlamentets ändringsförslag, och jag betonar följande av dessa: att de registrerade organisationerna skall ha en skyldighet att följa miljölagstiftningen; att införa högre krav på kvalifikationer och utbildning för de ackrediterade miljökontrollanter som utövar tillsyn över organisationerna; att organisationerna skall sammanställa offentliga rapporter om sin miljöprestanda med absolut trovärdighet gentemot tredje part; att berörda parter i högre grad följer kontrollprocesserna av organisationernas miljöprestanda, och då särskilt arbetstagare och användare; ett utvidgat miljöansvar som når utanför organisationernas anläggningar genom att inkludera indikatorer för miljöprestanda för produkter och service i linje med kopplingen till de nya miljödirektiven; och även en ökad roll för organen för samordning i syfte att underlätta att systemet tillämpas på ett enhetligt sätt i de olika medlemsstaterna.
Jag anser att förlikningsförfarandet har spelat en mycket positiv och intressant roll i beslutsprocessen som ledde till de ovannämnda resultaten. När förlikningsförfarandet inleddes hade vi 24 ändringsförslag, av vilka endast fyra godtogs utan ändringar och tre drogs tillbaka under förhandlingarnas gång. Antalet ändringsförslag som godtogs genom kompromissformuleringar var 20, vilket ger en uppfattning om hur intensiv och framgångsrik förhandlingen var.
Jag vill därför tacka för det arbete som parlamentets, kommissionens och rådets tekniker har utfört under den här perioden, och likaså ledamöterna i förlikningskommittén, för deras vilja och beslutsamhet att förstärka denna förordning. Jag anser att Europaparlamentet kan se slutresultatet av förlikningen som mycket tillfredställande eftersom den största delen av parlamentets ändringsförslag har införts i den gemensamma texten, i ursprunglig eller modifierad form, och jag föreslår därför att texten antas i morgon vid den tredje plenarbehandlingen.

Scheele
Herr talman! Föredraganden har redan sagt att Europaparlamentet har bidragit till att EMAS II, som det kallas, får strängare bestämmelser och inte blir alltför urvattnat, men att förlikningskommittén inte heller har låtit sig tvingas på knä, och inte har avvikit från de väsentliga kraven för detta frivilliga system för miljöstyrning och miljörevision. Just därför att det är ett frivilligt system måste vi ge det trovärdighet, och vi har framgångsrikt kunnat genomdriva detta gentemot rådet.
Jag tror att det var ett minimikrav att i fråga om EMAS II se till att den befintliga miljölagstiftningen iakttas. Det hade varit skamligt om det hade fallit under den tredje behandlingen. Vi har också lyckats uppnå mer öppenhet, dvs. bättre information till allmänheten och intresserade kretsar. För min grupp var det också mycket viktigt att det blev ett aktivt deltagande av arbetstagarna och deras företrädare i organisationen. Detta krav har blivit mycket omdiskuterat, och uppenbarligen tillfredsställer den något komplicerade formuleringen, som nu står i texten, rådets företrädare bättre än det mycket klara krav, som Europaparlamentet formulerade i början.
Detta passar min grupp, och jag vill å socialdemokratiska gruppens vägnar än en gång understryka att i fråga om EMAS är både legal compliance och deltagande från arbetstagarnas och deras företrädares sida viktiga, och jag emotser med spänning kommissionens utvärdering.

Myller
Herr talman! Även jag vill gratulera föredraganden till betänkandet för ett lyckat resultat för parlamentet. Jag anser också att det är viktigt att vi börjar med att godkänna befintlig lagstiftning och utgående från den gör frivilliga överenskommelser. I själva verket kunde man tänka sig att i framtiden göra nya överenskommelser med företag ur samma utgångspunkt. Man bör entydigt definiera de områden, där man, enligt gällande lagstiftning, på ett snabbare och effektivare sätt försöker nå mål som är viktiga ur miljösynpunkt.
Det här förslaget utvidgar systemet från år 1993 genom att inkludera organisationer som värnar om miljön. Vi talar inte längre enbart om industriföretag, vilket är bra. Aktivitet i miljöfrågor gynnar inte bara miljön utan även själva företaget. I sina konsumtionsbeslut värdesätter den moderna konsumenten i allt högre grad produkternas miljövänlighet.
Det har helt riktigt påpekats att ett effektivt genomdrivande av detta system förutsätter att personalen förbinder sig att följa de gemensamma värderingarna. Detta igen förutsätter att arbetstagarna informeras om hur den miljövänliga verksamheten kan utvecklas, och dessutom att de bereds tillfälle att själva bidra till den. Om ett företag ansluter sig till ett kontrollsystem för miljöfrågor är det nödvändigt att det även förbinder sig till regelbundna, offentliga miljödeklarationer som avges av opartiska experter.

Diamantopoulou
. (EN) Jag tror att vi alla är mycket glada över att förordningen om frivilligt deltagande för organisationer i gemenskapens miljöstyrnings- och miljörevisionsordning (EMAS), som kommissionen föreslog i oktober 1998, nu går in i det sista skedet av antagandeprocessen. Genom EMAS-förordningen, som ni behandlar, kommer ett gediget system för miljöförvaltning att upprättas som gör det möjligt för organisationer i många verksamhetssektorer att uppträda miljövänligare. Den kommer att vara ett lämpligt svar på behovet av att göra både privata och allmänna sektorer medvetna om deras ansvar gentemot vår miljö, på vilken deras verksamheter inverkar.
Sist, men inte minst, kommer EMAS-förordningen att leda till att miljöinformation som sprids är pålitlig samt medge samspel mellan olika intressegrupper. Detta kommer att vara ett viktigt steg för att bygga en bro mellan ekonomiska operatörer och offentliga myndigheter, å ena sidan, och medborgare, å den andra.
Det är därför med stor glädje som jag välkomnar den överenskommelse om en gemensam text som nåddes den 22 november 2000 i förlikningskommittén. Jag skulle vilja gratulera föredraganden, García-Orcoyen Tormo, liksom alla ledamöterna i den parlamentariska delegationen och i förlikningskommittén.
Tillåt mig också att hoppas att de europeiska institutionerna kommer att föregå med gott exempel och bidra till att EMAS utvecklas genom att själva tillämpa ordningen. Detta kommer att vara bra för miljön och välgörande för de europeiska institutionernas trovärdighet.

Talmannen
Tack, fru kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Kosttillskott
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0025/2001) av Emilia Franziska Müller för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kosttillskott (KOM(2000) 222 - C5-0234/2000 - 2000/0080(COD)).

Krarup
Herr talman, jag vill gärna be om ordet till föredragningslistan. Det direktivförslag, som håller på och behandlas, bör avvisas med stöd av arbetsordningens artikel 143, som föreskriver att det i början av behandlingen av en bestämd punkt på föredragningslistan kan förslag väckas om att avvisa frågan på formella grunder. Jag lägger ett sådant förslag, och anledningen till att jag menar att direktivförslaget bör avvisas är att det, enligt min mening, strider mot fördraget. Det strider mot artikel 152 i fördraget, som rör folkhälsan, och det råder inget tvivel om att detta direktivförslag i grund och botten har motiverats i avsikt att säkra befolkningens hälsa. Det fastslås i artikel 152, att pådrivande åtgärder kan vidtas, men utan att det är tal om någon form av harmonisering av medlemsstaternas lagar och administrativa regler. Det aktuella förslaget innehåller en speciell, intensiv harmonisering av medlemsstaternas lagar och administrativa bestämmelser och strider därför mot artikel 152. Jag har i kommissionens förslag och i Müllers betänkande förgäves sökt efter ett övervägande av denna rättsfråga. Jag menar att behandlingen bör avvisas till dess det har klarlagts i vad mån rättsproblemet är löst, och jag uppmanar till omröstning.

Talmannen
Finns det någon talare som är för förslaget?

Frahm
Herr talman, jag vill gärna tala för förslaget, för det måste vara självklart att parlamentet skall hålla sig till fördragets grunder. Om det råder minsta misstanke om att parlamentet går utanför fördragets ramar, så bör man stoppa förhandlingen, till dess frågan har klarlagts.

Talmannen
Finns det någon talare som är emot förslaget att betrakta betänkandet som otillåtligt?

Müller, Emilia Franziska
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! När kommissionen lägger fram ett förslag till direktiv för oss, utgår jag från att detta är i sin ordning även i rättsligt avseende. Av den anledningen utsågs jag också till föredragande. Jag anser också att vi här helt klart bör rösta om detta direktiv.

Talmannen
Vi har nu hört ett anförande för, och ett emot.
Låt mig förtydliga: den som röstar för anser att detta betänkande är otillåtligt; den som i stället röstar emot, anser det vara tillåtligt och därefter följer debatten.

Whitehead
Herr talman! När det gäller en så viktig fråga som denna, är det nödvändigt att vi meddelar dem som fortfarande befinner sig i byggnaden om att en omröstning skall äga rum. Det är mycket ovanligt att en omröstning förrättas på det här sättet, med omkring tolv ledamöter i kammaren. Många andra utanför är fullständigt omedvetna om - liksom vi som var här och som råkade vilja tala i denna debatt var - att den här frågan behandlas.
Om det finns något sätt för er att uppmärksamma dem som befinner sig i parlamentsbyggnaden på det faktum att en omröstning skall genomföras och avbryta sammanträdet tills de är här, får vi kanske ett mer representativt resultat.

Talmannen
Ledamot Whitehead, jag har ingen möjlighet att informera dem som befinner sig i byggnaden. Den som vill vara i kammaren följer arbetet.
Vi skall nu rösta om förslaget.

Oomen-Ruijten
Herr talman! Det är verkligen inte brukligt att personer beter sig så odemokratiskt att de ger kommentar under omröstningen och för det andra så har vi nu röstat. Ni måste tillkännage omröstningsresultatet och sedan fortsätter vi helt enkelt med debatten, herr talman. Det tror jag är det enda rätta och det bästa sättet att behandla det här ämnet som vi så ofta diskuterat.
(Parlamentet förkastade förslaget)

Müller, Emilia Franziska
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! När vi talar om kosttillskott, menar vi övervägande vitaminer, mineraler, fettsyror, aminosyror och några saker till. Vi talar alltså inte om berikade livsmedel och inte heller om livsmedelstillsatser. Vi talar om koncentrat av näringsämnen, som finns att få separata eller kombinerade i form av kapslar, tabletter, pulver eller liknande former för intag.
Vitaminer och mineraler är delaktiga i en mängd biokemiska processer i den mänskliga organismen. En optimal tillförsel av dessa ämnen är avgörande för människans hälsa och prestationsförmåga. Jag anser att möjligheten att berika vår dagliga föda med extra vitaminer och mineraler är mycket positiv.
Med detta direktiv om kosttillskott skapar vi en tillnärmning av lagbestämmelserna i medlemsstaterna. Vissa medlemsstater inordnar nu kosttillskotten bland livsmedlen, och andra medlemsstater inordnar dem bland läkemedlen. Direktivet säger nu entydigt att de skall inordnas bland livsmedlen. Därmed upphäver vi obalansen för producenterna. Men befintliga handelshinder på den inre marknaden reduceras också därigenom. Samtidigt skapar vi rättssäkerhet för de europeiska konsumenterna.
Principiellt kan kommissionens förslag välkomnas. Samråden i parlamentet har dock visat att det är nödvändigt att ändra enskilda punkter i förslaget. Tillämpningsområdet skall strykas. Kommissionens förslag till direktiv är snävt hållet i fråga om upptagna ämnen. Detta gäller till en början för de tillåtna mineralerna och deras kemiska föreningar. Vissa viktiga mineraler tas inte upp i kommissionens förslag, trots att de används i många länder i Europeiska unionen. Principiellt bör dessa mineraler godtas. Naturligtvis måste de kemiska föreningarna också genomgå en vetenskaplig kontroll. Detta måste ske innan direktivet träder i kraft, för att undvika att viktiga kosttillskott måste tas bort från marknaden. Vid sidan av vitaminer och mineraler finns det ytterligare ämnen som faller under beteckningen "kosttillskott". Men vi bör inte skjuta över målet och försöka att på en gång reglera allt som finns på marknaden i fråga om kosttillskott.
Man är ense om att ytterligare ämnen, liksom vitaminer och mineraler, måste undergå vetenskaplig kontroll innan de omfattas av direktivet. Men en definition av dessa nya ämnen under det övergripande begreppet "fysiologisk" skulle medföra nya avgränsningsproblem just med tanke på medicintekniska produkter och läkemedel, och i motsats till det mål som eftersträvas i direktivet leda till en fullständigt oklar marknadssituation. Om gränserna mellan läkemedel och kosttillskott flyter samman skulle detta åtföljas av en oklar situation i fråga om de hälsopåståenden, som hittills inte varit reglerade. Allt detta kan inte vara målet med direktivet om kosttillskott.
När det gäller dosering och därmed konsumentens hälsa, så kan systemet med säkra maximimängder välkomnas. Men vi måste också se till att konsumenten inte löper risk att med den dagliga vitamintabletten väsentligt överskrida dagsbehovet av kosttillskott. Detta skulle exempelvis i fråga om vitamin A, D och B6 vara till men för hälsan. Kommissionens förslag tar entydigt hänsyn till detta faktum. Jag stöder detta helt och fullt.
Beträffande märkningen av kosttillskott föreskriver förslaget till direktiv en effektiv kommunikation med konsumenten. Etiketteringen skall hjälpa konsumenten att hantera vitamin- och mineralprodukter på ett riktigt sätt. Största renhets- och kvalitetskrav ställs på produkterna. Både de enskilda substanserna och den totala produkten bör produceras med tillämpning av god framställningspraxis. En obligatorisk anmälning av produkterna är absolut nödvändig, för att ett minimum av kontroll från myndigheternas sida skall garanteras. Framför allt är anmälningen meningsfull bara om den gäller enhetligt för alla medlemsstater. Med detta direktiv kan Europas konsumenter räkna med lagstiftade ramvillkor, som lägger stor vikt vid produktsäkerhet och förnuftig märkning, utan att begränsa produktutbudet på hyllorna, alltså lagbestämmelser som står för en fri rörlighet för varor och samtidigt för en hög skyddsnivå.
Jag vill avslutningsvis tacka min medföredragande så hjärtligt för samarbetet. Tack så mycket, fru Corbey!

Oomen-Ruijten
Herr talman! Jag vill gratulera föredraganden, Emilia Müller, till det här betänkandet och jag beundrar verkligen det mycket öppna sätt på vilket hon har arbetat och förhandlat med var och en. Därför begriper jag inte det där om "som tjuvar om natten" eftersom hon även förhandlat med EDD-gruppen, Bonde, Blokland, med flera som nu, utan att förhandla med föredraganden, försöker förskjuta den här debatten. Det är oacceptabelt enligt vad som är brukligt i den här kammaren. Jag har också respekt för den sakkunnighet med vilken föredraganden behärskar de tekniska aspekterna i ärendet. Det är också tack vara föredraganden som direktivets har utvidgats och förbättrats.
Kosttillskott används och är ofta även nödvändiga för konsumenterna men rutinerna är så olika i våra medlemsstater och allt går nu att beställa via Internet. Allt går att få tag på överallt, det har bildats särskilda företag för det och därför är det desto mer nödvändigt att en gemensam marknad skapas för de här konsumenterna. Det betyder alltså harmonisering, harmonisering för konsumenten. Konsumenten måste få riktig information, måste få veta vad som är tillåtet och vad som är bra, det är nödvändigt. Det är dock också nödvändigt för industrin eftersom industrin nu får möjlighet att leverera till hela den europeiska marknaden och Müller har skapat några utvidgningar av direktivet som inte bara konsumenten utan även industrin är mycket nöjd över.
Det har nu startats en diskussion om den fysiologiska funktionen. Det som slog mig och som jag även i dag sade till industrin var att när ni första gången besökte industrin så hade ni inga problem med de fysiologiska funktionerna och för att göra en lång historia kort så sade industrin till mig: ja, vi förstår att vi får använda det i de länder det finns redan, men vi vill så gärna ha russinet i kakan också. Det sätt på vilket Müller presenterar förslaget om vad utvidgningen skall omfatta är utmärkt och det tackar jag henne hjärtligt för.

Corbey
Herr talman! Vi behandlar i dag ett viktigt direktiv. Marknaden för kosttillskott växer snabbt. Det har att göra med levnadssätt och matvanor. Det har också att göra med konsumenternas osäkerhet kring den egna hälsan. Den egna hälsan är det viktigaste. Kosttillskott kan bidra till en bättre hälsa. Den som kan köper sig alltså gärna hälsa. Vi måste dock även konstatera att den som är osäker lätt låter sig övertygas om att han eller hon måste köpa sig hälsa och att kvaliteten inte alltid garanteras. Därför måste vi skilja agnarna från vetet. Konsumenterna har rätt till en säker produkt och bra information.
Inom området kosttillskott står det stora industriella intressen på spel. Det finns ingen inre marknad men många nationella regler. Det är jobbigt, men när allt kommer omkring så anser PSE-gruppen att konsumentskyddet måste komma i första hand. Olikartade nationella bestämmelser, tvivel angående produktsäkerheten och en växande marknad, det är alltså tydligt att det verkligen behövs ett europeiskt direktiv om kostillskott. Därför är kommissionens förslag så viktigt. Kommissionen har lagt en tydlig grund för fastställandet av den högsta säkra mängden vitaminer och mineraler. Jag vill gärna ge Müller en komplimang för hennes konsekventa, sakkunniga och seriösa tillvägagångssätt.
Jag skall för PSE-gruppens räkning ta upp tre saker. Den första punkten är förslagets räckvidd. Kommissionen föreslår att låta förslaget endast omfatta vitaminer och mineraler. Det är förståeligt men det är knappast till nytta för den uppkomna praktiken. Även örtextrakt, aminosyror och essentiella fettsyror används i kosttillskott. För min del tycker jag det är viktigt att definiera räckvidden så brett som möjligt, dvs. både ämnen med näringsfunktion och ämnen med en fysiologisk funktion. Fördelen med en sådan bred definition är rättssäkerheten för producenterna och ett brett sortiment av säkra produkter för konsumenterna.
Den andra punkt som jag vill ta upp är nödvändigheten av vetenskapliga texter. Det absolut viktigaste i förslaget är principen om att endast de ingredienser tillåts som har blivit vetenskapligt testade. Högsta tillåtna mängder skall fastställas i enlighet med de i utgångspunkter som anges artikel 5. Det är grunden för konsumenternas förtroende. Självklart får varje land självt besluta om att tillåta ingredienser som inte testats. Det hindras inte genom det här direktivet. Jag tycker dock inte att de kan föras ut på den inre marknaden hur som helst. För det behövs först vetenskaplig undersökning och godkännande.
Avslutningsvis bara ett ord om märkningen: Det är av stor vikt att informationen är korrekt och att den varnar för överdosering. En bra kost är mycket viktig och bidrar till en god hälsa. Ingen konsument skall behöva låta sig luras till kostnader på grund av vilseledande information och ingen konsument skall behöva känna sig tvingad att köpa sig hälsa.
Min slutsats är att det är ett utmärkt förslag. Ännu en gång vill jag rikta mitt välmenade tack till föredraganden. Vi stöder gärna det här betänkandet så länge det kan garanteras att ingredienserna genomgått vetenskapliga tester.

Ries
Herr talman! Mer än 1 600 000 000 euro. Detta är summan av de vinster som realiserades under 1999 inom unionen för vitaminer och mineralämnen, och då talar vi inte om alla andra kosttillskott. Detta betyder att de har blivit ett sant fenomen i tiden, vilket är ganska naturligt när allt kommer omkring. Att vara frisk och förbli frisk är förmodligen den önskan som delas av flest människor. Varje dag konsumerar därför miljoner europeiska medborgare miljarder kapslar, tabletter eller ampuller. Det betyder också att det är brådskande och nödvändigt att reglera denna marknad i Europa, som är i full expansion men föga öppen för insyn och framför allt - det har påtalats här - mycket olik från en medlemsstat till en annan. Det rör sig ibland om mycket viktiga variationer, bl.a. produktsammansättning, dosering, renhetskriterier, märkning och tillståndsförfaranden.
Det var således nödvändigt att avhjälpa dessa brister för att skydda och så bra och tydligt som möjligt informera konsumenten, samtidigt som det skall råda fri rörlighet för varor inom unionen. Det håller säkert alla med om. Vid omröstningen av det utmärkta betänkandet av Muller, en ledamot som vi också vill gratulera, har utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor inte bara definierat kosttillskott som vitaminer och mineraler, utan även införlivat andra ämnen som återfinns i bilagorna. Vi gläder oss åt det. Vårt mål var att se till att direktivet på sikt skulle kunna omfatta alla kosttillskott som redan finns på den europeiska marknaden, så att alla europeiska konsumenter skall få samma garanti om säkerhet.
I samma anda har vår grupp lämnat in tre kompletterande ändringsförslag, 33, 34 och 35, som också har lämnats in av socialisterna, fast med andra nummer. Dessa ändringsförslag syftar till att låta direktivets tillämpningsområde omfatta ämnen med fysiologiska funktioner. De är inte näringsämnen, men ämnen som är viktiga för allas välbefinnande. Där ingår fibrer, som är kända för att ha välgörande effekter för matsmältningen, och växtextrakt. Jag vill meddela att detta förslag redan fanns i det franska ordförandeskapets text och att det nu återfinns i texten från det svenska ordförandeskapet. Skälet till att vi är enade i dag är att vi skall inrätta en rättslig grund som harmoniserar saluföringen av dessa kosttillskott.
Låt oss inte skapa ett europeiskt rättsligt tomrum kring ingredienser med fysiologiska funktioner. Det skulle miljontals konsumenter ha svårt att förstå.

Ahern
Herr talman! Jag välkomnar varmt de vägledande principerna i det här direktivet, nämligen att skydda konsumenterna och undanröja hinder för den inre marknaden. I den grundläggande, underliggande lagstiftningen om livsmedelssäkerhet föreskrivs att säkerheten bör fastställas på grundval av en vetenskaplig utvärdering av riskerna och att konsumenterna bör kunna köpa de produkter som de önskar förutsatt att de är säkra. Det är viktigt att säkerhetskriterier utgör grunden för direktivet, snarare än godtyckliga rekommenderade dagliga intag som skulle vara onödigt inskränkande och som inte skulle ha något samband med säkerheten.
I Förenade kungariket och Irland har verkligen ett liberalt system, och konsumenterna där vill inte se sina rättigheter inskränkas. De flesta vitaminer och mineraler har en tydlig näringsmässig funktion. Andra ingredienser som ofta ingår i tillskott är inte näringsämnen och har därför ingen näringsmässig funktion, men väl en fysiologisk funktion. Definitionen av kosttillskott i direktivet bör omfatta alla tillskott.
Om produkter nu utesluts från den allmänna definitionen, finns det en risk för att de produkterna i framtiden kommer att hamna utanför direktivets räckvidd och förbli okontrollerade. Jag rekommenderar er starkt att ni inkluderar den fysiologiska funktionen, vilken föredraganden olyckligt nog - och jag håller inte med henne - begärde skulle uteslutas från betänkandet.

Sandbæk
Herr talman, i samband med parlamentets behandling av direktivförslaget om ett närmande av reglerna för kosttillskott, har jag fått hundratals observationer i form av ungefär 500 protestunderskrifter och en lång rad utförliga reaktioner via e-post och brev från bekymrade vanliga danskar, och från yrkesmän, som är nervösa för att deras tillgång till kosttillskott kommer att begränsas. Jag utgår ifrån att det inte bara är danska konsumenter som uttrycker sitt stora intresse för direktivet. Det genomgående draget i observationerna är att en rad experter har satt många frågetecken vid de undersökningar som visar att i synnerhet vitaminerna C, E och A kan vara skadliga vid för höga doseringar och att konkreta erfarenheter från alternativa behandlingar verkar påvisa att höga doseringar av dessa vitaminer har haft en positiv effekt, fri från biverkningar. Påstående står alltså mot påstående. Eftersom vitaminbehovet beror av en lång rad faktorer, som skiljer sig åt i de enskilda medlemsländerna, såsom vilket klimat man befinner sig i och vilka vitaminer som ingår i den traditionella kosten, är frågan om detta område överhuvudtaget är lämpligt för EU-harmonisering. Ole Krarup sådde också tvivel om den rättsliga grunden. När man beaktar dessa skillnader, och tar konsumenternas stora intresse på allvar, så är min slutsats att man skall rösta nej till direktivförslaget. Regler för kosttillskott bör fastställas på ett nationellt plan, där både den enskilda konsumenten och intresseorganisationerna har mycket större möjlighet att få sina synpunkter hörda och belysta, och där lagstiftarna därför också har bättre möjligheter att värdera de olika inställningarna.

Bowis
Herr talman! Jag beklagar att de flesta av dem som försökte stoppa den här debatten inte brydde sig om att stanna kvar och lyssna på den. Jag ger en komplimang till föredraganden för hennes betänkande och för allt det arbete som hon har lagt ned.
Kosttillskott kan vara ett stärkande medel (tonikum) eller ett hälsomedel. I sällsynta fall innebär tillskottets beskaffenhet eller individens fysiologiska förutsättningar att en alltför stor dos skulle kunna vara skadlig, och vi och andra länder har därför, sedan generationer tillbaka, fastställt högsta tillåtna mängder. På grundval av dessa gränser och en riktig märkning kan konsumenten göra ett säkert, fritt och välinformerat val. I Storbritannien, Irland och på andra håll har vi inte följt samma väg som några av de andra medlemsstaterna, vilken innebär att det rekommenderade dagliga minimiintag som fastställdes av den amerikanska regeringen 1943 i syfte att säkerställa att värnpliktiga som gjorde militärtjänst i Europa inte drabbades av skörbjugg och beriberi används som grund för maximalt intag före klassificering som läkemedel. Vi är rädda för att den vägen leder till högre kostnader för konsumenterna eller att den är en eggelse till att använda okontrollerade utländska leverantörer. Vi tror att de två systemen kan finnas till samtidigt. Det är syftet med ändringsförslag 50, i mitt namn, och med det från Doyle med flera. Det medger att RDA beaktas vid mängder nära den högsta tillåtna mängden.
Jag anser att positivlistan, i dess nuvarande form, är alltför begränsad. Vi bör åtminstone utvidga den i enlighet med de ändringsförslag som syftar till en utvidgning. Märkningen måste medge exakta hälsobudskap, som för folsyra.
Slutligen stöder jag återinförandet av ordet "fysiologisk" vid sidan av "näringsmässig", eftersom ett betydande antal produkter som i dag säljs och godtas annars skulle löpa risken att förbjudas. Det var ett ord som inkluderades, om jag inte har fel, på inrådan av rådets arbetsgrupp för sakkunniga. Folsyra är ett exempel.
Det här är åsikter som inte bara jag och min delegation står bakom. Det är åsikter som stöds av den brittiska labourregeringen och av, än viktigare, Food Standards Agency, Förenade kungarikets nya byrå för livsmedelsstandarder.

Whitehead
Herr talman! Det gläder mig att få tala efter någon som så kraftfullt har stött labourregeringen som Bowis just gjorde. Jag skulle också vilja gratulera föredraganden efter hennes betänkandes ibland stormiga färd och efter det minibakhåll som hon nästan hamnade i kväll.
Förenade kungariket är den största tillverkaren - och förvisso konsumenten - av hälsotillskott av olika slag, av vitamin- och mineraltillskott till kosten. Vi har varit stränga i fråga om att se till att inga falska påståenden görs om dem, och det är anledningen till att de aldrig har marknadsförts som mediciner i Förenade kungariket. Men de hjälper faktiskt miljoner människor, som skulle godta att de är ett tillskott till, men inte en ersättning för, en balanserad kost. Vi tror att de högsta tillåtna mängderna är tillräckliga för att göra skillnaden mellan livsmedel och mediciner till och med ännu tydligare. Uppenbarligen är situationen annorlunda i en del andra medlemsstater, och varje försök till reglering ter sig förnuftigt inom den allmänna ramen för en livsmedelslag under utveckling.
Jag stöder föredragandens åsikt, att alla ämnen som lagligt har använts i medlemsstaterna, i enlighet med dessa länders lagar, bör få fortsätta att användas till dess de kan testas och kanske visar sig vara bristfälliga. Jag tvivlar förvisso på att många kommer att vara det, och jag tror inte att bilagorna i sig innehåller i närheten av det antal undantag som vi bör se.
För varje dag som går hör vi om andra ämnen som vållar oro på grund av att de kan komma att uteslutas. Det är anledningen till att ordet fysiologisk - och jag skulle vilja be föredraganden att överväga saken på nytt, även om det är sent - är viktigt när det gäller människor som verkligen lider och som får stor hjälp av dessa produkter. Vi bör i kväll få höra från kommissionären att det kommer att göras genomtänkta framsteg i riktning mot effektiva analyser inom den erforderliga tidsfristen, oavsett om den löper ut år 2004 eller senare. En effektiv märkning, så att konsumenterna kan välja både sammanhanget och regelbundenheten för vad de får, är det bästa sättet framåt. Det kommer att hjälpa många konsumenter och inte oroa en enda.

Breyer
Herr talman! Jag vill stödja det som kollegan Nuala Ahern sade, att naturligtvis de fysiologiska produkterna också bör inordnas under detta. Men jag välkomnar att vitaminer och mineraler faller under livsmedel, ty jag tror att det är nödvändigt att vi också ger de myndiga konsumenterna möjlighet att använda dem. Jag tror dock att kommissionen bör fundera över varför livsmedel förlorar så mycket vitaminer, varför exempelvis broccoli under de senaste tio åren har förlorat 80 procent av sitt vitamininnehåll. Jag vädjar uttryckligen om en märkning, inte bara av de ämnen produkten innehåller, utan också av sättet den framställts på. Det finns vitaminer som är mer effektiva i naturlig form än när de framställs på konstgjord väg. Jag anser att konsumenten också har rätt att veta om produkterna framställts gentekniskt eller inte.
Jag vill också ta upp en sista punkt, nämligen det som Sandbaek sade. Jag ber kommissionen uttryckligen om att detta betänkande inte skall missbrukas för att stödja functional livsmedel, ty där delar jag Sandbaeks uppfattning att traditionella livsmedel inte får berikas med vitaminer på konstgjord väg. Men här betonar jag att vi välkomnar det, ty konsumenten måste ha möjlighet att förse sig med extra vitaminer.

Titford
Herr talman! Det finns i Förenade kungariket inga bestämda lagar som styr försäljningen av tillskott som säljs som livsmedel. Som en följd av detta har konsumenterna i Förenade kungariket tillgång till ett förhållandevis brett utbud av produkter med minimala inskränkningar och till konkurrenskraftiga priser. Ingen tvingas att köpa dessa produkter, och de som köper dem tenderar att vara välinformerade om sina köp.
När kommissionen framkastar att vi skall tillnärma våra lagar om kosttillskott, föreslår den alltså i själva verket att lagar skall skapas som för närvarande inte finns i Förenade kungariket. Skälet till att Förenade kungarikets regering inte har skapat sådana lagar är att det inte har funnits något behov av dem.
På det hela taget reglerar marknaden sig själv, och när falska påståenden har gjorts eller osunda eller potentiellt farliga produkter marknadsförts, har de befintliga rättsliga strukturerna visat sig vara tillräckliga. Inte heller vid en ansenlig internationell handel har några särskilda svårigheter uppstått på marknaden för varors rörlighet, och en sund och växande handel på Internet har utvecklats.
Det tycks finnas utrymme för det förträffliga tänkespråket "Om det inte är trasigt, laga det inte". Förutom för att hålla teknokraterna sysselsatta med ännu mer inblandning i människornas liv, finns det inget behov av någon ytterligare lag på det här området. Kommissionen bör inte försöka driva igenom lagen. Vi skulle klara oss bättre utan den.

Nisticò
Herr talman! Jag vill verkligen varmt gratulera föredraganden Emilia Müller till den stora balans hon har gett prov på i detta betänkande. Som forskare kan jag faktiskt inte annat än uppskatta den vetenskapliga stringens med vilken hon behandlat ett så känsligt ämne, där det flera gånger har framkommit olika åsikter som många gånger stått i motsatsställning till varandra.
Jag vill också tacka kommissionen som godkände mitt ändringsförslag om nödvändigheten av att följa en good manufacturing practice när det gäller att bereda olika vitamin- och mineralkosttillskott, eftersom detta utgör den bästa garantin för kvalitet till skydd för konsumenterna. Analogt med detta har man förnuftigt nog inte godkänt en alltför liberal hållning när det gäller de doser som tillämpas; doserna har i själva verket behållits på en rimlig daglig nivå, varigenom man överger uppfattningen att ju mer man höjer doserna, desto bättre blir effekten.
Som farmakolog måste jag påminna om att, såväl ur farmakokinetisk som farmakodynamisk och toxikologisk synpunkt kan överdrivet höga doser ge effekter som är rakt motsatta de önskade eller till och med efter långa perioder av användning ge skador på viktiga organ och system, varför det inte finns något behov av att öka doserna av vitaminer och mineraler till den maximalt tillåtna nivån.
Min slutsats blir, herr talman, att det dokument som godkänts av kommissionen definitivt bör kunna godkännas av kammaren.

García-Orcoyen Tormo
Herr talman! Även jag vill gratulera Emilia Franziska Müller till hennes utmärkta arbete med detta direktiv.
Det finns två principer som styr gemenskapens livsmedelslagstiftning, och även detta direktiv grundas lyckligtvis på dem: livsmedelssäkerheten och märkningsföreskrifterna som säkerställer att produkterna förses med lämplig och korrekt information. Det är absolut nödvändigt att undanröja alla hälsorisker som valfriheten kan medföra för konsumenten, och säkerställa att konsumenten kan göra sitt val grundat på en exakt och tydlig information som inte är vilseledande. Konsumenten måste få tillgång till klara instruktioner om dosering och om hur produkten används. Det har redan nämnts att det i många fall har konstaterats att intaget av vissa kosttillskott i alltför höga doser förorsakar allvarliga hälsoproblem; detta är inte godtagbart och därför måste vi genom gemenskapslagstiftningen säkerställa att konsumenterna får god information och att den är enhetlig för alla medlemsländer.
Om vi ser på artikel 2, säkerställer såväl det arbete som Emilia Franziska Müllers har utfört som utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor i sin helhet, en balanserad, rättslig definition för vad ett kosttillskott är. Tillämpningsområdet är varken för begränsande eller för brett och möjliggör att produkter som inte är kosttillskott i egentlig bemärkelse ändå kan ingå i denna definition.
När det gäller bilaga I, anser jag att ändringsförslaget från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, vilket successivt har breddats med kompromissändringar, till slut träffar rätt och att parlamentet bör anta det.
Angående punkt 1 i artikel 5 som innehåller en uppställning av maximi- och minimimängder av mineralämnen och vitaminer i kosttillskott, där bokstäverna a), b) och c) har använts, anser jag att det är nödvändigt att behålla denna bokstavsuppställning; vår inställning här i Europa bör vara strikt, och kontrollen av maximimängder av vitaminer och mineralämnen måste grundas på de maximala nivåerna för riskfri konsumtion. På den här punkten vill jag uttrycka mitt stöd för tanken om att den europeiska inställningen måste vara att i större utsträckning försvara konsumenten mot en situation av ökad avreglering. I det sammanhanget gläder det mig att vi var 16 mot 15.

Doyle
Herr talman! Jag skulle vilja tacka fru Emilia Franziska Müller för att hon har tålamod med mig trots att jag gör hennes jobb mycket svårare än det annars skulle ha kunnat vara. Uppriktigt sagt så tycker jag att en stor del av det som Titford sade är mycket förnuftigt. Det krävdes en del för att övertyga mig om att ett direktiv som detta är nödvändig över huvud taget. Jag godtar slutligen att det, när det gäller till exempel oljelösliga vitaminer, finns starka argument när det gäller säkerheten. Men trots att jag har läst igenom medicinsk litteratur och bett kolleger att peka ut de vetenskapliga och medicinska bevisen för mig, har jag inte kunnat finna exempel på människor som har överdoserat eller dödat sig själva med vitamin C eller med andra av dessa ämnen.
Herr kommissionär! Eftersom ni är en av de mest upptagna kommissionärerna tycker jag att det är ganska fascinerande att just detta direktiv skulle komma fram ur högen, med tanke på er arbetsbörda. Jag kan inte förstå den prioritet som det har getts, men jag godtar att det finns ett allmänt behov av en harmonisering i fråga om högsta tillåtna mängder. I grund och botten måste vi drivas av det välinformerade konsumentvalet och av säkerheten. Vi måste anta att den genomsnittlige europeiske medborgarens intelligenskvot är hygglig. Vi måste avstå från att ikläda oss förmyndarrollen. Törs jag föreslå att nästa direktiv - eftersom jag ser det tillstånd som ni för närvarande befinner er i, herr kommissionär - bör vara ett "sängdags"direktiv! När gick vi upp i morse, när får vi gå till sängs i kväll? Det tycks finnas ett behov av att styra våra liv, minimera riskerna och tala om för oss vad vi får göra. Ta mig nu inte på alltför stort allvar, men jag är verkligen frustrerad över den kurs som vi har slagit in på.
Punkterna om de fysiologiska effekterna måste återinföras. Jag vädjar genom talmannen till min kollega att se på detta en gång till. Jag är ganska upprörd över det sätt på vilket det muntliga ändringsförslaget avvisades. Jag vill inte att någon talar om för mig att jag inte får äta fiber, vitlök, tranbärsjuice eller folsyra om jag råkar vara gravid. Jag vill inte att mitt liv regleras i den utsträckningen. Det ger kommissionen och det europeiska projektet dåligt anseende hos medborgare som i övrigt inte alls är euroskeptiker. Jag vädjar till er att finna en bra balans. Det är det viktigaste.

Redondo Jiménez
Herr talman, herr kommissionär! Även jag sällar mig till gratulationerna till föredraganden; jag anser att hon har utfört ett fantastiskt arbete, vilket även de övriga ledamöterna i utskottet har gjort, de har arbetat hårt.
Ett av målen med det här direktivet är harmonisering, och det har utarbetats - vilket också utskottet säger - för att undanröja hindren för den inre marknaden. Men med det här direktivet leder inte till en fullständig harmonisering eftersom märkningen av produkterna kan skilja sig åt mellan medlemsstaterna.
Ärade ledamöter, den inre marknaden fungerar inte. I slutet av år 2000 uppgick antalet förfaranden om fördragsbrott som hade tagits upp av kommissionen avseende detta problem till 27 stycken. Enligt kommissionen har dessa olikheter i lagstiftningarna skapat hinder för gemenskapshandeln och principen om det ömsesidiga erkännandet har inte löst problemen. Följaktligen är en harmonisering nödvändig.
Jag kommer kort att ta upp ändringsförslag 51 som läggs fram av vår grupp. Vi är oroade över den här situationen, eftersom de lagstiftningar som åtta av medlemsstaterna har för närvarande är otydliga, vilket skulle kunna leda till produktionsförbud och ett förbud mot försäljning av de kosttillskott som inte ingår i detta direktiv, när detta väl har gått igenom. Samtidigt är produktion tillåten enligt den nationella lagstiftning som reglerar dessa kosttillskott i de andra medlemsstaterna, och till följd av reglerna för den inre marknaden är försäljning tillåten i hela Europeiska unionen.
Detta är inte att harmonisera, herr kommissionär. Försäljning och produktion av sådana ingredienser måste vara tillåten i de länder där det inte finns nationell lagstiftning, på villkor att sammansättningen är identisk med ingredienser som redan finns till försäljning i en eller flera medlemsstater, under det att gemenskapens regelverk genom sina vetenskapliga kommittéer breddar tillämpningsområdet för detta direktiv.

Byrne
. (EN) Herr talman! Det gläder mig att vara här i kväll under er behandling av detta förslag till direktiv om kosttillskott. Syftet med förslaget är att harmonisera mycket skiljaktiga nationella regler genom att se till att konsumenterna kommer att kunna välja från säkra produkter som är försedda med en tillräcklig och lämplig märkning. Jag skulle vilja tacka Müller för hennes betydande ansträngningar för att iordningställa detta betänkande och för hennes övergripande stöd för förslaget. Jag vet att hon har haft en mycket svår uppgift. Det framgår av det antal ändringsförslag som lades fram i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor och av det antal ytterligare ändringsförslag som lades fram inför plenarsammanträdet.
Den känsligaste frågan, att döma av de framlagda ändringsförslagen, tycks avse den rad ingredienser som får ingå i kosttillskott. I skäl 6 i kommissionens förslag erkänns att olika näringsämnen, inklusive vitaminer och mineraler samt andra ämnen, som fiber, växt- och örtextrakt, får ingå som ingredienser i kosttillskott. I ett första skede föreskrivs i förslaget särskilda bestämmelser bara för vitaminer och mineraler som är näringsämnen, eftersom det är så långt som de vetenskapliga kunskaperna tillåter oss att gå i dag.
Avsikten är att fastställa särskilda regler för andra näringsämnen och andra ingredienser i ett senare skede, då de vetenskapliga kunskaperna har ökat. Det är överenskommet att till dess särskilda harmoniserade gemenskapsbestämmelser antas och utan inverkan på bestämmelserna i fördraget, får nationella bestämmelser om dessa andra näringsämnen och ingredienser tillämpas. Jag instämmer med den sista meningen i motiveringen till ändringsförslag 1. De särskilda regler om vitaminer och mineraler som fastställs i det framtida direktivet bör vara tillämpliga på kosttillskott som innehåller vitaminer, mineraler och andra ingredienser. Det skulle annars vara mycket lätt för en samvetslös tillverkare att kringgå tillämpningen av dessa regler genom att tillsätta bara en liten mängd av en annan ingrediens till en produkt.
Jag kan, följaktligen, godta ändringsförslag 1 i princip, med nödvändiga redaktionella ändringar, vilka kommer att bero på den slutliga formuleringen i artikel 2. Med ändringsförslagen 29, 37 och 41 lägger man i texten i ändringsförslag 1 till principen att särskilda regler för dessa andra näringsämnen och ingredienser bör utarbetas när vetenskapen tillåter oss att göra det. Jag godtar denna princip. Jag kan godta ändringsförslag 37 med vissa redaktionella ändringar, men jag kan inte godta ändringsförslagen 29 och 41. Ändringsförslag 5 går ut på att i definitionen i artikel 2 införa vad som förklaras i skäl 6. Kosttillskott är koncentrerade källor för näringsämnen och andra ämnen, eller ingredienser, som de kallas i skäl 6. Detta skulle klargöra definitionen, en nödvändig del av direktivet. Jag kan därför godta ändringsförslag 5 i princip, med redaktionella ändringar för att säkerställa textens sammanhang.
Ändringsförslagen 33 och 44 har samma syfte som ändringsförslag 5, men klargörandet går längre, genom att det förklaras att dessa ämnen har en näringsmässig funktion, vilket vitaminer, mineraler och aminosyror har, eller en fysiologisk funktion, vilket fiber eller vissa antioxidanter som utvinns ur växter har. Jag kan följaktligen godta ändringsförslagen 33 och 44, förutsatt att statusen för de ämnen som sålunda skulle omfattas av direktivet är mycket tydlig, både när det gäller de kriterier som skulle vara tillämpliga vid utarbetande av positivlistor och när det gäller deras status tills dessa positivlistor antas.
Även ändringsförslagen 34 och 46 avser artikel 2 och är godtagbara, eftersom logiken är densamma som i ändringsförslag 33. Ur redaktionell synvinkel bör det föreslagna tillägget emellertid skiljas från bestämmelsen i artikel 2 b, och jag kan godta ändringsförslagen med den redaktionella ändringen.
Ändringsförslag 45, ett alternativ till ändringsförslagen 34 och 36, ligger i linje med ändringsförslag 5, som jag kunde godta. Även här bör det föreslagna tillägget skiljas från bestämmelserna i artikel 2 b. Jag kan därför godta ändringsförslag 45 med de nödvändiga redaktionella ändringarna.
Ändringsförslag 6 om samma sak är ett alternativ som ger upphov till förvirring. Motiveringen i utskottets betänkande kan tyckas ligga i linje med skäl 6 och med den föreslagna texten i ändringsförslag 5, eftersom det tillstås att ingredienser som aminosyror, fettsyror och örtextrakt ingår i kosttillskott. Men den föreslagna texten står i strid med dem, då man begränsar sådana ingredienser till dem med en näringsmässig funktion. Jag kan inte se någon anledning till denna begränsning och kan därför inte godta ändringsförslag 6.
Jag kan godta ändringsförslag 2 till skäl 7, liksom ändringsförslag 4 till skäl 14, som är en teknisk ändring av förslagets text.
Ändringsförslag 7 avser definitionen av avdelade doser. Det här är en mycket teknisk fråga. Jag förstår att det finns ett stort intresse på många håll av få fram en användbar definition som återger nuvarande praxis. Det är även vårt mål. Jag kan godta ändringsförslag 7 i princip, men med de redaktionella ändringar som är nödvändiga för att nå det fastställda flexibilitetsmålet.
Genom ändringsförslag 8 skulle ett nytt stycke läggas till artikel 3, med samma text som den som man föreslår skall läggas till skäl 6. Liksom när det gäller ändringsförslag 1 har vi inga problem med principen, men det är inte nödvändigt att ta med samma text i den artikeln. Jag skulle därför inte godta ändringsförslag 8.
Ändringsförslag 51 har delvis samma syften som ändringsförslag 8, men man går här längre, i det att regler fastställs för principen om fri omsättning för varor. Jag hoppas att ni håller med mig om att detta inte kan göras på några få rader i det här specifika direktivet, och jag kan inte godta ändringsförslag 51.
Ändringsförslag 9 gäller artikel 4 och renhetskriterierna för ämnen som tas upp i bilaga II. Jag kan förstå önskan om att vara mer konkret här. Faktum är att sedan detta förslag lades fram, har en lämplig formulering om renhetskriterier överenskommits och inkluderats i gemenskapslagstiftningen, nämligen i direktivet om ämnen som för särskilda näringsändamål får tillsättas i specialdestinerade livsmedel. Denna text gäller renhetskriterier på gemenskapsnivå som redan har antagits för några av ämnena i bilaga II och renhetskriterier som rekommenderas av internationella organisationer.
För sammanhanget skull bör samma text tas med i det föreslagna direktivet. Jag kan godta andan i ändringsförslag 9, men med en redaktionell utformning som ligger i linje med redan antagna gemenskapstexter.
Ändringsförslag 3 till skäl 9 är ett i en serie ändringsförslag som avser förfaranden och arbetsregler för att hantera direktivet. När det gäller översynen av bilagornas förteckningar, kan kommissionen svara på en ansökan från en medlemsstat eller en intressent, inklusive en tillverkare, eller ta initiativ till att sätta i gång förfarandena för att göra tillägg till bilagorna, eller så kan den avslå tillverkarens ansökan. Ändringsförslag 3 är inte godtagbart, eftersom det medför en inskränkning av kommissionens initiativrätt.
Ändringsförslag 10 begränsar förfarandet för att ändra bilagorna, vilket omfattar både en vetenskaplig utvärdering och det följande antagandet av ett kommissionsdirektiv, till ett förfarande för bedömning av ämnens säkerhet. Ändringsförslaget syftar också till att i direktivet ange arbetsregler för Vetenskapliga livsmedelskommittén. Detta är inte en sak för lagstiftningen. Ändringsförslag 10 är därför inte godtagbart, och jag kan av samma skäl inte godta ändringsförslag 25, för även i det fastställer man arbetsförfaranden för Vetenskapliga livsmedelskommittén. Ändringsförslag 11 medför samma problem som jag nämnde angående ändringsförslag 6. Det medför även upp problem ur en procedurmässig synvinkel.
Kommissionen måste skydda sin initiativrätt i fråga om när förslag skall läggas fram. Jag kan därför inte godta ändringsförslag 11. Av samma institutionella skäl kan jag inte godta ändringsförslagen 35 och 47, trots det faktum att de innehåller hänvisningar till ingredienser med näringsmässiga eller fysiologiska funktioner.
I ändringsförslag 13, det sista om förfaranden, föreslås att det kommittéförfarande som avses i artikel 5.3 skall vara föremål för öppenhetsprincipen. Jag tycker naturligtvis inte att detta är fel, men det finns problem förknippade med att ta upp saken i ett "smalt" direktiv om kosttillskott. Öppenhetsprincipen är en allmän princip som skall tillämpas på förfaranden som har att göra med produkter över hela linjen. Ni behandlar för närvarande vårt förslag till en livsmedelslag, vilket omfattar öppenhetsföreskrifter som är tillämpliga på alla födoämnen. Jag kan följaktligen inte godta ändringsförslag 13.
I ändringsförslag 12 till artikel 5.1 tar man upp en viktig sak, nämligen att barns och vuxnas behov måste beaktas vid fastställandet av högsta tillåtna mängder för vitaminer och mineraler. Principerna kan utvidgas till att beakta, och jag citerar "olika konsumentgruppers känsligheter" och inte bara barn och vuxna. Dessutom kan punkten föras in på ett lämpligare ställe i artikeln än det som föreslås. Jag kan följaktligen godta ändringsförslag 12 i princip, förutsatt att vissa redaktionella ändringar görs.
Jag övergår nu till ett antal ändringsförslag som rör förslagets bestämmelser om märkning. Ändringsförslag 14 avser produktens namn. När det gäller märkning är det en mycket liten betydelsefull skillnad mellan produktens namn och märkningen. Produktens namn måste fastställas i gemenskapslagstiftningen, annars kan medlemsstater göra det på nationell nivå. Detta skulle ge upphov till förvirring hos konsumenterna. Jag kan av den anledningen inte godta ändringsförslag 14, men jag noterar er begäran om att produktens namn bör inbegripa ordet "kosttillskott".
Den text som föreslås i ändringsförslagen 15 och 28 uttrycker inte någon princip som skiljer sig från den i förslagets text. Det rör sig om redaktionella ändringar, och jag är inte övertygad om att de leder till större klarhet på denna punkt, och jag kan därför inte godta ändringsförslagen 15 och 28.
Jag anser att en uppgift om att kosttillskott inte bör användas som ett alternativ till en variationsrik kost är viktig för konsumenterna både ur informations- och utbildningssynpunkt. Jag kan därför inte godta ändringsförslag 16, i vilket man föreslår att denna föreskrift skall tas bort. Jag kan godta ändringsförslag 17, i vilket föreslås att en uppgift om att kosttillskott skall förvaras utom räckhåll för barn skall finnas med på etiketten. En sådan uppgift skulle ge ett ytterligare skydd mot oavsiktligt intagande av dessa produkter.
Ändringsförslag 18 ger, även om jag är säker på att avsikten med det var god, upphov till ett antal komplicerade frågor. Varje tillskott som är avsett för barn under ett år skulle, enligt min åsikt, vara en specialdestinerad produkt och därför inte omfattas av direktivet, i enlighet med artikel 1. Frågan om tillskott för gravida kvinnor skulle kunna ge upphov till en liknande debatt. Ändringsförslag 18 skulle kunna strida mot artikel 1, och jag kan inte godta det.
Jag kan godta ändringsförslag 19. Jag kan också godta ändringsförslag 20 i princip, men med redaktionella ändringar som skulle ligga i linje med den motivering till ändringsförslaget som ges i ert betänkande. I ändringsförslag 21 föreslås att två meningar skall läggas till artikel 9. Den princip som uttrycks i den första meningen, att överdoseringar bör undvikas, omfattas redan av artikel 6. Den andra meningen behandlar frågan om toleransgränser för angivna mängder av vissa näringsämnen som har stabilitetsproblem. Detta är en mycket teknisk fråga, som måste behandlas av lämpliga sakkunniga och, om nödvändigt, hanteras genom tekniska genomförandeåtgärder. Jag kan därför inte godta ändringsförslag 21.
I ändringsförslag 22 föreslås att principerna om god tillverkningssed skall antas genom rättsligt bindande åtgärder. Detta är inte praxis på livsmedelsområdet och skulle skapa ett prejudikat. Det finns övergripande regler om hygien och kontroll som gäller för alla livsmedel och som kommer att gälla även för kosttillskott. Det finns renhetskriterier för många av de ämnen som anges i bilaga II, och vi avser anta kriterier även för de övriga. Dessa bindande övergripande regler ter sig i våra ögon tillräckliga. Jag kan därför inte godta ändringsförslag 22. Det finns naturligtvis ingenting som hindrar den berörda industrin från att frivilligt anta särskilda regler för god tillverkningssed för en bestämd produkt. Detta är vanligt på livsmedelsområdet.
Ändringsförslag 23 skulle göra det obligatoriskt för medlemsstaterna att kräva att tillverkarna underrättar myndigheterna om kosttillskott när dessa för första gången släpps ut på marknaden. Enligt kommissionens förslag tillåts medlemsstaterna att välja att inte genomdriva ett sådant krav om de kan övervaka dessa produkter på annat sätt på sitt territorium.
Medlemsstaterna är emot ett sådant påbud, eftersom de anser att det rör sig om en subsidiaritetsfråga och vill ha fria händer att själva bestämma hur de skall övervaka produkterna. Jag kan inte godta ändringsförslag 23.
Även ändringsförslag 24 avser förfaranden, och dess syfte är att införa strikta tidsgränser för kommissionsbeslut. Sådana beslut kan vara beroende av råd från Vetenskapliga livsmedelskommittén, av medlemsstaternas ståndpunkter och av andra faktorer bortom kommissionens kontroll. Jag kan av den anledningen inte godta ändringsförslag 24.
Genom ändringsförslagen 26 och 27 läggs fler mineraler, vitaminer, preparat och mineralsalter till bilagorna I och II. Jag måste vara tydlig på denna punkt: Jag kan inte godta några tillägg till dessa utan en positiv säkerhetsbedömning av Vetenskapliga livsmedelskommittén. Jag kan inte godta ändringsförslagen 26 och 27.
Å andra sidan syftar ändringsförslagen 30, 31, 32, 36, 38, 39, 42, 48 och 49 till att upprätta en förteckning över vitaminpreparat som bör prioriteras med avseende på säkerhetsbedömning och eventuellt upptagande på förteckningen över ämnen som kan användas för tillverkning av kosttillskott. Jag kan gå med på att principen får uttryck i ett nytt skäl, såsom föreslås i ändringsförslagen 30, 38 och 42.
Det bör noteras att bilaga II bara omfattar vitaminpreparat och mineralsalter. Den omfattar inte andra ingredienser. Det bör även noteras att det förfarande som omnämns i artikel 13 inte är tillämpligt på bedömningen av ämnena i fråga. Det förfarandet avser tillägg av ämnen till förteckningen och omfattar, som ett av stegen, bedömningen av dessa. Det föreslagna nya skälet skulle därför behöva utformas i enlighet därmed. Jag kan godta ändringsförslagen 30, 38 och 42 med lämpliga redaktionella ändringar.
Den motsvarande artikel som föreslås med ändringsförslagen 31, 36 och 48 är dock inte godtagbar vare sig från redaktionell eller institutionell synvinkel. Jag måste följaktligen säga "nej" till ändringsförslagen 31, 36 och 48. Vi bör emellertid diskutera saken vidare, efteråt, för att finna en lösning som alla är nöjda med. En artikel i linje med detta skäl, med omnämnande av en prioritering att bedöma vissa ämnen som upptas i en separat bilaga, skulle kunna undersökas av alla institutioner som deltar i processen.
Ändringsförslagen 32, 39 och 49 kan inte godtas, eftersom de har ett direkt samband med ändringsförslagen 31, 36 och 48. Detta bör emellertid inte uppfattas som en dom över ämnena däri.
Jag skulle vilja tacka parlamentet för dess stöd som det har gett till kommissionen genom att ha en vetenskaplig utvärdering av riskerna som grundkriterium när det gäller fastställandet av högsta tillåtna mängder av vitaminer och mineraler i kosttillskott. Artikel 5 är noga balanserad för att säkerställa den erforderliga höga skyddsnivån för konsumenten. Ändringsförslagen 40 och 50 skulle störa denna balans och kan därför inte godtas.
Avslutningsvis, angående ändringsförslag 43: Jag förstår inte vilka de testförfaranden är som fastställs i detta direktiv och som andra ingredienser bör uppfylla. Jag kan följaktligen inte godta ändringsförslag 43.
Sammanfattningsvis kan kommissionen godta ändringsförslagen 2, 4, 17, 19, 33 och 44 till fullo, och ändringsförslagen 1, 5, 7, 9, 12, 20, 30, 34, 37, 38, 42, 45 och 46 i princip, med redaktionella ändringar. Kommissionen kan inte godta ändringsförslagen 3, 6, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 16, 18, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 31, 32, 35, 36, 39, 40, 41, 43, 47, 48, 49, 50 och 51.

Talmannen
Tack, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Två- eller trehjuliga motorfordon
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0025/2001) av Lange för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiv 97/24/EG om vissa komponenter och karakteristiska egenskaper hos två- eller trehjuliga motorfordon (KOM(2000) 314 - C5-0334/2000 - 2000/0136(COD)).

Lange
Herr talman, herr kommissionär! Motoriserade två- och trehjuliga fordon, alltså motorcyklar och vespor, används framför allt i två sammanhang. För det första för att tillfredsställa behoven att ta sig fram i stadsmiljö och för det andra som fritidsfordon, just i känsliga landsbygdsområden med många sköna kurvor. I båda sammanhangen - och det säger jag som passionerad motorcyklist - har föraren av ett sådant fordon ett särskilt ansvar, eftersom den belastning som orsakas av tvåhjuliga motorfordon varken i stadsmiljö eller just i känsliga naturområden får vara större än den som orsakas av bilar. Därför är det riktigt och nödvändigt att vi ser till att motoriserade två- och trehjuliga fordon har samma utsläppsnivå som bilar. Europaparlamentet har exemplariskt och mycket framgångsrikt åstadkommit en lagstiftning som reducerar utsläppet från bilar med EURO III och EURO IV för lätta och tunga motorfordon, så att luftkvaliteten i Europas städer och i känsliga områden kan förbättras. Och då får vi inte göra något undantag för motorcyklar och vespor. Därför kommer det nu ett förslag att man även för motorcyklar och vespor väljer en ansats i två steg, nämligen att införa en reducering år 2003, men framför allt - och det är det viktiga - ett andra reduceringssteg år 2006.
Naturligtvis behöver industrin tid för att utveckla nya motorer och avgasreningssystem. Den tiden måste vi ge industrin - därför kommer det andra viktiga steget 2006. Det som kommissionen föreslår för 2003 motsvarar i grund och botten teknikens nuvarande nivå. De fordon som skall rätta sig efter dessa värden, kör i allmänhet redan omkring på vägarna. Inte utan orsak finns det en lista med tillåtna siffror, som säger att mer än 80 fordon redan klarar av värdena för 2003. Det skall vi nu inte mixtra med, vi vill ha ett andra bindande steg för 2006, som år 2006 genomför den nivå som EURO III-personbilar håller år 2000, för tvåhjuliga motorfordon.
Men vi vill ju för 2003 påbörja det som vi också har infört i fråga om bilar och lätta och tunga motorfordon, nämligen en fokusering på hållbarheten hos de komponenter som har med utsläpp att göra. Det är naturligtvis ingen mening med att ett tvåhjuligt motorfordon vid provningen visar upp fantastiska gränsvärden för avgaser, men dessa gränsvärden i praktiken sedan inte innehålls efter bara några få tusen kilometer. Därför vill vi att tvåhjuliga motorfordon år 2003 skall börja vara hållbara på sikt, och om det finns en allvarlig misstanke om att vissa typer på lång sikt inte motsvarar dessa gränsvärden vill vi även göra det möjligt för myndigheterna att granska detta inom ramen för en områdeskontroll, en in use compliance.
Man har sagt mig att för 2006 kan vi ännu inte göra någonting, eftersom vi ännu inte har någon cyklisk test för motorcyklar. Därför måste vi först utveckla en sådan, och sedan kan vi göra något. Det anser inte jag. På samma sätt som för de tunga motorfordonen har vi sagt att det vore bra om vi hade en världsomspännande cykel, men vi vill fastslå vårt mål. Målet är att 2006 samma nivå skall uppnås som för bilar år 2000, motorcyklarna skall ges lite mer tid, men sedan måste de uppnå nivån. Om det till dess inte finns någon annan prövningscykel, då får vi ta den som också gäller för bilar.
Goodwill och jag har gett några små tillverkare, som har särskilda problem, lite mer lead time för att möjliggöra en omställning av serierna, och det, tror jag, är lämpligt och påverkar inte det totala resultatet. Jag anser att om vi antar förslagen från utskottet för miljöfrågor, folkhälsa och konsumentfrågor och börjar förhandla med rådet, så kommer motorcyklister i framtiden att kunna iaktta sitt ansvar och tillvarata sin frihet, och det borde vara vårt gemensamma mål.

Van Dam
Herr talman, herr kommissionär! Toppmötet om klimatet i Haag nyligen handlade om framstegen i Kyotoprotokollet, med som bekant ett mycket magert resultat. Det visar oss hur allvarlig den situation som även omfattar motorfordonssektorn är. Transportsektorns andel i utsläppen av koldioxid och kväveoxider är avsevärd. Den största delen av utsläppen inom transportsektorn kommer i sin tur genom vägtransporter.
Andelen två- och trehjuliga fordon i den totala fordonsparken och i hela vägtransportsektorn är visserligen begränsad. Därför är det desto mer påfallande att andelen av utsläpp ligger relativt högt. Om vi ser till prognoserna i det andra fordons- och oljeprogrammet så kommer den andelen bara att öka så länge politiken inte ändras.
Den nuvarande generationen två- och trehjuliga fordon uppfyller de krav som ställs på andra äldre fordon. Dessa kategorier konfronteras dock regelbundet med skärpta normer för utsläpp. För att göra även två- och trehjuliga fordons prestationer optimala så behövs även här en kontinuerlig anpassning av normerna för utsläpp. Personligen är jag därför nöjd med den hållning som föredraganden föreslår.
I egenskap av föredragande för utskottet för regionalpolitik, transport och turism är jag glad att föredraganden yrkar för en längre period, även om den är kortare än vad vårt utskott hade önskat, för mindre producenter av två- och trehjuliga fordon.
Herr talman! På det stora hela är jag nöjd med betänkandet av kollega Lange. Om det genomförs så innebär det ett steg i riktning mot ett hållbart transportsystem och det är ju vad vi i parlamentet vill.

Goodwill
Herr talman! Denna ändring till direktivet är en del av processen att reda upp de lösa trådar som inte omfattas av fordons- och oljeprogrammet. Jag ser fram emot de andra direktiven, om små fritidsmaskiner och små motorer med gnisttändning, vilka kommer att fullborda historien.
Motorcyklar står för en mycket liten del av trafikvolymen. En förbättrad motorteknik för bilar och lastbilar i förening med en sexprocentig ökning under 1990-talet av antalet körda mil med motorcykel har inneburit att andelen föroreningar från motorcyklar ökar. Jag välkomnar därför det här förslaget, dock med vissa reservationer.
Det som bekymrar mig mest är den korta tiden mellan 2003, när de nya standarderna kommer att gälla för nya modeller, och det datum när detta utvidgas till att gälla för alla nya motorcyklar. Detta kommer att sätta de mindre europeiska tillverkarna, som Triumph och CCM i Förenade kungariket, under ett enormt tryck. Även om dessa ändringar är tekniskt genomförbara, har små företag inte resurser att klara av dem på bara tolv månader, och utvecklingskostnaderna skulle täckas med en mindre fordonsvolym. Detta skulle innebära konkurrensnackdelar för europeiska tillverkare jämfört med de stora företagen i Fjärran Östern. Det gläder mig därför att föredraganden har insett detta och förlängt övergångsfasen till två år.
Jag skulle också vilja gratulera föredraganden till att han har föregått med gott exempel genom att utrusta sin egen klassiska Harley Davidson-maskin med en eftermonterad katalytisk avgasrenare. Det här är inte ett fall där man säger en sak och gör en annan på den sidan av kammaren.
Jag har vissa reservationer angående fordonsbunden övervakning och områdeskontroll. Angående fordonsbunden övervakning är en motorcykel ofta det första fordon som en ung människa köper, och det med begränsade resurser, vilket gör fordonet relativt sett dyrare. För det andra är jag ganska cynisk i fråga om vad motorcykelns ägare kommer att göra när den lilla gröna lampan tänds och signalerar att avgassystemet inte fungerar som det bör. Jag misstänker att han kan frestas att helt enkelt ta bort lampan. I det här skedet bör vi kanske hålla båda bollarna i spel och se hur matchen utvecklar sig fram till den andra behandlingen och en möjlig förlikning.
Avslutningsvis, om åtgärder på skatteområdet: På samma gång som jag stöder marknadslösningar som skatteincitament, bör dessa tillämpas av medlemsstaterna i enlighet med nationella kriterier om de önskar det. Detta förslag skall utarbetas i enlighet med artikel 95, det vill säga med omröstning med kvalificerad majoritet, och trots de 28 veton som Tony Blair gav upp i Nice, har Förenade kungariket ännu inte gett upp sin rättighet att bestämma sina egna skatter, och detta område bör således inte omfattas av direktivet. Subsidiaritet är någonting som måste skyddas.

Sacconi
Herr talman! Det förslag till direktiv som vi står i begrepp att rösta om utgör ett konkret framsteg när det gäller unionens vilja att sträva efter ambitiösa mål när det gäller att begränsa luftföroreningarna. I dag befinner vi oss faktiskt i en paradoxal situation: även om motorcyklarna enbart utgör 2-3 procent av den totala transportvolymen, så ökar deras andel av de totala luftföroreningarna hela tiden. De ändringar som föreslagits av Lange, liksom praktiskt taget samtliga som godkänts i utskottet för miljö, innebär förbättringar jämfört med kommissionens förslag. Framför allt kravet att bestämma provcykler som är speciellt anpassade för motorfordon och som är enhetliga för hela Europa, men också kravet att typgodkännandet skall omfatta en kontroll av att de anordningar som motverkar luftföroreningar fungerar är signaler från Europaparlamentet om att ingripa med fasthet inom detta område som är så känsligt.
I det här sammanhanget anser jag det är viktigt att understryka att huvuddelen av dessa mål till största delen delas av företagen i branschen. Det innebär, å ena sidan, att Lange har varit skicklig när det gäller att förhandla med dem och, å den andra, att medvetenheten om att man måste bidra till en förbättring av våra miljöförhållanden ökar även bland tillverkarna. Valet att redan nu bestämma, inte bara datum för när de första gränsvärdena skall revideras - 2006 - utan även gränsvärdena själva i denna andra fas är en symbol för parlamentets val att hela tiden påverka företagen att gå ännu längre.
Å andra sidan är införandet av en möjlighet att revidera själva gränserna, knutna till den önskade tekniska utvecklingen, ett tecken på att vi även i framtiden bör fortsätta dialogen med tillverkarna.

De Roo
Herr talman! Jag tackar kollega Lange för ett nytt utmärkt betänkande i en viktig fråga: luftföroreningar och ozonbildning. Ett par hundratusen motorcyklar orsakar i mitt land, Nederländerna, lika mycket luftföroreningar som alla sex och en halv miljoner bilar tillsammans. Det kan inte vara så att nya bilar måste bli väldigt rena till år 2005 och att motorcyklarna inte omfattas av det målet.
Det kan inte heller vara så att nya lastbilar måste vara väldigt rena efter år 2007, men att det inte gäller för motorcyklar. Därför hoppas jag att alla kolleger i morgon kommer att rösta för att nya motorcyklar år 2006 skall vara utrustade med en katalysator.
Avslutningsvis en fråga till kommissionen: Jag anser att det nu är hög tid att upphäva undantaget för dieselmotorer, för tåg från 1978. Även tåg måste och kan bli mycket renare. Jag hoppas att kommissionen vill svara på det här.

Bautista Ojeda
Herr talman, herr kommissionär! Det ökade antalet mopeder som trafikerar vägarna och städerna i unionen, framför allt i Medelhavsländerna som har vackert väder året runt är nu en uppenbar verklighet. Vår grupp delar den oro för miljön som Lange ger uttryck för i sitt betänkande, men han jämför hela tiden två- eller trehjuliga motorfordon med fyrhjuliga; emellertid bör faktumen att de två- eller trehjuliga motorfordonen är lättanvända, att de ökar fordonstrafikens rörlighet i städerna, att de är enkla att parkera och de låga inköps- och underhållskostnaderna vara mer än tillräckliga anledningar till att de nödvändiga åtgärderna för avgasminskning inte utformas på ett sätt som leder till att bruket av dessa motorfordon minskar. Den europeiska industrin behöver mer tid för att tillämpa de föreslagna åtgärderna; och jag begär därför att utskottet i samarbete med fabrikanterna utvärderar tillämpningsmöjligheterna och sambandet mellan kostnad och effektivitet genom dessa åtgärder och framför allt i de föreslagna etapperna, eftersom vi annars löper risken att indirekt gynna de stora företagen i sektorn, som inte precis är europeiska.
Vi behöver skattelättnader för att underlätta försäljningen och bruket av motorfordon som är mindre förorenande, lätta att använda, som förbättrar trafiken och är mer integrerade i våra städer.

Rübig
Herr talman, mina damer och herrar! Först vill jag tacka föredraganden Lange, eftersom vi här åter för en diskussion som är mycket viktig för framtiden. Jag tror att just de två- och trehjuliga motorfordonen är trendiga, de är moderna, och därför bör vi satsa allt på att de med tanke på avgasnormerna också skall vara i takt med den senaste utvecklingen.
Forskningen har här gjort stora framsteg, och nu ankommer det på oss att omsätta dessa framsteg. Den förteckning över utsläpp som kommissionen har tagit fram visar mycket bra vilka framsteg som är möjliga när det gäller Nox - för fyrtaktare upp till 80 procent, för tvåtaktare faktiskt upp till 70 procent. Det är verkligen värden som heter duga! Därför förespråkar också jag en stegvis reducering, som i försvarbar skala säkert i framtiden kommer att innebära en stor fördel för motorcyklisterna och för dem som annars också använder detta fordon.

Liikanen
. (FI) Herr talman! Till att börja med vill jag tacka Europaparlamentet och särskilt föredragande Lange för den snabba behandlingen av ärendet. Föredraganden stöder kommissionens förslag för gränsvärdena som skall följas från och med år 2003. Föredraganden föreslår emellertid ett andra skede, med nya, obligatoriska gränsvärden som skall gälla från och med år 2006. Detta skede skulle basera sig på testcykler gällande personbilar. Kommissionen medger behovet av ett andra skede. Vi kommer att avge ett separat förslag i ärendet innan utgången av 2002. Det kommande förslaget baserar sig på tilläggsundersökningar om ännu utsläppsfattigare aggregats tekniska prestanda och ekonomiska möjligheter för genomförande. I det följande skedets skall utsläppen mätas i förhållande till den förbättrade testcykeln. På det här viset kan situationen anpassas till motorcyklarnas faktiska kördynamik. De obligatoriska gränsvärdena för år 2006 togs inte med i förslaget, eftersom det ännu inte finns vetenskapligt verifierade kunskaper tillgängliga, som skulle motivera ibruktagandet av en ny testcykel.
Kommissionen stöder aktivt utvecklandet av en världsomspännande och enhetlig testcykel för motorcyklar. Arbetet inleddes år 1999 och i maj 2000 fick det officiell status av FN:s ekonomiska kommission för Europa med stöd av EU:s medlemsstater, Japan och Förenta staterna. Arbetsprogrammet fortskrider tidtabellsenligt. Därför är vi övertygade om att den nya testcykeln kan tas i bruk i så pass god tid att den kan tillämpas som standard år 2006. Detta tillvägagångssätt överensstämmer också med föredragande Langes uppfattning. Följaktligen kan kommissionen inte stödja justeringar som innebär att man nu beslutar om ett obligatoriskt igångsättande av det andra skedet år 2006. Ärendet behandlas i ändringsförslag 3, 5, 10, 11, 23, 24 och 25. Men kommissionen är naturligtvis redo att så fort som möjligt delta i utformandet av en helhetsöverenskommelse mellan de olika organen.
Föredraganden nämner flera åtgärder för att man bättre skall kunna försäkra sig om att de utsläppsfattiga aggregaten fungerar effektivt under fordonets hela brukstid. Kommissionen medger att denna aspekt är viktig då man vill försäkra sig om att utsläppen minskar under körningen. En motorcykel har emellertid i tekniskt avseende stora skillnader jämfört med en bil. En tillämpning av kraven på motorcyklar medför betydande konsekvenser och förutsätter en noggrann analys av den tekniska produktiviteten och kostnadseffektiviteten.
Som svar på ledamot de Roos fråga om järnvägstransporterna, kan jag tala om att ärendet är under utredning, men att inga förslag ännu getts.
Kommissionen godkänner i princip de justeringar där kommissionen uppmanas granska de synpunkter som tidigare nämnts. Vi avvisar emellertid justeringar där datum för obligatorisk tillämpning föreslås samt regler där framtida slutgiltiga forskningsresultat inte beaktas. Härmed avses ändringsförslag 6, 13, 14, 15, 20 och 22. Kommissionen har samma inställning om ändringsförslag 8 och 17 beträffande motorcyklarnas koldioxidutsläpp.
Betänkandet innehåller flera ändringsförslag som kommissionen stöder, såsom ändringsförslag 4 och 12, såvida medlemsstaterna ges tillfälle att uppmuntra installation av utsläppsminskande aggregat och efterinstallation av dessa i äldre fordon. Detsamma gäller ändringsförslag 1 och den senare delen av ändringsförslag 9, där beviljande av ett ettårigt uppskov föreslås för specialklassen trialmotorcyklar, samt den senare delen av ändringsförslag 9 där tillämpningen på moderna fordonstyper skjuts upp från januari till juli 2004.
Kommissionen förkastar emellertid ändringsförslag 26, där tillämpningen på moderna fordonstyper skjuts upp med ett helt år. Kommissionen stöder i princip också ändringsförslag 7 och 16 rörande kraven på bortkopplingsaggregat och andra by-pass-system och anser att den kan bibehålla dessa krav i det aktuella förslaget. Kommissionen kan alltså godkänna ändringsförslag 4, 9, 12 och 18 samt i princip ändringsförslag 2, 7, 8, 16 och 21 och delvis ändringsförslag 1, 4, 19, 20 och 22. Kommissionen kan däremot inte godkänna ändringsförslag 3, 5, 6, 10, 11, 13, 15, 17 och inte heller ändringsförslag 23-26.

Talmannen
Tack, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Fordon med mer än åtta säten
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendation (A5-0039/2001) från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om rådets gemensamma ståndpunkt 9012/1/2000 - C5-0456/2000 - 1997/0176(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om särskilda bestämmelser för fordon som används för personbefordran med mer än åtta säten utöver förarsätet och om ändring av direktiv 70/156/EEG och 97/27/EG ( (föredragande: Miller).

Miller
. (EN) Herr talman! Vi hörde tidigare i dag, under debatterna om lagstiftningarna om upphovsrätt och genetiskt modifierade organismer, att det har tagit tre år för parlamentet att nå fram till den punkt där det kan godkänna dem. Tillåt mig att säga att man har förhandlat om detta betänkande i nio år, innan det nu förverkligas. Sedan jag tog över rollen som föredragande för betänkandet har jag försökt engagera alla berörda parter, från tillverkningssidan till användarsidan. På tillverkningssidan har jag haft åtskilliga möten med European constructors' association (Europeiska konstruktörsförbundet), liksom med enskilda bussföretag. Alla dessa organisationer är nöjda med den gemensamma ståndpunkten och med ändringsförslagen. De välkomnar i själva verket det klargörande som ståndpunkten innebär för marknaden. Jag har noga lyssnat till användarna och rådfrågat många aktörer. Det är först efter dessa rådfrågningar som jag har lagt fram de ändringsförslag som ni i kväll har framför er.
Jag skulle också vilja hylla de "skuggföredragande" som jag har haft ett nära samarbete med under utarbetandet av betänkandet. Tyvärr har inte alla kunnat övertyga sina grupper att följa linjen.
Ändringsförslagen 1, 2, 3 och 5 är specifika detaljerade tekniska ändringsförslag som är utformade för att bistå tillverkarna och som avser mittgångslutningar på 12,5 procent i befintliga bussar av klass I och II. Dessa ändringsförslag måste läsas i anslutning till ändringsförslag 7. Angående ändringsförslag 6 försöker jag ersätta det med ändringsförslag 10, där jag hänvisar till ISO-standarden i stället för till en enskild medlemsstats standarder, vilket var fallet i ändringsförslag 6. I ändringsförslag 4 redogörs mer i detalj för de användargrupper som betänkandet är avsett att hjälpa. Denna förteckning är emellertid vare sig fullständig eller föreskrivande. Det var heller aldrig avsikten, och det finns gott om utrymme för att inkludera andra grupper. Genom ändringsförslag 8 ökas tillgängligheten till allmänna transportmedel för alla de grupper som tas upp i det ovannämnda ändringsförslag 4. För första gången kommer vi att göra de allmänna transportmedlen tillgängliga för alla människor med nedsatt rörlighet. För att vi skall lyckas med det, föreskrivs i ändringsförslaget ett nigningssystem med antingen en hiss eller ramp, på samma gång som hänsyn tas även till förbättringar av infrastrukturen som redan har genomförts.
Jag bör kanske tillkännage ett personligt intresse på denna punkt. Just före jul förlorade min mor oväntat synen. Som son vill jag naturligtvis hjälpa henne, liksom jag vill hjälpa alla synskadade människor inom Europeiska unionen. Det är vad jag valdes för att göra, och jag är säker på det är vad det stora flertalet i denna kammare valdes för att göra. Dessa medborgare är flitiga användare av allmänna transportmedel, och de är beroende av att vi i Europaparlamentet tillvaratar deras intressen. Vi har den möjligheten i morgon, genom att rösta för dessa ändringsförslag.
Jag måste emellertid även nämna ändringsförslag 9, som lades fram senare av PPE-DE-gruppen. När det kom upp i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden antogs det enhälligt, men sedan fick vi plötsligt höra att PPE-DE-gruppen vill förkasta den gemensamma ståndpunkten. Jag är ledsen och besviken över att de med sitt ändringsförslag förkastar den gemensamma ståndpunkten. Det skulle innebära ett stort steg tillbaka - motsvarande flera års arbete - i fråga om tillgängligheten för de medborgare som jag nämnde tidigare.
Jag har förstått att en av anledningarna till att de föreslår att den gemensamma ståndpunkten skall förkastas är att den kommer att binda industrin. Den kommer att snärja industrin i byråkrati. Får jag fråga dem i PPE-DE-gruppen som avser att tala i denna fråga om hur de skulle känna sig om de var bundna till en rullstol eller till kryckor, eller till att vara tvungna att använda ledarhund? Detta är att binda, inte det som vi försöker göra med industrin. Jag skulle skämmas om deras ändringsförslag 9 går igenom. Jag skulle skämmas för varje ledamot i detta parlament som räcker upp sin hand eller trycker på en knapp för att rösta för det ändringsförslaget. Jag uppmanar er därför att rösta emot ändringsförslag 9 men att stödja de övriga ändringsförslagen.

Harbour
Herr talman! Det har varit ett nöje att arbete tillsammans med min vän Bill Miller, vilket det alltid är när det gäller dessa tekniska direktiv, och jag tror att vi kommer att ha förbättrat direktivet avsevärt, om det godkänns. Jag kommer följaktligen inte att gå igenom ändringsförslagen. Det har han redan gjort på ett bra sätt. Jag vill bara ta upp frågan om varför vi på den här sidan har valt att föreslå att den gemensamma ståndpunkten skall förkastas.
Det hör samman med hela frågan om huruvida parlamentet bör ägna sig åt tekniska direktiv. Jag kommer ihåg att kommissionär Liikanen vid ett framträdande för inte så länge sedan här i parlamentet talade om några av de problem som han står inför i samband med en eventuell lagstiftning om skydd för fotgängare mot bilar. Han visade oss minst 60 sidor med invecklade tekniska matematiska beräkningar och frågade oss: Är det sådana här frågor som parlamentet bör behandla? Det här direktivet är 150 sidor långt och innehåller sin beskärda del av tekniska beräkningar, diagram, tabeller och andra detaljerade föreskrifter. Argumenten är desamma.
Jag vill ta upp en sak som Bill Miller talade om. Han har rätt att utmana oss när det gäller frågan om tillgänglighet för människor med funktionshinder, men han sade, med avseende på den gemensamma ståndpunkten, och jag citerar honom: "Den kommer att göra allmänna transportmedel tillgängliga för alla användare." Det är tyvärr inte fallet. Om det var det, skulle vi stödja ståndpunkten. Texten innehåller föreskrifter som syftar till att göra bussar mer tillgängliga för användare med funktionshinder, men den berör inte den övergripande frågan om driftbestämmelser för allmänna transportmedelssystem runtom i Europeiska unionen. De frågor som vår kollega Howitt med rätta säger att vi bör ta med här och som avser ändringar av infrastrukturen för att göra bussar mer tillgängliga för användare med funktionshinder.
Vad har vi egentligen uppnått efter nio år? Finns det verkligen ett ömsesidigt erkännande av tekniska standarder mellan länder? Har vi verkligen gjort det slags viktiga framsteg på säkerhetsområdet som vi vill? Jag har tittat igenom dessa 150 sidor. Jag kan ha fel - ni får rätta mig, herr kommissionär - men jag har inte kunnat hitta några föreskrifter om obligatorisk montering av säkerhetsbälten. Varför finns inga sådana medtagna, om vi tar det på allvar när rådet säger i denna handling att det har kommit fram till en genomförbar lösning med en hög säkerhetsnivå och hög användarvänlighet? Om vi verkligen hade uppnått det, skulle vi vara stolta över det.
Visst finns det föreskrifter om saker som hållfasthet för karosseristommar, men det som oroar här - och jag ber kommissionären att ta upp detta - är att detta inte är allt. I slutet finns det en förteckning över saker som kommissionen och rådet vill återföra till oss. Den gemensamma ståndpunkten inkluderar inte skolbussar. Den gemensamma ståndpunkten inkluderar inte den senaste förbättrade busstekniken. Den inkluderar dock nya föreskrifter för karosseristommar. När skall detta ta slut? När skall vi få realistiska och kloka åtgärder och det slags struktur med en teknisk kommitté ' som parlamentet bad er införa vid den första behandlingen 1997 och som här helt enkelt avvisas? Jag citerar avslutningsvis: "Kommissionen kunde inte stödja denna modell och lät följaktligen bli att ändra sitt ursprungliga förslag." Inte ett enda förklarande ord! Det är anledningen till att min grupp kommer att rekommendera att den gemensamma ståndpunkten förkastas i morgon.

Howitt
Herr talman! Det finns mycket i texten som främjar tillgängligheten till bussar för människor med funktionshinder - ledstänger, halkfria ytor, standarder för rullstolar och en vid definition av nedsatt rörlighet som omfattar alla människor med funktionshinder. Nyckeln till kvällens debatt är emellertid ändringsförslag 8: en garanti för jämn ombordstigning på alla nya bussar i tätorter för personer med nedsatt rörlighet. För detta krävs ett ombordstigningshjälpmedel - en hiss eller en ramp - eftersom en låggolvsbuss i sig själv inte är tillräcklig. Om vi inte samtycker till detta nyckelparti i texten, skulle det innebära att vi bokstavligen låter människorna med funktionshinder snava i sprickan, en spricka som vi själva skulle vara ansvariga för.
Föredraganden - som jag tackar mycket - har arbetat fram en kompromiss i vilken han försöker fördela ansvaret för tillgängligheten mellan busstillverkare, operatörer och lokala planerings- och transportmyndigheter. Men samtidigt som vi förhandlar om slutresultatet, säger jag till parlamentet och kommissionen att inte ens en upphöjd trottoarkant vid varje busshållplats kan vara den slutliga lösningen på frågan om full tillgänglighet. Dåliga parkeringar eller hinder på trottoaren kan fortfarande förhindra ombordstigningen, samtidigt som en enkel manuell svängbar ramp, som byggs in i golvet på varje ny buss, är billig och kommer att fungera gång på gång.
Nio år efter det att detta direktiv diskuterades för första gången, när handikapprörelsen under en generation har lyft fram tillgängliga allmänna transportmedel i centrum av sina krav, hotar de på den andra sidan av kammaren ändå med att inte bara helt enkelt rösta emot ändringsförslaget, utan att omintetgöra hela direktivet. Gör de det på grund av kostnaderna? Nej. Den undersökning om tillgängliga bussar som beställdes av min egen regering visar att låga driftkostnader vägde upp de extra kapitalkostnaderna på marginalen, samtidigt som en 14-procentig ökning av passagerarantalet medförde extra intäkter.
Gör de det på grund av invändningar från tillverkarna? Nej. En rundfrågning i dag, återigen i min egen medlemsstat, visar att brittiska bussförare och brittiska bussoperatörer är eniga i sin åsikt att de vill att direktivet skall antas. Gör de det på grund av några verkliga svårigheter över huvud taget? Nej. Eftersom den parlamentariska kommitté ' som granskade dessa förslag i detalj röstade för dem enhälligt.
Herr talman! Min egen slutsats är, som vi har hört i kväll, att de som motsätter sig gör det på grund av att de delar den förutfattade meningen att tillgängligheten för personer med funktionshinder är en onödig teknisk detalj. De har fel. För en person med funktionshinder betyder den friheten att resa eller inskränkningen att stanna hemma. Vi har i kväll möjligheten att ge dem denna frihet genom att rösta för tillgängliga allmänna transportmedel. Det måste och kommer vi att göra.

Rübig
(PPE-DE). (DE) Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Vi har här framför oss direktivet om enhetlighet för bussar, som vi redan behandlat en första gång. Murphy har varit föredragande - Murphy's law är bekant, tror jag, men Murphy har uppträtt föredömligt, eftersom också han har insett att vi med detta direktiv vill genomföra viktiga politiska principer, nämligen tillgång för äldre, barn och personer med rörelsehinder. Det är vi helt ense om. Vi måste göra något för dessa grupper: Bussar och allmänna kommunikationer måste vara tillgängliga för dem, och det målet vill vi med all kraft samarbeta för.
Varför avvisar vi då detta direktiv? Eftersom nu kommissionen i den första behandlingen hade lagt fram ett förslag om ca 100 sidor med detaljerade bestämmelser, och alla grupper i diskussionen under den första behandlingen enades om att av principiella skäl avvisa detta direktiv. Nu kommer kommissionen och rådet tillbaka med en gemensam ståndpunkt som inte omfattar 100 sidor, utan 150! Vi sade under den första behandlingen att vi kan tänka oss maximalt 3 sidor med de väsentliga politiska principerna; nu finns det några verkliga smakprov i detta direktiv, som man mycket sällan träffar på. Vi har exempelvis figur 17 på sidan 17: Här handlar det om tillåten reducering av måtten på de bakre hörnplatserna, planvy av föreskriven yta för sätet - båda bakre hörnplatserna, se bilaga I, avsnitt 7.7.8.6.3.4, och där föreskrivs en radie om max. 150 mm vid konstruktion av fordonet. Jag vet att vi i Europeiska unionen redan har föreskrivit en böjningsradie för bananer och gurkor och allt vad det nu var, men att vi nu också skall besluta om en böjningsradie för den enhetliga europeiska bussen, det går utöver mina vildaste fantasier! Direktivet innehåller dessutom en formel, som torde vara svår att förstå till och med för tekniker. Jag måste säga att detta dokument inte är lämpat för ett politiskt beslutsfattande!
Det är också så att konstruktörerna, bussköparna, de som arbetar med konsumentskydd och även handikapporganisationerna visserligen är införstådda med detta direktiv, men alla är också mycket missnöjda. Alla säger att vi vill nå det målet att det skall användas bussar i Europa, som personer med rörelsehinder har tillgång till. Vi, PPE, vill på det området ha en new approach, som helt enkelt består i att vi inskränker oss till det väsentliga politiska innehållet. Det är för det första normerna för tillträdet för äldre, barn och personer med rörelsehinder. Detta är mycket viktigt och måste ses till. För det andra vill vi ha normer för förarens och passagerarnas säkerhet. För det tredje vill vi ha en princip om ömsesidig hänsyn. Principen om ömsesidig hänsyn är så viktig därför att naturligtvis en linjebuss i en liten fattig by på Sicilien, där det är mycket hett, måste se ut på annat vis än en buss under rusningstrafiken i London, där miljoner passagerare är på väg och där bussen har en helt annan belastning och dynamik, eller en buss i norra Finland, som används vid extrem kyla och på stora distanser och som återigen ser helt annorlunda ut. Därför kommer PPE att begära att den gemensamma ståndpunkten och en omröstning tillbakavisas.
Vi anser att det är viktigt att vi i Europa inte vill egalisera allting; denna likriktning avvisas också av de europeiska medborgarna. Vi vill ha en ömsesidig hänsyn. Jag har förtroende för brittiska, franska och tyska bussar. Så skall det förbli även i framtiden!

Grönfeldt Bergman
Herr talman! Vid första behandlingen av detta direktiv markerade parlamentet gentemot rådet och kommissionen mycket tydligt sin vilja att ersätta den detaljerade lagstiftningen med allmänna riktlinjer och låta en teknisk kommitté föreskriva detaljspecifikationerna. Rådet kör emellertid över parlamentet totalt i sin gemensamma ståndpunkt. Rådet har inte på något sätt beaktat parlamentets starka avståndstagande från detaljlagstiftning.
Betänkandet handlar om mer än bussar. Det handlar om på vilket sätt EU skall stifta lagar. Jag är naturligtvis inte emot att man ser till att handikappade kan ta sig ombord på europeiska bussar. Jag är emot tillvägagångssättet. Det är för mig helt orimligt att som politiker fatta beslut om millimetermått för handtag och hyllor i bussar. I mitt hemland görs EU ofta till åtlöje för att lägga sig i och detaljreglera för mycket. Medborgarna ifrågasätter, med all rätt, ett i många stycken tungrott och regleringsinriktat EU. Parlamentsledamöternas trovärdighet ifrågasätts om vi fattar beslut om saker som vi inte kan någonting om. Ett exempel är bilaga 5 i rådets gemensamma ståndpunkt. Jag skäms inte över att säga att jag inte förstår den formel med vilken man skall räkna ut stängningskraften hos maskinellt manövrerade dörrar.
Jag vill inte bidra till att göra oss och EU till åtlöje. Trots att jag inte var med vid den första behandlingen 1988 vill jag påminna detta parlament om att man med röstsiffrorna 485 mot 1 valde de allmänna riktlinjerna framför detaljerna. Varför skall parlamentet ändra sig i dag? För Moderaterna i Sverige var detta en viktig fråga i valet 1999. Jag är vald på ett mandat för att kämpa emot politisk klåfingrighet. Därför kan jag inte rösta för rådets gemensamma ståndpunkt. Jag uppmanar alltså hela parlamentet att rösta för ändringsförslag 9 från min kollega Lehne som avvisar rådets gemensamma ståndpunkt.

Liikanen
. (FR) Herr talman! Jag vill först vända mig till föredraganden Miller och tacka honom, såväl som utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, vars arbete har gjort det möjligt att avsluta det här ärendet på ett tillfredsställande sätt. Som ni utan tvivel kommer ihåg pågick det långa och svåra diskussioner vid första behandlingen av detta direktiv om tillverkning av bussar. Det har redan gått tre år sedan förslaget lades på bordet. Sedan dess har det runnit en del vatten under broarna. Ett samförstånd har vuxit fram mellan rådet, parlamentet och kommissionen. Bortsett från institutionerna har berörda parter också nått ett samförstånd - tillverkare av bussar, operatörer inom kollektivtrafiken och användarsammanslutningar, bl.a. de som företräder personer med nedsatt rörlighet. Därför har vi uppskattat föredragandens arbete, han har lyckats sammanjämka stundtals skiftande intressen. Förslaget kan därmed antas snabbt, vilket gör det möjligt att öka säkerheten på bussar och för passagerare.
Kommissionen kan godta de åtta ändringsförslag som lämnats in av utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, antingen fullständigt eller principiellt.
Ändringsförslag 1, 7 och 8 som de är. Ändringsförslagen 2, 3 och 5 - som rör tillåten lutning på bussgolv - är i princip godtagbara men skulle kunna ses över redaktionellt. Ändringsförslag 4, som tillför en lista över personer med nedsatt rörlighet, kommer sannolikt att bestridas av medlemsstaterna, eftersom den medför en risk för att vissa kategorier av användare utesluts. Borde vi inte hålla oss till den allmänna definitionen, som därigenom är mer heltäckande? Ändringsförslag 6, som syftar till att ändra figuren föreställande en fyrhjulig rullstol, är slutligen i princip möjlig att godta, men inte i den form som föreslås i betänkandet. En hänvisning till en ISO-standard eller ett diagram med måttangivelser, vilket föredraganden föreslår i ändringsförslag 10, skulle vara att föredra, samtidigt som man måste se till att rullstolens volym och vikt, tillsammans med den sittande personen, är förenliga med den tekniska möjligheten att komma ombord på bussen.
Däremot vill kommissionen inte upprepa den diskussion vi hade vid första behandlingen, angående sättet att se på bestämmelserna för bilar. Vi skriver därför inte under på idén att ifrågasätta det lämpliga med ett direktiv, och då talar jag om ändringsförslag 9. Sammanfattningsvis kan kommissionen godta ändringsförslagen 2, 3, 4, 5, 6 och 10 principiellt sett samt godta ändringsförslagen 1, 7 och 8.
Jag vill svara Harbour om denna principfråga. Sedan Lissabon, då vi diskuterade nya förslag, måste vi betrakta alternativ. Till exempel talar vi för närvarande om funktionshinder. Jag har fört många diskussioner om konstruktionsstandarder för människor med funktionshinder i informationssamhället, i syfte att försöka finna sätt att göra alla de verktyg som är förknippade med informationssamhället tillgängliga för människor med olika slags funktionshinder. Vi bör försöka reda upp när ett nytt metoddirektiv kan användas vis-à-vis gamla metoddirektiv. Vi måste se vilka slags regelreformer vi kan genomföra som tjänar detta syfte på ett enklare sätt.
Jag vill inte ha denna debatt nu eftersom vi har öppnat den för det framtida förslaget. Detta har kommit så långt att kommissionen föreslår att godta det på det sätt som jag har lagt fram.

Talmannen
Tack, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Gemenskapens stödåtgärder inom sysselsättningsområdet
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0018/2001) av Jensen för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om gemenskapens stödåtgärder inom sysselsättningsområdet (KOM(2000) 459 - C5-0384/2000 - 2000/0195(COD)).

Jensen
. (DA) Herr talman, jag vill gärna inledningsvis tacka ordförandena från oppositionspartierna för ett gott samarbete rörande detta betänkande. Jag anser att det är bra att se att vi kan behärska en bred majoritet för ett förslag som är en fortsättning på tidigare beslut i parlamentet. Med det aktuella förslaget, fastställer vi ramarna för gemenskapens sysselsättningspolitik de kommande fem åren. Sysselsättningspolitiken vilar ju på det som vi kallar för den öppna samordningen, som senast vid toppmötet i Lissabon framhävdes som en metod som kan användas inom många andra politiska områden. Den öppna samordningen betyder att länderna kan använda olika sätt för att nå gemensamma mål. Och det gemensamma målet här, är lägre arbetslöshet och högre sysselsättning. Det är vägledande riktlinjer för ländernas politik. Länderna skall avlägga rapport om de åtgärder de vidtar för att göra de arbetslösa mer redo att möta utmaningarna på arbetsmarknaden. Man skall se till att främja handlingskraften, man skall se till att främja flexibiliteten på arbetsmarknaden och länderna skall arbeta för att främja ett bättre samarbete mellan arbetsliv och familjeliv.
Denna avrapportering, som länderna gör varje år, utgör utgångspunkt för kommissionens årsrapport om sysselsättningen i EU, som med kommissionens analyser och statistiker över utvecklingen utgör grund för rådets rekommendation till de enskilda länderna. Processen är öppen. Det är ett fritt politiskt val, och om ett land rör sig i en helt annan riktning än rekommenderat, kan detta möta kritik, men inget annat. Är det då inte alltför icke-förpliktigande? En massa rapporter, möten, konferenser, en massa ord, men ingen säkerhet för att målen nås. Jo, ytligt sett är det kanske till intet förpliktigande, men denna politik, där länderna mäter varandras prestationer och utbyter erfarenheter, benchmarking och best practices (riktmärkning och bästa praxis), som det heter på modernt språkbruk, betyder att de länder som klarar sig bra och de länder som klarar sig mindre bra visas för den bredare allmänheten. Den öppna samordningen skall i hög grad verka genom att den blir ett tema i den offentliga debatten, och i den nationella debatten om sysselsättningspolitiken. I de länder där ungdomsarbetslösheten är hög skall allmänheten ställa sig frågan: Hur kommer det sig att våra politiker inte når samma goda resultat som i andra länder? Är det något som vi kan lära oss av åtgärder vidtagna i andra länder? En öppenhet som tolkas som offentlighet är faktisk ett mycket viktigt inslag i denna process.
Vi önskar således fokusera mer på information till den breda massan och medverkan av arbetsmarknadens parter, lokala och regionala myndigheter i långt högre grad, än vad som förutses i kommissionens förslag. Artikel 129 rymmer ju möjlighet för att introducera pilotprojekt. Vi önskar utbyte av information om hur den lokala nivån involveras. Det kunde vara ett pilotprojekt. Det är inte tal om att vi skall ha nya projekt, som kopierar det vi upplever i socialfondens regi. Det är tal om upprättande av analyser, kunskap och information om metoden för medverkan av den lokala och regionala nivån i sysselsättningspolitiken. Kommissionen har med sitt meddelande om lokala och regionala myndigheters roll redan påbörjat ett sådant arbete. Och från parlamentets sida har vi i denna årsbudget introducerat en ny budgetpost för förberedande åtgärder för lokalt deltagande i sysselsättningspolitiken. Det har vi gjort just för att främja en bättre kännedom om den europeiska sysselsättningsstrategin. Genom att vi i detta förslag inräknar medverkan av lokala och regionala myndigheters roll i sysselsättningspolitiken, säkrar vi att det finns en rättslig grund för denna insats.
När vi således ber kommissionen om att utföra mer arbete än vad som ryms i kommissionens eget förslag, så måste anslagen självklart följa med, och mitt betänkande föreslår därför att anslagen höjs till 65 miljoner euro i förhållande till kommissionens förslag på 55 miljoner euro. Kort sagt, den öppna samordningsprocessen skall vara öppen i dubbel bemärkelse. Den skall vara öppen genom att länderna bevarar friheten i uppläggningen av sin politik. Det skall finnas flera vägar för att nå samma mål, men dessa skall också vara öppna genom att den breda allmänheten görs mer delaktig än vad som är fallet i dag. Sysselsättningspolitiken, Luxemburgprocessen är bra, men varför skall den vara så hemlig?

Rübig
Herr talman, mina damer och herrar! Under förmiddagen rapporterade ordförande Prodi för oss att det under det senaste året har tillkommit mer än en miljon nya arbetstillfällen i Europa och att det i två tredjedelar av fallen handlar om kvinnor. Vi ser alltså att sysselsättningsprogrammen och behandlingen av denna fråga mycket väl kan medföra synnerligen positiva effekter. Jag tror att även den metod som valdes av kommissionen är den rätta, nämligen bästa lösningar och riktmärkning, så att vi med det kunskapsbaserade samhället i Europa kan bli toppleverantörer över hela världen.
Kommissionen har också varit mycket sparsam med dessa medel. Betalningarna uppgick, i motsats till åtagandena, bara till 50 procent. Man har alltså uppnått väldigt mycket med relativt små medel. Det är särskilt berömvärt. Kanske vore det i framtiden också möjligt att spara något mer på förvaltningsutgifterna. Här finns det säkert mer potential. Å andra sidan bör vi med all kraft i framtiden förbättra och utvidga detta program. Här har det ju kommit motsvarande förslag från det ansvariga utskottet, och vi inom Europaparlamentet skulle vara stolta om de positiva effekterna från förra året kunde fortsätta i framtiden. Just när det gäller informationstekniken, information society, kommer vi fram till år 2004 inte att klara av att tillsätta ungefär en miljon tjänster, eftersom vi inte förfogar över den utbildning som krävs. Att satsa på dessa områden, eller på biotekniken, där vi inom forskningen också bör lösa problemen med BSE, alltså att konkret investera i dessa nya områden, anser jag vara en skön utmaning för nya, intressanta och bra arbetstillfällen.

Avilés Perea
yttrande. (ES) Herr talman, fru kommissionär! Utskottets förslag har som grundläggande mål att främja samarbetet mellan medlemsstaterna när det gäller analyser, undersökning och uppföljning av sysselsättningspolitiken, att fastställa bästa praxis och främja utbyte och överföring av information och erfarenheter.
Med utgångspunkt från behovet av att stödja och utveckla den europeiska sysselsättningsstrategin, föreslår kommissionen en rad åtgärder som omfattar analys, forskning och samarbete mellan medlemsstaterna inom sysselsättningsområdet. Dessa skall i stor utsträckning bidra till att nå det nya strategiska mål som fastställdes i Lissabon, vilket är att göra unionen till världens mest konkurrenskraftiga och kunskapsbaserade ekonomi, med möjlighet till en hållbar ekonomisk tillväxt med fler och bättre arbetstillfällen och en högre grad av social sammanhållning.
Därför ger vi ett kraftfullt stöd till kommissionens förslag, även om jag anser att det skulle kunna förbättras på några punkter som, i stora drag, är de följande: när det gäller de föreslagna gemenskapsåtgärderna, gäller det för det första frågan om ett mer strategiskt tillvägagångssätt inom unionens sysselsättningspolitik genom analyser och utvärderingar av de faktorer som ger förklaringar till tendenser inom sysselsättningen, den övergripande politiska ramen och så vidare. Kommissionen föreslår inte i sitt förslag att analysen och utvärderingen skall genomföras könsspecifikt, för män och för kvinnor, något som jag anser vara absolut nödvändigt med tanke på att de arbetslösa i Europa till största delen är kvinnor. Man kan mycket väl säga att det, om man bortser från de arbetslösa kvinnorna, råder full sysselsättning i många regioner i unionen.
På grund av detta och eftersom stimulansåtgärderna för sysselsättningen måste vara ett av de viktigaste instrumenten för att utveckla jämställdheten mellan män och kvinnor, måste man tänka på kvinnornas behov i sysselsättningen. Man måste därför genomföra studier av tillgången till barnomsorg och hemtjänst. Tillräcklig tillgång till högkvalitativ service, framför allt omsorg av andra personer som hushållen ansvarar måste därför säkras, eftersom det är kvinnor som ansvarar för flertalet av dessa personer.
Därför måste kvinnornas inträde i arbetslivet och deras möjligheter att vara kvar på arbetsmarknaden främjas genom att kvinnor och män delar på ansvaret för hemmet. Könsspecifika studier skulle utan tvivel göra det enklare att förstå de problem som kan uppstå vid kvinnors återinträde på arbetsmarknaden.

Fatuzzo
Herr talman! I kväll kom vi tillbaka till Europaparlamentet kl. 23.40 för att diskutera dokumentet som handlar om gemenskapens plan för att stimulera sysselsättningen, ett dokument som verkligen är viktigt och som verkligen motiverar inte bara vår närvaro, utan även närvaron av kommissionär Diamantopoulou, som därmed visar en viss förståelse för sysselsättningsproblemen.
Eftersom det bara fattas en kvart till Alla hjärtans dag, tar jag också chansen att gratulera alla förälskade: hoppas att det finns sådana även i detta sura, hårda och ouppfostrade parlament!
När det gäller det dokument vi diskuterar så har jag lagt fram ett ändringsförslag för PPE-gruppen för att begära att man inom direktivets tillämpningsområde inför framtida forskning om den politiska utvecklingen för vissa kategorier av personer, till exempel de äldre, handikappade och andra sårbara grupper.
Detta program, herr talman, avsätter 55 miljoner euro under fem år, framför allt när det gäller statistik och utarbetande av dokument i samband med sysselsättningsstrategin; det handlar dessutom om bidrag till medlemsstaterna för att förverkliga denna statistik. En liten del av medlen, som jag hoppas skall ökas, avser pilotprojekt som är avsedda att hitta nya sysselsättnings- och arbetsformer. Bland dessa finns det säkert, enligt min åsikt - vilket visats av kommissionär Diamantopoulou i hennes första redogörelse - de nya verksamheterna hjälp till gamla och handikappade, som hela tiden blir allt fler, en hjälp som ges av ungdomar som i denna sektor kan finna sysselsättning, samtidigt som de underlättar de gamlas tillvaro.
Jag lade fram detta ändringsförslag redan i utskottet, herr talman, men vänsterfalangen inom parlamentet röstade tyvärr emot. Jag lägger fram mitt förslag på nytt i kammaren och hoppas att kravet att man inom tillämpningsområdet även inför denna verksamhet, denna gång skall upptas positivt av dem som alltid förklarar sig förstående inför de äldres och handikappades problem, vilket är vänstern, och att även Jensens center skall rösta för detta ändringsförslag.
I morgon kommer jag att begära en omröstning med namnupprop om detta ändringsförslag, även om jag är övertygad om att det inte hade varit nödvändigt att det kommer att röstas igenom enhälligt. Jag hoppas verkligen att Europa äntligen engagerar sig i de gamlas och handikappades situation när det gäller sysselsättningen.

Thorning-Schmidt
Herr talman, först vill jag säga till den förre talaren, herr Fatuzzo, att jag beklagar att vi i den europeiska socialdemokratiska gruppen inte kan stödja hans ändringsförslag, eftersom det helt enkelt inte passar in i detta sammanhang. Men tillbaka till betänkandet. Först och främst vill jag gratulera föredragaren. Det finns det grund för, eftersom det är Jensens första betänkande, och det är också ett verkligen bra arbete hon har gjort. Betänkandet antogs ju, som vi allihop vet, med en mycket stor majoritet i utskottet. Det är glädjande för det rör sig här om ett mycket viktigt arbete. Detta avgörande skall säkra att den sysselsättningspolitik som vi talar så mycket om, inte enbart är vackra ord, utan att det faktiskt sätts både handling och kraft bakom de fina orden. Och det skall inte råda tvivel om att vi i den europeiska socialdemokratiska gruppen stödjer den öppna samordningen, när den öppna samordningen är det mest effektiva redskapet för att uppnå eftersträvade mål.
Sysselsättningspolitiken är viktig eftersom det är ett öppet prov på samordningen - en testrunda - och det är av allra största betydelse att visa att denna metod tas på allvar och ger önskade resultat. Sysselsättningspolitiken skall helt enkelt vara en förebild för många av de andra områden, där vi också gärna vill använda den öppna samordningsmetoden, många av de områden som redan är en del av den ambitiösa plan, som antogs i Lissabon förra våren. Och vi kommer förhoppningsvis att få en bekräftelse kommande veckor om att den öppna samordningsmetoden kan användas, när stats- och regeringscheferna tar kommissionens redogörelse på allvar och får sätta fart på de många återstående initiativ i uppföljningen av Lissabontoppmötet. De pådrivande åtgärderna skall understödja sysselsättningspolitiken, och det är därför de pådrivande åtgärderna är viktiga. Jag är därför mycket glad för att vi i utskotten kunde nå enighet om en rad ändringar och förbättringar till kommissionens förslag.
Dessa ändringar rör fem olika punkter. För det första skall information ges om sysselsättningspolitiken. För det andra skall arbetsmarknadens parter och relevanta lokala och regionala myndigheter göras delaktiga. För det tredje skall lika möjligheter för män och kvinnor belysas, och jag vill i samband härmed gärna tacka utskottets för kvinnors rättigheter. För det fjärde skall en utvärdering och granskning av den öppna samordningsmetoden sättas igång, och för det femte skall programmet utvidgas till att också omfatta pilotprojekt. Det rör sig med andra ord om en ganska omfattande förändring av de pådrivande åtgärderna, vilka i och för sig var tillräckligt bra från början. Vi har därmed utvidgat deras användningsområde och jag hoppas också att vi gemensamt kan vara med och höja de ekonomiska medel vi förfogar över för genomförandet, så att parlamentet i alla fall inte kan beskyllas för att enbart erbjuda vackra ord och inte stödja dessa med konkret handling. Jag hoppas att kommissionen och rådet är redo att visa samma handlingskraft som vi har försökt att göra här i parlamentet.

Della Vedova
Herr talman, fru kommissionär! Jag tar till orda som företrädare för de italienska radikala. Jag tycker att detta dokument, trots det goda arbete som utförts av Jensen, inte har särskilt stor tyngd. Jag vet att det verkligen finns ett behov av att göra det som kommissionen kräver i sitt eget förslag och det som fördragen själva kräver, dvs. att så snart som möjligt lägga fast bästa praxis, starta innovativa processer och strategier och att utvärdera de erfarenheter som gjorts.
Men jag tror inte att man för att göra detta, i dagens Europa, måste investera 55 miljoner euro under ett fåtal år för att öka analysens detaljskärpa, för att koppla samman de olika ländernas erfarenheter, för att främja samarbetet - det är svårt att förstå vad detta skulle innebära när det gäller sysselsättning - vad gäller de enskilda länderna.
Inbillar vi oss verkligen att för att kunna utföra benchmarking (riktmärkning), i dag så måste man lägga undersökning till undersökning, fördela i tusentals små bäckar, mer eller mindre partiskt - lite till fackföreningarna, lite till de olika företagarorganisationerna, lite till de icke-statliga organisationerna - ett regn av euro för att göra nya undersökningar som kommer att sluta med att samla damm och ta upp plats på biblioteken? Jag tror verkligen inte, herr talman, att det finns behov av detta. Kanske fins det behov av att samordna de statistiska undersökningarna eller att förstärka och revidera Eurostats jämförelsemetoder - det är möjligt - men jag tror inte det finns något behov av att lägga mer pengar på ytterligare undersökningar och analyser, på informationsutbyte, på pilotprojekt som leder till att man skapar artificiella arbetstillfällen med hjälp av bidrag från de offentliga europeiska finanserna, statliga eller lokala, men som sedan inte kommer att ge några praktiska resultat. Det är slöseri med tid, man lägger ut rökridåer för Europas arbetslösa, men man genomför inte de reformer som verkligen behövs och som man redan vet vilka de är.
För ett par minuter sedan talade vi i denna kammare om de missgynnade kategorierna när det gäller sysselsättning. Genom vissa reformer - verkligen försiktiga och under starkt motstånd från fackföreningarna - som syftar till avreglering av arbetsmarknaden har man i mitt land, Italien, under det år som vi har bakom oss skapat hundratusentals arbetsplatser som i första hand har gått till den missgynnade södern, till kvinnor och ungdomar, men det har skett genom strukturella åtgärder, vilket är det som behövs och inte - ursäkta mig - genom nya och jättedyra undersökningar.

Gorostiaga Atxalandabaso
Herr talman! Jag är inte av samma åsikt som den föregående talaren, så jag skulle först av allt vilja gratulera föredraganden, fru Jensen, till det omfattande betänkandet. Det finns i själva verket mycket som vi kan stödja i betänkandet, i synnerhet den betoning som ges till det föreslagna blandade synsättet på sysselsättningspolitiken (gemenskapsnivå/lokal nivå). Vi i utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor betonar att analysen och utvärderingen av denna åtgärd på sysselsättningsområdet bör utföras på könsspecifik grund, mot bakgrund av att det är kvinnorna som drabbas hårdast av arbetslöshet i Europa.
Fru kommissionär! Lissabonmålen om att öka sysselsättningsgraden för kvinnor, ett mål för år 2010 på 60 procent, kan redan nu ses som alltför ambitiösa. I Konungariket Spanien, där sysselsättningsgraden för kvinnor sannolikt är den lägsta i Europeiska unionen, är knappt 30 procent av den aktiva kvinnliga befolkningen sysselsatt. Det är anledningen till att utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor bad om en analys av orsakerna till denna enorma klyfta: deltidsarbete, graviditet, föräldraledighet, ansvar för hemmet etc. Det är anledningen till att vi, Euskal Herritarok, ber alla ledamöter i denna kammare att stödja alla de ändringsförslag som föreslås av utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor liksom, naturligtvis, det faktiska betänkandet av Jensen.

Mann, Thomas
Herr talman! Efter det misslyckade toppmötet i Nice gör vi rätt i att erinra om en händelse som gav EU stor dynamik: Toppmötet om sysselsättning i Luxemburg. Där lyckades man övertyga medlemsstaterna om att beslutsamt göra mer till förmån för sysselsättnings- och anpassningsförmåga, ny företagaranda och jämställdhet. Sedan dess är förebildliga åtgärder i medlemsstaterna en central beståndsdel i den europeiska sysselsättningsstrategin. Det den har åstadkommit skall granskas och utvärderas grundligt: återinträde i yrkeslivet, åtgärder för mer jämställdhet, minimering av utslagning, målinriktat skapande av en gynnsam miljö för att starta små och medelstora företag. Stämmer egentligen vårt påstående att det uppstår ett europeiskt mervärde när åtgärder i medlemsstaterna kombineras med gemenskapsinitiativ och gemenskapsprogram för utbildning, yrkesutbildning och vidareutbildning?
Vi vill i högre grad engagera de lokala och regionala aktörerna i pilotprojekt och kräver därför en utökning av de medel som kommissionen föreslagit. Jag anser att en bättre avstämning mellan sysselsättningspolitiken och den ekonomiska politiken bör prioriteras. De är ju två sidor av samma mynt. Vågar vi äntligen göra mer av våra möjligheter, inte bara rådfrågas när de sysselsättningspolitiska riktlinjerna skall slås fast - det räcker inte! Som Europaparlament måste vi medverka mer konsekvent vid sysselsättningsveckan i november i Bryssel, och här i Strasbourg måste vi äntligen ta oss tid att en hel dag diskutera hur man skapar framtida arbetstillfällen och genomför de nationella handlingsplanerna. Därvid måste det beredas större utrymme åt det som görs av arbetsmarknadens parter samt de arbetslösas erfarenheter och de erfarenheter som gjorts av de arbetstagare som fått del av sysselsättningsåtgärderna. Då, herr talman, vore det vårt bidrag till den europeiska sysselsättningsstrategins förmåga att genomföra en kampanj.

Myller
Herr talman! Arbetsplatsen, arbetet är det viktigaste sättet att förhindra utanförskap. Europeiska unionen har ringa möjlighet att direkt påverka sysselsättningen. Den så kallade Luxemburgprocessen med sina årligen återkommande sysselsättningsredogörelser och med de bästa metoderna och exemplifieringarna utgör ett utomordentligt försök att förstärka samarbetet, en resultatinriktad verksamhet samt öppenhet mellan medlemsstaterna
Ett stort steg framåt är Luxemburgprocessen, där man satsar på ny teknik och strävar till att leda in Europa på tillväxtens spår. De sysselsättningsbefrämjande åtgärderna bör också koncentreras dit där de ger det största utbytet, det vill säga inom utbildningen, forskningen, utnyttjandet av ny teknik inom expanderande branscher och framför allt som ett medel till en hållbar tillväxt. Jämlikhet uppnår vi genom att värna om de sociala offentliga tjänsterna, vilket gör det möjligt också för kvinnorna att fullödigt utnyttja arbetsmarknaden.

Bastos
Herr talman! Jag vill börja med att gratulera föredraganden, Anne Jensen, till hennes lägliga och förtjänstfulla betänkande. Ett av unionens mål är att främja en hög sysselsättningsnivå. Och medlemsstaterna har redan samarbetat om sysselsättningspolitiken inom ramen för Luxemburgprocessen, och de har själva ansvarat för att välja konkreta åtgärder för dess genomförande, vilket för övrigt var som det var tvunget att vara. Ganska nyligen fastställde Europeiska rådet i Lissabon som ett strategiskt mål att göra unionen till världens mest dynamiska ekonomiska område, grundat på kunskaper och med förmåga att stå för en hållbara ekonomisk utveckling med fler och bättre anställningar och bättre social sammanhållning.
Syftet med detta betänkande är att ge ett bidrag till att klara den nya utmaning som föddes i Lissabon, och som innehåller lika rättigheter mellan män och kvinnor i arbetslivet, en viktig punkt i den europeiska sysselsättningspolitiken. I betänkandet föreslås ett förstärkt samarbete mellan medlemsstaterna i analys, forskning och uppföljning av arbetsmarknadspolitiken, när det gäller en kunskapsbaserad ekonomi, där de bästa metoderna fastställs, och där man främjar utbyte och förmedling av erfarenheter, allt detta parallellt med en aktiv informationspolitik, så att de europeiska medborgarna lätt kan förstå de strategiska sysselsättningsmålen. Dessa ansträngningar måste vara allas och man måste se till att dra med arbetsmarknadens parter och övriga lokala och regionala organ i dem. Det är också nödvändigt med en utvärdering av de befintliga infrastrukturer, som vilka underlättar för män och kvinnor att få jobb och kunna behålla det, som daghem och social hjälp i hemmen, så som framgår klart i betänkandet från utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor.
Europaparlamentet är en viktig aktör i rådgivningsprocessen, när det gäller att fastställa den årliga sysselsättningsinriktningen. Det är nu också viktigt att det deltar i den kvantitativa och kvalitativa utvärderingen av den europeiska sysselsättningsstrategins allmänna effekter. En sista anmärkning om tilldelningen av resurser till prioriteringen av sysselsättningsstimulanser: Användandet av offentliga medel måste ske i jämvikt och alltid med stor stränghet. Därför förefaller en ökad budgettilldelning på detta område som något positivt och nödvändigt. Det skall också understrykas att tilldelningen av resurser måste följa de verkliga och konkreta resurserna och hänsyn tas till genomförandet av varje budgetpost.

Crowley
Herr talman! Jag skulle, i likhet med min kollega, vilja tacka fru Jensen för hennes betänkande och gratulera henne till det.
På den begränsade tid som står till förfogande är det viktigt, då ett antal talare redan har berört ett antal missgynnade grupper eller grupper som inte klarar sig så bra på sysselsättningsområdet, att vi betraktar ett antal aspekter, av vilka de tre viktigaste är lika möjligheter, lika tillträde och lika utbildning. Lika möjligheter måste innebära att alla arbeten, alla tjänster, som finns tillgängliga är öppna för alla i lika grad. Lika tillträde innebär att det inte får finnas något fysiskt hinder mot att människor tillträder utbildnings- eller sysselsättningstillfällen. Lika utbildning innebär att människor måste ha de färdigheter som krävs för de arbeten som kommer att finnas tillgängliga.
Vi har gått från en tid med kraftigt industrialiserade och arbetsintensiva näringsgrenar till andra, småskaligare, nätverk och samarbetsformer. Vi måste i högre grad rikta in oss på att tillhandahålla unga människor, medelålders människor, äldre människor och människor i tätorter och på landsbygden färdigheterna och utbildningen, för att garantera dem lika tillträde till utbildning och nya arbeten.
De nationella handlingsplanerna för sysselsättning, enligt Luxemburgprocessen, är mycket användbara och medger att vi använder både morot och piska för att driva på medlemsstaterna. Vi kan ge dem extra resurser när de skapar bra arbeten och når sina mål, och vi kan skära ned på medlen när de inte gör det.

Bushill-Matthews
Herr talman! Eftersom det nu är efter midnatt önskar jag er, herr talman, och er, fru kommissionär, en god Alla hjärtans dag!
Det här är ett mycket bra betänkande. Jag säger det utan överraskning, eftersom det är Jensen som har utarbetat det, så det är naturligtvis ett bra betänkande. Det var dock ytterligare något bättre innan utskottet för sysselsättning och socialfrågor "förbättrade" det. Några av de ändringsförslag som har gått igenom har inte gjort det till en bättre handling. Jag tar upp bara två aspekter.
Den första aspekten - och jag sätter här mitt liv på spel - avser några av ändringsförslagen från utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor. Jag stöder starkt kvinnors rättigheter. Jag stöder starkt unga människors, gamla människors, människors med handikapp och många andra minoriteters rättigheter. Men det är bara kvinnorna som har ett eget utskott som för deras talan. Ibland dränker deras röst kanske, enligt min uppfattning, vissa andra gruppers.
Jag tar som exempel artikel 3.1.1, där ursprungstexten löd enligt följande: "Analysen kommer i största möjliga utsträckning att vara könsspecifik." Jag håller med om det. Den bör vara könsspecifik i största möjliga utsträckning. Men utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor har tagit bort orden "i största möjliga utsträckning". Uppenbarligen är "största möjliga" inte stort nog. Jag tycker att det var bra som det var. Jag tar det som exempel, men jag stöder fortfarande kvinnors rättigheter. Jag tog på mig min tomatsäkra kostym för den händelse att ni funderade på att göra någonting.
Den andra punkten gäller budgeten. Jag tror att budgetutskottet skrev, i fråga om höjningen av budgeten från 50 miljoner euro till 55 miljoner euro, att budgeten bör stå i proportion till genomförandegraden. Förra årets budget var 50 miljoner euro. Bara två tredjedelar användes; 25 procent gick åt till administrativa kostnader. Att gå från 55 miljoner euro till 65 miljoner - som det står i det senaste ändringsförslaget - är, enligt min mening, oproportionerligt. Det är en återspegling av utskottets entusiasm för det här speciella projektet. Det är ibland alltför vanligt att man, för att ge uttryck för ett föremåls betydelse, lägger mer pengar på det. Jag skulle vilja hoppas att kollegerna i högre grad insåg att pengar inte bara är en återspegling av betydelsen och att det går att vara starkt för ett betänkande utan att vilja öka pengarna. Jag är rädd för att jag kan få vänta länge för att få se det. Med tanke på min framskridna ålder kan det bli mina efterträdare som får se det synsättet först.

Diamantopoulou
. (EN) Jag skulle vilja tacka och gratulera fru Jensen till hennes betänkande. Jag uppskattar verkligen det faktum att de flesta av parlamentsledamöterna har hänvisat till slutsatserna från Lissabon. Att följa dem är också vår huvudambition i förslaget. Vi vill använda det här förslaget, som grundar sig på artikel 129 i fördraget, för att stödja, fördjupa och utveckla sysselsättningsstrategin och därigenom uppnå målet från Lissabon om full sysselsättning.
Innan jag inleder mitt tal och min genomgång av ändringsförslagen skulle jag vilja svar Bushill-Matthews. Jag skulle säga honom att kvinnor inte är en grupp, de är inte en minoritet, de är inte en kategori. De är 51 procent av befolkningen. Kvinnor omfattar många grupper. Det är ett övergripande problem, så blanda inte ihop de andra grupperna med kvinnor. Detta är anledningen till att kvinnor har ett eget utskott.
Vårt samarbete har varit mycket bra, och jag kan godta flertalet av de ändringsförslag som ni föreslår. I en del fall skulle jag vilja godta principen i ert förslag men göra vissa omformuleringar, i syfte att hålla texten konsekvent.
Angående det första ändringsförslaget håller jag, med en mindre omformulering, med om att vi bör betona den europeiska sysselsättningsstrategins starka sidor ytterligare. På samma sätt godtar jag i princip ändringsförslag 2, i vilket man betonar betydelsen av den roll som parlamentet spelar i den europeiska sysselsättningspolitiken. När det gäller ändringsförslag 3 till artikel 2 kan jag godta ändringsförslaget i princip. Jag kommer följaktligen att föreslå en formulering som tar hänsyn till ändringsförslagets båda delar. Jag citerar: "undersöka och offentliggöra metoder för samarbete med arbetsmarknadens parter och relevanta lokala och regionala intressen, och att föreskriva en aktiv informationspolitik."
Ett antal ändringsförslag avser artikel 3, som handlar om de verksamheter som kommer att genomföras inom ramen för programmet. Tillåt mig att särskilt nämna ändringsförslag 4 till artikel 3.1. I fråga om ändringsförslag 5 godtar jag i princip behovet av att utvärdera de sätt på vilka alla intressegrupper som kan bidra har involverats i genomförandet av nationella handlingsplaner.
Jag kan på liknande sätt godta kravet i ändringsförslag 6 på en kvalitativ och kvantitativ bedömning av den europeiska sysselsättningsstrategins samlade effekter och på en analys av förhållandet mellan denna och den allmänna ekonomiska politiken och andra politikområden. Det ligger dock inte inom räckvidden för detta program att komma fram till slutsatser i fråga om överförbarheten av sysselsättningsstrategins tillvägagångssätt och metod till andra politikområden. Jag håller verkligen med om att vi måste tillämpa tillvägagångssättet enligt Luxemburgprocessen i större utsträckning. Vi har redan utvidgat det till andra politikområden, till exempel till politiken som avser utslagning, men vi kan inte använda det här. Jag kan följaktligen inte godta den sista delen av ändringsförslag 6.
I överensstämmelse med mitt politiska synsätt i andra lagstiftningsförslag som jag har lagt fram stöder jag främjandet av stöd till medlemsstater när det gäller lika möjligheter för män och kvinnor. Ett antal ändringsförslag till olika stycken i artikel 3 har lagts fram angående lika möjligheter. Jag välkomnar detta, men för att undvika upprepning av och överdriven detaljrikedom för specifika projekt som skall stödjas föreslår jag ett nytt tillägg till artikel 3.2, i syfte att mer uttryckligt beakta våra ömsesidiga mål i detta sammanhang. Detta kommer att omfatta alla de frågor som tas upp i ändringsförslagen 7, 8 och 9, som analys och uppföljning, utarbetande av indikatorer, föräldraledighet, deltidsarbete och publicering av rapporter.
Av liknande skäl kan jag inte godta ändringsförslag 18, och jag skulle svara Fatuzzo att analysen av sysselsättningsframsteg som avser befolkningens åldrande redan omfattas av artikel 3.1. Andra specifika problem gäller politiska verksamheter som avser äldre, personer med funktionshinder samt utsatta grupper.
Även ändringsförslag 4 avser lika möjligheter. I artikel 3 i beslutet anges att den analys som skall genomföras enligt detta program i största möjliga utsträckning kommer att vara könsspecifik. På samma gång som jag till fullo håller med om behovet av - och betydelsen av - en könsspecifik analys måste jag erkänna att det finns problem förknippade med uppgifterna och den statistiska insamlingen i många medlemsstater.
Vi arbetar aktivt med Eurostat och med medlemsstater, och detta är en av våra huvudrekommendationer för sysselsättningsstrategi i den gemensamma sysselsättningsrapporten för många medlemsstater, men vi måste erkänna att vi har stora problem med många medlemsstater när det gäller uppgifter. Så jag beklagar att jag inte kan godta det här ändringsförslaget.
Ändringsförslag 10 om en ny artikel 3 är ganska invecklat. Jag kan gå med på att göra tillägg till den befintliga texten i syfte att betona den europeiska sysselsättningsstrategins inriktning på den lokala sysselsättningsdimensionen. Jag kan emellertid inte godta att en del av anslagen reserveras för specifika verksamheter som avser lokal utveckling, eftersom dessa kommer att omfattas av programmets allmänna mål. På liknande sätt kan jag inte godta ändringsförslaget om att använda programmet för lokala sysselsättningsprojekt, eftersom detta omfattas av de andra programmen, som Equal-programmet och de program som föreskrivs enligt artikel 6 i Europeiska struktur- och socialfondsförordningen. Jag kan följaktligen bara godta ändringsförslag 10 delvis.
Jag godtar i princip de föreslagna ändringsförslagen 11 och 12 till artikel 4, vilka gäller vikten av att sprida den europeiska sysselsättningsstrategins resultat. Jag delar ert intresse för att säkerställa att verksamheterna inom ramen för detta beslut och verksamheterna i andra gemenskapsprogram som nämns i ändringsförslag 13 är samstämmiga och kompletterar varandra. Jag kan således i princip godta de relevanta ändringsförslagen som syftar till detta.
Angående den första delen av ändringsförslag 14 tycks det röra sig om ett missförstånd. Föreskrifter för samarbetet med sysselsättningskommittén finns i artikel 8. Det ändringsförslag som syftar till att redogöra för detta även i artikel 7 är därför överflödigt. Angående den andra delen av ändringsförslag 14, som avser kvinnors representation i dessa kommittéer, har kommissionen redan uppnått balans mellan könen i kommittéer, och vi har som mål att minst 40 procent av varje kön skall delta i varje kommitté och expertgrupp. Detta specifika mål för kommittéer och expertgrupper fastställs mycket tydligt i kommissionens beslut av den 19 juni 2000. Detta är en del av en bredare satsning för att öka antalet kvinnor i beslutsfattande ställning inom ekonomi och politik. Inkluderandet av en särskild bestämmelse om representationen i ett antal sysselsättningsrelaterade kommittéer ligger emellertid utanför räckvidden för beslutet i fråga. Parlamentet skulle kunna spela en betydelsefull roll vid nomineringen av män och kvinnor i dessa kommittéer.
Jag kan följaktligen inte godta ändringsförslag 14. Ändringsförslag 15, som avser upprättandet av kontakter med det behöriga utskottet i Europaparlamentet, måste förkastas på institutionella grunder.
När det gäller budgeten har den budget på 55 miljoner som har föreslagits för genomförandet av detta beslut och de personalresurser som kommissionen behöver för att genomföra det effektivt beräknats noga. Den speglar det belopp som föreskrivs i kommissionens budgetplan inom utgifter i utgiftsområde III. Jag kan följaktligen inte godta en betydande ökning av budgeten, då det skulle hindra ett effektivt och ändamålsenligt genomförande av programmet. Jag kan därför inte godta ändringsförslagen 16 och 17.
Sammanfattningsvis, jag kan godta ändringsförslagen 1, 2, 3, 5, 7, 8, 9, 11, 12 och 13 i princip. Jag kan också godta delar av ändringsförslagen 6 och 10. Av de skäl som jag redan har framfört måste jag avvisa ändringsförslagen 4, 14, 15, 16, 17 och 18.
Jag skulle vilja tacka föredraganden, fru Jensen, för hennes betydande och värdefulla bidrag. Jag var tvungen att gå in på ändringsförslagen i detalj, vilket är anledningen till att jag har talat så länge.

Talmannen
Tack, fru kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 00.20.)

