Framsteg i uppnåendet av millennieutvecklingsmålen: halvtidsöversyn inför FN:s högnivåmöte i september 2010 (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Michael Cashman, för utskottet för utveckling, om framstegen i uppnåendet av millennieutvecklingsmålen: halvtidsöversyn inför FN:s högnivåmöte i september 2010.
Michael Cashman
Fru talman! Jag vill gärna börja med att säga att vi verkligen inte borde kalla dessa mål ”millennieutvecklingsmål”, utan ”millennievecklingsutmaningar”. Vi säger ”millennieutvecklingsmål” så ofta, men funderar vi egentligen på vad de är för något?
År 2000 när vi befann oss i en ekonomisk uppgång gjorde vi löften och åtaganden. Tyvärr har dessa åtaganden inte infriats ännu. Vi har fem år kvar till 2015, det datum när vi skulle ha kommit till rätta med dessa stora utmaningar.
Låt mig upprepa dem. De största utmaningarna är extrem fattigdom och svält, tillgång till allmän grundutbildning, jämställdhet mellan kvinnor och män, barnadödlighet, mödrahälsa, aids, malaria och tuberkulos, miljömässig hållbarhet och ett globalt partnerskap för utveckling. Det är åtta millennieutvecklingsutmaningar som kvarstår, och nu, den här veckan, kommer EU att samlas för att förhoppningsvis utforma en enad ståndpunkt inför september månads plenarsession i FN i New York.
Men jag måste säga att tecknen är oroande. Vi har inte infriat åtagandet att anslå 0,7 procent av vår BNI för att hantera dessa utmaningar. I några av de minst utvecklade länderna har vi halkat långt, långt efter de mål som vi måste nå i halvtid.
Det har skett vissa framsteg och ja, de investeringar vi har gjort - och jag använder den termen avsiktligen - de investeringar vi har gjort hittills har betalat sig. Det har skett förbättringar när det gäller mödrahälsa. Barnadödligheten är nere på mycket låga tal, och ja, antalet barn som dör minskar gradvis.
Men vårt problem är att vi inte bara behöver mer pengar för att hantera dessa utmaningar, nu behöver vi ytterligare finansiering för att ta itu med problemen i samband med klimatförändringen, som komplicerar de ståndpunkter som vi intar gentemot utvecklingsländerna och de minst utvecklade länderna.
Det är skälet till att jag i mitt betänkande inte bara har tittat på vad vi har gjort hittills, utan på hur mycket mer vi behöver göra. Och det innebär att vi måste ta itu med det stora problem som vi har i EU-institutionerna, nämligen att vi å ena sidan vill åstadkomma positiva förändringar med vår politik och å andra sidan har politik som strider mot och undergräver den ambitionen.
Tänk på handelspolitiken, den gemensamma jordbrukspolitiken och den gemensamma fiskeripolitiken. Utan politisk samstämmighet kommer våra investeringar i dessa länder aldrig att löna sig. Och det är investeringar. Det är ett långsiktigt ekonomiskt intresse att bli av med millennieutvecklingsmålen, dvs. att uppnå dem och bli av med dessa problem, som hemsöker människors liv över hela världen.
Det jag vill se är alltså ledarskap från EU:s sida. Inte någon minimisiffra som de kan enas om, utan ett åtagande för siffran 0,7 procent av BNI, ett åtagande för ytterligare medel, och vi vill inte ha någon ny definition av utvecklingsstöd till utlandet. Det får inte bli något naggande i kanterna.
Vi har alltså en intressant debatt framför oss här i kväll. Jag vill tacka de icke-statliga organisationerna i hela EU som har stött mitt betänkande. Jag hoppas att vi i kväll, och särskilt under omröstningen i morgon, kan lägga våra politiska meningsskiljaktigheter åt sidan. Betänkandet är inte perfekt, inget som tas fram av parlamentet är någonsin perfekt, men jag vill ändå vädja om att vi inte ska låta våra partipolitiska meningsskiljaktigheter hindra oss från möjligheten att satsa på en enad ståndpunkt i FN och att uppnå millennieutvecklingsmålen till 2015.
Andris Piebalgs
Fru talman! Kraften hos och betydelsen av millennieutvecklingsmålen har sin grund i att de utgör ett kollektivt åtagande för gemensamma utvecklingsmål. De fungerar som en gemensam ram för att samordna och kontrollera internationella utvecklingsåtgärder. De sporrar utvecklingsinsatserna och ger miljontals människor i världen en möjlighet.
Trots imponerande framsteg har dock den övergripande utvecklingen varit ojämn mellan de olika målen, mellan regioner och inom utvecklingsländerna. År 2010 är verkligen en milstolpe. Nu måste vi fundera över vad vi har gjort rätt och vad vi har gjort fel, och vilka de viktigaste framstegen och största misslyckandena har varit sedan millenniedeklarationen undertecknades.
Det är viktigt att vi funderar över hur vi bäst ska kunna närma oss nästa fas och hur vi ska kunna påskynda utvecklingen på de områden som halkar efter. Det är också viktigt att framstegen mot att möta millennieutvecklingsmålen är stabila och konsekventa. Att stärka institutioner, politik och tjänsteleveranssystem som staterna själva ansvarar för kommer att vara centralt, eftersom detta kommer att bidra till att undvika eller lindra chocker och främja en ekonomisk tillväxt på bred bas.
Michael Cashmans utmärkta betänkande ger svar på dessa frågor och ger EU stark vägledning i förberedelserna för högnivåmötet i FN i september och därefter.
Det gläder mig att se att Michael Cashmans betänkande och kommissionens meddelande, en EU-åtgärdsplan i 12 punkter till stöd för millennieutvecklingsmålen, överensstämmer på många punkter. Vi måste infria våra biståndsåtaganden på 0,7 procent av BNI senast 2015. Vi måste se till att biståndseffektivitet omvandlas från en bra princip till konkret verklighet. Vi måste se till att det politiska samförståndet om utveckling blir ett starkt verktyg som fungerar som en ledstjärna i EU:s beslutsprocess. Vi måste ägna särskild uppmärksamhet åt de länder som är längst ifrån att nå målen, inklusive länder som befinner sig i konfliktsituationer och är bräckliga. Vi måste särskilt uppmärksamma de millennieutvecklingsmål där resultaten är sämst, samtidigt som vi upprätthåller en integrerad allsidig syn på millennieutvecklingsmålen.
Jag håller absolut med om att styrning är en central faktor för att nå millennieutvecklingsmålen och se till att de blir hållbara. Åtagandet om effektiv styrning är ett grundläggande villkor när det gäller att driva strategier och politik för offentligt utvecklingsbistånd. När vi infriar andra åtaganden behöver vi förbättrad förutsägbarhet och effektivitet för att stödja utveckling som länderna själva tar initiativ till och som främjar en integrerad ekonomisk tillväxt och ökar de statliga investeringarna i utbildning, hälsa och infrastruktur, främjar insatserna för ren energi och främjar en koldioxidsnål utveckling. Vårt bistånd bör fungera som en katalysator för att påskynda ländernas egen resursmobilisering för att finansiera millennieutvecklingsmålen.
Jag vill även kort nämna de diskussioner vi fört i rådet (yttre förbindelser) i dag. Jag är i stort sett nöjd med de slutsatser vi har nått. Det finns ett tydligt åtagande att nå målet att 0,7 procent ska gå till offentligt utvecklingsbistånd till 2015. Rådet har även beslutat att införa målen för jämställdhet mellan kvinnor och män och ökad delaktighet för kvinnor i utvecklingsplanen för EU:s åtgärder för åren 2010-2015. Kommissionens förslag till en EU-åtgärdsplan i 12 punkter för millennieutvecklingsmålen får också lämpligt utrymme.
Rådet har enats om att ta ett verkligt steg framåt när det gäller biståndseffektivitet och uppmanar kommissionen att lägga fram konkreta förslag. Vi får inte nöja oss med detta, men jag anser att vi kommer att föregå med gott exempel med det här paketet i New York. Det är absolut inte perfekt, men det utgör en grund för framsteg. Jag gratulerar parlamentet än en gång till betänkandet om millennieutvecklingsmålen.
Alf Svensson
för PPE-gruppen. - Fru talman! Låt mig allra först tacka Michael Cashman för trevliga gemenskaper när han har resonerat kring dessa utomordentligt angelägna och viktiga frågor. Jag vill också säga att det har varit intressant för mig som gammal svensk parlamentariker att vara med här i Europaparlamentet och se att man försöker finna samförstånd. Sen var det väl inte väntat att våra grupper skulle finna totalt samförstånd.
Nu säger Michael Cashman - och jag håller helt med honom - att det behövs mer resurser. Jag tror däremot inte att det alltid ska handla om mer skatter. Jag skulle vilja säga så här: Släpp entreprenörerna loss och ge dem en chans i de fattiga länderna, så att det skapas arbetstillfällen. Jag tror inte heller att det är klokt med det moratorium som Michael Cashman föreslår. Däremot vill jag väldigt gärna stryka under vad som står i punkt 47, där det starkt pläderas för att vi måste ta itu med den diskriminering som finns av grupper i de många fattiga länderna. Detta tycker jag, och säkert många andra, är en fråga som vi skulle behöva uppehålla oss vid väldigt länge när vi talar om millenniemålen.
Det talas om 0,7 procent. Jag skulle väldigt gärna vilja att vi talade om 1 procent av BNI. För det menar jag att de rika länderna egentligen har ansvar för att se till att man åtminstone kommer upp till. Sen är det en annan fråga: Jag tror inte att det är särskilt klokt att fatta ett beslut om att länderna ska nå upp till 0,7 procent även om man så skulle vilja, för jag tror att det i mångt och mycket skulle vara ett slag i luften.
Men dessa frågor är angelägna och de är naturligtvis moraliskt sett de mest angelägna frågor som denna kammare kan syssla med. Att människor dör av törst och hunger borde vara det mest outhärdliga för alla ledamöter av Europaparlamentet.
Corina Creţu
Det har redan sagts att den ekonomiska och finansiella kris som vi genomgår allvarligt påverkar de mål som medlemsstaterna har åtagit sig inom ramen för millennieutvecklingsmålen. Det är skälet till att jag varmt uppskattar det realistiska och logiska förhållningssätt som betänkandets föredragande Michael Cashman har valt.
Tio år efter det att vi fastställde millennieutvecklingsmålen gläder det oss att kunna konstatera att en rad framsteg har gjorts för att bekämpa extrem fattigdom, svält och hiv, även om utvecklingen ännu inte har nått tillräckligt långt. I sitt betänkande lyfter Michael Cashman fram kritiska punkter i insatserna för att uppnå millennieutvecklingsmålen, och han föreslår även alternativ för att stoppa slöseriet med medel som avsätts för utvecklingsbistånd genom att använda en komplex men välavvägd kombination av rättsliga och finansiella åtgärder samt marknadsmekanismer.
Jag vill först och främst framhålla att jag är mycket nöjd med att parlamentet i betänkandet rekommenderar EU att anslå minst hälften av det beviljade biståndet till de minst utvecklade länderna och att identifiera de grupper som har det sämst i dessa länder, med särskild inriktning på situationen för kvinnor, barn och funktionshindrade personer, och även att få med dessa sårbara gruppers intressen i sina utvecklingsstrategier på ett effektivare sätt. Dessa grupper befinner sig i en kritisk situation i många regioner.
Som redan har nämnts kommer vi vid FN:s högnivåmöte i september i år, förhoppningsvis att få en mer detaljerad översikt av situationen för utvecklingsbiståndet. Faktum är att synpunkterna i Cashmanbetänkandet är mycket välstrukturerade, och grundas på en filosofi som inspireras av hållbar utveckling.
Leonidas Donskis
Fru talman! Jag hoppas att min kollega Michael Cashman och våra övriga kolleger kommer att uppfatta mina kommentarer som ett komplement och ett uttryck för uppskattning, i stället för en granskning. Millennieutvecklingsmålen ger oss en unik inkörsport till människosläktets tillstånd i början på 2000-talet. Därför är det ytterst viktigt att vi nu kommer med ett nytt och färskt perspektiv i stället för det perspektiv vi hade på 1900-talet. Det är ett faktum av vår tid att ingen utveckling är möjlig utan säkerhet och tvärtom. Därför har vi försökt komma med ett mer välavvägt synsätt på millennieutvecklingsmålen genom att ägna mer uppmärksamhet åt regioner som Centralasien, där fattigdomen går hand i hand med otrygghet, bristande säkerhet, instabilitet, påtvingat barnarbete och till och med slaveri.
Förutom de autokratiska regimerna i Uzbekistan och Turkmenistan drabbades Kirgizistan nyligen av etniskt våld. Stora ekonomiska problem i kombination med instabilitet och våld kan utlösa en humanitär katastrof i regionen. Om vi behöver bevis på att en varaktig och hållbar utveckling inte kan skapas utan stabilitet, så har vi det här.
Förutom detta får vi inte glömma de extrema formerna av fattigdom i europeiska länder som Moldavien och Albanien. Vi kan ta vissa allvarliga hälsovårdsproblem som exempel. I Ukraina och Moldavien lider 300 av 10 000 personer av tuberkulos. Dessa länder hör inte till kategorin minst utvecklade länder, men de hör sannerligen till kategorin utvecklingsländer.
Om millennieutvecklingsmålen inte omfattar de mest instabila och osäkraste länderna kommer vi aldrig att kunna åstadkomma en varaktig social och moralisk ordning där. Därför är det dags att vi vidgar vår horisont. Även om Västsahara är viktigt för oss får vi inte begränsa millennieutvecklingsmålen till att bara omfatta detta enda, välkända sammanhang. Vi står inför nya utmaningar och vi måste reagera på dem. Sist men inte minst är millennieutvecklingsmålen oskiljbara från behovet av att göra de minst utvecklade länderna, utvecklingsländerna och de osäkraste länderna delaktiga, så att de själva kan utforma sin framtid.
Judith Sargentini
Jag välkomnar Andris Piebalgs, kommissionsledamot med ansvar för utveckling. Jag skulle vilja ha sett Karel De Gucht, kommissionsledamot för handel, vid er sida eftersom vi här i parlamentet nu ska försöka komma i kapp under de närmaste fem åren. Millennieutvecklingsmålen håller absolut inte tidtabellen, och ändå har vi alla undertecknat dem; vi har ingått löften. Vi lovade - och jag minns fortfarande parollen eftersom jag arbetade för utvecklingsorganisationer vid den tidpunkten - att ”förpassa fattigdomen till historien”. Historien har inte skrivits ännu.
Ändå är detta görligt. Vi kan tala om 0,7 procent av vår BNI i bistånd, och ännu mer till och med. Vi kan tala om nytt finansiellt stöd, även om det blir alltmer komplicerat i ekonomiska kristider. Men det vi verkligen borde diskutera är ett annat slags samexistens, genom rättvis handel. Nu gratulerar vi oss själva till att vi är världens största givare av utvecklingsbistånd, men i själva verket borde vi gratulera oss till att vara världens största konsumentmarknad.
Om vi engagerar oss i rättvis handel skulle en stor del av biståndet förmodligen inte vara nödvändigt. På något sätt verkar det fortfarande enklare att ge bistånd i stället för att sluta underminera Afrikas småjordbrukare. Om vi begränsar de multinationella företagens möjligheter till skattesmitning skulle väldigt många människor i Afrika ha det bättre ställt. När jag ser vår inställning till omröstningslistorna för denna resolution, med alla tillägg och strykningar, frågar jag mig även vad som har hänt med denna storslagna gest, vad har hänt med vårt budskap om att vi verkligen ska uppnå millennieutvecklingsmålen inom fem år?
Nirj Deva
Fru talman! Vår föredragande har gjort ett utmärkt arbete och har vädjat till parlamentet att stödja betänkandet och våra insatser vid FN till 100 procent. Min grupp ger gärna vårt stöd till 99,9 procent, men vi har skilda meningar i ett par frågor.
Vi talar hela tiden om millennieutvecklingsmålen. Vad är det för något egentligen? Jo, det finns faktiskt åtta millennieutvecklingsmål, och jag tycker att vi borde ha flera. Om vi hade haft flera skulle vi ha nått några av de mål vi försökt nå snabbare. En av de viktigaste faktorerna när det gäller att utrota fattigdomen är intressentskap, att kunna äga något, att ha en egendom eller att äga ett litet företag.
Ledamöterna har rest till andra länder och har sett miljontals slumområden i utvecklingsländerna och hundratusentals små affärsrörelser - garage, affärer, reparationsverkstäder, en massa folk som gör olika saker - utefter vägarna när de färdas i luftkonditionerade bilar. Problemet är att inga av dessa slumområden eller affärsrörelser är registrerade. De har inget kapitalvärde. Om vi kunde rekapitalisera dessa egendomar och rörelser skulle vi lägga nio biljoner US-dollar i värde i kapitaltillgångar i händerna på utvecklingsländernas ledare. Ja, nio biljoner. Det är mer än hela den skuld som vi har oroat oss över i Europa och mer än värdet på aktiemarknaderna i New York, London och Tokyo.
Vi har emellertid inte funnit något sätt att kapitalisera dessa egendomar och affärsrörelser på. De står utanför det rättsliga systemet. Om vi hade kunnat göra det skulle vi ha kunnat utrota fattigdomen tidigare. Det är vad som har skett i andra delar av världen.
Gabriele Zimmer
Fru talman! Jag vill särskilt tacka Michael Cashman för att ha lagt fram det här betänkandet, som fick brett stöd när vi antog det i utskottet för utveckling, och jag hoppas innerligt att vi i parlamentet tillsammans omedelbart före rådets möte kommer att klargöra att vi anser att millennieutvecklingsmålen är oerhört viktiga.
Vi förväntar oss även att medlemsstaterna är medvetna om att de är skyldiga att genomföra millennieutvecklingsmålen, särskilt de åtaganden som de själva har ingått, nämligen att betala den relevanta andelen av utvecklingsbiståndet. Michael Cashman har helt rätt sagt att EU har ett underskott på 20 miljarder euro. Det viktigaste nu är att vi gör ett mycket tydligt uttalande om att vi kämpar för att millennieutvecklingsmålen ska genomföras till 2015 och att vi inte kommer att tillåta att detta helt enkelt skjuts upp till ett senare datum, alltid med ursäkten att medlemsstaterna faktiskt inte klarar av detta på grund av krisernas följder och att vi därför har all anledning att skjuta upp datumet. Det faktum att över en miljard människor lever i fattigdom och svält - över 1,5 miljarder människor lever faktiskt enbart i fattigdom - bevisar att fattigdomen har ökat i vissa regioner i världen de senaste åren, t.ex. i Västafrika, och ger oss inget annat alternativ än att mycket tydligt stå fast vid våra mål i det här avseendet.
Därför vill jag även be mina ledamotskolleger, särskilt ledamöterna från Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater), att inte urvattna betänkandet mer med era ändringsförslag. Betänkandet utgör en välavvägd blandning av verkliga krav och de nödvändiga påtryckningar som vi måste utöva, och vi bör inte stryka något ur betänkandet.
Jag skulle till och med ha velat gå ännu längre på vissa punkter. Jag skulle också ha framfört ett mycket tydligt krav på att vi inte ingår eller genomför något fördrag som inte bidrar till att uppfylla millennieutvecklingsmålen. Enligt min åsikt har vi gått varvet runt. Vi behöver inte bara en konsekvent linje i utvecklingspolitiken, utan det måste vara ett viktigt mål för EU:s politik i stort att vi engagerar oss på ett konkret sätt i kampen mot fattigdom och underutveckling.
Gerard Batten
Fru talman! Ingen kan undgå att instämma i millennieutvecklingsmålen som fastställdes 2000, och ingen kan undgå att förbluffas över den fullständiga bristen på realism när man trodde att de skulle kunna nås till måldatumet 2015.
Bortsett från den fullständigt orealistiska tidsplanen för att fullgöra dessa enorma uppgifter, sägs det i betänkandet att det saknas pengar för arbetet.
Var ska pengarna komma ifrån? De flesta länderna i EU, inklusive Storbritannien, står på randen till bankrutt, och endast stränga nedskärningar av de offentliga utgifterna kan vända på situationen. Under dessa omständigheter blir det mer lönsamt att hjälpa utvecklingsländerna och lindra de många sociala missförhållanden som råder där för att stimulera världsekonomin.
Vi bör inte fundera på fler sätt att beskatta de företag som fortfarande går med vinst och driva dem utomlands, utom EU:s kontroll. Det vi i stället bör göra är att släppa på EU:s handelshinder och protektionistiska åtgärder som begränsar handeln med fattigare nationer, göra oss av med den allt större regleringsbördan och den byråkrati som kväver företagen i EU, avskaffa den gemensamma valutan och låta länder som Portugal, Italien, Irland, Grekland och Spanien återvända till den ekonomiska realiteten.
Och Storbritannien bör naturligtvis gå ur EU så snabbt som möjligt.
Santiago Fisas Ayxela
(ES) Fru talman, mina damer och herrar! Kampen mot fattigdom och de andra millennieutvecklingsmålen bör ena oss alla. Jag beklagar därför att några av de politiska grupperna har infört vissa frågor som kan göra det svårt för oss att enas.
Det rör sig om moraliska frågor, t.ex. att föreslå abort som en metod för födelsekontroll, eller om ekonomiska frågor, t.ex. att införa en skatt på valutatransaktioner. Jag tror att det skulle bli väldigt svårt att genomföra, kontrollera och uppbära en sådan skatt, och om den inte införs längs hela linjen, särskilt i de stora finansiella blocken, skulle transaktionerna flyttas till länder där skatten inte tillämpas.
Jag beklagar att betänkandet, som innehåller många positiva punkter, inte kommer att få enhälligt stöd av alla politiska grupper på grund av dessa särskilda frågor.
David-Maria Sassoli
(IT) Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag tackar föredraganden Michael Cashman för hans arbete, och för att han har påmint oss om betydelsen av toppmötet i New York.
EU har ett nu fantastiskt tillfälle att framstå som en världspartner för utveckling. Den information vi har är fortfarande oroande. År 2009 led en miljard människor av kronisk svält, och den siffran har stigit i dag till följd av den ekonomiska krisen. Till detta måste vi lägga den skada som har orsakats av klimatförändringen, en faktor som fortsätter att förvärra de problem som vi har försökt hålla under kontroll.
Vi måste inse att de mål som vi satte upp 2000 verkligen var ambitiösa och endast kunde uppnås av givarländerna. Mot bakgrund av dessa åtaganden gentemot utvecklingsländerna är det tråkigt att se att vissa EU-länder är så långt ifrån att uppnå de åtaganden de har ingått. Det är till exempel beklagligt att mitt land Italien nu bidrar med en bedrövligt låg siffra, 0,16 procent av BNP.
Vi måste införa ett bindande åtagande för alla länder att nå 0,7 procent av BNP till 2015, en siffra som fastställts av kommissionen. Alla länder måste se det som sin moraliska plikt och politiska skyldighet att hålla fast vid detta åtagande. Föredraganden Michael Cashmans fantastiska arbete ger Europaparlamentet en möjlighet att spela en huvudroll för att försvara människors värdighet.
Franziska Keller
(EN) Fru talman! Millennieutvecklingsmålen är naturligtvis inte perfekta, men det som gör dem så bra och annorlunda är att det krävs mätbara framgångar, och eftersom de är mätbara kan vi se att vi för närvarande inte följer tidsplanen och att vi måste öka våra insatser.
EU-institutionerna - och det gäller oss också - kan göra mycket för att nå målen. Vi kan t.ex. utnyttja reformen av fiskeripolitiken för att stödja fiskare i utvecklingsländerna i stället för industrialiserade fiskeriföretag. Vi kan använda reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken för att inrikta oss på hållbart jordbruk och avskaffa allt direkt och indirekt exportstöd - och vi kan stoppa Acta-avtalet, eftersom kommissionen fortfarande inte har kunnat visa att avtalet inte kommer att försvåra tillgången till läkemedel och tekniköverföring. Och vi bör slutligen inse att man inte kan åstadkomma mödrahälsa utan att ge kvinnorna rättigheter.
Alla dessa exempel visar att utvecklingspolitiken inte är ett isolerat område. Utvecklingspolitiska aspekter finns i alla våra utskott, och det bör vi vara medvetna om. Utan konsekvens i politiken - och inte bara konsekvens generellt sett, utan en konsekvent politik för utveckling i enlighet med artikel 208 i Lissabonfördraget - kommer vi ingen vart. Vi bör även tänka på detta när vi utformar den europeiska avdelningen för yttre åtgärder.
Avslutningsvis skulle jag vilja höra från kommissionsledamoten vilka planer kommissionen har för åtagandena efter millennieutvecklingsmålen, som vi också måste diskutera här framöver.
Elie Hoarau
(FR) Fru talman, mina damer och herrar! Vi måste erkänna att det är bedrövligt att vi när vi avverkat två tredjedelar av vägen är så långt ifrån att nå de ursprungliga millennieutvecklingsmålen. Även om vi genomgår en kris är det minsta vi kan göra att kräva att alla utvecklade länder - inklusive EU - håller sina löften, särskilt till fattiga länder, genom att ge 0,7 procent av sin BNI till utvecklingsbistånd.
Enligt avtalen om ekonomiskt partnerskap mellan EU och länder i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet, som jag följer nära som ledamot av den gemensamma parlamentariska kommittén, anslås en alltför stor andel av medlen till handelsområdet på bekostnad av program för att genomföra millennieutvecklingsmålen. Jag anser att det är nödvändigt att råda bot på den här situationen till förmån för millennieutvecklingsmålen inom ramen för dessa avtal.
Cristian Dan Preda
(RO) Jag vill börja med att betona att det är mycket viktigt att EU främjar en ambitiös handlingsplan under översynskonferensen i New York. EU måste också snabbt vidta nya åtgärder för att vi ska kunna infria alla våra löften om solidaritet med de mest missgynnade grupperna i världen.
Ur det perspektivet utgör de slutsatser som rådet antog så sent som i dag ett steg i rätt riktning, eftersom EU bör stå kvar i första ledet för att bekämpa fattigdomen och vara en trovärdig partner i den globala pakt för utveckling som vi har ingått genom att godkänna millennieutvecklingsmålen. För att vi ska kunna uppnå dessa mål behöver vi, som ni alla vet, inte bara finna nya resurser för utvecklingsbistånd, utan även den politiska viljan att omsätta dessa mål i praktiken.
Jag anser dessutom att det är dags att vi börjar överväga att automatiskt integrera ett synsätt som baseras på mänskliga rättigheter i alla åtgärder som vidtas i syfte att uppnå millennieutvecklingsmålen. Respekten för de mänskliga rättigheterna och främjande av mekanismer för ansvarsskyldighet är ytterst viktiga aspekter när det gäller att förbättra förhållandena för dem som lever i fattigdom och därmed uppnå millennieutvecklingsmålen.
Jag vill även lyfta fram några problemområden i Michael Cashmans betänkande. Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) kan inte godta det ensidiga införandet av en skatt av Tobintyp enligt punkt 8, eftersom detta är svårt att förena med förslaget om att finansiera globala kollektiva nyttigheter. Dessutom är det svårt att stödja förslaget om avskrivning av utvecklingsländernas skulder, som finns med i punkt 13, samtidigt som man fortsätter att tala om att det är nödvändigt att dessa länder tar eget ansvar för utvecklingsprocessen och för att uppnå millennieutvecklingsmålen.
Avslutningsvis handlar punkt 42 om frågor som rör vår enskilda samvetsfrihet. Jag anser inte att det är rätt att vi talar om för medlemsstaterna vilken ståndpunkt de ska inta i fråga om abort.
Norbert Neuser
(DE) Fru talman, mina damer och herrar! Om vi ska uppnå millennieutvecklingsmålen till 2015 beror väldigt mycket på hur mycket pengar de rika industrialiserade nationerna anslår för att bekämpa svält och fattigdom, minska barna- och mödradödligheten och bekämpa malaria och aids.
Vår slutsats är enkel. Våra löften kommer inte att infrias. Före finanskrisen hade vi i EU, som rika industrialiserade nationer, lovat de fattigaste länderna 50 miljarder US-dollar i år, 2010. Summan kommer att bli betydligt lägre än så, nämligen cirka 36 miljarder US-dollar. Målen i den handlingsplan med 12 punkter som vi har enats om, enligt vilken de rika länderna ska ge 0,7 procent av sin BNI i utvecklingsbistånd, kommer inte heller att uppfyllas. Vissa länder föregår med gott exempel, men mitt land Tyskland visar bristfälliga resultat. Vi borde följa andra länders exempel, t.ex. Sverige, Luxemburg, Belgien, Irland, Storbritannien och till och med Spanien.
Enrique Guerrero Salom
(ES) Fru talman, herr kommissionsledamot, herr Cashman! År 2000 fastställde och identifierade vi de mål som vi skulle uppnå för att bekämpa fattigdom, utanförskap och ojämlikhet, men vi gjorde också något ännu viktigare. Vi ingick särskilda åtaganden och vi skapade en global drivkraft som har stötts av regeringar, icke-statliga organisationer och även av utvecklingsländerna.
Sedan dess har vi visserligen gjort framsteg, men de är inte tillräckliga, och krisen gör att vi går bakåt. För några minuter sedan fick vi lyssna till det EU-skeptiska och själviska perspektiv som vi behövde för att återvända till verkligheten. Jag menar att realism i dag innebär att kämpa för att förändra verkligheten i världen, att stödja det här betänkandet i morgon i plenum och att stödja rådet, som i den andra slutsatsen från sitt sammanträde i dag förklarar att det är möjligt att 2015 uppnå vad vi beslutade oss för 2000.
Rareş-Lucian Niculescu
(RO) Jag vill hänvisa till punkt 22 i förslaget, där parlamentet uppmanar EU att upphöra med subventioner av jordbruksexport och ”andra skadliga aspekter på vår jordbrukspolitik”. Jag anser att den här inställningen är riskabel, eftersom EU-jordbruket inte kan överleva utan dessa subventioner, särskilt inte i dessa tider av allvarlig ekonomisk kris och vilda prisfluktuationer.
EU-jordbrukarna belastas hur som helst tungt av de krav på produktkvalitet och djurhälsa som de måste följa, vilket försätter dem i ett ofördelaktigt läge jämfört med externa konkurrenter. Jag anser att ett avskaffande av exportsubventionerna skulle vara ett misstag som skulle få allvarliga konsekvenser, och jag uppmanar mina ledamotskolleger att rösta mot denna punkt.
Mairead McGuinness
(EN) Fru talman! Jag tackar föredraganden Michael Cashman för hans betänkande och hans entusiasmerande redogörelse för det.
Jag är särskild nöjd med punkterna 48, 49 och 50 om livsmedelstrygghet. Jag anser faktiskt att hans motivering är mycket starkare än punkterna i betänkandet, eftersom vi har ett verkligt problem i EU. Vi använder allt mindre av vår budget för utvecklingsbistånd där det behövs mest - dvs. för självhushållsjordbruk och småjordbrukare. Siffrorna - och de fanns med i vår resolution om livsmedelstrygghet från januari 2009 - är följande: Vi har minskat det belopp av utvecklingsbiståndet som ägnas åt jordbruk och landsbygdsutveckling från 17 procent 1980 till bara 3 procent 2006.
Kommissionen kanske kan informera oss om vilka åtgärder den vidtar för att komma till rätta med detta - och jag ser att kommissionsledamoten nickar, så jag är hoppfull - och även få regeringarna i de afrikanska länderna att inse att det råder svält i landsbygdsområden där folk faktiskt skulle kunna odla om de bara hade redskapen.
Jag motsätter mig starkt punkt 22. Ni känner till skälen. Vi bör inte bara inrikta oss på detta, och exportbidragen är inte problemet.
Kriton Arsenis
(EL) Fru talman! Jag vill tacka Michael Cashman för det enastående arbete som han har utfört. Vi måste alla varmt stödja detta betänkande och sända ett budskap till medlemsstaterna om att de måste respektera de åtaganden de har gjort om att genomföra millennieutvecklingsmålen för att bekämpa fattigdomen.
Mitt i en ekonomisk kris, som - och det får vi inte glömma - kan skada oss men även skadar utvecklingsländerna, är det ofta utvecklingsländernas produkter som vi inte konsumerar och fattigdomen i dessa länder ökar. Alla de indikatorer som vi vill komma till rätta med genom millennieutvecklingsmålen ökar.
Samtidigt försvårar klimatförändringen, som vi har orsakat, tillgången till livsmedel, vatten och hälsotjänster och förvärrar hälsoläget. Vi behöver därför ytterligare resurser för att bekämpa klimatförändringen och hjälpa dessa länder att anpassa sig till den.
Men samtidigt måste vi även respektera millennieutvecklingsmålen. Därför måste dessa resurser vara oberoende. Jag välkomnar kommissionsledamot Connie Hedegaards uttalande om att kommissionen stöder den uppmaningen.
Sergio Paolo Francesco Silvestris
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! Det är svårt att bemöta föredraganden Michael Cashmans vädjan. Han har uppmanat alla grupper att lägga sina partipolitiska meningsskiljaktigheter åt sidan och stödja betänkandet, trots att det innehåller vissa inslag av tydligt ideologisk karaktär.
I betänkandets punkt 42 om åtagandet om säkra aborter och familjeplanering, insinueras t.ex. principer som vi inte vill införa bakvägen. EU uppmanar inte stater att finansiera liv eller att finansiera ansvarsfullt mödra- och föräldraskap eller att stödja fortsatta graviditeter, utan vi uppmanar staterna att finansiera instrument för att avbryta graviditeter som ett preventivmedel eller ett verktyg för födelse- och befolkningskontroll.
Vi kommer alltid att motsätta oss den punkten. Vi motsätter oss kategoriskt varje form av statlig arvshygien, som är för döden och inte för livet, som stöder avbrytande av graviditeter utan att stödja dem som väljer att avbryta en graviditet på grund av socioekonomiska nackdelar.
Georgios Papanikolaou
(EL) Fru talman! Jag tackar föredraganden för hans utmärkta arbete. Vi bör verkligen vara mycket oroliga för att inte nå halvtidsmålen, både beroende på den ovilja som vissa medlemsstater visar och på grund av de objektiva ekonomiska svagheter som orsakas av krisen.
Jag vill gärna kommentera en särskild punkt, halvtidsmål 8 som avser stöd från utvecklade länder till utvecklingsländer, en punkt som flera av mina kolleger redan har tagit upp. Trots att halvtidsmålet var att öka biståndet till utvecklingsländerna till 0,56 procent av världens BNP har vi i dag endast nått 0,3 procent på global nivå, med andra ord hälften av det planerade målet, och endast 0,4 procent på EU-nivå. Sedan tillkommer ett etiskt dilemma, nämligen frågan om huruvida de medel som vi förfogar över kanaliseras dit där de behövs, till dem som verkligen behöver dem, och inte förslösas genom korrumperade metoder och regeringar.
Jag avslutar med att betona att vi behöver en utvecklingsfilosofi, en ekonomisk strategi för den här situationen, och inte bara för att tidvis lugna det dåliga samvete som de utvecklade länderna känner gentemot utvecklingsländerna.
Franz Obermayr
(DE) Fru talman! Millennieutvecklingsmålen är utan tvivel viktiga om vi ska kunna garantera att de allra fattigaste får leva ett värdigt liv i sina egna länder. Alla som har en rimlig möjlighet att överleva i sitt hemland vill inte överlämna sig på nåd och onåd till människosmugglare. Jag vill även särskilt betona kampen mot allvarliga sjukdomar, särskilt sjukdomar som drabbar mödrar och barn. I det avseendet bör vi emellertid även påminna läkemedelsindustrin om dess skyldighet och se till att fler generiska läkemedel kan tillhandahållas.
Men om vi tillhandahåller utvecklingsbistånd måste vi också förvänta oss samarbete. I det sammanhanget förväntar jag mig att mottagarländerna samarbetar när det gäller återsändning av olagliga invandrare till respektive hemländer. Avslutningsvis bör vi även särskilt anstränga oss för att se till att medlen används på ett hållbart och förståeligt sätt. Skattebetalarnas surt förvärvade pengar får inte försvinna genom mystiska kanaler.
En sak står fullständigt klar. Medlemsstaternas bidragsförmåga är allvarligt ansträngd, och ju snabbare vi återhämtar oss - dvs. ju snabbare EU återhämtar sig - desto tidigare kommer vi att ha möjlighet att tillhandahålla långsiktigt och hållbart stöd.
Karin Kadenbach
(DE) Fru talman! Jag vill särskilt tacka Michael Cashman. Utvecklingsbistånd och kampen mot fattigdom får inte vara en form av välgörenhetspolitik - genom att t.ex. tillämpa principen om moroten och piskan. Tvärtom, vi behöver tillförlitliga, förutsebara ramvillkor som gör det möjligt för människor att leva och arbeta på drägliga villkor och förtjäna sitt levebröd. Vi får inte bara titta på ansiktslösa siffror, vi måste tänka på de drabbade människorna och deras öde. Vi får inte slösa vår energi på att komma med ursäkter för varför vi inte kan, eller inte vill, fullgöra våra skyldigheter. I stället bör vi använda vår energi till att föra en allvarlig diskussion om de förslag om att finansiera utvecklingsbiståndet som har lagts fram här - t.ex. skatten på finansiella transaktioner.
Andris Piebalgs
Fru talman! Det var en fascinerande debatt. Jag tänkte bara ta upp ett par punkter som behöver klargöras ytterligare.
Millennieutvecklingsmålen bör och kan uppnås, och jag menar vartenda ord jag säger. Det är inte bara min åsikt, det är även FN:s åsikt. Det är vad de utvecklade länderna och utvecklingsvärlden anser, och vi måste göra en insats.
Det är även viktigt att parlamentet framför ett mycket starkt krav på ett åtagande om 0,7 procent av BNI. Jag vet att det hör till suveräniteten att varje land beslutar om sin egen budget, men om inte parlamentet kräver detta, vem ska då göra det med samma kraft? Det är sant att vi måste vara ansvariga, men parlamentet har stor makt i det här avseendet. Ni får inte underskatta er styrka i den här frågan, och jag anser att det är mycket viktigt att detta görs.
Jag anser likaså att det är viktigt att stärka våra förbindelser med Västsahara. Jag vet att det har varit många besvikelser, men eftersom jag är ny på min post och verkligen har granskat alla de komplexa frågorna med det koloniala förflutna, åren med kalla kriget och utvecklingen därefter, anser jag att Västsahara förtjänar särskild omsorg och uppmärksamhet.
Det är viktigt att vi hanterar handelsfrågan och det bör råda rättvis handel, men vi vet att dessa ensidiga handelspreferenser inte har hjälpt länderna att utvecklas hittills. De har inte varit betydande i den regionala handeln heller, och vår inställning nu är att verkligen skapa rättvisa handelsvillkor, investera i handel och särskilt tänka på den regionala handeln. Jag anser att det är rätt förhållningssätt, och vi bör förstärka det. Jag arbetar med detta tillsammans med kommissionsledamoten med ansvar för handel. Han var även kommissionsledamot för utveckling en kort tid, och dessa frågor ligger honom väldigt varmt om hjärtat.
Skatteflykt och olagliga flöden är en viktig fråga, men jag anser att en del av ansvaret för de frågorna ligger hos G20, och vår uppgift är att inrätta ett mycket starkt globalt system så att skatteflykt och olagliga flöden omöjliggörs. I våra projekt ägnar vi även särskild uppmärksamhet åt att stödja ett egendomsregister, eftersom det helt klart inte är möjligt att skapa tillväxt utan ett starkt egendomsregister och rättsliga system som stöder det.
När det gäller frågor som rör landsbygden och livsmedelstrygghet är det sant att dessa frågor står i centrum för vår politik, men en del av pengarna för livsmedelstrygghet anslås via vårt budgetstöd, vilket innebär att de inte alltid avspeglas korrekt i statistiken. Vi måste fundera över hur dessa medel kan avspeglas på ett bättre sätt, men vi visar vårt åtagande tydligt genom livsmedelsmekanismen och de pengar som satsas på att bygga upp den.
Jag avslutar med samma uppmaning som kom från Michael Cashman: det här betänkandet förtjänar verkligen stöd över partigränserna. Jag vet att vissa frågor är splittrande, men de får inte splittra parlamentets starka stöd för det här betänkandet. Vi behöver det stödet eftersom samhället behöver det, och om parlamentet ger sitt överväldigande stöd till betänkandet kommer det att vara enklare för de grupper som engagerar sig i utvecklingssamarbete att verkligen föra fram frågorna på vår agenda och lyckas bättre.
Michael Cashman
Fru talman, herr kommissionsledamot! Jag vill tacka er för era avslutande ord. Jag håller fullständigt med er.
Det har varit en intressant debatt. Jag vill tacka skuggföredragandena, som jag verkligen har trivts att samarbeta med - Alf Svensson, Leonidas Donskis, Judith Sargentini, Gabriele Zimmer och alla de andra. Mitt minne sviker mig tyvärr - det har något med åldern att göra. Jag vill säga en sak om ålder - jag vill inte leva fler år och tvingas bevittna mer lidande, mer svält, mer fattigdom och ökad dödlighet bland kvinnor som föder och bland barn under fem års ålder. Jag vill se att vi uppnår millennieutvecklingsmålen.
Till dem som har talat med viss reservation om vissa punkter i betänkandet vill jag säga att vi inte kan gå tillbaka till våra medborgare och säga att vi inte har kunnat enas och att vi inte kunde rösta för betänkandet för att det innehöll punkter som vi inte kunde stödja. Vilket slags signal sänder det till de människor som lever i fattigdom och försakelse - utan vatten, utan tillgång till hälsovård och utbildning, utan möjligheter till ett jämlikt liv - att det kom upp punkter under en debatt i Bryssel som förhindrade oss från att göra det rätta för majoriteten här på jorden?
Jag uppmanar alla mina kolleger här i dag att rösta för det här betänkandet i morgon - inte för min skull, eftersom Michael Cashman kommer att åka hem till en bostad med rinnande vatten, ha tillgång till hälsovård och vara älskad och förhoppningsvis omhändertagen i amnesin och ålderdomen. Men tänk på barnet eller kvinnan som dör i barnsäng, tänk på barnet som dör i malaria, diarré, tuberkulos eller hiv/aids och på de unga kvinnor som förvägras tillgång till utbildning så att de inte kan rusta sig för framtiden. Tänk inte på oss, utan tänk på dem där utanför.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum tisdagen den 15 juni 2010.
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
Elisabeth Köstinger  
Mot bakgrund av de världsomfattande demografiska förändringarna, snabba befolkningsökningar och den ökande bristen på resurser måste vi vidta långtgående åtgärder för utvecklingssamarbete. Att utrota fattigdom och svält, ge tillgång till utbildning och förbättra hälsan, bland annat genom att bekämpa sjukdomar, måste ges högsta prioritet i millennieutvecklingsmålen. EU måste snabbt bidra till utvecklingssamarbetet som en del av sin handelspolitik och inom ramen för det internationella samarbetet. EU:s främsta mål måste vara att främja de berörda ländernas självständighet, oberoende och initiativkraft. Det är även viktigt att se till att de finansiella åtgärderna på det här området ger den önskade effekten och att vi når våra tydligt fastställda mål. Enligt min åsikt är en av de centrala modellerna för en hållbar cirkulär ekonomi som grundas på rättvisa regler den ekosociala marknadsekonomin, som är uppbyggd kring ett småskaligt, mångfunktionellt jordbruk. Syftet med millennieutvecklingsmålen bör därför vara att främja en småskalig jordbruksmodell som är oberoende och motstår kriser, där jordbruksfamiljen står i centrum och som främjar utvecklingen av sakkunskap som har sitt ursprung i den lokala kulturen och är utformad för att tillgodose de regionala behoven. Denna form av hållbart jordbruk är ett sätt att utveckla regionalt oberoende och garantera livsmedelsförsörjning, samtidigt som man tar hänsyn till miljömässiga och sociala faktorer.
