Högtidligt möte - Georgien
Talmannen
Ärade president för Republiken Georgien, mina damer och herrar! Jag hälsar er mycket varmt välkommen på Europaparlamentets vägnar.
För tre år sedan, efter ett parlamentsval som upphävdes av den dåvarande regimen, ägde rosornas revolution rum i ert land, och historien kommer att förbinda ert namn med denna revolution, herr Saakashvili.
Era landsmän krävde under er ledning ett rättvist val och ett slut på den korruption och det dåliga styre som härskade i ert land.
(Applåder)
Fastän den dåvarande regimen vägrade att acceptera era krav störtades den utan att en enda droppe blod spilldes. ”Folkets makt” segrade, och det georgiska folket kunde välja er en masse till ny president.
President Saakashvili! Europaparlamentet har stött den demokratiska förändringen i ert land. Vi sände observatörer till valet, och vårt utskott för utrikesfrågor hade nöjet att ta emot er strax efter att ni installerat er som president, inte här i Strasbourg utan i Bryssel.
Rosornas revolution återuppväckte hopp om verklig och fri demokrati i områden ännu längre öster om de baltiska staterna och om Central- och Östeuropa.
Ett år senare ägde den orangefärgade revolutionen rum i Ukraina. Vid den tidpunkten verkade framtiden vara löftesrik, men nu har många problem och hinder uppstått på en färd som verkligen inte har varit enkel.
Ni har uppnått en hel del under åren som gått sedan dess, men konflikterna i utbrytarregionerna i Sydossetien och Abchazien har förvärrats.
Det är tydligt att Ryssland sätter stor press på ert land för närvarande - jag kan tala om att ert land diskuterades mycket utförligt vid middagen med president Vladimir Putin - och nu, när ni talar till Europaparlamentet, har ni ett ypperligt tillfälle att förklara situationen så att företrädarna för Europas folk får höra direkt från er om de svåra omständigheterna i ert land och om de problem som rör ert beroende av er mäktiga granne när det gäller energi.
Europaparlamentet och Europeiska unionen som helhet stöder ert lands suveränitet och territoriella integritet till fullo; det råder absolut ingen tvekan om detta. Vi har också sagt att konflikterna i Sydossetien och Abchazien måste lösas vid förhandlingsbordet och uteslutande med fredliga medel. Det får inte bli någon militär lösning på det problemet heller.
I en resolution som godkändes här i Strasbourg förra månaden uppmanade vi Ryssland att sätta stopp för allt förtryck och alla trakasserier mot personer med georgisk bakgrund bosatta i Ryssland och att upphäva alla åtgärder som vidtagits nyligen mot ert land, inklusive indragningen av alla transportförbindelser och posttjänster. Vi uppmanar dock även till återhållsamhet när det gäller alla former av uttalanden från alla sidor som skulle kunna öka spänningen i onödan.
Vi anser att rådet och kommissionen måste finna ett sätt att hjälpa ert land att övervinna och kompensera för de ekonomiska och sociala följderna av de ryska åtgärderna mot er.
President Saakashvili! Vi vill uttrycka Europaparlamentets stöd för godkännandet av handlingsplanen för den europeiska grannskapspolitiken i samband med samarbetsrådet EU-Georgien, som ägde rum i dag i Bryssel.
Vi önskar er återigen välkommen, och jag hoppas att er närvaro här kommer att ge oss möjlighet att genom dialog övervinna de problem som ert land står inför och som påverkar oss alla.
Jag överlämnar ordet till er, president Saakashvili.
(Applåder)
Mikhail Saakashvili
Tack så mycket för era ord och för er inbjudan, herr talman. Det är mycket betydelsefullt för vårt land.
(EN) Ärade parlamentsledamöter! Jag skulle vilja tacka er för dagens vänliga inbjudan. Det har en särskild innebörd för mig att vi möts i Strasbourg. Det var här, som ung student, nyligen anländ från Sovjetunionen, som jag först upptäckte Europa i all dess mångfald och rikedom. Det var här som jag först lärde mig om mänskliga rättigheter och statens högtidliga åtagande att skydda, snarare än att förfölja. Vilken uppenbarelse! Och det var här som jag vågade drömma om den dag då mina studier skulle tillämpas på mitt eget land, och att jag skulle kunna plantera de frön som först nu äntligen har slagit ut. På den tiden var det en radikal och kanske till och med en farlig dröm, men det är en dröm som jag aldrig har glömt bort.
Strasbourg är också viktigt för mig av en annan anledning. Det var här som jag mötte min fru Sandra under en kurs i mänskliga rättigheter.
(Applåder)
Jag ringde min mamma från en telefonkiosk i Orangeriet mittemot Europarådets byggnad, där jag för tillfället praktiserade och berättade för henne att jag hade träffat en vacker nederländsk flicka. Ja, de sitter nu bredvid varandra där på åhörarläktaren.
(Applåder)
Jag är mycket stolt över att vår multinationella familj här i dag företräds av tre generationer, däribland min mormor. Jag vill därför tacka er, och tacka er för att denna stad och dess institutioner har gett mig både kunskap och kärlek, två ovärderliga tillgångar som jag aldrig kommer att skiljas ifrån.
Låt mig inleda mitt inlägg med några ord på georgiska. Vi vill inte delta i en debatt om huruvida vi tillhör det nya eller det gamla Europa, eftersom jag anser att vi är det äldsta Europa, så vi ser på från sidan.
(Presidenten talade georgiska. Detta är en översättning.)
På mitt lands vägnar vill jag uttrycka min tacksamhet mot er alla - mot Europeiska unionen, och fram för allt mot er, EU:s parlamentsledamöter - för att ni finns och verkar aktivt.
EU har alltid varit ett hem för många olika nationer, små och stora i samma utsträckning. Georgierna har varit européer sedan den tid då Prometheus blev fastkedjad vid våra berg och argonauterna kom till vårt land i jakten på det Gyllene skinnet. När det förs debatter om Europas identitet, deltar inte vi i dem om georgier är européer. Vi är en gammal europeisk nation. Georgier är inte bara européer, utan vi är entusiastiska européer, och Europa har alltid varit förstahandsvalet när vi har behövt hjälp och moraliskt stöd under alla besvärliga perioder.
Det som för oss samman är en gemensam och oförstörbar länk, som bygger på kultur, på vår gemensamma historia och på ett rad gemensamma värderingar som ligger till grund för hyllandet av freden och inrättandet av rättvisa och blomstrande samhällen. Det är den substans som ofta kallas ”det europeiska projektet”. Min nation är stolt över att få utgöra en del av just detta projekt och att få bidra till dess stabilitet, styrka och beständighet. För ni ska veta att i Georgien har ni en stark och pålitlig partner nu och i framtiden, för våra öden är sammanlänkade.
(Presidenten bytte tillbaka till engelska.)
Jag skulle bara vilja fråga om ni någonsin för ett ögonblick har funderat på hur den postsovjetiska världen skulle ha sett ut om inte Europeiska unionen funnits? I tider som dessa påminns jag om den vision och det ledarskap som ledde till ett enat Europa, som Robert Schuman uttryckte så väl 1950. Jag undrar vad Schuman skulle säga i dag om han ställdes inför EU:s karta och dess aktuella utmaningar?
Ur krigets spillror har ni skapat en ledstjärna av rättvisa, fred och välfärd. I detta avseende har era gärningar gett svaret, eftersom Schumans vision fortsätter att leva vidare.
Er villighet att välkomna nya medlemmar från den f.d. sovjetregionen har i synnerhet stärkt freden och demokratin inom EU i betydande utsträckning. Dessa nya medlemsstaters framgångar uppmuntrar utvecklingen i länder som mitt eget, för vi har gynnats och kommer även i fortsättningen att gynnas av deras erfarenhet och sakkunskap, och av er vision och förståndighet.
Det bästa sättet att uttrycka denna tacksamhet är kanske genom att hävda att vi vill efterlikna er! Men låt mig vara mycket tydlig: Jag vill inte oroa er genom att rättframt begära att Georgien ska antas till Europeiska unionen. Medlemskap är ett avlägset mål, och det står inte på vår omedelbara dagordning. Det är snarare de principer som EU bygger på som utgör hörnstenarna i vår utveckling. Jag ser här anledning till optimism, som grundas på att förbättra vårt partnerskap. Det Georgien som vi skapar är helt och hållet byggt på rättsstatsprincipen, mänskliga rättigheter, demokrati och fred. Det georgiska folket har självt valt sin europeiska bana. För dem och för mig är det verkligen personifieringen av vårt lands bestående europeiska identitet. Det är den enda vägen framåt.
Jag befinner mig i Strasbourg vid en symbolisk tidpunkt, eftersom vi snart kommer att fira treårsdagen av rosornas revolution i vårt land.
Som många av er känner till var Georgien i princip en sönderfallen stat för tre år sedan. Föreställ er ett land där det var en stor kamp för alla, förutom några få privilegierade, att överleva dagen, där osäkerhet rådde och kaos härskade, och där landets säkerhet inordnades under större grannars intressen. Georgien var ett land med ohämmad korruption och inhemsk orättvisa, och det fanns sannerligen ingen rättsstatsprincip.
I dag, tre år senare, har Georgien förändrats bortom igenkännlighet. Vi reformerar våra institutioner och vår ekonomi för att skapa mer välfärd och stabilitet för vårt folk och vår region. Om inte de senaste årens förändringar hade genomförts skulle vi i dag ha varit en helt sönderfallen stat, inte bara i vår region utan också i det europeiska grannskapet.
I dag anser jag dock att Georgien kan klara av utmaningen att bli en europeisk mönstergranne, och det är detta budskap som jag skulle vilja dela med er i eftermiddag. Jag gör detta påstående inför er eftersom vi under de senaste tre åren ständigt har strävat efter fyra enkla mål: återinförande av demokrati och rättsstatsprincipen, utrotande av korruption, skapandet av inkomstkällor för våra medborgare och skydd av vår territoriella integritet.
De hör alla samman, som ni förstår, och förutsättningen för dem alla är i första hand att stärka institutioner och offentlig ansvarsskyldighet. För att denna vision ska lyckas i grunden måste demokratins poesi få stöd av rättsstatsprincipens prosa. Detta innebär i praktiken att anta reformer som grundar sig på insikten att rättvisa borde råda i landet. När jag säger rättvisa menar jag det i den europeiska bemärkelsen: demokrati måste tjänas av en infrastruktur av värderingar och institutioner som skyddar alla medborgare och ger dem möjligheter. Rättsstatsprincipen måste härska på ett tydligt sätt som är likvärdigt för alla. Det är naturligtvis lättare sagt än gjort, och jag välkomnar Europeiska unionens stöd när det gäller att förverkliga denna vision.
Vi har i dagsläget fullständigt reformerat våra polisstyrkor i Georgien. Det har lett till att georgiska bilförare inte längre är oroliga för att bli godtyckligt stoppade av trafikpolis som kräver mutor. Ägare av georgiska företag är inte rädda för slumpartade trakasserier. För tre år sedan visade en gallupundersökning i Georgien att förtroendet för polisen låg under 5 procent. Polisväsendet var i verkligheten den mest hatade institutionen i landet, men nu ligger förtroendet på över 75 procent. Det är en av de mest betrodda institutionerna i landet och sannerligen mer betrodd än i andra länder i den postsovjetiska regionen. Detta är en stor förändring.
Vi har oåterkalleligt åtagit oss att reformera vårt rättsväsen, och vi har skapat och finansierar nu ett heltäckande flerårigt program, i starkt samarbete med EU-institutionerna.
Jag skulle vilja kommentera några höjdpunkter. I dagsläget stärker vi både våra domares och juristers oberoende och deras sakkunskap, medan vi samtidigt minskar presidentens befogenheter. Med nya konstitutionella förändringar kommer presidenten inte längre att direkt kunna utse domare. Jag hoppas att dessa förändringar blir antagna i december.
Vi reformerar vårt utbildningssystem för jurister och stärker skyddet för de mänskliga rättigheterna genom att fortbilda våra tjänstemän vid brottsbekämpande myndigheter. Detta är ett ärende av nationellt intresse. Vi bygger nya fångvårdsanstalter som uppfyller de krav som ställs av organisationer som övervakar de mänskliga rättigheterna och effektiviserar rättsliga förfaranden för att garantera vederbörliga förfaranden i rätt tid. Det handlar om att stärka de mänskliga rättigheterna. Vi kommer att fortsätta att förändra våra rättssystem, eftersom våra reformer saknar grund utan rättsväsende.
Det gläder det mig att i dag kunna påstå att vårt parlament utövar en granskning utan motstycke. Som chef för den verkställande makten kan jag intyga att budgetarna har granskats, det är nödvändigt med översyn, och vi tar noggrann hänsyn till parlamentet när det gäller beslut som ska fattas av den verkställande makten.
Georgien åtnjuter också en av de mest liberala miljöerna för fri press och livfulla frivilligorganisationer. Vår tryckfrihetslagstiftning är en av de mest liberala - om inte den mest liberala. Till politikernas olycka kan massmedierna inte stämmas under några omständigheter enligt georgisk lagstiftning. Det är bra, eftersom det erbjuder fler möjligheter.
En av de saker som jag kanske hittills har beklagat mest är att Georgien fortfarande inte har en opposition som är tillräckligt kraftfull för att utmana regeringen. Jag säger detta inte utan bedrövelse. Detta är inte bra, men inget skulle vara farligare för en nybörjardemokrati än att skapa en konstgjord opposition. Det är dåligt för en uppåtsträvande regering att inte ha en stark opposition som kommer att vara mer ansvarig och mer kompetent och som kommer att pröva regeringen. Jag är säker på att denna typ av opposition kommer att skapas allteftersom samhället utvecklas. Den kommer kanske en dag - men jag hoppas inte alltför snart - att segra i ett öppet och rättvist val. Vi måste absolut inrätta en politisk och rättslig miljö där detta kan ske. Nu är det upp till oppositionsgrupperna att ta nästa steg.
Vår väg av förvandling började med en mycket enkel idé: att varje medborgare måste känna sig säker. För att lyckas med det var vi tvungna att få ett slut på korruptionen, och det var vårt viktigaste mål. För att tillhandahålla ett socialt skyddsnät har vi varit aggressiva och uppfinningsrika i våra ekonomiska reformer. Dagens Georgien är ett attraktivt investeringsmål. För ett land med relativt få naturtillgångar återstår det för oss att arbeta med vår egen påhittighet och disciplin. Det är därför som vi har fastställt de lägsta skattesatserna inom EU, en av den mest flexibla arbetsrätterna och några av de enklaste förfarandena för handel, tull och reglering. Liberala reformer har visat sig vara det bästa redskapet för att bekämpa korruption, samtidigt som det garanterar ekonomisk frihet och skydd för äganderätten. Det har också visat sig vara det bästa sättet för att generera avkastning, så att vi kan bygga fler vägar, skolor och sjukhus. Jag är i dag stolt över det faktum att för två år sedan hade inte en enda skola i Georgien tillgång till Internet, men nu har 80 procent av våra skolor tillgång till datorer och Internet, och nästa år kommer processen att fullbordas. Vi bygger nya skolor som kan likställas med de bästa skolorna i Nederländerna, Tyskland eller Tjeckien. I år har vi byggt 340 stycken. Det är många för ett litet land. Det har byggts fler vägar bara i år jämfört med hela perioden sedan oberoendet 1991. Vid sitt årsmöte i Singapore i år rankade Världsbanken Georgien som det mest framgångsrikt reformerade landet i världen och en av de bästa platserna i världen för att bedriva affärer. På två år har vi förvandlats från att vara en av de värsta till en av de bästa platserna i världen för att bedriva affärer.
Den georgiska ekonomiska tillväxten kommer att vara stark i år enligt Världsbanken, och vi är också ett av de bäst presterande länderna bland övergångsekonomierna i Eurasien när det gäller att bekämpa korruption. Europeiska banken för återuppbyggnad och utveckling (EBRD) rankar oss faktiskt bland de tre mest icke-korrupta nationerna i Europa. Andra siffror kanske säger mer om våra prestationer.
År 2004, första året efter rosornas revolution, var första gången sedan 1991 som vi hade positiva invandrings- och födelsetal. Förra året, i ett land med knappt fem miljoner invånare, kom nästan 100 000 fler georgier tillbaka till Georgien än det antal som lämnade landet. De röstade i själva verket med sina fötter. Det är en fantastisk historia. Så jag tror inte att EU borde oroa sig för att öppna dessa områden, för georgierna kommer inte att fly till EU över en natt - de återvänder.
(Applåder)
En otrolig symbol för detta är centralsjukhuset i Tbilisi. Det upphörde att vara sjukhus och ockuperades av internflyktingar från kriget i Abchazien. Förra året kom en stor grupp av georgiska högutbildade från USA, Spanien, Tyskland och Ryssland. De återinrättade sjukhuset. Vi hjälpte dem och utförde reparationer. Vi hjälpte internflyktingarna att ge sig av, och det är nu ett av de bästa sjukhusen i världen. Vissa européer säger att det bara finns ett annat sjukhus av detta slag i EU.
Detta är symbolen. Georgier som Nina Gedevanovna Ananiashvili, som var prima ballerina vid Bolsjojoperan, kommer tillbaka och försöker att återskapa vårt land. Hon lämnade en mycket lukrativ karriär vid Bolsjoj för att komma tillbaka och återskapa vår balettgrupp från ingenting. Det är nu en mycket stark grupp, kanske en av de bästa i vår del av världen, och den ska snart ge sig ut på världsturné.
Vårt mål nu är att inrikta oss på ett stabilt skapande av arbetstillfällen. Tillsammans med min ekonomiska rådgivare, Marklar, tidigare estnisk premiärminister, som var en av skaparna av det estniska ekonomiska miraklet, har vi inrättat ett mycket framgångsrikt internutbildningsprogram. Våra reformer inom denna sektor kommer inte att vara fullbordade förrän varje georgier känner att han eller hon har en verklig möjlighet att få sysselsättning.
Georgien är ett land där man möts av en ofantlig värme, gästfrihet och skönhet. Jag visade faktiskt precis talman Josep Borrell ett album med georgiska vyer. Det är ett land som europeiska resenärer har njutit av i det förflutna och som de nu håller på att återupptäcka. Vi är i själva verket Europas bäst bevarade hemlighet ur detta perspektiv.
Jag skulle vilja dela ett kort citat med er från Sir Oliver Wardrops skrifter, som 1888 skrev en bok med titeln The Kingdom of Georgia [Konungariket Georgien]. Han skrev: ”Det finns inget skäl till att Georgien inte skulle kunna bli ett populärt resmål. Det ligger inte så långt borta som folk tror. Landet har den stora fördelen att vara nästan okänt för turister, man utsätts inte för den oförskämda penningutpressning som förtretar vårt humör närmare hemlandet, och det är, när allt kommer omkring, billigare än Skottland.” Ni som är från Skottland, bli inte arga på mig. Jag citerar bara. Men det är faktiskt sant!
(Skratt)
Om man ser tillbaka på de sammantagna effekterna av våra reformer anser jag att det är rimligt att hävda att dessa åtgärder har gjort att vi har kunnat närma oss EU institutionellt och kulturellt. Ni har tillhandahållit ramen för ytterligare tillväxt genom grannskapspolitiken. I dag ska vi underteckna den handlingsplan som överför många av våra ömsesidiga prioriteringar till mer detaljerade resultat. Men i denna strävans anda och innehåll måste vi fortsätta att bygga, för jag vill att mitt land ska samarbeta med EU så att EU vet att det har en ytterst pålitlig partner och vän i Georgien.
För vissa har dock vår strategi visat sig vara irriterande, och det verkar som om Georgiens reformväg innebär att vi utgår från tidigare - och i deras ögon, fortfarande tillämpliga - inflytandesfärer. Jag anser, som ni så riktigt påpekade i era epokgörande förklaringar om Georgien för två veckor sedan, att tiden för ”inflytandesfärer” är över.
(Applåder)
Jag skulle vilja tacka er för denna förklaring och för det mycket lämpliga och specifika språkbruket i den. Varje nation måste få tillfälle att fritt avgöra hur och med vem det vill bygga sin framtid. Vi baserar vår strategi på att vara en trygg och pålitlig partner, inte en spak och svag satellit. Vi är en nation med en lång självständighetshistoria. Denna självständighet avbröts för 200 år sedan med den våldsamma utvidgningen av det ryska imperiet. I tre korta år mellan 1918 och 1921 åtnjöt vi ytterligare ett ögonblick av självständighet. Återigen togs den ifrån oss. Under vilka omständigheter?
År 1921 gick bolsjevikarmén in i Georgien och återerövrade landet genom att hävda att de skyddade en minoritetsbefolkning i en av våra regioner. Under denna period omkom över 500 000 georgier i gulag, däribland flera medlemmar av min egen släkt. Det var ett alltför högt pris att betala, och vi är inte villiga att betala det igen. Vi vill när allt kommer omkring inte att historien ska upprepa sig, oavsett vad som krävs. Vi lever trots allt 2006, inte 1938 eller 1939, 1956 eller 1968.
I vilken omfattning ska små länder offra sin längtan efter frihet? Hur ofta kan vi be små partier att dämpa sina röster och stå emot viljan att reagera på provokationer? Låt oss hoppas att vi aldrig ombes ge efter och säga att rättvisan tillkommer storlek, antal och makt i detta tidevarv, att störst går först och inte vice versa. Låt oss hoppas att vålnaden av den berömda hänvisningen till ”stridigheter i ett avlägset land mellan människor som vi inte vet något om” av en statsman under 30-talet, när vår eller någon annan europeisk nation hotas, aldrig mer uppfattas som ett korrekt svar.
Jag hoppas tack och lov att denna politik tillhör historien för alltid. Jag hoppas att georgierna en dag, liksom stolta företrädare för detta då så avlägsna landet Tjeckien, kommer att bli likar i den europeiska familjen.
(Applåder)
I dag straffas Georgien, för vi har valt att närma oss EU så mycket som möjligt och att alliera oss med europeisk-atlantiska institutioner. Eftersom vi är en demokrati har de svårigheter som vi upplever bara lett till att vårt samhälle har förstärkts ytterligare. Folk som utövar påtryckningar begriper inte: man sätter inte press på demokratier, eftersom man får exakt motsatt effekt mot det som man vill åstadkomma. Detta har blivit en allt större utmaning, eftersom Ryssland, som ni känner till, har stängt sin marknad för georgiska varor. Våra prisade georgiska viner och mineralvatten - viktiga inkomstkällor - är nu förbjudna på den ryska marknaden. Situationen har förvärrats under de senaste månaderna eftersom Ryssland ensidigt införde ett totalförbud på transport- och postförbindelserna med Georgien. För bara några dagar sedan tillkännagav Gazprom att man mer än fördubblar det pris som Georgien måste betala för gas, vilket sker på icke-kommersiella grunder. Sammantaget kan man enkelt uttryckt kalla dessa åtgärder för en ekonomisk blockad.
Jag vill inte utnyttja detta tillfälle för att ytterligare höja spänningarna mellan Georgien och Ryssland, eller se denna eftermiddag som en möjlighet att skapa antiryska känslor i hjärtat av EU. Vi har tillräckligt med spänningar och tillräckligt med smutskastning. Denna retorik skulle inte tjäna något konstruktivt syfte. Det är nu snarare dags för diplomati, diskussion och konstruktivt fastställande av områden av ömsesidigt intresse och ömsesidigt ansvar.
(Applåder)
På min regerings och mitt folks vägnar är jag beredd att fortsätta denna linje, för det är den enda vägen. Låt åter dessa ord stå som en öppen anmodan till våra kolleger och till alla deltagare att återgå till normalitetens och harmonis väg genom dialog. Jag anser att ledarna i de båda länderna delar ansvaret för att se till att förbindelser under vårt ledarskap mellan de två länderna inte förvärras så till den grad att de inte går att återställa. Låt oss snabbt gå vidare med goda avsikter. I likhet med er alla är det georgiska folket inte mot Ryssland, och det kommer det aldrig att vara.
Tillåt mig att hänvisa till en annan stor europeisk statsman, Konrad Adenuaer, som i sina memoarer hade följande att säga om sin dåvarande situation: ”Vi är ett litet och mycket utsatt land. Med vår egen styrka skulle vi inte kunna utföra någonting. Vi får inte bli ett ingenmansland mellan öst och väst, för då skulle vi inte ha vänner någonstans och en mycket farlig granne i öster.”
Geografin ser lite annorlunda ut i dag, men jag skulle kunna tillämpa en del av dessa ord på mitt land också. Kansler Adenuaers ord genljuder fortfarande i dag. Vår europeiska strävan är helt enkelt att få möjlighet att utvecklas i enlighet med våra egna fria val, i harmoni med alla våra grannar, som många av er gjorde för flera årtionden sedan. I detta avseende anser jag att de aktuella åtgärderna är tillfälliga och att de kommer att upphävas med hjälp av tålamod och förstånd, genom dialog och ömsesidig respekt, och att våra förbindelser kommer och måste normaliseras.
Detta är en önskan i vilken mitt folk stöder mig fullständigt. Men om något i dag gör mig betänksam när det gäller våra förbindelser med Ryssland, är det samma fråga som med sådan styrka togs upp av EU i Lahtis och Luxemburg för några veckor sedan. Det handlar helt enkelt om frågan om rättvisa.
Jag skulle här vilja hänvisa till den store ryske författaren Alexander Solsjenitsyn, vars då förbjudna böcker jag läste med stor passion som tonåring. Han sa: ”Rättvisa är samvete, inte ett personligt samvete utan ett samvete som tillhör hela mänskligheten. De som tydligt känner igen sitt samvetes röst, känner vanligtvis igen rättvisans röst.”
Jag anser att er solidaritet under denna svåra period tydligt måste återspegla samma känsla för rättvisa. För när barn med georgiska namn regleras från skolor, befinner sig alla våra barn i farozonen. När berömda artister, författare, skådespelare, idrottsmän förföljs och tystas ned, tystas vi alla ned. När tusentals medborgare deporteras från sina hem med våld, förs bort från gatorna i handklovar, då är vi alla deporterade.
Jag och Georgiens befolkning är tacksamma för ert stöd för vårt land. När vi fruktade isolering höjde EU våra värderingars fana. Just detta parlament har verkligen höjt moralens stämma inom Europa. Vi kommer aldrig att glömma er solidaritet.
Detta är de grundläggande värderingarnas uppvaknande, som vi alla strävar efter. Vi ser att dessa värderingar lever i EU, i era uttalanden.
När jag åkte till Litauen efter det ryska förbudet mot georgiskt vin såg jag unga litauiska frivilligarbetare, däribland studenter från universiteten i Vilnius och Kaunas, som gick omkring i livsmedelsaffärer, tillsammans med sina professorer, och uppmanade kunder att köpa georgiskt vin. De sa att detta var frihetsvin, att georgierna betalade priset för frihet och var i omedelbart behov av hjälp, och att kunderna därför skulle köpa detta vin av solidaritet.
Den polska armén har förordnat att det enbart ska serveras georgiskt vin vid officerarnas mottagningar, något som vi är mycket tacksamma för. Vi behöver inte vapen från den polska armén, eftersom detta är en stor hjälp i sig.
Men det största uttrycket för solidaritet kommer inifrån Ryssland självt. De mäktigaste rösterna som vi hörde kommer faktiskt därifrån. Jag blev rörd av de ryska medborgare som sa sin mening. Det finns många exempel: i många delar av Ryssland gick vanliga medborgare omkring på gatorna iförda gula stjärnor med orden ”Jag är georgier”. I Moskva hotade några rektorer för läroverk att säga upp lärare som ingav listor över studenter med georgiska namn till polisen, och riskerade genom dessa handlingar att själva bli avskedade med omedelbar verkan. I Sankt Petersburg vägrade taxichaufförer att lyda order och hotade att gå ut i strejk om de blev tvingade, taxichaufförer som fått instruktioner av kommunfullmäktige att inte ens ta upp passagerare som såg typiskt georgiska ut, och att neka köra passagerare till någon av de många georgiska restaurangerna i staden.
Enskilda individers gärningar kan göra stor skillnad. Jag blev mycket rörd av den berömda ryska skådespelerskan Inna Tjurikovas ord, som nyligen sa ”Är varje missöde georgiernas fel? Jag tycker inte om när de försöker att hjärntvätta mig från tv-rutan. Jag ser redan följderna: folk är emot georgierna, och snart kommer de att vända sig emot armenierna och de övriga. Detta är en skam. Jag vill fråga folk - vad håller ni på med? Vakna upp!” Vilket mod och vilken beslutsamhet.
Jag skulle vilja välja ut en person till, den berömda ryska skådespelaren Alexander Saladaskij, som är den moderna ryska hjälten i dag, eftersom han i protest har ansökt om georgiskt medborgarskap.
En annan modern rysk och i högsta grad europeisk hjälte är Shurshadze, tidigare kallad Shurshin, en ung student från Sankt Petersburg som jag läste om i tidningen. Han, tillsammans med ett antal av sina studentkamrater, handlade mycket modigt i brist på åtgärder mot främlingsfientlighet och hat, och ändrade sitt efternamn från Shurshin till Shurshadze, och gav det därmed en georgisk ändelse.
Jag tror att vi alla inspireras av de exempel som dessa ryska medborgare utgör, dessa personer som har valt att avvika från en politik som står i strid med det som vi kallar europeiska värderingar. Jag skulle vilja tacka dessa människor i dag härifrån, från Europaparlamentet.
Syftet med att komma hit i dag är att dela Georgiens europeiska vision med er. En del av denna vision inbegriper att tillämpa 2000-talets europeiska lösningar på moderna utmaningar. Vi är en liten demokrati som anser att bara genom och med EU kommer vårt land och vår region att bli säkra och varaktiga partner. Vi står i ovillkorlig tacksamhetsskuld till varandra.
Och således kan vi genom europeiska strategier för förlikning som bygger på ömsesidigt intresse och gemensamma värderingar nå lösningar som kommer att skapa ett allomfattande samhälle där ingen förlorar.
För att uppfylla dessa normer vill jag ge er vissa försäkringar och förtydliganden. I många kretsar stämplas Georgien som en provokativ stat som försöker att återställa sin territoriella integritet med våld. Jag kan med bestämdhet säga er att detta inte stämmer. Våra avsikter är fredliga, och endast fredliga, eftersom vi vet vad krig innebär, vi vet hur offer ser ut, för de lever bland vår befolkning i dag, och vi vet att detta inte kan vara en lösning.
Jag själv har ägnat min karriär och utbildning åt att studera mänskliga rättigheter, med specialisering i minoriteters rättigheter i första hand. Jag skrev min avhandling vid Norska institutet för mänskliga rättigheter om minoriteters rättigheter, och mer specifikt rättigheterna för befolkningarna i Sydossetien och Abchazien. I dag bor det färre än 40 000 etniska abchazer i Abchazien och färre än 20 000 etniska osseter i Sydossetien. Jag vill att ni ska få höra dessa siffror, för ibland verkar det som om vi talar om hundratals miljoner. De är mycket få, och jag är därför särskilt känslig för deras problem. Jag vet vad de upplever. Å ena sedan har dessa små grupper blivit brickor i ett större spel - tagna som gisslan, om ni vill, av stora politiker och en nollsummevision, med återuppvaknandet av kejserliga stämningar. Å andra sidan har de verkliga och äkta problem, som jag förstår och känner djup sympati för.
Jag känner till deras oro, och vi försöker att lyssna på dem och uppfylla deras behov. Tyvärr finns det många som fortsätter att lida på grund av dessa konflikter. Mer än 300 000 etniska georgier, samt judar, greker, ryssar och ukrainare kastades ut ur Abchazien. Till och med nu bevittnar vi hur dessa fördrivna människors egendomar bebos av andra, och i många fall säljs de på olaglig väg. Precis nyligen påpekade faktiskt en av de mest berömda georgisk-franska regissörerna, Otar Iosseliani, medan han kommenterade en aktuell kampanj, att historien verkar upprepa sig, och den slår mot samma offer en andra gång. Han förebrådde världen för att den stod tyst, precis som den gjorde första gången.
Han hade följande att säga: ”De ryska myndigheterna genomförde först etnisk rensning i Abchazien 1993, som ledde till att 500 000 människor blev flyktingar. De som inte lyckades fly genom att vandra genom de höga bergen massakrerades av legotruppernas händer. De ödelade och förstörde landet. Och då stod för övrigt alla tysta på samma sätt.” Och nu plockas samma människor upp på Moskvas gator. På väg till Europaparlamentet i morse mötte jag två personer från Abchazien. De berättade för mig att de hade deporterats från Ryssland, tvingats muta en polisman för att bli deporterade till Frankrike. Allt upprepas en gång till. Den första gången var 1993, och nu händer det igen.
Så detta är vårt smärtsamma arv. Låt oss inte stå tysta denna gång. I dag behöver vi inte vedergällning. Befolkningarna från Ossetien och Abchazien är våra medmänniskor, och återigen dras jag mot Sir Oliver Wardrops tidlösa ord, som i sin bok The Kingdom of Georgia 1888 skrev följande: ”Redan från början är det nödvändigt att avlägsna en åsikt från läsarens tanke, som nästan har universellt anseende i Europa och som kanske är huvudorsaken till den apati som politiker ser på Kaukasus med. Det är den allmänna uppfattningen, även hos vissa av dem som har besökt landet, att Transkaukasien bebos av ett stort antal folkstammar, mer eller mindre vilda, som inte har något gemensamt förutom de tvivelaktiga fördelarna från det ryska styret. Inget skulle kunna vara mer missvisande. Etnografistudenter kan roa sig med att göra noggranna undersökningar i chevsurernas, svaneternas, psjavernas, osseternas (och abchazernas) ursprung; för oss är det tillräckligt att veta att alla dessa människor, åtminstone politiskt sett, är georgier, och att de har kämpat under de kartveliska kungarna sedan Vilhelm Erövrarens dagar.”
Georgien är en multietnisk stat, och jag anser att denna mångfald, denna väv, är en av våra största styrkor. Inte en svaghet, utan en styrka.
Jag blev stolt då jag för några dagar sedan öppnade en ny ossetisk språkskola utanför Sydossetien, det territorium som vi kontrollerar, eftersom vi just nu har dubbelt så många etniska ossetiska språkskolor utanför Sydossetien som innanför.
Vi är fortfarande en enhetsstat, men vi är sannerligen öppna för alla typer av åtgärder som kan förena alla minoriteter och ge dem alla ansenlig bred självständighet, som i Sydtyrolen och många andra platser inom EU. Av dessa anledningar är vår uppgift att sträcka ut vår hand i fred, rättvisa och försoning, att försöka lösa våra problem genom förhandling och kompromiss, så att dessa områden och alla de människor som kallar dem sitt hem kan dela och glädjas åt samma välstånd och säkerhetsgarantier som resten av Georgien åtnjuter i dag.
Vissa hävdar att våra problem med separatism helt enkelt är en intern georgisk fråga. Tyvärr är det inte så. Våra dispyter har fortsatt för att de grundar sig på en upprepning av territoriella krav - rester från den sovjetiska perioden då ett imperium kollapsade och eliten försökte behålla sina privilegier och förläningar. Generaler utkämpade krig för datjor i Abchazien, eftersom det var den viktigaste privata egendomen under sovjettiden, och de håller fortfarande fast vid dessa datjor.
I detta scenario är taktiken, som är så uppenbar i dag, att tillhanda hålla stöd till lokala företrädare och skapa institutionella blockader för bilaterala diskussioner och förhandlingar. I detta scenario är det folket och framtida generationer som föds in i ett klimat av fruktan och hat som förlorar.
Mitt budskap denna eftermiddag är ett försoningens budskap, ett budskap om öppenhet, erkännande och skydd av minoriteters rättigheter. Vi kan inte använda oss av lösningar från 1800- eller 1900-talet. Vi vädjar till er objektivitet, era intressen och framför allt all känsla för rent spel när ni bedömer dessa utmaningar.
(FR) Mina damer och herrar! Mina kommentarer grundar sig på övertygelsen att vi i dag måste bygga europeiska lösningar för 2000-talet, så att vi aldrig mer behöver bevittna de fatala följderna av 1900-talet där ”den starkastes rätt” rått och små stater obevekligt slitits sönder av större stater.
Jag hoppas att min övertygelse och mitt ansvar som demokratisk ledare ska erkännas. Jag kommer aldrig att förbli tigande eller overksam gentemot ett stort hot mot demokratin och mot mitt lands territoriella integritet. Nej: i en sådan svår situation måste Georgien visa lugn och visa att man kan vara konstruktiv. Det är precis vad vi kommer att göra.
Vårt mål är att fortsätta driva våra politiska, sociala och ekonomiska reformer, hur svåra de än kan te sig, och bygga vidare på våra framgångar och framsteg för att sända ett positivt budskap.
På 1990-talet använde sig Ryssland av en ekonomisk blockad som vapen för att förhindra integrationen av de baltiska staterna i Europeiska unionen. I slutändan tjänade dessa blockader dock bara till att skynda på omorienteringen av de baltiska ekonomierna från öst till väst. Detsamma kommer att hända med Georgien.
I dag tar jag tillfället i akt att i detta forum föreslå en väg framåt som kräver ett förstärkt samarbete mellan Europeiska unionen och Georgien, i synnerhet genom att befästa samarbetet när det gäller grannskapspolitiken och genom att undersöka sätt att fördjupa denna förbindelse, så att Georgien kan fortsätta att vara en förebild som visar vad det europeiska exemplet kan åstadkomma. Vi är redo. Men för att lyckas med detta behöver vi era domare, era juridiska experter, era ekonomer och era säkerhetsexperter.
Vi vill ha ett Georgien som säkrar sina gränser, så att Europa självt blir säkrare. Med ert engagemang kan vi övervinna följderna av det nuvarande embargot, i synnerhet om vi får möjlighet att handla fritt med Turkiet och att fortsätta i denna riktning med Europeiska unionen.
Bespara oss från att behöva be er om hjälp genom att låta oss handla. Låt oss samarbeta för att övervinna våra territoriella oenigheter.
Jag har föreslagit samtal med Moskva och med ledarna för separatistregionerna för att vi ska kunna finna en gemensam grund. Vi har bett europeiska regeringar att engagera sig för att underlätta processen. Tiden är inne för att bygga upp förtroende.
Tillsammans med Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa, Förenta nationerna och Europeiska unionen har vi erbjudit bästa möjliga slags oberoende till Sydossetien och Abchazien, och jag bekräftar detta förslag inför er i dag.
Vi som alla tidigare har varit offer för krig bör arbeta tillsammans i dag för att bygga en bättre framtid.
Det ligger inte i Europas, Rysslands eller Europas grannländers intresse att låta detta fortgå utan att skapa en ny ram för de framväxande utmaningarna.
Därför måste vi, om vi vill förebygga otyglad separatism, börja tillämpa en ny strategi, en europeisk strategi i vilken individuella åsikter förenas med självbestämmande och territoriell integritet. Detta är nödvändigt för vår gemensamma säkerhet. Vi kan göra det tillsammans.
(EN) Jag har haft privilegiet att dela mina synpunkter och tankar om Georgiens europeiska val med er i dag. Jag anser att vägen framåt - en väg av engagemang och ömsesidiga fördelar - finner större gensvar i EU:s huvudstäder och i EU:s institutioner, och denna trend bör uppmuntras.
Som avslutning återvänder jag till Robert Schumans ord: ”Hela EU kommer inte att skapas på en gång, eller i enlighet med en enskild plan. Det kommer att byggas på konkreta resultat, varigenom man först skapar en verklig solidaritet.” Jag anser att vi i dag upplever hur denna solidaritet vaknar upp. Den finns i sanning närvarande i kammaren, och det är i våra hjärtan och genom våra gärningar som vi går vidare tillsammans.
(Parlamentet gav talaren stående ovationer.)
Talmannen
(på georgiska) Tack så mycket för era ord, herr president.
(Applåder)
Som ni märker är min georgiska mycket sämre än er spanska. Det är hur som helst ett sätt att visa er hur varmt välkommen ni är i Europaparlamentet.
Europaparlamentet är en vän till Georgien. Det visade vi i vår senaste resolution där vi krävde ett slut på attackerna mot georgiska medborgare. Vi hoppas vidare att er närvaro och era ord i Europaparlamentet kommer att bidra till att förbättra situationen när det gäller förbindelserna mellan ert land och Ryssland.
Ni kan räkna med oss, herr president! Didi madloba.
