
MacCormick
Herr talman! Parlamentarikerna är medvetna om hur användbar skriften Recent and Forthcoming Work in Committee (Utskottens aktuella och kommande arbete) är för oss. Den ger oss ett sätt att planera i förväg.
För en vecka sedan blev jag tillfrågad av en kollega, som arbetar som rådgivare åt det skotska parlamentet, om det fanns någon möjlighet att jag kunde hjälpa henne att förutse vilka ärenden som kommer att läggas fram i Europaparlamentet, så att utskotten i det skotska parlamentet skall känna till vårt arbete och kunna planera med hänsyn till det. Jag sade att det fanns en fantastisk skrift och att jag skulle skaffa fram den åt henne. Min personal frågade efter den i parlamentet den här veckan och jag frågade parlamentets kontor i Edinburgh om de kunde tillhandahålla dessa. Jag fick beskedet att detta är ett ovanligt arbete som parlamentsledamöterna får ett exemplar var av och som inte får kopieras åt någon annan, och inga ytterligare exemplar kan erhållas. Eftersom öppenhet skall prägla handläggningen av våra ärenden anser jag att detta är en bestämmelse som bör prövas på nytt. Denna mycket användbara skrift bör göras tillgänglig för allmänheten.
En andra punkt: i går godkände vi protokoll som riktade uppmärksamheten på Doyles uttalande från torsdagen den 7 februari i fråga om betänkandet av Watson att Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokraterna av misstag underlät att rösta för ändringsförslaget om habeas corpus. Om de inte hade gjort det misstaget som berodde på att numren ändrades i ett sent skede så skulle det ändringsförslaget ha antagits i parlamentet. Detta är en betydelsefull uppgift som jag hoppas kommer att uppmärksammas av kommissionär Vitorino, rådets tjänstgörande ordförande och fru Palacio Vallelersundi som är ordförande för det berörda utskottet i parlamentet.

Talmannen
Ledamot MacCormick, vi kommer att ta hänsyn till den andra punkt som ni tog upp.
Vad beträffar den första punkten tror jag att parlamentets talman har för avsikt att anförtro en av de vice talmännen uppdraget att övervaka relationerna till medborgarna liksom insynen och kommunikationen mellan parlamentet och medborgarna. Denne vice talman har ännu inte utsetts. Jag tror att denna person skulle kunna fylla även den funktion ni efterlyser.

Sokrates-programmet
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0021/2002) av Pack för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott om genomförande av Sokratesprogrammet (2000/2315(INI)).

Pack
. (DE) Herr talman, kolleger! Låt mig först av allt konstatera att Sokrates är en lyckad satsning. Detta gällde redan för utbildningen inom ramen för Erasmus, men jag anser att utbildningen har fått ännu större genomslag i Sokratesprogrammet. Det är positivt att se hur utvecklingen har gått i den andra etappen av EU:s program för allmän utbildning. Sokrates gör rättvisa åt idén om livslångt lärande och stöder rörligheten i varje fas av lärandet, såväl för dem som utbildar sig som för dem som utbildar andra. Ledigt uttryckt skulle man kunna säga att Sokrates följer oss från vaggan till graven.
Kommissionen har steg för steg vidtagit åtgärder, även förebyggande sådana, för att förbättra innehållet i programmet. Jag välkomnar den löpande förenklingen och påskyndandet av de administrativa förfarandena. Det finns inget statligt program, på vilken nivå det vara må, som klarar sig utan administration. Men särskilt när det handlar om ett utbildningsprogram som detta, får administrationen inte utgöra ett hinder och stå i vägen för de uppsatta målen. Detta är en regel som kommissionen har följt på många punkter. Jag skall återkomma till de punkter där så inte har skett.
Som föredragande är jag nöjd med den positiva utvecklingen både i genomförandet av den första etappen och i den nu aktuella andra etappen av Sokratesprogrammet. Siffrorna för den första hälften av programmet talar för sig själva. Enbart inom ramen för högskoleutbytet Erasmus 2000 har en rad universitet, 40 000 docenter och drygt 460 000 studenter i 31 länder deltagit dvs. i de 15 medlemsstaterna, kandidatländerna och medlemmarna i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). Comenius, den del som främjar skolorna, stöder hela 15 000 skolor med sammanlagt över två miljoner elever. Här når vi verkligen ut till våra medborgare. Det är i mina ögon mycket värdefullt att fortsätta driva och om möjligt utöka programmet.
Mot bakgrund av detta var det inte mer än logiskt att parlamentet efter diskussioner som varade långt in på nätterna lyckades utöka den fleråriga budgeten från de ursprungliga 850 miljonerna till nuvarande 933 miljoner euro. Men, om man skall vara ärlig, detta är inte tillräckligt. Om det tillkommer nya kandidatländer 2004 - programmet löper till 2007 - så måste programmet byggas ut. Om ministerrådet sedan sätter sig på tvären kan jag bara säga att alla bekännelser på toppmötet var bara tomma ord! Detta tycker jag att kommissionären bör påminna herrarna och damerna om även under kommande rådssammanträden.
Givetvis finns det även punkter som jag ser kritiskt på. Många initiativ kan fortfarande förbättras i detalj. För det första: Kommissionen bör särskilt fortsätta förbättringen och påskyndandet av samarbetet med de nationella kontoren. Decentraliseringen har stora fördelar men behöver en effektiv administration som sköter informationen. Systemet Symmetry, som kommissionen har utarbetat, kommer att innebära en tydlig förbättring av informationsflödet från och till de nationella kontoren. Men samtidigt är det också både möjligt och förnuftigt att knyta samman programmet med programmet Ungdom och Leonardo da Vinci. Därför måste Symmetry genomföras så snart som möjligt.
För det andra: Jag vill särskilt betona att huvuddelen av de nationella kontoren ger mig intrycket att kommissionen har varit till hjälp i samtliga etapper. Emellertid har förseningen av de nya avtalen beklagligt nog lett till försenade utbetalningar särskilt i fråga om Comenius. Sådana hinder måste röjas undan, eftersom dröjsmål och förseningar är frustrerande för varje engagerad deltagare. Särskilt besvärande blir konsekvenserna med tanke på det mycket omfattande ideella arbete som läggs ned för att utveckla programmet ute i skolorna. Jag vet skolor där kollegerna ler snett åt den lärare som engagerar sig, som gör detta på sin fritid utan att få ett vitten för det!
För det tredje: Vidare förväntar jag mig framsteg i skapandet av gemensamma åtgärder, dvs. tillsammans med de andra program som jag nämnde.
För det fjärde: Jag vill också uppmana kommissionen att arbeta enligt följande motto: Ju mindre stöd, desto mindre administrativa krav på deltagarna. Jag anser att vi kan rätta oss efter det exempel som kommissionen har satt upp för partnerskap mellan städer, nämligen att samtliga ansökningar under 20 000 euro behandlas på annat sätt, att dessa ansökningar slipper de högar av papper som krävs för de större utbetalningarna. Dessutom anser jag att man kan bortse från kravet på medfinansiering av stöd som är lägre än 20 000 euro.
Sokrates väsentliga betydelse för det europeiska området för utbildning är oomstridd och har lovordats på många håll. Vi får inte glömma att Sokrates är den viktigaste kärnan i det europeiska kunskaps- och utbildningssamhället. Jag är rädd att det mellanstatliga samarbetet kring utbildning, dvs. samarbetet på regeringsnivå, kan komma att tränga undan den satsning som görs på gemenskapsnivå. Förklaringarna från Bologna och Prag har dock innehållit uttalanden om sådana förment snabbare metoder. Vi skall inte glömma att målen och åtgärderna i detta så kallade öppna förfarande i samarbetet med medlemsstaterna på bildningsområdet väl knappast skulle vara tänkbara utan de positiva erfarenheterna av Sokrates. Att offra de gemensamma utbildningsmålen för detta kortsiktiga mellanstatliga samarbete vore ett obeskrivligt stort steg tillbaka.
Avslutningsvis bör vi beakta ytterligare två punkter. För det första: Sokrates är ett viktigt och rentav avgörande gemenskapsprogram, eftersom det når ut till EU:s befolkning och är ett europeiskt svar på framtidens perspektiv på utbildning.
För det andra: Den öppna metoden med mellanstatligt samarbete får inte innebära att man ifrågasätter betydelsen av den gemensamma satsningen. Detta måste vi hålla ett vaksamt öga på.
(Applåder)

Hieronymi
Herr talman, fru kommissionär, ärade kolleger! Sokrates är, vid sidan av vissa andra program, verkligen det gemenskapsprogram som bygger upp Europa underifrån, nämligen - det har ni redan hört Doris Pack säga - därför att programmet faktiskt tillåter generationer av unga människor att uppleva Europa och växa in i europeiska sammanhang, som sedan sätter sin prägel på hela deras personlighet och yrkesliv.
Därför är det så viktigt att Europaparlamentet ställer krav på rådet och kommissionen i förfarandet, men också att vi själva drar vårt strå till stacken. Därför vill jag ta upp två punkter, där jag också ber om stöd från övriga utskott i parlamentet - särskilt från budgetutskottet och budgetkontrollutskottet.
Den första punkten rör frågan om decentraliseringen. Denna fråga klarar sig bra, men de nationella kontoren har sin motsvarighet i Bryssel, och i framtiden är det dessa som kommer att vara de verkställande kontoren. Vi behöver ett lika gott samarbete med dessa verkställande kontor som vi är glada att ha med de nationella kontoren. Därför vill jag absolut be kommissionen, men även budgetkontrollutskottet, att skapa förutsättningarna för detta i samrådet kring de verkställande kontoren.
Den andra punkten rör frågan om den ekonomiska kontrollen. För att nå målet att bevilja de lägre stödbeloppen utan stora administrativa ansträngningar behöver vi budgetkontrollutskottets stöd. Parlamentet och särskilt budgetkontrollutskottet bör ge kommissionen detta stöd.
(Applåder)

Prets
Herr talman, fru kommissionär! Vi har nu hört mycket positivt om Sokratesprogrammet, och jag skall inte upprepa allt, utan endast peka på att cirka 40 procent av de 376 miljoner invånarna i EU är under 30 år. Vid sidan av Grundtvig, Minerva, Media plus och liknande är detta alltså en av de största målgrupperna i Sokratesprogrammet.
Programmet har alltså möjlighet att under kommande år utmärka sig genom rörlighet, kulturutbyte och bredd i utbildningen. Programmet är på mycket god väg att förbättras, vilket vi kan konstatera i den andra etappen, som vi redan har hört. Men även de brister som återstår måste fram i ljuset. Hit hör nu en gång även de försenade avtalen mellan kommissionen och de nationella kontoren, som gång på gång pekar på att detta hindrar dem i genomförandet. Likaså gäller detta förseningarna i utbetalningen av stödet. Det är nämligen helt nödvändigt att mottagaren får tillgång till dessa relativt sett små belopp så snabbt som möjligt och att den finansieringsetapp som föregår utbetalningen kortas. I de flesta fall är det nämligen personerna själva, som - förutom att arbeta på projektet - också måste finansiera den inledande etappen.
Det är också ett rättmätigt krav som Doris Pack ställer, nämligen planerna på ett så kallat snabbt förfarande som påskyndar programmet och stryker kravet på omständliga ansökningar och omständliga formaliteter för belopp som understiger 20 000 euro. Man bör också undersöka om det verkligen är nödvändigt att ställa krav på medfinansiering för belopp som dessa.
Samarbetet med andra gemenskapsprogram måste skyndas på, för om de resurser som finns skall kunna utnyttjas måste programmen löpa med varandra, och inte bredvid varandra. Vidare bör kommissionens uppföljningsrapporter ta hänsyn till deltagarnas uppföljningsrapporter. För oss är det ju resultatet av programmen som är det viktiga. Vilka effekter har de exempelvis på utbildningen är lärare? Vilka positiva erfarenheter kan elever eller studenter ta med sig? Allt detta är viktiga frågor om vi skall kunna fortsätta och ytterligare förfina programmet. Jag tycker att vi har rätt att vänta oss resultat.
Det har varit ett hårt arbete för att få finansieringen på rätt köl. Jag håller med Doris Pack: När unionen utvidgas 2004 blir det absolut nödvändigt att bygga ut programmet, annars är det dömt att misslyckas!
(Applåder)

Sanders-Ten Holte
Herr talman, fru kommissionär och kolleger! Innan jag går in litet djupare på betänkandet om genomförandet av utbildningsprogrammet Sokrates, vill jag gratulera Pack till det grundliga arbete hon lagt ner. Vi har hört alla siffror och det är imponerande.
Från 1995 till 1999 har vi haft Sokrates I-programmet. Det var mycket framgångsrikt men utsattes också för förtjänad kritik. De elever och lärare som deltog i det medgav gärna att de erfarenheter som de fick ta del av var mycket lärorika, att programmet givit ett konkret bidrag till det europeiska medborgarskapet. Kritiken gällde dock främst förfarandet: för byråkratiskt, för litet öppenhet och insyn, betalningarna var mycket försenade och det gjordes för litet med resultaten.
Hur går det nu? Vi har varit igång med det Sokrates II-program som löper fram till år 2006 i drygt ett och ett halvt år nu och fast det inte redovisats någon preliminär utvärderingsrapport så finns det tecken på att mycket redan blivit bättre. Förhållandet mellan kommissionen och de nationella kontoren verkar ha blivit mycket smidigare och de administrativa förfarandena har förenklats något. Jag vill dock gärna komma med några kommentarer. Förfarandena, särskilt för de mindre projekten, avskräcker fortfarande potentiella deltagare genom att de är så omständliga. Enligt den information jag tagit del av så skickas kontrakt regelbundet för sent och låter utbetalningarna vänta på sig. Min partigrupp tycker att det är oacceptabelt. Projekt hamnar på det sättet i svårigheter och det främjar inte direkt Europeiska unionens trovärdighet. Dessutom verkar samarbetet med övriga europeiska program fortfarande ligga på en allt för låg nivå och det tycker jag är en stor brist.
Sokratesprogrammet måste ledas på ett effektivt sätt och det gäller även samordningen med andra europeiska program. Jag vill därför med eftertryck uppmana kommissionen att ägna mer uppmärksamhet åt de här sakerna. Sokratesprogrammet är ett allt för värdefullt instrument för främjande av elevers, studenters och lärares rörlighet för att det på grund av administrativa och ekonomiska hinder skall få gå i stöpet. Det är ett utmärkt sätt att främja kunskaper i andra europeiska språk och kulturer på och på det sättet åstadkomma ett harmoniskt sammanlevande Europa och det vill vi allihop.
Jag tycker att det måste skapas mer fritt utrymme för det här programmet, även finansiellt, men, fru kommissionär, då tränger jag mig väl före en aning med tanke på min egen finansministers inställning.

Wyn
Herr talman! Jag välkomnar verkligen inrättandet av den andra etappen av Sokrates och tackar fru Pack för hennes utmärkta arbete. Vi har onekligen sett ett ökat samarbete inom europeisk utbildning förenat med ett nytt åtagande i fråga om livslångt lärande och detta är uppmuntrande.
I min egen nation Wales, och i hela Storbritannien för den delen, har man ett allmänt problem med att uppmuntra till att tillägna sig språkkunskaper. I och med Erasmusprogrammet har man kommit långt med att förbättra detta och jag skulle vilja se en ökning av siffran 460 000 studenter som deltar per år.
Sådana utbyten framkallar ett tydligt engagemang för bättre språkkunskaper och främjar även kulturellt samarbete. Kommissionen måste fortsätta att göra sitt yttersta för att se till att ansökningsförfarandet blir mer användarvänligt och jag instämmer i andra talares kommentarer om att den administrativa sidan av programmet i nuläget gör det svårt för deltagarna. Det administrativa har verkligen varit till last för de sökande genom hela programmet, särskilt när det gäller Comeniusprojektet som man måste ta itu med snarast.
Oavsett hur populärt detta program är, så måste det alltid vara så tillgängligt som möjligt för de som vill delta.

Alyssandrakis
Herr talman! Sokratesprogrammet är inte bara ett system för att förändra utbildningen. Det fungerar som ett instrument för att påverka unga människors medvetande, men även som en mekanism för att införa en särskild utbildningsmodell. Utbildningens huvudsyfte - att allmänbilda unga människor - omfattas inte av programverksamheten. Tvärtom är målet för åtgärderna att förändra elevers, studenters och lärares medvetande, med avsikt att befästa den europeiska enkelriktade vägen och göra det lättare att underkasta unga människor Europeiska unionens politik, marknadsekonomins regler och de så kallade nya arbetsvillkoren.
Det europeiska utbildningsområdet syftar till att konvergera utbildningssystemen och anpassa dem till det monopolistiska kapitalets behov - något som allt annat än förutsätter en övergripande uppgradering av utbildningen. Till och med studentutbytena och systemet för överföring av studiemeriter fungerar som påtryckningsmedel för det ändamålet. En verklig uppgradering av utbildningssystemen förutsätter att Europeiska unionens inblandning avvärjs. Det är, när allt kommer omkring, en sak för gräsrotsrörelsen.

Mussa
Herr talman! Jag gratulerar Doris Pack till betänkandet om Sokratesprogrammet, vilket jag tar som utgångspunkt för att framföra en rad synpunkter. Det är säkert så att vi kan hävda att huvudmålet, nämligen att utveckla det europeiska medborgarskapet och särskilt att förbättra utbildningssystemens kvalitet, har uppnåtts till fullo. Bevisen för detta är de betydande fördelar det innebär att öppna sig för andra kulturer, komma över fördomar och kulturella stereotyper och därmed lära sig språk, fördelar som har kommit Sokratesstipendiaterna till del. Icke desto mindre finns det några svaga punkter, som till exempel integrationen mellan Sokratesprogrammet och programmen Comenius, Lingua och Leonardo da Vinci, vilken kommer att fordra betydande förändringar, bättre samordning och förstärkningar.
En fråga som jag absolut anser att det skall tas stor hänsyn till är det ekonomiska stödet till Sokratesstipendiaterna: avsättningarna är inte tillräckliga för att studenterna skall klara sig på dem, eftersom det finns ett kriterium för kvantitativ fördelning av stipendierna som har lett till att de medel som kan fördelas har reducerats alltför mycket. Man kan notera stora skillnader mellan nationerna, men allmänt sett har vi en total minskning av de stipendiesummor som beviljas till varje student medan familjernas bidrag tenderar att öka. Som betonas i betänkandet innebär naturligtvis denna tendens en risk för ökande ojämlikhet mellan studenterna. Vi måste tillhandahålla erforderliga medel som är tillräckliga för att man på ett självständigt sätt, det vill säga utan familjernas nödvändiga stöd, skall kunna göra en fördelning som baserar sig både på den sökandes land och det land i vilket han studerar, med hänsyn till att stipendierna inte skall vara differentierade. En sådan ekonomisk diskriminering skulle innebära att endast de individer som kan räkna med familjens stöd skulle kunna delta i programmet.
En annan mycket negativ aspekt på stipendietilldelningen är det byråkratiska finansieringsförfarandet som för närvarande dras med stora förseningar och vilket verkligen måste åtgärdas.

Perry
Herr talman! Utbildning, utbildning, utbildning - den brittiska premiärministern sade en gång att detta var hans högsta prioritet. Jag betvivlar detta en aning och jag undrar verkligen om detta är vår prioritet i Europa. Det är det sannerligen inte om man ser till hur mycket vi lägger ned på utbildning. I Europa lägger vi ned 2,5 miljarder euro varje år på oliver, men vi använde mindre än 2 miljarder euro på Sokratesprogrammet under sex år. Föredraganden fick till och med kämpa för att få en separat debatt om utbildning på morgonens dagordning.
För att den inre marknaden skall blomstra och för att Europa skall blomstra behöver vi en utbildad och rörlig arbetsstyrka som känner sig trygg med att röra sig utanför de nationella gränserna. Sokratesprogrammet är viktigt för detta och att göra det effektivare, vilket betonas i betänkandet av Pack, är verkligen mycket viktigt.
Språkkunskaper är med säkerhet viktiga för arbetskraftens rörlighet. Vi vet allihop att de studenter som deltar i Sokrates-programmet har enormt stor behållning av det, men tråkigt nog så deltar inte tillräckligt många studenter. För studenter från mitt eget land finns det alltid en obalans mellan antalet studenter från kontinenten som vill åka till Storbritannien och det ytterst begränsade antalet brittiska studenter som är förberedda eller har lust att åka till länderna på kontinenten. Vad är orsaken till detta? Det är helt uppenbart - bristen på språkkunskaper bland de brittiska studenterna. Vi måste få Storbritanniens regering att förstå att den skall ta tillbaka de senaste veckornas förfärliga beslut om att tillåta mellan- och högstadieelever i Storbritannien att inte lära sig något främmande språk alls. Det är sannerligen inte ett bra sätt att se till att Europa skall blomstra och att Storbritannien skall få största möjliga utbyte av sitt medlemskap i Europeiska unionen.
(Applåder)

Iivari
Herr talman, ärade fru kommissionär, bästa kolleger! Sokratesprogrammet är ett bra exempel på medborgarnära verksamhet med betydande europeiskt mervärde. Vi har fått uppleva det även i Finland som kunde ansluta sig till programmet redan under medlemskapsförhandlingarna. I utskottet för kultur hoppas vi att de nuvarande kandidatländerna skall utnyttja de möjligheter som programmet erbjuder.
Centret för internationellt personutbyte som administrerar Sokratesprogrammet i Finland publicerade en undersökning om utländska utbytesstudenters erfarenheter. Vi är mycket glada över att Finland intresserar som studieland. Vi tar årligen emot över 3 000 utländska studerande. Eftersom utredningen kan vara allmängiltig refererar jag den kortfattat: enkätdeltagarna betonade betydelsen av att studera i ett främmande land, framför allt med tanke på den personliga och sociala utvecklingen. Även studierna förlöpte rätt hyfsat. Utbytesstudenterna avlade i genomsnitt 33 poäng under en termin. Speciellt beröm fick Finland för högskolornas höga utrustningsstandard, framförallt beträffande datorer och bibliotek, samt studiehandledning och studentbostäder.
Med tanke på arbetskraftens rörlighet är det intressant att de studerande sade sig vara mer beredda än tidigare att överväga en eventuell karriär i Finland. Detta gällde speciellt studerande från Centraleuropa, däremot var sydeuropéerna inte särskilt intresserade av en arbetsplats i ett nordligt land. I det betänkande som nu behandlas fäster man särskild vikt vid hur behandlingen av ansökningar och betalningarna förlöper. Fastän det för deras del faktiskt har skett en positiv utveckling återstår det fortfarande problem. I betänkandet konstateras att omotiverade förseningar av betalningarna skadar genomförandet av programmen och ger organen dåligt anseende.
I detta sammanhang torde jag få - i förlitan på mina ärade kollegers förståelse - fästa uppmärksamheten på parlamentets roll som rådgivare. Samtidigt som vi kräver effektivitet och flexibilitet kan det hända att vi med andra handen ökar byråkratin och bromsar upp behandlingen av ärendena. Till exempel betalade kommissionen tidigare en viss engångssumma till kontoret som tekniskt stöd för betalningar. Nu är man tvungen att fylla i upp till 1 800 enskilda betalningsuppdrag. Detta påverkar naturligtvis behandlingstiden. Dessutom bör man i medlemsländerna hänskjuta utvärderingen av genomförandet av programmen till en utomstående revisor. Därmed blir bland annat ett litet finländskt landsbygdsuniversitet tvunget att dra i gång en dyr process, fastän det gäller enbart två små projekt, trots att statens revisionsmyndighet i vilket fall som helst gör samma sak enligt våra lagar. För att bekämpa oegentligheter och fel borde man skapa en god förvaltningspraxis och inte enbart upprätta allt mera komplicerade kontrollsystem.

Echerer
Herr talman, ärade kolleger, ärade kommissionär! Vi alla gratulerar oss själva och de ansvariga till detta fantastiska program. Låt mig inledningsvis också ägna mig åt den goda vanan att strö rosor för föredraganden: Toppen, Doris!
Vi delar samtliga kritikpunkter, jag behöver inte räkna upp dem igen, även om det faktiskt skulle behövas, men på en minut är detta inte möjligt. Vad är då min uppgift? Att offentligt propagera för detta fantastiska program! Detta är ingen högglansig broschyr, detta är närhet till medborgarna i verkliga livet, det är EU:s svar på många frågor. Dock är de svar som vi ger i och med Sokrates något för få. Sokrates löser inga grundläggande problem. Sokrates är en hjälp, det lyfter fram politiska frågor, även i offentlighetens ljus, utan att för den skull frånta medlemsstaterna deras ansvar. Jag skulle gärna vilja höra mer från våra medlemsstater vad utbildningen betyder för Europa, inte bara i fråga om Sokrates, utan även om deras eget ansvar. Jag skulle gärna vilja föra offentliga samtal med de ansvariga om det europeiska området för utbildning.
Vet ni en sak som Sokrates har lyckats med vid sidan av det rent innehållsliga? Att namnen på gamla européer används - Comenius, Erasmus, Grundtvig - dessa gamla namn räknas upp av ungdomarna lika lätt som namnen på unga hiphopare. Vi har verkligen nått dit vi ville. Doris Pack nämnde att Sokrates följer oss från vaggan till graven. Då skulle jag önska att vi faktiskt började lite tidigare, inte först i skolåldern, utan redan bland de riktigt små barnen. För som alla redan har sagt, att lära sig främmande språk är så utomordentligt viktigt, av så avgörande betydelse för oss alla, och vi vet också att detta börjar redan på dagis. Kanske går nästa steg i denna riktning.
(Applåder)

Alavanos
Herr talman! Ur kvantitativ och operativ synvinkel har det utan tvekan gjorts betydande framsteg inom ramen för Sokratesprogrammet, vilket kommissionär Reding också krediteras för. Dessutom är föredraganden Packs kommentarer mycket bra, och jag tycker därför inte att hon skall degradera sin insats genom att här i kammaren uppträda som på en idrottsplats och bua åt talare som hon inte håller med. Jag anser att varje åsikt här inne är värdefull när det gäller en så svår fråga som utbildningen i Europa.
Jag vill säga att det, för det första, är viktigt att öka gemenskapens finansiering och delaktighet, för det andra, att eftersträva en ytterligare operativ förenkling och, för det tredje, att lyssna till åsikterna från dem som deltar i programmen. Samtidigt som denna möjlighet för barnen att studera utomlands är positiv finns det en risk, särskilt när det gäller Erasmus, att sammanhanget i det enhetliga grundutbildningsprogrammet splittras. Om vi frågade barn som deltagit, skulle många svara " Erfarenheterna är bra, men det finns många frågetecken när det gäller grundutbildningen i dess helhet."
Min sista punkt gäller det faktum att programmet i sin natur är ett program som präglas av frihet: frihet i fråga om studenters rörlighet, frihet för idéers och åsikters rörlighet. Här måste vi sätta ut ett stort frågetecken, eftersom programmet utvidgas även till länder utanför Europeiska unionen, och ett stort frågetecken särskilt för Turkiet, eftersom det finns tiotusentals barn och ungdomar, som de barn som sitter på åhörarläktaren, vilka inte kan studera på sitt modersmål, kurdiska. Vi får inte glömma det, vi får inte blunda, utan vi måste göra detta program till ett program som präglas av frihet för alla.

Hyland
Tillåt mig att först och främst uttrycka min erkänsla för Sokratesprogrammets värde och möjligheter och därmed tacka föredraganden för hennes arbete. Jag välkomnar betänkandet, som är positivt. Antagandet av det kommer att leda till en effektivare och mer användarvänlig tillämpning av programmen. Föredraganden bör gratuleras till sina insatser med att ta till sig erfarenheterna hos de som är direkt berörda, och jag vill särskilt bekräfta att det irländska programkontoret Largos synpunkter återspeglas i texten. Jag instämmer helt i att de administrativa förfarandena behöver förenklas och programmen behöver även göras mer tillgängliga och av tillämplighet för de nationella programkontoren och deltagarna, i synnerhet förslaget om utveckling av informationshanteringssystemet Symmetry.
Föredragandens förslag om regelbundna rapporter om gemensamma åtgärder kommer att leda till en fortlöpande utvärdering som således försäkrar det högsta möjliga värdet med avseende på medel, och ännu viktigare, större effektivitet i själva programmen.
Jag vill berömma de många frivilliga deltagare, och särskilt lärarna, utan vilkas engagemang programmet aldrig hade nått framgång. Jag har träffat många av dem och har fått uppleva deras påhittighet och entusiasm på nära håll.
På det hela taget tar Sokratesprogrammet på ett unikt och effektivt sätt itu med behovet av mer handling på utbildningsområdet inom gemenskapen som följaktligen leder till större förståelse och delaktighet i Europas skiftande kulturer.

Reding
. (FR) Herr talman, kära kolleger! Först skulle jag innerligt vilja tacka föredraganden, fru Pack, och parlamentet i allmänhet. Parlamentet har nämligen varit en medhjälpare och en oumbärlig hjälp under hela detta gemensamma äventyr med att utarbeta utbildningsprogrammen och med att få igång detta utbildningens Europa. Vi skulle inte ha kommit hit utan parlamentets hjälp. Tack så mycket!
Jag tackar också er fru Pack, och alla de kolleger som har talat, för er positiva bedömning av ungdomsprogrammen. Det stämmer att detta verkligen är det Europa som vi vill ha, ett Europa som inte är toppstyrt, utan ett Europa som börjar styras från botten. Det är fantastiskt med de hundratusentals unga människor som upplever möjligheten att studera i ett annat land, de hundratusentals skolklasser som arbetar tillsammans med en skolklass i ett annat land, och de hundratusentals lärare som flyttar runt. Och jag instämmer med alla dem som säger att detta fantastiska program som fungerar mycket väl, med undantag för ett par småproblem här och där, måste utvecklas. Jag instämmer också med dem som säger att det finns en ekonomisk risk, och att resurserna inte räcker till. Ni skall veta att jag möter många Erasmusstudenter. Jag har ännu inte träffat någon som inte har varit nöjd. De säger alltid: " Om det gick att göra om, skulle jag göra om denna erfarenhet" . Men alla säger mig också att studiemedlen inte räcker till. Vi vet det, och vi skulle gärna vilja att framför allt finansministrarna gav oss ökade resurser, och fler möjligheter att kunna överföra dessa pengar till studenterna, för att det inte skall finnas några sociala skillnader mellan dem som har de ekonomiska möjligheterna att resa, och dem som inte har det. Jag står helt och hållet på er sida, och jag vet att ni kommer att hjälpa mig att trycka på i framtiden för att vi skall få större ekonomiska resurser för dessa program, och framför allt i perspektivet med unionsutvidgningen. Mina damer och herrar, det är sant att vi för tillfället förbereder de nya länderna för att utgöra en ingående del i våra utbildningsprogram, men från den stunden då de kommer att tillhöra unionen kommer kostnaderna förstås att öka dramatiskt, och om vi inte vill minska studiemedlen ytterligare, måste vi öka de resurser som ställs till förfogande. Detta är en kamp som vi måste föra, och jag vet att parlamentet kommer att stå på min sida.
Ni tog upp vissa punkter som jag skulle vilja svara på.
Till exempel kontroll och utvärdering. Parlamentet medger att det sker förbättringar när det gäller kontrollen och utvärderingen. Vi är för tillfället engagerade i ett utvärderingsprogram för Sokrates II, som kommer att ligga till grund för förslag från kommissionen för nya åtgärder som kommer att följa på Sokratesprogrammet. Och, herr ordförande för utskottet, vi kommer regelbundet att hålla ert utskott underrättat om analyserna, och om resultaten av dessa analyser.
Sedan skulle jag vilja ta upp förbindelserna mellan kommissionen och de nationella kontoren, och decentraliseringen. Som ni vet har vi gjort avsevärda ansträngningar för att strukturera förbindelserna mellan kommissionen och kontoren, och vi fortsätter vårt arbete med att förbättra saker och ting. Alla talare har talat om administrativ tungroddhet. Där har vi också gjort ansträngningar för att göra förvaltningen av programmet enklare och mindre byråkratisk, och det har ni erkänt. Vi har reformerat det interinstitutionella avtalet för Erasmus för att minska antalet avtal som stödmottagarna måste underteckna med nästan hälften. Och mina tjänsteenheter undersöker också genomförbarheten med att ändra Sokrates-beslutet, liksom Pack rekommenderar, i syfte att undvika en ökning av den byråkratiska bördan, särskilt för de skolor som deltar i små projekt. Vi kommer att klara detta, fru Pack, med parlamentets hjälp naturligtvis. Jag ber er fortfarande om detta berömda handtag, eftersom det går mycket fortare om parlamentet hetsar upp sig litet när det gäller dessa problem.
Det finns en enda liten fråga där jag inte kan ge er ett positivt svar. Ni föreslår att samfinansieringen för små projekt skall avskaffas. Det skulle jag gärna göra, men full finansiering skulle stå i strid med de nya ekonomiska gemenskapsregler som vi har fått, också enligt parlamentets önskan. Först måste man reformera grunden för de ekonomiska reglerna för att sedan kunna ta ett större steg, vilket alltså också innebär ett yttrande i parlamentet, om det vill gå i denna riktning.
När det gäller förseningarna för utbetalningskontrakten, går det mycket bättre nu än tidigare. Vi har ännu inte lyckats ta igen alla förseningar, men 2001 kommer att vara bättre än 2000, och 2002 kommer att vara bättre än 2001. De nya förfarandena har införts. Vi har flyttat fram kommittémötet och förenklat den rättsliga grunden för att finansiera kandidatländerna.
Jag vill säga något om Symmetry. Det är brådskande att vi inför ett informationshanteringssystem, och trots de inledande problemen gör vi framsteg. Till följd av en anbudsinfordran valdes en avtalspartner ut 2001. Under 2002 och 2003 kommer vi att utveckla Symmetry. Slutförandet är planerat till augusti 2003.
Slutligen de gemensamma åtgärderna. Ni har helt rätt kära kolleger, det är viktigt att vi har många gemensamma åtgärder. 2001 var ett förberedande år för ett begränsat antal teman med gemensamt intresse för Sokrates-, Leonardo- och Ungdomsprogrammen. Inbjudan till förslagsinlämning för 2002 kommer att offentliggöras i april, och de teman som valts ut är: social integration för målgrupperna, ett aktivt medborgarskap för de unga, lokala orienteringsnätverk, och en icke-formell och informell inlärning. Ni förstår herr talman, kära kolleger, att vi bryr oss mycket om parlamentets förslag, inte för att de kommer från parlamentet, utan helt enkelt för att parlamentet har rätt, vilket beror på dess önskan om att förbättra detta medborgarnas Europa där de unga medborgarna ligger till grund för skapandet av denna europeiska kontinent som vi alla håller på att skapa, och där det är gott att leva.

Talmannen
Tack, fru kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 11.00.

Programmet Kultur 2000
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0018/2002) av Graça Moura för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott om genomförandet av programmet Kultur 2000 (2000/2317(INI)).

Graça Moura
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Genomförandet av programmet Kultur 2000 har varit en ständig angelägenhet i mitt parlamentsutskott. Såväl jag som mina kolleger har försökt att å ena sidan följa de olika vägar som programmet tagit och metoden eller de metoder som har använts för dess genomförande, och å andra sidan genomföra en utfrågning av våra väljare och de europeiska kulturella aktörerna i allmänhet, för att ta reda på vilka reaktioner programmet väcker och, viktigast av allt, för att kunna utvärdera dess resultat. Halva mandatperioden har gått och ramprogrammet har också praktiskt taget nått halva sin varaktighet. Kommissionen måste snart genomföra sin översyn, framför allt angående de otillräckliga medel som från början angavs, något som blir allt mer kännbart som talmannen just har nämnt. Det är också nödvändigt att alla börjar fundera på efter Kultur 2000, det vill säga, på det program som skall följa på det nuvarande och som måste ta hänsyn till framgångar och misslyckandet med detta.
Det betänkande jag lägger fram ger uttryck för alla kollegers djupa och långtgående åsikter i utskottet där det har röstats igenom. Då det gäller ett betänkande om uppföljning har jag tryckt på att främja och stimulera ingivandet av ändringsförslag, eftersom dessa ofta tillför ytterligare relevanta detaljer till analysen. Därigenom har praktiskt taget alla ingivna ändringsförslag tagits med. Det finns alltså en mängd ståndpunkter som speglar åsikterna i utskottet och mycket påtagligt uttrycker våra väljares reaktioner.
Ett betänkande av denna karaktär måste upprepa de stora målen i Kultur 2000 och dess roll i bygget av det europeiska medborgarskapet och i försvaret av den kulturella och den lingvistiska mångfalden. Det måste också upprepa de stora inspirerande principer som programmet följer sedan dess tillblivelse, vilka inte under några som helst omständigheter får ställas åt sidan. Och både dessa principer och mål måste ses som grundläggande delar i det europeiska bygget och i utvecklingen av ett demokratiskt medborgarskap som använder sig av alla unionens medborgare. De har behandlats ordentligt som sådana, och godkänts och skrivits under inte bara av denna kammare utan även av rådet och kommissionen, och inga skäl har dykt upp till att dessa ståndpunkter under tiden skulle ha ändrats. Det handlar om den kulturpolitiska inriktningen som alla medlemsstater är intresserade av och i och med utvidgningen, alla européer. Det handlar om att bygga ett europeiskt kulturområde som ett viktigt område för friheten och friheterna.
Slutligen, herr talman, skulle jag vilja be Viviane Reding att använda detta betänkande som ett arbetsinstrument som ett bättre stöd i kommissionens nuvarande uppgifter i denna fråga, eftersom programmet nu har kommit halvvägs, och i dess framtida uppgifter eftersom det som sagt är möjligt att ett ännu bättre program följer på Kultur 2000, genom att erfarenheterna härifrån samlas upp. Omröstningen i kammaren kommer därmed att utgöra ett viktigt datum för samarbetet mellan parlamentet och kommissionen. I planen Kultur 2000 kommer också coup de main att finnas, som kommissionären pratade om nyss i samband med Sokratesprogrammet.

Pack
Herr talman! Låt mig hjärtligt tacka Vasco Graça Moura för att han med en sådan noggrannhet och en sådan bestämdhet har försökt lokalisera Europaparlamentets politiska riktlinjer även i genomförandet av detta program. Till exempel: Var öppnar programmet upp för kulturlivet och gör medborgarna mer delaktiga i detsamma? Vilka åtgärder engagerar medborgarna? De stora administrativa kostnaderna och kriterierna för förvaltningen av programmet får inte överskugga och heller inte ifrågasätta programmets ursprungliga mål.
Efter detta betänkande måste vi vara tydliga och säga: Vad förväntar vi oss egentligen av en kulturpolitik på EU-nivå, inte minst inom ramen för utvidgningen och det förestående konventet? Om man talar med kulturarbetare i dag är alla rädda att kulturen skall falla offer för debatten kring konventet och debatten om subsidiaritetsprincipen. Jag hoppas att så inte blir fallet, och vi kommer att kämpa mot detta.
Hur kan programmet förbättras på det operationella planet och bli ett verkligt instrument för kulturella åtgärder som motsvarar kraven från såväl kulturarbetarna som medborgarna? Skall programmet arbeta för kulturarbetarna eller snarare för medborgarens bästa? Med tanke på hur nuläget ser ut, är detta frågor som vi måste ställa oss inför framtiden. Givetvis behöver även detta program utrustas bättre finansiellt sett för att det inte skall skapa mer frustration än tillfredsställelse.
Därmed vill jag inte föregripa debatten om det efterföljande programmet efter 2004, men även Graça Moura tog upp detta, som ju redan pågår för fullt i kommissionen. Betänkandet stimulerar oss dock till att verkligen ta tag i detta redan nu, så att fältet inte lämnas fritt i konventet åt någon som helst motståndare till det kulturpolitiska arbetet på EU-nivå.
Jag vill påminna alla om att EU:s kulturpolitik, som respekterar olikheter och kulturella traditioner, för in medborgarna i kärnan av den politiska debatten, vilket är det enda sättet att ge Europa en själ.

Aparicio Sánchez
Herr talman! Vi står inför ett förfarande som är normalt i alla parlament, dvs. kontrollen av ett program under hela dess genomförande. Därför anser jag att Graça Mouras betänkande kommer mycket lägligt och jag kan redan nu tala om att det är värt den socialdemokratiska gruppens stöd och godkännande.
Efter det förlikningsförfarande som tidigare nämnts uttalade jag mitt missnöje med rådet för dess omedgörlighet att godta den finansiering som vi begärt. Resultatet blev att ett program, som direkt påverkar det vi kallar Europas själ och som ersatte andra program som bland medborgarna var de som rönt bäst mottagande av de mest dynamiska och unga medborgarna i unionen, har givits drygt 33 miljoner euro årligen. Det är en så låg siffra i den redan i sig måttfulla gemenskapsbudgeten och gör oss, som anser att Europa bör vara något mer än jordbruks- och strukturkostnader, ledsna.
Utifrån den premissen bör vi minnas två omständigheter. Den första är att programmet Kultur 2000 i tid sammanfaller med andra beslut i detta parlament som bör ge inriktningen för tillämpningen av programmet. Jag nämner särskilt Ruffolos betänkande, i vilket vi bl.a. uppmanar kommissionen att upprätta ett europeiskt center för kultursamarbete eller en treårsplan för kultursamarbete.
Kommissionen bör alltså ha en dynamisk fokusering på Kultur 2000 och år efter år införliva de inriktningar som utgår från detta parlament.
Den andra omständigheten är att programmets återstående år nästan precis kommer att sammanfalla med en arbetsperiod, som påbörjades av rådet i Nice, som vi brukar kalla " konstituerande" . Vare sig det kommer att finnas en konstitution eller ej står det klart att ett av konventets huvudsakliga målsättningar är att stärka banden till det europeiska medborgarskapet hos befolkningarna och att i varje medborgare väcka en känsla av att tillhöra ett gemensamt kulturområde.
Finns det tillräcklig konstituerande grund i de europeiska befolkningarna? Finns det någon kulturell identitet bland dem? Många av oss tycker att den konstituerande grunden bör vara den europeiska kulturen, enligt Bruckmanns koncept: ett gemensamt beteende, en liknande attityd till livet, gemensamma ideal, konst- och kulturarv, etc.
Därför bör den politiska tyngdpunkten dessa år vara medborgarnas band till gemenskapsidén och sökandet och skyddet av en europeisk kultur mer än valutan och t.o.m. den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. 33 miljoner euro är en ganska obetydlig summa för att finansiera det enda europeiska kulturprogram som skall genomföras under denna tid. Herr talman, vi tröstar oss med att tänka på att slutsatserna i detta betänkande kommer att bidra till att förbättra programmets funktion.

Sanders-ten Holte
Herr talman, fru kommissionär och kolleger! Det europeiska programmet Kultur 2000 är det allra lämpligaste programmet för att främja ett europeiskt kultursamarbete. Därmed får vi även känsla i Europa och en själ, som det nyss sades. Jag tackar därför Graça Moura för hans initiativ att göra en preliminär utvärdering. Det är mycket bra. Det har blivit ett grundligt betänkande som jag gärna skall följa.
Genom ambitionen att vilja omfatta hela vårt fullständiga kulturarv har Kultur 2000 blivit ett program som är svårt att styra och det, har jag förstått, har ställt kommissionen inför stora problem, särskilt under det första året. Även om det gjorts vissa framsteg så fortsätter dock klagomålen att strömma in. Det har redan sagts: det enorma administrativa krånglet avskräcker flera potentiella deltagare och främst när det gäller små, ofta innovativa projekt som startas av oerfarna deltagare som ändå vågar ta det steget - och det är naturligtvis ofta fallet inom kultursektorn - finns risken att de av rent formella skäl avvisas redan i första ronden och det fungerar kontraproduktivt. Kriterierna är ofta otydliga och till och med nationella kontor har svårigheter med dem.
Jag tror att vi noga måste tänka efter vad vi i framtiden vill uppnå med kulturpolitiken och att vi måste göra prioriteringar för våra instrument. Det skulle jag också vilja ta upp på dagordningen, så att vi också kan påverka konventet.
Till sist vill jag säga något om det finansiella. Det är en mager budget och det håller jag fullständigt med om, som jag även tidigare sagt. Frånsett frågan om de ekonomiska medlen räcker till, vill jag dock påpeka att de måste skötas effektivt, nu är det nämligen så att en stor del av dem inte utnyttjas.

Echerer
Herr talman, kära kolleger, ärade kommissionär! I samband med det senaste betänkandet om utbildning nämnde Roy Perry det årliga stödet till olivodlingen: 167 miljoner på fem år - allmosor åt kulturen. Detta är inget nytt för mig som skådespelerska. Jag är van vid sådant. Det är tragiskt att vi inte kan ändra på och förbättra detta. Jag vill rikta ett tack till föredraganden, särskilt för den öppna dialog som han har fört med oss skuggföredragande. Han har verkligen funnits på plats för att lyssna, och vi har sedan kunnat diskutera.
Vi har två stora problem. Det ena är den innehållsliga utformningen inför framtiden, de frågor som vi ställer oss nu. Detta är inte att föregripa debatten, det har kollegan Pack redan sagt, tvärtom måste debatten föras redan nu om vi 2004 behöver friska idéer för 2005, om vi vill gestalta ett nytt program, förutsatt att sådana fortfarande finns då.
Det andra problemområdet är förvaltningen, kostnader för byråkratin, för vaga kriterier för urvalet, metoder för genomförandet som behöver förändras. Det finns många detaljer att läsa om i betänkandet. Även i nuläget vill jag propagera offentligt för detta kulturprogram, för Kultur 2000. Att det är kulturen och kulturprogrammen som är Europas själ har vi hört från samtliga kolleger. Ni förstår, konst och kultur är multiplikatorerna i vår integrationspolitik, och om vi förlorar dessa partner på vår gemensamma väg, då kommer vi att krympa allt mer och bli allt svagare i den kamp som vi egentligen vill föra tillsammans. Bekännelsen till kulturen hör och läser vi om i varenda söndagstidning, till handling kommer det aldrig. Jag har tröttnat på att säga detta, ändå måste det upprepas gång på gång. Det är inte enbart kulturministrarna, utan även finansministrarna som bär ansvaret.
I detta Europa måste var och en kunna finna sin plats i samhället. Alla söker, kanske från vaggan till graven, för att återigen använda detta talesätt. Var och en vill också kunna känna igen sig i det europeiska samhället, i den spegel som EU-samhället håller upp, och det är detta som är konsten och kulturen. Om vi inte kan göra också detta möjligt, kommer vi inte att klara uppgiften att ta tag i konflikter redan i deras linda, och detta är ett ansvar som vi bär gemensamt i EU. Parlamentet kämpar, kommissionen kämpar. Och om vi inte lyckas vinna rådets stöd, står vi där ensamma!

Fraisse
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Här har rådet - men rådet är inte närvarande - anordnat ett kulturellt Barcelona, det vill säga allmänt erkända målsättningar, etablerade indikatorer och begärda utvärderingar. Är det inte där vi befinner oss när vi gör denna utvärderingsrapport halvvägs genom Kultur 2000, och man inser att det finns ett visst antal problem att lösa? Problemen är många. Man skulle naturligtvis kunna kritisera Kultur 2000 för bristen på öppenhet, urvalssvårigheterna, kort sagt allt som har att göra med tillvägagångssättet. Men det är uppenbart att frågan om tillvägagångssättet inte är det enda som står på spel när det gäller Kultur 2000, och att vi kanske befinner oss vid en brytpunkt. De svårigheter som vi möter med Kultur 2000 - när jag säger vi menar jag parlamentet likväl som kommissionen - är ett tecken på att vi hädanefter måste göra framsteg, och gå framåt snarare än att inrätta ett femtielfte program. Tidigare hade vi små programdelar, nu har vi ett stort program. Nu när vi har ett stort program, vad inser vi då? Vi inser att om vi om tio år har lyckats se till att ungefär 2 500 projekt och 1 200 aktörer har använts i programmen sedan Maastricht, ja då har däremot 8 000 av 40 000 aktörer förkastats mellan 1996 och 2000. Vi ser tydligt att efterfrågan är så mycket större än allt vi kan erbjuda, att det finns ett problem som inte bara är ett förfarandemässigt problem. Om det inte bara handlar om ett förfarandemässigt problem, då måste vi finna andra lösningar än den med att ta reda på hur vi skall slutföra detta program.
Jag förvånades, och blev överraskad - glatt överraskad - över att genom kulturministern få höra ordförandeskapet säga till oss förra veckan att vi måste tillämpa artikel 151. Vi måste förvisso tillämpa artikel 151 i Maastrichtfördraget, men om jag läser denna artikel ser jag att den är motiverande. Man måste gynna, man måste hjälpa, man måste uppmuntra. Vi kanske måste göra mer. Eftersom vi i dag också talar om utbildning, vet vi att utbildningen utvecklas snabbare eftersom vi inte längre bara uppmuntrar, utan fattar beslut. Vid tidpunkten för konventet, vid en tidpunkt då vi skall diskutera att revidera och att omformulera ett visst antal grundläggande texter, måste vi kanske också ställa oss frågan med artikel 151 ur ett annat perspektiv än dess rena tillämpning.
Visst kommer vi att uppfatta de problem som vi möter med Kultur 2000 och med kulturen i allmänhet, som är budgetmässiga problem, som otillräckliga. Budgeten är inte enbart en kassaapparat, det handlar om enhällighet eller om kvalificerad majoritet. De verkliga grundläggande debatterna handlar också om budgeten. Och här sällar jag mig till några tidigare inlägg, små eller stora projekt, medborgarskap, medborgardelaktighet eller uppmuntran, stöd för skapande. Det handlar utan tvekan om båda dessa. Men man måste ändå betrakta de båda på olika sätt och samtidigt tillsammans. Vad skall staterna göra? Vad hör till staternas initiativ? Vad skall Europeiska unionen göra? Det är av denna anledning, fru kommissionär, som jag tar mig friheten att föreslå att vi skall gå mot ett kulturens Barcelona.

Zabell
Fru talman! För det första skulle jag vilja göra en reflektion som har att göra med alla de områden som behandlas i det parlamentsutskott jag är ledamot i, dvs. utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott. För alla dessa områden tillsammans har vi mindre än en procent av gemenskapsbudgeten. När vi förser nämnda områden med en så liten budget menar jag att det är svårt att säga att de ges stor vikt i detta parlament. Vi hoppas att detta i en nära framtid skall förändras.
För det andra skulle jag vilja säga att jag för några månader sedan deltog i ett forum, på Círculo de Bellas Artes i Madrid, med de ansvariga för kulturfrågor i olika medlemsstater. Bland dessa fanns chefer för nationella museum och jag är ledsen att behöva berätta att de alla var rätt så missnöjda med Kultur 2000-programmet. Många av dem sade att det var ett steg bakåt i förhållande till de tidigare programmen, Ariane och Rafael, och att det på grund av kostnaderna för den byråkratiska handläggningen i slutändan inte lönade sig. Allmänt kan man säga att de kom för att uttrycka att de känner sig lite lurade.
Jag tror att vi måste försöka fördela tillgängliga medel på ett sådant sätt att de skapar mer stöd än missnöje och jag tror att det är mycket viktigt för bilden av vad kulturen betyder på europeisk nivå.
Jag anser att det är viktigt att förenkla byråkratin, eftersom alla var överens om att denna var ett mycket stort hinder. Man måste också försöka se till att det inte uppkommer dröjsmål med utbetalningarna, eftersom många av mottagarna inte klarar av dessa dröjsmål. Det är också viktigt att försäkra oss om att projekt inte avvisas av rent formella skäl och vi måste ge möjligheter till de små strukturerna, ett annat område det hördes klagomål över.

Junker
Fru talman! Handen på hjärtat, mina damer och herrar i de europeiska institutionerna: Tror ni att europeisk konkurrensrätt, föreskrifter om sitthöjd i traktorer eller direktiv om avreglering av elmarknaderna får hjärtan att klappa för den europeiska integrationsprocessen? Det krävs sannolikt en annan identifikationsfaktor för människorna ute i våra medlemsstater. Kulturellt utbyte och kulturell delaktighet är, till skillnad från exempelvis en omstridd regel om bidragstilldelning, bättre lämpade att i stor skala göra medborgarna mer positivt inställda. Det kulturella arvet och den kulturella mångfalden i Europa skall sedan Maastrichtfördraget - sedan dess finns ordet kultur åtminstone med i fördragen - återspeglas i all gemenskapspolitik, men detta är i stor utsträckning teori. I praktiken vakar medlemsstaterna avundsjukt över sin kulturella suveränitet på nationell och regional nivå. I kulturfrågor håller rådet fast vid enhällighetsprincipen, mödosamma förlikningsförfaranden är snarare regel än undantag, med överenskommelser på låg nivå och irriterande förseningar som följd - se bara på Kultur 2000.
Ändå handlar det inte ens om stora summor. Kulturens del av EU:s budget är med sina futtiga 0,04 procent mer än vad man kan kalla mager. Det är högst nedslående för kulturarbetarna att veta att deras ansökan - hur övertygande idén än må vara - kommer att avslås med 90 procents säkerhet, eftersom inte ens 10 procent av ansökningarna har en chans att få vad man har begärt. För oss ledamöter är det verkligen inte roligt att ständigt och jämt grusa förhoppningar genom att avslå ansökningar dussinvis.
Ingen vill ta ifrån medlemsstaterna deras befogenheter, men lite mer öppenhjärtighet kunde det gott få vara. Detta saknas tyvärr även i det praktiska genomförandet av Kultur 2000. De administrativa flaskhalsarna, detta har redan sagts, och de försenade utbetalningarna som är så förödande för de drabbade, gör det onödigt svårt för dem som lämnar in ansökningarna, för att nu endast kritisera två punkter. Slutligen saknas även ett övertygande innehållsligt koncept för att reda ut frågan: Vad är egentligen målet med stödet? Att nå ut till så många människor som möjligt på en enda gång i form av stora arrangemang? Eller att ge så många kulturarbetare som möjligt chans till gränsöverskridande verksamhet? Den klassiska högkulturen accepteras lättare. Men vägen till människornas hjärtan går snarare genom stöd till mindre etablerade kulturarbetare, nätverk och medborgarinitiativ. Det är nämligen de som skapar det europeiska mervärdet.
Europeiska unionen är världens slagkraftigaste ekonomi. Detta skryter vi gärna med i ogenerad stolthet. Europeiska unionen är dock även ett kulturellt område med en oändlig mångfald. Sådana resurser bör vi satsa hårt på och inte slarva bort, och det gäller inte bara Kultur 2000.
(Applåder)

Perry
Fru talman! Förra året hade jag tillfälle att tillsammans med Europaparlamentets utskott för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott besöka Krakow i Polen. Vi lärde oss en hel del av det besöket, inte minst att kandidatländerna kommer att ge ett fantastiskt bidrag till Europas kulturliv och livskraft.
Vi frågade en av professorerna vid kulturinstitutet i Krakow: - Finns det en särskild europeisk kultur? Hans svar sammanfattade det på ett bra sätt: han sade att han ofta besökte USA och vi delar utan tvekan en västerländsk kultur med Förenta staterna. Men trots det så var det något som saknades när han åkte dit och det var den historiska miljön. Han sade att man i en stad som Krakow kan se, röra vid och känna historia och kultur överallt. Jag kan verkligen förstå varför han som invånare i den staden poängterar detta. Så jag stöder Graça Mouras inlägg om att det var beklagligt att den historiska miljön inte var inkluderad i forumet om kulturellt samarbete förra året. Vi får aldrig försumma den historiska miljön i alla våra länder.
Jag stöder helt enkelt föredragandens begäran att inkludera våra grannar vid Medelhavet, våra islamiska grannar; vi måste samarbeta med de islamiska länderna. Vi måste särskilt komma ihåg att dagens Europa är ett mångkulturellt samhälle. Vi måste glädja oss åt det och vi måste se till att vårt program innehåller betydande inslag som behandlar detta.
I dag har det fällts kommentarer, en del som innehållit rättvis kritik, om svårigheterna inom förvaltningen, men jag skulle vilja åberopa en framgångssaga. Jag var mycket förtjust över att ett bidrag på 150 000 euro delades ut i min egen valkrets i Portsmouth, till ett konsortium av museer, däribland Portsmouths Dagen D-museum som tillägnats freden i Europa. Det är ett projekt som uppenbarligen har varit mycket framgångsrikt och de är mycket glada över att ha fått motta europeiskt stöd. Vi måste övervaka projekt mycket noggrant. Det där är ett som jag vet kommer klara sig med glans. Om vi vill ha mer pengar till kulturen i Europa så låt oss allvarligt fundera på ett europeiskt lotteri för att få pengar till den.

Hieronymi
Fru talman! Under föregående punkt på föredragningslistan om EU:s Sokratesprogram välkomnade vi varmt möjligheten att locka medborgarna, och särskilt ungdomen, till ett brett engagemang, och att den europeiska tanken därmed överförs till den europeiska allmänheten. I samband med programmet Kultur har vi talat mycket om finanserna, om de administrativa flaskhalsarna, men jag skulle nu vilja fokusera på frågan om konceptet och särskilt frågan: Hur skall vi komma vidare?
Jag vill rikta ett stort tack till Graça Moura för den mycket öppna dialog som han i och med betänkandet har fört om det framtida konceptet för Kultur 2000, och jag vill ge honom mitt uttryckliga stöd för detta. Jag undrar om det är riktigt att vi i första hand stöder de stora projekten när vi nu har så lite pengar. Behöver vi inte snarare göra oss beredda att i konceptet för nästa program i större utsträckning ta in även de små nätverken, som faktiskt kan vara en impuls, nämligen en impuls på flera plan? Detta är något som jag vill rekommendera, och jag kräver att vi skapar de finansiella förutsättningarna samtidigt som vi fortsätter att utveckla programmet: mindre byråkrati och större möjligheter för små grupper att delta!

Berend
Fru talman, fru kommissionär, ärade kolleger! Programmet Kultur 2000 tydliggör inte enbart det ökade behovet av kultur - vilket det utmärkta betänkandet åskådliggör - utan det bidrar även till att skapa ett enhetligt område för kultur. Med samma tydlighet visar betänkandet dock även att programmet lider under obalansen mellan å ena sidan de rika och fylliga målen och å andra sidan den faktiskt förvånansvärt veka budgeten. Föredraganden betonar helt korrekt sitt uttryckliga erkännande av kulturen både som ekonomisk och som social faktor och inte minst som en viktig faktor i den sociala integrationen av medborgarna.
Tyvärr kan man i detta liksom i många andra program, vilket inte skall ses som en ursäkt, till exempel inom ramen för regionalpolitiken konstatera att de första åren utmärktes av att uppmaningarna att komma in med ansökningar offentliggjordes för sent. Ja, låt mig helt enkelt citera föredraganden, som när han talar om dessa båda första år använder ord som " kaotisk programförvaltning" . Det är också detta som tillsammans med utdragna och tungrodda interna förfaranden är skälet till det låga utnyttjandet av Kultur 2000 under det första året av löpperioden. Här ser jag en uppgift för kommissionen att göra verkliga ansträngningar för att korta cykeln av åtgärder och att garantera kontinuitet i programmet.
Avslutningsvis vill jag ta upp en fråga ur motiveringen i betänkandet och ställa den till kommissionen, och det är en fråga som särskilt intresserar mig som regionalpolitiker: Hur skall vi då kunna göra det som är så nödvändigt, nämligen se till att Kultur 2000 och de medel ur strukturfonderna som är avsedda för kulturen i medlemsstaterna samordnas och kompletterar varandra? Möjligtvis är detta en intressant aspekt att fundera kring.

Reding
. (FR) Fru talman! Först och främst skulle jag vilja tacka Graça Moura och kollegerna för deras engagemang för att denna stora och vackra idé med ett kulturens Europa, ett kulturernas Europa, ett rötternas Europa och ett medborgarandans Europa skall bli verklighet. Programmet har just klarat gränsen med de två första åren, eftersom det inrättades den 14 februari 2000. Det är inte mycket, men det räcker ändå till för ett första bokslut. Jag har funnit flera punkter i detta betänkande där parlamentet och kommissionen är eniga, även om vi inte alltid har samma metod för att förklara de konstateranden som görs om programmet i fråga. Jag har också noterat mycket intressanta inriktningar inför framtiden, och jag tackar parlamentet för det.
Det första konstaterandet: Kultur 2000 är ett program som är svårt att förvalta. Det måste konstateras, det är en verklighet, och ni har alla sagt att det antal målsättningar som fastställts inte motsvarar budgetnivån. Ni minns alla, kära kolleger, den kamp som parlamentet har fört, inte mot kulturministrarna, utan mot budgetministrarna, som inte ville ge kulturen pengar. Hur tror ni då att man samtidigt kan förvalta tusen goda idéer som är genomförbara i praktiken, och pengar som räcker för tre idéer? Detta är en ekvation som inte går ihop, och det är tyvärr fallet för detta projekt. Och jag måste säga till alla dem som har beklagat att vi inte lyckas använda pengarna: pengarna har faktiskt använts till sista euron, det kvarstår inget i kassorna. För om vi dessutom inte använde det lilla vi har, då skulle vi inte ha någon anledning att begära ytterligare ekonomiska resurser. Vi använder allt, och vi har inte på långa vägar tillräckligt för att möta alla nödvändigheter - jag säger inte ens alla behov - utan alla de nödvändigheter som kulturvärlden ger uttryck för.
Ni vet också att programmet är öppet för en stor rad möjliga stödmottagare, från den stunden som dessa mottagare kan tänkas utveckla en kulturåtgärd och starta ett projekt. Inom en och samma inbjudan till förslagsinlämning kan ett danssällskap till exempel konkurrera med en handelskammare eller en turistbyrå. Det är detta som öppenhet innebär, och det är så verkligheten i praktiken ser ut. Vi måste kanske fundera över om vi skall fortsätta på den här vägen, eller om vi skall begränsa möjligheterna till deltagande. Vi måste dessutom betona det faktum att programmet mellan 2000 och 2001 har öppnats för ytterligare nio länder: Bulgarien, Estland, Ungern, Lettland, Litauen, Polen, Republiken Tjeckien, Rumänien och Slovakien har deltagit i programmet för första gången. 2001 valdes 60 kulturella aktörer från dessa länder ut som organisatörer eller medorganisatörer, det vill säga 12 procent av samtliga aktörer. Ni märker alltså att utvidgningen verkligen håller på att genomföras när det gäller kulturfrågor. Detta är inte ett ämne för söndagssamtal, utan vad som verkligen sker i praktiken. Sedan i år har Slovenien anslutit sig till deltagarländerna, vilket gör att antalet deltagarländer uppgår till 28. Och jag kan säga er att de länder som ansluter sig till oss inte utgör något problem, utan ett berikande, ett mycket stort berikande. Jag ber alltid de kulturella aktörerna i EU-15 (de femton nuvarande medlemsstaterna) att vara öppna för ett eventuellt partnerskap i anslutningsländerna, för att lära dem om kultursamarbetets Europa.
Jag skulle också vilja notera de ansträngningar som kommissionen gjort för att förbättra programmets förvaltning, ansträngningar som har varit fruktsamma, eftersom urvalsförfarandet har påskyndats. För 2002 har vi offentliggjort en inbjudan till förslagsinlämning från och med den 15 augusti 2001, vilket kommer att göra det möjligt för oss att offentliggöra slutresultaten av urvalet i början av våren, vilket enligt vår åsikt är normalt. Att vi inte kunde göra detta med en gång beror helt enkelt på att inledningen av programmet försenades allvarligt, vilket varken berodde på kommissionen eller på Europaparlamentet.
Ni betonar också nödvändigheten med en stabilitet när det gäller inriktningarna och ett bättre fokus för målsättningarna. Ni har rätt. Jag tror att stabiliteten nu har uppnåtts, och kriterierna har fastställts och tillkännagivits för tre på varandra följande år, från 2002 till programmets slut. Att vi tvingades ändra vårt tillvägagångssätt när det gäller utformningen av inbjudningarna till förslagsinlämning, utan att för den sakens skull avlägsna oss från beslutet om ramprogrammet, beror på de förvaltningssvårigheter som jag har nämnt, och på det ökade antalet nya deltagarländer inom programmet. De första resultaten av detta nya tillvägagångssätt visar att de prioriterade ämnena, trots att de är prioriterade, endast utgör 48 procent av samtliga de projekt som underställts åtgärd I och 58 procent av samtliga de projekt som underställts åtgärd II. Prioriteringen har alltså inte uteslutit de andra ämnena från gemenskapsfinansiering, och samarbetsfältet har inte begränsats, utan tvärtom. Vi har sett nya aktörer och nya stödmottagare komma fram, vilket för övrigt är oumbärligt för det europeiska kulturella samarbetsområdets dynamik och utveckling. Jag tror, åtminstone i teorin, att vi alla velat att det inte skall finnas några vedertagna rättigheter, och att samma aktörer skall fortsätta att få bidrag, men att det skall ske en förnyelse. Om detta är vad vi vill och vad vi gör måste vi också instämma när det gäller de följder som detta får.
Vi har noterat att många av era bekymmer sällar sig till de bekymmer som förts fram av de aktörer som samlades vid forumet den 21 och 22 november 2001. Dessa visade sig gälla vidmakthållandet av prioriteringar per konstnärligt område. Vi kommer alltså att tillsammans fundera över andra resonemang inför framtiden.
Ni begär också, herr ordförande för utskottet för kultur, och herr föredragande, att informationen om programmet och om de projekt som stöds skall stärkas. Jag kan säga er följande: vid kulturministrarnas nästa informella möte om några veckor skall kulturportalen invigas, och vi räknar med att utveckla alla våra kommunikationsmöjligheter för programmet genom att bland annat förbereda utgivningen av ett nyhetsbrev som snart kommer att sändas till er. Herr ordförande för utskottet för kultur, jag kommer också personligen att komma och redogöra för portalen " Kultur" för ert utskott, precis som jag skall göra för kulturministrarna om några dagar. Man kan naturligtvis också ta del av alla urvalsresultat på Internet.
Förslagen inför framtiden. Jag skulle vilja tacka föredraganden, Graça Moura, för att hon har öppnat en dörr mot framtiden, eftersom det som inte möter allas tillfredsställelse faktiskt inte får innesluta oss i ett kritiserande av det förflutna, utan måste få oss att fatta beslut om förbättring, om inte större reformer, inför framtiden. Jag tror att vi fortfarande till exempel måste diskutera ett bättre fokus för målsättningarna, nödvändigheten med att garantera ett verkligt europeiskt mervärde och den kulturella dimensionens genomsyrande av den övriga gemenskapspolitiken, däribland den politik vars genomförande faller helt under medlemsstaternas ansvar, och här tänker jag mycket tydligt på strukturfonderna.
Fru talman! Jag skulle vilja betona ett mycket tydligt faktum: den kulturella dimensionen är inte isolerad och är inte enbart inriktad på programmet Kultur 2000. Det handlar inte om att stödja kulturen i sig, utan att skapa en mentalitet som kan synas inom alla Europiska unionens åtgärder, om de så är finansiella, kulturella, eller ekonomiska, och i vilken som helst ordning. Det handlar om att skapa ett verkligt gemensamt kulturområde, vilket Graça Moura med rätta påminner om i förordet, och att ge de åtgärder som vi stöder både en kulturell och europeisk innebörd. Att stödja kulturen innebär inte att man stöder några aktörer inom kulturområdet, utan att man stöder de europeiska medborgarnas rötter, att man utför ett utbildningsvärv, ett medborgarvärv, och det är detta som utgör grunden för våra program. Och om vi lyckas bygga detta Europa, ett Europa där medborgarna kommer att kunna förstå att de har en stark kultur, men att deras grannland också har en stark kultur, ja då kommer vi att ha lyckats.
Jag skulle avslutningsvis vilja lägga till när det gäller förbindelserna med tredjeländer att ordförande Prodi mycket tydligt har sagt att vi måste öppna upp vår europeiska kontinent. Vi har öppnat upp den för våra grannländer, och vi håller på att öppna upp den för anslutningsländerna. Men vi måste också bygga broar mot andra kontinenter. Vi har börjat göra detta med konkreta program särskilt mot Nordafrika, med Europa-Medelhavsprojektet, inom vilket ett mycket starkt engagemang planeras när det gäller utbildning, ungdom och kultur. Detta är oumbärligt om vi vill skapa den dialog och den respekt som ett balanserat samhälle inte kan fungera utan.

Talmannen
Tack, fru kommissionär Viviane Reding.
Jag förklarar härmed debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 11.00.

Programmet Ungdom
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0019/2002) av Gröner, för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott, om genomförandet av programmet Ungdom (2000/2316(INI)).

Gröner
Fru talman, fru kommissionär, ärade kolleger! Det unika med programmet Ungdom är att det verkligen är öppet för alla ungdomar och att det under en period som så starkt präglar personligheten gör det möjligt för ungdomarna att skaffa sig direkta erfarenheter av Europa och ger en europeisk dimension åt deras liv. Gemenskapsprogrammet Ungdom antogs den 13 april 2000 och löper på sju år till 2006. Det riktar sig till ungdomar i åldern 15-25 år och till aktiva ungdomsarbetare och har en budget på 520 miljoner euro. 30 länder är delaktiga i programmet, nämligen vid sidan av medlemsstaterna även Island, Liechtenstein, Norge och kandidatländerna med undantag för Turkiet och Malta.
Förvaltningen av programmet är starkt decentraliserat, dvs. 70 procent betalas ut via de nationella kontoren. År 2000 finansierades 10 029 olika projekt med en volym på lite drygt 80 miljoner euro. 103 784 deltagare har därmed haft möjlighet att delta, vilket motsvarar en siffra på ungefär 98,5 procent för utnyttjandet, en utmärkt statistik om man betänker att programmet drogs igång så sent.
Genom de olika åtgärderna har vi, precis som vi önskade, kunnat nå en balanserad fördelning av anslagen mellan ungdomsutbyte och volontärtjänst. Dock skulle vi gärna se att kommissionen tar fram ännu mer entydiga och talande siffror för de fem delarna i kommande mer detaljerade rapport. Del I i Ungdom för Europa-programmet handlar om möten mellan olika grupper av ungdomar samt ungdomsutbyte, medan del II rör volontärtjänster inom EU. Detta riktar sig till ungdomar som under 6 till 12 månader innehar volontärtjänst i ett annat land. Del III omfattar initiativen på området ungdom, och del IV stödet till initiativ som kliver över programgränserna och berör både Sokrates och Leonardo. Den femte delen om stödåtgärder saknade projekt under 2000.
Under det första året hörde vi upprepade gånger talas om kritik mot den utdragna svarstiden. Från ansökan till beviljande av medel tog det i regel fyra till fem månader för de projekt som sköttes centralt. Under pågående förfarande har kommissionen tacknämligt nog tagit till sig vår kritik och skyndat på förfarandet. Jag hoppas att vi även fortsättningsvis skall kunna ha ett gott samarbete med kommissionen för att garantera deltagarna i projekten snabba och obyråkratiska förfaranden.
Även i fördelningen av medlen till de nationella kontoren har det förekommit startsvårigheter. Jag hoppas att de preliminära beloppen inte skall leda till extrakostnader och skapa för stora problem i projekten. Det är ytterst svårt att göra en könsspecifik utvärdering av programmet. Här vill jag be kommissionen ta fram exaktare siffror och ge akt på att vi skall eftersträva ett balanserat förhållande mellan de båda könen bland deltagarna, detta särskilt för att förhindra att det är de unga kvinnorna i de mindre gynnade grupperna som drar det kortaste strået.
En av prioriteringarna i parlamentet har varit att få fler ungdomar från mindre gynnade grupper att delta i programmet. Enligt kommissionen har ungdomar från mindre gynnade grupper kunnat omfattas av 50 procent av de centralt förvaltade projekten. I de decentraliserade projekten har det varit svårare. Här måste vi lägga på mer bränsle. Även utbytet av erfarenheter mellan de nationella kontoren kan förbättras ytterligare.
Viljan att inkludera kandidatländerna stötte på problem i början: de rättsliga underlagen antogs för sent, viseringsansökningar stöter ofta på problem. Jag insisterar på att deltagare från kandidatländerna skall få sina visum automatiskt, obyråkratiskt och avgiftsfritt. De administrativa kostnaderna under det första året var sammantaget ganska höga. Detta beror på kommissionens förhandsutbetalningar av kostnaderna för två år. Jag tror inte att detta skall ställa till några problem. Vi har även välkomnat målet att inkludera mindre, internationellt oerfarna organisationer så att även icke-organiserade ungdomar skall ha lättare att nå in i projekten. Detta är en tanke som vi inte kommer att släppa.
Vi måste bli bättre på att marknadsföra våra framgångar på ett tydligare sätt. Därför vill jag föreslå en aktivitetsvecka där vi presenterar programmet för allmänheten. Avslutningsvis vill jag säga att medlemsstaterna inte får skära ned sina egna program för ungdomsutbyte. Den europeiska dimensionen måste få större plats i deras nationella politik. Rådfrågningsprocessen för vitboken ger oss några nedslående signaler, och jag hoppas att detta nya slag för Europas ungdom, dvs. gemenskapsprogrammet Ungdom, skall bli kärnan i ungdomspolitiken.
(Applåder)

Wenzel-Perillo
. (DE) Fru talman! Tyvärr var jag förhindrad i morse och kommer därför att ta ställning till programmen Sokrates, Ungdom och Kultur 2000 tillsammans. Det avgörande för urvalet av programmen har varit att programmen i fråga med all säkerhet är de viktigaste stödprogrammen på gemenskapsnivå när det gäller utbildning, ungdom och det europeiska området för kultur.
Vidare är det betydelsen av dessa områden som har fått leda parlamentet i fråga om den betydande finansieringsramen och förlängningen till 2006 som nyligen antogs. De lagstiftningsprocesser som utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott har tagit initiativ till icke att förglömma. Vi välkomnar uttryckligen inrättandet av en utvärderingsgrupp, vars mål det måste vara att genom parlamentet noggrant övervaka att gemenskapsprogrammen genomförs korrekt. Vi välkomnar initiativet att inrätta utvärderingsgruppen och att bygga ut kontrollmekanismerna på grundval av nya instrument och lämpliga strukturer.
Det betonas också att den stora efterfrågan i medlemsstaterna har lett till att ytterligare medel har avsatts för programmen Sokrates, Ungdom och Kultur 2000. Vi har förstått att de låga siffrorna när det gäller utnyttjandet av programmen under 2000 har att göra med tungrodda och utdragna interna metoder. Följaktligen förväntar sig parlamentet att kommissionen garanterar ett effektivt genomförande, också som ett bidrag till EU:s trovärdighet gentemot medborgarna och skattebetalarna. Vi ser med oro på de administrativa flaskhalsarna på central nivå. Uppmärksamheten bör riktas mot hur pengarna används.
En fortsatt decentralisering av programförvaltningen innebär ett steg i rätt riktning. Med tanke på ett enhetligt Europa får vi dock inte glömma följande: Institutionernas unika kompetens måste bevaras när det gäller att fastställa de politiska strukturerna för programmen!

Zissener
EU:s medborgare rör sig kors och tvärs över kontinenten utan gränskontroller. De betalar med samma valuta, och passet har samma färg. Ingen har påstått att det inte skulle finnas en europeisk identitet bortom alla nationella skillnader. Men det bästa är att allt fler européer gör dessa erfarenheter i sin vardag. Stor del i detta framsteg har givetvis även gemenskapens ungdoms- och utbildningsprogram, dit ju även programmet Ungdom hör. Föredraganden nämnde just att detta är ett av de viktigaste stödprogrammen i gemenskapen, inte minst därför att det är det enda program som är öppet för alla ungdomar oavsett yrke eller utbildningsnivå.
Vi har redan hört att fler än 10 000 projekt med drygt 100 000 deltagare finansierades bara under år 2000. Vi ser detta som ett viktigt framsteg eftersom det faktiskt är genomförandet under det första året som vi talar om. Dessa glada nyheter får givetvis inte påverka de nationella ungdomsprogrammen i medlemsstaterna i negativ riktning. Det skulle ju kunna hända att medlemsstaterna tar framgångarna med gemenskapsprogrammet Ungdom som en förevändning för att skära ned sina egna budgetmedel. Därför vill jag upprepa att programmet Ungdom kom till för att stödja och komplettera medlemsstaternas åtgärder, och inte för att lösgöra medlemsstaterna från deras förpliktelser.
Tvärtom bör programländerna underlätta för de intresserade ungdomarna att delta i programmen genom att minska de administrativa kostnaderna och, som så riktigt påpekas i betänkandet, att automatiskt och avgiftsfritt utfärda visering till de deltagare som behöver sådan. Ett annat viktigt mål med programmet är att inkludera fler ungdomar från mindre gynnade grupper. Enligt kommissionen har 50 procent av de centraliserade projekten varit avsedda för ungdomar från mindre gynnade grupper.
Volontärtjänsterna på kort tid, som framför allt riktar sig till ungdomar från mindre gynnade grupper, har däremot ännu inte börjat utnyttjas i tillfredsställande utsträckning. Målet på 20 procent av dessa medel har inte nåtts. Ändå tror jag att siffran är rimlig. Med tanke på att medlen för programmen beräknas till knappt 80 miljoner euro och de relativt höga administrativa kostnaderna ligger på 12 miljoner euro är detta rimligt, och kommissionen bör kunna lyckas nå detta mål. Jag är av den uppfattningen att så höga administrativa kostnader som dessa ändå är försvarbara om programmet faktiskt lyckas nå ut till nya deltagarskikt och i betydande utsträckning engagerar ungdomar från mindre gynnade grupper.
(Applåder)

Zorba
Fru talman! Jag skulle vilja gratulera föredraganden till hennes betänkande samt kommissionären och kommissionens tjänsteenheter, som med detta program verkligen skapar en nya ram för kontakter mellan Europas unga och den övriga världen.
De positiva sakerna är väldigt många; jag skall dock uppehålla mig vid något som enligt min mening utgör ett problem. Programmet Ungdom är mycket sparsamt när det gäller en särskilt känslig grupp europeiska ungdomar, nämligen unga invandrare. I den mån som vi ignorerar deras särskilda behov, förbiser de växande problem som de möter och inte erbjuder speciella åtgärder för deras sociala integrering, stänger vi i praktiken dörren för dem. De unga invandrare som i denna stund befinner sig i Europas hjärta bygger emellertid - tillsammans med alla de andra ungdomarna - Europas framtid. Det skulle följaktligen behövas särskilt stöd till dessa ömtåliga grupper, så att de kan undvika isolering och utanförskap och bli produktiva och kreativa. I fråga om detta ser jag i programmet tvärtom risken att ungdomsgrupper som är mer privilegierade och som systematiskt och favoriserande matas med särskilda förmåner gynnas.
Jag vill också framföra en tanke till kommissionären som inte gäller programmet Ungdom: vi sysselsätter oss med ungdomarna över 18 år, men de börjar formas redan i barndomen. Det finns tiotals miljoner - man räknar med omkring 60 miljoner - barn under 18 år i Europa, och vi bör granska hur en rad rättigheter kränks i denna känsliga ålder. En utbredd exploatering och en mängd hot äventyrar deras uppfostran, kulturella daning och utbildning.
Jag anser att det är nödvändigt med en dynamisk europeisk politik för barndomen och med en barnombudsman som försvarar barnen på ett konkret och effektivt sätt. Med tanke på FN-mötet i maj, vid vilket konventionen om barnens rättigheter skall ses över och i vilket vi har krävt att Europaparlamentet skall delta, anser jag att det skulle vara mycket bra om kommissionären tog ett initiativ till en ny, heltäckande och enhetlig politik för barn och ungdomar på europeisk nivå.

Wyn
Fru talman! Jag välkomnar verkligen Gröners betänkande. Trots en försenad start har programmet Ungdom visat sig vara ett ovärderligt program. Varför är detta program värdefullt? Det är viktigt därför att ett av huvudmålen är att inkludera ett större antal mindre gynnade ungdomar: enskilda personer, grupper eller organisationer som annars inte skulle ha någon tillgång alls till europeiska medel. Det har förstås förekommit kritik angående de höga administrationskostnaderna, eftersom projektet innefattar så många små projekt som naturligtvis är dyrare att administrera.
Jag har haft turen att ha fått arbeta intimt med en grupp mindre gynnade ungdomar från min egen nation Wales, som fick medel inom programmet. De berörda ungdomarna vann så mycket på detta, och att se dem, varav vilka en del tidigare varit ungdomsbrottslingar, tala här i Bryssel, betonade detta programs betydelse för mig. Jag kan försäkra er om att det är värt varenda öre av utgifterna att inkludera värdefulla projekt med grupper av mindre gynnande ungdomar. Vi måste skydda programmet och bevara dess huvudsakliga mål - att rikta in sig på mindre gynnade ungdomar.

de La Perriere
Fru talman! Man bör här kanske påminna om att den europeiska kulturen inte har varit beroende av kommissionen för att de olika europeiska ländernas konst och språk skulle ge de mest påtagliga bevis på den mänskliga genialiteten. Att uppmuntra denna rikedom är säkerligen ett av kommissionens minst omtvistade uppdrag, och Gröner-betänkandet går i rätt riktning. De program som vi diskuterar i dag kan dock utgöra föremål för två slags anmärkningar.
Den första anmärkningen, som är av teknisk natur, och som de olika betänkanden som debatteras i dag i stor utsträckning återspeglar, handlar om programmens tungroddhet och deras oklarhet. Alla som har tvingats vända sig till dem har kunnat konstatera att ansökningshandlingarna är verkligt snåriga. Detta kanske är en konstart i sig för kommissionen. Att förenkla förfarandena skulle särskilt göra det möjligt att avskaffa subventionerna till de förmedlingsorganisationer vars syfte endast är att hjälpa konstnärer och studenter att få del av dessa famösa europeiska fonder, och vissa av dessa organisationer leds för övrigt av ledamöter av detta parlament. Denna sammanblandning av genrer, utan att inleda någon granskning av avsikterna, är i alla fall inte önskvärd.
Den andra anmärkningen, som är av politisk natur, gäller den knappt dolda avsikten att utveckla en propaganda utifrån dessa program som syftar till att omvandla de unga medborgarna i våra medlemsstater till icke-nationella " homo europeus" .

Zabell
Fru talman! För det första skulle jag vilja lyckönska Gröner för det utmärkta arbete hon gjort, och också kommissionen, särskilt kommissionären, för initiativet till denna vitbok, som jag anser att redan den är en stor framgång.
Det är dock nu som vi måste göra den verkliga kraftansträngningen för att garantera tillämpningen i medlemsstaterna. Om vi inte genomför den kommer vi inte att utnyttja alla de pengar vi investerat i att utarbeta denna vitbok och det vore mycket beklagligt.
Vi får inte glömma att ungdomarna är vår framtid, Europas och en stor del av världens framtid, och i detta förslag försöker vi närma ungdomar från över 30 länder till varandra. Därför kan vi inte tillåta att detta programs framgång skall fläckas av alltför långa frister för att bevilja projekt eller av dröjsmål med utbetalningar, även om jag när det gäller det måste säga att jag blev mycket glad att höra föredraganden säga att detta problem rättats till under programmets gång.
Vi måste försöka se till att kommissionens rapporter skall vara klara och tydliga och framför allt att det varje år skall finnas en årsrapport som omfattar alla de nationella ungdomsorganen, men också att de administrativa kostnaderna inte skall vara för höga. Slutligen skulle jag vilja be regeringarna om stöd för beviljande av visering till de ungdomar utanför Europeiska unionen som vill delta i dessa program.

Reding
. (FR) Fru talman! Tillåt mig först och främst att tacka Lissy Gröner. Hon har alltid varit den drivande kraften i parlamentet när det har gällt ett engagemang för en verklig politik för ungdomar. Och när man talar om politik för ungdomar, handlar det långt ifrån om en propagandapolitik. Det är till och med motsatsen, eftersom programmet Ungdom bidrar till att utveckla kännedomen om andra människor, inlärningen av andra språk, andra kulturer, yttrandefrihet, och genom detta bidrar programmet till att främja grundläggande värden som tolerans, mångfald och solidaritet. Detta är de grunder som ett medborgarskapets Europa måste byggas på. Om vi varje år ger hundratusentals ungdomar möjligheten att arbeta tillsammans, att lyssna på andra ungdomar och andra kulturer, att engagera sig för att hjälpa dem socialt som behöver det mest, då utför vi ett medborgararbete och inte ett propagandaarbete.
Parlamentsledamöterna har tagit upp flera punkter som jag skulle vilja svara på. Vi har försökt förbättra förvaltningen av programmet, och underlätta tillgången till det. Dessutom har flera parlamentsledamöter betonat den ansträngning som har gjorts under de senaste åren, och under de senaste månaderna. Vi har redan lyckats förkorta tidsfristerna för förfarandet för beslutsfattande. Jag vill inte säga att det är perfekt, men det är redan mycket bättre än i början, och jag kan försäkra er om att vi fortsätter vårt arbete med att göra förenklingen av de administrativa förfarandena och förkortandet av tidsfristerna för förfarandet för beslutsfattande ännu mer effektiva.
Flera talare har tagit upp vikten av detta programs öppenhet för mindre gynnade ungdomar. Jag gläder mig över de konkreta exempel som några ledamöter har gett för att visa i vilken utsträckning mindre gynnade ungdomar har kunnat dra positiv nytta av dessa program för sin kommande utveckling, och för sin assimilering i samhället. Vi kommer naturligtvis att fortsätta i denna riktning. Ni vet att 50 procent av de centraliserade projekten är öppna för dem. Vi kommer också att försöka göra de andra projekten öppna för dem i mycket större utsträckning än för tillfället.
I samma anda måste jag säga er att prioriteringarna - kampen mot rasism och främlingsfientlighet - kommer att stärkas under 2002. Dessa prioriteringar kommer att beaktas både på landsnivå för programmet och när det gäller den verksamhet där tredjeländer är delaktiga, särskilt inom Medelhavsområdet. Genom ungdomsutbyten och genom dialoger vet vi att vi kan lösa många problem vid roten för konflikten för att de inte skall utvecklas i framtiden. Att lyssna på andra människor och att försöka förstå att andra människor utgör grunden för ett balanserat samhälle.
Sedan skulle jag vilja ta upp frågan om unga flickor. Det är sant att vi också vill att unga flickor skall vara delaktiga inom alla dessa Ungdomsprogram. Jag kan redan nu försäkra er om att vi är mycket nära en jämlikhet, och att programmet är öppet för nära 50 procent flickor. Vi har fortfarande bekymmer med programmet EuroMed Ungdom, där unga flickors deltagande inte är särskilt stort. Jag mötte i början av året ungdomsministrarna i Maghrebländerna, och jag sade mycket tydligt till dem att vi vill att det även för dessa länder skall finnas minst 50 procent unga flickor. Där bidrar vi nämligen också till att skapa ett balanserat samhälle, och det " feminina elementet" är ett fredsstiftande element. Att ha det " feminina elementet" inom Ungdomsprogrammen är alltså en oumbärlig grund för att uppnå ett resultat.
Som ni vet, fru talman, har politiken om programmet Ungdom fullständigt ändrats genom den omfattande rådfrågningen av hundratusentals unga i alla medlemsländer, där vi har lyssnat på dem, och där de har kunnat tala om vad de väntar sig av EU. Deras synpunkter återges i vitboken om ungdom. Under 2002 skall vi också fortsätta denna direkta dialog med ungdomar genom en rad möten, och vid sidan av dessa, tack vare inrättandet av en elektronisk portal, som ger dem tillträde till information om EU.
Avslutningsvis skulle jag vilja säga, fru talman, att programmet EuroMed Ungdom II precis har satts igång. 14 miljoner euro har avsatts för programmet för perioden 2002-2004, det vill säga att medlen har ökats med 40 procent. Det är mycket viktigt, eftersom vi måste bygga broar mellan länderna vid södra Medelhavet och länderna i Nordafrika, för att det skall finnas en bättre förståelse, och också för att dessa befolkningars utvandring mot våra europeiska trakter skall vara en lösning på problemet, och inte skapa problem. I samma anda kommer Sydosteuropa och Oberoende staters samvälde att integreras i den interkulturella dialogen. Vi har också nyligen satt igång nya program för att gränsregionerna, i perspektivet med utvidgningen, skall åtnjuta ett större ungdomsutbyte.

Talmannen
Tack, fru kommissionär Viviane Reding.
Jag förklarar härmed debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 11.00.

Omröstning
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är omröstningen.
Betänkande (A5-0032/2002) av MacCormick för utskottet för rättsliga frågor och inre marknaden om begäran om upphävande av Charles Pasquas immunitet.
(Parlamentet antog beslutet.) º
º º
Betänkande (A5-0033/2002) av MacCormick för utskottet för rättsliga frågor och inre marknaden om begäran om upphävande av Jean-Charles Marchianas immunitet.
(Parlamentet antog beslutet.)º
º º
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0027/2002) från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning om inrättande av toppdomänen " .eu" (föredragande: Flesch)
Före omröstningen:

Reding
. (EN) Herr talman! Jag skulle vilja säga att en uppgörelse mellan parlamentet och rådet återspeglas i sex kompromissändringsförslag, ändringsförslag 7 och 12, vilka ändrar den andrabehandlingsrekommendation som det röstades om den 24 januari och kommissionen godkänner de sex kompromissändringsförslagen.

Flesch
Talman! Såsom det antyddes i går kväll var frågan om ett snabbt inrättande av toppdomänen " .eu" en väsentlig del av den uppgörelse som nåtts mellan de tre institutionerna. I går kväll hörde vi kommissionär Liikanens uttalande som var en del av detta paket. Rådets uttalande, som jag tror att ordförandeskapet har mottagit, kvarstår fortfarande så jag skulle vara tacksam om ni kunde läsa upp rådets uttalande inför parlamentet.

Talmannen
Det står att läsa på omröstningssedeln men för att undvika missförstånd kommer jag att läsa upp rådets utkast. " Rådet delar parlamentets intresse om ett snabbt inrättande av toppdomänen " .eu" . Kom ihåg ordförandeskapets slutsatser från Europeiska rådets möte i Stockholm, då rådet tillsammans med kommissionen åtog sig att vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att toppdomänen " .eu" skall komma att vara tillgänglig för användare så snart som möjligt.
Medlemsstaterna bekräftar att de skall göra sitt yttersta för att försäkra att de relevanta åtgärder som behövs för att tillämpa förordningen vidtas snarast. Medlemsstaterna inser att för att den registreringsenhet som anförtrotts organisationen, administrationen och förvaltningen av toppdomänen " .eu" skall kunna bli helt driftfärdig så snart som möjligt efter att förordningen trätt i kraft, bör man göra allt för att undvika onödiga förseningar, både vad gäller val av registreringsenhet och antagandet av de allmänna principer som krävs."
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd (efter dessa ändringar).)
º
º º
Betänkande (A5-0056/2002) av Buitenweg för budgetutskottet om tilläggsberäkningen av Europaparlamentets inkomster och utgifter för budgetåret 2002.
(Parlamentet antog resolutionen.) º
º º
Betänkande (A5-0057/2002) av Buitenweg och Costa Neves för budgetutskottet om förslaget till Europeiska unionens tilläggs- och ändringsbudget nr 1/2002 för budgetåret 2002.
(Parlamentet antog resolutionen.)º
º º
Betänkande (A5-0461/2001) av Mayol i Raynal för utskottet för ekonomi och valutafrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om arbetskraftskostnadsindex (KOM(2001) 418 - C5-0345/2001 -2001/0166(COD)) (A5-0461/2001).
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)º
º º
Betänkande (A5-0030/2002) av Bullman för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om Europeiska rådets vårtoppmöte 2002: Lissabonprocessen och den fortsatta inriktningen.
(Parlamentet antog resolutionen.)

Díez González
Herr talman! I dag på morgonen för knappt tre timmar sedan försökte terroristorganisationen ETA döda en socialdemokratisk fullmäktigeledamot i Portugalete, Ester Cabezudo, och hennes livvakt. Lyckligtvis uppnådde de inte sitt mål och det verkar som om de båda är utom fara.
Förra veckan försökte terroristorganisationen ETA döda en tjugofemårig kille som var ledare för det socialdemokratiska ungdomspartiet i Baskien. Inte heller i detta fall lyckades de ända hans liv, men hans vänstra ben måste amputeras.
Jag ber presidiet att i kammarens namn framföra vår kondoleans och vårt avståndstagande inför dessa händelser samt solidaritet med offren. De uppnådde inte sina mål, men gärningarna är inte mindre allvarliga än om de uppnått dem.
(Applåder)

Gorostiaga Atxalandabaso
Jag är tacksam för att få ordet. Detta är ett mycket demokratiskt beteende. I Europaparlamentet åtnjuter alla yttrandefrihet, vilket däremot inte är möjligt i det spanska parlamentet.
För det första skulle jag vilja uttrycka min djupa solidaritet och medkänsla för alla offer för den aktuella konflikten i Baskien. Får jag be mina spanska kolleger att försäkra mig om att människor inte torteras just nu i de spanska polishögkvarteren? ...
(Talmannen avbröt talaren.)

Talmannen
Jag är ledsen. Jag har försökt att vara så balanserad som möjligt, men vi håller inte någon debatt om detta ämne. Jag tror att svaren på Diez kommentarer visar att detta parlament totalt fördömer alla terroristattacker och uttrycker sin solidaritet med de tre nämnda offren.
º
º º
Betänkande (A5-0031/2002) av Karas för utskottet för ekonomi och valutafrågor om de ekonomiska konsekvenserna av attackerna den 11 september 2001.
(Parlamentet antog resolutionen) º
º º
Resolutionsförslag (B5-0118/2002) om strategi för hållbar utveckling inför Europeiska rådets möte i Barcelona.
(Parlamentet antog resolutionen.)º
º º
Gemensamt resolutionsförslag (RC B5-0120/2002) om Internationella brottmålsdomstolen.
(Parlamentet antog resolutionen.)º
º º
Gemensamt resolutionsförslag (RC B5-0119/2002) om de demokratiska rättigheterna i Turkiet, särskilt situationen för Hadep.
(Parlamentet antog resolutionen.)º
º º
Betänkande (A5-0024/2002) av Blak för budgetkontrollutskottet om kommissionens åtgärder när det gäller Europaparlamentets resolution innehållande de anmärkningar som utgör en integrerad beståndsdel av beslutet om ansvarsfrihet för genomförandet av europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 1999 (KOM(2001) 696 - C5-0577/2001 - 2001/2123(DEC)).
(Parlamentet antog resolutionen)º
º º
Betänkande (A5-0028/2002) av Gahrton för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om Europeiska unionens förbindelser med länderna i södra Kaukasien inom ramen för partnerskaps- och samarbetsavtalen (KOM(1999) 272 - C5-0116/1999 - 1999/2119(COS)).
(Parlamentet antog resolutionen)º
º º
Betänkande (A5-0014/2002) av Lucas för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om transportens inverkan på folkhälsan.
(Parlamentet antog resolutionen)º
º º
Betänkande (A5-0021/2002) av Pack för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott om genomförandet av Sokratesprogrammet.
(Parlamentet antog resolutionen)º
º º
Betänkande (A5-0018/2002) av Graça Moura för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott om genomförandet av programmet Kultur 2000.
(Parlamentet antog resolutionen)º
º º
Betänkande (A5-0019/2002) av Gröner för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott om genomförandet av programmet Ungdom.
(Parlamentet antog resolutionen)º
º º

Talmannen
Jag förklarar härmed omröstningen avslutad.
Betänkande (A5-0032/2002) av MacCormick

Le Pen
Herr talman! Vi vet att den parlamentariska immuniteten har inrättats, inte i ledamöternas personliga intresse, utan i de demokratiska institutionernas högre intresse. Den syftar till att klargöra deras oberoende med hänsyn till den verkställande makten, den rättsliga makten och den massmediala makten. Det är därför som de händelser och följder som utspelar sig under en valperiod måste granskas med särskild vaksamhet av de parlamentariska församlingarna. Jag gläder mig över att detta är fallet med begäran om upphävande av immunitet för dessa kolleger, varav en är kandidat i det franska presidentvalet.

Krivine och Vachetta
. (FR) Vi har röstat för upphävandet av Charles Pasquas immunitet. En förundersökning har inletts mot honom för vapenhandel och för missbruk av inflytande tillsammans med Marchiani, och också för illegal finansiering av valkampanj. Rättsväsendet undersöker finansieringen av den lista som han ledde vid valet till Europaparlamentet och av rörelsen " Demain la France" (i morgon Frankrike), som skall ha mottagit belopp av okänt ursprung som överskrider det maximalt tillåtna belopp som lagen tillåter. Bland kollegerna på listan fanns en " hemmafru" bosatt i Gabon, och ett av Elfs afrikanska oljeemirat, i hjärtat av Afrikas kasino- och spelnätverk, som skulle ha givit ett " bidrag" på 7,5 miljoner franc. Det är inte ledamöternas sak att träda i rättvisans ställe, eller att döma fakta i ärendet. Det är däremot ledamöternas sak att upphäva en immunitet som skulle hindra rättväsendet från att göra sitt arbete med fullt oberoende och från att fastställa sanningen, särskilt som det gäller valet till Europaparlamentet. Vill vi utöver en Berlusconi som är inblandad i en mängd härvor, och en Chirac som drar nytta av sin ställning som president för att undkomma rättvisan, lägga till en Pasqua som är " immuniserad" från alla misstankar om illegal finansiering från afrikanska affärer? De italienska domarna kräver en ny egenhändig undersökning, de europeiska domarna kräver en europeisk undersökningsbefogenhet och en samordning av deras medel för att kämpa mot penningtvätt och mot ekonomisk brottslighet. Att förvägra dem friheten att inleda en förundersökning mot en parlamentsledamot, vore att befästa ett straffrihetens Europa.
Betänkande (A5-0033/2002) av MacCormick

Krivine och Vachetta
. (FR) Vi har röstat för upphävandet av Jean-Charles Marchianis immunitet, mot vilken en förundersökning inletts tillsammans med Charles Pasqua för allvarliga förseelser: illegal vapenhandel i Kamerun, Kongo och Angola, politisk finansiering från denna vapenhandel, och missbruk av inflytande. Falcone, Attali, J.C. Mitterrand, Sulitzer, och andra som utreds i samma ärende, har antingen kvarhållits i häktet, underställts rättsliga kontrollåtgärder, eller belagts med en borgensavgift. Alla dessa åtgärder är förbjudna för domarna på grund av Marchianis och Pasquas immunitet, vilka utnyttjar sin immunitet för att skjuta upp förundersökningen. Det är inte ledamöternas sak att ersätta rättsväsendet, eller att döma fakta i ärendet, eller att döma när det gäller förundersökningen. Det är däremot deras sak att upphäva en immunitet som hindrar domarna från att leda sin förundersökning. Att vägra dem detta skulle kasta ett skarpt ljus på den så kallade viljan till öppenhet, vilket skulle innebära att en Europaparlamentsledamot står över de lagar som gäller för alla medborgare i ledamotens land. Om en majoritet av ledamöter som säger sig vara " övertygade européer" skyddar dessa så kallade " suveränister" från rättsväsendet, vilka så ofta är inblandade i affärer i det fransktalande Afrika, beror det på att de faktiskt, utöver en offentlig jargong, tillsammans delar en viss uppfattning av Europa: den uppfattning där de styrande krafterna utgörs av skatteparadis, vapenhandlare, oljebolag, en politisk värld som har fördärvats av pengar, och ett förakt för rättvisan och för de afrikanska folkens suveränitet, vilka är de första offren för handeln med " vapen mot olja" .
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0027/2002) av Flesch

Fatuzzo
Herr talman! Genom detta dokument införs domännamnet " .eu" som avslutande förkortning i elektroniska adresser som används för att kommunicera via Internet. I natt såg jag för min inre syn dessa nya " .eu" -förkortningar blandade med de vanliga nationella beteckningarna - " .it" , " .de" , " .be" , " .es" och så vidare - på en gigantisk skärm, som i ett TV-program, och då fick jag en idé som jag tror är genomförbar. Nästa gång föredraganden Colette Flesch skriver om detta föreslår jag att hon byter ut landsbeteckningarna för de länder som utgör Europeiska unionen i de nuvarande adresserna mot beteckningen " .eu" , så att vi inte samtidigt har nationella och europeiska förkortningar. Har vi en gemensam valuta kan vi också ha en gemensam elektronisk adress.
Betänkande (A5-0057/2002) av Buitenweg/Costa Neves

Berthu
. (FR) När det gäller finansieringen av utgifterna för det konvent som skall förbereda regeringskonferensen år 2004, har medlemsstaternas företrädare lyckats uppfinna ett komplicerat montage, när de hade kunnat skapa något mycket enklare (1). Denna komplexitet kommer att slå tillbaka emot dem (2); den kommer att vara ännu mer komplicerad att uppleva, eftersom man uppenbarligen inte har planerat för oundvikliga kostnader (3).
För det första hade både enkelheten och förnuftet velat att staterna för finansieringen av konventet hade skapat en fond för vilken medel avsattes direkt genom staternas egna bidrag, och som kontrollerades av staterna: konventet är nämligen ett organ som är ensamt i sitt slag, och som inrättats utanför fördragen, i perspektivet med ett förberedande förfarande stater emellan för en regeringskonferens. I stället har de uppfunnit ett komplicerat förfarande, enligt vars bestämmelser fonden delvis finansieras av gemenskapsinstitutionerna parlamentet, rådet och kommissionen, i enlighet med ett " interinstitutionellt avtal" som ger dessa institutioner en insynsrätt när det gäller konventets utgifter. I artikel 20 i det grundläggande beslutet ser man att ansvarsfrihet för fondens utgifter endast kan beviljas av medlemsstaterna efter samtycke från de tre institutionerna; i artikel 6 i avtalet ser man att institutionerna regelbundet informeras om genomförandet av utgifterna; och i artikel 4 preciseras det att alla ökade bidrag måste godkännas av de tre institutionerna.
Genom detta komplicerade montage ges gemenskapsinstitutionerna en möjlighet att påverka konventets utgifter, och alltså dess verksamhet, och slutligen dess beslut. Det råder inte något som helst tvivel om att denna befogenhet, om den används effektivt, kommer att användas emot staterna.
Avslutningsvis kommer tillfällen till konflikter inte att saknas, eftersom det redan framgår att konventets totala budget (10,5 miljoner euro för de första tio månaderna), inte är tillräckligt stor. Arbetsvillkoren för de olika parlamentsföreträdarna (Europaparlamentet - medlemsländernas nationella parlament - kandidatländernas nationella parlament) är faktiskt mycket ojämlika, och detta system med tre lägen, i vilket Europaparlamentet i hög grad är privilegierat, borde med all objektivitet visa sig ohållbart. Man måste alltså ge ytterligare arbetsmedel till de två andra kategorierna, eller åtminstone till den tredje.
Betänkande (A5-0461/2001) av Mayol i Raynal

Crowley
Herr talman! Jag var mycket besviken över att behöva rösta emot betänkandet på slutet. Och å min grupps vägnar måste jag säga att vi var mycket besvikna över att behöva inta en sådan negativ ställning, eftersom vi har stött många av de positiva aspekterna av betänkandet.
Särskilt nu när vi ser till att fortsätta att skapa en ny miljö för att skapa nya jobb och nya möjligheter för människor inom Europeiska unionen tror vi inte att det går att gå tillbaka till gamla strategier som inte har fungerat och föryngra dem genom ett nytt namn. Punkt 29 var det huvudsakliga skälet till att vi var tvungna att rösta emot detta betänkande. Punkt 29 kräver samordning och harmonisering av skatter i Europeiska unionen, särskilt med hänsyn till affärsmiljön. Det finns empiriska bevis som bevisar att minskad företagsbeskattning och minskade arbetskraftskostnader leder till fler arbetstillfällen och fler riktiga jobb med riktiga inkomster. Det kan också leda till fler sociala förmåner på grund av ökade skatteintäkter. Det är därför vi tycker att det här är fel metod att gå vidare med och att den därför bör ignoreras.

Fatuzzo
Herr talman! Mayol i Raynals betänkande handlar om arbetskraftskostnadsindex. Det är mycket viktigt att detta är enhetligt i hela Europa. I denna viktiga förordning kan man läsa att arbetskraftskostnadsindex består av fyra delar. Enligt artikel 4 i förordningen skall man ange summan av de sociala avgifter och skatter arbetsgivarna betalar i en enda post. Nej, herr talman! Pensionärspartiet är emot detta arbetskraftskostnadsindex. Skatter är en sak, pensionsavsättningar en annan. Vi måste veta hur mycket arbetstagarens pension inverkar på arbetskraftskostnaderna och hur mycket skatterna betyder. Om vi inte skiljer på detta kommer vi aldrig att kunna lösa pensionsfrågan.

Krivine och Vachetta
. (FR) Idén med att känna till vilka löner som utbetalas till arbetstagarna inom Europa är en bra idé. Det kommer att göra det möjligt att mäta inkomstskillnaderna mellan löntagarna. Det är skälet till varför vi röstade för denna förordning. Själva förordningens titel vittnar dock om inriktningen: det är lönerna som betraktas som kostnader ...
Men kostnader för vem? För samhället? För arbetstagarna själva, i fråga om hälsa till exempel? Nej, det gäller naturligtvis kostnader för cheferna. Eller mer exakt, för att kalla saker och ting vid deras rätta namn, hinder för deras förtjänster. Därifrån till att sedan vilja visa att vissa arbetstagare kostar mycket, är det inte långt.
För att verkligen ta hänsyn till företagens samtliga kostnader, måste man också bokföra chefernas löner, och också bokföra de utgifter som åvilar hela samhället: direkt eller indirekt regeringsstöd till företag, och återbetalning till aktieägarna. För vår del kommer vi att använda oss av dessa uppgifter för att kämpa mot en toppstyrd harmonisering av lönerna i Europa.

Nobilia
. (IT) Självfallet måste man uppskatta innehållet i Mayol i Raynals betänkande, vilket vi röstar för, liksom vi för övrigt uppskattar kommissionens avsikt att som svar på Ekofinrådets hemställan i september 2000 äntligen införa ett arbetskraftskostnadsindex som vilar på en rättslig grund och är giltigt och användbart i hela unionen.
När detta är sagt måste man fråga sig hur kommissionen kommer att hantera insamlade data. Det är särskilt ett stycke i kommissionens text som inger tveksamhet: avsnittet där man hävdar att arbetskraftskostnaderna är en potentiellt inflationsdrivande faktor. För övrigt delar föredraganden själv detta bryderi. Det man om något bör fråga sig i detta sammanhang är om det räcker med bara fyra rapporteringskategorier för att få alla svar man vill ha rörande så komplicerade uppgifter.
Det går till exempel inte att bortse från den betydelse arbetskraftskostnaden per producerad enhet har inom en viss ekonomisk aktivitet, den hänger ju intimt samman med anläggningarnas utnyttjandegrad, och följaktligen hur viktig den geografiska belägenheten är. Dessutom borde man utröna om områden som har nackdelen av höga arbetskraftskostnader per producerad enhet åtnjuter statsbidrag eller bidrag ur strukturfonderna och i så fall utvärdera detta för att ta reda på om det finns en dynamik som utvecklas positivt över tiden eller om situationen är statisk.
Vad jag menar är att man bör kontrollera vilka följder å ena sidan sammanhållningspolitiken och å den andra enkla, fria affärsmässiga beslut baserade på olika möjligheter har.
Slutligen bör man inte bara beakta taxeutvecklingen och den importerade inflationen utan också skatte- och avgiftssituationen i varje land. Detta eftersom man kan instämma i föredragandens tro att det inte finns något land i unionen där man avtalsvägen i förväg kommer överens om kostnader som driver upp levnadskostnadsindex.
Sanningen är att avtalsrörelserna sedan några år inte längre är fördelningspolitiska instrument och ibland inte ens i efterhand lyckas kompensera för inflationen fullt ut.
Sammanfattningsvis är det dessa jämförelser man borde göra om man, som för övrigt kommissionen vill, önskar ge arbetsmarknadens parter mer sofistikerade instrument för löneförhandlingarna. Det är hur som helst en tröst att tänka på att arbetsmarknadens parter redan förfogar över de nämnda instrumenten för objektiva jämförelser.
Resolution om Europeiska rådets toppmöte i Barcelona

Fatuzzo
Herr talman! I detta dokument om Europaparlamentets förväntningar på det viktiga toppmötet med ministerrådet i Barcelona, i Spanien, finns det en punkt - punkt 15, som jag stöder - vari man föreslår och insisterar på att skatterna och de sociala avgifterna på arbete skall reduceras. Jag håller med om detta eftersom jag tror att vi endast kan lösa frågan om säkra pensioner, som betalas ut genast och varje gång, om vi skapar mer arbete genom att minska kostnaderna för det. Jag skulle vilja ta tillfället i akt att tillägga att Pensionärspartiet och jag personligen insisterar på att vi förutom sänkta arbetskraftskostnader behöver en god förvaltning av pensionsfonderna och på att en större andel av de medel som i dag flyter in till statskassorna i nationalstaterna i stället skall läggas i pensionsfonder som de anställda själva väljer. Jag hoppas att många sådana snarast kommer att inrättas i Europa, däribland en europeisk pensionsfond som är lika för alla.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen och Hans Karlsson
, skriftlig. Vi röstade för punkt 29, eftersom vi anser att det är nödvändigt med skattesamordning för att bekämpa skadlig skattekonkurrens. Dessutom ser vi att det vore en fördel om det skedde en konvergens av skatt på företagsvinster. Däremot är vi tveksamma till ökad konvergens av mervärdesskatten.

Blak, Eriksson, Frahm, Herman Schmid och Seppänen
 Lissabonbesluten är inte en sammanhängande strategi, utan det rör sig om två olika strategier som nödtorftigt har samlats i ett och samma beslutsunderlag. Den ena handlar om att stärka Europas framtidsbranscher genom att främja spetsteknologier och stärka den forskningsbaserade innovationskraften i Europas näringsliv. Den andra handlar om att skapa full sysselsättning, social integration och livslång utbildning för alla. Det var ett prisvärdigt försök att åstadkomma en social kompromiss, men den har inte blivit genomförd i verklig politik, och nu är det allt tydligare att vissa regeringar och politiska partier i medlemsländerna vill slå in på en ny kurs.
Bullmann-betänkandet strävar efter att hålla kvar syntes- och kompromisspolitiken. De ändringsförslag som har antagits här i dag innebär dock att parlamentet nu ansluter sig till de regeringar som föreslår en klar kursändring.
Trots att vi erkänner föredragandens ansträngningar att försvara viktiga sociala målsättningar och har givit stöd åt många av hans förslag, anser vi att betänkandet som helhet har fått klar slagsida åt höger och anvisar en utvecklingsväg som kommer att skapa stora problem för vanligt folk runtom i Europa.
Vi är också bekymrade över att kommissionen, rådet och parlamentet i så ringa grad har beaktat kandidatländernas behov och intressen i förberedelserna inför toppmötet i Barcelona.
Vi har därför röstat nej till betänkandet i dess ändrade form.

Bushill-Matthews
. (EN) Storbritanniens konservativa delegations omröstning i dag återspeglade vår avsevärda reservation för detta betänkande och det beror inte bara på omnämnandet av betydelsen av samordnad skattepolitik och den gemensamma valutans underverk.
En central uppgift som medlemsstaterna står inför är ett komplett genomförande av resultatet av Europeiska rådets möte i Lissabon när det gäller att stimulera sysselsättningen, i huvudsak genom att öka konkurrenskraften hos deras ekonomier, deras företag och deras folk.
Vi tror starkt på social integration. Trots att några av våra ändringsförslag godkänts, antyds det enligt vår uppfattning i detta betänkande att social integration skapar full sysselsättning. Vi tror att det är tvärtom.

Krivine och Vachetta
. (FR) Under det portugisiska ordförandeskapet i mars 2000, beslutade ministrarna om en omfattande avreglerings- och privatiseringsverksamhet när det gäller de offentliga tjänsterna till skada för sysselsättningen, den sociala sammanhållningen, den fysiska planeringen och kvaliteten hos de tjänster som erbjuds användarna. I dag föreslås det i Bullman-betänkandet att man ytterligare skall påskynda denna process med avseende på rådets möte i Barcelona. Att vid en tidpunkt då den brittiska järnvägen och företaget Enron går i konkurs gå vidare i denna riktning svarar inte emot något rationellt argument, utan mot en rent ideologisk motivering, nämligen strävan efter kortsiktiga vinster för en minoritet med aktieägare och parasiter. Europeiska rådet i Barcelona kommer under påtryckningar från Blair och Berlusconi inte att utgöra något annat än ytterligare ett steg mot en större flexibilitet för arbetet, och mot en avreglering av offentliga sektorer, och särskilt energi- och gassektorn. Som motvikt mot marknaden skulle vi vilja svara med tillfredsställandet av befolkningarnas behov. Och det kan inte finnas någon medelståndpunkt. Detta är skälet till varför vi röstade emot Bullman-betänkandet.

Malmström, Paulsen och Olle Schmidt
. Vi röstade mot vissa punkter i Bullmanns betänkande om Europeiska rådets vårmöte 2002, Lissabonprocessen och den fortsatta inriktningen.
Vi har en positiv grundinställning till Europeiska unionen. Genom den europeiska integrationen kan man mer effektivt nå lösningar på gränsöverskridande problem än om dessa bara hanterades inom staterna. Sådana problem kan röra t.ex. miljön, handeln, rörligheten över gränserna, mänskliga rättigheter och konflikthantering. Som liberaler tror vi emellertid också på subsidiaritetsprincipen. Varje politiskt beslut bör fattas så nära de som berörs av beslutet som det är möjligt och lämpligt. De frågor som inte är klart gränsöverskridande, eller de fall då det finns tydliga skillnader mellan olika länder eller regioner, bör därför hanteras på lokal, regional eller nationell nivå. EU skall syssla med sådana frågor som man är bäst på.
Social- och sysselsättningspolitik är områden som vi anser bäst hanteras inom varje land, region eller kommun. EU bör bara ha begränsad kompetens inom dessa områden. Varje medlemsstat bör ha det fulla ansvaret och rätten att själv besluta över sina sociala trygghetssystem. Som ett exempel kan nämnas att varken barnomsorgen eller sysselsättningspolitiken harmoniseras på EU-nivå. Dessa frågor är inte direkt gränsöverskridande. Det finns dessutom stora skillnader i de nationella och lokala opinionerna i fråga om vilken politik som anses vara den bästa. Alla dessa frågor hanteras inte heller bäst genom politiska beslut. Till exempel är hög tillväxt och god konkurrenskraft viktigare för sysselsättningen än politiska åtgärder. Detta hindrar dock inte att EU:s medlemsländer samarbetar och utbyter idéer på det sociala området.
Tätt knutet till social- och sysselsättningspolitiken är naturligtvis skattetrycket. Därför röstar vi också mot en europeisk samordning på skatteområdet. Skatterna bör beslutas om så nära medborgarna som möjligt.
Sociala frågor, jämställdhet, hållbar utveckling och ökad sysselsättning är viktiga frågor. Många av de tankar, dock långtifrån alla, som framförs i Bullmanns betänkande, sluter vi helhjärtat upp bakom - men på nationell eller lokal nivå.

Meijer
. (NL) I mars 2000 fattades ett kortsiktigt beslut vid toppmötet i Lissabon. Ett berättigat strävande mot existenstrygghet för alla översattes inte i en rättvisare fördelning av de jobb som finns genom en allmän arbetstidsförkortning, förtidspensionering och en ökning av den offentliga sektorn, utan i en strävan mot ännu mer tillväxt för det privata näringslivet. På grund av den tillväxten och konkurrensen med de två andra ekonomiska stormakterna skulle nu även den offentliga servicen när det gäller kollektivtrafik, energiförsörjning, post och telekommunikation hamna i händerna på stora internationella koncerner. Det är en katastrofal väg att följa, eftersom det gör våra befolkningar beroende av konkurrens och när Europa en gång förlorar i den konkurrensen så leder det för vår världsdel till en djup ekonomisk kris. Dessutom leder privatiseringar till mindre inflytande för våra demokratiskt valda befolkningsrepresentanter och till påtryckningar om att spara in på arbetskostnaderna. På det sättet blir det inget av med det " Sociala Europa" som vissa företrädare för besluten i Lissabon yrkat på utan endast ett " Kapitalets Europa" . Bullman-betänkandet fortsätter tyvärr på den vägen genom att förväxla " social" med " kapital" men för högern går det här inte ens tillräckligt långt. Skäl nog för mig att rösta emot.

Sacrédeus
. Jag har röstat nej till betänkandet, eftersom parlamentet i punkt 29 " kräver en europeisk skattesamordning där detta är nödvändigt för att uppnå målen i fördragen" samt uppmanar kommissionen och rådet att " främja processen för konvergens av mervärdesskatten [...] och skatten för företagsvinster" .
Det svenska kristdemokratiska partiet är emot att avhända de nationella parlamenten - i Sveriges fall riksdagen - beslutanderätten över medborgarnas skatter. Om EU tar över skattebesluten töms de nationella parlamenten och medlemsstaterna på ett av sina mest grundläggande kompetensområden. I stället centraliseras politiken till europeisk nivå och till Bryssel, allt längre från medborgarna. Det blir oklarare och otydligare med ansvarsutkrävandet, avståndet ökar mellan uppdragsgivarna, medborgarna/väljarna och de folkvalda. Politiken blir mer anonym och otillgänglig. EU blir då inte bara ett samarbetsprojekt, utan även en statsbildning - dock utan att bestå av ett gemensamt folk, vilket är den nödvändiga känslomässiga grunden och förutsättningen för att långsiktigt kunna höra samman.

Schörling
. Jag har röstat nej till Bullmann-betänkandet, eftersom det på ett ensidigt sätt förespråkar liberalisering, välkomnar stabiliserings- och tillväxtpakten och resultatet av Doha-mötet. Det allvarligaste av allt är dock att det inte erkänner behovet av balans mellan de miljörelaterade ekonomiska och sociala indikatorerna, och det faktum att det vid rådets möte i Göteborg fastställdes en strategi för hållbar utveckling genom att en miljödimension lades till den befintliga Lissabonprocessen.
Jag beklagar att miljöutskottet inte skrivit något yttrande till betänkandet och att miljöutskottets synpunkter på toppmötet i Barcelona därmed redovisas i form av en separat resolution. Detta särskilt med tanke på de oroväckande magra uttalanden det spanska ordförandeskapet har gjort om miljödimensionen bl.a. inför den årliga utvärderingen av hållbar ekonomisk utveckling och social sammanhållning. Även chefen för EU:s miljöbyrå, EEA, Domingo Jiménez-Beltran, menar att det inte finns någon miljögenomgång i kommissionens rapport till toppmötet i Barcelona och att intressanta fakta och analyser om miljöns tillstånd i unionen inte blir tillgängliga för beslutsfattarna.
Betänkande (A5-0031/2002) av Karas

Fatuzzo
Herr talman! Det dokument som Karas står bakom - ett betänkande om terroristattackerna 11 september 2001 och de ekonomiska konsekvenserna för Europa - är visserligen ett dokument som vi har diskuterat och röstat om - och även jag röstade för det - men som får mig att känna mig litet illa till mods. Varför skall vi tala så mycket om detta också i denna viktiga församling där många, som ni ser som vanligt lyssnar på mig, däribland Dell'Utri och Fiori som, som vanligt, hör till dem som är mest uppmärksamma när jag gör mina röstförklaringar? De håller säkert med mig om att det hade varit bättre att inte alls tala om terroristattackernas ekonomiska konsekvenser. Det hade varit bättre att aldrig tala om terroristattackernas konsekvenser över huvud taget, eftersom det innebär att man utvidgar deras betydelse och ofrivilligt hjälper dem som har utfört dessa terroristdåd.

Figueiredo
Att vi kom in i en lågkonjunktur under 2001 berodde inte enbart på nedgången i den internationella efterfrågan och de sektoriella konsekvenserna av attentaten i USA, utan också av en politik för strikt tillämpning av stabilitetspakten och en besatthet av de nominella konvergenskriterierna. I praktiken glöms de frågor bort som påverkar befolkningens livskvalitet och levnadsstandard, som de produktiva investeringarna, framför allt offentliga investeringar, bevarandet av en lönetillväxt som är förenlig med och främjar produktiviteten, den djupt ojämlika inkomstfördelningen samt den stora arbetslösheten och fattigdomen. Det är mål som skadas genom den rigida monetära politik som euron har sin grund i, och som på sikt kommer att skapa växande svårigheter eller en oönskad ökning av flexibiliteten på andra områden, nämligen i anställningsformerna och på arbetsplatserna.
Det är därför inte så konstigt att ett betänkande som framför allt borde handla om formerna för stöd till de sektorer som är direkt berörda av den 11 september till slut blir en upprepning av gällande dogmer: det viktiga i Barcelona blir att skynda på avregleringarna och reformerna av arbetsmarknaden och blint uppfylla målen i stabilitetspakten utan att ta hänsyn till de problem vi har i den tidsperiod vi befinner oss.
Föredraganden tar dock upp två positiva frågor: det faktum att företagen inte får använda den 11 september som en ursäkt för att minska personalen, samt att man trycker på Europeiska centralbanken för att den skall minska sin referensskattesats. Men trots detta, på grund av de tidigare nämnda skälen kan vi bara rösta emot detta betänkande.
Betänkande (A5-0024/2002) av Blak

Fatuzzo
Herr talman! Liksom många andra röstade jag för ansvarsfrihet för genomförandet av EU:s allmänna budget för budgetåret 1999, bland annat eftersom jag verkligen stöder det jag läser i skäl D i detta dokument, det vill säga att " rådet och medlemsstaterna har därför [...] ansvaret för att [...] resurserna används effektivt" . Att säga detta i dokumentet innebär att vi inte har någon makt över hur gemenskapens pengar används. Det är Europeiska unionen som har en budget för att förbättra de europeiska medborgarnas levnadsvillkor, men vem är det som kontrollerar att dessa utgifter tjänar någonting till? Nationalstaterna! Då kan man ju fråga sig vad vi håller på med här i Bryssel i dag? Varför sitter vi och antar direktiv och förordningar och framför allt varför gör vi av med pengar som vi inte har någon kontroll över, om det nu är nationalstaterna som kontrollerar allt? Skäl D är alltså bra!
Strategi för hållbar utveckling

González Álvarez
. (ES) Vi röstar för denna resolution bl.a. eftersom den försöker uppmärksamma rådet i Barcelona på att ha besluten från Göteborg i tankarna i fråga om en strategi för hållbar utveckling och EU:s årliga uppföljning av denna strategi. Minns att nästa konferens " Rio + 10" i Johannesburg utgör en avgörande möjlighet för att på ett bredare plan sprida principerna om hållbar utveckling i hela världen.
Kom ihåg att miljöpelaren i den hållbara utvecklingen bör tillmätas samma betydelse som den sociala och ekonomiska, förutom att den behandlar olika frågor som går på djupet i behovet att innefatta miljöpolitiken i övriga politikområden i unionen.
När det gäller ändringsförslag 10 som handlade om oron för den ohållbara karaktären i några vattenprojekt, rent konkret den spanska vattenplanen, röstade vi för det i alla dess delar, även om bara en del av detta i slutändan antogs.

Sacrédeus
. Jag har röstat ja till betänkandet.
Det är synnerligen positivt att femte delen i ändringsförslag 27 antogs. Där betonas att det är forskningen på vuxna (adulta) stamceller som skall prioriteras inom biotekniken. Indirekt säger det alltså att den djupt kontroversiella och etiskt ifrågasatta forskningen med embryonala stamceller skall ges en andrarangsroll, vilket jag välkomnar. Embryonal stamcellsforskning är förbjuden i flera medlemsstater.
Alla stora kristna kyrkor, inte minst den romersk-katolska kyrkans etiska undervisning, avvisar metoder som använder befruktade embryon - en blivande människa med hela sitt genetiska innehåll - för forskningsändamål.
Vad gäller det projekt som man planerar att genomföra i Spanien skulle det innebära att man med gemenskapens medel subventionerar fortsatt ohållbar överkonsumtion av vatten för intensivt jordbruk och massturism. Projektet riskerar att drabba områden vid floden Ebros delta, vilka är mycket värdefulla för biologisk mångfald i allmänhet och för fågellivet i synnerhet. Projektet har dessutom mött starkt underbyggd kritik från en stor del av forskarsamhället i Spanien. Mot denna bakgrund anser jag att gemenskapens strukturfonder i stället bör ge stöd till alternativ som t.ex. hållbar planering för vattenhantering i städer, modernisering av bevattningsmetoder, integrerad hantering av grund- och ytvatten etc. Således kommer jag att avvika från den ståndpunkt som PPE-DE-gruppen har intagit.

Wijkman
. Det projekt som man planerar att genomföra i Spanien skulle innebära att man med gemenskapens medel subventionerar fortsatt ohållbar överkonsumtion av vatten för intensivt jordbruk och massturism. Projektet riskerar att drabba områden vid floden Ebros delta, vilka är mycket värdefulla för biologisk mångfald i allmänhet och för fågellivet i synnerhet. Projektet har dessutom mött starkt underbyggd kritik från en stor del av forskarsamhället i Spanien.
Mot denna bakgrund anser jag att gemenskapens strukturfonder i stället bör ge stöd till alternativ som t.ex. hållbar planering för vattenhantering i städer, modernisering av bevattningsmetoder, integrerad hantering av grund- och ytvatten etc. Således kommer jag att avvika från den ståndpunkt som PPE-DE-gruppen har intagit.
Internationella brottmålsdomstolen

 Krivine och Vachetta
. (FR) Vi uppmanas i dag att uttala oss om förslaget till inrättande av en internationell brottmålsdomstol. Principen med en internationell domstol som är oberoende av staterna för att både kunna döma staterna och kolonialkrigens bödlar, Latinamerikas kuppmakare, de ansvariga för folkmorden i Rwanda och Balkan, eller till och med det palestinska folkets mördare är riktig. Den straffrihet som alla dessa åtnjuter måste upphöra, och vi är solidariska med den kamp som de demokratiska och framstegsvänliga rörelserna leder i detta hänseende. Vi måste kunna döma brott från det förflutna, och utrusta oss med verktyg för att kunna döma morgondagens brott. Det är viktigt att världens folk kan bemäktiga sig denna fråga. Inom den nuvarande ramen som är slav under den rättighetsupphävande offensiven efter den 11 september, riskerar denna domstol dock att som bäst bli ett instrument utan befogenheter och utan medel, och som värst att bli en institution som manipuleras av de makter som kan slå tillbaka mot alla dem som bestrider den etablerade ordningen. Detta värsta scenario kan fruktas, eftersom domarna inte kommer att ha något oberoende gentemot de stater som utnämner dem. Därför kommer vi inte att rösta för detta förslag.

Figueiredo
. (PT) Detta gäller en mycket komplex fråga som kräver en ytterst seriös analys. Ett internationellt rättsligt organ som dömer brott mot mänskligheten måste vara helt självständigt, vilket i det konkreta fallet med den internationella brottmålsdomstolen inte är garanterat, genom att den är extremt beroende av FN:s säkerhetsråd. Därför är inte risken undanröjd att den kan bli ett politiskt instrument som används av " segrarna" över " förlorarna" , ett instrument för den starkes lag. Vi kan erinra oss det oacceptabla exemplet med " ad hoc" -domstolen för f.d. Jugoslavien.
De planerade sanktionerna får inte heller innebära en tillbakagång i förhållande till de civilisationens erövringar och framsteg som uppnåtts, som när det gäller avskaffandet av livstids fängelse som i Portugal.
Vi måste också tänka på om den internationella brottmålsdomstolen är den korrekta vägen att se till att ingen går strafflös för de brott som anges i stadgan, samt om den internationella brottmålsdomstolen skapas med lämpliga regler när det gäller principerna i straffrätten och möjligheterna i den nationella rättens möjligheter för samma brott. Vi tycker inte det.
Slutligen måste jag kritisera förslaget i denna resolution, om revidering av Genèvekonventionen angående statusen för krigsfångar i en tid då vi kan se hur USA totalt kränker denna.
Därför har jag röstat emot det.

Tannock
. (EN) Såsom parti har vi sagt i det nationella parlamentet att vi i princip är för en domstol, men problemen finns i detaljerna. Detta är i huvudsak även den amerikanska inställningen. Deras främsta problem (och detta påverkar även oss eftersom vi bidrar med fler FN-fredsstiftare än något annat land) är att bestämmelserna angående vad som är känt som " befälsansvar" är så vagt utarbetade att brott som begås av enskilda soldater eller grupper av soldater kan resultera i att militära och politiska ledare av högre rang anklagas för handlingar som de inte planerade, deltog i eller ens hade vetskap om på förhand. Amerikanerna har ständigt åberopat risken för uppsåtliga åtal och vi stöder deras intressen. Det är en anledning till att det konservativa partiet röstade emot det i april förra året och det förblir vår ståndpunkt.
Det är sålunda inte frågan om att vara " Little Englanders" (EU-motståndare) utan om länder med riktiga internationella ansvar som är försiktiga med vad de undertecknar. Clinton undertecknade i sista stund men gjorde ett (allmänt) tillkännagivande där han rekommenderade att hans efterträdare inte skulle presentera fördraget för senaten för ratificering. Bush har sagt att han inte skall göra det och det finns ändå praktiskt taget inget stöd för det i senaten.
Det finns också problemet med punkt a) i samlingsresolutionen, i vilken föreslås att terrorister som begår krigsförbrytelser eller brott mot mänskligheten skall kunna prövas enligt domstolens bestämmelser. Detta debatteras livligt bland många juridiska experter (inbegripet underhusets bibliotek) och regeringar, varav en del försäkrade vid mötet i Rom att terroristaktioner inte uttryckligen var inkluderade i stadgan. Jag hänvisar till den franska regeringens ratifikationsförklaring som fastslår att: " Den franska republikens regering anser att termen 'väpnad konflikt' i artikel 8, punkt 2 b) och c) i och av sig själv och i sitt sammanhang hänvisar till en situation av ett slag som inte innefattar vanliga brottsförövanden, såsom terrordåd, antingen kollektiva eller enskilda."
Den brittiska regeringen utfärdade en liknande förklaring i juni 1999 och hoppades på att hitta ett sätt på vilket man kan komma överens om att terrordåd skall inkluderas i framtiden.
Efter den 11 september är det självklart svårare att säga att bestämmelserna skall gälla för alla utom terrorister.
Att säga att de skall gälla för dem är ett sätt att försöka ge sig på det omöjliga, men det är minst sagt en omtvistad tolkning.
Det finns ännu ett problem, det som Tory-medlemmar som Douglas Hurd tog upp i överhuset angående de problem den kan komma att utgöra för att komma överens i internationella konflikter. Detta bekymmer lindras dock till en viss grad av FN:s säkerhetsråds makt att förhindra åtal i den internationella freden och säkerhetens intresse.
De demokratiska rättigheterna i Turkiet

Figueiredo
Trots dess enorma otillräcklighet har vi röstat för den gemensamma resolutionen bara för att det skall stå klart att vi stöder det man kan göra för att kämpa för demokrati i Turkiet, erkänna det kurdiska folkets rättigheter, främst till sitt eget språk och förhindra fortsatta attacker på politiska partier och på den försvarslösa befolkningen.
Men det är nödvändigt att gå längre, som vår grupp har gjort i sitt uttalande och som jag har skrivit under. Att jag inte vidhöll min underskrift av den gemensamma resolutionen berodde på dess oerhörda begränsningar. Resolutionen tar de facto inte upp behovet av en allmän amnesti för alla politiska fångar, även om den kräver studenternas frigivande, och den tar tillbaka möjligheten att skicka en delegation till Turkiet den 1 mars 2002 för att skaffa fram objektiv information om domarna mot Hadep. Det trycker inte heller på att det är nödvändigt att släppa Leyla Zana och de före detta ledamöterna av kurdiskt ursprung som dömts till 15 års fängelse, trots att Europeiska rådets generalsekreterare har krävt en ny rättegång i Turkiet för dessa fångar och trots att det finns ett liknande beslut i Europadomstolen för mänskliga rättigheter.

Korakas
. (EL) Försöket att förbjuda Hadeppartiet i Turkiet och rättegången mot det, som startar i morgon i Ankara, är bara ett exempel på hur de grundläggande demokratiska rättigheterna kränks i detta land, där varje politisk verksamhet förutsätter militärregimens godkännande. Förföljelserna mot partiet och eventualiteten att det kommer att förklaras olagligt beror utan tvekan bland annat även på att det med stor sannolikhet kommer in i parlamentet med ett stort antal företrädare i nästa val.
Det är först och främst positivt att Europaparlamentet kommer att kräva att den turkiska regeringen skall upphöra med förföljelserna mot detta parti. Vi får dock inte glömma att det inte är det enda politiska parti som trakasseras. Även andra partier har förbjudits eller är på väg att förbjudas.
Enligt artikel 96 i lagen om politiska partier i Turkiet är partier vars namn innehåller ordet " kommunistisk" förbjudna. Med den motiveringen fick det nybildade Turkiets kommunistiska partiet av den turkiska rättvisan en varning om att det skulle förbjudas om det inte ändrar sitt namn. Efter detta har medlemmar i partiet gripits under utövande av sitt politiska arbete, och även angrepp mot partiets kontor har förekommit.
Tusentals politiska fångar fortsätter att hållas fängslade under usla förhållanden, främst i isolering i celler av typ F, något som har lett de politiska fångarna till hungerstrejker, med många offer såväl bland fångar som bland släktingar och kamrater som sympatiserar med dem. Vi påminner om att den hungerstrejk till döds som inleddes den 20 oktober 2000 pågår än i dag, med tiotals döda.
Vi kräver att Europaparlamentet skall förena sin röst med Turkiets demokrater, som begär att politiska partier skall få verka fritt och ohindrat, att yttrandefrihet skall förstärkas och allmänt att de demokratiska rättigheterna och friheterna skall respekteras; att det skall kräva att de politiska fångarna friges och att de så kallade vita cellerna av typ F avskaffas, eller att förslaget från Turkiets advokatsamfund och andra sociala organisationer om att förbinda tre celler, som har blivit känt som förslaget om " tre dörrar, tre lås" , godkänns.
Det är uppenbart att många - även i denna kammare - avsiktligt talar om framsteg i Turkiet trots att de vet att dessa egentligen är obefintliga och att det på vissa områden till och med sker en försämring. De vill att den nuvarande situationen skall bestå, så att de lättare kan exploatera landets marknad, dess billiga arbetskraft och geopolitiska läge. De förklarar emellertid inte för oss varför de oöverstigliga hindren för det kurdiska folkets språkliga och kulturella utveckling kvarstår, varför över 10 000 politiska fångar sitter fängslade, under välkända usla förhållanden, varför politiska partier som motsätter sig den turkiska regimens politik förbjuds eller hotas av förbud, varför förkämpar för demokrati dagligen grips och mördas, varför det " demokratiska" Turkiet fortsätter att styras av sin militär.
Vi solidariserar oss med Turkiets folk, med dess kamp för demokrati och framsteg. Vi fördömer försöken att sätta munkavle på det liksom stödet till regimen från dem som vill främja sina egna imperialistiska intressen.

Meijer
. (NL) I en demokratisk stat har även politiska och etniska minoriteter rättigheter. I Turkiet är det fortfarande inte så. Var och en måste där anpassa sig till det härskande språket och den härskande kulturen och till majoritetens uppfattning om landets etniska minoriteters rättslöshet. Den som talar ett annat språk, hissar en annan flagga eller bildar ett parti som främst når bra resultat i en viss del av landet beskylls för separatism och invånare i områden där en minoritet är i majoritet får lida svårt under förstörelse och förtryck. Ett etniskt massmord ur det förflutna, det på armenierna år 1915, förnekas fortfarande, kanske för att man vill behålla möjligheten att göra något sådant igen. Den turkiska staten erkänner visserligen andra nya stater i Europa, såsom Bosnien och Hercegovina, Litauen och Slovakien, men är extremt rädd för de blygsamma kraven på självstyre och kulturella rättigheter från en mycket stor minoritetsbefolkning i sitt eget land. Sedan flera år försöker man systematiskt hålla den kurdiska befolkningens företrädare utanför det turkiska parlamentet genom en valtröskel på 10 procent och ett förbud mot politiska partier. Därför är det viktigt att Europaparlamentet tydligt påpekar för Turkiet att landet aldrig kommer att få en plats i Europeiska unionen så länge etnisk orättvisa och förtryck fortsätter att råda.
Betänkande (A5-0028/2002) av Gahrton

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för och det var med nöje jag läste detta dokument, i vilket man talar om Europeiska unionens förbindelser med södra Kaukasus - vilket som vi vet består av Armenien, Azerbajdzjan och Georgien - och i vilket man berättar att invånarna i dessa tre stater känner sig som européer. Det gläder mig mycket och jag hoppas att också dessa tre stater i framtiden kommer att bli en del av den Europeiska unionens stora familj, men jag tyckte att det var tråkigt att läsa i punkt 2 i motiveringen att befolkningen i dessa stater i södra Kaukasus lever på en dollar om dagen. Även om man kan vara säker på att invånarna i Kaukasus använder denna dagliga dollar väl tycker jag att det är för litet. Naturligtvis går mina tankar till pensionärerna och de äldre i Kaukasus som säkerligen har mindre än en dollar om dagen att leva på, eftersom det är ett medelvärde. Jag hoppas alltså att Europeiska unionen kommer att göra mer för invånarna i södra Kaukasus som känner sig som européer.

Andreasen, Busk, Jensen, Riis-Jørgensen och Sørensen
. (DA) Vänsterns ledamöter i Europaparlamentet avstår från att rösta för betänkandet om situationen i södra Kaukasus.
Vänsterns ledamöter i Europaparlamentet stöder ändringsförslag 2 från Andrew Duff m.fl., i vilket Turkiet och Armenien enträget uppmanas att samarbeta för att lösa sina historiska meningsskiljaktigheter i syftet att förbättra sina kulturella, ekonomiska och diplomatiska förbindelser.

Sacrédeus
. Jag har röstat ja till betänkandet.
Med stor tillfredsställelse noterar jag att ändringsförslag 12 förkastades. Röstresultatet blev 391 nej-röster, 96 ja-röster och 15 nedlagda röster. Det syftade till att ta bort den tydliga och enträgna uppmaning som görs i punkt 15, där Europaparlamentet " upprepar i detta sammanhang sin ståndpunkt från resolutionen av den 18 juni 1987, i vilken folkmordet på armenierna 1915 erkändes som ett faktum, och uppmanar Turkiet att skapa en försoningsgrund" .
Den nordöstra delen av Turkiet är i dag närmast tömd på all armenisk befolkning, från att fram till 1915 ha varit ett armeniskt kärnområde. För Turkiets framtid finns ingen annan väg att gå än att erkänna folkmordet och söka försoning och gottgörelse med det armeniska folket och omvärlden. Endast så kan Turkiet som land och folk undvika att förföljas av sin egen historia.
Turkiets politiker och allmänhet har mycket att lära av hur Tyskland och det tyska folket agerade efter judeutrotningen i Förintelsen under andra världskriget. Jag vill tro att man är beredd att inleda denna vandring. Det ligger definitivt i Turkiets eget intresse att landet strävar efter att bli en europeisk stat byggd på mänskliga rättigheter med full respekt för religionsfriheten och minoriteters rättigheter.
Betänkande (A5-0014/2002) av Lucas

Fatuzzo
Herr talman! Jag är säker på att också ni som jag med glädje har läst i Lucas dokument att man vill öka cykelns betydelse som transportmedel, för det är ett rent transportmedel som inte förorenar och som är bra för användarnas hälsa även om de inte är några Coppi, Bartali, Merckx, Gimondi och så vidare. Jag måste säga att borgmästarna i våra städer hjälper oss mycket härvidlag när de ser till att bussarna alltid är fulla med folk under rusningstid och på så sätt avskräcker medborgarna från att använda dem och i stället ta cykeln, för kostnaderna för de allmänna transportmedlen är alltid väldigt, väldigt höga och på det här viset föredrar medborgarna och löntagarna att cykla, vilket inte kostar någonting, framför att utnyttja allmänna transportmedel. Jag hoppas därför att borgmästarna i dessa städer kommer att fortsätta att på detta sätt främja cykelanvändningen.

Meijer
. (NL) Under flera år har det varit självklart att endast se fördelarna med den ständigt tilltagande trafiken. Det var bra för den enskildes frihet och det var bra för ekonomin. Endast främjandet av trafiksäkerheten uppmärksammades något för att därigenom minska antalet dödsolyckor. De olyckorna betraktades som den enda nackdelen. Nu vet vi att luftföroreningar och buller också är till nackdel för många som litet eller inte alls deltar i trafiken, att yrkesförare lider brist på normal kroppsrörelse och att många fotgängare och cyklister faller offer för den ökande motortrafiken. Föredraganden ber helt riktigt om uppmärksamhet för det och söker lösningen i form av en " hälsoutvärdering" för alla transportprojekt och alla transportåtgärder. Det har jag stött henne i från början. Jag beklagar att hon inte tas på allvar av företrädare för främst PPE-DE-gruppen och att man från den gruppen påstår att Europeiska unionen egentligen inte har någon uppgift när det gäller den saken. Det börjar bli dags att bryta med missuppfattningen att det endast är viktigt att främja ekonomisk tillväxt och storskaliga projekt. För att kunna överleva i ett samhälle som förändrats mycket främst genom den tekniska utvecklingen så behöver människor och miljö mer skydd.
Betänkande (A5-0021/2002) av Pack

Fatuzzo
Herr talman! I natt drömde jag om den store grekiske filosofen Sokrates, vars namn går igen i programmet Sokrates. Doris Pack har beskrivit det väl för oss och jag röstade för det. I min dröm var dock Sokrates hemskt arg, uppriven och besviken och sade: " Men vad är det för ett program ni har gett mig? Varför har ni satt mitt namn på detta program? Jag skulle förtjäna ett viktigare program! Och framför allt," sade Sokrates, " vill jag inte att det skall delas ut gift som man gjorde till mig, utan jag skulle vilja att ni inte bara ägnade er åt ungdomarna i ett program som bär mitt namn, utan också åt de äldre. Jag fick aldrig bli pensionär eftersom jag tvingades dricka odört, det gift man gav mig i fängelset. Jag hade gärna velat bli gammal, jag, bli en pensionär som kunde resa runt i hela Europa! Men ni bryr er inte om de äldre! Berätta vad jag har sagt i er röstförklaring i morgon bitti!" Och det har jag härmed gjort.
Betänkande (A5-0018/2002) av Graça Moura

Fatuzzo
Herr talman! Det dokument i vilket man beskriver hur de första två åren - 2000 och 2001 - med Kulturprogrammet har utvecklats är mycket viktigt. Vårt parlament röstade igenom det för att underlätta alla åtgärder från Europeiska unionens sida för att förbättra de europeiska medborgarnas kultur. Jag vet att kulturen är ett mycket viktigt kapital trots att man inte kan ta på den, trots att den inte är en väg eller ett hus. Därför är jag verkligen lycklig över att ha kunnat konstatera att detta program utvecklas mycket positivt, även om det finns några skavanker som kommer att rättas till under de kommande tre årens verksamhet. Jag kommer alltså att fortsätta att kräva att mer pengar skall avsättas för att förbättra de europeiska medborgarnas kultur.
Betänkande (A5-0019/2002) av Gröner

Fatuzzo
Herr talman! Nej, när det gäller programmet Ungdom håller jag däremot inte med. Jag röstade för eftersom jag inte vill höra sägas att en företrädare för Pensionärspartiet, det vill säga för de äldre, skulle vara emot ungdomarna. Jag är för ungdomarna: man kan inte bli gammal utan att ha varit ung någon gång i livet. Jag håller dock inte med om en punkt i detta betänkande, eller rättare sagt om vad jag läste på sidan 13, det vill säga att ungdomarna i kandidatländerna för utvidgningen har haft svårigheter att få visering av vissa av Europeiska unionens medlemsstater. Det går verkligen inte för sig! Här måste man absolut ingripa och jag är säker på att kommissionär Reding - som lyssnar på mig även om hon inte är närvarande här, utan säkert sitter framför TV:n på sitt kontor så att hon kan höra varför jag röstade för - kommer att undersöka detta och se till att ingen ung människa från något av kandidatländerna som i framtiden ber att få komma in i vår Europeiska union kommer att få sin viseringsansökan avslagen eller försenad av detta skäl.

Talmannen
Härmed förklarar jag omröstningen avslutad.

Avbrytande av sessionen
Talmannen
Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
(Sammanträdet avslutades kl. 12.11.)

