Videnskabeligt samarbejde med Afrika (forhandling)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om videnskabeligt samarbejde med Afrika.
Vladimír Špidla
Hr. formand, mine damer og herrer! Som vi alle ved, påvirkes den globale økonomi i stigende grad af den teknologiske innovation.
Udviklingslande bør anvende teknologi til at introducere innovation, da det vil forbedre de fattiges levevilkår og forbedre deres landes og virksomheders konkurrenceevne. Det er korrekt, at de fleste udviklingslande har åbnet deres økonomier. Men de er stadig fastlåst i en vareproduktion med lav værditilvækst og plaget af manglen på uddannet arbejdskraft. Udviklingslandene bør derfor udvide deres produktionskapacitet og sprede deres økonomier gennem bedre anvendelse af innovation og nye teknologier inden for landbrug, produktion og service.
Afrikanske videnskabsfolk deltager for tiden ikke tilstrækkeligt i internationale forsknings- og udviklingsprojekter, herunder dem, som modtager finansiel støtte fra EU. Det skyldes dels mangel på viden om, hvordan man opbygger den nødvendige forskningskapacitet, netværk og partnerskaber, dels hvordan man håndterer immaterialrettigheder, kontrakter, teknologioverførsel og formidling af forskningsresultater.
Det bør imidlertid understreges, at globale problemer såsom infektionssygdomme og biodiversitet kun kan løses tilfredsstillende med disse landes deltagelse.
Afrikanske politikere er klar over dette og gør deres bedste for at opprioritere videnskab og teknologi. På Den Afrikanske Ministerkonference om Videnskab og Teknologi i september 2005 blev der vedtaget en ny konsolideret handlingsplan for NEPAD, Det Nye Partnerskab for Udvikling af Afrika. Kommissionen for Den Afrikanske Union opfordrede tilmed sidste år, i januar 2007, Afrika på Den Afrikanske Unions topmøde til at tage initiativ til at iværksætte store kapacitetsopbygninger inden for videnskab og teknologi med henblik på at uddanne et stort antal videnskabsfolk, ingeniører og teknikere. 2008 blev således udnævnt til Videnskabens År med Afrika.
Kommissionen anerkender, at dette er et vigtigt spørgsmål og lægger yderligere vægt på videnskab og teknologi som en vigtig del af forhandlingerne om udviklingssamarbejde. Afrikanske videnskabsfolk kan deltage i Kommissionens generelle forskningsprogram, eller i Marie Curieprogrammet, som yder støtte til videnskabsfolk fra tredjelande, herunder udviklingslande.
I henhold til den 9. Europæiske Udviklingsfond blev der afsat 35,5 millioner euro til et kapacitetsopbygningsprogram for videnskab og teknologi som en del af samarbejdet med AVS-landene. Vi er for tiden også involveret i forhandlinger med vores partnere om yderligere støtte i henhold til den 10. Europæiske Udviklingsfond.
Mod slutningen af året sidste år blev EU og Den Afrikanske Union enige om et EU-Afrika-partnerskab for Videnskab, Information og Rumfart. Denne partnerskabsaftale vil være med til at bygge bro mellem os inden for områder som videnskab, udvikling af Afrikas videnskabelige og teknologiske kapacitetsopbygning samt støtte til Afrika med hensyn til at gøre bedre brug af videnskab og teknologi til bekæmpelse af fattigdom og fremme af økonomisk vækst og social udvikling. Den vil også være en hjælp i forbindelse med den konsoliderede handlingsplan for Afrika inden for områderne videnskab og teknologi.
Derudover sikrer partnerskabsaftalen, at byrden bæres ligeligt mellem de individuelle medlemslande. I den forbindelse har visse medlemslande påtaget sig en ledende rolle inden for specialiserede områder. Holland har f.eks. påtaget sig en ledende rolle inden for gartneri og Sverige inden for forskning i forsyning og distribution af vand.
Pilar del Castillo Vera
Hr. formand! Hr. kommissær! Vi reflekterer her i dag, for vi skal ikke debattere, vi er ikke i stand til på dette tidspunkt at holde en stor debat, om forslaget til den fælles beslutning, der er blevet forelagt af de parlamentariske grupper for at støtte foranstaltninger, der kan forbedre den videnskabelige udvikling i Afrika, og som vil tillade en mere intenst og flydende forbindelse med EU end den, der hidtil har været inden for området videnskab og anvendt teknologi.
Det møde, der som påpeget af kommissæren selv fandt sted i Lissabon, det andet møde mellem Afrika og EU - husk, at det første fandt sted i Kairo i 2000 - endnu en gang understregede vigtigheden af denne dimension, af det videnskabelige og teknologiske område i den fremtidige udvikling af Afrika.
I 2010 vil der blive foretaget en vurdering af udviklingen af de beslutning, der blev truffet i forbindelse med disse aftaler på dette møde i Lissabon mellem Afrika og EU. Vi skal nu vedtage en beslutning, der har til formål at øve indflydelse herpå fra Europa-Parlamentets side. Den følger således i kølvandet på Lissabonmødet, men ikke kun på dette møde, men også på forskellig vis på de forskellige initiativer, der mange steder i verden gennemføres med hensyn til Afrika.
Nu hvor Kina, som et stort land med et stort geografisk, politisk, kulturelt og økonomisk område, begynder at have en betydelig udvikling, i lighed med Indien og mange andre asiatiske lande, er fokus igen mere end nogensinde før rettet mod Afrika. Denne fokus er desuden vendt tilbage i en ny form og har taget et kvalitativt skridt i forhold til tidligere. Det sker ikke på grund af den barmhjertighed, der i stort omgang har kendetegnet Vestens forbindelse med Afrika, men derimod på grund af nærheden, ligheden, associeringen m.v.
I denne forbindelser er der stadig, især inden for det videnskabelige og teknologiske område, lang vej igen, for indsatsen har fundet sted inden for andre områder så som sundhed, uddannelse osv., men der har ikke været så meget fokus på det videnskabelige og teknologiske område. Til gengæld vil de gevinster, det kan få for udviklingen af Afrika og for en fuld integration af Afrika i globaliseringen, som kontinentet til en vis grad er udelukket fra - jeg siger dette i anførselstegn - blive yderst vigtige.
Jeg mener derfor, at denne beslutning, som Parlamentet skal stemme om i morgen, er et incitament og et initiativ i denne retning, der efter min mening er afgørende for Afrika og verdens fremtid.
Teresa Riera Madurell
Fru formand! Hr. kommissær, mine damer og herrer! Dette er et vigtigt beslutningsforslag, for vi taler ofte om Afrika her i Parlamentet, men kun sjældent om videnskabeligt samarbejde med dette kontinent. I dag hænger økonomisk og social udvikling uløseligt sammen med videnskabelig forskning, teknologisk udvikling og innovation.
I en globaliseret verden kræver mange af de problemer, som videnskaben endnu ikke har løst, desuden samarbejde med alle uden undtagelse, især inden for specifikke sektorer som energi, klimaændringer eller fødevaresikkerhed.
Videnskabeligt samarbejde med henblik på udvikling bør derfor være en prioritering inden for rammerne af vores overordnede samarbejdsstrategi med de afrikanske lande.
Det kræver deltagelse af videnskabsfolk i fælles forsknings- og udviklingssamarbejder, og at vi fremmer udvekslingen og mobiliteten af forskerne, at vi styrker forskningsinfrastrukturerne i henhold til det videnskabelige samfunds behov og ikke mindst, at vi støtter det, der allerede findes.
Mine damer og herrer, jeg er netop vendt tilbage fra Sydafrika i min egenskab af medlem af Parlamentets delegation. Vi har f.eks. haft en videnskabelig og teknologisk samarbejdsaftale med Sydafrika i 10 år. Netop derfor besøgte kommissær Potočnik landet i november.
Der er tale om en samarbejdsaftale, der er meget frugtbar til fælles gavn: Sydafrikanske videnskabsfolk har deltaget i 117 forskningsprojekter under det 6. rammeprogram, og det er en deltagelse, der kun ligger efter USA, Kina og Den Russiske Føderation, og der forudses en endnu større deltagelse i det 7. rammeprogram.
Dette samarbejde finder sted inden for så forskellige områder som bioteknologi, sundhed, nanoteknologi, rumforskning, transport, energi og klimaændringer. Det er et samarbejde, som vi som europæere bør støtte, for vi har mange problemer til fælles, som kræver en øjeblikkelig løsning, og fordi det at forene indsatsen i forskning og udvikling, i innovation og videnoverførsel kun kan være nyttigt for begge parter.
Et eksempel er energien, som også er et meget aktuelt spørgsmål i nævnte land. Vi stræber efter det samme, nemlig at sikre forsyningen til en opnåelig pris og på en miljøvenlig måde. I tråd hermed udarbejdes der meget interessante udviklingsprojekter inden for kulteknologi, vedvarende energi og energiudnyttelse.
Et andet vigtigt videnskabeligt samarbejdsområde i forhold til Sydafrika og hele Afrika generelt, som bør fremhæves, er aids, en sygdom, der hærger kontinentet, og som i et land som Sydafrika har formindsket den forventede levealder med mere end 10 år.
Jeg synes derfor, at den særlige henvisning i beslutningen til forskningen i denne sygdom er meget vigtig.
Endelig vil jeg gerne understrege, at ethvert samarbejde altid bør styrkes via udveksling af information, en ligefrem og åben dialog samt en oprigtig anerkendelse fra begge parters side.
Fiona Hall
Hr. formand! Dette beslutningsforslag om støtte til videnskabeligt samarbejde med Afrika kommer meget belejligt, fordi det kommer lige umiddelbart efter en række erklæringer inden for det seneste år om videnskab i Afrika. Det drejer sig om erklæringer fra FN's Økonomiske Kommission i januar 2007, i G8-topmødedeklarationen om styrkelse af forsknings- og udviklingssamarbejde og i det nye kapitel om ICT, videnskab og teknologi i EU-Afrika-strategien.
Med afholdelsen af Videnskab med Afrikakonferencen i Addis Ababa i marts er dette det helt rette tidspunkt for Parlamentet til at give sin støtte til en ny og intensiveret tilgang til det videnskabelige samarbejde mellem EU og Afrika. Der er naturligvis blevet taget initiativer tidligere. Der er blevet tildelt legater og forskningsstipendier til at hjælpe afrikanske videnskabsfolk til at komme og arbejde i Europa. Der er ydet støtte til visse projekter, men der er endnu ikke blevet etableret et fuldstædig gensidigt videnskabeligt samarbejde mellem Afrika og EU.
Der findes endnu ikke en velfunderet forskningsbase i Afrika for Afrika. Statistikkerne taler deres tydelige sprog. Afrika har kun 1 % af verdens videnskabelige forskere, men 13 % af verdens befolkning. Kun 1 ud af 10.000 mennesker i Afrika er videnskabsmand eller ingeniør, hvorimod tallet er 1 ud af 200 i industrilandene.
Ikke desto mindre er der ikke noget sted i verden, hvor forskning er mere nødvendig som følge af klimaforandringer. Global opvarmning i Afrika truer med at fjerne de beskedne fremskridt, som man har gjort for at nå milleniumudviklingsmålene. Men hvis bare den videnskabelige og teknologiske viden var bedre, kunne klimaforandringer også vendes til noget positivt for Afrika.
Dette beslutningsforslag fremhæver, med rette, specifikt solenergi. Det er netop den type af vedvarende energi, som Afrika har til overflod. Der gøres enorme fremskridt inden for solcelleenergi i dag. Sidste fredag besøgte jeg Center for Ny og Vedvarende Energi i Blyth, Northumberland, hvor innovativ forskning skal reducere omkostningerne til solelektricitet ved at rette solens stråler mod meget små siliciumceller.
Jeg er glad for, at denne forskning finder sted i min del af verden. Men medmindre en sådan forskning og udvikling også finder sted i Afrika, vil det kæmpe potentiale, som ligger i solenergiens evne til at producere store mængder af elektricitet til hele Afrika, aldrig blive udnyttet. Jeg håber, at det er den slags videnskabelige samarbejde, som vi nu er ved at bevæge os i retning af.
Jens Holm
Hr. formand! Godaften! Et af de centrale spørgsmål i diskussionen om videnskabeligt samarbejde med Afrika er, hvordan de afrikanske lande skal kunne beskytte sig mod klimaændringerne. Ifølge FN's Klimapanel er Afrika måske den verdensdel i verden, som vil blive ramt hårdest af klimaændringerne. Det sker faktisk allerede her og nu. Afgrøder brændes op. Ørkenen breder sig. Søer og vandløb udtørrer, og der findes nu millioner af klimaflygtninge i den afrikanske verdensdel.
Flere af de konflikter, som findes i Afrika i dag, er et resultat af den stress og de belastninger, klimaændringerne medfører. Ironien i klimaproblematikken er, at de, der sviner mindst, rammes hårdest.
Eksempelvis udleder Etiopien 0,1 t kuldioxid årligt pr. indbygger, mens mit eget land, Sverige, udleder mere end 6 t årligt pr. indbygger. EU-gennemsnittet ligger på ca. 10 t. Sverige udleder altså 60 gange mere og EU 100 gange mere end Etiopien - bare for at tage et konkret eksempel.
Set ud fra dette perspektiv har vi i Europa naturligvis et gigantisk ansvar. Dels er vi nødt til at reducere vores egne udledninger kraftigt, dels er vi nødt til at gøre alt, hvad der står i vores magt, for at hjælpe udviklingslandene med at vedtage foranstaltninger mod klimaændringerne.
I aften drøfter vi, hvordan vi kan få et velfungerende og videnskabeligt samarbejde med Afrika. Jeg synes, vi skal spørge os selv selvkritisk her og nu: Gør vi virkelig alt, hvad der står i vores magt, for at støtte de afrikanske lande? Gør vi virkelig alt, hvad der står i vores magt, for f.eks. at overføre moderne og miljøvenlige teknikker og viden til de afrikanske lande? Når vi forhandler handelsaftaler, tager vi så først og fremmest hensyn til vores egne virksomheder, eller tager vi først og fremmest hensyn til afrikanske, som vil handle med os på fair betingelser? Desværre kan i det mindste jeg ikke give et positivt svar disse spørgsmål. Der er altså stadig meget at gøre.
Hvordan forholder det sig eksempelvis med vores lovgivning om intellektuelle ejendomsrettigheder og patenter? Europa-Parlamentet konstaterede i november i sin beslutning forud for Baliforhandlingerne, at licensafgifter for intellektuelle ejendomsrettigheder på tekniske områder kan udgøre en hindring for overførsel af en sådan teknologi til udviklingslandene.
Lad mig komme med et eksempel: 75 % af vindkraftsteknologien kontrolleres af fire virksomheder i verden. Ja, kun fire virksomheder i hele verden. Tre af disse virksomheder er europæiske, det fjerde er fra USA. Når mange udviklingslande nu vil udbygge vindkraften, må de anvende en gammel og upatenteret teknik. De har ganske enkelt ikke råd til den moderne og mest miljøvenlige teknik.
En stor del af den moderne teknik er ganske enkelt fastlåst i vores egen lovgivning. Dette er naturligvis til fordel for et lille antal store virksomheder, som har kontrol over patenterne. Men hvilken gavn har Angola, Botswana eller Rwanda af det?
Jeg vil have et klart svar fra Kommissionen i aften. Gør De noget for at gøre situationen vedrørende intellektuelle ejendomsrettigheder og patenter mere fleksibel? Hvad gør De for, at teknologi lettere kan blive overført?
Lad mig til sidst komme med et andet eksempel på manglerne, nemlig de såkaldte fleksible mekanismer. Vi i industrilandene kan jo uddelegere noget af vores klimaansvar til udviklingslandene. Formålet er, hvis man fortolker det i henhold til loven, at vi skal overføre teknologi og miljøvirksomhed til udviklingslande. Men ifølge en ny rapport, som vi modtog i Miljøudvalget i fjor, går mindre end 2 % af CDM-projekterne til de afrikanske lande. Den største del er gået til projekter, som faktisk slet ikke har været til særlig stor gavn.
Hvad er Kommissionens holdning til de fleksible mekanismer og CDM-projekterne (Clean Development Mechanism)? Er De parat til at revidere disse mekanismer grundigt, sådan som vi i Europa-Parlamentet har krævet? Hvordan skal Afrika kunne drage større nytte af overførsel af teknologi i fremtiden?
Avril Doyle
- (EN) Hr. formand! Den Afrikanske Union har udpeget videnskab og teknologi som værende afgørende elementer for at opnå en bæredygtig udvikling på det afrikanske kontinent.
Næsten samtlige afrikanske lande sakker for tiden bagud med hensyn til videnskabelig produktion og videnskabelig kapacitet. Mængden af videnskabelige publikationer er f.eks. en indikation herpå. Egypten, som er et af de stærkeste afrikanske lande i dette område, tegner sig for sølle 0,4 % af globale publikationer. Videnskabeligt samarbejde giver mulighed for at overvinde de ekstreme uligheder, der er under udvikling. Dog står det over for store udfordringer med hensyn til problemer omkring global bæredygtighed inden for områder som fattigdom, klimaforandringer, biodiversitet, hiv/aids, infektionssygdomme, energi, rent drikkevand - listen er tilsyneladende endeløs. Hertil kan føjes problemerne omkring forskerflugt, forskeres fri bevægelighed og begrænset adgang til informationer.
Der har aldrig været bedre muligheder for at få etableret et vellykket samarbejde med afrikanske partnere, end der er lige nu. Eksempler herpå findes inden for områder som bioteknologi, ICT, rumfart og nanoteknologi.
Kombineret med Afrikas enorme naturressourcer og biodiversitet, kunne disse vise sig at være yderst effektive. Derudover er en fornyet politisk interesse i Afrika og et større engagement fra industrilandenes og Kinas side nødvendig for yderligere udvikling i dette område i det hele taget.
I løbet af de sidste 20 år har EU høstet stor erfaring med hensyn til organisering og styring af samarbejdsprogrammer inden for videnskab og teknologi. Det syvende rammeprogram giver partnerne fra Afrika nogle meget interessante muligheder, men der kan gøres mere.
Vi bliver nødt til at forstå den store betydning, som et samarbejde om videnskabelige emner kan få for de afrikanske lande og for udviklingen af det afrikanske kontinent. Der kan og skal gøres mere inden for områder som videnskab og teknologi. Vi skal skabe brede kommunikationskanaler og netværk mellem videnskabsfolk og udviklingsarbejdere, så vi kan tage ved lære af hinanden.
Videnskabeligt diplomati er tilbage øverst på dagsordenen og skal tilpasses en ny internetæra, lavprisrejser, globale nyheder døgnet rundt, ngo'ers magt - en hel række af ting.
Det faktum, at videnskab er holdt og skal holdes adskilt fra politik, gør videnskabsfolk til tillidsfulde diplomater. Det er tid for det videnskabelige samfund til at styrke dets rolle inden for diplomatiet. Et stærkt nyt videnskabeligt diplomati rettet mod afrikanske borgere og deres regeringer vil betyde menneskelig trivsel, bedre uddannelse, økonomisk vækst og mest af alt håb. Et handlingens diplomati og ikke kun et ordenes diplomati. Milleniumudviklingsmålene synes endnu mere udfordrende i dette Videnskabens År med Afrika.
Romana Jordan Cizelj
- (SL) Hr. formand! Afrika har mere end 13 % af verdens samlede befolkning, men kun 1 % af verdens videnskabsfolk. Landet bruger kun 0,3 % af sit BNP på forskning og udvikling. Samtidig står Europa over for to store globale problemer, som kun kan løses tilfredsstillende ved global handling. Dette gælder også for videnskabelig forskning.
Det første problem består i de såkaldte milliniumudviklingsmåls tilsagn om at udrydde verdens fattigdom. Voksnes dårlige helbredstilstand eller død, i en alder, hvor de stadig kunne være aktive, kan tvinge de yngre og ældre generationer i disse familier ud i fattigdom. Når vi anvender mulighederne i det syvende rammeprogram, må vi være tilstrækkelig bevidste om, at vi ikke kun tildeler ressourcer til forskning i sygdomme, som rammer den europæiske befolkning. Vi må også finde en passende løsning på sygdomme, som udgør en global trussel såsom aids, der slog mere end 2 millioner mennesker ihjel i 2006.
Det andet problem er klimaforandringer. Data viser, at klimaforandringer påvirker de fattige mest. Europa må tage sin del af ansvaret og samarbejde i en udstrækning, så der sker en tilpasning til klimaændringerne og så der også sker en begrænsning i den globale opvarmning.
Det syvende rammeprogram kunne også omfatte videnskabsfolk fra udviklingslande. Den besked, som vi får fra dem, er imidlertid, at deres forudsætninger for dette samarbejde er for ringe. Mekanismerne inden for rammerne af udviklingspolitik giver gode muligheder for at reducere forskellene. Dog må vi sætte en stopper for det traditionelle samarbejde, som udelukkende baserer sig på støtte. Et partnerskab betyder, at vi skal inddrage videnskab, teknologi og innovation i vores udviklingspolitikker.
Jerzy Buzek
(PL) Hr. formand! Mange tak! Vi befinder os i globaliseringens tidsalder, hvilket betyder, at vi er i en skarp konkurrence med alle. Det afrikanske kontinent huser en særlig konkurrence. Den kinesiske og japanske økonomi, Australien og USA forsøger at erobre dette marked.
Hvis man ønsker at gøre relationer varmere og tættere, starter man som regel med sportens verden, og det har også været tilfældet her. Og straks herefter finder udveksling af studerende og videnskabeligt samarbejde sted. Hvis vi nu skal samarbejde med Afrika på dette område, vil vi udveksle tusindvis af studerende og forskere om fem eller 10 år. Der vil være tusindvis af ambassadører for vores samarbejde. De nuværende fælles forskningsinitiativer vil om 10 år udvikle sig til store investeringer, en strøm af kvalificerede arbejdstagere, åbning af markederne, altså konkurrence, vækst, nye arbejdspladser i Europa og i Afrika. Og det bør vi i dag stræbe efter.
Mairead McGuinness
- (EN) Hr. formand! Videnskabeligt samarbejde med Afrika skal være med det mål for øje at udvikle et uddannet og aktivt videnskabeligt samfund på det kontinent til fordel for det kontinent og ikke, skal jeg gøre opmærksom på, for at stjæle deres videnskabsfolk, som vi gør det med deres uddannede læger og sygeplejersker.
Mit møde med en ung uddannet landbrugsforsker i Malawi i 2005 var meget opmuntrende. Han havde været i EU og uddannet sig der men var stolt over at være tilbage blandt sine egne igen og vise dem, hvordan man anvender jord og vand til at fremstille mad, der kan give dem et bæredygtigt liv.
Jeg vil gerne slutte af med at sige, at et af de områder, som er blevet overset i Afrika, er investering i landbrugsforskning, og at Verdensbankens forslag til en betænkning for dette år er et bevis herpå. Så jeg mener, at vi skal samarbejde på alle niveauer inden for videnskab, men at vi især skal se på områder som landbrug og naturressourcer.
Avril Doyle
- (EN) Hr. formand! Jeg sætter muligvis Deres tålmodighed på prøve, men jeg bemærkede en præcedens tidligere i dag med hensyn til talere, der tog ordret igen, hvis der ikke var fem "catch the eyes", så mange tak.
Jeg har et konkret spørgsmål til kommissæren. Jeg talte om diplomati og om videnskabsdiplomati - et handlingens diplomati og ikke kun et ordenes diplomati. Der er en generel opfattelse af, at Lissabontopmødet om EU og Afrika var en kæmpe skuffelse, og at der var mere snak end handling. Jeg vil gerne have svar på netop den påstand.
Kan De nævne blot nogen af de handlinger, i modsætning til de ord, der blev sagt, som vi kan forvente os af diskussionen af dette vigtige emne mellem hundrede - hvis ikke tusinder - af mennesker samlet i Lissabon? Og kan De sige noget om, hvornår vi evt. får nogle resultater at se?
Vladimír Špidla
Hr. formand, mine damer og herrer! EU's Afrikapolitik baserer sig på en kompleks strategi, og en del af denne strategi relaterer sig selvfølgelig til Afrikas adgang til videnskab og teknologi. EU anerkender vigtigheden af denne adgang, da den vil gøre det muligt for det afrikanske kontinent at håndtere de udfordringer, som klimaforandringer giver. Kommissionen mener, at de afrikanske lande er nødt til hurtigst muligt at udvikle de nødvendige komplekse strategier for at kunne tilpasse sig, alt imens de sørger for, at sådanne tilpasninger ikke undergraver de positive resultater, som disse lande har opnået i kampen mod fattigdom.
Kommissionen er af den opfattelse, at vores samarbejde inden for videnskab og teknologi er særlig vigtigt med hensyn til forskning i landbrug og overvågning af landsbrugsprodukter. Kommissionen støtter derfor Den Afrikanske Unions indsats for at etablere et komplekst videnskabeligt forskningsprogram inden for landbrug samt internationale organisationers bestræbelser på at harmonisere varslingssystemer inden for landbrug. Vi støtter også overførsel af vedvarende energiteknologi, som er et emne, der er tæt forbundet med reduktion af CO2-udledning. Denne overførsel bør have mere fokus på indsatsen for at opnå en bæredygtig og effektiv energiforsyning og på adgang til forsyningen, i stedet for på problemerne omkring klimaforandringer.
Den private sektor spiller en meget vigtig rolle inden for teknologioverførsel, og Kommissionen giver støtte til denne sektor gennem et særligt program. Kommissionen vil deltage på Addis Ababakonferencen i marts, og vi håber, at den bliver en milepæl på vejen til et videnskabeligt samarbejde med Afrika og til udvikling af videnskab og teknologi på det afrikanske kontinent.
Aidsproblemet blev også nævnt i debatten. Tillad mig at sige kort, at Kommissionen er en af de største bidragydere til Den Globale Fond til bekæmpelse af aids, tuberkulose og malaria, og jeg synes, vi har al mulig grund til at være stolte herover.
Som jeg allerede har sagt, blev Den Afrikanske Union og EU under EU-Afrika-topmødet i Lissabon i slutningen af sidste år enige om at indgå et partnerskab mellem Europa og Afrika inden for områder som informationssamfund, videnskab og rumteknologi. Vi er i gang med at forberede en meddelelse, som vil indeholde konkrete punkter til og en handlingsplan for, hvordan vi etablerer dette partnerskab i praksis.
Jeg kan desværre ikke tilslutte mig fru Doyles holdning til, at Lissabonkonferencen var en skuffelse. Det var den bestemt ikke. Konferencen var det første skridt på vejen, og vi tager nu, som tidligere nævnt, yderligere konkrete skridt til at bygge videre på resultatet fra Lissabon.
Formanden
Som afslutning på forhandlingen har jeg modtaget et beslutningsforslag, jf. forretningsordenens artikel 103, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
Glyn Ford  
Ordsproget, "hvis du giver en mand en fisk, har han mad til en dag. Hvis du lærer ham at fiske, har han mad til resten af livet", er alt for rammende i denne debat. Hvis Afrika skal slippe ud af fattigdom, er det nødt til at udvide udvindingen af sine råstoffer, styrke sin produktionsbase og øge sin eksport, men er samtidig nødt til at forbedre sin videnskabelige ekspertise. Vi i Vesten skal udvide afrikanske videnskabsfolks engagement i internationale samarbejdsrelaterede videnskabelige forsknings- og udviklingsprojekter og styrke den eksisterende forskningsinfrastruktur.
