
Alyssandrakis (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, jeg har fra Guatemala fået meddelelse om, at Ricardo de León Regil, kandidat for Guatemalas Revolutionsforbund, brutalt er blevet myrdet den 16. i denne måned.
Ricardo de León Regil var læge og var vidt anerkendt og værdsat for sit arbejde. Han var offer for en voldelig situation, som har udviklet sig gennem længere tid i Guatemala, og som forværres i denne tid, hvor valgprocessen er i gang.
Guatemalas befolkning har som de øvrige latinamerikanske befolkninger haft tragiske erfaringer med fremmed intervention og det lokale oligarki. Guatemalas befolkning har været nødt til at følge den væbnede kamps vej for at forsvare sine grundlæggende rettigheder. Den hårde kamp førte til fredsprocessen, og den regering, som blev dannet, forpligtede sig til at gennemføre bestemte reformer. Seks år efter har disse reformer ikke blot stået stille, der hersker også fattigdom, og befolkningens ledere myrdes af paramilitære enheder, som aldrig straffes.
Jeg vil ledsage min fordømmelse med en anmodning til Dem, hr. formand, om at rette henvendelse til Guatemalas myndigheder, så denne afskyelige forbrydelse kan blive undersøgt til bunds. 
Formanden.
   - Det vil jeg bestemt gerne gøre på Parlamentets vegne, hr. Alyssandrakis. 
Cappato (NI ).
   - Hr. formand, jeg beder om ordet for gøre opmærksom på et spørgsmål, der vedrører Parlamentets interne tilrettelæggelse. Jeg bad om, at en praktikant - en person, der samarbejder med mig på frivillig basis - fik adgangstilladelse til parlamentsbygningerne i Strasbourg, men man nægtede mig denne mulighed. Jeg fik det svar, at kun akkrediterede medarbejdere kan få adgang til bygningerne i Strasbourg uden for mødeperioderne. Det er efter min mening en helt absurd beslutning, hr. formand. Det er i sig selv absurd, at vi har to arbejdssteder. At personer, som ikke nødvendigvis er lønnede medarbejdere eller assistenter, der officielt er registreret som medarbejdere, er fuldstændig afskåret fra enhver mulighed for at arbejde i Strasbourg-bygningerne uden for mødeperioderne, er efter min opfattelse et udtryk for overdrevent bureaukrati. Hr. formand, jeg vil bede Dem om at se på denne regel, der er opstået, så den kan blive ændret. 
Formanden.
   - Hr. Cappato, det er sandsynligvis for tidligt på formiddagen til at sætte mig i gang med emnet om de to arbejdssteder, men med hensyn til den specielle anmodning, De er kommet med, vil jeg i dag bede tjenestemændene om at kontakte Dem for at prøve at se på detaljerne i sagen. I samarbejde med Dem vil vi prøve på at finde en passende løsning, der er i overensstemmelse med forretningsordenen.(1) 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er Rådets og Kommissionens udtalelser - statusrapporten om regeringskonferencen, herunder budgetaspektet.
Jeg vil gerne underrette kollegerne i Parlamentet om, at jeg i de seneste mange uger har aflagt særdeles mange politiske besøg i et antal hovedstæder i de lande, hvis finansministre i Økofin ad bagvejen har prøvet at fjerne den hårfine balance fra Parlamentet, vi havde forhandlet os frem til gennem konventet. Det er et område, hvor vi som institution må trække en streg i sandet.
Det er vigtigt for Parlamentet, ikke blot af hensyn til institutionelle egeninteresser. Det berører selve hjertet i den rolle, det parlamentariske eller repræsentative demokrati og offentlig ansvarlighed spiller. Magten over pengene har historisk set været det afgørende spørgsmål for parlamentarismen, efterhånden som den har udviklet sig, og vi kan ikke her i Parlamentet godkende nogen ordning ved at gå baglæns under påberåbelse af fremskridt for Europa i morgen.
Antonione,
   Hr. formand, mine damer og herrer, det glæder mig, at jeg dagen efter regeringskonferencens ministermøde den 18. november og få dage efter konklavemødet er tilbage i Parlamentet for at drøfte den udvikling, der har fundet sted i regeringskonferencen siden min sidste redegørelse den 5. november.
Jeg tror, at det er nødvendigt at starte med at sige, at det italienske formandskabs overordnede holdning stadig er den, som min regering har givet udtryk for flere gange her i Parlamentet og under regeringskonferencen. Vi er stadig af den opfattelse, at en ambitiøs aftale, der lever op til kravene og forventningerne til et udvidet EU, kun kan opnås ved hjælp af en tekst, der afviger så lidt som muligt fra konventets udkast.
Den regelmæssige kontakt med Europa-Parlamentet og med repræsentanterne for de nationale parlamenter bestyrker os i denne tro, og det gælder også for de opfordringer, der kommer fra forskellige dele af Europas civilsamfund. På regeringskonferencen lader nogle medlemsstaters holdning dog til at gå i en anden retning, nemlig i retning af en genoptagelse af forhandlingerne om mange aspekter i konventets udkast. Jeg vil komme med en forsigtigt positiv vurdering i den forbindelse. Af legitime forhandlingstaktiske grunde har nogle lande en reserveret holdning og insisterer på, at der skal foretages ændringer - også væsentlige ændringer - af den ligevægt, man nåede frem til i konventet. Men der er ingen af medlemsstaterne, som har sat spørgsmålstegn ved målsætningen - der også er et politisk krav - om at afslutte regeringskonferencen med et godt resultat inden for de frister, som stats- og regeringscheferne satte i Thessaloniki og gentog i Bruxelles i oktober måned. Selve regeringskonferencens forløb bekræfter i øvrigt, at der ikke hersker nogen tvivl om værdien af det udkast, som konventet har vedtaget. Når det gælder næsten alle de punkter, der er blevet drøftet hidtil, stod det nemlig klart, at en revisionistisk indfaldsvinkel, der tager sigte på at ændre teksten til konventets udkast, ikke fører til alternative konsensusløsninger, men tværtimod gør modsætningsforholdene større. Derfor tror jeg, at de enkelte lande i den sidste forhandlingsfase er i stand til at vurdere de fælles fordele, der følger af en ambitiøs forfatnings- og integrationsproces, i forhold til de begrænsede og præcise omkostninger, som nogle bestemmelser har.
På mødet i går drøftede vi navnlig EU-udenrigsministerens rolle og spørgsmålet om forfatningstraktatens revidering, og vi noterede os den danske regerings bemærkninger om protokollen vedrørende de forbehold, som landet nyder godt af med hensyn til retlige og indre anliggender. Det første aspekt blev allerede behandlet på regeringskonferencens tidligere møder. Derfor anså formandskabet det for rigtigt at stille nogle præcise forslag, som er inspireret af følgende principper: en fastholdelse af konventets forslag om de "to kasketter", hvor det slås fast, at den uafhængighed, som Kommissionens næstformand/udenrigsministeren har, gælder for de aspekter, der er forbundet med hans deltagelse i kommissærkollegiet, og ikke for rådsaktiviteterne såsom gennemførelsen af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og formandskabet for Rådet (eksterne forbindelser), en præcisering af, hvilke konsekvenser et forslag om mistillidsvotum fra Europa-Parlamentet til Kommissionen har for udenrigsministeren, en udtrykkelig angivelse af, at kommissionsformanden ikke kan kræve næstformandens/udenrigsministerens afgang uden Det Europæiske Råds samtykke og en styrkelse af bestemmelsen om, at næstformanden/udenrigsministeren er ansvarlig for at sikre sammenhængen mellem FUSP og EU's eksterne forbindelser.
Mange medlemsstater så med positive øjne på, at der skabes større klarhed omkring disse punkter, hvilket er helt i tråd med konventets indfaldsvinkel. Der er ingen tvivl om, at formandskabets forslag går i den rigtige retning, og det gælder også for de delegationer, som stadig har en problematisk holdning til konventets tekst. En endelig aftale om den kommende udenrigsministers opgaver kan naturligvis ikke adskilles fra aftalen om EU's samlede institutionelle rammer i fremtiden. Der er således tale om et spørgsmål, som vi skal vende tilbage til i forbindelse med ministerkonklaven den 28. og 29. november og på stats- og regeringschefernes afsluttende regeringskonferencemøde.
Den løsning, som konventet foreslår, når det gælder en fremtidig revision af forfatningstraktaten, er baseret på to nøgleprincipper, og det er dels kravet om en enstemmig undertegnelse og ratificering af den formelle revision af alle forfatningsbestemmelserne og dels eksistensen af både generelle og specifikke passerelle-klausuler, som på nøje fastlagte områder gør det muligt at ændre afstemningsreglerne og gå fra enstemmighed til kvalificeret flertal, det vil sige at ændre lovgivningsproceduren, så man går fra den særlige procedure til den almindelige procedure - der sikrer fuldstændig lighed mellem Rådet og Europa-Parlamentet - efter alle medlemsstaternes fælles samtykke i Det Europæiske Råd og efter at have hørt Europa-Parlamentet og informeret de nationale parlamenter.
Formandskabet har foreslået nogle tilpasninger af de mekanismer, som konventet har fastlagt, og det er både for at styrke de nationale parlamenters inddragelse i forbindelse med passerelle-klausulernes anvendelse og for at undersøge teorien om en forenkling af forfatningstraktatens revisionsprocedure, der begrænses til specifikke afsnit i forfatningstraktatens del III. Som Parlamentet så rigtigt understregede, er den procedure, som konventet har taget højde for, nemlig alt for stiv, og den risikerer at gøre det udvidede EU ude af stand til at ajourføre sine forfatningsbestemmelser, selv for de mindre væsentlige bestemmelsers vedkommende.
Gårsdagens meningsudveksling bekræftede, at man stadig har forskellige holdninger på dette punkt. Vi skal dog fortsætte vores bestræbelser på at finde et fælles grundlag, hvor man tager udgangspunkt i konventets og forener en hurtig og effektiv inddragelse af parlamenterne - der er et uundværligt element af demokratisk legitimitet i en staternes og borgernes Union, som bygger på retsreglerne - med nødvendigheden af at undgå stive revisionsprocedurer, som ville være skadelige for den kommende udvikling af et EU, der efterhånden tæller et betydeligt antal medlemmer.
På mødet i går henledte den danske udenrigsminister regeringskonferencens opmærksomhed på spørgsmålet om den protokol, der omhandler Danmarks deltagelse i de EU-aktiviteter, som vedrører retlige og indre anliggender. Med forfatningstraktatens nye struktur - hvor man går bort fra den forældede og ikke særlig funktionelle søjlestruktur - er det nemlig nødvendigt med en revision af denne protokol, der blev udarbejdet på et tidspunkt, hvor det strafferetlige samarbejde og politisamarbejdet stadig var underlagt mellemstatslige procedurer. Ud fra den danske regerings angivelser vil vi i de kommende dage udarbejde en ajourført udgave af protokollen, der skal opfylde nogle grundlæggende krav, nemlig en tilstrækkelig tilpasning af det allerede eksisterende forbehold til den juridiske situation, som forfatningstraktaten medfører, den danske regerings mulighed for fremover at anvende en -løsning ud fra sine egne forfatningsbestemmelser og protokollens forenelighed med en effektiv EU-indsats på området for retlige og indre anliggender, som der med rette lægges vægt på i konventets tekst.
Hr. formand, mine damer og herrer, der er kort tid til den afgørende fase af de forhandlinger, som finder sted i regeringskonferencen i øjeblikket. På det nært forestående konklavemøde i Napoli vil formandskabet fremlægge teksten til udkastet til forfatningstraktat, der er revideret af den gruppe, som Rådets Juridiske Tjeneste har stået i spidsen for, og som alle medlemsstaterne, Europa-Parlamentet og Kommissionen har bidraget til. Denne imponerende tekniske og juridiske finjustering har givet et glimrende resultat og har i det hele taget forbedret forfatningstekstens formulering i forhold til det indhold, som konventet vedtog.
I Napoli vil formandskabet ligeledes fremlægge et samlet forslag om de punkter, der stadig er omstridte i forfatningsforhandlingerne, i et forsøg på at skabe større overensstemmelse mellem medlemsstaternes holdninger. Formålet med dette er dog at skabe tilslutning til konventets udkast, der om nødvendigt skal tilpasses, suppleres, uddybes og præciseres, men som der bestemt ikke skal vendes op og ned på. Her vil jeg gerne gentage på min regerings vegne, at vi er besluttet på ikke at indgå kompromiser efter laveste fællesnævner, men finde fine og ædle løsninger, som er værdige for den åbne og gennemsigtige demokratiske debat, der har fundet sted i konventet. Vi er klar over, at den opgave, der venter os fra nu af og til fristens udløb den 12.-13. december, er vanskelig og kompleks. Men vi sætter vores lid til, at medlemsstaternes regeringer lever op til de europæiske borgeres forventninger om et mere samhørigt, indflydelsesrigt og solidarisk EU. Disse forventninger har Parlamentet forstået at fortolke på en glimrende måde, først i konventet og siden på regeringskonferencen, som Parlamentet til fulde er blevet inddraget i.
Verheugen,
    Hr. formand, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer, Kommissionen ser med stigende uro og bekymring på arbejdet i regeringskonferencen. Det er jo normalt, at en regeringskonference først ret sent lader de virkelige linjer for et kompromis komme frem, men det er ikke helt normalt, at vi har en regeringskonference, hvor der på hvert møde dukker flere nye spørgsmål op, end der bliver løst. Kommissionen er helt enig i den holdning, der bliver fremført i den offentlige diskussion, nemlig at det nu virkelig handler om at sikre, at denne regeringskonference bliver en succes. Jeg støtter det italienske formandskabs udtalelser. Konferencen træder nu ind i den afgørende fase, og det handler helt klart om én ting, nemlig om at sikre, at det samlede resultat af konventet bliver beskyttet mod at blive ødelagt i et tovtrækkeri mellem enkeltstatslige interesser, og det handler om at bevare den institutionelle balance, som blev fundet efter 16 måneders intensivt debatarbejde.
Lad mig minde Dem om, at der var en grund til, at dette forfatningsudkast blev udarbejdet af et konvent og ikke som sædvanlig af en konference af diplomater og embedsmænd. Det var resultatet af chokket fra Nice. Det bør stå klart for os her, at vi ikke må styre hen mod et topmøde, hvor stats- og regeringscheferne igen sidder nætter igennem med regnestokken og når frem til et resultat, som de selv bliver forskrækkede over.
Vi accepterede Nice-traktaten - Parlamentet med en vis betænkelighed, også Kommissionen med betænkelighed - fordi vi havde brug for den. Vi havde brug for denne traktat for at kunne afslutte det store historiske projekt med udvidelsen til tiden. Men jeg tror ikke, der var nogen her i salen, der mente, at denne traktat ville være nok til at holde et EU med 25 eller 27 medlemmer arbejds- og funktionsdygtigt. Vi ved alle, at vi skal bruge en bedre traktat, og at det haster. Kommissionen presser derfor på for at få arbejdet afsluttet til tiden. Udvidelsen bliver afsluttet den 1. maj 2004, og til den tid skal vi være nået til politisk enighed om, hvordan vi så vil samarbejde.
I det forestående arbejde drejer det sig efter Kommissionens opfattelse især om at bevare de vigtige fremskridt i konventets udkast, at forsvare dem. De vigtigste fremskridt er efter vores opfattelse for det første indførelsen af princippet om dobbelt flertal, 50/60 %'s reglen, udvidelsen af anvendelsen af flertalsbeslutninger samt styrkelse af Europa-Parlamentet i lovgivningsprocessen.
Ligesom forfatningstraktaten som helhed udgør et nøje afvejet kompromis, skal også dens enkelte kapitler betragtes som en balance, som udgør en samlet helhed, og som man heller ikke må true ved at pille ved detaljerne. Med henblik på diskussionen på ministermødet i går og med henblik på den information, som vi netop har fået fra det italienske formandskab, vil jeg gerne kraftigt fremhæve den kommende EU-udenrigsministers dobbelte natur. Hvis vi vil sikre en sammenhæng mellem EU's udenrigspolitiske aktioner og de interne EU-politikker, er det nødvendigt, at denne udenrigsminister ikke kun har mandat fra Rådet, men at han som næstformand i Kommissionen er integreret i Kommissionen med fuld stemmeret. En udenrigsminister, som har en slags gæstestatus i Kommissionen, kan ikke løse den opgave, der er tale om her. Uanset hvordan man udformer udenrigsministerens særstatus i Kommissionen, ville det ikke kunne modsvare de krav, som hans dobbelte legitimation stiller.
Den fine balance i resultatet fra konventet afspejler sig også i de tre elementer til finansiering af EU, nemlig egne indtægter, flerårige finansielle rammer og den årlige budgetprocedure. Hvis man ønsker, at regeringskonferencen skal blive en succes, bør man vare sig for at tage hul på disse aftaler igen. Her støtter Kommissionen fuldt ud den opfattelse, at konventets udkast også bør forsvares mod dem, som først og fremmest ser på deres nationale ansvar, for nu at udtrykke det meget forsigtigt.
Det italienske formandskab har peget på et meget vigtigt punkt, som jeg gerne vil støtte kraftigt, nemlig den forenklede procedure til ændring af traktaten. Det er helt nødvendigt efter Kommissionens opfattelse.
EU må ikke tvinge sig selv ned i et konstitutionelt korset, som måske vil være blevet for lille allerede om få år. Jeg synes, at forslagene fra det italienske formandskab peger i den rigtige retning.
Lad mig til slut komme med en bemærkning om de politiske vanskeligheder, der vil komme, når regeringskonferencen har nået en vellykket afslutning, hvad vi alle håber og støtter. Vi vil så stå i den situation, at en meget vidtgående, meget kompliceret og meget grundlæggende traktat bliver ratificeret i 25 medlemslande og i et stort antal medlemslande skal gennem en folkeafstemning. Det vil ikke komme som nogen overraskelse, hvis det især i vores nye kommende medlemslande ikke vil være helt let at komme over denne forhindring. Det skal man være klar over.
Jeg vil også bede medlemmerne om at vise en vis forståelse for de nye medlemslandes holdninger under regeringskonferencen, som jo bliver kritiseret ind i mellem. Jeg beder Dem have forståelse for, at det ikke har været og fortsat ikke er helt let for regeringerne og parlamenterne i de nye medlemslande at forklare deres vælgere, at grundlaget for tiltrædelsen af EU allerede skal ændres igen nu få uger efter de vellykkede folkeafstemninger om medlemskab i EU, hvor kampagnerne blev ført på grundlag af Nice-traktaten.
Det siger jeg især af hensyn til mine polske venner, som jo indtager en meget bestemt holdning i spørgsmålet om flertalsdannelse. Jeg har indtryk af, der er er opstået en misforståelse i den offentlige debat i Polen, nemlig den misforståelse, at det drejede sig om at fastlægge de enkelte medlemslandes betydning i forhold til hinanden. Det er ikke tilfældet. Den nye regel fastslår allerførst, at alle medlemmer er ligeberettigede. En beslutning kan jo først blive gyldig, når den bliver taget af flertallet af medlemmerne, her er alle medlemmer altså helt ligeberettigede, Polen har nøjagtig samme rettigheder som alle andre.
Det andet element, nemlig at dette flertal skal afspejle et flertal i befolkningen, er den nødvendige demokratiske legitimation for en sådan proces. Jo større vi bliver, jo større vores ansvar bliver, og jo vigtigere indholdet af vores beslutninger bliver, desto mere nødvendigt bliver den demokratiske legitimation. Det er det, det drejer sig om her. Jeg håber, at dette punkt vil indgå i diskussionen i Polen i den tid, der er tilbage.
Lad mig til slut sige, at der i forbindelse med kompromiset også bør tages hensyn til, at dette traktatudkast skal ratificeres i 25 lande. Det siger jeg især med henblik på diskussionen om Kommissionens størrelse og sammensætning.
Jeg vil gerne forsikre Parlamentet om, at Kommissionen står på Parlamentets side, når det nu gælder om at overføre den afgørende arkitektur og balance i forfatningsforslaget til virkeligheden og bringe fællesskabsmetode og medlemsstaternes suverænitet, national handling og EU-institutionernes demokratiske legitimation i det rette forhold til hinanden. Konventets forslag udpeger den rigtige vej. Kommissionen vil gøre alt, hvad den kan, for at bidrage til, at det er denne vej, der bliver fulgt.
Berès (PSE ).
   - Hr. formand, jeg tror, at vi alle glæder os over kvaliteten af bidraget fra Parlamentets delegation til konventet. I dag er de eneste berøringspunkter Parlamentets to repræsentanter til regeringskonferencen.
Hr. formand, jeg vil stille Dem følgende spørgsmål: Mener De, at de små arrangementer for lukkede døre i en af vores grupper bidrager til at konsolidere den myndighed, som Parlamentets to repræsentanter skal have på regeringskonferencen? Hr. formand, hvorfor har den gruppe, som De tilhører, ikke foreslået Andrew Duff som kandidat? Det ville efter min mening have haft en vis berettigelse, hvis han havde repræsenteret os på regeringskonferencen. 
Formanden.
   - Fru Berès, jeg vil fremsætte nogle kommentarer til det punkt vedrørende forretningsordenen, De har rejst, men først vil jeg henvende mig til vores kollega, hr. Méndez de Vigo. Jeg takker ham for det lederskab, han har udvist på vegne af Parlamentet gennem arbejdet i konventet og som vores repræsentant på regeringskonferencen. Vi er meget glade for dette arbejde.
For det andet anmodede hr. Méndez de Vigo for nylig om at måtte træde tilbage som Parlamentets repræsentant på regeringskonferencen. Det blev jeg underrettet om, og jeg mener, at jeg gjorde min pligt på en korrekt måde. Jeg gik videre med denne oplysning til Formandskonferencen. Dér udvekslede vi synspunkter om, hvad reaktionen skulle være, og Formandskonferencen besluttede på basis af en aftale, der ikke var enstemmig, men ikke desto mindre var en aftale, at udnævne hr. Brok til Parlamentets repræsentant.
Dette blev gjort på en fuldt gennemskuelig måde i overensstemmelse med de foreskrevne procedurer. Synspunkter, der ikke ligger langt fra dem, De er fremkommet med i Deres bemærkning til forretningsordenen, fru Berès, kom til udtryk. Der var mange forskellige synspunkter ved den konference, og mange forskellige holdninger fra de forskellige gruppeledere. Ikke desto mindre var der tilstrækkeligt initiativ til på Parlamentets vegne at bekræfte udnævnelsen af vores kollega hr. Brok til denne stilling. Jeg understreger "på Parlamentets vegne". 
Brok (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, kære kolleger, med mødet i går blev det vel klart, at der kan nås en afslutning i december. De spørgsmål, som der er stor uenighed om, er nemlig kun nogle få spørgsmål, som vi heller ikke vil være klogere på til næste år. Derfor bør det italienske formandskab opmuntres til at fortsætte sin hidtidige kurs og holde sig så tæt til konventets tekst som muligt, fordi den udgør en balance, som det er vanskeligt at erstatte med en anden. Det vil især også være tilfældet for det dokument, som bliver fremlagt i næste uge ved parlamentskonferencen. Jeg tror, at der under denne forudsætning vil være en chance for at afslutte denne konference.
Vi skal imidlertid se i øjnene, at der stadig er modstridende kræfter i spil, som forsøger at sætte det ud af kraft. Det diskuterede vi allerede i forbindelse med det lovgivende råd. Men også Parlamentet har jo helt korrekt i denne uge i forbindelse med budgetlovgivningen truffet beslutninger, og De, hr. formand, henviste til det. For begges vedkommende - i forbindelse med det lovgivende råd, for ikke at lade nogen gennemsigtighed komme frem og lade de nationale bureaukratier arbejde som hidtil, og i forbindelse med undergravelsen af Parlamentets rettigheder ved budgettet - kommer jeg til at tænke på en filmserie, hvis andet afsnit hed "Imperiet slår igen", nemlig imperiet af nationale ministerialbureaukratier. Tredje afsnit af denne filmserie hed "Det gode sejrer", så der stadig er en god chance for, at alt dette endnu kan afværges. I forbindelse med budgetlovgivningen tog det italienske formandskab jo allerede på forrige møde skridt i denne retning for at sikre det, og jeg håber, at denne holdning vil blive bevaret.
I hvert fald må vi sige helt klart, at begge lovgivere skal holde offentlige møder, det skylder vi vores borgere for at opretholde gennemsigtigheden. Man må også se i øjnene, budgetretten er den afgørende rettighed for ethvert parlament, og det er helt klart en krigserklæring, hvis der bliver foretaget ændringer i denne budgetrettighed, som Parlamentet ikke kan acceptere. Også det vil vi holde os for øje.
Så er der de såkaldte magtspørgsmål. Stemmeret i Rådet, sammensætning og stemmeret i Kommissionen og de tilhørende spørgsmål om pladsfordelingen i Europa-Parlamentet. Jeg er helt klar over, at disse spørgsmål sandsynligvis først kan løses af stats- og regeringscheferne den sidste nat. Men vi bør holde os et par overvejelser for øje - om man f.eks. vil forhøje tærsklen fra 60 til 66 - eller andre overvejelser i Kommissionen. Med al kompromisviljen er der et hensyn, som ikke må blive glemt, nemlig hensynet til effektiviteten. Det skal være klart, at Rådets beslutningsdygtighed i et udvidet EU skal være sikret, og derfor er konventet kommet med det udkast, som det er, og det må man ikke glemme. Vi har kritiseret Nice - og det må også have været klart for vores polske venner fra starten, hr. Verheugen - fordi vi ikke fandt afstemningsproceduren i Rådet god nok til at føre os ind i et udvidet EU. Og man kan ikke komme nu i tiltrædelseslandene og sige, at man havde fremlagt detaljer og mekanismer fra Nice-traktaten under folkeafstemningen, som man nu mener at kunne bruge som legitimation i forbindelse med diskussionerne på regeringskonferencen. Effektiviteten må stå i forreste række, naturligvis altid med det nødvendige mål af demokratisk legitimation. Jeg er nogle gange meget bekymret for, at nogle regeringer ikke tænker: Hvordan kan EU opnå et flertal for en nødvendig beslutning? Men tværtimod overvejer, hvordan de lettest kan få en blokering i stand. En sådan tænkemåde bekymrer os, og vi bør forsøge at bringe det i orden.
Med hensyn til udenrigsministerembedet, som blev nævnt på sidste møde, vil jeg gerne pege på, at der altid er tale om en tredobbelt rolle og ikke om to kasketter. Nemlig fuldt medlem af Kommissionen, Rådets højtstående repræsentant og formand for Rådet. Alle tre ting skal forenes, hvis det skal fungere. Vi i Parlamentet vil ikke indlade os på en affære, hvor han ikke er helt fuldgyldigt medlem af Kommissionen. Det er meget vigtigt, at han er fuldgyldigt medlem af Kommissionen, for kun på den måde er der mulighed for en ægte demokratisk kontrol og demokratisk indsættelse, at altså legitimationen er sikret fra denne side. Vi ønsker heller ikke, at Kommissionen ender med at blive trukket lidt ud af det udenrigspolitiske område, hvis der ikke er samme ansvar for det område, som kompetencen dækker i dag, og at Parlamentet dermed også indirekte bliver trukket ud af denne kompetence. Derfor vil vi lægge stor vægt på denne sammenhæng mellem alle tre ting. Han skal også være formand for udenrigsministerrådet, fordi man kun på den måde samtidig kan skabe sammenhæng og kontinuitet, fordi det kun da virkelig vil give mening at oprette denne post.
Til sidst en kort bemærkning om revisionsklausulen. Jeg vil gerne minde om, at det forslag, der blev stillet i brevet fra hr. Amato, hr. Duff og mig, bør belyses endnu en gang. Det giver en åbning med undtagelse af områderne "ændring af kompetence" og "charter om grundlæggende rettigheder", som naturligvis fortsat skal forblive i den hidtidige procedure. Men der var en overvejelse i konventet, som vi bør huske, nemlig at have en revisionsklausul med åbning og samtidig udtrædelsesklausulen. Nu er der kun udtrædelsesklausulen tilbage, og jeg tror dermed, at der er opstået en ubalance, som vi bør tænke over. 
Barón Crespo (PSE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg har noteret mig rådsformandens komplicerede erklæring. Hvis det skal siges rent ud, ønsker De, at der ikke bliver rørt ved teksten. F.eks. kan der ikke røres ved den: Hvis 80 % er enige, og der dernæst er 150 ændringsforslag, som ikke samler det nødvendige flertal, er det Deres pligt at bibeholde den. Desuden må man huske på de regeringer, der var til stede og deltog i konventet. Problemet er, at de nu har låst dørene og efterladt Parlamentet og Kommissionen udenfor. 
Medlemmerne af konventet fra den socialdemokratiske familie mødtes i sidste uge, og vi nåede frem til, at vi ikke ønsker tilbageskridt i forhold til konventet. Vi håber, at der sker fremskridt og forbedringer - det er vi enige i - og vores prioriteter er, at der ikke igen sættes spørgsmålstegn ved den bindende karakter af chartret om grundlæggende rettigheder, og at den verdslige karakter af den europæiske integration er et grundlæggende princip, og på det punkt finder vi, at forfatningsteksten er helt korrekt og ikke bør ændres.
Vi mener også, at ikke bare Parlamentets, men også Rådets lovgivningsmæssige beføjelser ikke bør svækkes på det lovgivnings- og budgetmæssige område, og vi synes, at Det Lovgivende Råd skal bibeholdes. Yderligere mener vi, at den økonomiske og sociale styreform af Unionen skal virkeliggøres, hvilket betyder, at de fremskridt, der opnås i del I af forfatningen, skal afspejles i del III om Unionens politikker. Desuden mener vi, at retsgrundlaget for beskyttelse og udvikling af offentlige tjenesteydelser skal bibeholdes, og senere vil det kunne indføres i en rammelov.
I forbindelse med de emner, som De har nævnt, og som blev behandlet i går, bør udenrigsministeren være medlem af og næstformand for Kommissionen. I forbindelse med revisionen har De selv sagt, at den danske regering - og Danmark var Hamlets fædreland - efter en ønsker en . Dørene skal ikke lukkes, der skal være mulighed for revision.
Og i forbindelse med et emne, som kommissionsformand Prodi tog op i går, og som er meget aktuelt, mener vi, at det i forbindelse med budgetbeføjelserne - og vi henvender os til Økofin-Rådet - nu er på tide, at Økofin-Rådet udviser fællesskabskultur. Måske bør økonomi- og finansministrene have udleveret et eksemplar af traktaterne. Man kan ikke handle systematisk på et mellemstatsligt grundlag.
Desuden vil jeg gerne understrege, at Parlamentet i forbindelse med budgettet er lige så eller mere ansvarligt end Rådet, og det har vi vist gentagne gange. Det er uacceptabelt at forsøge at ændre traktaterne ad denne vej. Vi mener, at vi må protestere og vise vores vrede meget tydeligt over for Økofin-Rådet, som har været 10 år om at acceptere Delors-planen om infrastrukturer. Hvorfor har den været lammet i 10 år? Er det, fordi Økofin-Rådet styrer Det Europæiske Råd? Jeg mener, at dette spørgsmål er helt afgørende for os alle sammen.
Hr. formand, jeg vil slutte med et aktuelt emne, nemlig udvidelsen. Jeg tilslutter mig kommissær Verheugens kommentarer: Det skal siges til vores nuværende medlemmer, for de er allerede en del af familien, at Parlamentet stemte for Nice-traktaten, fordi vi ønskede udvidelsen, ikke fordi vi brød os om den. Vi brød os på intet tidspunkt om Nice-traktaten. Men det, man ikke kan sige nu, er, at Frankrig og Tyskland forstår hinanden efter århundreders bekymringer for europæerne, fordi Frankrig og Tyskland var fjender. Jeg mener, at vi må være en lille smule konsekvente.
Jeg anmoder Kommissionen om at fastholde sin linje for at vise, at ingen er privilegeret i forbindelse med pagterne, og jeg tænker på stabilitets- og vækstpagten. Hr. formand, jeg mener, at det budskab skal være helt klart på konferencen. Hold fast i Deres holdning, så vi kan få en forfatning for alle europæere.
Formanden.
   - Jeg vil tilføje en bemærkning til budgetspørgsmålet. Hr. Baròn Crespo har ret, når han påpeger, at Rådet siden 1988 - da vi undertegnede en interinstitutionel aftale med Rådet om de finansielle overslag - har brugt halvanden gang så meget som Parlamentet til ændringer af udgifter, som det selv har ansvaret for. Parlamentet har handlet ansvarligt, når det fik ansvar.
Duff (ELDR ).
   - Hr. formand, mange tak, fordi De har stjålet en af de pointer, jeg lige skulle til at komme med. Jeg takker Dem for Deres kamp for at frede Parlamentets prærogativer med hensyn til det finansielle system.
Personligt er jeg yderst taknemmelig for fru Berès' moralske støtte. Men Formandskonferencen har truffet en afgørelse, som jeg accepterer, og jeg vil gerne give udtryk for min fulde støtte til hr. Brok, hvis arbejde og egenskaber vi kender.
Rådets formandskab har bekræftet, at det agter at fremlægge et globalt kompromis før konklavemødet i Napoli. Man håber, at det er en klog beslutning. Erfaringen kunne tyde på, at det ikke er på udenrigsministerniveau og endnu mindre på embedsmandsniveau, at den endelige aftale vil falde på plads. De store patriotiske spørgsmål, der i den grad har besat nogle af vores medlemsstater såsom 1 procentpoint her og der vedrørende deres stemmevægte i Rådet kan kun løses kl. 4 om morgenen søndag den 14. december af bosserne.
Hvad udenrigsministrene ser ud til at være gode til, er at pille de væsentlige ingredienser i konventets udkast fra hinanden. I går udfordrede flere af dem den berømte -bestemmelse, der tillader en stadig udvikling af forfatningstraktaten og af en formindskelse af antallet af undtagelsesvise unormale beslutningsprocedurer. Men der har været mange tidligere eksempler på denne -holdning i tidligere og nuværende traktater. Derfor er sammenskrivningen af dem i en enkelt generel bestemmelse klar, enkel og ligefrem. Formandskabet gør helt ret i at stå fast på dette spørgsmål og spørgsmålet om udenrigsministeren og i at forsvare forslagene fra konventet. Det ved, at Europa-Parlamentet kraftigt støtter det.
Vi støtter også formandskabets bestræbelser på at tage fat på spørgsmålet om en bestemmelse om fremtidige ændringer. Men der kan ikke foretages nogen handel med de to ting, -bestemmelsen og den blødere revisionsprocedure, der er nødvendig, hvis en forfatning skal kunne fungere godt og gnidningsløst i praksis. 
Formanden.
   - Undskyld, at jeg tog ordene ud af munden på Dem, hr. Duff! 
Wurtz (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, vi nærmer os den oprindelige frist for regeringskonferencens arbejde. Rådsformandskabet har lige redegjort for de resterende punkter, hvor man er gået i stå, nemlig sammensætningen af Kommissionen, udenrigsministerens opgaver, definition af det kvalificerede flertal i Rådet, Europa-Parlamentetets rolle i budgetproceduren og proceduren for revision af forfatningen. Det er vigtige spørgsmål. Nogle af dem inddrager fordelingen af beføjelser mellem institutionerne og medlemsstaterne, andre vedrører det yderst følsomme spørgsmål om national identitet, og formålet med andre igen er, at man ikke skal låse sig fast i institutionelle strukturer, der er næsten umulige at ændre.
Hvis man forestillede sig, at sådanne gnidninger ikke ville opstå, gør man sig skyldig i manglende realisme. Jeg er på ingen måde hverken overrasket eller foruroliget over disse konflikter. Hvis det var de eneste hindringer, der skulle overvindes, for at man kunne glæde sig over en vellykket regeringskonference, ville jeg, ligesom den italienske udenrigsminister, hr. Frattini, har sagt ved andre lejligheder, sige, at vi nu har en løsning på 95 % af problemerne. Det er desværre ikke tilfældet. Der er tydeligvis en del af udkastet til forfatning, der er lige så urørligt for stats- og regeringscheferne, som det var for formanden for konventet. Det drejer sig om EU-politikkerne og særlig det, som jeg den 3. september her i Parlamentet, da jeg henvendte mig til Giscard d'Estaing, kaldte konstitutionaliseringen af den liberale model eller sagt på en anden måde indarbejdelsen af en egentlig troskabspagt med NATO i en grundlæggende lov for det fremtidige EU. 
EU har kun betydning for borgerne, hvis dets politikker gennemføres. Det er ikke mig, der siger det, det gør Kommissionen i dens meddelelse af 17. september om forfatningen. Der sættes imidlertid aldrig spørgsmålstegn ved EU-politikkerne, som trods alt udgør tre fjerdedele af traktatforslaget. Mener De således, at der på dette punkt er enighed i offentligheden? Det ville selvfølgelig være dumt at tro. Måske får jeg nogle parlamentsmedlemmer til at le, når jeg i denne forbindelse henviser til Det Europæiske Sociale Forum, der lige har fundet sted i nærheden af Paris. Det ville imidlertid være helt forkert at tage imod den opfordring, der lige er blevet rettet til EU, med ironi eller tavs ligegyldighed. 50.000 unge fra hele Europa, der var kommet for at vise deres tørst efter viden, forståelse, forandring og konkret handling, deltog i flere hundrede diskussioner, der samtidig med en fuldstændig forkastelse af den liberale model var udtryk for et ægte ønske om Europa. Hvordan skal vi reagere på dette? Med hensyn til videreførelsen af hele for det indre marked og Maastricht-traktaten er de ikke tilfredse med et stk. 2 til artikel 3, som lover paradis på jorden. De kræver reelle forandringer, og det er på grundlag heraf, at en stor del af offentligheden giver udtryk for sin sympati for dem.
I visse lande som f.eks. i Frankrig har man fortsat og uddybet den debat, som endnu ikke eksisterede den 3. september, da vi her i Parlamentet gjorde opmærksom på problemet med den skjulte side af udkastet til forfatning, som De har nævnt, hr. formand. Der er i dag mange observatører i disse lande, der ikke udelukker muligheden for en sejr til nejsigerne, hvis traktaten skal ratificeres ved en folkeafstemning. De siger til mig, at generelt er vi ikke nået til det punkt. Roen hersker for tiden i offentligheden i mange lande. Sådan er det! Skal man glæde sig over det? Vi skal tage os i agt for det stille vand. Den tavse uro i dag risikerer at blive til et jordskred ved morgendagens valg. Jeg foretrækker en lidt uordentlig reaktion, som er storsindet og solidarisk og ikke kan føre til noget værre.
Derfor tillader jeg mig på min gruppes vegne at appellere til de parlamentsmedlemmer, der kan tilslutte sig denne strategi. Europa er for længe blevet opbygget ovenfra. I dag går det ikke længere. Vi skal indtrængende opfordre til, at borgernes krav bliver hørt og taget alvorligt. Der er ikke lang tid tilbage til at reagere i og give det europæiske projekt mening i borgernes øjne. 
Buitenweg (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, konventet blev nedsat, fordi stats- og regeringscheferne ikke selv var i stand til at gøre Europa mere demokratisk, mere gennemsigtigt og mere effektivt. De nationale regeringer deltog i konventets offentlige diskussioner og har godkendt slutresultatet. Men nu, hvor de sidder sikkert bag regeringskonferencens lukkede døre, mener de, at de igen kan begynde at ændre på resultatet. Der er f.eks. en ændring, som sigter mod at ændre den årlige budgetprocedure, så det automatisk bliver det laveste beløb, der skal gælde for budgetposter, hvor det ikke er lykkedes at opnå enighed mellem Rådet og Parlamentet. Den hollandske regering forsvarer dette ved at sige, at på den måde bliver Rådet og Parlamentet ligestillet, for uanset hvem der foreslår det laveste beløb, bliver det det beløb, der kommer til at gælde. Samtidig påstår den hollandske regering uden at fortrække en mine, at den kæmper for fulde budgetrettigheder til Parlamentet. Der kan være to ting på spil her. Enten forstår ministrene ikke rækkevidden af deres forslag og er altså ikke alt for intelligente, eller også forsøger de at sløre emnet så grundigt, at de ikke behøver give nogen offentlig forklaring på, hvorfor de ødelægger Parlamentets demokratiske ret til at forkaste budgettet, en ret, der har eksisteret i næsten 30 år. I så fald fører de alle bag lyset.
Et andet område, der gør ondt, er de finansielle overslag for det flerårige budget. De har eksisteret siden 1988 i form af interinstitutionelle aftaler. Parlamentet kan til enhver tid bryde en sådan aftale og har dermed et vigtigt magtinstrument. De finansielle overslag bliver nu en del af traktaten. Det betyder, at dette magtinstrument bliver fjernet. Endnu værre er det, at nogle regeringer, idet de efterligner Økofin-Rådet, gerne vil have, at Parlamentet fremover kun skal have rådgivende status, når det flerårige budget skal fastsættes, selv om vi nu er ligeberettigede partnere.
Ikke kun Parlamentet, men også vores egne fagministre inden for alle de forskellige områder risikerer at blive ofre for dette utilslørede overtagelsesforsøg fra finansministrenes side. Jeg synes, det er bizart, at disse nationale ministre endnu ikke har forstået det. Lad mig give Dem et eksempel. Hvis Parlamentet og kulturministrene har en aftale om et europæisk flerårigt kulturprogram, kan finansministrene i sidste ende feje det af bordet blot ved at foreslå et lavere beløb og kræve, at lovgivningen bliver tilpasset til budgettet i stedet for omvendt. Hvem er det egentlig, der bestemmer farten i Europa? Den lovgivningsmyndighed, som Parlamentet har opnået, kan blive til en tom skal, hvis det ikke har magt til at sikre, at der er tilstrækkelige midler til rådighed til at gennemføre lovgivningen. Stats- og regeringscheferne truer med at udskifte 30 års budgetrettigheder med almagt til finansministrene bag lukkede døre, og det er der ikke meget demokrati eller gennemsigtighed ved.
Collins (UEN ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne udtrykke min støtte til den italienske regering i dens bestræbelser på at afslutte forhandlingerne om EU-traktaten ved rådsmødet den 13. december.
Vi erkender alle, at det er en ambitiøs tidsfrist, men vi kan overholde den. Udkastet til traktaten fra Giscard d'Estaing og konventet har lagt grunden til gennemførelsen af en ny traktat for EU. Det er overflødigt at sige, at EU's regeringer, der har forhandlet om denne nye traktat, hver især har deres bekymringer og forbehold i forbindelse med visse aspekter af denne traktat.
Forhandlingerne fokuserer på to centrale elementer. Det første drejer sig om reform af institutionerne og det andet om politiske anliggender. Fra et institutionelt synspunkt er det vigtigt, at der er lighed for mindre medlemsstater med hensyn til repræsentation i Kommissionen.
Der er bred enighed om at udstrække afstemninger ved kvalificeret flertal og fælles beslutningstagning til en række forskellige politiske anliggender, både inden for Rådets og Parlamentets område. Men EU må være lydhør over for individuelle medlemsstaters behov, når det drejer sig om udenrigspolitiske anliggender.
EU bør ikke have magt til at foretage ændringer og diktere skattepolitikken i de forskellige områder i EU. Beslutninger om skattepolitik skal helst overlades til de enkelte medlemsstater. Det er et synspunkt, som mange her i Parlamentet deler, og ligeledes mange i regeringerne inden for EU.
EU står over for alvorlige udfordringer, når det gælder retlige og indre anliggender. Vi må arbejde tættere sammen for at bekæmpe organiseret kriminalitet og international terrorisme. Vi må arbejde tættere sammen for at kunne bekæmpe den svøbe, som handelen med mennesker udgør. Men jeg mener ikke, at det er rigtigt, at alle beslutninger vedrørende retlige og indre anliggender skal træffes ved kvalificeret flertalsafstemning. Det skyldes det ømtålelige problem med forskellene mellem de forskellige juridiske systemer inden for EU netop nu. 
Abitbol (EDD ).
   - Hr. formand, jeg vil for en kort bemærkning vende tilbage til fru Berès' indlæg for lidt siden. Jeg synes, at det for at sige det mildt er uhensigtsmæssigt, at Parlamentet bliver repræsenteret på regeringskonferencen af to medlemmer med samme nationalitet, og det vil sige to tyskere. Det understreger et punkt, som flere gange er blevet rejst under konventet, nemlig den tyske overrepræsentation i Europa-Parlamentet, hvilket uden tvivl er en af de farligste virkninger af Nice-traktaten.
Jeg må indrømme, at jeg ikke ved, hvordan Formandskonferencen træffer beslutninger, men det er efter min mening uheldigt for Parlamentets og Europas image i de kommende år, at dette vigtige punkt ikke er blevet taget op.
Selv om det er vanskeligt på dette stadie at afsige dom over regeringskonferencen, tror jeg ikke desto mindre, at vi skal tilslutte os Kommissionens bekymring, for det forekommer mig, at vi kommer fra asken i ilden. Konventet forsøgte indledningsvis at bruge indholdet af EU-politikkerne - den økonomiske, sociale og monetære politik samt udenrigspolitikken - som grundlag for til sidst ganske vist at slå sig til tåls med et beskedent institutionelt kompromis. Når dette er sagt, tror jeg, at regeringskonferencen til sammenligning fjerner sig yderligere fra EU-borgernes bekymringer og bliver et tagselvbord for stemme- og pladskvoter, samtidig med at EU-borgerne - det har ikke undgået Deres opmærksomhed, hr. Wurtz nævnte det - er ved at vende sig mere direkte mod EU og protesterer mod selve grundlaget for opbygningen af Europa. Det har vi set med Det Europæiske Sociale Forum, som jeg personligt ville have omdøbt til "det europæiske suverænistiske forum" på grund af diskussionerne i dette forum.
Endelig taler vi meget om de "overgangsbroer", som rent faktisk er mørke tunneller, hvor de nationale demokratiers sidste forrettigheder vil gå tabt. Jeg vil imidlertid vende tilbage til en begivenhed, som fandt sted i går, for at vise Parlamentet, at dets optræden af og til virker skizofren. Den største gruppe her i Parlamentet bebrejdede Romano Prodi hans deltagelse i italiensk politik, og det selv om alle repræsentanter her i Parlamentet under konventet har slået til lyd for, at formanden for Kommissionen skulle vælges af Parlamentet, og at det følgelig skulle være muligt at føre valgkamp. Jeg husker, at dette spørgsmål er blevet rejst ved flere lejligheder. Det ville være ret interessant, hvis man kunne føre valgkamp for hr. Prodi eller hr. Aznar under valget til Europa-Parlamentet!
I går foregreb hr. Prodi simpelthen en efter min mening beklagelig beslutning, som går ud på at politisere funktionen formand for Kommissionen. 
Berthu (NI ).
   - Hr. formand, udenrigsministrene behandlede på regeringskonferencen den 18. november især et meget vigtigt problem, som konventet aldrig rigtigt har diskuteret, nemlig reglerne for revision af forfatningsudkastet. Nogle har foreslået at gå i retning af en lempelse af forpligtelsen til enstemmighed i forbindelse med visse ændringer og særlig tredje del af forslaget, som vedrører EU-politikkerne.
Sådanne ændringer er uacceptable for flertallet, fordi det betyder, at mindretalsbefolkninger må ændre forfatningen. Enstemmigheden skal bevares, og differentieret samarbejde skal være en løsning på eventuelle fastlåste situationer. Jeg vil for øvrigt understrege, at denne tredje del indeholder væsentlige bestemmelser, at den knap nok er blevet taget op af konventet, og at regeringskonferencen synes at slå ind på samme vej. Alt dette viser, at denne enorme ambition om med et slag at omskrive alle traktaterne risikerer at føre til, at man må acceptere omstridte politikker uden en egentlig demokratisk debat.
Udenrigsministrene behandlede på mødet ligeledes de mange særlige eller generelle overgangsbestemmelser, som forslaget omfatter. Vi forkaster disse overgangsbestemmelser, som har til formål at gå uden om den officielle revisionsprocedure, og som udelukker de nationale parlamenter fra proceduren og gør den endnu mindre gennemsigtig i borgernes øjne. Det ville naturligvis være anderledes, hvis det enkelte nationale parlament eller det enkelte folk ved folkeafstemning formelt havde ret til at gøre indsigelse.
Hr. formand, formålet med denne nye revision af traktaterne skulle have været at udfylde det demokratiske underskud, at bringe EU tættere på borgerne og at tage de nationale parlamenters rolle op til fornyet overvejelse. Regeringskonferencen går imidlertid ikke i denne retning, da den sandsynligvis accepterer konventets forslag som helhed, der ikke tager det egentlige problem med demokratiet op og endog øger afstanden mellem EU og borgerne yderligere. Vi opfordrer den til at rette op på det. Der er stadig tid til det inden kompromiset den 28. november. 
Tajani (PPE-DE ).
   - Hr. Antonione, formandskabets holdning synes at være meget klar og er i det store og hele den samme som Parlamentets. Netop derfor bør vi støtte den mæglingsindsats, som tager sigte på et fint og ædelt kompromis, der er i tråd med den tekst, som konventet har vedtaget, og hvis grundlæggende struktur hverken kan eller bør ændres.
Hr. Frattinis udtalelser om den tale, De holdt her i Parlamentet, giver os - sådan som hr. Brok understregede - forhåbninger om, at regeringskonferencens endelige resultat bliver positivt. Derfor er jeg stadig et overbevist medlem af optimisternes klub. Jeg er sikker på, at vi når den målsætning, som vi alle arbejder på, og jeg er helt sikker på, at der ikke er nogen, som tør tage det politiske ansvar for at give Europa dødsstødet og få den drøm til at briste, som vi har haft længe.
Jeg tror dog, hr. Antonione, at det er rigtigt at henlede formandskabets opmærksomhed på nogle spørgsmål, der bør tages op til overvejelse. Det gælder for det første Europa-Parlamentets rolle. Det ville være en alvorlig fejl at mindske den rolle, som vi giver det Parlament, der repræsenterer EU's befolkninger. Det, der står i konventets tekst, er efter min mening korrekt og bør ikke ændres. For det andet er der Kommissionens sammensætning. De lande, som vi nu bliver genforenet med - og som er repræsenteret her i Parlamentet - har store forventninger til fremtidens Europa. Vi må ikke skuffe dem ved at udelukke dem fra Kommissionen! Derfor er det hensigtsmæssigt, at hvert land får en kommissær med fulde beføjelser, i det mindste i den første fase af fremtidens Europa.
Og nu vil jeg komme ind på et emne, hr. Antonione, som har været i fokus i mange debatter, og som Parlamentet efter min mening ikke må undervurdere. Jeg er af den opfattelse - det er noget, som jeg er helt overbevist om, og det er ikke, fordi jeg lider af schweizergardesyndromet - at der i forfatningens præambel bør være en udtrykkelig henvisning til Europas jødisk-kristne rødder. Vi må ikke give afkald på en grundlæggende del af vores historie, på vores dybeste rødder og på værdiernes Europa. Vi må ikke give afkald på denne udtrykkelige henvisning, og det er netop, fordi - og det er der mange lande, som har forstået - vi ønsker verdslige institutioner. Schröder, Tysklands socialdemokratiske kansler, har så udmærket forstået dette, hr. Barón Crespo, og han har besluttet ikke at lægge hindringer i vejen for et forslag, der tager sigte på at sætte mennesket i fokus i fremtidens Europa og på at sætte menneskets og borgerens centrale stilling i fokus. 
Walter (PSE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, kære kolleger, kommissæren sagde, at vi var bekymrede over noget af det, vi hører fra forhandlingerne. Det kan jeg fuldt ud bekræfte for min gruppes vedkommende, og det gælder især den del, som berører en af de grundlæggende rettigheder for et parlament i et demokrati.
Man diskuterer budgetretten, parlamenternes fornemste rettighed, som var oprindelsen til alle demokratiseringer, nemlig retten til, at parlamentet - borgernes direkte valgte repræsentanter - kan bestemme over de finansielle midler. Denne ret anfægter man. Jeg indrømmer, at vi ikke alle sammen var henrykte for resultatet af konventet, fordi vi havde forventet mere. Vi havde håbet på mere demokratisering for at kunne give borgerne større gennemsigtighed med hensyn til, hvem der har hvilket ansvar, hvor hvilke penge kommer fra, og hvordan de bliver brugt. Her er der behov for større gennemsigtighed, borgerne har krav på det!
I henhold til konventets resultat har vi en finansiel ramme, som fastsætter et loft og dermed ikke giver mulighed for ubegrænsede udgifter. Denne ramme bliver fremover fastsat af Rådet med Parlamentets samtykke. Det betyder, at der er en fast plan for forløbet.
Når det gælder indtægterne, har Rådet det sidste ord. Det er der ikke ændret ved. Det har vi kritiseret, men sådan er det. Når det gælder udgifterne - og det er det lille fremskridt, vi kunne se - skal den endelige beslutning i henhold til konventets forslag ligge hos Parlamentet. Det bliver nu angrebet fra nogle medlemsstaters side og også af finansministrene. Hvad er det udtryk for? Dermed signalerer man, at Parlamentet ikke skulle være i stand til at træffe seriøse beslutninger om udgifterne på borgernes vegne. Hvordan vil repræsentanterne for disse regeringer fremstå om et halvt år ved det næste valg til Europa-Parlamentet, når de ikke har tillid til, at deres egne kandidater på europæisk niveau kan stemme ansvarsbevidst om udgifterne?
Vi har allerede hørt den påstand, at parlamenter ikke kan finde ud af at administrere penge. Det er sket i alle de tidligere århundreder. Men vi har aldrig tidligere hørt det fra en demokratisk valgt regering med reference til et demokratisk valgt parlament. Det er uset, og det er uacceptabelt, når man ser på, hvordan kendsgerningerne ser ud. Stigningstakten i budgettet, som til dels allerede er vedtaget - langt over 8 % på et område, som Rådet kunne bestemme, nemlig landbrugsudgifterne, mens man for det almindelige budget havde planlagt en stigning på højst 2,5 % - taler ikke til fordel for sparsommelighed hos den del af Rådet, som hidtil har kunne træffe beslutninger alene.
Prøv at se på Rådets forvaltningsbudget for næste år! En stigning på 20,8 %, mere end nogen anden institution, kræver Rådet til sig selv for at kunne udbygge og udvide sin forvaltning. Vi har hele tiden holdt os til vores lofter. Vi har ikke brug for specialundervisning i, hvordan man behandler de midler ansvarligt, som de europæiske borgere har stillet til vores rådighed. Vi vil ikke give efter nogen steder, hvis man skulle forsøge at underminere Parlamentets demokratiske grundlæggende ret til at fastsætte budgettet. De vil få at se, at intet parlamentsmedlem, som tager sin opgave alvorligt, kan være med til det. Det ville, som hr. Brok sagde, virkelig være en krigserklæring til Parlamentet.
Jeg takker rådsformandskabet, som siger, at det vil overholde konventsresultatet og kæmpe for det. Jeg takker alle de nationale regeringer, som bidrager til det. Jeg advarer alle dem, som leger med tanken om at anfægte denne rettighed, om at de dermed udsætter sig for den anklage, at de med forfatningen ikke udvider eller styrker demokratiet i Europa eller bringer det fremad, men at de snigløber og underminerer det ved at ville beskære en af Parlamentets centrale rettigheder.
Jensen (ELDR ).
   - Hr. formand, hr. minister Antonioni, hr. kommissær, der tales jo ofte om det demokratiske underskud i EU. Beslutninger tages bag lukkede døre i en kreds af ministre, uden at vi som borgere er sikret politisk indflydelse via en åben debat, og uden at ministrene står direkte til ansvar for beslutningerne over for vælgerne. Det er det underskud, vi i Parlamentet skal udfylde, og her er Parlamentets indflydelse på budget og budgetkontrol afgørende. Det er jo ikke regeringerne, vi ser gå foran i krav om reformer og bedre styring af EU's finanser. Det er Parlamentet, der gør det.
Forslaget fra finansministrene, hvad status det så end har, med ønsket om at koble Parlamentet af budgetprocessen er derfor et meget pinligt anslag mod demokratiet, og jeg håber, at EU's statsledere erkender dette og afviser forslagene. Jeg håber, at de accepterer konventets forslag vedrørende budgetproceduren, for det har en balance, som de kan være tilfredse med. I dag har Parlamentet jo reel indflydelse, både på det årlige budget og på de finansielle overslag. Vi afgiver lidt af den sidstnævnte indflydelse med konventets forslag. I dag kan vi nemlig til enhver tid sige, at vi ikke accepterer de flerårige budgetrammer, men går tilbage til årlig budgetlægning, for det er det, der står i traktaten.
Parlamentet har frivilligt indgået flerårige aftaler, og vi kan acceptere, at disse aftaler i fremtiden bliver lov, men på den betingelse at vi får indflydelse på de finansielle overslag, og selvfølgelig også på den betingelse, at vi får indflydelse på landbrugsbudgettet. Det er balancen i konventets forslag. Parlamentet giver noget, og Parlamentet får noget.
Jeg ser også frem til, at den danske regering dementerer presseforlydender om, at den skulle bakke op om et af finansministrenes forslag, nemlig forslaget om at indføre enstemmighed i Det Europæiske Råd, når de finansielle overslag vedtages, for det kan da umuligt passe. Vi risikerer en fastlåst situation, hvor reformarbejdet sættes i stå, bl.a. reformen af landbrugspolitikken. Det er udgangspunktet for Danmark, at Europa-Parlamentet skal have større indflydelse på budgettet - ikke mindre. Det må man stå fast på. 
Maes (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, allerede før der var udsigt til udvidelsen, blev det diskuteret i Europa, om dette emne ville komme til at stå i vejen for uddybelsen. Denne debat er nu ebbet ud, og vi er alle blevet begejstrede for denne udvidelse. Men hvis regeringskonferencens debatter går i samme retning, og hvis folk virkelig ønsker at underminere Europa-Parlamentets magt, som i forvejen er meget begrænset, vil spørgsmålet om, hvorvidt udvidelsen er en forhindring for det europæiske projekt, atter blive rejst. Regeringskonferencen har ikke hidtil været i stand til at etablere effektive, gennemsigtige og demokratiske strukturer, og på den måde risikerer vi at ende med en helt anden debat, hvis konventets resultater nu bliver fejet til side. Det er en skændsel, at nogen ønsker at underminere Parlamentets magt på budgetområdet.
Der er en række spørgsmål, som endnu ikke er løst. Hr. Verheugen, beskyttelse af mindretal var en forudsætning for optagelsen, men hvordan skal vi beskytte mindretallene, når først de er en del af EU? Det spørgsmål er fortsat ubesvaret, fordi dette emne heller ikke er blevet løst for de nuværende EU-medlemsstater. Hvordan vil EU behandle regionerne, som har lovgivningkompetence, men som ikke kan intervenere i sager, som er reguleret på europæisk niveau, og som ikke desto mindre er af vital vigtighed for dem? Skotland og fiskerispørgsmålet er et andet emne. Hvordan kan man henvise det til Regionsudvalget, når dette udvalg er helt uegnet med hensyn til sammensætning, magt og funktionsmåde? Tænk også på aktiviteterne i Parlamentets Budgetkontroludvalg. Regionsudvalget er ikke svaret på regionernes klager. Det bør reformeres eller afskaffes.
Ribeiro e Castro (UEN ).
   - Hr. formand, hr. minister, hr. kommissær, kære kolleger, vores forhandlinger følger, naturligt nok, regeringskonferencens egen følelsesmæssige op- og nedture, og lige nu er vi derfor forventningsfulde og har vores opmærksomhed henledt på ministermødet i Napoli den 28. og 29. november, hvor der vil blive stillet et forslag, der skal løse de vanskeligheder og bygge bro over den uenighed, som vi kender.
Her er jeg også meget nysgerrig efter at se, hvordan man vil klare det vanskelige punkt med at sikre princippet om medlemsstaternes ligeværd, især hvad angår Kommissionens sammensætning og virksomhed, hvordan den nationale forfatningsret skal sikres, og ikke mindst at ingen fællesskabsretlig bestemmelse må ophæve medlemsstaternes forfatningsretlige bestemmelser, og hvordan man vil klare den forståelige hindring, der for nylig har vist sig i -bestemmelserne, sådan som jeg selv forudså, og som jo er en temmelig væsentlig nyhed, hvad angår en almen bestemmelse, og især når det også berører afgørende sider af suveræniteten.
Jeg håber, at man er kreativ, og især at vi ikke ender med at fjerne os fra den opstillede dagsorden. Som tingene tager sig ud nu, er der områder, der giver anledning til stor bekymring. Det er eksempelvis blevet sagt, at denne reforms formål er at bringe Europa tættere på folkene og borgerne, men det resultat, der forlyder, er lig med enden på det skiftende formandskab, uden noget tilfredsstillende alternativ. Det er også blevet sagt, at reformens mål - og vi er enige - er at styrke demokrati, åbenhed og lovgivningsprocessens gennemsigtighed, og nu hører vi så dødsklokkerne ringe over det lovgivende råd, med tilbagevenden til en ganske uigennemskuelig lovgivningsproces, der umuliggør offentlig og parlamentarisk kontrol, og med et beklageligt nyt angreb på budgetproceduren.
Vi håber virkelig, at man kun reformerer traktaterne, hvis man finder frem til en god og holdbar reform. 
Pannella (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger, i dag har vi måske fået en forsmag på nogle klarere holdninger. Her til morgen var tonen i både rådsformandens og Kommissionens redegørelser klarere og hårdere. Er det en forsmag på, hvad der kommer til at ske i Napoli? Et Europa med muslinger eller en mere eller mindre napolitansk pizza, der skal serveres for den europæiske befolkning til næste år? Når vi hører nyhederne hver time, f.eks. finansministerens initiativ, er det måske en fordel, at rådsformandskabet skynder sig at se på det, der sker i Italien, hvis det er den slags bidrag, hr. Tremonti giver. Det gælder i øvrigt også - og det er der ingen, som taler om, ikke engang ministrene for almindelige anliggender - den holdningsændring, som Italien og Europa foretog for Israels vedkommende for blot et par timer siden. Det går jeg ud fra, at vi desværre konstaterer om et par timer.
Her vil vi gerne komme med to råd og to ønsker. Hvorfor ikke tage et politisk initiativ - og jeg understreger, at det skal være et politisk initiativ - til en vejledende folkeafstemning på europæisk plan i forbindelse med det kommende valg til Europa-Parlamentet? Den folkeafstemning vinder De, og den kan også henlede opmærksomheden på efterfølgende folkeafstemninger af institutionel karakter. På den anden side, hr. rådsformand og hr. kommissionsrepræsentant, forsøger De måske at undersøge muligheden for en nyskabelse inden 15. december? Forsøger De at løse Deres tilsyneladende alvorligste problem ved at give mere magt - magt, som er en smule amerikansk og britisk - til kommissionsformanden? Det er ikke ved at blive 15 eller 20 eller 25, men tværtimod ved at tage værdien fra befolkningsrepræsentanterne for at fokusere på de problemer, der vedrører den planlægningsmæssige, kulturelle og politiske repræsentation. De burde vise Dem selv lidt mere tillid i stedet for at forsøge at flerdoble antallet af bestemmelser, forlængelser og undtagelser - en taktik, der er typisk for den kanoniske ret og ikke for den verdslige ret eller den ret, der - også i samfundets skik og brug som sådan - skaber nogle regler, som alle kan følge. 
Evans, Jonathan (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne begynde med at takke hr. Verheugen for hans indlæg. Det var meget nyttigt, at han mindede os om, at vi fik konventet på grund af chokket over Nice. Jeg husker, at De og jeg tidligere i denne uge talte til et møde af arrangeret af CBI (Confederation of British Industry) i Det Forenede Kongerige, hr. formand, og jeg sagde det samme dér. Hele denne proces går tilbage til Nice-traktaten og chokket over resultatet af folkeafstemningen i Irland - jeg beder Dem ikke om at kommentere dette, hr. formand.
Hvad vi talte om i Laeken, var at henvende os til de europæiske borgere og forklare, hvad Europa drejer sig om, til de borgere, der føler sig langt borte fra Europa. Men overskriften i i sidste uge var: (Kampagne iværksat for at redde forfatningen). Medlemmerne af Parlamentet skal være så bekymrede over de nationale regeringers aktiviteter i regeringskonferencen, at de fandt det nødvendigt at gå på gaden til forsvar for konventets planer. Vi har i forhandlingen i dag hørt, at konventet må forsvares mod noget ondt, som kaldes national egennytte. De, der har iværksat denne kampagne, vil finde det ganske vanskeligt at samle vælgerne om deres sag. Ifølge en meningsmåling for nylig har 61 % af de europæiske vælgere aldrig hørt om konventet overhovedet, og i Det Forenede Kongerige har 83 % aldrig hørt om det.
Hvad befolkningen i mit land og resten af Europa ønsker, er en afstemning om forfatningen. I en Eurobarometer-meningsmåling, der blev offentliggjort i sidste uge, ønskede 84 % af de adspurgte i de 15 medlemsstater og 10 tiltrædelsesstater en folkeafstemning. I Det Forenede Kongerige er dette tal 86 %. Hr. Duff er iblandt dem. Hans parti ønsker også en folkeafstemning. Han og jeg er sikkert meget uenige om implikationerne af denne forfatning, men som demokrater bør vi kunne argumentere for vores synspunkter over for befolkningen og se, hvad resultatet af denne debat bliver. Hvilket budskab er det, der bliver sendt i mit eget land ved fortsat at nægte at lytte til folket, hvis interesser vi er valgt for at tjene?
Jeg vil gerne forklare et par punkter i forbindelse med konventet. Jeg vil være taknemmelig for en opklarende bemærkning fra Rådet om den holdning, som Maltas premierminister skitserede, da han for nylig sagde, at der havde været nogen enighed fra de lande, der ikke behøver at holde folkeafstemning, om, at de ikke vil tillade folkeafstemninger. Det er ikke demokratisk.
Jeg er meget taknemmelig over for hr. Prodi, der har accepteret, at forfatningen udgør en stor ændring af den grundlæggende idé om nationalstater, en holdning, som den tyske, spanske og franske regering har bekræftet, men som benægtes af min egen regering.
Endelig, hr. formand, hørte De og jeg en minister fra Det Forenede Kongerige fremsætte det synspunkt vedrørende et charter om grundlæggende rettigheder, at der ikke var nogen grund til bekymring. En tidligere minister fra Det Forenede Kongerige sagde, at i Det Forenede Kongerige vil chartret om grundlæggende rettigheder have lige så meget juridisk kraft som . er en tegneserie for børn i Det Forenede Kongerige. Jeg mener snarere, at denne forfatning lægger op til noget andet. Det er derfor, jeg mener, at befolkningen bør have medindflydelse på den. 
Hänsch (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg takker udtrykkeligt det italienske formandskab, fordi det gør sig alle anstrengelser for at føre regeringskonferencen frem til et resultat, som ligger tæt op ad konventets forfatningsudkast. Det får det vores støtte til, og det har jo også støtte fra nogle regeringer, dog fra alt for få indtil videre. Vi ønsker, at denne kreds skal blive større. Alligevel deler jeg den bekymring, som kommissær Verheugen og også De, hr. rådsformand, har givet udtryk for. Jeg deler Deres bekymring, men jeg vil ikke komme ind på de enkelte forslag. Det er tværtimod noget principielt, som kører skævt i regeringskonferencen.
De fleste af ministrene er ikke på højde med den opgave, som de står over for. Det er den enkle sandhed. Det er ikke skabervilje, der dominerer regeringskonferencen, men derimod forhindringsmentalitet, og det må høre op, hvis der skal nås et godt resultat i december. De forslag, der bliver stillet, er næsten alle uden undtagelse tilbageskridt i forhold til forslaget fra konventet. Hver gang, i alle diskussionerne, går man ikke længere end konventet, man går tværtimod tilbage i forhold til konventet. De er i gang med atter at gøre enkle ting komplicerede, som er blevet reguleret på en enkel måde i forfatningsudkastet, og tage klarhed og effektivitet ud af dem.
Afvisningen af det lovgivende råd er kun et eksempel på det. De nægter at give forfatningen den nødvendige fleksibilitet. De går sågar endnu længere, fordi de også vil afskaffe og spærre de få og smalle , som vi havde indbygget. Det mellemlange finansielle overslag skal tilbage til enstemmighed, og Europa-Parlamentet skal fratages sine budgetrettigheder. Dermed er de ikke kun mindre vidtgående end konventets udkast, de er også mindre vidtgående end Europa-Parlamentets nuværende rettigheder. Det er uacceptabelt. De fleste regeringer forstår ikke, at et EU med over 25 medlemsstater skal have et nyt grundlag. De tager ikke konventets resultat alvorligt som et kompromis, som allerede er et kompromis og udgør en balance mellem nord og syd, små og store, øst og vest i EU. Vi forventer, at regeringerne aflægger sig deres forhindringsmentalitet og besinder sig på, at de skal være en skabende kraft for Europas fremtid.

Garriga Polledo (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil fremhæve to ting. På den ene side at Økofin-Rådets forslag repræsenterer et tilbageskridt i forhold til den aktuelle situation i overensstemmelse med Nice-traktaten. På den anden side at de finansielle overslag skal accepteres af Europa-Parlamentet, og i Økofin-Rådets forslag lægges der blot op til høring af Parlamentet.
Demokrati er også måden at forvalte uenighed på, og i dag har Europa-Parlamentet det sidste ord i over 60 % af det årlige budget, hvis der ikke opnås en aftale med Rådet. I Økofin-Rådets forslag erstatter en slags automatisk mekanisme, hvor det laveste foreslåede beløb accepteres, institutionernes politiske vilje.
Økofin-Rådets forslag ødelægger den ligevægt, der blev opnået i konventet, og Europa-Parlamentet accepterede bevidst at formalisere de finansielle overslag i forfatningen og begrænsede dermed selv sine budgetbeføjelser, fordi det fik beføjelse til at forkaste den flerårige ramme og til at nedstemme Rådets holdning med et meget stort flertal af dets medlemmer i tilfælde af uenighed om den årlige budgetprocedure.
Økofin-Rådets forslag om at vedtage det laveste foreslåede beløb, hvis der ikke opnås en aftale, udelukker imidlertid enhver tilskyndelse til at opnå denne aftale. Den, der foreslår det laveste beløb, kan være sikker på at vinde. Problemet er ikke, at det begrænser Parlamentets budgetbeføjelser, men derimod at det gør hele budgetproceduren til en simpel auktion, hvor det gælder om at byde lavest.
Min politiske gruppe havde mange diskussioner og store vanskeligheder med at acceptere konventets endelige forslag om finanserne. Vores kollega hr. Méndez de Vigo måtte i sin tid gøre brug af alle sine talegaver for at overbevise os om, at dette forslag repræsenterede en retfærdig fordeling af beføjelserne. Det ville ikke være anbefalelsesværdigt i dag at skulle indlede hele processen på ny. Det ville føre til et brud på tilliden mellem institutionerne, og det ville berøve Parlamentet for dets bemyndigelse til at påvirke udarbejdelsen af Unionens budgetpolitikker.
Min politiske gruppe anmoder om, at hele afsnittet om finanser i udkastet til forfatning opfattes som et udeleligt hele, der ikke er til forhandling.
Napolitano (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil henvende mig til formandskabets repræsentant, hr. Antonione. Hr. Antonione, jeg tvivler ikke på oprigtigheden af Deres intentioner, men nogle af de udtryk, som De brugte - eller som De kom til at bruge, havde jeg nær sagt - bekymrede mig dybt. De sagde, at nogle medlemsstater - det vil sige regeringsrepræsentanter - insisterer på deres ændringsforslag af forhandlingstaktiske grunde. Men det er en grundlæggende misforståelse, for regeringskonferencen skulle ikke være et forhandlingsforum, og det var ikke meningen, at regeringerne igen skulle stille forslag, der allerede var blevet stillet i konventet - sådan som hr. Hänsch og hr. Brok understregede - og som konventet havde forkastet, fordi man fandt nogle mere overbevisende løsninger, der var større enighed om. Jeg siger ikke, at regeringskonferencen skulle have ratificeret konventets udkast med lukkede øjne, hvilket regeringscheferne i øvrigt fornuftigt nok gjorde med udkastet til charter om grundlæggende rettigheder, men at regeringskonferencen blot burde og bør undersøge manglerne og modsigelserne i konventets udkast og finde ud af, hvordan de kan fjernes.
De sagde også, at det italienske formandskab har en klar holdning, nemlig at det går ind for en tekst, der afviger mindst muligt fra konventets udkast. Men "mindst muligt" er et så vidt begreb, som man overhovedet kan forestille sig. Vi er nødt til at udtrykke os klart og sige, at man ikke må røre ved konventets væsentligste nyskabelser, nemlig Europa-Parlamentet beføjelser og navnlig budgetbeføjelserne, systemet med dobbelt flertal, Det Lovgivende Råd og udenrigsministerens opgaver. De må ikke tvinge Europa-Parlamentet til at komme med en negativ vurdering af regeringskonferencens resultat og til at appellere til de nationale parlamenter om ikke at ratificere traktaten!
Böge (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, i disse uger handler det om den kommende forfatning for EU, og jeg vil gerne tilføje, at aldrig før har chancen for offentlig deltagelse og medvirken til en forfatning - som vi har kunnet praktisere takket være Europa-Parlamentets initiativ - været så stor som under konventet. Det handler om handlekraft og gennemsigtighed, men det handler også om mere parlamentarisme, pligt til at aflægge regnskab og nærhed til borgerne, altså kort sagt om EU's levedygtighed og evne til udvidelse.
Her vil jeg også gerne endnu en gang kraftigt understrege, at konventets samlede resultat naturligvis også fra Parlamentets synspunkt på mange punkter er et smerteligt, men i sidste ende afbalanceret kompromis, som vi af hensyn til helheden er parate til at støtte. Hr. rådsformand, helt alvorligt, når man taler om at afskaffe det lovgivende råd, må man sige, at hvis tiltrædelseslandene havde et lovgivningsorgan, som arbejdede på den måde, som det sker i dag i Rådet, så kunne disse lande faktisk ikke blive optaget, fordi de ganske enkelt ikke ville opfylde de grundlæggende regler for lovgivningsarbejde, gennemsigtighed og parlamentarisme. Derfor insisterer vi på dette punkt med det lovgivende råd.
Der er allerede blevet sagt en hel masse om budgetretten. Også her tror jeg, at de aftaler, som siger, at den endelige beslutning om egne indtægter ligger hos medlemsstaterne, og at Rådet træffer afgørelse om den flerårige finansielle ramme efter at have rådført sig med Parlamentet og fået dets samtykke, og at vi træffer endelig afgørelse om det årlige budget, i sidste ende udgør et kompromis. Det går ikke an, at man på Økofins uformelle topmøde i Stresa forsøger at underminere og torpedere Parlamentets veletablerede rettigheder. Ethvert forsøg på at begrænse Parlamentets rettigheder støder på fælles energisk modstand fra et stort flertal i Parlamentet. Derfor satser jeg også her på en proeuropæisk markering fra rådsformandskabet for at lede de tøvende og tilbageskuende i Rådet hen mod en tilfredsstillende løsning.
Terrón i Cusí (PSE ).
   - Hr. formand, da jeg er enig i de bemærkninger, som medlemmerne af min gruppe og ikke så få medlemmer af andre grupper har fremsat, vil jeg bruge et minut af denne interessante forhandling til, som kommissær Vitorino og kommissær Barnier allerede har gjort det, at gøre opmærksom på et konkret problem: risikoen for at vende tilbage til enstemmighed i et spørgsmål så følsomt som politisamarbejde og retligt samarbejde i kriminalsager.
Jeg har været i Parlamentet i næsten 10 år, og jeg husker udmærket de problemer, vi havde inden Amsterdam-traktaten, og den totale blokade, som mellemstatsligheden førte os ud i på dette område. I dag er det gået noget fremad med effektiviteten, men enstemmigheden er stadig en meget stor belastning.
Det er også logisk, at manglen på parlamentarisk kontrol - og på det område har vi tabt, for hverken de nationale parlamenter eller vi udøver nogen kontrol på dette område - skaber frygt, for vi befinder os på et meget følsomt område, men løsningen er at stræbe målrettet efter fælles beslutningstagning.
I forfatningen er det klart, hvor og hvordan vi skal gribe ind. Vi skal have mod for at tilbyde borgerne et område med sikkerhed, som også er et område, der forsvarer friheden.
Katiforis (PSE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, mine damer og herrer, det kan være, det er et heldigt sammenfald, at vi i dag hører det sidste ord fra Parlamentet om indholdet af forfatningen for det sociale Europa.
Et af de store skridt, som blev taget i det udkast til forfatning, som konventet om Den Europæiske Unions Fremtid udarbejdede, var bestemmelserne om Europas sociale ansigt, det sociale Europa. At konventet beskæftigede sig med dette spørgsmål er især vigtigt, fordi det ikke var en følge af Laeken-dagsordenen, men udsprang af et initiativ fra konventets egne medlemmer, hvilket jeg tror var klogt, da de europæiske befolkninger er langt mere interesserede i bekendtgørelsen af målet om fuld beskæftigelse, styrkelsen af den sociale dialog og styrkelsen af lovgrundlaget for almennyttige virksomheder og for folkesundheden end i, hvorvidt der bliver 13 eller 23 kommissærer, og om Europa skal have en eller to udenrigsministre.
Regeringskonferencen skal respektere konventets tekst. Den er dog nødt til at gribe ind med forbedringer på et område. Der skal være overensstemmelse mellem formuleringerne i første og tredje del af udkastet, for det går ikke an, at man taler om fuld beskæftigelse i artikel 3, mens der kun tales om et højt beskæftigelsesniveau i tredje del. (der sker alligevel ikke nogen ændringer) må ikke blive regeringskonferencens slogan. 
Antonione,
    Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg gerne takke Dem for de bemærkninger, som De kom med under denne forhandling. Sådan som jeg har sagt ved tidligere lejligheder, betragter vi dem som et værdifuldt bidrag til det arbejde, formandskabet udfører for at nå en målsætning, der - hvis man skal dømme efter talerne fra langt størstedelen af Europa-Parlamentets medlemmer - er en målsætning af fælles interesse.
Hvad de specifikke spørgsmål angår, tror jeg ærlig talt, at også talerne i dag var en gengivelse af den debat, vi havde i sidste uge. Der er med andre ord ikke nogen iøjnefaldende nyheder, og derfor kan jeg kun gentage nogle af de punkter, som jeg allerede har haft lejlighed til at udtale mig om. Det italienske formandskab accepterer ikke et indgreb fra Økofin-Rådets side - og her vil jeg gerne udtrykke mig meget klart og præcist om et spørgsmål, som De rejste - da vi er af den opfattelse, at intet Råd kan stille ændringsforslag, heller ikke Økofin-Rådet. Hvis en af regeringskonferencens repræsentanter ønsker at stille forslag, der også udspringer af Økofin-Rådets debat, skal vedkommende gøre det på vegne af den regering, som han eller hun repræsenterer, og ikke på vegne af Økofin-Rådet. Ud fra dette synspunkt tror jeg således, at mit svar er det samme som det, jeg gav på et tidligere møde.
Når det gælder vores løfte om at bevare den fundamentale rolle, som Europa-Parlamentet og parlamenter i almindelighed spiller, vil jeg endnu en gang slå fast, at det efter vores mening er et væsentligt punkt. Mere generelt - nemlig med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt man kan sætte spørgsmålstegn ved de forslag, som regeringerne har stillet - må jeg sige, at det er vanskeligt at forestille sig, at formandskabet overhovedet ikke skal tage de forslag i betragtning, som regeringerne ønsker at stille. Jeg tror ærlig talt ikke, at det er muligt. Desuden havde Deres repræsentanter, nemlig Europa-Parlamentets repræsentanter på regeringskonferencen, den samme holdning som formandskabet. Det var ikke sådan, at de to repræsentanter rejste sig og gik, fordi nogle af regeringerne satte spørgsmålstegn ved nogle af de emner, der allerede var blevet drøftet i konventet. Jeg vil gerne slå fast over for hr. Napolitano, at det er en forhandlingsfase, som jeg faktisk mener er normal og naturlig. Jeg kan ikke se, hvordan vi kunne gøre det anderledes.
Jeg vil snarere understrege vigtigheden af den indsats, De gør, når De støtter os i vores bestræbelser på ikke at komme væk fra tankegangen og ordlyden i konventets arbejde. Men man må selvfølgelig ikke tro, at regeringskonferencen blot skal ratificere et arbejde, der allerede er blevet gjort, og som er værdifuldt og vigtigt, men som nogle regeringer naturligvis mener kan forbedres. Arbejdet går i denne retning, og jeg håber virkelig, at vi med alles hjælp når det vigtige og værdifulde resultat som - hvilket jeg gerne vil gentage - er i vores alle sammens fælles interesse.
Verheugen,
    Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil kort kommentere to indlæg, som jeg synes er særligt vigtige. Først vil jeg sige noget til fru Maes. Hun har efter min mening etableret en helt afgørende sammenhæng i denne debat, nemlig den, at det nu også gælder om at vise, at udvidelsen ikke er noget problem for uddybelsen. Det er en ældgammel debat, og den er endnu ikke afgjort, og jeg vil gerne benytte den til henvendt til vores kommende medlemmer at gentage, at det nu er op til dem at demonstrere, at bekymringerne var ubegrundede, og at demonstrere, at udvidelse og uddybelse udmærket kan gå hånd i hånd.
Det eksempel, De valgte, ærede fru Maes, var imidlertid ikke helt rammende, det må jeg sige. Da Økofin-Rådet forsøget at begrænse Parlamentets budgetrettigheder, var de nye medlemsstater ikke til stede. De var virkelig uskyldige i dette angreb, men det berører ikke det grundlæggende problem.
Den anden, jeg gerne vil sige noget til, er Klaus Hänsch. Jeg synes, han har helt ret i sin analyse, nemlig at det er et spørgsmål om politisk vilje, vi i øjeblikket beskæftiger os med. Problemerne er ikke uovervindelige. Der er ikke kommet nogen stor, ny idé ind i diskussionen i de seneste måneder. Alt det, der bliver fremført nu, er blevet drøftet udførligt og grundigt i konventet, og efter grundig drøftelse har man truffet en beslutning, som alle efter vores overbevisning kan leve med.
Til sidst vil jeg gerne bede Dem overveje, at man skal gøre sig klart, hvad alternativet er. Man skal jo altid overveje, hvad der vil ske, hvis vi ikke gennemfører et eller andet. Hvis denne forfatningstraktat mislykkes, så er det mere end et eller andet lovgivningsprojekt, der mislykkes. Så mislykkes integrationsprojektet på et helt centralt punkt, og det har ikke kun juridiske konsekvenser. Det ville være en fatal fejltagelse at tro, at vi så bare kunne fortsætte på grundlag af Nice-traktaten. Hvis denne traktat mislykkes, ville det betyde, at der ville opstå helt nye politiske scenarier i EU, som sågar ville kunne udvikle desintegrerende kraft inden for EU. Derfor er ansvaret så stort, og derfor er det så vigtigt, at projektet bliver fuldført.
Formanden.
   - Mange tak, hr. kommissær Verheugen.
Afstemningen om beslutningsforslaget finder sted i morgen kl. 12.00.
Alyssandrakis (GUE/NGL ),
    Repræsentanterne for Det Europæiske Råd og Europa-Kommissionen har ikke lagt skjul på deres bekymring med hensyn til de modsætninger, der er opstået på regeringskonferencen under forhandlingerne om EU's nye "forfatningstraktat".
Modsætningerne drejer sig imidlertid om helt sekundære spørgsmål, som ikke ændrer ved tekstens reaktionære karakter. De beskæftiger sig med udenrigsministerens rolle, uden at nogen af dem sætter spørgsmålstegn ved militariseringen af EU og EU's sammenhæng med NATO. Der er ingen, der bekymrer sig over den yderligere afgivelse af national suverænitet, kun om hvordan præcis magten skal omfordeles. Ingen taler imod forherligelsen af markedsøkonomien og heller ikke imod styrkelsen af de repressive mekanismer, og Europa-Parlamentet bekymrer sig kun om den rolle, det får tildelt. Med andre ord meler man sin egen kage. 
Der udtrykkes en vis bekymring med hensyn til udfaldet af folkeafstemningerne (der, hvor de afholdes), hvilket viser, at man er bekymret over den voksende utilfredshed blandt befolkningen på trods af den vildledende propaganda og de hidtidige resultater af meningsmålingerne.
Befolkningerne har ikke brug for en europæisk forfatning, de har ikke engang brug for EU. De må intensivere kampen for at forsvare og udvide deres rettigheder og rive den bygning ned, som udbytterne er ved at bygge, så samfundet omsider kan ændres. 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om Euromed. 
Antonione,
    Hr. formand, mine damer og herrer, det er mig en glæde, at jeg her i Parlamentet kan gøre rede for de resultater, som man venter sig af den sjette EU-Middelhavsministerkonference, der skal finde sted i Napoli her den 2. og 3. december.
Allerede inden Italien tog hul på EU-formandskabet, var landet meget bevidst om den store betydning, som Napoli-konferencens resultater får for den samlede status, der bliver gjort over det italienske formandskab. Når det gælder det nye udvidede EU's forbindelser udadtil, er der nemlig ingen tvivl om, at forbindelserne med de sydlige Middelhavslande stadig udgør en væsentlig del af disse forbindelser, og at de er et fast holdepunkt.
Barcelona-processen har lige fra starten gjort det muligt at tage temperaturen på disse forbindelser, og den har ofte været toneangivende i dialogen mellem det fælles havs to bredder og dermed haft en regulerende funktion - og ikke mindst virket som drivkraft - i selve den dialog, som begivenhederne i Mellemøsten har givet mulighed for i årenes løb.
I de bestræbelser, der er gået forud for Napoli-konferencen, har Italien altid kunnet regne med alle partnernes frugtbare samarbejde. I de sidste par måneder har de uden undtagelse vist, at de ligesom os har store forventninger til, at det sjette Barcelona-møde virkelig kommer til at give Euro-Middelhavs-partnerskabet en utvetydig saltvandsindsprøjtning. Nødvendigheden af denne saltvandsindsprøjtning har rod i Valencia-handlingsplanen, der blev vedtaget i april 2002 under det spanske formandskab. Den blev bekræftet under det græske formandskab på ministermødet på Kreta i maj i år, og vi opfattede den som et klart signal om et mandat til at føre det fælles løfte ud i livet om at gøre Barcelona-processen mere konkret. Det forekommer os at være endnu mere nødvendigt i dag, hvor både EU's udvidelsesproces og situationen i Mellemøsten skaber et stærkt ønske om Europas tilstedeværelse fra de sydlige Middelhavslandes side.
I mellemtiden har EU allerede givet det første effektive og konsekvente svar ved at iværksætte den nye naboskabspolitik, som tager sigte på en ny, fælles opfattelse af EU's eksterne forbindelser med de tilgrænsende områder, men også ved at indføre en mere effektiv politik, når det gælder respekten for menneskerettighederne og demokratiet, og takket være Kommissionens vigtige bidrag er der i mellemtiden kommet gang i denne politik.
I denne nye og lovende sammenhæng agter det italienske formandskab til fulde at leve op til det vigtige ansvar, som det har fået, og formandskabet vil bruge alle de nødvendige kræfter på Napoli-konferencen og gøre den størst mulige indsats. Den saltvandsindsprøjtning, som vi ønsker at give, bliver dog kun en ægte saltvandsindsprøjtning - det vil sige virkningsfuld - hvis den igen giver os et vitalt og dynamisk Euro-Middelhavs-partnerskab. Det er ikke kun en opgave for politikerne, men også en opgave, som langt om længe er rettet mod befolkningerne. Det skal understreges, at "konkret" er ensbetydende med noget, der er meget enkelt, nemlig at give Barcelona-processen de instrumenter, organer og foranstaltninger, som bringer Euro-Middelhavs-partnerskabet ud til befolkningerne, og som får indflydelse på hverdagen samt imødekommer og respekterer de forskellige holdninger.
Kun på denne måde kan vi skabe og styrke et reelt og stærkt partnerskab mellem Middelhavets to bredder. Ud fra dette synspunkt er det resultat, som vi 35 Euro-Middelhavs-partnere forventer af Napoli-konferencen, at den kan berige Barcelona-processen med tre nye instrumenter, der netop tager sigte på at bringe partnerskabet tættere på de stærkeste ønsker i områdets civilsamfund. Her - og det er en særligt kærkommen lejlighed - tænker jeg for det første på oprettelsen af et Euro-Middelhavs-parlament, der skal være en del af Barcelona-processen og have en rådgivende funktion, for det andet på indførelsen af Euro-Middelhavs-fonden for dialog mellem kulturer og civilisationer og for det tredje på den nye institutionelle og funktionelle tilrettelæggelse, som partnerne i fremtiden ønsker at give den Euro-Middelhavs-facilitet for investeringer og partnerskab, der blev oprettet inden for rammerne af EIB for lidt over et år siden for at fremme den private sektors - og navnlig de små og mellemstore virksomheders - investeringer i de sydlige Middelhavslande.
Vi er sikre på, at de giver partnerskabet et kvalitetsløft, så det får et selvstændigt forløb og en handlekraft, der udgår fra civilsamfundet og de parlamentariske kanaler, og bygger på fornuftige mekanismer, som får næring af den gensidige respekt, som en synergivirkning mellem kulturerne skaber, samt på en finansiel institution, der er stadig mere opmærksom på modtagerlandenes specifikke behov og har et mere vidtrækkende og systematisk virkefelt.
Dette er den grundlæggende tankegang og problemstillingerne bag de tre hovedprioriteringer, der skal tages op på ministerkonferencen i december, og som skal give den saltvandsindsprøjtning til partnerskabet mellem Middelhavets to bredder, som de seneste måneders begivenheder viser er stadig mere nødvendig for at sikre betingelserne for fred og politisk, økonomisk og social stabilitet i området.
I den forbindelse er den formelle medtagelse i partnerskabsplanen af et Euro-Middelhavs-parlament med rådgivende funktion yderst væsentlig. Det skal navnlig have til opgave at bringe Barcelona-processen tættere på befolkningerne, så man fjerner det deltagelses- og ikke mindst kommunikationsunderskud, som Barcelona-processen utvivlsomt har været præget af hidtil.
Vi ser fonden for interkulturel dialog som et organ, hvor man ved at forene pragmatisme og fremtidsvisioner sætter gang i alle de initiativer, der har til formål at fremme dialogen og den gensidige forståelse ud fra de fælles principper om dialog mellem kulturer og civilisationer, der blev vedtaget på Kreta-konferencen. Napoli-konferencen skal netop være en lejlighed til at stadfæste oprettelsen af denne fond og forhåbentlig samtidig gøre valget af dets placering officiel. Endelig er det efter vores mening fundamentalt at gøre faciliteten mere funktionsdygtig ved i højere grad at lade dens instrumenter være rettet mod de små og mellemstore virksomheder og den private sektor.
Dette er hovedsagelig - men ikke udelukkende - hvad Napoli-konferencen drejer sig om. På konferencen skal vi nemlig gentage løftet om også at udvikle partnerskabet på det politiske område og sikkerhedsområdet, idet vi uddyber betingelserne for samarbejdet på det sikkerheds- og forsvarspolitiske område samt dialogen om et særlig vanskeligt spørgsmål som terrorisme.
Hvad det økonomiske aspekt angår, skal Napoli-konferencen bl.a. være en lejlighed til at vurdere og skabe overensstemmelse mellem resultaterne af Euro-Middelhavs-konferencen om handel, der fandt sted i Palermo i juli, og resultaterne af den første Euro-Middelhavs-ministerkonference om landbrug, som bliver afholdt i Venedig den 27. november, samt konferencen om investeringer, infrastruktur og energi, der er planlagt til at finde sted umiddelbart inden det sjette Barcelona-møde, nemlig den 1. og 2. december.
Den sociale og kulturelle del kommer i stor udstrækning til at falde ind under debatten om fonden - en debat, som uvægerligt bliver dominerende - men man vil naturligvis gøre status over de fremskridt, der er sket siden iværksættelsen af det regionale program for god regeringsførelse og forbedring af retsstaten. Dette program er afgørende for Euro-Middelhavs-samarbejdet på det retlige område og med hensyn til politiindsatsen og migrationspolitikken. Debatten om sidstnævnte spørgsmål vil navnlig vise betydningen af en harmonisk forvaltning af migrationspolitikken, der - hvis den administreres på den rigtige måde - kan fremme den socioøkonomiske vækst i hele området.
Det er også med den målsætning at bringe partnerskabet tættere på befolkningerne, at man i Napoli vil se med positive øjne på indledningen af et samarbejde mellem de lokale forvaltningsmyndigheder i landene på begge sider af Middelhavet. Dette samarbejde bliver genstand for nogle vigtige drøftelser på den næste interregionale konference i Palermo. I Napoli skal man ligeledes notere sig resultaterne af en mekanisme, der inddrager civilsamfundet, nemlig det særlige forum, der bliver afholdt dagen før i samme by, og hvor der er en bredere deltagelse og en kontinuitetsstruktur, som tager sigte på at forbedre dette forums indvirkning og synlighed. Endelig skal man se på konklusionerne fra det møde mellem arbejdsmarkedets parters repræsentationsorganer, som Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg netop har afholdt på Malta.
Alt dette vil tilsammen udgøre det stærke budskab, som vi er sikre på kommer til at fremgå af Napoli-konferencen. For at nå disse målsætninger arbejder vi nu på at skabe enighed om dem blandt alle Euro-Middelhavs-partnerne på denne konference, og det gør vi med en pragmatisk indsats og en strategisk indfaldsvinkel, der burde gøre det muligt at forene interesser, som er forskellige, så vi inden for rammerne af det nye begreb og udgangspunkt "det bredere europæiske naboskab" kan skabe et mere solidt forhold mellem landene på begge sider af Middelhavet.
Her mener jeg at kunne sige, hr. formand, mine damer og herrer, at vi er på rette vej.
Verheugen,
    Hr. formand, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer, i dag er en god lejlighed til at tale om Euro-Middelhavs-partnerskabet, bedre kendt som Barcelona-processen, her få dage før udenrigsministrenes Middelhavsmøde i Napoli. Parlamentet har jo med sine udtalelser og beslutninger, som det har vedtaget før udenrigsministrenes møder, ydet vigtige bidrag til udviklingen af partnerskabet. Det har været den drivende kraft bag støtten til samarbejde mellem parlamenterne i Euro-Middelhavs-området.
Kommissionen finder det positivt, at den nedsatte arbejdsgruppe nu er nået til enighed om en parlamentarisk forsamling for Europa og Middelhavet, og Kommissionen glæder sig til at byde den velkommen i Napoli som rådgivende organ i kredsen af institutioner omkring Barcelona-processen. Hvad skal det så handle om? Efter Kommissionens opfattelse skal forsamlingen effektivt fremme respekten for menneskerettighederne og demokratiseringen i regionen. Kommissionens meddelelse fra maj måned om dette emne er blevet hilst velkommen af Parlamentet og Rådet. Vi vil nu sammen med middelhavspartnerne drøfte de handlingsplaner, som skal gennemføres med midler fra Meda-programmet for at sørge for konkrete forbedringer inden for menneskerettigheder og demokrati i alle partnerlande.
Euro-Middelhavs-området hører til de regioner i verden, som nok er mest truet af det 21. århundredes farer, om det nu er terror, menneskehandel, narkotika, globaliseringsproblemer eller miljørisici. Det er vigtigt, at Europa i denne situation beviser sin solidaritet med sin naboregion. Solidaritet, idet vi hjælper vores partnere til at møde disse udfordringer på en måde, som er forenelig med respekten for menneskerettigheder og demokratiske principper. Vi kan imidlertid ikke gøre mere, end vores partnere selv vil. Derfor skal politiske reformer være en vigtig del af konceptet. I den nye strategi , nyt naboskab, som diskuteres her i Parlamentet i eftermiddag, beskrives det meget præcist, hvad vi kan gøre for at opnå større fremskridt med hensyn til politiske og økonomiske reformer i regionen. Det vil jeg derfor ikke sige noget om nu, det vil der blive rig lejlighed til i eftermiddag. Jeg vil pege på, at vi har opnået en række fremskridt, som bliver vurderet i Napoli, og som skal danne grundlag for yderligere fremskridt. Jeg vil også pege på, at nord-syd-integrationen alene ikke er nok. Det handler også om fortsat at støtte partnernes integration med hinanden. Også her er der opnået fremskridt på nogle områder, men vi bør bestemt opmuntre til yderligere bestræbelser.
Lad mig til slut sige, at den interkulturelle dialog skal spille en særlig rolle i vores samlede koncept. Betydningen af den interkulturelle dialog blev anerkendt meget tidligt i forbindelse med Barcelona-processen, og det er kommet til udtryk i fælles programmer til støtte af udviklingen af den kulturelle arv, i audiovisuelle samproduktioner eller i form af ungdomsudvekslingsprogrammer. Forud for udenrigsministrenes møde i Valencia stillede Kommissionen et forslag, der blev vedtaget, om at supplere disse programmer med en selvstændig stiftelse for Euro-Middelhavs-området for dialog mellem kulturerne. Det glæder mig meget, at vi er tæt på at nå til enighed, og jeg håber, at der på mødet i Napoli også kan opnås enighed om hjemstedet for stiftelsen. Alle kandidaterne, Rom, Valetta og Alexandria, har deres fordele, og jeg vil ikke komme med nogen vurderinger her, men blot pege på, at det er vigtigt, at stiftelsen kan indlede sit arbejde i den kommende sommer. Den vil komme til at yde et vigtigt bidrag til at højne Euro-Middelhavs-partnerskabets anseelse samt til at styrke dets synlighed og betydning for befolkningen. 
Fiori (PPE-DE ).
   - Hr. formand, den omdannelse af det parlamentariske forum til en parlamentarisk forsamling, som er på dagsordenen for konferencen i Napoli den 2. og 3. december, bliver et meget vigtigt politisk skridt, hvilket AVS-erfaringerne allerede har vist Parlamentet. Den parlamentariske forsamling er et velegnet instrument til et politisk samarbejde, hvor man netop via parlamentariske foranstaltninger dels minder medlemsstaterne om deres eventuelle ansvar og dels henter inspiration til nye foranstaltninger. Det skridt, der bør tages efter konferencen i Napoli, er en hurtig indsats fra Rådets side for at føre de beslutninger ud i livet, som allerede blev truffet på ministerkonferencen i Valencia, ikke mindst de initiativer, der drejer sig om kultur og dialog mellem civilisationer - både bilaterale og multilaterale initiativer - for at give en saltvandsindsprøjtning til den naboskabspolitik, som er afgørende for ligevægten og udviklingen i Middelhavsområdet.
Den nye institution skal desuden fremme en beskæftigelsesmodel, som vi alle føler behov for. Vores beslutninger skal være operative, for i den forbindelse er vi nødt til at foretage en lille selvransagelse. Hvis vi tænker på Barcelona-processen, på Meda, på Meda II, på Valencia-konferencen og på de forventninger, som disse foranstaltninger har vakt og stadig vækker, har vi måske i en vis grad manglet evnen til at føre alle beslutninger ud i livet. Vi har gjort et stort stykke arbejde, men vi er naturligvis ikke færdige endnu, og den parlamentariske forsamling er det rette sted at kontrollere, om vi har overholdt og nået de målsætninger, som vi havde sat os, ikke mindst når det gælder om at fremme demokratiet og retsstaten. I et ægte, konsekvent og effektivt Euro-Middelhavs-partnerskab skal der nemlig ikke alene tages fuldstændigt højde for den sociale og økonomiske dimension, men også for menneskerettighedernes overholdelse og fremme.
Jeg vil punkt for punkt gøre opmærksom på nogle spørgsmål, som bør medtages på dagsordenen og have høj prioritet, og det er for det første et program for solidarisk samarbejde mellem landene på begge sider af Middelhavet, når det gælder bekæmpelsen af terrorisme og international organiseret kriminalitet. Det er nødvendigt at gribe ind i form af nogle konkrete foranstaltninger, som standser den ofte tvungne migrationsstrøm, der er en tragedie for menneskeheden. For det andet er der kontrollen af, hvordan den sektion udvikler sig, som EIB planlægger for Middelhavets og Mellemøstens vedkommende, og som er et instrument, der kan støtte målsætningerne i den nye strategi med andre Middelhavslandes finansielle deltagelse. Jeg minder om, at Parlamentet foreslog, at en bank skulle være operativ i området. For det tredje skal vi lægge vægt på udviklingen af syd-syd-forbindelserne. Agadir-aftalen er efter min mening en vigtig måde at indføre et egentligt frihandelsområde på. Og for det fjerde skal vi forenkle Meda-forordningens procedurer for at gøre dette projekt mere effektivt. 
Napoletano (PSE ).
   - Hr. formand, hr. Antonione har allerede sagt, at den konference, der bliver afholdt i Napoli, er meget vigtig, når det gælder beslutningen om at gøre det parlamentariske forum til en egentlig parlamentarisk forsamling, og når det gælder Euro-Middelhavs-banken og Euro-Middelhavs-fonden for dialog mellem kulturer. Efter min mening bør vi foruden disse målsætninger tage Euro-Middelhavs-politikken op til fornyet overvejelse i forbindelse med den mere generelle naboskabspolitik, hvor man endelig lægger lige stor vægt på den østlige og den sydlige dimension. Det er et sådant signal, vi skal sende til vores dialogpartnere, og vi ønsker, at Barcelona-processens regionale dimension bliver styrket i handlingsplanerne, så man beskæftiger sig med de kulturelle og menneskelige forbindelser, de økonomiske og handelsmæssige spørgsmål, de sociale spørgsmål, rettighederne og sikkerhedsspørgsmålet. Jeg mener, at vi bør tage partnerskabet op igen som helhed, for det er tværtimod blevet begrænset til kun at omfatte frihandelsdimensionen.
Hvad menneskerettighederne og demokratiet angår, bør vi efter min opfattelse understrege, at der ikke er tale om et valg. Disse spørgsmål skal nemlig medtages i strategien, og der skal ikke mindst være et korrekt syn på bekæmpelsen af terrorisme, for hvis vi skal bekæmpe terrorisme, skal vi ikke alene bryde den onde cirkel, hvor terrorisme hænger sammen med krig, men også den onde cirkel, hvor terrorisme hænger sammen med autoritære regimers styrkelse. Det tror jeg, at vi kan gøre ved også i disse lande at indlede demokratiseringsprocesser med respekt for menneskerettighederne, sådan som der står i den vigtige rapport fra FN's udviklingsorganisation, der på en vis måde bør være en ledestjerne i vores forbindelser med disse lande. 
Vallvé (ELDR ).
   - Hr. formand, jeg vil allerførst bifalde den nye naboskabspolitik, som Europa-Kommissionen har foreslået, og den rapport, der skal diskuteres i eftermiddag som et grundlæggende instrument i Euro-Middelhavs-samarbejdet. Jeg glæder mig også over initiativet til at omdanne Det Parlamentariske Euro-Middelhavsforum til en parlamentarisk forsamling.
Tillad, hr. formand, at jeg konkret henviser til de forbindelser, der burde etableres eller forbedres med en stat i det sydlige Middelhavsområde. Jeg tænker på Libyen, hvortil jeg for nylig havde lejlighed til at lede en delegation fra min parlamentariske gruppe.
Libyen fik ophævet sanktionerne fra FN's Sikkerhedsråd i september og er optaget af at løse problemerne omkring erstatningerne i forbindelse med UTA-flyet og attentatet mod diskotek i Berlin i 1989. Libyen er til stede som observatør i Barcelona-processen og har ikke tilsluttet sig.
Som premierminister Mohamed Ghanem erklærede, er Libyen ved at privatisere sin økonomi og gå bort fra statskontrol. Landet er også rede til at intensivere kampen mod ulovlig indvandring, der finder sted langs Libyens 2.000 km lange kyststrækning langs Middelhavet.
Det vil i hvert fald blive vanskeligt at gennemføre bekæmpelsen af denne ulovlige indvandring, hvis der ikke er et effektivt samarbejde fra EU's medlemsstaters side, og derfor mener vi, at EU bør tage sine forbindelser med Libyen op til fornyet overvejelse. Det bør naturligvis ikke ske uden at kræve respekt for menneskerettighederne, afskaffelse af dødsstraffen og ligeledes afskaffelse af amputationer, som er en praksis, der stadig, i hvert fald i henhold til loven, findes i landet.
Boudjenah (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, det er umuligt at ignorere den israelsk-palæstinensiske konflikt, fordi den er så tragisk for befolkningerne og også forhindrer enhver udvikling af Euromed-partnerskabet.
Kun med en retfærdig og bæredygtig løsning kan der opnås fred i regionen. Kun hvis der gøres en ende på den israelske militære besættelse, skammens mur ødelægges, og der oprettes en palæstinensisk stat ved siden af staten Israel, kan det føre til fred og gøre en ende på de utålelige og ødelæggende indgreb mod den besatte palæstinensiske befolkning samt den israelske civile befolkning.
Der blev født et håb med de såkaldte Genève-aftaler, som delegationer ledet af Yossi Beilin og Yasser Abed Rabbo forhandlede i over to år. Det ville være passende, hvis udenrigsministrene på mødet i Napoli giver deres støtte til denne plan, som er et tegn på, at der findes forhandlingspartnere på begge sider, der ønsker en retfærdig fred i modsætning til, hvad særlig Sharon-regeringens politik uophørligt viser. Euro-Middelhavs-samarbejdet kan være et værdifuldt aktiv til at bidrage til at skabe en atmosfære af tillid, som gør en ægte dialog mulig.
Et første signal ville være, at delegationer på højt niveau både fra EU og særlig fra de arabiske lande deltager i den officielle underskrivelse af aftalerne den 1. december i Genève lige før ministerkonferencen. Et andet signal ville unægteligt være, at EU gør alt, hvad der er muligt, for at få kvartetten til ligeledes at støtte dette initiativ.
Hvad angår regeringskonferencens opgaver generelt, er det godt, at EU interesserer sig for sine kommende naboer, særlig naboerne i Syd, ligesom meddelelsen om oprettelsen af en fond for dialog mellem kulturerne, hvilket endnu afhænger af bevilling af økonomiske midler. Ikke desto mindre er de retningslinjer, som Kommissionen foreslår i sin forberedende meddelelse, alligevel bekymrende. Den er faktisk ikke sikker på, at den nye naboskabspolitik er tilstrækkelig til at bibringe Barcelona-processen en ny dynamik, for strategien med simpelthen at integrere disse lande i det store europæiske marked er det samme som at pålægge dem den liberale model uden at tage højde for deres særpræg eller de alvorlige økonomiske og sociale problemer, som de står over for.
Selv om denne model i stigende grad bliver kritiseret, og selv om endog det franske forslag til genoplivning af partnerskabet nævner, at der er konsekvenser, som i høj grad kunne være destabiliserende, drager Kommissionen det på intet tidspunkt i tvivl i sin meddelelse. Uden at afvente den konsekvensundersøgelse om frihandelsområdet, som den selv har iværksat, bevæger den sig i den modsatte retning ved at fremme en styrkelse af gensidig liberalisering af handelen med landbrugsprodukter og tjenesteydelser. Hvad angår opfordringen til at give sig i kast med den private sektor, er det stadig utilstrækkeligt i forhold til Middelhavslandenes behov.
Denne kortsigtede holdning er yderst farlig. Alt dette betyder, at vi skal opbygge i fællesskab i Middelhavsområdet, da den næsten permanente lammelse og ydmygelse, som særlig den arabisk-muslimske verden udsættes for, sammen med ulighederne kun kan give næring til den religiøse fanatisme eller til, at stadig farligere grupper gør brug af terrorisme. 
Til sidst vil jeg nævne to andre udfordringer. Vi skal gøre en ende på besættelsen af sikkerhed og indføre fri bevægelighed. Hvad angår menneskerettighederne, skal vi indføre ægte specifikke mekanismer. Jeg vil give udtryk for min solidaritet med den tunesiske advokat, Radhia Nasraoui, som lige har indledt en ny sultestrejke. 
Mayol i Raynal (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, det var i den spanske hovedstad, Barcelona, at processen med at bringe befolkningen på begge sider af Middelhavet tættere sammen begyndte for otte år siden. Jeg vil erindre om, at erklæringen ved processens indledning dengang fik os til at håbe. I dag er situationen desværre meget anderledes. Den internationale sammenhæng er blevet stærkt forværret, og et af arnestederne for krisen ligger lige netop på en af kysterne til dette hav, over hvilket vi sætter os for at bygge broer. Det, som vi på catalansk kalder , det vil sige desillusionering, er i dag den generelle drivkraft. Levevilkårene for befolkningen i Nordafrika er ikke på nogen måde blevet bedre. Ligene af ulykkelige nordafrikanere, som er flygtet fra fattigdommen på deres velkendte tømmerflåder, skyller regelmæssigt op på de andalusiske kyster. Vi kan kun gøre en ende på denne menneskelige tragedie, hvis vi anvender alle de nødvendige midler til at hjælpe disse mennesker med at etablere deres egen sociale, kulturelle og økonomiske udvikling. Her er for megen liberalisme ganske enkelt dræbende, og jeg er ikke sikker på, at oprettelsen af et frihandelsområde er løsningen på disse dårligdomme. Vi har heller ikke oplevet en egentlig udvikling hen imod demokrati og fremme af det civile samfund. I vores individualistiske samfund forbedrer vi hele tiden de individuelle rettigheder. Det er alt sammen udmærket, men vi må ikke glemme de kollektive rettigheder.
Tillad mig her at nævne spørgsmålet om Vestsahara. Jeg har på fornemmelsen, at markedet her kunne påvirke disse folks legitime ret til selvbestemmelse på trods af FN's løfter. De legitime repræsentanter for den sahariske befolkning godkender nu det nye løsningsforslag fra Kofi Annans særlige udsending. Besættelsesmagten Marokko er imod det. Vi skal opfordre Marokko til først og fremmest at acceptere denne plan. 
Galeote Quecedo (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg tror, at vi med tilfredshed kan sige, at Europa-Parlamentet altid har arbejdet for, at Euro-Middelhavs-forbindelserne er en prioritet i EU's udenrigspolitik. I eftermiddag skal vi behandle strategien for et bredere Europa - Napoletano-betænkningen - hvor vi netop påpeger den strategiske betydning af en mere solid og global forbindelse med vores partnere og naboer i Middelhavsområdet.
I den forbindelse vil Euro-Middelhavs-områdets udenrigsministres konference i Napoli nå et mål, som Parlamentet længe har stræbt efter, nemlig omdannelsen af Det Parlamentariske Euro-Middelhavsforum til en rigtig parlamentarisk forsamling. Det er efter min mening et klart signal om, at den forbindelse skal styrkes på alle områder, og det bør have et grundlæggende mål, nemlig at sikre at Euro-Middelhavs-samarbejdet fungerer godt, for denne nye forsamling vil gøre det muligt at overvåge den korrekte gennemførelse af EU's associeringsaftaler med alle vores middelhavspartnere, og den overvågning har Europa-Parlamentet efterlyst i lang tid. På grund af det omfattende indhold af de enkelte aftaler, som ud over de rent økonomiske aspekter også omfatter politiske bestemmelser, skal forsamlingen i praksis føre politisk kontrol med forbindelserne mellem de to sider af Middelhavet.
Fra nu af mener jeg, at der skal gøres fremskridt på fire områder. For det første skal handelen liberaliseres. Jo mere vi nærmer os oprettelsen af et frihandelsområde, jo mere vil vi bidrage til den økonomiske og sociale udvikling og dermed fremme positive synergier.
For det andet ved den endelige oprettelse af en Euro-Middelhavs-kulturfond, og jeg håber, at denne konference træffer konkrete beslutninger på dette område.
For det tredje skal vi kæmpe hårdere imod menneskehandelsmafiaer, hvilket forudsætter en aktivere deltagelse i kampen mod ulovlig indvandring.
Og endelig, hr. formand, mener jeg, at vi ikke må glemme lande, der ikke er med i Barcelona-processen. Jeg tænker på Libyen og Mauretanien. Parlamentets Delegation for Forbindelserne med Maghreblandene vil i de kommende uger og måneder beskæftige sig særligt med dem.
Jeg vil slutte, hr. formand, med at sige, at jeg mener, at der er god grund til, at vi glæder os over denne tilskyndelse, som vil få en institutionel udformning i Napoli og vil give os mulighed for at arbejde på nye initiativer.
Terrón i Cusí (PSE ).
   - Hr. formand, jeg mener, at denne forhandling skal ses i sammenhæng med den, vi skal have i eftermiddag, om forbindelserne med de nye nabolande. Jeg synes, at det er det rette tidspunkt for at genoptage de ting, der halter mest bagefter på Barcelona-dagsordenen. Og af dem er jeg mest interesseret i det kulturelle og det menneskelige aspekt. Der mener jeg, at vi skal gøre en stor indsats.
Der findes et område, hvorpå vi ville kunne gøre denne indsats, hvis vi er i stand til at håndtere hele dets kompleksitet. Det drejer sig om bevægelighed for personer og indvandring. Vi burde forsøge at gøre indvandring til en faktor, der styrker forbindelserne og stabiliteten mellem oprindelseslandene og bestemmelseslandene. Ved at indføre begreber som mobilitet burde vi skabe en positiv dynamik, som kunne få en økonomisk virkning, der er mere i harmoni med tiderne end virkningen af den strenge og bureaukratiske rettesnor, som vi vil håndtere indvandringen efter. Vi burde genindføre begrebet fælles udvikling på vores dagsorden. Vi vil kunne arbejde meget på dette område ved at indføre europæiske Erasmus eller støtte det lokale samarbejde på mange områder.
Og ud fra dette samlede perspektiv ville vi effektivt kunne bekæmpe den ulovlige indvandring og dens mest afskyelige side, der har givet sig udslag i grusomme scenerier som det ene lig efter det andet, der skyller op på vores kyster. Vi ville kunne bekæmpe den ulovlige indvandring, som menneskehandlerne står bag.
En ny dagsorden baseret på Kommissionens og det græske og italienske formandskabs forslag før Thessaloniki i forbindelse med indvandringen og dens oprindelseslande ville kunne styrke konferencens menneskelige og kulturelle søjle. Og for at de mennesker, der lever iblandt os, kan medvirke til at skabe stabilitet og fremme vores værdier, bør vi også arbejde på integrationspolitikken.
Gasòliba i Böhm (ELDR ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil understrege et vigtigt aspekt ved forberedelsen af mødet i Napoli, og jeg vil benytte lejligheden til at lykønske det italienske formandskab med, at det lægger en særlig og også meget logisk vægt på middelhavsdimensionen i EU's politik.
Det drejer sig om at styrke og anvende lånefaciliteten for investeringer og partnerskab mellem EU og Middelhavsområdet baseret på lån fra Den Europæiske Investeringsbank for at fremme private investeringer og private virksomheder.
Som formand for Den Europæiske Liga for Økonomisk Samarbejdes middelhavsudvalg har jeg i årevis beskæftiget mig med at analysere de økonomiske årsager til Middelhavsområdets tredjelandes træghed med hensyn til at nedbryde skævhederne i forhold til EU. Dette er afgørende, det vil sige, at det for at fjerne de eksisterende skævheder er afgørende at sikre en vækst, der er baseret på iværksætterkultur, og at udnytte de muligheder, der er i disse samfund.
Vi mener, at kampen mod skævhederne, mod den økonomiske og sociale tilbageståenhed i høj grad afhænger af den økonomiske udvikling baseret på iværksætterinitiativ og privat initiativ, og derfor foreslår jeg, at der lægges særlig vægt på den, og at vi følger henstilling 7.
Hernández Mollar (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fra Barcelona-processen til i dag har hele Middelhavsområdet været rystet af en række problemer, som ikke bare er uløste, men som i visse tilfælde forværres alarmerende. 
Fra Mellemøsten-konflikten til det uløselige problem i Sahara, hen over den totalt manglende kontrol med indvandring med næsten daglige tragedier ved vores andalusiske og kanariske kyster til følge. Dertil kommer menneskehandel, narkotikahandel og fanatisk terrorisme, som ikke blot straffer nogle af vores nabolande, men også bruger alle kneb for at komme ind i vores europæiske område. Det er nogle af de alvorlige spørgsmål, som bør volde os alvorlige bekymringer forud for konferencen i Napoli.
Vi har fælles problemer, og vi har også et gensidigt ansvar, og hver part bør påtage sig sit. F.eks. kan der kun findes løsninger på indvandringen, hvis hjemlandene og modtagerlandene, som der blev anmodet om det på Euro-Middelhavsforummet i Bari i juni 2002, sammen tager ansvaret for at regulere migrationsstrømmene og bekæmpe de organiserede mafiaer, der tilskynder til ulovlig indvandring. Der skal føres grænsekontrol fra begge sider, ikke kun den ene.
Udviklingssamarbejde? Ja, alt det, der er nødvendigt, og mere til. Men de politiske og administrative strukturer i tredjelandene i Middelhavsområdet bør leve op til krav om gennemsigtighed og bør respektere menneskerettighederne for at fremme en let og frugtbar parlamentarisk og politisk dialog som den, der skal finde sted i den nye forsamling, som vi taler om i dag, så samarbejdet kan blive effektivt, noget som desværre ikke er tilfældet i nogle af disse lande, og jeg vil undlade at nævne navne, hr. formand.
Carlotti (PSE ).
   - Hr. formand, nu da genforeningen af Europa er ved at blive en realitet, selv om der som bekendt stadig er meget at gøre, er vi vidne til, at der vendes en side i historien. Nu har vi Middelhavsområdet på næste side. Udfordringen i de næste 30 år er at gøre Middelhavsområdet, som omfatter næsten 900 millioner mennesker, til en integreret helhed. Den udfordring kræver et ægte ønske og instrumenter til at føre en dialog. Det nødvendige instrument til at føre en politisk dialog er Det Parlamentariske Euro-Middelhavsforum, og Euro-Middelhavs-konferencen i Napoli skal stadfæste fødslen heraf, fordi kun politisk dialog kan danne grundlag for et ægte afbalanceret, dybtgående og varigt partnerskab. Derfor blev Det Parlamentariske Euro-Middelhavsforum oprettet i 1998, men på grund af den uformelle form har det været et passivt vidne, som har været alt for afhængigt af tilfældigheder i internationale begivenheder, og gidsel for urolighederne i Mellemøsten.
I Napoli skal dette forum blive en ægte parlamentarisk forsamling, således at det kan få ny demokratisk legitimitet og til fulde kan udfylde sin rolle som et instrument til dialog til at opnå fred, stabilitet og regional udvikling. Jeg er overbevist om, at det bliver mere end det, fordi det også bliver et nyt udgangspunkt for alle Euro-Middelhavs-forbindelser. Det er en god lejlighed til at skabe et nyt mål for landene i Syd. EU synes nu endelig at have indset dette ved at forsøge at give det såkaldte naboskab form. Vi skal imidlertid ikke tage fejl af målet. At anerkende og ære disse gode naboer kan betyde, at de aldrig bliver en del af familien. Tiden er ikke længere til en dårlig handel, hvad angår landene i Syd. Frihandelsområdet og credoet "alt andet end institutioner", som har været gældende indtil nu for Euro-Middelhavs-forbindelserne, er blevet opgivet. På politisk niveau skal vi etablere den fremtidige ramme for Euro-Middelhavs-forbindelser, en fri union inspireret af Europarådet baseret på fælles mål og værdier, som er fælles sikkerhed, verdslighed, retsstatsprincippet og demokrati. På økonomisk niveau skal vi oprette en Marshall-plan for Middelhavsområdet, således at den fælles velfærd, som allerede indgik i Barcelona-erklæringen, kan gennemføres. 
Formanden.
   - Hr. kommissær Verheugen har af hensyn til tidspunktet afstået fra at tage ordet igen. Det beklager vi, og vi takker ham samtidig for det.
Jeg meddeler Dem, at jeg har modtaget fem beslutningsforslag, jf. forretningsordenens artikel 37, stk. 2.(1)
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.


Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE ).
   - Hr. formand, på vegne af Det Europæiske Folkeparti og De Europæiske Demokrater vil jeg anmode om, at afstemningen om fru Smets betænkning udsættes til den første mødeperiode i december. Årsagen er, at oversættelsen til de forskellige sprog af punkt 13, som skal indarbejdes i betænkningen, blev meget forsinket, og de politiske grupper vil gerne have mulighed for at stille ændringsforslag eller anmode om separat afstemning. Dette forslag kunne ikke stilles inden for den tid, vi har haft til rådighed, fordi vi har fulgt proceduren i artikel 110a. Derfor anmoder vi om udsættelse af afstemningen til den første mødeperiode i december, så de forskellige grupper har mulighed for at anmode om separat afstemning om dette punkt. 
Formanden.
   - I henhold til forretningsordenen vil jeg spørge, om der er medlemmer, som vil tale for anmodningen om udsættelse, og om der er talere, som vil tale imod den. 
Karamanou (PSE ).
   - Hr. formand, i egenskab af formand for Udvalget om Kvinders Rettigheder er det min opfattelse, at den procedure, der er fulgt, er helt korrekt, og jeg mener ikke, at afstemningen bør udsættes til senere. Vi bør med andre ord gå over til afstemning om betænkningen. Vi kan således ikke acceptere fru Kratsas forslag om udsættelse. 

Mayol i Raynal (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg vil gøre Parlamentet opmærksom på et problem, som jeg stødte på i går. Jeg havde bedt om at reservere pressesalen fra kl. 15.30 til kl. 16 for at fremlægge de catalanske separatisters sag. De skulle om morgenen fremstilles for Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol vedrørende beskyldninger mod staten for tortur …
Formanden.
   - Jeg beklager, hr. Mayol i Raynal, men der er strenge regler i forretningsordenen. De skal henvende Dem til Kvæstorkollegiet og ikke Parlamentet. Hvis De har oplysninger til Parlamentet, er der afsat tid til det ved mødets begyndelse. Jeg kan ikke afbryde afstemningen for at give plads til en forklaring af denne art. Forhåbentlig tilgiver De mig. 
Lisi (PPE-DE ),
    Hr. formand, for at undgå misforståelser af kemiske formler og forkortelser vil jeg blot gøre opmærksom på, at det i bilag 1, del 1, er den engelske version, der er gældende. 
Formanden.
   - De kan forsikre Dem om, at det vil blive videresendt til de sproglige tjenestegrene.
Paasilinna (PSE ),
   Hr. formand, jeg vil gerne gøre det klart, at nogle ændringsforslag, som er vedtaget af Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi, er blevet trukket tilbage, som det fremgår af listen. Jeg henviser til ændringsforslag 11 og 12. 
Formanden.
   - Det er rigtigt, at det i princippet står på listerne. En del af f.eks. ændringsforslag 11 og 12 er blevet trukket tilbage og er således ikke at finde i den såkaldte kompromispakke.
Verheugen,
   Hr. formand, Kommissionen er helt opmærksom på Parlamentets holdning til dette spørgsmål og tager den yderst alvorligt. Institutionen udfører en grundig undersøgelse af sagen og af de rigtige interne procedurer. På basis af den vil min kollega, fru de Palacio, fremsætte en anbefaling til Kommissionen i nær fremtid. Hun vil gerne have, at jeg forsikrer Dem om, at vi fuldt ud vil respektere vores forpligtelser under rammeaftalen. De vil straks blive informeret om Kommissionens afgørelse. 

Adam (PSE ),
   Hr. formand, denne betænkning blev vedtaget enstemmigt i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter. Formålet med den er at forbedre sporbarhed i tilfælde af sygdomsudbrud såsom udbruddet for nylig af mund- og klovsyge.
Udvalget mener, at man bør tillade systemer til kontrol af partier af dyr såvel som det individuelle kontrolsystem, som Kommissionen har foreslået. Det er det væsentligste punkt, hvor vi er uenige med Kommissionen. Udvalgsforslaget betyder, at medlemsstaterne vil kunne indføre systemer, der er i overensstemmelse med deres egne metoder til fåreavl.
Under debatten i aftes bevægede hr. Byrne sig ikke tættere på udvalgets synspunkt. Vi er enige om nødvendigheden af at forbedre sporbarheden, men det spørgsmål, der deler os, er, at harmonisering af målet ikke nødvendigvis betyder harmonisering af metoden.
I modsætning hertil har det italienske formandskab været yderst hjælpsomt, og Rådet er nu meget tæt på udvalgets holdning. Derfor enedes vi her til morgen efter intensive diskussioner og procedurer, som involverede de politiske grupper og i særdeleshed hr. Parish, PPE-DE-Gruppens skyggeordfører, om, at vi nu skulle lukke denne sag under det italienske formandskab.
Det stærkeste politiske signal, vi kan sende, er at lade en enstemmig afstemning i udvalget følge af en enstemmig vedtagelse af betænkningen her til formiddag. 
Formanden.
   - Udmærket, jeg kan forstå af Deres udtalelse, hr. Adam, at dette annullerer enhver anmodning om henvisning til fornyet udvalgsbehandling. Vi går derfor over til afstemning, ligesom De har anmodet om.
Formanden.
   - Mine damer og herrer, det glæder mig at informere Dem om, at i forbindelse med de interparlamentariske forbindelser besøger en delegation fra Knesset for forbindelserne med Europa-Parlamentet under ledelse af Naomi Blumenthal, som er formand for delegationen, Europa-Parlamentet.
Jeg ønsker fru Blumenthal og medlemmerne af delegationen hjertelig velkommen, og jeg vil understrege, at vi tillægger et sådant besøg stor vigtighed, særlig i betragtning af den nuværende situation. De tragiske begivenheder, som den israelske og palæstinensiske befolkning oplever dagligt, gør det mere nødvendigt end nogensinde før at genoptage dialogen mellem de to parter. Det er en dialog, som Europa-Parlamentet altid har tilskyndet til. Derfor håber jeg uden at komme nærmere ind på den konflikt, som alt for længe har berørt denne region, at Deres møder med Europa-Parlamentets medlemmer bliver frugtbare, og at de kan bidrage til bedre gensidig information, således at det kan skabe betingelser for, at en retfærdig og bæredygtig fred endelig kan gøre en ende på den endeløse konflikt i området, som dag efter dag er årsag til alt for mange uskyldige ofres død i den israelske og palæstinensiske befolkning.
Hr. Cappato, vi skal til at gå over til afstemning, og jeg foretrækker at fortsætte, hvis det er i orden. Jeg ønsker ikke at genåbne forhandlingerne, især ikke efter den meddelelse, som jeg lige er kommet med.

Formanden.
   - Kære kolleger, i betragtning af det fremskredne tidspunkt foreslår jeg at udsætte afstemningen. Den bliver genoptaget lige efter det højtidelige møde.
Hr. Chichester har ordet. 
Chichester (PPE-DE ).
   - Hr. formand, der er lidt forvirring om, hvorfor vi er blevet bedt om at stemme to gange om denne specielle Karlsson-betænkning vedrørende forkastelse. Kan De kaste lys over situationen? 
Formanden.
   - Udmærket, De har fået de nødvendige forklaringer.
Jeg udsætter nu mødet i nogle minutter for at afvente det højtidelige møde.
(1) 

Liese (PPE-DE ),
   Hr. formand, vi kommer nu til afstemningen om ændringsforslag 24, det berømte Nisticò-kompromis. Der er nogle oversættelsesproblemer her. Jeg vil gerne påpege, at den engelske version er den korrekte. 
Formanden.
   - Vi har noteret Deres bemærkning, selv om jeg ikke er sikker på, at mødesproget er engelsk.
Liese (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg må desværre konstatere, at mine bestræbelser på at opnå et kompromis, som også kunne accepteres i Rådet, er mislykkedes. Derfor må jeg desværre tage afstand fra afstemningsresultatet, og jeg beder kollegerne stemme imod betænkningen.
Formanden.
   - Meget vel, vi vil tage Deres erklæring til efterretning, hr. ordfører

Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman, Stenmarck og Wachtmeister (PPE-DE ),
    Det Moderate Samlingspartis delegation til Europa-Parlamentet har i dag stemt ja til betænkningen om kvinders rettigheder og EU's internationale forbindelser. For os er det indlysende, at mænd og kvinder har samme rettigheder.
Den bedste måde at opnå velstand i verden er gennem frihandel. Det er godt, at EU indgår handels- og udviklingsaftaler med andre lande. Vi mener også, at det er godt, at disse aftaler inkluderer klausuler om demokrati og menneskerettigheder, så aftalen kan medvirke til at forbedre situationen for befolkningerne i disse lande.
Vi ønsker ikke, at denne betænkning tolkes, som om Europa-Parlamentet er for handelsboykotter imod de lande, som ikke til fulde opfylder aftalens klausuler om demokrati og menneskerettigheder. Handelsboykotter er i reglen negative for udsatte mennesker i fattige lande.
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Betænkningen koncentrerer sig først og fremmest om AVS-landene, på grund af Cotonou-aftalen, og Middelhavslandene, som opfølgning på Barcelona-aftalen. Den omhandler særlig fysisk vold i de muslimske lande (skamfering af kønsdele, syrekastning, offentlig afstraffelse, stening, såkaldte æresdrab, tvangsægteskaber, brænding). Andre dele af verden lades ude af betragtning.
Forslaget om, at medlemsstaterne ved behandlingen af anmodninger om flygtningestatus eller ved eventuel godkendelse af en sådan status skal tage hensyn til forfølgelse og/eller begrundet frygt for forfølgelse eller mishandling af kvinder på grund af deres køn, er rigtigt og fortjener vores fulde støtte.
Vi støtter den appel, der rettes til medlemsstaterne om at vedtage lovgivning, der specifikt forbyder skamfering af kønsdele, men vi henleder også opmærksomheden på, at der må føres en aktiv politik for at integrere disse samfundsgrupper, særlig på bolig-, sundheds- og uddannelsesområdet.
Det er vigtigt, at kontakterne med relevante institutioner og ngo'er, der virker i tredjelande, med henblik på indsamling af oplysninger om vold mod kvinder bliver fulgt op af mere støtte og flere udviklingsprogrammer, særlig til fordel for kvindernes frigørelse. 

Fatuzzo (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. Lisis betænkning drejer sig om kontrollen med risiko for uheld med bestemte farlige stoffer, der er i omløb, ikke mindst i forbindelse med disse produkters udvinding fra miner og deres transport. Jeg kunne naturligvis ikke stemme imod denne betænkning. Jeg stemte således for, men jeg vil gerne spørge mig selv og hr. Lisi, om euroen måske ikke også er et farligt stof, og om det måske ikke havde været hensigtsmæssigt at medtage den på listen over farlige stoffer i omløb, som man skal beskytte sig mod. De må ikke blive forarget, hr. formand, men i Italien har euroens omløb desværre ført til en stigning i alle arbejdstageres og pensionisters udgifter, eftersom den er blevet væsentligt dyrere. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Jeg støtter hr. Lisis betænkning, hvor det foreslås, at Europa-Parlamentet vedtager et fælles udkast, som Forligsudvalget har vedtaget, og som ajourfører et direktiv fra Rådet om kontrol med risikoen for større uheld med farlige stoffer.
Det er særlig positivt, at følgende ændringsforslag fra Europa-Parlamentet er medtaget:
- udvidelse af direktivets anvendelsesområde til farlige stoffer som kaliumnitrat, der i 2001 forårsagede en eksplosion på en fabrik i Toulouse og medførte, at 30 mennesker omkom, og omkring 2.000 kom til skade,
- bedre uddannelse af alt personale, der arbejder i en potentielt farlig virksomhed, herunder også alt personale udlånt af tredjemand, hvor øjeblikkelige beredskabsforanstaltninger i tilfælde af ulykker skal prioriteres,
- øget information til offentligheden, med særlig vægt på oprettelse af en database på området fysisk planlægning, der skal muliggøre vurdering af kompatibiliteten mellem farlige anlæg og følsomme områder,
- udfærdigelse af sikkerhedsrapporter tilgængelige for offentligheden, der skal omfatte kort, billeder og tilsvarende beskrivelser, som driftsledere af farlige anlæg stiller til rådighed.
Da der er blevet indført betragtelige forbedringer i den fælles holdning, der er meget mere vidtgående, end man kunne forestille sig ved førstebehandlingen, støtter jeg ...

Fatuzzo (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i nat drømte jeg endnu en gang om sømanden Fatuzzo, som sejlede på krydstogtskibene mellem New York og Bahamas fra 1963 til 1965. Eftersom jeg skulle tage stilling til Rosa Miguélez Ramos' betænkning om bedre sikring af skibe og havnefaciliteter, var der ingen, der kunne give et bedre råd end mig, som var sømand i 1963. Jeg fik dog det råd, at der mangler et ændringsforslag, nemlig følgende: Hvorfor beder fru Miguélez Ramos ikke om næste gang, at man forærer et krydstogt til de pensionister, der modtager deres pension for første gang? 
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Formålet med denne forordning er at inkorporere nogle ændringer i fællesskabsretten, som IMO har vedtaget og indført i et nyt kapitel i den internationale konvention af 1974 om sikkerhed for menneskeliv på søen (SOLAS-konventionen), som en følge af den 11. september 2001 og behovet for at beskytte skibe og forbedre sikkerheden til søs mod eventuelle attentater. Forordningen skal således sikre en ensartet gennemførelse i Det Europæiske Fællesskab af de internationale foranstaltninger, der er vedtaget af IMO for indenlandsk søtransport.
Disse ændringer af SOLAS-konventionen og ISPS-kodens A-del omfatter bestemmelser, der er obligatoriske, men som giver mulighed for forskellige fortolkninger og tilpasninger i medlemsstaterne. ISPS-kodens B-del har form af henstillinger, men Kommissionen foreslår, at nogle af dem gøres obligatoriske. Medlemsstaterne kan alene træffe særordninger for havne, der kun lejlighedsvis betjener skibe i international fart, selv om der gives mulighed for, at skibe, som sejler i rutefart mellem en medlemsstat eller mellem to eller flere medlemsstater, eventuelt fritages fra pligten til sikkerhedskontrol ved anløb af havn, og medlemsstaterne skal vedtage en national plan for gennemførelsen af forordningen.
Med forordningen oprettes en nationalt ansvarlig myndighed, der er ansvarlig for sikring af skibe og havnefaciliteter, pålægges Kommissionen kontrol- og evalueringsopgaver og får det Det Europæiske Agentur for Søfartssikkerhed overdraget opgaven med at bistå Kommissionen ved udøvelsen af dens opgaver. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Kommissionen har stillet det foreliggende forslag om at inkorporere de bestemmelser i fællesskabsretten, som IMO's generalforsamling har vedtaget, og hvis endelige version blev vedtaget i London (december 2002) af IMO's diplomatiske konference (SOLAS-konventionen fra 1974). Det er en meget vigtig konvention.
I praksis overføres luftfartens principper til søtransporten, og medlemsstaterne skal vedtage nationale planer for maritim sikring, der omfatter sikkerhedsregler, og oprette en nationalt ansvarlig myndighed, der bliver den eneste ansvarlige myndighed på området og som sin særlige opgave får at godkende skibes sikkerhed gennem udstedelse af certifikater.
På grund af denne sektors enorme sårbarhed, og da jeg er enig i de sikkerhedsforanstaltninger, som forordningen foreskriver for skibe og havnefaciliteter, der fungerer som grænseflade mellem havnen og skibet, men ikke selve havnene, opfordrer jeg Kommissionen til at fastholde sin hensigt om at udarbejde et lovgivningsinitiativ om sikring af EU's havne.
Jeg støtter ordførerens overvejelser om de finansieringsmæssige spørgsmål, som disse sikkerhedsforanstaltninger rejser, og støtter hans opfordring til Kommissionen om at gennemføre en undersøgelse heraf.
Jeg har stemt for. 
Vachetta (GUE/NGL ),
    Hvad angår sikkerhed, kan der hverken være tale om undtagelser eller eftergivende tolerance. Søtransporten skal adskilles fra loven om størst mulig fortjeneste, og der skal oprettes en anden international søfartsorganisation, der er i stand til at respektere de sociale behov, arbejderne og miljøet. Vi har brug for flere bestemmelser og flere bindende internationale love, og ordningen med bekvemmelighedsflag skal forbydes. Olietankeren forlis for knap et år siden minder os hver dag fra La Coruña til Calais sammen med de menneskelige, sociale og miljømæssige følger om, at det er nødvendigt.
Jeg prioriterer på dette område ikke bekæmpelsen af terrorisme, men af havets bøller. Jeg har støttet alle ændringsforslag, der skal medvirke til at indarbejde øgede sikkerhedsforanstaltninger i EU-havne i forordningen, at dække alt berørt personale, ikke kun sømænd, men også alle løsarbejdere i havneområderne, og at udvide forordningens anvendelsesområde til at omfatte skibe, der transporterer containere, olieprodukter og farlige stoffer. Af disse grunde har jeg stemt for betænkningen. 

Fatuzzo (PPE-DE ).
   - I hr. Paasilinnas betænkning anmoder man om oprettelsen af et europæisk agentur for net- og informationssikkerhed, som ikke mindst sørger for en klar bekæmpelse af pirater, når det gælder information, computere og elektroniske kommunikationslinjer. Efter min mening havde hr. Paasilinnas betænkning dog været bedre, hr. formand, hvis der også havde været et ændringsforslag, som tog sigte på en bedre sikring mod de pirater, som tager penge fra arbejdstagerne, penge, der tværtimod burde gemmes til dem og til deres pension. Det ville således være bedre, hvis der både var foranstaltninger mod pirateri på informationsnettene og pirateri over for pensionisterne. 
Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL ),
    Det agentur, som Rådet planlægger at oprette, skal have ansvar for "net- og informationssikkerhed". Grundlæggerne er primært optaget af det, som de kalder "erhvervslivet", og at beskytte denne lille verden mod "edb-kriminalitet".
Visse dele af førnævnte "erhvervsliv" får sandsynligvis indirekte økonomisk udbytte af denne sag, da agenturet vil anmode om dets bistand til at skabe informationssikkerhed.
Vi har naturligvis intet imod en bedre informationssikkerhed. Da vi imidlertid ikke går ind for beskyttelse af forretningshemmeligheder i forbindelserne mellem private firmaer, har vi undladt at stemme. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Jeg har stemt for det foreliggende forslag.
At forbedre netsikkerheden på europæisk plan, i både den offentlige og den private sektor, bliver stadig vigtigere, ikke mindst fordi det har betydning for borgerne, virksomhederne og de økonomiske aktører i almindelighed som følge af den formelige "eksplosion", som internettet har oplevet. Den næsten uudtømmelige informationsmængde, som man har adgang til på internettet, og den formidable dataoverførselskapacitet har gjort, at brugerne let og hyppigt går på nettet, hvilket jo giver rige muligheder for kriminel aktivitet, der ofte sigter mod at skade systemet og bringer dets troværdighed og sikkerhed i fare.
Det fremgår særlig af Kommissionens forslag, at "agenturet skal fremme anvendelsen af Fællesskabets foranstaltninger inden for net- og informationssikkerhed og medvirke til at sikre interoperabilitet mellem sikkerhedsfunktioner i net- og informationssystemer, således at det indre marked kan fungere effektivt. Det skal styrke Fællesskabets og medlemsstaternes evne til at reagere på sikkerhedsproblemer i net og informationssystemer". Jeg er fuldstændig enig.
Jeg mener også, at dette agentur må have til opgave at virke aktivt for at finde løsninger på de problemer, der skyldes it-kriminalitet, hvilket naturligt nok ikke mindst må indebære stor opmærksomhed på de særlige risici, som vores børn i større omfang er udsat for. 

Alavanos (GUE/NGL ),
    Forslaget til Rådets henstilling om kræftscreening er særlig vigtigt for oplysning og information af befolkningen, øget opmærksomhed om tidlige symptomer, rettidig diagnose og mere effektiv behandling.
Sammen med forslagene om mammografi for kvinder i alderen 50-69, om undersøgelse af 50-74-årige for ikke-synligt blod i afføringen og om smeartest for celleforandringer i lovmoderen for kvinder i alderen 20-30 kræves også andre uopsættelige foranstaltninger. Bl.a. særlige programmer på udvalgte arbejdspladser, hvor miljøet giver alvorlige risici for kræftsygdomme. En anden foranstaltning er særlige programmer og diagnostiske test på universiteter og generelt højere læreanstalter, så den unge generation får indarbejdet som en "rutine" at være på vagt over for kræft. 
Caudron (GUE/NGL ),
    Kræft er en frygtelig sygdom, som berører millioner af europæere og andre mennesker i verden.
Jeg har altid sagt, og jeg gentager, at hvad angår forskningsmidler og metoder til behandling af patienter og til støtte af de håbløst syge, er samfundets indsats for at bekæmpe denne sygdom utilstrækkelig, når man tager omfanget og alvoren i betragtning.
Screening er noget af det, som er nødvendigt, og jeg går derfor ind for det, men det løser ikke alle problemerne.
Når først man har stillet diagnosen, skal sygdommen behandles for at helbrede patienten. 
Queiró (UEN ),
    Omkring en ud af fire europæere (ca. 1 million om året) får en kræftlidelse. Det er en enorm byrde, både menneskeligt, for de kræftsyge og deres familie, og økonomisk, i form af de ressourcer, der anvendes på diagnose, behandling og pleje på grund af denne sygdom. Derfor har indsatsen mod kræft gennem programmet "Europæisk Indsats mod Kræft", oprettet i 1985, længe været en europæisk prioritet.
Ordføreren, min kollega og ven, hr. Mussa, der under forhandlingerne fik entusiastisk støtte fra alle gruppernes skyggeordførere, mener, at "EU derfor bør sætte ind på fire fronter:
a) sundhedsoplysning og -uddannelse af de europæiske borgere
b) tilbud om de mest effektive former for screening
c) periodisk kontrol af screeningerne
d) forskning i anvendeligheden af nye screeningsmetoder
Kommissionens dokument giver Europa mulighed for at bevæge sig i samme retning i bekæmpelsen af den hyppige, grusomme og socialt undergravende lidelse. Nødvendigheden af en strategisk indsats mod kræft på europæisk plan fremgår med al tydelighed af de alarmerende epidemiologiske data".
I denne sammenhæng er jeg derfor ikke blot for, men entusiastisk for, og jeg håber, at denne indstilling bliver vedtaget, da den har virkelig politisk prioritet, også selv om den ikke er juridisk bindende. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Jeg takker på det varmeste Antonio Mussa for denne fremragende betænkning om et spørgsmål, der virkelige optager os - kræft og tidlig diagnose af den. Det er en frygtelig sygdom, der er en af de hyppigste dødsårsager, og som direkte rammer mange borgere og derfor også bliver en pinsel for deres familier. Vi ved ligeledes, navnlig gennem de undersøgelser, der er blevet offentliggjort, at en ud af fire europæere får en kræftlidelse.
Selv om det er en indstilling, der ikke er juridisk bindende, bør dette forslag alligevel blive en politisk prioritet. Et tegn herpå er det overvældende flertal i plenarforsamlingen, hvor 528 har stemt for og kun seks imod.
Jeg vil også gerne give udtryk for min tilfredshed med al den støtte, som dette forslag fik i det korresponderende udvalg, konkret i form af forslag om foranstaltninger til sekundær forebyggelse, der gør tidlig diagnose lettere, og som følgelig indebærer en mindre aggressiv behandling, som patienten bedre kan tåle.
Jeg bifalder ligeledes, at der så klart satses på at fremme en bevidst og modig holdning til screeningsprogrammer og en oplysningskampagne, som skal opdrage folk til at foretage selvundersøgelse. 

Fatuzzo (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. Adams betænkning drejer sig om identifikation og registrering af får og geder. Jeg stemte for betænkningen, for det er naturligvis positivt også at registrere fårs og geders livsforløb, men jeg talte med en af vores pensionerede borgere, som gav udtryk for ønsket om, at EU også - og det håber jeg, at hr. Adam gør om ikke så længe - beskæftiger sig med registrering og opbevaring af de pensionsbidrag, som arbejdstagerne har indbetalt, og som tit og ofte - i det mindste i Italien, men jeg er bange for, at det også sker i de andre medlemsstater - går tabt hen ad vejen og ikke længere er til at finde, hvilket medfører, at arbejdstagerne får en lavere pension end den, de egentlig har ret til. Derfor skal vi sørge for, at også det antal år, som man har arbejdet, bliver registreret og fulgt i løbet af ens tilværelse. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Formålet med dette forslag til forordning er, inden for det nuværende system, at indføre en ordning for identifikation og registrering af får og geder for bedre at kunne identificere de dyr, der er blevet smittet i tilfælde af en epidemi. Det er en ordning, som Europa-Parlamentet selv har påvist behov for i sin beslutning den 17. december 2000 baseret på betænkningen fra Det Midlertidige Udvalg om Mund- og Klovsyge, ikke mindst det vigtige spørgsmål om mærkning. Disse foranstaltninger er væsentlige, men de løser ikke de problemer, som selve landbrugsmodellen medfører. Der er først og fremmest behov for at begrænse transporterne af levende dyr mest muligt, ikke mindst eksporten, sætte ind mod lukningen af de lokale slagterier, fremme lokal produktion og korte distributionskanaler, bekæmpe politikken med færre bevillinger til dyrlægekontrol og imødegå de problemer, som ophævelsen af de indre grænser giver.
Denne forordning rejser tre vigtige spørgsmål for producenterne, særlig de mindre producenter: den betydelige administrative og bureaukratiske byrde, muligheden for at overholde de foreslåede frister og finansieringen af omkostningerne. Betænkningen foreslår nogle forenklinger af ordningen, nemlig at gennemførelsesfristerne forlænges, at omkostningerne ved den nye ordning for elektronisk identifikation delvis overtages af fællesskabsbudgettet, og at EU bør afholde de samlede udgifter til indførelse af ordningen med individuel identifikation. Kun på den måde kan det undgås, at endnu flere producenter forlader erhvervet. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Med dette forslag til forordning indføres en ordning med individuel identifikation og partiregistrering af de givne arter, herunder med mulighed for brug af elektronisk identifikation. Formålet er at forbedre identifikationen og indføre it-baseret registrering af flytninger af får og geder for at muliggøre en hurtig og præcis sporbarhed, hvilket er nødvendigt for en bedre sygdomsbekæmpelse og for at forebygge eventuelle problemer eller ulykker, der kan påvirke folkesundheden.
Da denne teknologis effektivitet endnu ikke er blevet endegyldigt godtgjort i alle medlemsstaterne, og det heller ikke er påvist, at det er praktisk eller rentabelt at anvende den i alle situationer, finder jeg det vigtigt, at Kommissionen forelægger en rapport om den erfaring, man har opnået på området, og som indeholder en analyse af de økonomiske omkostninger, der er forbundet med ordningen før en almindelig og tvungen indførelse af den elektroniske identifikation.
Jeg er enig i ordførerens overvejelser angående forslagets hensigtsmæssighed og gennemførlighed, og jeg tilslutter mig hans ændringsforslag, ligesom jeg deler hans bekymringer for en fåre- og gedesektor, der er specialiseret og arbejdskraftintensiv, samtidig med at gennemsnitsalderen er stigende og rentabiliteten meget lav, og som trues af afvandring på grund af stigende produktionsomkostninger, hvilket mere end retfærdiggør, at EU bør afholde udgifterne til indførelse af ordningen med individuel identifikation.
Jeg har stemt for. 
Sacrédeus (PPE-DE ),
    I betænkningen påvises behovet for et fælles databaseret registreringssystem for får og geder i lighed med de systemer, som findes for kvæg- og griseindustrien. Et flertal i Europa-Parlamentet ønsker dog at ændre dette system på et væsentligt punkt, nemlig dets finansiering.
De nuværende systemer er afgiftsfinansierede, mens man vil finansiere det nye system for får og geder med fællesskabsmidler. Af den grund har jeg stemt nej til betænkningen i sin helhed.
I en tid, hvor EU står over for kravet om reformering af den fælles landbrugspolitik, er det ulykkeligt, at Parlamentet vil påføre det fælles EU-budget yderligere udgifter.
Ikke mindst betragtningerne 5b og 17a gør det tydeligt, at udgifterne skal dækkes af EU. Betragtning 5b lyder: "Alle omkostninger ved indførelse af den nye ordning for elektronisk identifikation overtages delvis af fællesskabsbudgettet, eftersom det drejer sig om en sikkerheds- og kontrolforanstaltning på fødevareområdet, som indvirker på hele produktionskæden, og da det er producenterne, der er ansvarlige for gennemførelsen og forvaltningen af denne ordning."

Fatuzzo (PPE-DE ).
   - Med denne betænkning, hr. formand, beder hr. Blokland om fri bevægelighed i Europa for affald - byaffald og industriaffald - og jeg stemte for betænkningen. Men det ville glæde mig, hvis man også var af den opfattelse, at Europas pensionerede borgere fortjener en lige så stor fri bevægelighed som byaffald og industriaffald. Som De ved, hr. formand, mister de, der modtager socialhjælp - f.eks. blinde, døvstumme eller borgere, der konstant har brug for assistance - retten til at modtage invalidepension, hvis de bevæger sig uden for deres hjemland og rejser rundt i Europa. Derfor ville jeg gerne have, at man i det pågældende direktiv ikke bare sørgede for affalds bevægelighed, men også for de pensionerede borgeres bevægelighed. 
De Keyser (PSE ),
   Transport af affald er af afgørende betydning for den kamp, som vi fører i de udviklede lande for at opretholde den økonomiske udvikling og beskytte miljøet. Jeg kan derfor tilslutte mig holdningen i Blokland-betænkningen. Jeg protesterer ikke desto mindre imod hindringerne for genbrug af affald, som støttet af EF-Domstolens dom i sag C-228/00 vil straffe de belgiske cementproducenter. 36 % af de alternative energikilder, der anvendes til produktion af cement, stammer fra affald, der hovedsageligt kommer fra nabolande. Hvis transporten af affald bringes i fare, vil der ske udledning fra to forureningskilder fra de belgiske cementfabrikker, nemlig forurening fra affald og fra det brændstof, der anvendes i cementfabrikkerne. Denne dobbelte udledning bliver dyr og skadelig for miljøet. Cementfabrikkerne bliver endvidere sårbare over for tab af arbejdspladser i allerede hårdt ramte regioner (mål 1).
Derfor kan jeg ikke tilslutte mig de ændringsforslag, i hvilke man modsætter sig genvinding. At gøre brug af forsigtighedsprincippet, når man kender svarene, er at indrømme, at man ikke er i stand til at styre forureningen. Det er uden tvivl tilfældet, når det drejer sig om sorteringscentraler som mellemled, der forbydes, fordi de ikke er i stand til at kontrollere det pågældende affalds nøjagtige bestemmelsessted og sporbarhed. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Selv om der er sket fremskridt siden den sidste rapport, har alle medlemsstaterne besvaret undersøgelsen med forsinkelse (Portugal og Irland med mere end et år). Der ses fremskridt med hensyn til udarbejdelsen af affaldshåndteringsplaner, selv om der stadig er nogle lande, der ikke har sådanne planer eller ikke gennemfører dem, hvorfor der verserer flere sager for Domstolen på grund af manglende efterlevelse af direktivet.
Målet om at stabilisere affaldsproduktion på 1985-niveauet er ikke blevet nået, fordi medlemsstaterne og/eller Kommissionen ikke har udformet foranstaltninger til at nedbringe affaldsmængden, hvorfor Kommissionen opfordrer medlemsstaterne til at styrke særskilt indsamling af materialer, der kan genvindes, og til at have tilstrækkelig genbrugs- og genindvindingskapacitet samt forbrændingskapacitet til energigenvinding for affald uden bedre behandlingsalternativer.
Vi støtter i det store og hele betænkningens synspunkter og de foreslåede foranstaltninger, navnlig dem, der fører til, at landene selv bliver i stand til at håndtere deres affald, at direktivet overholdes og bliver revideret, især med hensyn til nyttiggørelses- og bortskaffelsesbetingelser samt kontrol og gennemførelse på grundlag af minimumskriterier, der tager højde for disse processers miljøvirkninger, hvor standarderne for gasformige og andre emissioner bør være ensartede for alle processer. 
Fitzsimons (UEN ),
    Jeg støtter fuldt ud Europa-Kommissionen i dens meget strenge holdning til regulering af forsendelser af affald inden for EU's territorier og i EU's farvande. Ligeledes vil jeg gerne rose ordføreren for hans udmærkede arbejde med denne sag. Mange af hans ændringsforslag går i retning af yderligere at stramme regler og kontrolforanstaltninger.
Vi er alle opmærksomme på de ødelæggende konsekvenser for miljøet - såvel som for dyrs og undertiden menneskers liv - der kan blive resultatet, når der ikke findes tilstrækkelige kontrolforanstaltninger for transporten af affaldsprodukter.
I de seneste uger har vi set et forsøg på at føre en flåde af elendige, udrangerede krigsskibe fra USA gennem EU's farvande. Jeg håber, at passende juridiske foranstaltninger vil forhindre, at resten af de rustne spande, der er lastet med farligt affald, kan krydse Atlanten og blive skrottet i Det Forenede Kongerige. Medmindre vi forhindrer, at denne dødbringende last begynder på sin rejse, vil den faktisk passere i meget kort afstand af det sydøstlige hjørne af Irland og min valgkreds, Leinster i Irland.
Jeg er enig i, at der vil være visse administrative omkostninger ved at gennemføre de nye kontrolforanstaltninger, som Kommissionen har foreslået.
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Jeg bifalder Kommissionens forslag, som jeg mener lever op til EU-borgernes forventninger med hensyn til såvel bedre miljøbeskyttelse som bedre behandling, genvinding, nyttiggørelse og transport af affald.
Der er heldigvis bred enighed om, at det er vigtigt at sikre en ansvarlig affaldshåndtering af hensyn til miljøet. Et godt bevis herpå er den mediedækning, som transport af affald (og forurenende materiale) har fået, især når transporten foregår over havet eller ad floderne. Affaldsoperatørerne - hvad enten de blot transporterer eller er ansvarlige for behandling, genvinding eller nyttiggørelse - skal i dag overholde de højest mulige standarder og procedurer for sikkerhed og beskyttelse. Her må der også indføres kontrolordninger alt efter det overførte affalds beskaffenhed og arten af den behandling, som affaldet udsættes for på bestemmelsesstedet.
Jeg er også enig i forslaget om en rød liste (de farligste stoffer) og en grøn liste (de mindre farlige stoffer).
Til slut vil jeg gerne fremhæve betydningen af på dette område konstant at udveksle erfaringer og bedste praksis, da der ofte opstår tvivlspørgsmål af videnskabelig eller teknisk karakter om, hvordan bestemte typer affald bør behandles. 

Ó Neachtain (UEN ).
   - Hr. formand, vi tror alle på støtteforanstaltninger, der hjælper med til at helbrede sygdomme i vores samfund. Det er også klart, at forskerne er meget delte i dette spørgsmål. Selv mener jeg, at der er alternativer til embryonal stamcelleforskning. Der er talrige eksempler på dette, og det er ikke rimeligt at sige, at de af os, der er imod denne forskning, er imod, at der findes midler mod disse sygdomme.
Kommissionens forslag om finansiering af forskningsaktiviteter, der er ulovlige i visse medlemsstater, går stik imod subsidiaritetsprincippet, og det bør ikke forekomme. Det er klart et yderst følsomt spørgsmål. Jeg har stillet ændringsforslag for at sige, at vi ikke støtter, at midler fra EU stilles til rådighed for embryonal stamcelleforskning i Europa. Når Europa-Parlamentet har givet udtryk for sine synspunkter, går sagen nu over til Ministerrådets og de nationale regeringers domæne. 
McKenna (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg stemte også imod Liese-betænkningen.
Vi må være meget forsigtige. Hvad enten vi kan lide det eller ej, lever vi i Huxleys Fagre Nye Verden. Vi må være meget omhyggelige med, hvilket spillerum og hvilken magt vi giver til forskerne.
Jeg synes, at den slags lobbyisme, der er foregået, er yderst krænkende, når man bruger sygdomme som Alzheimers - som min far døde af - som undskyldning for at gå videre med embryonal stamcelleforskning. Mange forskere har sagt, at når det gælder Alzheimers, er stamceller fra voksne mere pålidelige.
Det er helt uacceptabelt, at de europæiske skatteyderes penge bliver brugt til at finansiere noget, der ikke er tilladt i visse medlemsstater. Hvis medlemsstater ønsker at gøre det, så lad dem gøre det for deres egne skatteyderes penge, ikke for midler, der er til rådighed for hele EU.
Hvis hr. Ó Neachtain føler så stærkt i denne sag, så lad ham træde ud af sit parti, hvis hans regering ikke vil stemme imod dette i Ministerrådet. Den irske regering må stemme imod dette! Det tjener ikke noget formål at fremkomme med en masse højrøstede udtalelser her, hvis regeringen ikke vil følge op på det, den formodes at gøre, og støtte Tyskland og de andre lande, der er modstandere. Det er den eneste logiske og ærlige holdning. 
McAvan (PSE ).
   - Hr. formand, jeg har i dag stemt for at forkaste indskrænkningerne i den embryonale stamcelleforskning. Jeg er meget glad for, at Parlamentet har besluttet det samme.
I modsætning til den forrige taler mener jeg, at vi bør komplimentere organisationer som parkinsonselskabet, selskabet vedrørende progressiv supranucleær parese og andre organisationer, der har arbejdet hårdt for at henlede medlemmernes opmærksomhed på de reelle fordele, som folk, der lider af disse sygdomme, har fået af stamcelleforskning og håber at få i fremtiden.
Dette emne bliver ved med at dukke op her i Parlamentet, og mange medlemmer forsøger at bruge Europa-Parlamentet til at udkæmpe et andet slag - et slag om forbud mod embryonal forskning og imod abort. Jeg håber, at afstemningen i dag betyder, at de vil gå bort herfra og erkende, at det er et spørgsmål, der i første omgang passende kan afgøres på nationalt plan, og at det er helt i orden, at vi bruger europæiske midler til at finansiere forskning, der kan hjælpe os med at bekæmpe disse meget alvorlige lidelser. 
Raschhofer (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg har også stemt imod dagens forslag, fordi jeg ikke kan støtte, at fælles midler anvendes til forskningsformål, som udtrykkeligt er forbudt i nogle medlemsstater. Netop fordi der i spørgsmålet om forskning i menneskelige embryoner er stor forskel på lovgivningen i medlemsstaterne, må man ikke se bort fra mere restriktive holdninger inden for embryonforskningen. Det må være op til hver enkelt medlemsstat i overensstemmelse med den retsorden at afgøre, hvilken type forskning den vil støtte, og hvilke forskningsformål der ikke gives midler til. Endelig er det heller ikke indlysende, at finansieringen skulle ske fra det 6. forsknings- og udviklingsprogram, set i lyset af den kendsgerning, at der i modsætning til forskningen med voksne stamceller endnu ikke har kunnet noteres lovende resultater inden for embryonforskningen. 
Posselt (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine vælgere ønsker ikke, at deres skattepenge skal bruges til at dræbe ufødte mennesker, heller ikke selv om dette, til forskel fra Tyskland, er tilladt i nogle medlemsstater til forskningsformål. Derfor har jeg helt klart været modstander af denne betænkning, som den ser ud nu, og jeg har fra starten af støttet den entydige linje fra Parlamentets retsudvalg og hr. Gargani. Alligevel var vi parate til at gå meget langt i et kompromisforslag for at forhindre det, der var værre. Og jeg takker hr. Nisticò og hr. Liese, fordi De har givet Parlamentet mulighed for et så vidtgående kompromis, som alligevel trækker nogle grænser op. Desværre blev dette imidlertid afvist af et lille venstreliberalt flertal i Parlamentet, og jeg må klart sige, at der dermed nok er slået store skår i forholdet i dette spørgsmål. Parlamentet er splittet i dette vigtige spørgsmål, og jeg går ud fra, at denne splittelse også fortsætter i Ministerrådet. Og jeg mener, at man i et så kontroversielt spørgsmål ikke bør anvende de i forvejen knappe forskningsmidler til at finansiere højst omstridte forskningsprojekter, man bør tværtimod koncentrere sig om de ting, som der er enighed om i EU, og overlade spørgsmålet om subsidiaritetsprincippet til medlemsstaterne.
Banotti (PPE-DE ),
    Jeg stemte for Liese-betænkningen, fordi den har en moderat forskningsvenlig holdning, sådan som den er vedtaget.
Min mor døde af Parkinsons sygdom, og jeg så, hvordan hendes liv igennem lang tid blev dårligere og dårligere. Jeg håber, at forskningen i fremtiden vil hjælpe med til at bekæmpe denne frygtelige lidelse.
Min stemme er for min mor og min kollega Nicholas Bethel. 
Bowe, McNally og Read (PSE ),
    Vi glæder os over resultatet af dagens afstemning om Liese-betænkningen om det sjette rammeprogram.
Spørgsmålet om finansiering af forskningsprojekter, der benytter menneskelige embryonale stamceller og stamcellelinjer, blev drøftet indgående i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi, som nåede frem til en enig holdning, der i dag er blevet gentaget her i Parlamentet. Det vil tillade os at fortsætte denne afgørende nødvendige forskning, som har mulighed for at bringe lindring til millioner, der lider af Alzheimers, Parkinsons sygdom og diabetes.
Adskillige kolleger har stillet ændringsforslag til betænkningen, der giver udtryk for deres egne eller nationalt baserede synspunkter på denne sag, som ville indføre restriktive betingelser vedrørende frister for anvendelsen af stamceller eller stamcellelinjer. Det ville hæmme eller helt forhindre ny, banebrydende forskning på dette område og henvise videnskabsfolk og forskere til at begrænse sig til at bruge aldrende, overflødige stamceller, som ikke er i bedste stand, og det kunne endog føre til, at et forøget antal stamceller blev brugt til dette formål.
Der er ingen etisk konsensus om dette spørgsmål i Europa.
De Rossa (PSE ),
    Jeg støtter Liese-betænkningen, fordi jeg mener, at stamcelleforskning kan rumme nøglen til en genopretning og regenerering af mange vitale legemlige funktioner, der går tabt under forskellige ødelæggende sygdomme og skader. Dette forslag kan give mulighed for at behandle Huntingtons sygdom, Parkinsons sygdom, Alzheimers sygdom, skader på rygmarven, slagtilfælde, forbrændinger, hjertesygdomme, diabetes, slidgigt og reumatisme.
Forslaget drejer sig kun om at finansiere forskningen i medlemsstater, hvor der anmodes om en sådan finansiering. Forskningen vil kun involvere fostre, der er dannet før juni 2002 til medicinsk støttet reagensglasbefrugtning, men som nu er overflødige og ellers vil blive destrueret. Fostrene skal afgives frivilligt på basis af informeret samtykke og uden betaling.
Forskerne skal fuldt ud rette sig efter de omfattende etiske og juridiske regler. Forskningen kan kun finansieres, hvis den overholder mål, som der er enighed om, og hvis der ikke findes noget tilstrækkeligt alternativ. Desuden skal resultaterne offentliggøres.
Under disse omstændigheder mener jeg, at Europa-Parlamentet bør vedtage dette forslag, og at alle medlemsstater bør støtte Europa-Parlamentets holdning i Rådet den 27. november. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Idet jeg må konstatere, at forhandlingen om opstillingen af prioriteringsområder og finansieringen af den videnskabelige forskning på europæisk plan i forbindelse med det sjette rammeprogram ikke kun drejer sig om det vigtige spørgsmål om finansieringen af forskningen i stamceller, er jeg dog enig i det, som min gruppe har givet udtryk for, nemlig at:
- forkaste forsøgene på at hindre EU-finansiering af den forskning på grundlag af stamceller, særlig humane embryonale stamceller, der foregår i de EU-medlemsstater, der tillader det,
- respektere lovgivningen i de EU-medlemsstater, der afviser en sådan mulighed,
- bekræfte målet om inden for lovregulerede rammer at udføre forskning på dette område med henblik på at mildne eller helbrede sygdomme, særlig sådanne, der skyldes, at specifikke celler er ophørt med at eksistere, f.eks. Parkinsons sygdom, Alzheimers og diabetes.
Jeg forkaster således forsøgene på at begrænse eller ligefrem næsten helt at forbyde direkte eller indirekte EU-støtte til forskning på dette område. 
Montfort (PPE-DE ),
    Kommissionen foreslår at finansiere forskning i embryonale stamceller trods modstand fra visse medlemsstater, der forbyder dette, og det er også i strid med subsidiaritetsprincippet.
Forskning i embryonale stamceller, der automatisk medfører ødelæggelse af embryonen, er i fuldstændig modstrid med princippet om menneskelig værdighed, som er indarbejdet i chartret om grundlæggende rettigheder (artikel 2).
En sådan forskning indebærer også tekniske problemer. Vi forsker endnu ikke til terapeutiske formål. Selv om det drejer sig om grundlæggende forskning, er der intet, som berettiger anvendelse af nye embryoner. Sådan lyder Peter Lieses kompromis.
Meget få af os har talt om de syges lidelser og om behovet for hurtigt at finde behandlinger. Det er imidlertid det spørgsmål, som forskning i stamceller rejser. På forskningens nuværende stadie giver kun anvendelse af voksne stamceller håb. Det giver ikke etiske og tekniske problemer, men der er desværre ikke tilstrækkelige økonomiske midler til rådighed herfor. Derfor skal størstedelen af de europæiske midler anvendes til at finansiere denne type forskning, som alene kan opfylde de syges uopsættelige behov.
Af alle disse grunde vil jeg støtte Gargani-ændringsforslagene, som jeg er medunderskriver af. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    På områder, der vedrører anvendelse af fællesskabsmidler, men som, hvad angår deres lovlighed, falder ind under den nationale lovgivning, og hvor medlemsstaterne har truffet forskellige valg, bør EU helt afholde sig fra enhver finansiering, da subsidiaritetsprincippet ellers krænkes. Det drejer ikke om, hvorvidt EU forbyder eller tillader noget, som det ikke har beføjelser til, men derimod om ikke indirekte, gennem finansiel støtte, at gribe ind på områder, hvor medlemsstaterne har enebeføjelser, og om at hindre, at skatteborgernes penge anvendes til at støtte programmer og aktiviteter, der i de givne medlemsstater er forbudt eller indebærer ulovligheder.
Da Kommissionens forslag ikke følger disse retningslinjer, krænker det klart subsidiaritetsprincippet, og jeg har derfor stemt imod.
Med hensyn til forskning i stamceller og de forhåbninger, der knytter sig hertil, mener jeg uafhængigt af, hvad den enkelte medlemsstat gør for sine egne finansielle ressourcer, at al EU-støtte bør indskrænkes til den til forskning i voksne stamceller. En sådan forskning rejser ikke etiske og juridiske problemer, og eksperimenter med denne type celler har givet meget opmuntrende konkrete resultater, forskelligt fra det, som gør sig gældende med embryonale stamceller.
Jeg takker ordføreren, hr. Liese, for hans forsøg på at nå frem til et kompromis og for klarheden i hans afsluttende erklæring om at forkaste forslaget, da han havde konstateret, at flertallet igen ville gøre en vedtagelse umulig. 
Ries (ELDR ),
    Det glæder mig, at Parlamentet i dag på trods af rådet fra ordføreren, hr. Liese, har åbnet døren for finansiering af forskning i embryonale stamceller.
Gennem denne afstemning sender Parlamentet et ægte budskab om håb til alle patienter (diabetikere, syge, der lider af Parkinsons og Alzheimers sygdom, mennesker med kroniske hjertesygdomme og andre sygdomme). Det giver forskerne mulighed for måske snart at finde lægemidler mod uhelbredelige sygdomme.
Der er tre grunde til, at jeg stemte, som jeg gjorde. For det første var min stemme helt i overensstemmelse med den holdning, der blev vedtaget på plenarforsamlingen i Strasbourg den 15. maj 2002, om det sjette rammeprogram for forskning og udvikling. Det er således forbudt at skabe embryoner ved hjælp af kønsceller, der doneres med det formål at skaffe stamceller.
For det andet vil de fem medlemsstater, der er imod finansiering af forskning i embryonale stamceller, ikke være i stand til at forhindre EU i at gøre fremskridt, da en sådan finansiering er af interesse for europæere, der venter på behandling.
For det tredje har modstanderne af denne type regenererende medicin en selvmodsigende holdning. De mener, at en embryon fra den første dag er et uafhængigt levende væsen, men de går imidlertid ind for at ødelægge overskydende embryoner, der dyrkes til in vitro-befrugtning.
Sacrédeus (PPE-DE ),
    Jeg har støttet ordføreren hr. Liese fra PPE-DE-Gruppen i hans ambition om at indføre strengere etiske retningslinjer for EU's finansiering og overvågning af forskning. I samme ånd har jeg stemt ja til de af mig og mange andre medlemmer undertegnede ændringsforslag 37-44, som blev forkastet.
Ved den endelige afstemning stemte jeg nej til betænkningen som helhed, den blev dog vedtaget med stemmetallene 298 for, 214 imod og 21 blanke.
Forskning i embryonale stamceller er uforenelig med Irlands grundlov og forbudt i henhold til lov i Tyskland, Østrig og Portugal. Med tanke på de store forskelle i medlemsstaternes lovgivning om forskning, som omfatter anvendelse af menneskelige embryoner, og i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet bør det være op til den enkelte medlemsstat selv at afgøre, om den skal finansiere en sådan forskning med nationale midler.
Det er derfor et overgreb mod de stater, som forbyder forskning i embryonale stamceller, at deres medborgere skal tvinges til at betale til det fælles EU-forskningsbudget for en i deres lande ulovlig virksomhed. En sådan tvang strider også mod ånden i det europæiske samarbejde. Min forhåbning er derfor, at Rådet afviser Europa-Parlamentets flertalsopfattelse.
Vi mener, at den etisk og lovgivningsmæssigt ukontroversielle forskning, som anvender voksne stamceller, skal prioriteres.
Scallon (PPE-DE ),
    Som parlamentsmedlemmer har vi en pligt til i overensstemmelse med vores suveræne medlemsstaters love og forfatninger at opretholde den demokratiske vilje hos de borgere, vi repræsenterer. Vi må også sikre, at den menneskelige værdighed beskyttes i EU, og at de svageste og mest sårbare forsvares. Ligegyldig hvilken alder det drejer sig om, er det uacceptabelt, at menneskeliv bliver behandlet som et kommercielt produkt uden hensyn til dette liv eller til den pris, som kvinder betaler ved at stille fostre til rådighed.
Det er dybt foruroligende, at Europa-Kommissionen støttet af medlemmer af Parlamentet og visse medlemsstaters regeringer, herunder Irlands, har haft held til at gennemtvinge offentlig finansiering af kontroversiel og uetisk forskning uden en ordentlig offentlig debat og uden mulighed for, at de nationale parlamenter kan reagere. Der har sandelig ikke været nogen debat i det irske parlament, Dáil Éireann. Dette forslag er ikke bare i strid med love og forfatninger, men også i strid med millioner af borgeres samvittighed. Det lægger også pres på ansøgerlande og tredjeverdenslande om at blive en del af det europæiske marked for forskning i menneskefostre.
Denne kontroversielle forskning har ingen positive resultater i videnskabelig henseende og er, som vores ordfører har påpeget, forbundet med høj risiko.

Fatuzzo (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru Gutiérrez-Cortines, som er spanier, anmoder med denne betænkning om jordbundsbeskyttelse ved hjælp af kartografi og forskellige bestemmelser, så jordbunden fortsat gør det muligt at producere landbrugsprodukter af høj kvalitet. Det glæder mig meget, men da jeg læste om jordbundsbeskyttelse, fik jeg den spontane idé at spørge ordføreren og EU, om det ikke ville være hensigtsmæssigt at arbejde på - når nu vi taler om jorden - at også vores regeringer beholder begge ben på jorden i stedet for at miste jordforbindelsen. Alt for ofte er de nemlig for højtflyvende og tænker ikke på de hverdagsbehov, som alle borgere har.
Til sidst vil jeg gerne sige, hr. formand, at der burde være flere formænd som Dem, for formænd, der hedder "Onesta", nemlig ærlighed - tillad mig denne spøgefulde bemærkning - har vi brug for i alle EU's medlemsstater og ikke kun i Frankrig. 
Formanden.
   - Mit efternavn takker Dem for den bemærkning, hr. Fatuzzo. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Betænkningen behandler væsentlige sider af det vigtige spørgsmål om jordbundsbeskyttelse, som bør indgå i de beslutninger, der senere skal træffes. Den foreslåede tidsplan er imidlertid svær at overholde.
Nogle af de opstillede mål vil ikke mindst for Portugals vedkommende blive vanskelige at nå, hvilket skyldes dels særlige portugisiske forhold, dels nogle teknisk-videnskabelige forhold, herunder navnlig at Kommissionen inden juli 2004 skal forelægge en tematisk strategi for jordbundsbeskyttelse, der skal definere problemer, kvalitative og kvantitativemål og foranstaltninger for at nå disse samt generelle principper for evaluering og opfølgning. Udformningen af en sådan strategi forudsætter medlemsstaternes samarbejde, og i betragtning af tingenes tilstand i de til formålet nedsatte arbejdsgrupper vil det blive svært at nå alle de opstillede mål i tide.
Da det også er vigtigt at få udarbejdet et såkaldt videnskabeligt jordbundskatalog - som flere forskere og eksperter på området længe har efterlyst, og som bør støttes - synes den foreslåede tidsramme ligeledes at være for kort. Den ønskede harmonisering af jordbundsanalysemetoderne for at få sammenlignelige data vil blive endnu vanskeligere.
Til slut er det værd at vurdere, hvilken betydning disse "bestræbelser" vil få for landbrugsmiljøpolitikken, særligt socialt og økonomisk, så landbrugets lønsomhed ikke bringes i fare. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Erosion, tab af organisk materiale, forurening, arealbefæstning (på grund af bygninger, veje og anden infrastruktur), kompaktering (på grund af mekanisk pres fra tunge maskiner, overgræsning og sportsaktiviteter), tab af biodiversitet og forsaltning (for stor ophobning af opløselige natrium-, magnesium- og kalciumsalte), oversvømmelser og jordskred er bekymringsvækkende trusler for medlemsstaternes jordbund.
Selv om der ikke findes nogen specifik europæisk politik på dette område, er det i denne sammenhæng indlysende, at de aktiviteter, der afvikles inden for andre politiske områder (miljø, landbrug, regioner, transport, forskning), uundgåeligt vil afstedkomme et behov for jordbundsbeskyttelse.
Jeg har stemt for den foreliggende betænkning, selv om jeg mener, at Kommissionen ved at lovgive på dette felt har overskredet den grænse, som subsidiaritetsprincippet burde sætte. Selv om der kun er tale om at foreslå en strategi, kan man alligevel tillade sig at spørge, hvilken merværdi der skulle ligge ved en europæisk tilgang, ud over udveksling af informationer, viden og bedste praksis, og hvad pointen er i at inddrage hele urbaniseringskomplekset og den fysiske planlægning, når man ved, at jordbundsproblematikken er meget forskellig i de forskellige medlemsstaterne og også inden for disse. 

Fatuzzo (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. Bloklands betænkning drejer sig om affalds bevægelighed i Europa, både når det gælder byaffald og ikke-byaffald. Jeg stemte for betænkningen, for der er ingen tvivl om, at det er et fremskridt for EU, men jeg ville gerne have, at hr. Blokland og EU også var mere opmærksomme på borgernes og navnlig pensionisternes og de handicappede pensionisters frie bevægelighed. I øjeblikket er det nemlig i henhold til forordning nr. 1408 desværre sådan, at pensionister, der modtager invalidepension - f.eks. døvstumme, blinde og personer, der har brug for assistance - mister retten til deres invalidepension, hvis de rejser rundt i Europa. De europæiske borgere bør således have lige så stor fri bevægelighed som den, vi giver byaffald og industriaffald med dette direktiv. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Jeg har stemt for, da jeg er enig i princippet om, at vi på miljøområdet altid bør stille stadig større krav. Miljøet kender ikke til grænser og angår os alle. Det er vigtigt, at de data, som medlemsstaterne indberetter om behandling, nyttiggørelse og genindvinding af affald er troværdige og aktuelle.
Jeg er særlig enig i, at medlemsstaterne skal udarbejde planer til håndtering af affald eller forbedre de nuværende planer, idet de prioriterer foranstaltninger, der fremmer forebyggelse eller reduktion af affaldsproduktion.
Jeg må imidlertid udtrykke min utilfredshed med betænkningens almindelige tone, når den ønsker at tildele Kommissionen yderligere straffe- og kontrolbeføjelser på miljøområdet og anmoder den om at indlede overtrædelsesprocedurer på grund af større eller mindre kvantitet/kvalitet af de data, som medlemsstaterne stiller til rådighed. Det er helt afgørende, at en sådan indsats - der bør lægge større vægt på overvågning, kontrol og forebyggelse og mindre på straf - bygger på pålidelige data, især hvad angår arten af behandlet affald. Som ordføreren imidlertid konstaterer, vil den første række harmoniserede statistiske oplysninger tidligst være tilgængelige i 2006. Der mangler således de nødvendige data til objektivt at vurdere affaldsbehandlingens "relative" dimension inden for EU. 
Formanden.
   - Dagsordenen for denne formiddag er færdigbehandlet.


Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om resultatet af topmødet EU/Rusland.(1) 
Antonione,
    Hr. formand, mine damer og herrer, topmødet mellem EU og Den Russiske Føderation var et af de vigtigste møder i dette halvår, når det gælder EU's forbindelser med tredjelandene, og det skyldes den strategiske betydning af forbindelserne mellem EU og Rusland. Også fra russisk side tillægger man topmødet denne vigtighed. Topmødet var i starten tænkt som et diskussionsforum for spørgsmål, der vedrører den politiske dialog, men er i årenes løb blevet en lejlighed for begge parter til at gennemgå alle samarbejdsområderne og give dem en saltvandsindsprøjtning på højeste plan.
Topmødet i Villa Madama stadfæstede begyndelsen på den konkrete gennemførelse af Skt. Petersborg-erklæringen, hvor der tages højde for, at forbindelserne mellem EU og Rusland skal bygges op omkring fire fælles områder, der skal skabes på mellemlang sigt inden for rammerne af den gældende partnerskabs- og samarbejdsaftale. Hovedformålet var at gøre fremskridt inden for alle de fælles områder ved at udnytte de eksisterende strukturer og instrumenter bedst muligt, så vi styrker det strategiske forhold og forbedrer Den Russiske Føderations integration i Europa.
Fra EU's side var topmødet en lejlighed til at understrege over for Moskva, at vi skal gøre en fælles indsats for at tage de aktuelle udfordringer op og konsekvent påtage os det fælles ansvar for miljøbeskyttelsen på kontinentet samt udveksle informationer og samarbejde om at løse de problemer, som klimaændringerne medfører. Mødet gav mulighed for at drøfte de internationale aktuelle spørgsmål med Den Russiske Føderation, herunder krisesituationerne og de såkaldte frosne konflikter, der finder sted i området.
Det italienske formandskabs hensigt var dog at lægge vægt på indførelsen af de fire områder og de positive aspekter af samarbejdet mellem EU og Rusland ved at fremhæve de vigtige og konkrete resultater af topmødet, navnlig den fælles erklæring om FUSP og krisestyringssamarbejdet, undertegnelsen af aftalen mellem Europol og Den Russiske Føderation, indledningen af forhandlingerne om visumfritagelsesordningen og fornyelsen af aftalen om samarbejde inden for videnskab og teknologi.
Fra russisk side var man enig i indfaldsvinkelen og den vægt, der blev lagt på indførelsen af de fire områder. For præsident Putin var topmødet en anledning til på et vanskeligt indenrigspolitisk tidspunkt - parlamentsvalg i december og præsidentvalg i marts 2004 - at styrke det forløb, der gradvist skal bringe Den Russiske Føderation og EU tættere på hinanden. Præsident Putin gentog i den forbindelse, at det er nødvendigt at indføre et permanent partnerskabsråd, så de ansvarlige for de vigtigste samarbejdsområder kan drøfte spørgsmålene og samarbejde inden for dette råd og dets forskellige formationer.
Set ud fra et taktisk synspunkt nævnte præsident Putin Moskvas bekymringer over de konsekvenser, som udvidelsen får på kort og mellemlang sigt for de økonomiske, handelsmæssige og politiske forbindelser - de russisktalende mindretal i de baltiske lande - mellem Den Russiske Føderation og de lande, der allerede hørte med til den tidligere Sovjetblok, når det gælder udsigten til også at lade partnerskabs- og samarbejdsaftalen omfatte de nye medlemsstater. Vi understregede kraftigt over for præsident Putin, at partnerskabs- og samarbejdsaftalens udvidelse er en pligt, som Den Russiske Føderation skal opfylde inden for de fastsatte frister, og en absolut betingelse for styrkelsen af forbindelserne med et EU med 25 medlemsstater.
Man drøftede desuden spørgsmålet om status for forhandlingerne om Den Russiske Føderations optagelse i WTO, og selv om der er nogle væsentlige forhandlingsproblemer, gav begge parter udtryk for ønsket om, at denne optagelse sker inden udgangen af 2004.
Både fra europæisk og russisk side nævnte man desuden muligheden for en undtagelse fra den gældende visumordning. Man konstaterede med tilfredshed, at en dialog om de indledende betingelser er gået i gang, og at der med det samme bliver indført lettelser i den eksisterende visumordning, hvilket sker på bilateral og naturligvis gensidig basis.
Et vigtigt øjeblik på topmødet var ceremonien i forbindelse med undertegnelsen af to aftaler, nemlig fornyelsen af aftalen om samarbejde inden for videnskab og teknologi og aftalen mellem Europol og Rusland om udveksling af strategiske undersøgelser og samarbejde om politistyrkernes uddannelse, hvilket er et håndgribeligt bevis på Den Russiske Føderations vilje til at samarbejde med EU, når det gælder retlige og indre anliggender.
Det italienske formandskab har nøje forberedt denne begivenhed i tæt kontakt med Kommissionen og sekretariatet. Man drøftede således dette på mødet den 28. oktober mellem EU's trojka og den russiske udenrigsminister Ivanov, og det samme var tilfældet på forskellige møder mellem højtstående embedsmænd fra det italienske formandskab og Den Russiske Føderation. Der var navnlig to vanskeligheder, som skulle overvindes, og det var dels de stærke russiske forventninger om at give Ruslands forbindelser med EU et kvalitetsløft og dels en mere ufleksibel holdning hos størstedelen af medlemsstaterne, som ikke mener, at Moskva gør en tilstrækkelig indsats for konkret at gennemføre det, som man er blevet enig om i de politiske erklæringer.
Den fælles erklæring blev - netop fordi det er en fælles erklæring og således resultatet af et kompromis - udarbejdet under nogle vanskelige forhandlinger mellem Den Russiske Føderation på den ene side og formandskabet, Kommissionen og sekretariatet på den anden side, og den blev vedtaget ved topmødets afslutning. Den er med andre ord resultatet af et forlig mellem modsatrettede krav, og den er et delikat kompromis mellem ønskerne i mange medlemsstater, som gik ind for en klar henvisning til alle de omstridte spørgsmål, og det russiske ønske om en meget enkel erklæring, hvor man nøjes med at fremhæve de positive aspekter ved samarbejdet.
Hr. formand, mine damer og herrer, inden jeg gennemgår de enkelte elementer af topmødet, vil jeg gerne gøre det klart, at alle de spørgsmål, der var på dagsordenen, i vid udstrækning blev taget op under vores samtaler med præsident Putin. Det gælder også for situationen i Tjetjenien, spørgsmålet om den manglende ratificering af Kyoto-protokollen, Moldova- og Transdnestrien-spørgsmålet og konsekvenserne af de retssager, der involverer Yukos-koncernen.
Navnlig hvad Tjetjenien angår, vil jeg gerne minde om, at spørgsmålet ikke alene blev taget op på rådsformandens initiativ, men at man også satte meget tid af til drøftelsen af dette punkt på plenarmødet. Når der ikke er nogen henvisning til dette spørgsmål i topmødets sluterklæring, hænger det sammen med det, som jeg sagde for lidt siden, nemlig at det var et forslag, som vi var blevet enige om, og som således var resultatet af en mægling. Kommissionen, formandskabet og den højtstående repræsentant, hr. Solana, var i fuld enighed nået frem til den beslutning, at henvisningen til den fælles erklæring var en acceptabel løsning. Dette er således begrundelsen.
Når det gælder den interne udvikling i Rusland, beskrev præsident Putin også den interne politiske og økonomiske situation i lyset af parlamentsvalget i december og præsidentvalget i marts samt i lyset af begivenhederne i forbindelse med Yukos-sagen. Han slog endnu en gang fast, at Rusland har et klart ønske om at fortsætte med privatiseringerne, opbygningen af et uafhængigt retssystem og styrkelsen af de offentlige institutioner. Vi understregede, at vi vil følge opmærksomt med i Yukos-sagen, men at vi på ingen måde vil blande os i interne russiske anliggender, da vi stoler på, at retssystemet handler efter retsreglerne og på en fuldstændigt gennemsigtig måde, at det til fulde vil forsikre det internationale samfund og markederne for, at der ikke lægges hindringer i vejen for de igangværende reformer, og at man fortsat vil følge de markedsøkonomiske principper.
På formandskabets udtrykkelige anmodning gjorde han rede for Moskvas indsats for at iværksætte en politisk og institutionel genopbygningsproces i Tjetjenien via en folkeafstemning, amnesti og valg, og han opfordrede EU's repræsentanter til at besøge området. Fra vores side gav vi udtryk for vores solidaritet, når det gælder bekæmpelsen af den tjetjenske terrorisme, og for vores støtte til en forfatningsreform, der inddrager de stadig større dele af den tjetjenske befolkning, som ikke er indblandet i terrorisme. Vi appellerede endnu en gang til, at man gør den størst mulige indsats for at fremskynde løsladelsen af repræsentanten for Læger uden Grænser, Arjan Erkel, der blev bortført i Kaukasus i august 2002, og vi gav udtryk for ønsket om, at der åbnes et ECHO-kontor i området. Præsident Putin foreslog, at der åbnes et sådant kontor i Tjetjenien, og han lovede at garantere for kontorets sikkerhed.
Hvad det økonomiske samarbejdsområde angår, vil jeg minde om, at man på topmødet stadfæstede aftalen om en strategi, der i de kommende år forhåbentlig gør det muligt for os at øge vores økonomiers afhængighed af hinanden. Vi skal nu finde ud af, hvordan den skal føres ud i livet, også ved at udvide mandatet for den særlige gruppe på højt plan. På topmødet støttede vi det russiske ønske om at komme med i WTO inden udgangen af 2004, selv om vi er klar over, at der er nogle velkendte vanskeligheder på de punkter, der stadig står på dagsordenen for forbindelserne mellem EU og Rusland, f.eks. energi, luftfartsspørgsmål og forsikringer.
Energidialogen skal fortsætte, og med denne dialog skal der gøres fremskridt med Ruslands reform af denne sektor, selv om Rusland har svært ved at efterkomme EU's anmodninger og opfylde WTO's krav, navnlig når det gælder de interne priser og sektorens privatisering. Fra europæisk side lagde man desuden stor vægt på nødvendigheden af en hurtig russisk ratificering af Kyoto-protokollen og på forventningerne til, at Rusland gør en resolut indsats for at fremme et bedre samarbejde inden for maritim miljøsikkerhed.
Med hensyn til det fælles område med frihed, sikkerhed og retfærdighed vil jeg henlede Deres opmærksomhed på undertegnelsen af aftalen mellem Europol og det russiske indenrigsministerium. Det er en væsentlig bekræftelse af det fælles ønske om at fortsætte med gennemførelsen af handlingsplanen mod organiseret kriminalitet. I denne sammenhæng noterede vi os også med tilfredshed, at der er blevet indledt en teknisk dialog om spørgsmålet om visumordningens liberalisering. Vi konstaterede, at begge parter var villige til at indføre lempede bestemmelser for udstedelsen af visa uden at ændre den nuværende lovgivning, og vi understregede vigtigheden af en hurtig indgåelse af tilbagetagelsesaftalen.
Mødet gjorde det muligt for EU at bekræfte opfattelsen af, at den interne sikkerhed hænger sammen med retfærdighed og med respekt for menneskerettighederne, og at det strategiske partnerskab mellem EU og Rusland stadig er baseret på fælles værdier som demokrati, retsstaten, menneskerettighederne og ytringsfrihed. Når det gælder det fælles område for ekstern sikkerhed, er den fælles erklæring om krisestyringssamarbejdet et vigtigt signal om EU's og Den Russiske Føderations ønske om at samarbejde på et område, der er af afgørende interesse for Europa. Jeg tror, at også dette skal betragtes som et positivt resultat af topmødet i Rom, hvad indførelsen af det fælles område for ekstern sikkerhed angår. Det russiske forslag om et mere omfattende samarbejde, når det gælder civilforsvaret og forvaltningen af naturkatastrofer, vil blive undersøgt yderligere og hurtigst muligt omsat til aftaler, der gør det muligt for EU og Rusland at samarbejde for at styrke den fælles indsats i kommende nødsituationer. Det første skridt kunne være at skabe en direkte kontakt mellem de kompetente organer i Bruxelles og Moskva. Når det gælder masseødelæggelsesvåben, vil der blive iværksat et tilsvarende samarbejde inden for rammerne af de specifikke multilaterale organer.
Hvad området for forskning og uddannelse angår, var topmødet starten på et nyt kapitel inden for det bilaterale samarbejde, der bliver styrket af Den Russiske Føderations deltagelse i Bologna-processen, som er den mellemstatslige samarbejdsmekanisme, der fremmer aftaler om anerkendelse af eksamensbeviser og en harmonisering af universitetscurricula. Den baner vejen for nogle effektive former for mellemstatsligt samarbejde om en harmonisering af eksamensbeviser, som er det første skridt i retning af indførelsen af et fælles område for universitetsuddannelse. Desuden vil fornyelsen af aftalen om samarbejde inden for videnskab og teknologi gøre det muligt for Rusland at deltage i EU's programmer på dette område.
Endelig uddybede vi spørgsmålet om det permanente partnerskabsråds måde at fungere på for at finde en løsning, der er inspireret af principperne om effektivitet og fleksibilitet, og som forener det russiske ønske om en mere omfattende dialog, hvor alle emner af fælles interesse drøftes, med princippet om selvstændighed i EU's beslutningsprocesser. Jeg håber, at vi på dette grundlag hurtigt kan nå frem til en aftale, der gør det permanente partnerskabsråd operationelt.
Når det gælder de internationale spørgsmål, kom vi for vores del ikke blot ind på de sædvanlige spørgsmål, der er aktuelle lige nu - Iran, Irak og Mellemøsten - og hvor der i det store og hele var overensstemmelse mellem vores synspunkter og hensigter, men berørte navnlig også situationen i Moldova på grund af det snarlige udløb af fristerne for visse forpligtelser i forbindelse med Transdnestrien-krisen, hvor Den Russiske Føderation spiller en afgørende rolle, nemlig en endelig tilbagetrækning af de russiske styrker den 31. december, et fremskridt i forhandlingerne mellem de fem og i arbejdet i det forfatningsudvalg, der har fået til opgave at fastlægge den nye moldoviske statsmodel. Efter vores opfattelse bør Rusland nøje opfylde denne forpligtelse uden at udsætte fristen. Fra russisk side bekræftede man løftet om en tilbagetrækning og indrømmede i øvrigt, at det er nødvendigt med en yderligere indsats, eftersom der ikke er sket særlig store fremskridt med forhandlingerne om en løsning på krisen.
Hr. formand, mine damer og herrer, som konklusion kan jeg sige, at topmødet i Rom ikke var noget let møde, men et vigtigt møde for styrkelsen af de overordnede forbindelser med Den Russiske Føderation, og at det gav mulighed for at konstatere, at der er sket fremskridt med gennemførelsen af de fire fælles områder. Der er ingen tvivl om, at det var en værdifuld lejlighed til en indgående meningsudveksling om de aktuelle internationale spørgsmål.
Verheugen,
    Hr. formand, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer, under den forberedende politiske dialog til dette topmøde, som fandt sted den 28. oktober i Moskva, fandt jeg det nødvendigt og rigtigt at karakterisere status for vores relationer således: Vi har mange handlingsplaner, men næsten ingen handlinger. Vi har store strategier, men ingen gerninger. Vi har visioner, men kun lidt praksis. Det er min vurdering, som også den russiske side har tilsluttet sig. Den fælles hensigt, som blev resultatet af dette forberedelsesmøde, var at blive mere praktiske i vores relationer og måske udvikle færre nye store idéer og i stedet forsøge virkelig at realisere de idéer, som vi allerede har. Her knytter jeg an til det, som rådsformanden allerede har sagt. For så vidt var topmødet i Rom virkelig næsten starten på en ny form for samarbejde, fordi der virkelig blev opnået meget præcise og klare resultater.
Naturligvis bekræftede topmødet på mange måder, hvor komlekse relationerne mellem EU og Rusland er. Vi bekræftede begge parters interesse i at fremme den langsigtede integration, idet der blev skabt en række fælles rum, dels inden for partnerskabs- og samarbejdsaftalen og dels i forbindelse med initiativet .
Jeg mener, det er meget vigtigt, at konceptet om det fælles økonomiske område virkelig blev konkretiseret på topmødet, og at Gruppen på Højt Plan faktisk kom med konkrete forslag, f.eks. om at indlede et fælles program om tilnærmelse af lovgivningen og lettelse af handelen. Det vil blive gennemført meget hurtigt, og det lettes af Ruslands forestående optagelse i WTO, som vi forudser vil finde sted i 2004. Kommissionen går udtrykkeligt ind for Ruslands optagelse i WTO, ikke mindst for at fremme og konsolidere de økonomiske reformer i Rusland.
Vi forlængede aftalen om økonomisk og teknisk samarbejde, som vi betragter som en af de vigtigste faktorer for væksten i vores samarbejde, som er baseret på de betydelige viden- og forskningskapaciteter i Rusland. Rusland deltager også i stigende omfang i EU-initiativer til at fremme samarbejdet inden for forskning og uddannelse.
Rådsformanden har allerede nævnt underskrivelsen af aftalen mellem Europol og det russiske indenrigsministerium. Kommissionen hilser underskrivelsen velkommen, fordi den vil fremme samarbejdet om bekæmpelse af terrorisme og organiseret kriminalitet. Der bliver afgivet en fælles erklæring om det politiske og sikkerhedspolitiske samarbejde. Det er helt klart områder, som er af fælles interesse.
Men vi har også set, at der er ting, som skiller EU og Rusland i dag, og at der er emner, hvor vi må styrke vores anstrengelser for at opnå fremskridt og nå frem til fælles resultater. Lad mig begynde med miljøproblemerne. Det er helt klart, at vi må gøre mere for at klare de fælles udfordringer i fællesskab, f.eks. klimaændringerne.
Hvad Kyoto-protokollen angår, har jeg en vurdering, som jeg gerne vil beskrive for Dem. Det er vel realistisk at antage, at fremskridt i Ruslands forberedelse til at underskrive Kyoto-protokollen vil forløbe parallelt til fremskridtene i optagelsen i WTO. Uden at der er tale om nogen formel sammenknytning, er det meget realistisk at tro, at disse to processer vil fremvise en vis parallelitet.
Det er også meget vigtigt, at vi når frem til aftaler om spørgsmål om sikkerhed for skibsfarten og den nukleare sikkerhed.
Kommissionen mener, at der er behov for dialog med hensyn til Ruslands OSCE-forpligtelse til at trække tropper tilbage fra Transdnestrien inden udgangen af indeværende år og til at udvide partnerskabs- og samarbejdsaftalen til at omfatte de tiltrædende medlemsstater. Netop hvad angår Transdnestrien, tror jeg nok, at vi kan forvente et markant større pres fra Rusland for at gennemføre OSCE's politik.
I Yukos-sagen har indefrysningen af en stor del af Yukos-aktierne ført til betydelig ustabilitet og usikkerhed på de finansielle markeder, og både under den politiske dialog i Moskva og under topmødet i Rom gjorde Kommissionen det klart, at de russiske myndigheder under alle omstændigheder må anvende lovene med principperne om fairness og ikke-diskriminering og under overholdelse af proportionalitetsprincippet.
Med hensyn til Tjetjenien konstaterede vi, at sikkerhedssituationen i landet er blevet forværret yderligere siden forfatningsafstemningen i marts og præsidentvalgene i oktober. EU har afgivet to erklæringer, hvor man udtrykker bekymring over oplysningerne om valgsvindel. Kendsgerningerne understreger, at der endnu ikke er fundet nogen politisk løsning på problemet. Vi vil fortsat presse på for at få en mere bæredygtig politisk løsning, som imidlertid ikke vil være mulig uden fuldstændig respekt for menneskerettighederne. Hertil hører også, at de personer, som er ansvarlige for grove overtrædelser af menneskerettighederne, drages til ansvar.
Kommissionen tog af nærliggende grunde spørgsmålet om humanitær hjælp op både under den politiske dialog og under topmødet og slog fast, at den humanitære hjælp bliver forhindret, fordi vores medarbejdere ikke kan arbejde i landet. Diskussionen om dette emne har endnu ikke ført til noget tilfredsstillende resultat. Jeg vil imidlertid gerne fremhæve, at Kommissionen fortsat har en primær interesse i selv at være til stede i regionen med egne muligheder og eget personale for at kunne yde hjælpen umiddelbart på stedet. Vi er trods alt den største donor af humanitær hjælp i denne konflikt.
Hvilke konklusioner kan vi drage af alt det? For det første at EU's politik over for Rusland skal være afbalanceret og sammenhængende, hvis vi vil opbygge et ægte strategisk samarbejde. En selektiv udvælgelse af emner, som kun er i den ene parts interesse, er ikke noget tilstrækkeligt grundlag for et strategisk partnerskab.
For det andet at vi også skal lægge vægt på, at medlemsstaterne og EU som helhed i fællesskab forfølger mål, som er defineret i fællesskab. Spørgsmål om visumpolitik og en tilbagetagelsesaftale, som vi ønsker at indgå med vores partner Rusland, bør føres med fælles målsætning i EU's regi. For at sige det helt klart mener jeg altså ikke, at det er gavnligt, hvis enkelte medlemsstater fører deres egen politik med Rusland om disse spørgsmål, før vi har en fælles politik.
For det tredje er relationerne mellem EU og Rusland af største vigtighed for begge parters fremtid. Vi skal undgå, at initiativer, som ville være i begge parters interesse, f.eks. udvidelse af partnerskabs- og samarbejdsaftalen eller samarbejde om bekæmpelse af kriminalitet eller i miljøspørgsmål, strander på bureaukratiske forhindringer. Her er det meget vigtigt, at EU og Rusland opretter det permanente partnerskabsråd for at intensivere samarbejdet mellem de enkelte fagministre.
For det fjerde og sidste bør vi lægge særlig vægt på sammen med Rusland at udvikle et skræddersyet koncept inden for vores nye naboskabspolitik, som udtrykker vigtigheden af den særlige relation og det strategiske partnerskab mellem EU og Rusland og skaber et forum, hvor denne relation kan forbedres og uddybes substantielt. Det glæder mig, at jeg afslutningsvis kan sige, at samtalerne har vist, at Rusland er parat til at samarbejde inden for rammerne af EU's nye partnerskabspolitik, og at vi altså kan kombinere den hidtidige strategi og den nye naboskabspolitik med hinanden på en fornuftig måde. 
Poettering (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, kære kolleger, efter udvidelsen af EU den 1. maj 2004 vil vi få endnu en grænse fælles med Rusland, ikke kun ved Finland, men også ved Estland, Letland og Litauen, og vores relationer til Rusland vil få endnu større betydning. Vi vil - og det siger vi helt klart - stræbe efter et strategisk partnerskab med Rusland, fordi vi ved, at relationerne mellem EU og Rusland er afgørende for fred og stabilitet på vores kontinent i det 21. århundrede.
Jeg vil gerne takke min kollega Arie Oostlander varmt, fordi han har forhandlet en tekst på plads med de andre grupper. Vi har her en tekst fra seks grupper, som gengiver vores mening. Vi anerkender udtrykkeligt de fremskridt, som Rusland har gjort på vejen mod demokrati, men det er også kendetegnende for partnerskab, at man åbent nævner de mangler, man ser. Rådsformanden talte om valget i Rusland, og valg kan man kun gennemføre, hvis samfundet er uden frygt. Valg kan man kun gennemføre, hvis man har tilstrækkelige informationsmidler. Valg kan man kun gennemføre, hvis det politiske system er fair. Valg kan man kun gennemføre, hvis man har en retsstat. Her er der mangler. Vi får underretninger om, at de russiske borgere er bange for at protestere, hvis de konstaterer en forkert adfærd fra statens side. I vores retsorden kan man naturligvis anke enhver forvaltningsakt, uanset hvilket niveau den optræder på. Derfor er det vigtigt for den demokratiske udvikling i Rusland og for stabiliteten i Rusland - stabilitet kan man ikke tænke sig uden frihed, uden demokrati - at Rusland gør fremskridt, når det gælder gennemførelse af demokrati og retsstat.
Et blødende sår i Europa, ikke kun i Rusland, er Tjetjenien. Vi må insistere på, at det tjetjenske folk ikke bliver betragtet som terrorister eller banditter, men at det tjetjenske folk får selvstyre inden for det russiske statssamfund, ligesom det er sket i Tatarstan. Det ville være en tragedie, hvis det tjetjenske folk i den nødvendige kamp mod terrorisme i verden - og vi går afgjort ind for kampen mod terroren - ender med at betale prisen i terrorismens navn. Jeg siger roligt, men bestemt til Rådet og Kommissionen: Når man gennemfører et topmøde med Rusland og udsender en erklæring, så må det egentlig ikke ske, at det vigtigste aktuelle spørgsmål ikke optræder i det officielle dokument.
Derfor er det min bøn for fremtiden, at vi gør dette, og jeg anerkender udtrykkeligt, at rådsformandskabet har sagt noget om det i sin erklæring af 8. oktober. Men det er også vigtigt, at man enes om en fælles politik og dermed om en formulering, når man mødes med den russiske præsident.
Vi støtter, at Rusland inddrages i Bologna-processen. Vi har brug for en videnskabelig og kulturel udveksling med Rusland for at forhindre, at Rusland, som det er sket ofte i landets historie, trækker sig tilbage fra den europæiske orientering. Vi ønsker partnerskab, vi ønsker en europæisk orientering i Rusland, og her må vi netop involvere de unge.
Vi opfordrer Rusland til at underskrive og ratificere grænseaftalen med Estland og Letland, og vi lover vores kommende medlemslande Estland og Letland støtte til, at deres anliggender er vores anliggender, EU's anliggender. Vi opfordrer Rusland til endelig at drage de nødvendige konsekvenser.
Vi vil være Ruslands partner, og hvis vi kritiserer det ene eller det andet, så gør vi det ud fra ønsket om, at demokratiet bliver gennemført i Rusland, og at vi kan leve i fred, venskab og partnerskab med det russiske folk.
Paasilinna (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, Rusland bliver en stadig vigtigere partner for os, og denne betydning øges hele tiden. Den russiske kultur er måske Ruslands største aktiv, og alligevel ved vi kun lidt om den. Det er et stort aktiv for Europa.
Min gruppe er bekymret over situationen i Tjetjenien, og det ser ikke ud til, at den bliver bedre. Vi går ind for den politiske løsning, som Moskva også støtter, men resultaterne er stadig meget pauvre. Vi frygter for en borgerkrig, og vi frygter, at konflikten vil brede sig ud over Tjetjenien, til en region, hvor der allerede findes en del gode grunde til konflikt. Vi ønsker, at russerne skal vide, at dette skader udviklingen i relationerne mellem os, og det er et vigtigt emne. Vi kræver, at menneskerettighederne gennemføres. Burde der ikke afholdes en fælles konference om Tjetjenien? Der er brug for en hurtig indsættelse af hjælpeorganisationer.
Vi ved ikke meget om Yukos-sagen, i hvert fald ikke alt, men anholdelserne giver anledning til bekymring. Vi mener, det er vigtigt, at lovene adlydes, og at der praktiseres åbenhed, som er afgørende, men vi ved selvfølgelig godt, at der foregår en masse lyssky forretninger i forbindelse med overførslen af sovjetisk ejendom til blot nogle få mennesker, og at der er begået forbrydelser.
Medlemskabet af WTO er meget vigtigt, og det samme gælder accepten af Kyoto-aftalen. De to ting vil ikke blot hjælpe på Ruslands udvikling, men også på udviklingen af landets demokrati. Vi har også brug for samarbejde om energi, det er den vanskeligste form for samarbejde og den vigtigste. Efter min mening bør vi kombinere vores transport-, telekommunikations- og energinetværk med deres. Det ville være årtiets bedrift, og det ville skabe et solidt grundlag for indbyrdes samarbejde. 
Watson (ELDR ).
   - Hr. formand, da Peter den Store ønskede at gøre Rusland mere vestligt, klædte han det russiske aristokrati på i vesteuropæisk tøj og flyttede Ruslands hovedstad mod vest fra Moskva til Skt. Petersborg. Præsident Putins vestvendte regering har beskrevet EU som sin "naturlige politiske partner", og indtil for nylig har Rusland set ud til at tage europæisk tøj på. De har iført sig frihandel, politiske og borgerlige rettigheder og et spirende demokrati.
ELDR-Gruppen hilser topmødet mellem EU og Rusland velkommen. Vi gør ret i at se efter politiske og økonomiske rum, hvor vores to samfund kan arbejde sammen. Under de rette omstændigheder vil vi hilse tætte økonomiske forbindelser velkommen. Lettere rejsemuligheder er nødvendige og en vigtig del af at få dette til at fungere.
Rusland og Unionen deler et fælles sikkerhedsmiljø og en høj grad af gensidig afhængighed, så vi gør ret i at forsøge at få vores fælles grænser og vores fælles halvkugle gjort mere sikker. Vi glæder os over Ruslands ambitioner om at gå ind i WTO, og det bliver måske muligt, selv om visse begivenheder, der har fundet sted for nylig, gør det vanskeligere.
Men Europa gør ret i at dadle undertrykkelsen i Rusland og regeringens indblanding i sine naboers tilværelse. Spørgsmålet om Tjetjenien vil ikke gå væk, og det vil Ruslands afvisning af at ratificere Kyoto-aftalen heller ikke. Det er ikke nok at have europæisk tøj på. Nærmere forbindelser må bære prisen ved fuld tilslutning til moderne europæiske værdier, og i det mindste må vi fortsat være kritiske og åbenhjertige.
Ved topmødet, hr. rådsformand, blev vores holdning slemt kompromitteret af dem, der havde fået til opgave at repræsentere os. Formandskabets uovervejede kommentarer om Tjetjenien og om arrestationen og tilbageholdelsen af Mikhail Khodorkovskij var helt utilstedelige. Hr. Berlusconi taler for Europa, og han bør vælge sine ord med omhu. Hans eget formandskab formulerede i sidste uge en erklæring, der var stærkt kritisk over for Ruslands opførsel i Tjetjenien. Men ikke alene var der ikke nogen henvisning til Tjetjenien i kommunikéet fra topmødet, rådsformanden fandt det endog passende at modsige Europas bekræftede holdning med en improviseret skræppen op, som om han var en billig sagfører. Under alle omstændigheder, hvorfor skulle vi benægte de vanskeligheder, de russiske mindretal har i de baltiske stater? Det er ikke noget sammenlignet med forfølgelsen af tjetjenerne.
Indre sikkerhed har muligvis sammenhæng med retfærdighed og menneskerettigheder, som rådsformanden sagde, men sådan som det praktiseres i Tjetjenien, er det ikke tilfældet. Vi har med al mulig ret fordømt Ruslands handlinger i Tjetjenien og forsøget på at intimidere kilder til politisk opposition i Rusland. Til trods for det europæiske kostume er det ikke klart, at hr. Putins regering deler vores demokratiske og menneskeretlige værdier og går ind for lov og orden og ytringsfrihed. Hvis den gør det, hvorfor er hr. Khodorkovskij så i fængsel? 
Ainardi (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, jeg glæder mig over forhandlingen i dag her i Parlamentet om det seneste topmøde mellem EU og Rusland. Det er på en måde et svar på hr. Berlusconis udtalelser om Tjetjenien ved topmødets slutning. Disse udtalelser retfærdiggjorde den russiske politik med militær intervention i området.
Sådanne udtalelser afspejler ikke de holdninger, som De 15 har aftalt, og min gruppe fordømmer dem indtrængende. EU-medlemsstaterne har givet udtryk for, at de er uenige i denne retfærdiggørelse, men er det tilstrækkeligt? Det synes jeg ikke. Jeg beklager, at Rådet og Kommissionen ikke har betragtet spørgsmålet om Tjetjenien som særlig vigtigt, ligesom jeg beklager Kremls lunkne fordømmelser under topmødet.
Hverdagen i Tjetjenien er stadig en prøvelse for den civile befolkning. Manglende sikkerhed, mennesker, der forsvinder, og krænkelser af menneskerettighederne, som de russiske militærstyrker er ansvarlig for, fortsætter fuldstændig ustraffet. Moskva bruger gang på gang bekæmpelsen af terrorismen til at berettige alt. Det er uacceptabelt, selv om det selvfølgelig er nødvendigt indtrængende at fordømme angrebene fra de tjetjenske ekstremistiske grupper.
Efter uafhængige ngo-observatørers mening var det såkaldt demokratiske valg den 5. oktober en farce. Min gruppe betvivler det legitime i en sådan konsultation, der udelukkende har til formål at overbevise det internationale samfund om, at situationen i området er blevet normaliseret, og at befolkningen har kunnet udøve deres suverænitet. Der eksisterer faktisk ikke en sådan suverænitet. Det haster med, at EU endelig klart og tydeligt fordømmer Rusland for dets håndtering af krigen i Tjetjenien. Genopbygningen af dette sårede land kan ikke påbegyndes, før de russiske styrker er blevet trukket tilbage, og der er skabt fuldstændig fred i området.
Kun reelle politiske forhandlinger kan bane vej for en demokratiserings- og genopbygningsproces, i hvilken EU skal spille en væsentlig rolle ved at lægge meget stærkere pres på Rusland. Hvorfor ikke inden for rammerne af partnerskabsaftalerne? En anden mulighed kunne være at støtte FN's plan om en overgangsadministration i Tjetjenien. En sådan holdning skal ikke fortolkes, som om vi er imod Rusland eller udviklingen af partnerskabet mellem EU og Rusland, men den indebærer tværtimod, at vi stiller os selv til rådighed for den fred og sikkerhed, som de to folk venter på. 
Cohn-Bendit (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg tror, at når vi taler om Rusland er vi alle sammen til en vis grad nødt til at vende det blinde øje til, eller det er i det mindste mit indtryk, at siden murens fald og det sovjetiske styres sammenbrud føler alle sig forpligtet til at vende det blinde øje til.
Dengang glædede vi os over den demokratiske udvikling under Boris Jeltsin, og vi lagde tydeligvis ikke mærke til den utrolige korruption, der udviklede sig i Rusland. I dag glæder vi os over fremskridtene under Vladimir Putin, og vi ser ikke den farce, der udspiller sig omkring mediernes monopol. Jeg vil ikke lige nu tale om de vilkårlige anholdelser og Tjetjenien, men jeg vender tilbage til begge dele sidst i mit indlæg.
Hvorfor er forholdene sådan? Fordi virkeligheden er, at Rusland er en kæmpestor magt ved vores grænser, og ingen ved præcis, hvordan de skal tage tyren ved hornene, så meget desto mere som alle ønsker at have Rusland på deres side. Hr. Poettering, jeg ved, at det er svært at kritisere sine venner, når de begår fejltagelser. De vidste endvidere, hvor det smertede mig hele tiden at se min udenrigsminister ved hr. Putins side og forsvare en retfærdig holdning til Irak. Tjetjenerne blev med andre ord ofret til fordel for Irak. På den anden side er det indlysende, at USA gjorde nøjagtig det samme. Når amerikanerne sagde ja til Irak, er det, fordi Tjetjenien ikke længere interesserer dem. Det er derfor den samme situation på begge sider.
Der er efter min mening et grundlæggende problem her. Hvis vi mener, at vi skal føje dem under påskud af, at vi har brug for en strategisk forbindelse til russerne, hvilket vi bestemt har, så tager vi fejl. Vi tager også fejl, fordi resultaterne aldrig bliver på højde med vores forventninger. Vi siger ja til den demokratiske proces i Rusland, men når der opstår yderst væsentlige problemer, og EU-formanden er tilfreds med at sige til hr. Putin: "Det er i orden, hvad De gør i Tjetjenien. Det er ikke et problem, at De foretager anholdelser, og hvad angår mediemonopolet, er det også i orden", så er skaden sket, uanset hvor mange beslutningsforslag, der efterfølgende stilles. Og skaden er sket lang tid fremover, fordi ingen i Rusland ville drømme om at sige: "Ja, det er sandt, vi har Europa-Parlamentet. Ja, det er sandt, vi har hr. Verheugen og Kommissionen". Det tæller ikke, for de ved jo, at når der opstår problemer, er behovet for at klare dem vigtigst. "Vi har brug for Dem, hr. Putin".
Kort sagt generer ståhej fra Parlamentet og Kommissionen dem ikke, hvilket betyder, at situationen i Rusland, når alt kommer til alt, ikke ændrer sig. Derfor siger jeg til Dem, at hvis vi ikke klart og tydeligt fordømmer den massakre, der finder sted på et helt folk i Tjetjenien, vil hr. Putin aldrig lytte til os. Når hr. Putin præker moral og måske med rette i forbindelse med Irak, tænker han ikke på, hvad vi siger, fordi det ikke betyder noget for ham. Han bruger Irak som et redskab, ligesom han er nødt til at anvende alt som et redskab for at stadfæste sin magt i Rusland, som er en totalitær magt.
Belder (EDD ).
   - Hr. formand, pkt. 10 i den fælles beslutning ligger mig meget på sinde. Heri beder Parlamentet endnu en gang Rådet og Kommissionen om at tage sig af Arjan Erkels skæbne, det bortførte medlem af Læger uden grænser. Hans far har besøgt mig og mange andre parlamentsmedlemmer her i Strasbourg. Lad og prøve at sætte os i hans hjerteskærende situation. Jeg har selv tre børn. Det er grunden til, at jeg fuldt ud støtter Parlamentets opfordring til Rådet og Kommissionen om indtrængende at opfordre de russiske myndigheder til at skaffe en klarlæggelse af denne lange bortførelse, som nu har varet over 460 dage, og få opklaret denne sag.
I aftes skrev en anset hollandsk avis, at der på udenrigsministrenes rådsmøde var blevet udvekslet nogle knubbede ord om, at det italienske formandskab beskyttede præsident Putin. Det er jeg meget glad for at høre. Jeg er også glad for avisrapporterne om, at Rådet er gået ind på kommissær Pattens forslag om at nedfælde en entydig politik for EU's forhold til Den Russiske Føderation. Det siger sig selv, at jeg som ordfører for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik er meget spændt på den måde, hvorpå Rådet giver Kommissionen mandat til at komme med anbefalinger til det om EU's forhold til Rusland. Har Kommissionen en idé om, hvornår vi kan se frem til, at disse idéer bliver til virkelighed?
Med hensyn til den tjetjenske tragedie er det indlysende, at den under ingen omstændigheder kan siges at give grundlag for fælles værdier mellem EU og Rusland. Ligeledes er vi meget bekymrede over Yukos-sagen. Når højtstående repræsentanter for EU's institutioner forsøger at dække over eller sågar forsvare disse to situationer, opfordrer de Kreml til at følge den forkerte politiske kurs. Det gavner bestemt ikke det russiske samfunds interesser, og heller ikke EU's, for den sags skyld.
Kort sagt bør Moskva ikke være i tvivl om den præcise holdning i Bruxelles med hensyn til det indbyrdes forhold, heller ikke om, hvad EU prioriterer højest, nemlig et godt naboskab, som forudsætter fælles handling med hensyn til problemer som grænseoverskridende kriminalitet, nukleare risici og illegal migration, fremme af menneskerettigheder og retsstaten samt forbedring af den nærmest håbløse situation i Tjetjenien, fælles handling med hensyn til såkaldte fastfrosne konflikter i det sydlige Kaukasus og en løsning på spørgsmålet om Transdnestrien, uddybning og udvidelse af samhandelen og de fælles økonomiske interesser.
Et ægte europæisk engagement bør modsvares af et tilsvarende russisk engagement. Putin og hans kumpaner bliver derfor nødt til at opgive den traditionelle attitude, hvor de vil operere både inden for og uden for partnerskabet. Man kan ikke både være med og ikke være med på samme tid. Det bør være den helt klare besked fra Bruxelles til Moskva på indeværende tidspunkt. 
Borghezio (NI ).
   - Hr. formand, den indsats, som hr. Berlusconi gjorde i forbindelse med spørgsmålet om menneskerettighederne og nødvendigheden af at tilpasse Ruslands politik til vores demokratiopfattelse, havde efter min mening ikke blot nogle dybereliggende årsager, som vi alle er enige om, men skyldtes også en sund realisme og et strategisk syn på de europæiske interesser, hvis vi tænker på general de Gaulles profeti og forestiller os et Europa, der går fra Atlanterhavet til Uralbjergene.
Ud fra et strategisk synspunkt kan man nemlig ikke gøre andet end at anerkende de vitale interesser i en partner som Den Russiske Føderation, som alle anser for at være uundværlig for EU, og nødvendigheden af at skabe stabilitet i et nøgleområde for adgangen til Kaukasus' olie. Det er bestemt ikke tilfældigt, at det ikke er Ruslands militære posteringer, der er den tjetjenske guerillas vigtigste mål, men den olieførende infrastruktur. Derfor er det legitimt at spørge sig selv, hvilke interesser og hvilke etniske og religiøse motiver der ligger bag den tjetjenske terrorisme, og hvilke kræfter der er i bevægelse. Burde vi ikke overveje farligheden af den lunte, som de mest aggressive og ekstremistiske væbnede grupper fra den fundamentalistiske Islamiske Internationale hele tiden holder tændt? Og er det desuden rigtigt eller forkert, at man i den 18. forsamling i Pakistans Islamiske Gruppe allerede i november 1998 i Islamabad netop pegede på Tjetjenien som et af målene for den verdensomspændende jihad sammen med andre områder som Kosovo?
Hvad menneskerettighederne angår, vil jeg gerne minde om, at man blot behøver at downloade de billeder, som Osama bin Ladens netværk har udbredt i hele verden, for at se de russiske soldaters afskårne hoveder. Det er også et spørgsmål, der vedrører menneskerettighederne, hvis ikke jeg tager fejl! 
Tajani (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kan man gøre andet end at støtte indsatsen for at beskytte menneskerettighederne og respekten for befolkningernes ret til selvbestemmelse? Kan man gøre andet end at forsvare det tjetjenske folks ret til at give sin mening til kende? Jeg er således enig i rådsformandens ord, og jeg støtter holdningen i Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater. Men selv om jeg er enig i den generelle indfaldsvinkel i den kompromisbeslutning, der skal vedtages her i Parlamentet i morgen, kan jeg ikke godkende et punkt, hvor man - sådan som også nogle af parlamentsmedlemmerne gjorde - fortolker rådsformandens holdning på en spidsfindig og fejlagtig måde.
Det er forkert, hvad der står i denne beslutning. Det, som hr. Watson og hr. Cohn-Bendit sagde, er forkert, mens det, som parlamentsmedlemmerne fra GUE/NGL-Gruppen sagde, er rigtigt. Jeg henviser til den famøse pressekonference, der blev omtalt, for det er rimeligt, at man også husker det, som Den Russiske Føderations præsident Putin sagde, nemlig at under samtalerne kom de ubehagelige spørgsmål og tvivlen om den russiske politik netop fra hr. Berlusconi. Sådan står der i teksten fra et pressebureau, der bestemt ikke har de samme holdninger som regeringen. Pressebureauerne minder ligeledes om, at det var rådsformanden, som rejste Tjetjenien-spørgsmålet. Derfor mener jeg, at vi bør fortolke det, der skete på topmødet, meget nøje og korrekt, og det gælder ikke mindst den ånd og den tankegang, der var kendetegnende for det fungerende EU-formandskabs indsats. Enhver anden fortolkning sker kun med politiske formål og ikke mindst med interne italienske politiske formål. 
Fava (PSE ).
   - Hr. formand, tillad mig at starte med at slå tre ting fast, nemlig at krigen i Tjetjenien ikke er Putins privatsag, at krigen i Tjetjenien ikke er en krig mod terrorisme, og at der med krigen i Tjetjenien stadig sker massive og daglige krænkelser af civilbefolkningens menneskerettigheder. Kun ud fra disse tre påstande kan vi drøfte med præsident Putin, hvordan der kan pustes nyt liv i partnerskabet mellem EU og Rusland. Derfor støtter vi kraftigt den kritik, man retter mod EU's midlertidige formand i den beslutning, Parlamentet skal vedtage i morgen, som følge af de utilladelige udtalelser fra hr. Berlusconi, hvor han støtter Putins politik i Tjetjenien. Det er udtalelser - og det siger jeg henvendt til hr. Antonione - som er helt uacceptable, og som ikke har noget som helst at gøre med den politik, EU har ført hidtil, hvilket hr. Poettering i øvrigt var inde på. EU betragter nemlig Tjetjenien som et blødende sår. Hr. Berlusconis nære forhold og personlige venskab hverken kan eller må gå ud over den strenghed, hvormed Europa skal forlange, at præsident Putin øjeblikkeligt standser overgrebene og volden i Tjetjenien og finder en politisk løsning på denne konflikt.
Hr. formand, 3.000 mennesker er blevet slået ihjel i år, 300 mennesker er forsvundet, man har opdaget 50 massegrave, og valget var med sikkerhed en farce. Dette er status over krigen i Tjetjenien, som er historien om en lang ustraffethed. Dette - og først og fremmest dette - burde det italienske formandskab bede præsident Putin om at gøre rede for. Vi havde forventet, at hr. Antonione beklagede det, der er sket, og kom med en klar melding om det, der skal ske fremover. Vi noterer os, at der ikke er blevet sagt noget i den retning, hr. formand. 
Modrow (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, det ser ud til, at forholdet til Rusland trods fremskridtene stadig er belastet af mistro, som det kunne høres i salen. Hvis man stræber efter integration og et fredeligt Europa, vil man ikke kunne gøre det uden Rusland eller sågar mod Rusland. Rusland er og bliver en vigtig politisk, økonomisk og også militær faktor i verden. Der er brug for samarbejde, ikke konfrontation. Rusland kunne være en endnu stærkere strategisk partner og god nabo, hvis EU-staterne ikke ville nøjes med at koncentrere sig om levering af olie og gas, og EU i det hele taget ville bidrage mere til at styrke den økonomiske og sociale stabilitet, som er en forudsætning for at skabe og udvikle demokrati i et land.
Tjetjenien-problemet er alvorligt, men der findes kun en politisk løsning, og det bør vi engagere os endnu stærkere i. Hvis USA har strategiske interesser i at opretholde spændinger ved Ruslands sydlige grænser, så er det deres sag. Det kan helt sikkert ikke være i EU's interesse. 
Dupuis (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg tror ikke, at der er nogen af os, som sætter spørgsmålstegn ved den strategiske vigtighed af forbindelserne mellem EU og Rusland. Det, som vi kritiserer - og vores kritik er rettet mod både Rådet og Kommissionen, der har ført samme politik - er den ukritiske politik over for Rusland, nemlig en fuldstændigt blind politik, hvor man lukker øjnene for den forringede pressefrihed og for de tilbageskridt, der er sket med hensyn til retsvæsenets uafhængighed - tilfældet med hr. Khodorkovski er meget klart - og en politik, hvor man lader, som om det stykke land, der hedder Tjetjenien, ikke eksisterer. Er det ikke en massakre, der finder sted i Tjetjenien? 250.000 mennesker - hvor tit skal vi gentage det? - ud af 1 million mennesker svarer til en udryddelse og er noget, der er meget tæt på at være et folkedrab. Og det er ikke acceptabelt. Det er ikke acceptabelt, at Kommissionen ikke var modig nok til at sende sin kommissær for udvikling og humanitær bistand til Tjetjenien, og at heller ikke hr. Prodi rejste derned. Jeg bliver nødt til at sige noget, som jeg håber, at hr. Antonione vil lade gå videre til hr. Berlusconi, nemlig at det er uacceptabelt, at hr. Berlusconi kalder det for en myte, og jeg tror, at mange her i Parlamentet og EU forventer, at hr. Berlusconi i forbindelse med sit besøg her i Parlamentet i næste mødeperiode i december klart korrigerer sine udtalelser, eftersom det gælder de dødes værdighed, værdigheden hos dem, der endnu er i live i Tjetjenien, og hele EU's og alle dets borgeres værdighed.
Hvad fremtiden angår, kan vi gøre det, som vi gjorde for Jugoslaviens vedkommende, nemlig lade, som om Kaukasus-spørgsmålet ikke eksisterer. Tjetjenien-spørgsmålet er et kolonialt spørgsmål, og det skal også løses som et kolonialt spørgsmål. Det, der sker i Tjetjenien i øjeblikket, har et uendeligt meget større omfang end det, der skete i Algeriet og i mange andre afrikanske lande. Derfor er Tjetjeniens optagelse i EU fremtiden, og det gælder også for optagelsen af Georgien, der er en anden strategisk del af EU. Sådan bør Kommissionens og Rådets program se ud.
Oostlander (PPE-DE ).
   - Hr. formand, Parlamentet har tidligere vedtaget en tosporet politik med hensyn til Rusland, og det har det gjort med fuld overbevisning. Det vil sige samarbejde, hvor det er muligt, hen over grænsen, især på alle de områder, hvor det kan være med til at fremme den kulturelle forandring i Rusland i retning af en retsstat og mere demokratiske forhold. Men det indebærer også kritik, når den er nødvendig. Det er årsagen til, at vi må formulere vores holdninger i utvetydige vendinger. Denne politik omfatter altså ikke kun ét, men begge elementer. Når jeg lytter til rådsformanden, må jeg sige, at vi her i Parlamentet allerede har opnået mange af de ting, han remser op, og nu er de igen med i beslutningen. Hvordan kan det være, at De nu lyder så forskellig fra det, som vi husker fra topmødet? Det slår mig især, at De specifikt nævnede Moldova og tidsrammen for tilbagetrækning af tropperne. De talte også om Arjan Erkel. Jeg er meget taknemmelig for, at De tager dette emne op her i dag. Det er meget vigtigt.
Fra pressen og fra Deres udtalelse får man imidlertid ikke det indtryk, at Tjetjenien fik særlig stor opmærksomhed. Det har De givet en forklaring på. Det er imidlertid meget farligt, for offentligheden er interesseret i Deres topmøder og ønsker at vide, hvad der er på dagsordenen, om de europæiske borgeres idealer og værdier er blevet nævnt og har være bestemmende for Deres optræden. Derfor ville jeg have foretrukket, hvis de udtalelser, De er kommet med her, også havde været med i Deres erklæring. Så ville vi nok også have reageret lidt anderledes.
Jeg må sige, at jeg finder kommissærens model meget klar. Gennem meget lang tid har russerne insisteret på en meget specifik og praktisk model, hvor de foretrak kontanter her og nu frem for store idéer. Det tror jeg russerne gør ret i, og at vi, mens vi fortsætter med vores tosporede politik, kan håndtere meget specifikke opgaver, særligt inden for kontakt mellem forskere. Samarbejdet med Rusland på dette felt har ikke altid været let. Efter min mening er det videnskabelige samarbejde imidlertid yderst vigtigt set i lyset af Ruslands kulturelle forandring.
Jeg håber derfor, at Rådet vil fortsætte denne linje, og at det indtryk, der er blevet vakt af nogle få personlige bemærkninger, snart vil ændre sig, for ellers vil Deres formandskab fremstå i et dårligt lys. 
Posselt (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det er godt tre år side, præsident Putin tiltrådte, og det er på tide at gøre regnskabet op. Hvad er der sket siden da? Den hemmelige sikkerhedstjeneste FSB - KGB's efterfølger - som jo tidligere stod under hr. Putins ledelse, har tredoblet sit personale, efter at præsident Putin er tiltrådt. Politikken er blevet mere og mere ensrettet. Det samme gælder for medierne. Der findes næsten ikke virkeligt uafhængige, store medier længere. Nu ser turen ud til at være kommet til erhvervslivet, når man ser på begivenhederne omkring de såkaldte oligarker. Det er alvorlige alarmsignaler, selv i Rusland.
Ser man på Tjetjenien, konstaterer man, at hr. Putin i 1999 slap den anden Tjetjenien-krig i den postsovjetiske æra løs, og det skete som en del af den blodigste valgkamp i nyere historie, eller i historien overhovedet. I denne krig er hundredtusinder blevet fordrevet i Tjetjenien, titusinder er blevet myrdet. Nogle taler sågar om næsten en femtedel af den tjetjenske befolkning. Det ville være lige så mange som under Josef Stalin. Der er altså ikke tale om bagateller, det er dybtgående processer, som Europa er nødt til at tage stilling til, netop når der er tale om en vigtig partner.
Vi ved alle sammen, at Rusland ikke kan udvikle sig til et schweizisk demokrati fra den ene dag til den anden. Men Rusland har sat høje standarder for sig selv. Det er tiltrådt Europarådet. Det er tiltrådt et specielt partnerskab med EU. Dermed har det imidlertid selv accepteret retsstatslige og demokratiske standarder for sig selv, som det også må forsøge at leve op til, og som jeg frygter, at det i de seneste år i stadig mindre omfang har levet op til. Naturligvis er situationen bedre i dag end i totalitarismens dage, men vi oplever i øjeblikket en udvikling ikke i retning af mere, men af mindre demokrati og retsstat, som Jelena Bonner, enken efter vores prismodtager Andrej Sakharov har præciseret.
Og hvad Tjetjenien angår, hr. rådsformand, vil jeg kun sige, at De i alt for høj grad indskrænker Tjetjenien-problemet til terrorspørgsmålet. Det italienske ord for det, der i hovedsagen sker i Tjetjenien, er ikke , men .
Antonione,
    Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne takke Dem for Deres bidrag til forhandlingen om dette punkt på dagsordenen. Det bør efter min mening understreges, at det, der var væsentligt for os, gik igen i alle Deres indlæg, nemlig nødvendigheden af, at vi har strategiske forbindelser med Rusland. Og jeg tror, at det er en målsætning, der kan betegnes som en fælles målsætning. I det forløb, som vi gennemgår for at nå denne målsætning, konstaterede og værdsatte jeg Deres samarbejdsvilje og oprigtigheden i Deres taler, som kaster lys over forskellige og kritiske holdninger til den måde, vi skal nå målet på. Jeg vil dog gerne fremhæve det, der efter min opfattelse er det vigtigste og mest positive aspekt, og det er - hvilket jeg gerne vil gentage - at vi har strategiske forbindelser med Den Russiske Føderation i betragtning af dens vigtighed for EU. Jeg vil naturligvis viderebringe alle Deres bemærkninger, bidrag og kritik, som under alle omstændigheder bliver et vigtigt grundlag for vores arbejde, men også for hele Rådet generelt. 
Formanden.
   - Jeg har modtaget seks beslutningsforslag(2), jf. forretningsordenens artikel 37, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag. 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0378/2003) af Napoletano for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om det bredere europæiske naboskab: en ny ramme for forbindelserne med vores naboer i øst og syd (KOM(2003) 104 - 2003/2018(INI)).
Napoletano (PSE ),
    Hr. formand, denne betænkning omhandler tre meddelelser fra Europa-Kommissionen. Den første har titlen "Det bredere europæiske naboskab: en ny ramme for forbindelserne med vores naboer i øst og syd", den anden meddelelse hedder "Bane vejen for et nyt instrument for nabolandene", og den tredje er "Styrkelse af EU's aktioner for menneskerettigheder og demokratisering med partnere i Middelhavsområdet."
Set ud fra Parlamentets synspunkt skal denne nye politik omfatte det udvidede EU's 25 lande - det vil sige de lande, med hvilke der på forskellige vilkår allerede er truffet aftale om fuld integration i Unionen, selv om det sker i forskellige tempi - og naboerne i øst og syd. Der er tale om et konsekvent forslag, som er rettet mod et komplekst geopolitisk område, der strækker sig fra Rusland til Marokko, og som i kraft af historien, de kulturelle forbindelser og den geografiske nærhed kan defineres som en paneuropæisk region og en middelhavsregion. I den sammenhæng foreslår Parlamentet en snarlig medtagelse af den sydlige og østlige dimension i denne politik, det vil sige Kaukasus-landene, og at vi kigger lidt længere væk, nemlig også på andre lande i den mellemøstlige dimension, som ikke kan medtages i denne strategi i dag.
I betænkningen koncentrerer vi os om de politikker, der skal gennemføres, eftersom vi er af den opfattelse, at disse politikker i dag først og fremmest har til formål at skabe en fælles sikkerhedsdimension, hvis begrebet sikkerhed ikke kun skal have en militær betydning. Vi glæder os således meget over, at det første punkt i den nye sikkerhedsstrategi, som den højtstående repræsentant for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik har udarbejdet, netop er forholdet til nabolandene. Vores sikkerhed er nemlig deres sikkerhed, og det er en dimension, som vi skal skabe i fællesskab. Samtidig skal der skabes en mangfoldighed af forbindelser, som skal føre til, at vi er fælles med de pågældende lande om nogle gensidigt fordelagtige politikker, der bygger på en politisk og institutionel dialog, hvor der er taget højde for passende instrumenter.
I betænkningen skelner vi således klart mellem denne strategi og strategien for den kommende udvidelse, og vi bekræfter utvetydigt løftet om at afslutte forhandlingerne med Rumænien og Bulgarien i 2007 og om inden udgangen af 2004 at undersøge muligheden for eventuelt at indlede forhandlinger med Tyrkiet samt overveje alle Balkanlandenes optagelsesmuligheder. Vi lægger ikke skjul på i betænkningen, at andre lande såsom Ukraine og Moldova ikke gør en hemmelighed ud af, at de ønsker at blive medlemmer af EU. Selv om det i denne strategi ikke gælder om at træffe beslutning om deres optagelse, understreger vi, at deltagelsen i strategien kun kan bringe dem tættere på denne mulighed og bestemt ikke længere væk.
Også særprægene ved et så vidtstrakt, forskelligt og komplekst område bliver uddybet i betænkningen. Vi talte om Rusland for lidt siden, og i betænkningen gives der udtryk for bevidstheden om, at forbindelserne med Rusland skal være andet og mere end naboskabsforbindelser. Men De finder også et punkt, som hurtigt blev vedtaget af Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik, og hvor det fremhæves, at demokratiproblemerne og den tjetjenske tragedie i øjeblikket hindrer en normalisering af vores forbindelser.
Endelig giver handlingsplanerne Kommissionen et fleksibelt instrument til at skabe multilaterale, regionale og bilaterale forbindelser med disse lande, ligesom det grænseoverskridende instrument skal hindre, at der bygges mure ved de nye grænser og sikre forståelsen for og understregelsen af den lokale dimension.
Også institutionsspørgsmålet bliver taget op i betænkningen. Det ligger naturligvis fast, at disse lande hverken kan eller skal tage del i EU's institutioner, men vi vil gerne understrege, at der i en ligeværdig dialog også bør tages hensyn til regeringer, parlamenter, lokale myndigheder og samfund, og dette fremgår af betænkningen. Vi anmoder desuden om, at også menneskerettighedspolitikken til fulde bliver medtaget i denne strategi. Efter vores opfattelse er der dog stadig ikke nogen EU-strategi på dette område, selv om Kommissionens meddelelse indeholder nogle interessante forslag, som udgør et fremskridt i den forbindelse. 
Antonione,
    Hr. formand, mine damer og herrer, Rådet og Kommissionen er ved at udarbejde en række nye initiativer, der er rettet mod det udvidede EU's naboer i øst og syd og finder sted inden for rammerne af initiativet "det bredere europæiske naboskab". Disse initiativer, som skal udvikles parallelt med de allerede eksisterende instrumenter for de pågældende lande, skal tilrettelægges efter hver enkelt lands specifikke karakteristika.
Formandskabet har lige siden årets begyndelse og ikke mindst i halvårets løb fulgt aktivt med i udviklingen i EU's nye strategiske indfaldsvinkel for naboerne i øst og ved Middelhavets sydlige bredder. Jeg vil naturligvis overlade det til Kommissionen at forklare detaljerne, når det gælder dette initiativs muligheder, og for mit eget vedkommende vil jeg blot fremsætte nogle korte bemærkninger i det følgende.
Den 11. marts i år vedtog Kommissionen en meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet med titlen "Det bredere europæiske naboskab: en ny ramme for forbindelserne med vores naboer i øst og syd". I denne meddelelse beskrives de nye naboskabspolitikker, som det udvidede EU skal føre over for de lande, der ligger umiddelbart ved dets land- og søgrænser.
Der er tale om det nye begreb "en kreds af venner", som EU i det store og hele skal dele "alt undtagen institutionerne" med. I meddelelsen beskrives også de mulige foranstaltninger, som vi skal tilbyde nabolandene for at opfordre dem til at vedtage og gennemføre de reformer, der er nødvendige for at få adgang til EU's indre marked.
Den nye naboskabspolitik bliver gennemført med nationale og/eller regionale handlingsplaner, som Rådet vedtager efter forslag fra Kommissionen. De bør indeholde specifikke målsætninger og holdepunkter samt en forud fastsat gennemførelsestidsplan for den gradvise gennemførelse af de foranstaltninger, der tager sigte på deltagelsen i det indre marked. Den skal gøre det muligt for EU at foretage en regelmæssig vurdering af disse foranstaltningers konkrete gennemførelse via en konstant overvågnings- og kontrolmekanisme for betingelsernes opfyldelse og de fremskridt, som de enkelte lande gør mod opnåelsen af den nye politiks forud fastlagte målsætninger og fællesskabsinstrumenternes effektivitet. I fremtiden kan disse handlingsplaner blive de vigtigste politiske dokumenter for EU's eksterne forbindelser med disse lande og eventuelt erstatte de fælles strategier, man hidtil har iværksat.
På baggrund af det arbejde, som Kommissionen og Rådet har udført, og som ordføreren med rette minder om, vil jeg gerne understrege, at resten af 2003 bliver tilegnet handlingsplanernes udarbejdelse. I januar og februar 2004 følger nogle uddybende høringer med de pågældende lande, og ud fra disse høringer vil Kommissionen i foråret 2004 færdiggøre de udkast til handlingsplan, der skal forelægges for Rådet og for Ukraine, Moldova, Marokko, Tunesien, Jordan og Israel.
Handlingsplanerne bliver genstand for høringer af tredjelandene og kommer til at omfatte fem elementer, nemlig et forstærket politisk samarbejde, det indre marked, RIA-samarbejdet, kommunikationsnet og miljø samt foranstaltninger, der letter kontakten mellem befolkningerne.
Til sidst vil jeg understrege, at den kommende ministerkonference om Euro-Middelhavs-partnerskabet, der skal finde sted i Napoli den 2. og 3. december, bliver en vigtig lejlighed til at fortsætte og uddybe høringerne af vores naboer i syd. 
Verheugen,
    Hr. formand, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer, Kommissionen har allerede informeret Parlamentet udførligt om strategien og de enkelte elementer i naboskabskonceptet. Det vil jeg ikke gentage i dag, men hellere fortælle Dem om, hvad der er sket i mellemtiden. Det har vist sig, at vores naboer har modtaget initiativet positivt, og det gælder alle, de østeuropæiske naboer, Rusland, Ukraine, Moldova, middelhavsnaboerne. Vi har allerede mere eller mindre intensiv kontakt med dem alle for at nå målet for dette initiativ.
Målet er at udtømme potentialet for samarbejde under tærsklen for medlemskab så godt som muligt i forbindelse med det økonomiske samarbejde, og her har vi meget vidtgående idéer. Jeg må klart sige til Dem, at Kommissionens forestillinger på lang sigt går langt videre end idéen om en frihandelszone. Vi forestiller os, at vi med de enkelte lande kan opnå fuld inddragelse i vores system af økonomisk integration, inklusive de fire friheder fri bevægelighed for kapital, varer, tjenesteydelser og arbejdskraft. Det kommer ikke til at ske samtidig for alle lande. Vi kommer til at se visse tidsmæssige forskydninger, men jeg kan sagtens forestille mig, at vi virkelig vil ende med at have dette store økonomiske område med over en milliard mennesker, med EU i centrum.
Det handler ikke kun om økonomi, det handler også om miljø, om samarbejde inden for indenrigs- og retspolitik for i fællesskab at afværge risici og trusler, og det handler naturligvis også om at udvikle politiske, økonomiske og sociale reformer i de lande, som vi driver denne strategi med. Vi forventer også noget af disse lande. Vi er jo ikke i stand til altid kun at give, vi ønsker til gengæld også politiske og økonomiske reformer, demokrati, retsstat, respekt for menneskerettigheder, beskyttelse af mindretal, så hele området omkring os kan nå samme grad af politisk og økonomisk stabilitet og en skønne dag også af velstand som EU selv.
Jeg vil helt nøjagtigt fortælle Dem hvorfor. Fordi det ville være en stor illusion at tro, at det på sigt kan gå os godt i EU, hvis det ikke går vores naboer godt. I vores egen interesse må vi sørge for, at vores naboer kan indhente os. Reaktionerne var som sagt positive. I Rusland talte jeg med præsidenten, udenrigsministeren og mange regeringsmedlemmer om det, det samme i Ukraine, jeg har talt med en række udenrigsministre fra Middelhavslandene, og i første halvår af 2004 vil jeg besøge alle disse lande. For en række lande vil Kommissionen i første halvår af 2004 forelægge Rådet konkrete handlingsplaner, som i forhold til de hidtidige strategier har den fordel, at der er tale om fælles handlingsplaner, altså forhandlede dokumenter, som vi vil gennemføre i fællesskab. Det har altså fået en god start.
Kommissionen er også allerede i gang med at udvikle et finansielt instrument, som også kan støtte denne naboskabspolitik økonomisk efter 2006. Det vil jo også være nødvendigt økonomisk at kunne støtte det grænseoverskridende samarbejde mellem vores nye medlemmer og vores nye naboer på den ene side og mellem de nye naboer indbyrdes på den anden side.
Jeg er meget taknemmelig for fru Napoletanos betænkning. Vi er på samme bølgelængde. På et enkelt punkt har jeg stadig betænkeligheder, fru medlem, og jeg beder Dem derfor om endnu en gang at overveje, om det virkelig er klogt at sige, at Tyrkiet og de vestlige Balkanlande skal inddrages i dette initiativ. Med hensyn til Tyrkiet vil jeg gerne sige, at Tyrkiet ville betragte det som et særdeles negativt signal. Det ville betragte det som en nedgradering, hvis vi siger, at et land, som vi i øjeblikket forbereder at indlede optagelsesforhandlinger med, nu bliver inddraget i et initiativ, som udtrykkeligt er rettet mod lande, som vi ikke forudser medlemskab for. Jeg må klart sige, at for de lande, som er omfattet af dette initiativ, er der jo - i hvert fald inden for en overskuelig fremtid - ikke udsigt til medlemskab, og i Tyrkiets tilfælde ville det fremkalde en særdeles negativ reaktion og, fru medlem, sågar true reformkursen i Tyrkiet. Jeg ved - det kender jeg Dem godt nok til - at De helt sikkert ikke ønsker, at den positive udvikling i menneskerettighederne i Tyrkiet bliver bremset af vores politik. Jeg beder Dem altså om at overveje dette punkt en gang til!
Hvad den videre procedure angår, er vi enige om, at det i første omgang er vigtigt tydeligt at fortælle offentligheden, men også vores naboer, hvad vi kan, og hvad vi ikke kan. Vi kan sørge for, at udvidelsen ikke skaber nye grænser i Europa. Det ville jo ikke være gavnligt, hvis vi opførte jerntæppet igen, bare et par hundrede kilometer længere mod øst. Det ville heller ikke være gavnligt, hvis vi nu efter optagelsen af middelhavslandene Malta og Cypern ville afskærme os mod landene ved det sydlige Middelhav. Vi skal tilbyde det mål af samarbejde, som vi kan overkomme inden for overskuelig fremtid. Men man skal sige klart, især over for Rusland og Ukraine, at her bliver der ikke lukket nogen døre, her bliver der ikke truffet nogen beslutninger for evig og altid, her bliver der sat en proces i gang, som på et eller andet tidspunkt vil nå sit mål. Så vil det uden videre være muligt at sætte sig nye mål og stræbe mod nye horisonter.
Jeg synes i hvert fald, det er rigtig godt - og jeg synes, vi kan være stolte af det - at vi måske for første gang i det hele taget har en forestilling om, hvilken politisk udformning vi vil give Europa og dets naboer i de år, der ligger foran os, at vi for første gang har en klar strategisk vision om, hvordan Europa skal se ud, og hvordan det skal omgås sine naboer. Det er i hvert fald et stort fremskridt. Jeg er meget taknemmelig for, at Parlamentet vil være med til at gå den vej, som Kommissionen har foreslået. 
Böge (PPE-DE ),
   Hr. formand, mine damer og herrer, med denne meddelelse efterkommer Kommissionen Europa-Parlamentets opfordring til at præsentere overvejelser og koncepter for nye naboer og privilegerede partnerskaber. I princippet gør man selv med mange overvejelser ikke andet end at gennemføre selve oprindelsesidéen for De Europæiske Fællesskaber, nemlig at knytte interesser sammen og dermed fremme stabiliteten, respekten for menneskerettighederne og fælles håndtering af fremtiden også for EU og dets naboer.
Hr. kommissær Verheugen, når De for et øjeblik siden talte om strategiske visioner, så er det den ene side af sagen. Man kommer også til at diskutere endnu en gang, om alle de visioner, der står i dette papir, overhovedet kan realiseres, og derfor må vi ikke tabe realiserbarheden og spørgsmålet om de virkelig konkrete operationer af syne. Jeg vil udtrykkeligt sige, at der i Budgetudvalget naturligvis er en række problemstillinger, der skal afklares. Før vi tager fat på nye programmer, tror jeg, vi skal overveje, hvordan de hidtidige programmer som Tacis og Meda har fungeret. Jeg minder eksempelvis om, at vi har store uafviklede forpligtelser i milliardstørrelsen over for Østeuropa og Middelhavsområdet. Derfor også spørgsmålet om, hvorvidt de hidtidige initiativer kan praktiseres.
Når man i meddelelsen direkte nævner en større økonomisk støtte, må det allerførst være klart, hvordan den konkrete udformning af disse operationelle programmer ser ud, og det skal være for hvert enkelt land og ikke i et samlet initiativ. Jeg vil udtrykkeligt sige, at vi støtter forslaget om inden for dette initiativ at oprette en ny naboskabsfond for at støtte de grænseoverskridende initiativer, som er vanskelige på grund af de nuværende forskellige støtteinstrumenter. Vi har derudover sagt, at vi finder det fornuftigt, at i det mindste Cards-delen kunne finansieres inden for en sådan naboskabsfond, f.eks. fra udgiftsområde 7. På baggrund af de hidtidige erfaringer tror jeg det er vigtigt, at forskellen og merværdien for de anbefalede handlingsplaner for hvert land i forhold til de fælles strategier, som vi har i dag, virkelig bliver forklaret og begrundet detaljeret.
Jeg vil gerne komme med en sidste bemærkning med hensyn til den europæiske forfatning, fordi vi talte om den i formiddags. Naturligvis skal det på ethvert tidspunkt i proceduren være sikret, at Parlamentets lovgivningsmæssige og budgetmæssige udformnings- og medbestemmelsesrettigheder er sikret i forbindelse med udarbejdelsen af de endelige koncepter. 
Gahler (PPE-DE ).
   - Hr. formand, lad mig først takke ordføreren varmt for hendes store diskussions-, samarbejds- og kompromisvilje under udarbejdelsen af betænkningen. Således kunne betænkningen også vedtages enstemmigt i udvalget med kun nogle få, som undlod at stemme. Det er nødvendigt, at det udvidede EU konkret tager stilling til de nye problemer, som opstår i forhold til naboerne i øst som følge af de nye og længere ydre grænser. Og den samme opmærksomhed skal vi også give den sydlige side af Middelhavet. Samme opmærksomhed betyder imidlertid ikke, at man skematisk skal anvende samme instrumenter og politikker over for øst og syd, for udfordringerne er klart forskellige. Staterne i Nordafrika er generelt karakteriseret af mangel på demokrati, økonomiske og strukturelle problemer, en høj grad af korruption, stærke sociale spændinger, en stor befolkningstilvækst og risikoen for en voksende islamisk fundamentalisme. Ud over beklagelige livsbetingelser for flertallet af menneskene i disse lande medfører denne situation for os direkte en konfrontation med voksende illegal indvandring og risiko for terrorangreb. En anden konsekvens er, at potentialet i samarbejdet ikke kan udnyttes fuldt ud. Det kan vi allerede se på de midler, som vi afsætter på budgettet til Barcelona-processen, til Meda-programmet, men som ikke bruges.
Det er vigtigt at udvide den politiske dialog med denne region, bl.a. gennem en parlamentarisk dimension, som vi i Europa jo allerede kender i Europarådet og OSCE. Min gruppe støtter derfor forslaget i denne betænkning om at etablere en parlamentarisk forsamling for staterne ved Middelhavet. Jeg er overbevist om, at det kan give en ny kvalitet i den politiske debat, som behandler problem- og konfliktsituationer offentligt og anderledes, end det normalt sker i regeringsforhandlinger.
Øst for den nye ydre grænse ser man ved første øjekast lignende problemer med korruption, sociale spændinger og illegal menneskehandel. Den vigtige forskel er imidlertid, at disse samfund befinder sig i en erklæret og fortsat transformationsproces, altså også efter deres egen opfattelse i en overgangsfase. For de fleste af disse østlige naboer fører deres vej efter deres vilje til EU, uanset om vi fra vores side allerede har honoreret denne status officielt ved at give dem kandidatstatus. Det giver os imidlertid i modsætning til Nordafrika mulighed for en større indflydelse til fordel for udviklingen af retsstat og demokrati, det økonomiske samarbejde, opbygning af infrastrukturen gennem transeuropæiske net og ved det grænseoverskridende samarbejde, hvilket konkret letter hverdagen for menneskene på begge sider af grænsen.
Det overrasker mig, at rådsformanden endnu en gang selv nævnte de fire markedsfriheder. At det kommer fra Kommissionen, er klart, det står jo også i Kommissionens meddelelse. Jeg troede, man var kommet længere i Rådets diskussion. At dele alt undtagen institutioner, det betyder jo i grunden, at man i praksis tilbyder medlemskab af det indre marked også uden medlemskabsbidrag. Jeg kan imidlertid virkelig ikke forestille mig - heller ikke inden for rammerne af en helt stor vision - at vi skulle have arbejdskraftens frie bevægelighed med Nordafrika. I hvert fald ikke i min levetid. Jeg beder derfor Rådet og Kommissionen om ikke at vække håb, som ikke er realistiske. Lad os starte med første skridt, før vi tager det næste. Hermed opfordrer jeg Kommissionen til at gennemføre sit program stykke for stykke og måske skele lidt mindre til visionen end til det, der konkret kan gøres inden for en overskuelig tid.

Wiersma (PSE ).
   - Hr. formand, også jeg vil gerne indlede med at lykønske fru Napoletano med den overlegne måde, hvorpå hun har fået det store billede til at passe med detaljen. I de kommende år får vi i EU nok at gøre med den yderligere udvidelse med Bulgarien og Rumænien, integrationen af de nye medlemmer fra næste år og frem, udviklingen af en ny samhørighedspolitik inden for udenrigs- og sikkerhedspolitikken og ægte social markedsøkonomi. Hastigheden for den faktiske integration kommer i vidt omfang til at afgøre diskussionen om, hvor EU's endelige grænser kommer til at gå.
Det er derfor rimeligt, at dette ikke er det centrale emne i denne betænkning og i Kommissionens meddelelse. Det, der er vigtigt nu, er at formulere en politik for forholdet til vores naboer i de kommende år, og der er én ting, der bør gå forud for alt andet i denne forbindelse. Vi skal forhindre, at der dannes en ring af ustabilitet omkring det udvidede EU. I stedet bør vi skabe en cirkel af venner. Vi ønsker ikke nogen ny deling. Derfor skal vi fra starten give Rusland en central rolle i den nye naboskabspolitik, ikke kun fordi landet har en ikke altid lige gunstig indflydelse på Minsk, Kijev og Kisjinjov, men også af hensyn til energipolitikken, og selvfølgelig fordi Rusland er en atommagt og medlem af FN's Sikkerhedsråd. Når vi skal formulere detaljerne i den nye naboskabspolitik, bør vi som retningslinje anvende de værdier, som Europa står for - demokrati, menneskerettigheder og en velfungerende markedsøkonomi, men det handler ikke kun om værdier. Det er vigtigt for EU at udvide det område, hvor der gælder samme økonomiske regler, hvor bekæmpelsen af international kriminalitet og terror kombineres, hvor man tager fat på immigrationsspørgsmål, og hvor grænserne beskyttes, samtidig med at de forbliver åbne.
Dette udvidede Europa skal være et sikkert samfund. Kommissionens forslag udgør et godt grundlag for at formulere en konkret politik med to nøgleelementer, nemlig mere grænseoverskridende samarbejde og vores naboers deltagelse i de vigtige områder af EU-politikken, begyndende med handelen. Handlingsplaner er en god metode til at gennemføre dette. Det er forståeligt, at lande som Moldova og Ukraine undrer sig over, hvorfor Kommissionens planer viger uden om spørgsmålet om deres eventuelle EU-medlemskab. Mit svar ville være, at EU nu har nok at gøre med de ting, der er på dagsordenen i dag, og desuden er en sådan ansøgning om medlemskab ikke rigtig på sin plads i øjeblikket. Naturligvis har disse lande teoretisk ret til at ansøge om medlemskab i henhold til artikel 49 i de gældende traktater eller artikel 2 i den foreslåede forfatning. I princippet bør vi naturligvis hilse EU-aspirationerne hos mange i disse lande velkommen, for disse mennesker er for det meste de reformvenlige. Jeg vil imidlertid anbefale mine venner i begge lande at gøre bedst mulig brug af de muligheder, som den nye EU-politik vil tilbyde, og at arbejde hen mod et niveau, hvor der kan føres en troværdig debat om en associering, som kan lede til et eventuelt medlemskab. Vi kan naturligvis ikke selv give nogen garantier, for indsatsen skal gøres af landene selv. Frem for alt bør vi også være forsigtige med at fastsætte datoer. Samtidig bør vi imidlertid også sikre, at EU ikke nærer den illusion, at Europa bliver mere sikkert ved at smække døren varigt i. Kort sagt bør vi ikke vække falske forhåbninger, men vi må heller ikke vende ryggen til Østeuropa. 
Vallvé (ELDR ).
   - Hr. formand, jeg vil indlede med at lykønske fru Napoletano med hendes fremragende arbejde.
Europa har forandret sig. Europakortet bliver større, og det betyder, at vi får nye naboer og mærker nødvendigheden af at skabe en politik for dette udvidede Europa, hvis sammensætning er sammenfaldende med Europarådets, og ligeledes en naboskabspolitik, og jeg tænker konkret på den politik, der bør laves i forbindelse med landene langs Middelhavets sydlige side.
I denne betænkning tales der ikke om fri bevægelighed for personer i Middelhavsområdet, men det er indlysende, at vi med landene syd for Middelhavet, hvis demografi og gennemsnitsindkomst pr. indbygger adskiller sig fra vores, skal skabe samarbejdsforbindelser baseret på systemerne til grænseoverskridende samarbejde, der kan sammenfattes til fire idéer: at kende, forstå og have tillid til vores naboer, og når tilliden er skabt, at indlede et samarbejde og arbejde sammen.
Alavanos (GUE/NGL )
   - Hr. formand, jeg synes, at Kommissionens meddelelse berører et meget interessant spørgsmål, og at fru Napoletanos betænkning indeholder rigtig gode idéer og forslag. Alligevel er der et generelt spørgsmål, som jeg også tror, andre medlemmer har været inde på.
Kan vi opstille en fællesnævner for alle de lande, som vi er omgivet af i øst og syd? Kan vi behandle Rusland, som er en global stormagt, på samme måde som vi behandler lande som Moldova, Armenien, Georgien og Aserbajdsjan, eller på samme måde som vi behandler de nordafrikanske lande, hvor det vigtigste spørgsmål, som vi skal stille, sandsynligvis handler om demokratisering? Det er et stort spørgsmål, ligesom spørgsmålet, hvor Europa går til, er et stort spørgsmål. For jeg tror, det er rigtigt, som hr. Verheugen påpegede, at hvis vi anbringer landene i Vestbalkan og Tyrkiet i denne kategori, vil disse lande føle sig undervurderet.
Jeg ser imidlertid i forslaget om Ukraine fra Udvalget om Udenrigsanliggender, at vi taler om muligheden for landets fremtidige medlemskab. Hvorfor gælder det ikke Armenien? Hvorfor gælder det ikke Georgien og Rusland, som også er inden for EU's område, og som nogle regeringer har stillet forslag om?
Derfor frygter jeg denne ensartethed. Jeg mener, vi bør finde nogle fælles regler, men især bør vi udforme helhedspolitikker for de store enheder rundt om os. Som sagt skal der gøres en særlig indsats i de nordafrikanske lande med hensyn til demokrati. Vi har tolereret, at demokratiet er blevet krænket, og har ofte støttet det - bare tænk på begivenhederne i Algeriet og i Egypten - på grund af vores egne strategiske målsætninger og et ønske om stabile styrer, hvilke det end måtte være. Især for Egyptens vedkommende vil jeg gøre opmærksom på, at der i dag er rigtig mange europæiske borgere i landets fængsler, som betaler prisen med deres liv. Jeg mener derfor, vi bør tage fat i demokratispørgsmålet for disse landes vedkommende. 
Schroedter (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, kære kolleger, -strategien er godt tænkt. Konceptet er fornuftigt og nødvendigt, men det er sat forkert op. Hr. kommissær, De kender min mening om det. -strategien har blandet Barcelona-processen sammen med koncepterne for de østlige naboer. Resultatet er en sum af instrumenter, som findes i forvejen, men denne strategi mangler - det holder jeg fast ved - den kvalitativt nye idé, som er nødvendig for samarbejdet med de forskellige naboer i hver deres særlige situation. De naboer, som selv ønsker integration i EU, er blevet behandlet på nøjagtig samme måde som landene i Nordafrika.
Man er ikke gået ind på de reelle problemer, vi står over for i 2004, nemlig problemerne ved grænsen, den kendsgerning, at folk virkelig er bange for en ny mur, og den kendsgerning, at der allerede findes et godt lokalt grænseoverskridende samarbejde, som man ikke har taget højde for. I disse regioner har vi mange problemer, som stammer fra de to sidste verdenskrige. Vi har ganske stærke anstrengelser fra enkelte grupper på at genoprette forståelsen, og nu kommer der et koncept, som slår dem oven i hovedet.
Alt det, der virkelig er brug for i denne region, mangler i dette koncept. Jeg hilser det velkommen, hr. kommissær, at De har erkendt denne fejl, og differentieringsmodellen i Kommissionens dokument giver anledning til håb. Også det nye naboskabsinstrument indeholder rigtig gode idéer. Jeg ville mene, det var meget fornuftigt, hvis de tager form før 2004 for at opnå det nødvendige, nemlig at give menneskene ved den ydre grænse håb om, at de ikke bliver glemt.
Her er generelle handlingsplaner efter min mening for lidt. Naboskabsinstrumentet skal især specificeres med hensyn til det grænseoverskridende samarbejde, for det er konkret for menneskene dér. Grundlaget for dette naboskabskoncept generelt skal desuden være anerkendelse og praktisering af den demokratiske retsstat og anerkendelse af menneske- og mindretalsrettigheder. Det skal man tage højde for ved alle initiativer. Jeg henviser her endnu en gang til Parlamentets kritik af Rusland. Tjetjenien-problemet er ikke noget underordnet problem. Det er det centrale problem i forholdet til Rusland. 
Claeys (NI ).
   - Jeg er meget glad for, at der i forbindelse med udvidelsen til næste år også udvikles en politik for godt naboskab. Hvis både vores østlige og vores sydlige naboer kan gøre fremskridt inden for økonomisk udvikling, sikkerhed og menneskerettigheder, vil det i sidste ende være til vores fordel. Desværre er den foreslåede politik noget vag på en række afgørende, konkrete punkter.
Først og fremmest er der spørgsmålet om fælles ydre grænser og potentielle immigrationsproblemer. Ordføreren håber, at de nye Schengen-grænser ikke vil være en hindring for handelen, den kulturelle udveksling eller det regionale samarbejde. Det er en legitim bekymring, men frem for alt skal vi sikre, at konceptet som helhed ikke udløser en ny immigrationsbølge. Med den store arbejdsløshed og de store sociale udgifter er det nok det, vi mindst har brug for. Når vi ser, at kommissionsformand Prodi i sidste uge erklærede i parlamentet i Burkina Faso, at betyder, at vi "fra Moskva til Rabat" - jeg citerer ham - skal dele alting, bortset fra vores institutioner, så er der grund til bekymring.
Det andet problem er Tyrkiets position, for under drøftelsen af betænkningen i Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik kom det frem, at Kommissionen ikke ser Tyrkiet som deltager i naboskabspolitikken, fordi landet er EU-kandidat. Det er imidlertid i strid med betænkningen, som klart siger, at efterfølgende EU-medlemskab for de deltagende lande på ingen måde er udelukket. Imidlertid burde det nu være klart for enhver, at Tyrkiets muligheder for at opfylde optagelseskriterierne næste år er så godt som ikke-eksisterende. Tyrkiet er ikke et europæisk land, men det er et venligsindet land og en militær allieret. Det er derfor yderst vigtigt, at vores forhold til Tyrkiet forbliver optimalt, og at landet bliver taget med i den nye naboskabspolitik lige fra starten. 
Gawronski (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru Napoletanos betænkning er meget vigtig, og det glæder os, at nogle af de ændringsforslag, som også vi havde stillet, og som blev vedtaget af Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik, supplerede den og gjorde den endnu bedre. De kommende EU-lande får nu en afgørende rolle, når det gælder om at føre en effektiv politik for et godt naboskab med de lande, som kommer til at ligge uden for de nye grænser. Mange af disse lande ønsker selv at komme med i EU. Selv om det ikke sker med det samme - sådan som kommissær Verheugen sagde - står døren åben. Denne politik for et godt naboskab afhænger selvfølgelig af os og af EU, men den afhænger i høj grad også af dem.
Som ordfører har jeg fulgt Polen på tæt hold, og jeg har set, hvordan de forskellige venstre- og højreregeringer med henblik på udvidelsen i flere år har taget problemerne op i forholdet til nabolandene med stor initiativrighed, ikke mindst når det gælder Ukraine. Mange af parlamentsmedlemmerne har allerede været inde på problemer som den grænseoverskridende narkotikahandel - en lokal handel, som er årsag til en omfattende sort økonomi og undergrundsøkonomi - og den indsats, som Polen altid har gjort for at holde Ukraine på sin egen side, på vores side og på Vestens side. For lidt siden talte jeg netop med nogle polske kolleger, som har fulgt denne politik i parlamentet i Warszawa. For mig er Polen således et eksempel på, hvad de nye lande burde og bør gøre i forbindelserne med dem, der ikke kommer med i EU's nye grænser, så de ikke føler sig uden for, sådan som fru Napoletano sagde.
Jeg vil endnu en gang nævne Moldova, som måske er Europas fattigste land og et land, som vi - hvilket man bemærker og understreger i betænkningen - fører en lidt usammenhængende politik over for. Vi bør i højere grad hjælpe dette land økonomisk, men også og ikke mindst politisk, og vi bør beskytte det mod en voksende og bekymrende russisk indflydelse, der kommer til udtryk via Transdnestrien-enklaven. Det er en appel, der kommer fra mange af de venner, som vores gruppe har i landet, og vi håber kraftigt, at man lytter til denne appel. 
Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, først vil jeg gerne sige, at Napoletano-betænkningen er ganske udmærket, ikke kun fordi fru Napoletano er min gruppekollega, men også fordi hun har investeret et meget stort arbejde i betænkningen.
Det glæder mig også meget, at kommissær Verheugen har overtaget sagen , for jeg er overbevist om, at han vil udforme det lige så vellykket som udvidelsen som sådan.
Kommissæren var inde på et meget centralt punkt, nemlig hvordan vi skal behandle kandidatlandene i dette koncept, altså de lande, som har udsigt til medlemskab. Jeg forstår hans bekymringer. Alligevel mener jeg, at det er rigtigt, som vi har formuleret det - man kan sikkert arbejde mere med det.
Her i Parlamentet er der nok tre grupper, hvad dette spørgsmål angår. Der er dem, som siger, at det nu er den store chance for at tage endelig afsked med Tyrkiet og måske også Balkanlandene som kandidater, eller i hvert fald for længere tid, og skubbe dem over i en anden kategori. Og der er kommissærens forslag om at tage dem ud af dette koncept.
Fru Napoletanos koncept, som blev vedtaget med flertal i udvalget - i morgen får vi jo resultatet af afstemningen her i Parlamentet at se - udelukker hverken det ene eller det andet. Jeg forstår, hvad kommissæren sagde, men vi ved bare ikke, hvordan beslutningen kommer til at se ud i 2004. Hvis vi f.eks. ikke begynder at forhandle med Tyrkiet, så ville landet måske være i en anden, måske en dårligere situation end andre lande, som vi styrker konceptet , det gode naboskab, med.
På Balkan, som jeg ligesom Tyrkiet kender godt, har vi lande, hvor vi ikke kan tale om medlemskab i de første mange år. Hvis vi i fællesskab, naturligvis på grundlag af Kommissionens arbejde, kan give Kroatien et klart signal om at forhandle - hvilket jeg håber - så ville vi dermed sige til alle Balkanlandene, at deres vej til EU er fri, hvis de kan opfylde samme betingelser som Kroatien.
I mellemtiden mener jeg, at det er fornuftigt, og det vil jeg også støtte fru Napoletano i, at vi tager dem med i dette koncept. Måske er der mulighed for, at vi netop for de lande, som har klare udsigter til medlemskab, skaber en særstatut for at gøre dem klart, at det ene ikke udelukker det andet. Jeg støtter fuldt ud fru Napoletanos koncept som sådan. 
Väyrynen (ELDR ).
   - Hr. formand, efter afstemningerne i Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik kan fru Napoletanos betænkning sikkert vedtages af os alle. På den anden side er betænkningen blevet for bred i sit fokus og for detaljeret. Dens grundlæggende problem er, at den blander koncepter sammen, hvilket igen skyldes, at Kommissionen har kombineret -politikken og forholdet til vores naboer i samme initiativ. I praksis dækker -politikken forholdet til vores østlige naboer i Europa. Vores sydlige naboer er på den anden side ikke-europæiske lande i Middelhavsområdet og Mellemøsten.
Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe forsøger med ændringsforslag 15 og 16 at præcisere koncepterne. EU ville få en -politik, som ville blive suppleret af de politikker, vi allerede kender som den nordlige og den sydlige dimension. Den nye naboskabspolitik og det nye naboskabsinstrument ville blive gennemført for alle vores naboer, i øst, syd og nord. Jeg håber, disse ændringsforslag vil blive vedtaget. 
Brok (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, ærede rådsformandskab, der er to ting, vi skal tage højde for i forbindelse med dette emne. For det første skal vi have et godt forhold til vores naboer, fordi det er i vores udenrigspolitiske interesse. For det andet skal vi finde ud af, hvordan det kan reguleres, så det opfylder EU's interesser og præstationsevne. De to ting skal ses i sammenhæng. Vi må konstatere, at alle i høj grad har deres eget klientel i denne sag. Hvordan kan vi næsten direkte og automatisk føre disse lande, eller en række af disse lande, ind i EU?
Hvis vi fortsætter med at gerere uden aftale efter proselytsystemet, så er vi godt på vej til at ødelægge EU, for det kan EU ikke tillade sig. Vi vil nu med stort besvær bringe en forfatning i stand, som måske netop evner at regulere et EU med 25 eller 27 lande internt på en fornuftig måde.
Hr. Verheugen, hvad stiller vi op med Tyrkiet, hvis det ikke opfylder betingelserne for forhandlinger i 2004? Så må vi da give et andet tilbud, ud over fuldt medlemskab, i hvert fald for en vis periode. Derfor mener jeg, det er helt nødvendigt, at -konceptet for de europæiske nabolande bliver forbedret, til et "europæisk økonomisk område plus", for på den måde at have en anden multilateral ring, hvor vi har nære relationer, men hvor fuldt medlemskab ikke er den eneste mulighed. Denne konsekvens af en multilateral ordning har Kommissionen endnu ikke bragt tydeligt nok til udtryk. Vi skal sørge for, at det også omfatter de lande, som nok har udsigt til optagelse, men som ikke kan blive medlem af EU i de næste 10 år, uanset af hvilke grunde, og at man ikke undtager dem. Det gælder for nogle lande på det vestlige Balkan såvel som for Moldavien, Ukraine eller eksempelvis Tyrkiet i tilfælde af, at der til næste år bliver truffet en beslutning som den, jeg nævnte.
Det betyder naturligvis også, at vi har brug for et andet koncept, men med samme vægt, for at kollegerne fra Sydeuropa forstår os ret, til Barcelona-processen og for Middelhavslandene. Her er det ikke en mulig åbning hen mod medlemskab, der er målet, men spørgsmålet om et anderledes, tæt naboskab, som vi skal have. I hvert fald savner jeg i de hidtidige drøftelser, både her i Parlamentet og fra Kommissionens side, den nødvendige systematik for at gøre det til en operationel politik.
Iivari (PSE ).
   - Hr. formand, først vil jeg gerne lykønske fru Napoletano med hendes fremragende arbejde. Det glæder mig, at hun i sin betænkning har behandlet både øst og syd. Det er og må være i EU's interesse af have afbalancerede naboforhold langs alle de ydre grænser.
Det er en central udfordring for os, at vi ikke opbygger et fort omkring os, mens vi styrker de fælles værdier og det indre markeds funktion. Derfor er den model, som skitseres i meddelelsen om , og som lægger vægt på indbyrdes afhængighed, særligt velkommen. Vi må ikke begrænse den voksende velstand til det område, der ligger inden for EU's grænser. At fremme demokratiet, retsstaten, menneskerettighederne og en bæredygtig udvikling i nabolandene er til gavn for alle. På det praktiske niveau vil samarbejde i grænseregioner åbne nye muligheder for investering og fornyelse på begge sider, og det vil styrke det direkte samarbejde mellem folk. Det vil øge den regionale velstand og stabilitet.
Vi bør tage ved lære af samarbejdsformer, som fungerer, f.eks. som de findes mellem Finland og Rusland, og hvis naboskabspolitikken virkelig skal få vind i sejlene, må vi afsætte passende ressourcer til den. 
Tannock (PPE-DE ).
   - Hr. formand, da idéen om Europas naboer i bredere forstand først blev lanceret, var jeg stort set skeptisk over for at klaske lande så forskellige som Libyen og Rusland sammen i ét dokument. Men som PPE-DE-Gruppens skyggeordfører for sektionen om Ukraine mener jeg nu, at der er kommet tilstrækkelig differentiering i fru Napoletanos betænkning til at give et politisk sammenhængende dokument, der viser en konstruktiv holdning gennem handlingsplaner i forhold til de udfordringer, der ligger forude i de næste fem år, efterhånden som vi får fordøjet de økonomiske og politiske konsekvenser af et Europa med 25 lande, og efterhånden som EU's grænser bevæger sig mod øst.
Jeg glæder mig i særdeleshed over erkendelsen af Ukraines mulighed for medlemskab engang i fremtiden og omtalen af artikel 49. Dette kunne lige så godt gælde for Moldova, der desperat ønsker at få en hjælpende hånd fra EU for at få orden på Transdnestrien-spørgsmålet og få adgang til stabiliserings- og associationsprocessen. Rusland vil være afgørende her, og jeg glæder mig over det topmøde, der har fundet sted for nylig, og som havde til formål at udvikle vores forbindelser med det strategiske partnerland gennem en række på fire fælles rum.
Selv om jeg stærkt fordømmer overtrædelserne af menneskerettighederne i Tjetjenien, mener jeg, at vi har en stor interesse i et stabilt Rusland under præsident Putins faste ledelse og en fælles sag, når det gælder bekæmpelse af den internationale terrorisme. Men selv med skyldig hensyntagen til lov og orden er det en skam, at straffeloven bliver brugt til at begrænse oligarkernes magt, hvor en finansiel løsning for at rette op på den tvivlsomme privatisering i de tidligere 1990'ere langt ville have været at foretrække.
Jeg glæder mig også over, at Den Europæiske Investeringsbanks område bliver udstrakt til det vestlige NIS. Belarus er fortsat et problem, men vi må gå ind i konstruktive engagementer i områder, som er af betydning for begge parter. Det glædede mig, at mit budgetændringsforslag om at øge udbetalingerne til ofrene for Tjernobyl blev vedtaget af Parlamentet.
Endelig er jeg enig med hr. Gahler i, at den offentlige mening i Europa ikke vil støtte frihedsbevægelser for befolkningen i Nordafrika i en overskuelig fremtid. 
Souladakis (PSE ).
   - Hr. formand, Kommissionens og generelt EU's initiativ til et bredere Europa er et skridt i den rigtige retning, hvis vi vil forene vores politik og gøre den til en fællesskabspolitik.
Med hr. Napolitanos fremragende betænkning udformes en interessant politisk strategisk ramme for det område, der omgiver EU. Denne strategi muliggør både planlægning og målsætning, men bevarer samtidig også den fleksibilitet, som er nødvendig for hvert enkelt område omkring os på grundlag af dets særlige karakteristika.
Vores grundlæggende prioriteter er baseret på gode relationer, fred og økonomisk og politisk samarbejde. Fjernt fra enhver tanke om nye mure og nye opdelinger.
Kommissionen foreslår i sit dokument det økonomiske element. Fru Napoletanos betænkning foreslår det politiske element, som betyder initiativer til fred i Mellemøsten, Kaukasus, Balkan og andre steder. Vi som Parlament kan imidlertid også tage initiativer ved at intensivere vores indsats. Inden for disse rammer tror jeg, og foreslår jeg, at Europa-Parlamentet, som det har gjort før med andre regionale samarbejder, nedsætter et blandet parlamentarisk udvalg med landene i Sortehavssamarbejdet, som allerede har en parlamentarisk forsamling, et regeringssamarbejde, en udviklingsbank og et fast sekretariat, og som - vigtigst af alt - har deltagelse af 13 lande. Blandt disse lande er medlemmer af og ansøgerlande til EU, landene i Kaukasus, Balkanlandene, Rusland, Ukraine, Moldova og i det hele taget lande med særlig politisk interesse i EU. 
Arvidsson (PPE-DE ).
   - Hr. formand, vi er nu midt inde i den største udvidelse af EU nogensinde. Om nogle år tilslutter Bulgarien og Rumænien sig, og der optages medlemsforhandlinger med Tyrkiet og Kroatien.
Dette har skabt en øget interesse for EU i vores omverden. Vi kan forvente os nye ansøgninger om medlemskab og nye ønsker om nært samarbejde i fremtiden. Jeg synes, at vi skal være stolte over denne interesse i at deltage i det europæiske samarbejde. Det betyder også, at vi kan stille krav og støtte landene i vores nærområde, så de respekterer menneskelige rettigheder og friheder, opfylder retsstatens principper og efterlever grundlæggende økonomiske frihandelsprincipper.
Personligt forstår jeg ikke snakken om, at Europas grænser nu skal defineres. EU skal være åbent for nye medlemmer fra vores nærområde i fremtiden, uanset om de følger det gamle skolekorts afgrænsning af den europæiske verdensdel eller ej. Med moderne teknik og telekommunikation bliver Bosporus, Gibraltar og Kaukasus endnu mere imaginære grænser, mens frihed, menneskerettigheder og demokrati i andre dele af verden og naturligvis deres modsætning undertrykkelse bliver desto mere virkeligt for os alle.
Moldova er et lille, fattigt land i EU's kommende grænseområde. Jeg tror ikke, at en planlagt stabiliseringspagt omfattende Hviderusland, Ukraine og Moldova er en succesfuld løsning. Moldova hører historisk og kulturelt til Sydøsteuropa. Det er mit håb, at Kommissionen forsøger at etablere et samarbejde med Moldova, som tager hensyn til dette og åbner vejen for et fremtidigt moldovisk EU-medlemskab efter, at Rumænien og Bulgarien er indtrådt i Unionen.
Leinen (PSE ).
   - Hr. formand, efter Anden Verdenskrig havde europæerne en vision om integration af staterne, og EU er resultatet efter over 50 år. I dag må det store Europa have en vision om en naboskabspolitik, i øst som i syd, og jeg takker Pasqualina Napoletano for betænkningen, som giver mange idéer. Vi har et helt arsenal af instrumenter til at udfylde dette naboskab, økonomiske, politiske og teknologiske elementer. Vi skal også bruge de andre institutioner, Europarådet og OSCE, som kan bidrage til denne naboskabspolitik. Jeg tror, at en strategi med naboskabsaftaler for det pågældende land eller for en gruppe af lande kan hjælpe, ikke Schumann-erklæringen fra 1951, dengang for kul og stål. Det er fortsat en idé, som vi også i dag kan bruge til den type sektorale aftaler med vores naboer. En teknologisk aftale med Nordafrika om solart brint ville f.eks. være et kæmpetema for os og for dem. Vi ønsker altså ikke noget fort Europa, men et åbent Europa, og denne politik skal hjælpe os. 
Carnero González (PSE ).
   - Hr. formand, jeg er enig i Kommissionens forslag og fru Napoletanos betænkning.
Som jeg forstår det, drejer det sig om at erkende, at udvidelsen ikke er, ikke kan være og ikke vil være Unionens eneste instrument til at strukturere Europa og Euro-Middelhavs-regionen. Det er sagen.
Der vil være en grænse for udvidelsen. Der indtræder 12 nye lande, vi har også Tyrkiet, og der vil indtræde nogle flere i fremtiden. Når denne grænse er nået, vil vi ikke kunne sige, at vi mangler politiske, økonomiske, sikkerhedsmæssige, kulturelle eller menneskelige instrumenter til at strukturere Europa.
Med andre ord formgiver vi en bredere arkitektur, der supplerer udvidelsesinstrumentet, og som også kræver den uddybning, som den forfatning, vi i øjeblikket arbejder på, repræsenterer. Hvis vi ikke formulerede disse politikker om nyt naboskab, ville vi have forregnet os, og til syvende og sidst anerkender vi nu forslag, som er blevet stillet af folk, der har et stort kendskab til den europæiske situation, og som jeg naturligvis støtter.
De Rossa (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne hilse Kommissionens forslag og fru Napoletanos betænkning varmt velkommen.
Der er en imponerende ambition heri. Det ville være ganske let for EU at sige, at vi har nok at gøre med at tage os af udvidelsen og at få udvidelsesprocessen på plads. Men det ville være yderst kortsigtet at gøre dette, og den aktuelle idé om at gå videre med en politik inden for rammerne af udvikling for vores nære naboer er yderst vigtig.
Jeg blev her til morgen slået af noget, som den irske præsident sagde, da han talte om vores nære naboer - folk, der bor tæt på hinanden, men som ikke kender hinanden, hverken på lokalt eller internationalt plan. Denne uvidenhed om hinanden fører til frygt og mistro og kan med tiden føre til konflikt. Derfor er politikken for vores forhold til vores nære naboer yderst vigtig, ikke kun for vores sikkerhed, men også for sikkerheden i de lande, der er vores naboer.
Lad os ikke sige, at vi ikke kan have fri bevægelighed med Nordafrika. Vi har fri bevægelighed med Nordafrika, vi anerkender det bare ikke. 
Paasilinna (PSE ).
   - Hr. formand, jeg lykønsker ordføreren med hendes betænkning om det vanskelige spørgsmål om naboskab. Det er godt, at den understreger, hvor vigtig politisk, social og økonomisk stabilitet i vores naboregioner er for vores sikkerhed, ja, for vores fremtid. Derfor støtter jeg varmt idéen om et fælles frihandelsområde. På den måde kan vi fremme den demokratiske udvikling.
Vores modenhed bliver imidlertid målt på vores evne til at afværge og forebygge konflikter. Vi må støtte Kommissionens idé om naboskabsprogrammer. Det, vi eksporterer, skal være stabilitet, så vi ikke behøver importere ustabilitet. Vi skal imidlertid huske, at der ikke kun findes kløfter mellem lande, men også inden for de enkelte lande, og de vokser hele tiden. Det er en ægte målestok for vores samfunds succes, inklusive vores eget. 
Verheugen,
    Hr. formand, jeg vil kun kommentere nogle ganske få spørgsmål. For det første spørgsmålet om differentiering. Ja, det er et centralt element i Kommissionens forslag. Det drejer sig om en helt differentieret model, hvert land bliver altså behandlet særskilt. Det er ikke et multilateralt projekt, men et bilateralt projekt, altså skræddersyet til den enkelte, og derfor bliver Rusland ikke behandlet på samme måde som Libyen, det kan man overhovedet ikke, det ville også være tåbeligt at forsøge! Det betyder også, at rækkevidden og substansen i fællesskabet vil være helt forskellig, i hvert fald i starten. På et eller andet tidspunkt i en fjern fremtid kan alle togene måske køre ind på samme banegård, men der vil være differentieringer i lang tid. Naturligvis kan jeg lige så lidt som hr. Gahler forestille mig, at vi inden for en overskuelig fremtid skulle have en aftale om fri bevægelighed for arbejdskraften med landene i Nordafrika. Det er der nu heller ingen, der har sagt.
Mit sidste punkt er, at flere talere har klaget over en mangel på begrebsmæssig klarhed og sammenhæng. Det undrer mig lidt. Jeg synes, begrebet er helt klart. Vi vil have en politik, som henvender sig til dem, som efter udvidelsen er vores direkte naboer, om det nu er via fælles landegrænser eller søgrænser. Det er, som Romano Prodi helt rigtigt sagde, landene fra Rusland til Marokko. Det er naturligvis let, og jeg kunne lave det til Dem i næste weekend, hvis De vil have det, at udarbejde en fælles strategi for alle europæiske lande og alle nabolande uden for Europa, som ikke er medlem af EU, ved ganske enkelt at kombinere de eksisterende strategier og politikker med hinanden. Det ændrer imidlertid ikke ved, at vi ville skulle bruge andre instrumenter f.eks. til landene på det vestlige Balkan og Tyrkiet end dem, som vi skal bruge til Libyen og Syrien, fordi vi har andre mål med Tyrkiet og landene på det vestlige Balkan. Hr. Broks forsøg er al ære værd, og jeg tager ham det heller ikke ilde op, jeg ved, hvad det er, han ville. Hr. Brok vil sikkert give mig ret, når jeg siger, det ville være ensbetydende med den samlede strategiske models endeligt, hvis man på nuværende tidspunkt nedskrev et alternativ til Tyrkiets udsigt til optagelse i et formelt dokument fra Rådet eller Kommissionen. Det kan De godt forlange, hr. medlem, men Kommissionen kan ikke gøre det.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Forhandlingen finder sted i morgen kl. 12.00.
Boudjenah (GUE/NGL ),
   Ord som "nyt liv" er uden tvivl udtryk for ønsket om at få tættere forbindelser. Der tales om et "fælles økonomisk rum", men uden fælles struktur. Vi er faktisk langt fra sådan et rum, når man hører Romano Prodi tale om politisk tilnærmelse og stigende integration i de økonomiske og sociale strukturer i EU. Man kan spørge sig selv, om ordet "naboskab" ikke har erstattet ordet "partnerskab". EU's mål er ganske enkelt integration af disse lande i det store europæiske marked, men uden økonomisk kompensation i form af den støtte, som ansøgerlandene nød godt af, selv om betingelserne var hårde og uretfærdige.
Et andet aspekt er, at hele Kommissionens meddelelse er præget af en meget sikkerhedsbaseret holdning til forbindelser. Det er langt fra håbet om et EU, der er åbent mod verden. Fri bevægelighed for varer og kapital, men ikke for mennesker, er ikke blot umenneskeligt, men også fuldkommen illusorisk og kynisk.
Hvis EU ønsker at leve op til de forventninger, som mange befolkninger stadig har til det, og at indføre en opfattelse af verden, som er meget anderledes end den amerikanske, er der al mulig grund til at indgå nye forbindelser med vores naboer, særlig i Middelhavsområdet. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om den nordiske dimension. 
Antonione,
    Hr. formand, mine damer og herrer, den første handlingsplan for den nordlige dimension i EU's eksterne og grænseoverskridende politik 2000-2003, som blev vedtaget af Det Europæiske Råd i Feira den 19. og 20. juni 2000, udløber ved årets udgang, og derfor gik man allerede for et år siden i gang med nogle intense forberedelsesaktiviteter for at fortsætte politikkerne for den nordiske dimension længere end til 2003.
Jeg minder navnlig om, at retningslinjerne for en ny handlingsplan var blevet opstillet i forbindelse med ministerkonferencen om den nordlige dimension og det arktiske vindue i Grønland i august 2002 samt udenrigsministrenes efterfølgende møde i Luxembourg i oktober samme år. I henhold til disse retningslinjer tog Kommissionen således kontakt til alle de berørte parter - herunder de regionale sammenslutninger og organisationer samt repræsentanterne for den private sektor - med henblik på udarbejdelsen af et arbejdsdokument om den nye handlingsplan.
Den 11. juni i år forelagde Kommissionen arbejdsdokumentet om anden handlingsplan for den nordlige dimension for perioden 2004-2006 for Rådet. Arbejdsdokumentet indeholder forskellige forslag, som de berørte parter har stillet, og der tages højde for erfaringerne med den første handlingsplan og de nye behov, der opstår i de kommende år. Dette dokument blev behandlet af Rådet den 29. september 2003 og blev herefter vedtaget på Det Europæiske Råd i Bruxelles den 16. og 17. oktober. Ved den lejlighed understregede stats- og regeringscheferne, at den nordlige dimension får stadig større betydning i forbindelse med EU's udvidelse, og at den skal give et væsentligt bidrag til udviklingen af EU's nye naboskabspolitik i hele regionen.
I handlingsplanen for 2004-2006 angives retningslinjerne for de næste tre år. Man garanterer en fortsættelse af den nordlige dimension i EU's politikker, og denne dimension kaldes i dokumentet for et horisontalt begreb, der finder anvendelse inden for de eksisterende finansielle og institutionelle rammer i den pågældende region.
Den nordlige dimension er af særlig betydning for nogle af EU's prioriterede områder, hvor den potentielle merværdi er størst, f.eks. økonomi, virksomheder, infrastruktur, menneskelige ressourcer, uddannelse, kultur, videnskabelig forskning, sundhed, miljø, nuklear sikkerhed, naturlige ressourcer, grænseoverskridende samarbejde og regionaludvikling samt retlige og indre anliggender.
De fælles rammer, som den nordlige dimension lægger for den politiske dialogs og det konkrete samarbejdes fremme, vil omfatte et bredt og forskelligartet geografisk område omkring Østersøen og det nordlige Atlanterhav. Der bliver lagt særlig vægt på regioner med specifikke behov såsom Kaliningrad og Arktisområdet, og derfor er det af afgørende betydning, at man i forbindelse med den nordlige dimension styrker samspillet mellem Rusland og EU på alle niveauer.
Kommissionen skal bevare sin vejledende rolle, men alle de berørte parter - både på nationalt, regionalt og lokalt plan samt virksomheder og civilsamfund generelt - skal opfordres til at deltage aktivt. Der skal finde konkrete aktiviteter sted på de fem store prioriterede områder, som jeg nævnte for lidt siden, nemlig økonomi og infrastruktur, uddannelse, kultur, forskning og sundhed, miljø, nuklear sikkerhed og naturlige ressourcer, grænseoverskridende samarbejde og regionaludvikling samt retlige og indre anliggender, og det skal ske i en samarbejdsånd, som bygger på alles mulighed for deltagelse, subsidiaritet og komplementaritet, en effektiv opgavefordeling samt global koordinering og kontrol. 
Verheugen,
    Hr. formand, mine damer og herrer, den nordiske dimension i udenrigsrelationerne og i EU's grænseoverskridende aktiviteter er et vigtigt handlingsområde for Kommissionen, og dette handlingsområde vil blive endnu vigtigere med den forestående udvidelse. Kommissionen er fortsat aktiv inden for den nordiske dimension. Parallelt til gennemførelsen af initiativerne i den første handlingsplan for den nordiske dimension har Kommissionen deltaget aktivt i udarbejdelsen af den anden handlingsplan for regionen. Denne anden handlingsplan dækker perioden 2004-2006.
I tilslutning til de forarbejder, som det danske rådsformandskab udførte sidste år, har Kommissionen i første halvdel af 2003 gennemført en åben og integrativ høringsproces, som de vigtigste partnere har deltaget i. Denne proces har vist sig meget nyttig. Kommissionen har i denne forbindelse også taget højde for Europa-Parlamentets beslutning af 16. januar 2003. I juni 2003 fremlagde Kommissionen sine forslag til den anden handlingsplan. Efter drøftelsen i Rådet blev den endelige version af dokumentet vedtaget af Rådet og godkendt af Det Europæiske Råd på mødet i Bruxelles den 16.-17. oktober 2003.
Det vigtigste mål med den anden handlingsplan er til gavn for begge parter at stille et instrument til rådighed for det regionale samarbejde med vores naboer, Den Russiske Føderation. Desuden skal der inden for rammerne af den nordlige dimension tages fat på de chancer og udfordringer, som kan følge af den forestående udvidelse. Det vil sige, at den skal bidrage til at fremme stabilitet og velstand i denne region både inden for og uden for EU's grænser.
Inden for den nordlige dimension ydes der også et direkte bidrag til at gennemføre de mål, som vi netop har diskuteret i forbindelse med debatten om og det nye naboskab. Endelig vil den nye handlingsplan bidrage til en bæredygtig udvikling af den arktiske region og de indfødte folk, der lever dér.
Kommissionen har i år desuden arbejdet intensivt med den fortsatte gennemførelse af den første handlingsplan. Den skal jo være afsluttet med udgangen af 2003. I denne forbindelse er det værd at nævne nogle resultater, som er opnået for nylig. Det gælder f.eks. gennemførelsen af de første projekter inden for miljøpartnerskabet for den nordiske dimension, underskrivelse af aftalen om det multilaterale nuklear- og miljøprogram i Den Russiske Føderation og udbygningen af det grænseoverskridende samarbejde i forbindelse med udarbejdelsen af de første naboskabsprogrammer i tilslutning til Kommissionens meddelelse fra juli 2003.
Vi bør heller ikke glemme de mange allerede afsluttede eller endnu løbende projekter og konkrete initiativer fra Kommissionen i forbindelse med fællesskabsprogrammer, som også bidrager til at gennemføre den nordiske dimension. Årsberetningen 2003 om fremskridtene i gennemførelsen af handlingsplanen for den nordiske dimension vil indeholde en fuldstændig oversigt, som omfatter alle sektorerne i den første handlingsplan. Kommissionen vil offentliggøre denne beretning inden for de kommende uger.
Endelig bør vi også tage højde for de vigtige bidrag, som de andre aktører yder, f.eks. medlemsstaterne, regionale organisationer eller kommunale eller regionale myndigheder. Kun med aktiv støtte fra alle involverede aktører i regionen kan den nordiske dimension blive en virkelig succes. Det er et aspekt, som vi peger særligt stærkt på i den anden handlingsplan. Kommissionen vil naturligvis fortsat regelmæssigt informere Parlamentet om gennemførelsen af initiativet, og vi håber på aktiv deltagelse fra Parlamentets side i de overvågnings- og kontrolinitiativer, som vil blive gennemført i nær fremtid. 
Suominen (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, kommissær Verheugen, hvis man skal, kan man altid finde både gode og dårlige nyheder om den nordlige dimension. Den gode nyhed er, at Rådet og Kommissionen siger, at den nordlige dimension lever og har det godt. Den dårlige nyhed er, at der ikke sker meget inden for denne ramme, bortset fra at Parlamentet, Rådet og Kommissionen kappes om at udvide og samtidig udvande konceptet, så det snart kommer til at dække hele den nordlige halvkugle.
I Østersøområdet og det nordvestlige Rusland sker der imidlertid hele tiden ting, som EU også bør være økonomisk involveret i. Spørgsmålet om sikkerhed til søs, eller manglende sikkerhed, er en af dem. EU bliver udvidet, og om fire måneder vil grænsen mellem Rusland og EU være dobbelt så lang som i dag. Aftalen om Kaliningrad risikerer at blive et alvorligt stridspunkt, eftersom det ikke ser ud til, at der er nogen, der fortæller Litauen, hvad der sker, eller om der overhovedet sker noget. Det var underholdende at læse i referatet fra EU-Rusland-topmødet om en undersøgelse af muligheden for et højhastighedstog i slutningen af 2003. Det er nu seks uger siden, og litauerne ved ikke noget om det, i hvert fald ikke hvis vi skal tro, hvad deres tidligere præsident sagde i går. Den nordlige gasrørledning vil formentlig blive påbegyndt inden for to eller tre år, og den skal gå fra Det Arktiske Ocean forbi Finland og via de baltiske lande til Centraleuropa. Dens rute fra det arktiske område til Baltikum mangler infrastruktur, og den kommer sandsynligvis også til at gå gennem skovområder, som kræver beskyttelse. Det kan russerne ikke klare alene.
Fra tid til anden er der stor ballade i EU om de farer, der er forbundet med atomaffald og atomkraftværker i det nordvestlige Rusland. Inden for Tacis-programmet findes der imidlertid store ubrugte ressourcer, som er afsat til projekter, der skal øge den nukleare sikkerhed - omkring 180 millioner euro. Hvorfor bliver de så ikke brugt til at fjerne atomaffald i havet ved Litsa Guba og Murmansk, det vil sige skrottede reaktorer fra atomubåde og atomaffald på kysten, eller til at sikre, at det er sikkert at bruge kraftværkerne i Sosnovoborsk og Kandalaksja? Miljøpartnerskabet under den nordlige dimension, som koordineres af Den Europæiske Bank for Økonomisk Genopbygning og Udvikling, er et glimrende redskab. Det bør også anvendes andre steder end i bare ét projekt. Det sydvestlige vandbehandlingsanlæg i Skt. Petersborg er kun toppen af isbjerget med hensyn til, hvad der er behov for.
Mine damer og herrer, det er på ingen måde EU's skyld, at den nordlige dimension fortsat næsten kun eksisterer i ord. Jeg anklager f.eks. Finlands nuværende og tidligere regeringer, som ikke har fundet samarbejdet med naboregionerne interessant nok til at starte et kraftfuldt lobbyarbejde for at få EU til at handle. 
Myller, Riitta (PSE ).
   - Hr. formand, på vegne af De Europæiske Socialdemokraters Gruppe vil jeg gerne takke Kommissionen og Rådet, fordi EU's nordlige dimension er blevet en vedvarende og konsistent del af EU's politik. Dens kontinuitet fremgår af den kendsgerning, at vi nu diskuterer den anden handlingsplan.
Den nordlige dimension er imidlertid, som det er blevet nævnt, blevet kritiseret for at være upræcis og mangle konkret indhold. Det forestående program for perioden 2002-2006 vil forhåbentlig løse disse problemer. Programmet lover at etablere en sammenhængende operationel ramme for hele politikken under den nordlige dimension ved at skabe strategiske mål og prioriteringer. Den nordlige dimension vil ikke opnå tilstrækkelig troværdighed, før den bidrager til at forbedre livet for mennesker i EU's nordlige regioner og de tilstødende regioner. Det er ensbetydende med at udvikle økonomien ved at udnytte det potentiale, som findes i handel og bæredygtig brug af naturens ressourcer.
I de nordlige regioner er miljømæssige spørgsmål af afgørende vigtighed. Efter udvidelsen vil Østersøen blive et indre farvand i EU, og det vil kræve hurtig handling at beskytte det, ikke kun i EU, men også i Rusland. Det er gode nyheder, at den russiske premierminister under sit besøg i Finland i denne uge støttede EU's bestræbelser for at få stoppet sejladsen med enkeltskrogede olietankere i Østersøen. Samarbejdet på miljøområdet skal fortsættes for at forbedre atomsikkerheden, og dyrelivet i det arktiske område kræver også særlig opmærksomhed.
Planer og aftaler, som allerede er indgået inden for sundhedsområdet og det sociale område, skal også omsættes til konkrete samarbejdsprojekter. Det nye naboskabsinitiativ, som blev diskuteret for kort tid siden, vil styrke EU's nordlige dimension. En merværdi vil også blive tilført især af det foreslåede nye finansinstrument, som f.eks. vil reducere bureaukratiet i grænsesamarbejdet. Ikke desto mindre skal den nordlige dimension også bruge tilstrækkelige nye økonomiske ressourcer for at blive gennemført. 
Väyrynen (ELDR ).
   - Hr. formand, udvidelsen af EU vil styrke den nordlige dimension. Når de baltiske lande og Polen, som har været vigtige partnere i EU's eksterne relationer, bliver medlem af EU, vil de styrke den nordlige dimension, både inden for EU's interne udviklingsarbejde og i de ydre relationer. Det voksende EU er i færd med at reorganisere de eksterne relationer med naboerne i øst og syd ved at skabe -politikken og den nye naboskabspolitik. Fremtiden for den nordlige dimension afhænger af, hvor godt vi kan knytte den til dette bredere koncept.
Inden for -politikken vil EU fortsætte med at udvide og udvikle sine forbindelser til de europæiske naboer. Som supplement til det er den nordlige dimension og den sydlige dimension aspekter af EU's politik, som også rækker uden for Europa. Det er naturligt, at den nye naboskabspolitik og finansieringsplanen for det nye naboskabssamarbejde også bør gennemføres i de nordlige regioner. Den nye finansieringsplan bør netop anvendes i nord som et pilotprojekt, før det anvendes generelt, som foreslået i fru Napoletanos betænkning. 
Seppänen (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, hr. formand for Rådet, EU's nordlige dimension er ikke EU's indre marked-politik, men en naboregions- og udenrigspolitik. Det handler især om samarbejde med de dele af Rusland, som ligger tæt på EU's grænser.
Vores gruppe vil gerne fokusere på ordet "samarbejde". Der er brug for at skabe samarbejde mellem mennesker og mellem virksomheder. Ud over penge skal vi også eksportere social velfærd og demokrati til de nordlige naboregioner. Vores gruppe støtter projekter til forebyggelse af seksuel udnyttelse af kvinder og børn og til at bekæmpe de sygdomme og de sociale problemer, som fattigdom fører med sig. Fattigdom forårsager sygdom.
Vi er ikke glade for Kommissionens behandling af EU's nordlige dimension. Det skal være mere end blot en politik om Rusland. Kommissionen har ikke været i stand til at skabe nogen substans i de projekter, der findes i programmerne. Det samme må desværre siges om de lande, der har haft formandskabet i år. Hverken Grækenland eller Italien havde den nordlige dimension med på deres liste over prioriterede områder. De har trukket hjemover mod Middelhavsområdet, selv om det land, der har formandskabet, har pligt til at skabe projekter i hele EU. Premierminister Berlusconi har været mere interesseret i Ruslands krigeriske dimension end i fred, almindeligt samarbejde med mennesker og deres sociale velfærd.
Der er risiko for, at de særlige træk ved EU's nordlige dimension vil blive trådt under fode af den nye bredere europæiske naboskabspolitik. Naturen stiller andre betingelser for livet i nord end længere mod syd, og disse regioner har brug for deres egen særskilte politik. De politiske gruppers fælles beslutningsforslag omfatter det hele og mangler kun at blive gennemført, hvilket er Kommissionens ansvar. 
Wuori (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, når "store" emner som Italiens hjemlige politik dominerer EU-debatten, kan andre hjørner af kompasset blive trængt i baggrunden. Derfor venter den nordlige dimension stadig på sit store gennembrud. Hvor vigtig den er, ser man imidlertid, når man f.eks. ser på de risici, der er forbundet med atomkraft i vores naboland Rusland, eller dets seneste indenrigspolitik. Det bredere Europas stabilitet afhænger desuden i høj grad af, om vi kan opnå et effektivt regionalt og grænseoverskridende samarbejde.
Som det allerede er blevet sagt, vil Østersøen med EU's udvidelse få større betydning, og det samme vil forhåbentlig ske for mulighederne for at få et mere substantielt samarbejde om at forbedre den økologiske og politiske fremtid. Jeg vil gerne minde alle de tilstedeværende om de farer, der knytter sig til russiske olietransporter, som er i stor stigning.
Denne handlingsplan giver et nyttigt overblik over de centrale regionale udfordringer, men den mangler totalt et strategisk syn på de fokusområder, som bør fremmes, især konkrete og målelige mål på kort og mellemlang sigt, eller hvordan samarbejdet med de forskellige mellemstatslige fora, ngo'er og andre eksisterende fora kan bruges til at opnå disse mål.
Endelig vil jeg gerne rejse spørgsmålet om status for EU's eneste indfødte folk, samerne. De bør have langt større politisk indflydelse, end de har i dag. Samernes oprindelige næringsveje og levemåde bør beskyttes, hvilket også vil sige, at lokale stridigheder om ejerskab og brugsret til jorden skal løses på en tilfredsstillende måde, selv om det kan være vanskeligt og smertefuldt. Men også her er det viljen, der er afgørende. 
Wallis (ELDR ).
   - Hr. formand, jeg tøver med at trænge ind i, hvad der er en næsten rent finsk debat, men jeg vil gerne hilse denne anden handlingsplan velkommen og henlede opmærksomheden på to punkter. Jeg havde det privilegium på Parlamentets vegne at være til stede ved alle de tre ministermøder, der forberedte denne handlingsplan, og der er to punkter, som synes at være blevet overset.
Den nordiske dimension har at gøre med relationerne mellem EU og Rusland, men den har også at gøre med noget, der er langt bredere end det i hele det nordligste og arktiske område. Vi holdt et af ministermøderne i Ilulissat i Grønland, og jeg syntes, at vinduet ud mod det arktiske var kommet i fokus, men i stedet ser det ud til, at det er blevet smækket i.
Det arktiske miljø og befolkningen dér er af betydning for os alle. De udgør en del af en global udfordring, som vi må tage op, og som frembyder den største fare, hvis vi ignorerer den. Vi havde muligheden for i EU at vise lederskab på dette område ved at arbejde med og gennem Det Arktiske Råd og endnu vigtigere ved at indgå et partnerskab med USA på dette område af kloden, hvor vi kunne arbejde sammen.
Det andet punkt, der mangler, er det, der angår parlamentarisk og repræsentativ involvering på alle niveauer. Det første ministermøde lagde op til etablering af et forum for den nordiske dimension. Jeg var til et møde med parlamentsmedlemmer fra Nordisk Råd i går i Warszawa, hvor det samme blev sagt. Vi har behov for parlamentarisk involvering på alle niveauer for at fremme, tale for, nøje undersøge og flytte denne politik fremad, så den ikke forbliver en fantompolitik, men bliver til virkelighed. 
Verheugen,
    Hr. formand, først til hr. Suominen: De har naturligvis helt ret i, at Østersøområdet er en af de mest dynamiske regioner i Europa, økonomisk måske den mest dynamiske overhovedet. Men det er også en kendsgerning, at alle Østersøstaterne med undtagelse af Rusland vil være medlemmer af EU fra den 1. maj 2004. Der vil kun være en eneste østersøstat, som ikke er med i EU, og det er Den Russiske Føderation. Alle andre er med. Alt, som vedrører østersøpolitikken, vil fremover være EU-Rusland-politik. Det er der ikke noget alternativ til. Jeg tror derfor, at de initiativer, som vi har udviklet med hensyn til Den Russiske Føderation, betyder en markant styrkelse af den nordiske dimension.
Så nævnte De Kaliningrad. Men jeg blev noget overrasket over det, De sagde! Spørgsmålet om adgang til og fra Kaliningrad er ikke blevet forhandlet mellem EU og Rusland, men mellem EU og Litauen, og derefter med Rusland. Hvert enkelt skridt er afstemt med Litauen. Undersøgelsen af muligheden for en hurtig togforbindelse er en aftale med Litauen, og Kommissionen har sammen med den litauiske regering forhandlet betingelserne for en sådan undersøgelse på plads i alle detaljer. Jeg har selv informeret den litauiske præsident om resultatet af dette arbejde. Den litauiske præsident kan ikke have sagt til Dem, at han ikke ved det! Det er virkelig umuligt. Jeg beder Dem kontrollere Deres informationer endnu en gang, for jeg lægger stor vægt på, at der ikke opstår det indtryk, at vi gør noget, som berører Litauens suverænitet i det direkte forhold til Rusland. Vi forhandler ikke noget med Rusland, som berører vores kommende medlemsstat Litauens suverænitet. Her kan jeg berolige Dem fuldstændig. Der er ingen, der er mere opmærksom på det end mig, og jeg fandt mildt sagt Deres bemærkninger om det meget forbløffende.
Hvad angår spørgsmålet om den arktiske region, som blev nævnt til slut, vil jeg gerne pege på, at den anden handlingsplan, som jeg fortalte Dem om, helt udtrykkeligt ser det arktiske vindue som det nye store initiativ og den nye store aktivitet, som den ene af to store aktiviteter i denne plan. Det er besluttet, det står i papiret. Jeg forstår altså ikke helt, hvordan man her kan sige, at vinduet skulle være lukket i igen. Det modsatte er tilfældet. Vi har netop lukket vinduet rigtigt op, og jeg kan love Dem, at Kommissionen med stor energi vil arbejde for, at de muligheder, som dette initiativ giver, bliver udnyttet fuldt ud. 
Formanden.
   - Jeg har modtaget fem beslutningsforslag(1), jf. forretningsordenens artikel 37, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen.

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er spørgetiden (B5-0414/2003). 
Vi behandler en række spørgsmål til Rådet.
EU's italienske rådsformandskab har under påberåbelse af Schengen-aftalens artikel 2, stk. 2, forelagt et forslag om, at en medlemsstat, der tilrettelægger et topmøde eller en anden begivenhed af tilsvarende betydning, midlertidigt skal kunne genindføre sine indre grænser. Samtidig skal medlemsstaterne forpligtes til at forelægge samtlige informationer, der kan bidrage til at lokalisere personer, der er kendte for at have skabt uroligheder under lignende forhold, samt fremsende navnene på de personer, der i forbindelse med tidligere demonstrationer har gjort sig skyldige i overtrædelser i forbindelse med forstyrrelse af den offentlige orden.
Kan Rådet bekræfte, at dette forslag eksisterer? Hvis ja, er dette ikke ensbetydende med en fuldstændig afskaffelse af de borgerlige frihedsrettigheder, som er forankret i EU's charter om grundlæggende rettigheder?
Antonione,
    I artikel 2, stk. 2, i Schengen-konventionen står der, at når den offentlige orden eller den nationale sikkerhed kræver det, kan en kontraherende part efter samråd med de øvrige kontraherende parter træffe beslutning om, at der i et begrænset tidsrum iværksættes en national grænsekontrol, der er tilpasset forholdene, ved de indre grænser. Hvis det af hensyn til den offentlige orden eller den nationale sikkerhed er påkrævet at handle omgående, træffer den pågældende kontraherende part de nødvendige foranstaltninger og underretter snarest muligt de øvrige kontraherende parter herom.
I henhold til disse bestemmelser vedtog Eksekutivkomitéen den 20. december 1995 en afgørelse om gennemførelsesproceduren for artikel 2, stk. 2, i Schengen-konventionen. I overensstemmelse med førnævnte tekster, det vil sige EFT L 239 af 22.9.2000, s. 133, den fælles aktion af 26. maj 1997 vedrørende samarbejde om offentlig orden og sikkerhed (EFT L 147 af 5.6.1997, s. 1) og Rådets konklusioner af 13. juli 1997 om sikkerheden i forbindelse med Det Europæiske Råds møder og andre arrangementer, som kan forventes at give anledning til lignende problemer (dokument 10916/01 JAAI 82) har det italienske formandskab stillet et forslag til Rådets beslutning om sikkerheden i forbindelse med Det Europæiske Råds møder og andre arrangementer, som kan forventes at give anledning til lignende problemer.
I forslaget til beslutning afskaffer man ikke de grundlæggende borgerlige frihedsrettigheder, der er nedfældet i EU's charter om grundlæggende rettigheder af 7. december 2000 (EFT C 364 af 18.12.2000, s. 1), og det indeholder navnlig nogle specifikke bestemmelser om databeskyttelse ved udveksling af personoplysninger. 
Alavanos (GUE/NGL )
   - Tak til ministeren for hans svar, som naturligvis foruroliger mig. Jeg vil gerne stille ham følgende tillægsspørgsmål: Hvad er der sket med dette forslag til afgørelse, er det principielt blevet godkendt af de øvrige 14 lande, og hvilke grundlæggende bestemmelser indeholder dette forslag til afgørelse?
Antonione,
    Jeg er ikke i stand til at give et præcist svar på disse yderligere oplysninger. Jeg forbeholder mig derfor retten til eventuelt at give hr. Alavanos et skriftligt svar på hans tillægsspørgsmål. 
Formanden.
Hvilke medlemsstater har ændret deres lovgivning inden for den fastlagte tidsfrist den 6. september 2003 i henhold til artikel 42 i afgørelse 2002/187/RIA(1)? Hvilke bestemmelser indeholder disse love og hvad er de vigtigste forskelle?
Hvilke nationale bestemmelser fastlægger reglerne for status og beføjelser for de nationale medlemmer af Eurojust i det tidsrum, der er gået fra afgørelsens ikrafttrædelse og til dato? Hvad er indholdet af disse bestemmelser og hvad er de vigtigste forskelle?
Antonione,
    Rådet har ikke modtaget nogen oplysninger fra medlemsstaterne om gennemførelsen af afgørelse 2002/187/RIA om oprettelse af Eurojust. Rådet vil gerne henlede det ærede medlems opmærksomhed på, at der i afgørelsen ikke er noget krav om, at medlemsstaterne giver Rådet sådanne oplysninger. Rådet ved dog, at Kommissionen er ved at udarbejde en beretning om gennemførelsen af afgørelse 2002/187/RIA, og Rådet er blevet informeret om, at Kommissionen har til hensigt at forelægge denne betænkning for Rådet inden årets udgang. Eftersom der mangler information om de nationale gennemførelsesbestemmelser, kan Rådet ikke give det ærede medlem nogen nærmere oplysninger om de nationale bestemmelser om Eurojusts nationale medlemmers status og beføjelser i perioden fra afgørelsens ikrafttrædelse og til i dag. Det italienske rådsformandskab har dog afholdt et seminar om emnet, som fandt sted i Rom den 13. og 14. november 2003. 
Cappato (NI )
   - Så vidt vi ved, er der hidtil kun otte medlemsstater, som har svaret, selv om svarfristen var den 6. september. Det er et meget delikat spørgsmål, eftersom Eurojust i mellemtiden er begyndt at fungere, og eftersom der udveksles meget følsomme personoplysninger. Når det gælder Eurojust, er problemet efter min mening, at man har spændt kærren foran okserne, nemlig at man har oprettet en bureaukratisk samarbejdsstruktur uden regler og garantier, og uden at man har sørget for, at der var pligt til at overholde sådanne regler. Jeg behøver blot at nævne Möllemann-sagen, hvor Eurojust var inddraget via en udveksling af oplysninger, og hvor en liberal tysk politiker begik selvmord, netop mens der foregik en politi- og retsundersøgelse, som berørte flere medlemsstater. Spørgsmålet er stadig, hvilke bestemmelser den tyske befuldmægtigede handlede efter i udvekslingen af oplysninger om Möllemann-sagen, når Eurojust fastholder, at de tyske bestemmelser blev anvendt, mens tyskerne siger, at Eurojust-bestemmelserne blev anvendt. Som De kan se, hr. Antonione, er der et problem, som bør løses snarest muligt. Fristen den 6. september er ikke blevet overholdt, og nu haster det med at gribe ind. 
Formanden.
For to år siden fik fem cubanere, som havde infiltreret eksilorganisationer i Miami, der var blevet kædet sammen med terrorhandlinger i Cuba, som bl.a. krævede et europæisk dødsoffer, strenge straffe. Retssagen gennemførtes med skandaløse uregelmæssigheder, som bl.a. blev fordømt af Amnesty International. De vilkår, hvorunder de fængslede lever, og hindringerne for at de kan opretholde kontakten med deres familie er en krænkelse af gældende lovgivning i USA og af folkeretten.
Har Rådet, som jo interesserer sig meget for det cubanske folks menneskerettigheder, kendskab til disse forhold? Kan Rådet foretage sig noget i denne sag for af de amerikanske myndigheder at kræve en adfærd, som i det mindste svarer til, hvad der forlanges af de cubanske myndigheder med hensyn til overholdelse af menneskerettighederne og folkeretten, når det gælder lovgivning, retssager og de omtalte fangers situation?
Antonione,
    Som jeg allerede sagde i oktober i det fælles svar på spørgsmål H-0544/03 og H-0549/03 om samme emne, har Rådet kendskab til retssagen og fængslingen af de fem cubanske statsborgere, der har haft bopæl i Florida siden 2001, og til de bekymringer, som også menneskerettighedsorganisationer har givet udtryk for med hensyn til deres forhold i fængselet. Rådet har ikke drøftet retssagens gennemførelse. Hvad angår Rådets og Kommissionens holdning til Cuba generelt, henviser jeg hr. Martínez Martínez til vores forhandling her i Parlamentet i starten af september. 
Martínez Martínez (PSE ).
   - Hr. formand for Rådet, mit spørgsmål vedrører hverken de cubanske fangers retssag eller den situation, som de fængslede befinder sig i. Mit spørgsmål vedrører hovedsageligt respekten for familier, som nægtes at se disse fanger til trods for, at deres rettigheder er omfattet af folkeretten og USA's egen ret. Det drejer sig konkret om to kvinder, som i over fire år ikke har fået tilladelse til at besøge deres mænd, og om en smertelig situation, der endnu en gang er en nyhed i medierne: I dag har man igen nægtet en af hustruerne visum til at rejse ind i USA og besøge sin mand.
Jeg vil gerne vide, hvorvidt Rådet mener, at dette er et emne, der bør have dets interesse.
Antonione,
    Jeg vil undskylde over for hr. Martínez Martínez, at mit svar tydeligt nok ikke var tilstrækkeligt i betragtning af ønskerne, om jeg så må sige. Jeg vil undersøge sagen yderligere og give hr. Martínez Martínez et skriftligt svar med de oplysninger, jeg bliver i stand til at give. 
Marset Campos (GUE/NGL ).
   - Hr. formand for Rådet, jeg fastholder dette spørgsmål, fordi rådsformanden i oktober lovede os, at han skriftligt ville besvare alle de spørgsmål, vi stillede, og det er ikke sket. Indtil videre har vi ikke modtaget nogen svar.
Jeg tillader mig i forbindelse med dette spørgsmål at stille et tillægsspørgsmål, fordi De som Råd, når der har været en situation med manglende respekt for rettigheder, netop har handlet over for Cuba, men alligevel har Rådet ikke reageret på denne meget alvorlige manglende respekt for familiers rettigheder.
Tillægsspørgsmålet er: Har De forelagt dette konkrete spørgsmål, som vi stillede for en måned siden, om familierne til de fem cubanske fanger, der befinder sig i Miami, for Rådet?
Formanden.
   - Så vidt jeg husker, repræsenterede hr. Frattini Rådet i sidste måned, men jeg anmoder hr. Antonione om at notere sig disse spørgsmål og det opnåede tilsagn.
Hvad foretager Rådet og medlemsstaterne sig som led i den transatlantiske dialog for at overtale De Forenede Stater til at fremme menneskerettighederne ved at undgå at underminere Den Internationale Straffedomstol og ved at sikre Guantanamo-fangerne en retfærdig rettergang eller løslade dem?
Antonione,
    Hvad Den Internationale Straffedomstol angår, minder Rådet om den vægt, som EU lægger på bevarelsen af Rom-statuttens integritet. Alt skal forsøges, når det gælder indsatsen for at fremme en global underskrivelse af Rom-statutten og dens fuldstændige implementering i den nationale lovgivning. Medlemsstaterne bør deltage i aftalen om domstolens privilegier og immuniteter og sikre håndhævelsen af den nationale gennemførelseslovgivning. De bør ligeledes undlade at afgive udtalelser, hvor der gives udtryk for forbehold, som ikke er tilladt i henhold til artikel 120 i Rom-statutten. EU har i den forbindelse taget en lang række initiativer - nemlig en politisk dialog og andre initiativer - for at få tredjelandene, herunder USA, til at undertegne Rom-statutten. EU er af den opfattelse, at en global underskrivelse af Rom-statutten er nødvendig for Den Internationale Straffedomstols fulde effektivitet, og derfor er det efter EU's mening nødvendigt at fremme initiativer, der gør statutten mere accepteret, når blot de er i tråd med statuttens ånd og bogstav.
Rådet minder om, at det ved enhver mulig lejlighed - EU's fælles holdninger, retningslinjer og forskellige initiativer i tredjelandene - har gentaget sin klare og konsekvente holdning til de bilaterale aftaler om manglende udlevering, der forhandles om eller er indgået med USA. De medlemsstater, som USA har foreslået sådanne aftaler, har med det samme bedt om en fælles EU-indfaldsvinkel for disse forslag inden for rammerne af Rådet. Lige siden processens start har Rådet opstillet en klar politisk målsætning for denne fælles indfaldsvinkel. Grundlaget for en hvilken som helst løsning, der tager hensyn til USA's interesser, skal bevare Rom-statuttens integritet og må ikke gå ud over Den Internationale Straffedomstols funktion. Der henvises navnlig til de EU-retningslinjer, som er bilag til Rådets konklusioner af 30. september 2002, og hvor Rådet slog fast, at med den aktuelle ordlyd ville indgåelsen af bilaterale aftaler med USA være uforenelig med de pligter, som Den Internationale Straffedomstols statut giver medlemsstaterne, ligesom den kunne være uforenelig med andre internationale aftaler, som de nævnte stater har indgået. Desuden skal der med den valgte løsning sørges for et egnet system, så ingen, der har begået en forbrydelse, som falder inden for domstolens kompetenceområde, forbliver ustraffet. Dette system skal sikre, at de nationale dommere foretager passende undersøgelser af de personer, der stilles for Den Internationale Straffedomstol, og at de retsforfølger dem, såfremt der foreligger tilstrækkeligt bevismateriale.
Den løsning, der vælges med hensyn til statsborgerskabet for de personer, der ikke skal udleveres, må under alle omstændigheder kun gælde for personer, som ikke er statsborgere i et af Den Internationale Straffedomstols deltagerlande. Hvad anvendelsesområdet angår, skal det kun omfatte de personer, der befinder sig på den stats område, som ansøgningen er blevet rettet til, fordi de pågældende personer er blevet sendt dertil af en anden stat, og udleveringen kan ikke fortolkes således, at den også indbefatter gennemrejse.
Som Rådet slog fast i sin fælles holdning af juni 2003, skal medlemsstaterne i de tilfælde, hvor det er hensigtsmæssigt, fortsat henlede tredjelandenes opmærksomhed på Rådets konklusioner af 30. september 2002 om Den Internationale Straffedomstol og på de EU-principper, som er bilag til disse konklusioner, når det gælder forslag til aftaler eller konventioner, der drejer sig om betingelserne for udlevering af personer til domstolen. Det skal understreges, at de 10 tiltrædelseslande støttede EU's fælles holdning af juni 2003, som også de associerede lande har rettet sig efter, f.eks. Rumænien, Bulgarien og Tyrkiet samt EFTA-landene.
Hvad Guantánamo-bugten angår, ved Europa-Parlamentet fra Rådets svar på en række skriftlige forespørgsler om dette emne, at Rådet ikke formelt har drøftet dette spørgsmål med USA. Som en sidebemærkning til dette svar kan jeg i øvrigt fortælle Dem, at vi netop i går på mødet mellem Rådet (almindelige anliggender) og USA's udenrigsminister, Colin Powell, også fik lejlighed til at rejse dette spørgsmål og drøfte det direkte med ham. Det vil jeg naturligvis komme nærmere ind på senere, for det var netop noget, der først blev drøftet i går. I den forbindelse skal det kort nævnes, at i henhold til Wienerkonventionen om diplomatiske forbindelser hører beskyttelsen af rettigheder og interesser for medlemsstaters borgere i udlandet under den enkelte medlemsstats kompetenceområde. De medlemsstater, hvis borgere er fængslet på Guantánamo-basen, er således ved at træffe de foranstaltninger, de betragter som nødvendige for, at deres borgeres rettigheder overholdes inden for rammerne af de respektive bilaterale aftaler med USA. Rådet er ikke i stand til at give nogen nærmere oplysninger om disse foranstaltningers karakter, og eventuelle anmodninger om information bør rettes til de pågældende medlemsstater.
Når det gælder spørgsmålet om USA's anmodning om passagerers personoplysninger, tager Rådet de stærke bekymringer, som Parlamentet har givet udtryk for - senest i den beslutning, der blev vedtaget den 9. oktober i år - meget alvorligt. Rådet støttede fuldt ud Kommissionen i dens fortsatte bestræbelser på inden årets udgang at nå frem til en endelig løsning, hvor retssikkerheden garanteres. 
Andreasen (ELDR ).
   - Jeg vil gerne takke Rådet for dets svar, og jeg har nu et tillægsspørgsmål.
I lyset af de beklagelige forsøg fra USA's side på at underminere Den Internationale Straffedomstol og retten til en retfærdig retssag for de tilbageholdte på Guantánamo, vil Rådet så tage disse spørgsmål op med USA's regering ved enhver given lejlighed og sætte dem på dagsordenen for det næste topmøde mellem USA og EU? 
Antonione,
    Jeg kan ikke give et sådant løfte i øjeblikket, for som De ved, hr. Andreasen, afhænger det naturligvis også af de andre medlemsstater i Rådet. Jeg kan fortælle Dem, at der, som jeg sagde lige før, allerede fandt en meningsudveksling sted om dette spørgsmål under gårsdagens frokost og trojka-mødet. Jeg tror således, at dette spørgsmål kan tages op igen, og det kan det også i lyset af de løfter, som Colin Powell selv gav offentligt, da han på pressekonferencen svarede på en journalists spørgsmål om, hvorvidt han ville undersøge sagen nærmere, når han vendte tilbage til USA, og forsøge at finde en løsning på eventuelle vanskelige situationer. Jeg håber, at udviklingen bliver positiv, og at det ikke længere bliver nødvendigt at tage dette spørgsmål op. 
Formanden.
   - Da de vedrører samme emne, behandler vi under ét 
Hvilke nye og effektive foranstaltninger agter Rådet at træffe for tilvejebringe fuld international anerkendelse af en palæstinensisk stat, der kan sikre sameksistens med staten Israel, i betragtning af krisen i den "køreplan for fred", som "kvartetten" har foreslået, og medens den israelske hærs ødelæggende og ydmygende besættelse af Palæstina fortsætter, og en underkuet og svækket palæstinensisk myndighed derfor er ude af stand til at udøve sine fulde myndighed over for grupper, der støtter voldelige aktioner mod besættelsen?
og 
Den 16. oktober 2003 nåede en række højtstående israelske og palæstinensiske repræsentanter i Jordan til principiel enighed om en fredsplan til løsning af konflikten mellem Israel og Palæstina, som skal sætte nyt skub i fredsprocessen i området. Den konkrete plan, som foreslår en række løsninger på de grundlæggende stridsspørgsmål mellem de to lande, skal underskrives i Genève i begyndelsen af november 2003 under den schweiziske regerings ægide. Planen er blevet positivt vurderet af mange europæiske lande.
Har Rådet taget stilling til den foreslåede fredsplan?
Mener Rådet, at den kan sætte skub i og udgøre et væsentligt supplement til "køreplanen" for fred i Mellemøsten, som også den franske udenrigsminister, Dominique de Villepin, for nylig erklærede?
Vil EU blive repræsenteret under forhandlingerne i Genève om vedtagelsen af denne fredsplan, og hvordan vurderer Rådet den afvisning af planen, som den israelske premierminister Ariel Sharon allerede har givet udtryk for? 
Antonione,
    Den 16. og 17. oktober i år gjorde Det Europæiske Råd status over fredsprocessen i Mellemøsten og drøftede de måder, man eventuelt kan nå videre på. Det blev understreget, at EU kraftigt støtter den klare målsætning om to stater - Israel og en livskraftig og demokratisk palæstinensisk stat - der eksisterer side om side, og hvor der er fred og sikkerhed, inden for rammerne af en overordnet fred i Mellemøsten, sådan som det fremgår af køreplanen. EU slog desuden fast, at det er besluttet på at bidrage til alle aspekter af køreplanens gennemførelse, og det understregede vigtigheden og den tvingende nødvendighed af at oprette et troværdigt og effektivt overvågningssystem, hvor overvågningen foretages af en tredjepart. Det Europæiske Råd erklærede sig dybt bekymret over situationen i området og konstaterede, at selv om det internationale samfund har givet sit bidrag til, at der findes en retfærdig og varig løsning, har de berørte parter gjort en utilstrækkelig indsats for at udnytte den mulighed for fred, som køreplanen giver, hvilket blev understreget i den ministerudtalelse, som kvartetten afgav for nylig, nemlig den 26. september i år.
Den tiltagende vold er tværtimod årsag til stadig mere lidelse og død for begge befolkninger, både for den israelske og den palæstinensiske befolkning, og den bringer sikkerheden i området - og ikke kun i området - i fare. Derfor opfordrede Det Europæiske Råd begge parter, nemlig både Israel og Den Palæstinensiske Myndighed, til at holde de løfter, de gav på topmødet i Aqaba den 4. juni i år. Det Europæiske Råd opfordrede på det kraftigste alle parterne i området til straks at iværksætte politikker, der fører til dialog og forhandlinger. EU's forbindelser med dem, der handler i strid med dette, vil uundgåeligt blive præget af følgevirkningerne af en sådan adfærd.
EU benytter enhver lejlighed til at få parterne til at acceptere disse holdninger. Associeringsrådet EU-Israel, som fandt sted den 17. og 18. november i år, gav EU en god mulighed for at sende et klart politisk budskab til den israelske regering. EU gjorde navnlig opmærksom på sin bekymring over den såkaldte sikkerhedsmurs placering og de stadig mere omfattende bosættelser, og det understregede nødvendigheden af, at Israel undgår civile ofre og ødelæggelser i sin kamp mod terrorismen, så den palæstinensiske befolknings situation ikke bliver værre. Rådet fremhævede desuden vigtigheden af, at EU spiller en aktiv rolle i fredsprocessen.
Hvad fru Kratsa-Tsagaropoulous specifikke spørgsmål angår, betragter Rådet Genève-aftalen som et positivt bidrag til debatten om, hvordan krisen i Mellemøsten kan løses, hvilket er i tråd med EU's holdning i den forbindelse, en holdning, som senest kom til udtryk på Det Europæiske Råd den 16. og 17. oktober i år. Det Europæiske Råd bifaldt initiativerne fra begge parters civilsamfund og erklærede sig rede til at give en yderligere støtte til de bestræbelser, der gøres for at bringe parterne tættere på hinanden, skabe et klima, der er præget af tillid, og stræbe efter at opnå en varig fred. Betingelserne for at nå frem til en varig og overordnet løsning på konflikten mellem Israel og Palæstina er angivet i kvartettens køreplan. 
Ferrández Lezaun (Verts/ALE ).
   - Hr. formand for Rådet, De har erkendt, at køreplanen er ude i en alvorlig krise. Det synes alle at erkende. Og det hjælper de yderliggående fra begge sider til at nå deres mål, som er, at køreplanen sættes ud af kraft, og vi ønsker, at Rådet nu fastsætter noget, som De har nævnt, nemlig de konkrete følger for dem, der ikke overholder bestemmelserne i køreplanen. Vi så gerne, at De forklarede os, hvad følgerne er.
Antonione,
    Jeg er ikke i stand til at give en detaljeret beskrivelse af de foranstaltninger, der eventuelt bliver truffet, hvis EU's opfordring ikke efterkommes. Jeg kan kun sige, at der eksisterer sådanne retningslinjer og ønsker. Beslutningerne om, hvordan vi skal forholde os i praksis, skal naturligvis træffes, når situationen opstår, også når det gælder de valg, som lande, der ikke efterkommer vores opfordringer, måtte træffe bagefter. 
Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE ).
   - Tak til rådsformanden for hans svar. Jeg bemærkede mig selvfølgelig gentagelsen af de mål og løfter, som er hørt så mange gange, og en gengivelse af den tragiske situation, der hersker i området.
Jeg vil gerne spørge mere konkret: Tror Rådet, at de kommentarer, der kom fra Israel under mødet i Associeringsrådet, er tilstrækkelige? Ser EU på nuværende tidspunkt muligheder for større deltagelse inden for rammerne af køreplanen eller i form af støtte til Genève-initiativet? Jeg vil gerne høre noget mere konkret, hvilket også var grunden til, at jeg stillede spørgsmålet. 
Antonione,
    Jeg er ked af at måtte skuffe fru Kratsa-Tsagaropoulou, men det, som jeg sagde i mit svar, er stort set det, som jeg er i stand til at sige i øjeblikket. Jeg kan ikke love andet end det, som jeg sagde i mit svar på Deres spørgsmål. 
Formanden.
Det bestemmes i artikel 9, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) 2369/2002(2) af 20.december 2002 om ændring af forordning (EF) 2792/1999(3) om de nærmere regler og betingelser for Fællesskabets strukturforanstaltninger for fiskeriet, at offentlig støtte til fornyelse af fiskerfartøjer kun må ydes til fiskerfartøjer på under 400 GT. Det bestemmes samtidig i artikel 1, stk. 3, at de vedtagne foranstaltninger "ikke må forøge fiskeriindsatsen".
Nu forholder det sig sådan, at det ved visse former for fiskeri - på grund af de særlige omstændigheder, der karakteriserer såvel selve fiskeriet som de områder, hvor det foregår (og som kræver anvendelse af bl.a. højsøfartøjer og tunfiskerfartøjer med frysekapacitet) - er helt utænkeligt, at der skulle kunne opnås nogen form for rentabilitet med fartøjer på under 400 GT.
Ikke desto mindre nærer disse segmenter af fiskerflåden en reel interesse for fornyelse af deres gamle fartøjer uden at have nogen intentioner om, at dette skulle føre til en forøgelse af den aktuelle kapacitet. 
Vil Rådet på denne baggrund overveje at indføje en bestemmelse i sin forordning (EF) 2369/2002, ifølge hvilken der kan ydes offentlig støtte til fornyelse af større og tungere fiskerifartøjer inden for et maksimumsbeløb svarende til det, der gælder for fartøjer på under 400 GT, såfremt forordningens øvrige bestemmelser, herunder kravet om, at fornyelsen ikke må indebære nogen forøgelse af fiskeriindsatsen, er overholdt?
Antonione,
    Jeg vil gerne takke hr. Ortuondo Larrea for at have stillet dette spørgsmål. Rådet ønsker navnlig at understrege, at der i forhandlingerne i december 2002 blev lagt særlig vægt på de strukturforanstaltninger for fiskerflåden, som det var hensigtsmæssigt at tilpasse for at tage højde for reformen af den fælles fiskeripolitik. Rådet var i den forbindelse fuldstændigt klar over nødvendigheden af at sikre sammenhængen mellem sektorens omstruktureringspolitik og andre aspekter af den fælles fiskeripolitik, navnlig målsætningen om at skabe en stabil og varig balance mellem flådens kapacitet og fiskerimulighederne i og uden for Fællesskabets farvande. Som følge heraf tager den beslutning om støtte, der blev vedtaget i december 2002, sigte på at samle Fællesskabets finansielle støtte på en række aktioner, som Rådet anså for at være særligt vigtige inden for de nye rammer.
Hvad konstruktionen af nye fartøjer angår, står der i forordning nr. 2369/2002, at der kan gives offentlig støtte til denne sektor indtil udgangen af 2004, men at støtten fremover vil gælde for fiskerfartøjer på under 400 GT. Når man ser bort fra, hvorvidt det er rentabelt at udføre visse fiskeriaktiviteter med fiskerfartøjer, der har en tonnage på under 400 GT, skal det understreges, at Rådets forordning ikke gør det muligt at give en konstruktionsstøtte til den type fartøjer, som De nævner, hr. Ortuondo Larrea, der er lige så stor som konstruktionsstøtten til fiskerfartøjer på under 400 GT. Når det gælder direkte investeringer i sikkerhed til søs, arbejdsforhold og produktkvalitet, gør forordning nr. 2369/2002 det dog muligt at yde støtte til udstyr og modernisering efter 2004, uden at der er en grænse på 400 GT. Enhver foranstaltning svarende til den, der foreslås i spørgsmålet, ville dog kræve et forslag fra Kommissionen. 
Ortuondo Larrea (Verts/ALE ).
   - Hr. formand for Rådet, tak for Deres svar.
Jeg går naturligvis ind for, at det respekteres, at alle mulige fiskearter har en minimumsbestand, der garanterer deres overlevelse og kontinuitet, og fiskerne selv er allermest interesserede i, at den ressource, som er deres livsgrundlag, ikke slipper op. Derfor stillede jeg spørgsmålet om, hvorvidt der under overholdelse af fiskeriindsatsen og de maksimale tilladte fangstmængder også kunne godkendes finansiel støtte til fornyelse af fiskerfartøjer, der på grund af deres særlige omstændigheder ikke kan være under 400 GT.
Jeg takker Dem for Deres oplysninger, men jeg ved ikke, om dette dækker behovene for modernisering af alle typer fiskeriers flåde. Jeg vil i den forbindelse understrege, at fiskere ikke må betragtes som andenrangsarbejdere. Fornyelsen af flåden er livsvigtig ikke bare for virksomhedernes overlevelse, ikke bare for miljøet, fordi der forurenes mindre, men også for sikkerheden og fiskernes arbejdsvilkår.
Formanden.
Vil Rådet lægge pres på de franske myndigheder i forbindelse med den fortsatte tilbageholdelse af politiske fanger uden rettergang? Jeg tænker her især på seks bretonske nationalister, hvoraf fire har været fængslet i over tre år uden rettergang og én - Alain Solé - i over fem år.
Alain Solé, der i 1999 blev arresteret for formodet deltagelse i bombeattentater, er alvorligt svækket helbredsmæssigt som følge af hans ulovlige fængsling. Han er nu insulinafhængig diabetiker som følge af manglende rigtig lægebehandling i månederne efter hans arrestation. Hver gang han er blevet beordret løsladt i henhold til fransk lov, er han blevet anklaget for enkeltstående kriminelle handlinger og forblevet varetægtsfængslet. 
Fangernes tilbageholdelse er en klar overtrædelse af den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 5, stk. 3. Vil Rådet forpligte sig til at undersøge denne sag ud fra de internationale normer for varetægtsfængsledes ret til at få deres sag pådømt inden for en rimelig frist?
Antonione,
    Jeg vil gerne minde hr. Wyn om, at Rådet ikke kan udtale sig om medlemsstaternes behandling af enkelte straffesager. 
Wyn (Verts/ALE ).
   - Jeg baserer mit tillægsspørgsmål på artikel 5, stk 3, i den europæiske menneskerettighedskonvention, hvor det hedder, at "enhver, der anholdes eller frihedsberøves i henhold til bestemmelserne i denne artikels stk. 1, litra c), skal ufortøvet stilles for en dommer eller anden øvrighedsperson, der ved lov er bemyndiget til at udøve domsmyndighed, og skal være berettiget til at få sin sag pådømt inden for en rimelig frist, eller til at blive løsladt i afventning af rettergangen. Løsladelsen kan gøres betinget af sikkerhed for, at den pågældende giver møde under rettergangen".
Medlemsstaterne må holde fast ved de direktiver, der er fastlagt af EU, og det er klart, at Frankrig handler i strid med de direktiver, der er indeholdt i lovgivningen, snarere end at holde fast ved dem. Vil Rådets repræsentant derfor forfølge denne sag i Rådet og overveje at indbringe Frankrig for Menneskerettighedsdomstolen? 
Antonione,
    Jeg bliver nødt til at gentage det, jeg allerede har sagt, nemlig at Rådet ikke kan udtale sig om medlemsstaternes behandling af enkelte straffesager. Det gælder også i dette tilfælde, også selv om det skulle forholde sig sådan, som hr. Wyn siger. Denne holdning kan ikke ændres. 
McKenna (Verts/ALE ).
   - Jeg tror, Rådet tager fejl her. I Nice-traktaten er der indeholdt bestemmelser, som ligger i forlængelse af dengang, Rådet skred ind over for Østrig for at overtræde grundlæggende rettigheder.
Det er klart, at Frankrig overtræder de nationale grundlæggende rettigheder her. Der er nu en bestemmelse i Nice-traktaten, der muliggør, at man kan skride ind over for Frankrig. Jeg mener, at Rådet og EU har pligt til under ét at sikre, at Frankrig respekterer de grundlæggende menneskerettigheder. Det er klart, at det ikke sker i dette tilfælde. 
Antonione,
    Jeg noterer mig de bemærkninger, der blev fremsat i dette tillægsspørgsmål. Jeg mener faktisk, at den holdning, som jeg gav udtryk for, er korrekt, men på baggrund af den yderligere forespørgsel vil jeg undersøge, om det skulle forholde sig anderledes. Jeg vil eventuelt undersøge sagen nærmere, men i lyset af de informationer, jeg har til rådighed, kan jeg ikke gøre andet end at gentage det, jeg allerede har sagt. 
Ortuondo Larrea (Verts/ALE ).
   - Hr. formand for Rådet, i lyset af Deres svar vil jeg i stedet for at stille Dem det spørgsmål, jeg havde planlagt, blot foreslå Dem at læse artikel 6 og 7 i traktaten og derefter svare.
Formanden.
Den igangværende konflikt i Tjetjenien har i løbet af det seneste årti medført to regulære krige og har krævet over 150.000 menneskeliv. Og til trods for menneskerettighedsorganisationers vedholdende krav om international indgriben er Tjetjenien for nylig blevet taget af det internationale samfunds dagsorden og er blevet degraderet til et internt russisk anliggende. Mange har set dette som et forsøg fra USA's side på at sikre Ruslands samarbejde i krigen mod terrorismen og få bedre adgang til Ruslands energikilder som et alternativ til Golf-olien. Europæiske ledere synes også at interessere sig mere for Ruslands stabilitet og uafbrudte forsyning af naturgas og olie til kontinentet end for overtrædelser af menneskerettighederne. 
Hvilke eventuelle forslag har Rådet med henblik på at rejse og behandle dette spørgsmål inden for EU?
Antonione,
    Rådet er meget bekymret over situationen i Tjetjenien, navnlig over menneskerettighedssituationen, og under møderne med de russiske myndigheder understreger det systematisk nødvendigheden af et egentligt forlig. Rådet har flere gange gjort de russiske myndigheder opmærksom på den vigtige rolle, som de internationale organisationer spiller, når det gælder om at fremme og gennemføre en proces, der fører til en politisk løsning i området. Rådet har desuden anmodet de russiske myndigheder om at foretage nogle uafhængige undersøgelser af begge parters krænkelser af menneskerettighederne og retsforfølge dem, der formodes at være ansvarlige for disse handlinger.
Den 8. oktober 2003 afgav formandskabet på EU's vegne en erklæring om præsidentvalget i Tjetjenien. EU gav udtryk for alvorlig tvivl om, hvorvidt valgproceduren var korrekt, og for dyb bekymring over de betingelser, som valget fandt sted på, men EU gav også udtryk for ønsket om, at man efter valget gør en kraftig indsats for at opnå et egentligt forlig og for at skabe fred. På internt plan har EU drøftet Tjetjenien-spørgsmålet på en lang række møder på alle niveauer. På alle de seneste møder i forbindelse med den politiske dialog med Rusland var Tjetjenien-spørgsmålet på dagsordenen, nemlig de politiske lederes møde den 12. september i Moskva, Samarbejdsudvalget EU-Rusland den 20. oktober og ministertrojkaen den 28. oktober i Moskva. Spørgsmålet blev ligeledes rejst i forbindelse med topmødet mellem EU og Rusland i Rom den 6. november i år. 
McKenna (Verts/ALE ).
   - Det er beklageligt, at USA's og EU's egeninteresse har gjort det muligt, at denne sag er blevet taget af den internationale dagsorden og gjort til et internt russisk anliggende, hvad den helt klart ikke er.
Under det irske formandskab ville jeg gerne se Rådet støtte irerne, for i det nationale parlament har udvalget for europæiske anliggender faktisk udpeget en ordfører vedrørende Rusland, der skal se på spørgsmålet om Tjetjenien. Under det irske formandskab vil der finde to møder sted, det første i Dublin under udenrigsministerens besøg, det andet er topmødet mellem EU og Rusland, der skal holdes i maj. Det er nødvendigt, at Rådet lægger stærkt pres på EU.
Det er nødvendigt, at EU presser på på rådsniveau for uhindret international overvågning af menneskerettighederne i Tjetjenien. Dette spørgsmål må bringes tilbage på den internationale dagsorden. Det er totalt uacceptabelt, at over 150.000 mennesker er døde de sidste 10 år, og at gruopvækkende overtrædelser af menneskerettighederne finder sted. Folk er villige til at sætte kikkerten for det blinde øje af hensyn til olie og andre ressourcer. 
Formanden.
   - Jeg vil minde medlemmerne om, at dette er en spørgetid og ikke er tidspunktet for erklæringer.

Jeg vil gerne gøre Rådet opmærksom på et tilfælde, hvor et barn kom alvorligt til skade efter at være faldet gennem en glasskab, hvori der befandt sig en rulle med en brandslange i en hotelfoyer.
En henstilling fra Rådet om brandsikkerhed i hoteller kræver ganske rigtigt, at sådant brandslukningsudstyr er synligt, godt vedligeholdt og i brugbar stand. Jeg vil dog bede om Rådets kommentar til, hvorvidt den slags udstyr for den offentlige sikkerheds skyld ikke bør være lavet af splintfrit glas, hvor der er risiko for, at det knuses?
Antonione,
    Rådet deler naturligvis de bekymringer, som fru McAvan giver udtryk for med hensyn til brandsikring af hoteller og nødvendigheden af at træffe effektive foranstaltninger for at efterkomme Rådets henstilling 86/666/EØF. Rådet vil gerne henlede opmærksomheden på Kommissionens beretning af 27. juni 2001 (KOM(2001) 348) om anvendelsen af førnævnte henstilling. I denne beretning gøres der status over, hvor langt medlemsstaterne er nået med henstillingens gennemførelse.
Efter Rådets opfattelse udgør henstillingen og Kommissionens beretning et tilstrækkeligt grundlag til, at medlemsstaterne kan vurdere, i hvilket omfang man kunne kræve yderligere konkrete foranstaltninger - herunder behandlingen af sikkerhedsudstyr - for at forbedre brandsikringen af hoteller. 
McAvan (PSE ).
   - Mit spørgsmål er delvis blevet besvaret, hr. rådsformand, for De talte om den nuværende henstilling. Problemet er imidlertid, at denne henstilling ikke indeholder nogen bestemmelser om behovet for splintfrit glas. Den drejer sig om vedligeholdelse af udstyr, men i dette tilfælde var en lille dreng lige ved at komme ud for en meget alvorlig ulykke, fordi han faldt gennem glasset.
De nærmer Dem afslutningen på Deres formandskab. Vil De anmode det irske formandskab og Kommissionen om at se på bestemmelserne om denne henstilling for at se, om de dækker alt, hvad der er nødvendigt? F.eks. bør det være forstærket splintfrit glas, som det ville være i Det Forenede Kongerige, men tilsyneladende ikke i Spanien. Det er ikke dækket af henstillingen i øjeblikket og heller ikke af direktiverne om sundhed og sikkerhed. Spørgsmålet om splintfrit glas er i øjeblikket en gråzone, og derfor vil jeg anmode Dem om at tage dette spørgsmål op med det irske formandskab og Kommissionen. 
Antonione,
    Jeg noterer mig i høj grad disse bemærkninger, som efter min mening er et vigtigt bidrag. Jeg vil bede fru McAvan om eventuelt at udarbejde et kort memorandum om det pågældende spørgsmål, hvilket i højere grad kunne være nyttigt for Kommissionen end for det næste formandskab - eftersom foranstaltningerne bliver vedtaget af Kommissionen i fuldt samarbejde med Rådet - og det er netop for også konkret at tage nogle situationer op, som måske endnu ikke er blevet undersøgt, fordi man i de specifikke tilfælde ikke var klar over den potentielle ulykkesrisiko. 
Formanden.
Tyrkiets statsminister Erdogan advarede under et møde med den spanske premierminister Aznar den 19. oktober 2003 i Madrid mod "en opsplitning af middelhavsområdet i en kristen og en muslimsk forening". Som statsminister for kandidatlandet Tyrkiet erklærede Erdogan på samme møde: "Vi ønsker ikke, at EU bliver en kristen forening" (Frankfurter Allgemeine, den 20. oktober 2003).
Under den nuværende regeringskonference behandler man bl.a. spørgsmålet om, hvorvidt der skal henvises til Europas jødiske og kristne rødder i forordet, præamblen, til den planlagte unionsforfatning. Mener Rådet, at en sådan henvisning til en historisk kendsgerning på nogen måde kunne udgøre en hindring for, at Tyrkiet senere kan blive medlem af EU? Da bibelen er en hellig tekst for kristne, jøder og muslimer vil jeg gerne spørge Rådets formand, om han kunne tænke sig at arbejde for en formulering i lighed med "Europas.
Antonione,
    Rådet har ikke nogen holdning til det punkt, som hr. Sacrédeus kommer ind på i sit spørgsmål. Dette emne vedrører regeringskonferencen, hvor Rådet ikke har nogen funktion som institution. 
Sacrédeus (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg må vel takke for svaret, men jeg kan ikke sige, at jeg er fornøjet med det. Hvis der er nogen, der har en rolle nu, er det det italienske formandskab. Europaminister Buttiglioni er en af de mest engagerede i den italienske regering i, at der skal være en præcisering af den religiøse, kulturelle og historiske arv i forfatningens forord.
Det italienske formandskab, som er til stede her i salen, er drivkraften bag spørgsmålet om at præcisere, at Europas religiøse arv har jødisk-kristne rødder. Jeg forventer mig derfor, at de ville kunne tænke sig en formulering om bibelske rødder eller den bibelske arv. På den måde ville der blive givet plads for, at både kristne, jøder og muslimer ville føle sig bekræftede i denne forfatning. Selv ikke-troende ville kunne føle, at Bibelen er en litterær og kulturel skat for hele Europa. Er det ikke vigtigt for det italienske formandskab at finde en løsning, som tilfredsstiller alle?
Rübig (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg er helt klar over, at der nu finder en regeringskonference sted, der som bekendt består af Rådet. Et af spørgsmålene på dagsordenen er spørgsmålet om de kristne værdier, spørgsmålet om, hvilke værdier en europæisk forfatning bør rette sig efter i præamblen. Det ville være en stor hjælp for os, hvis vi kunne få at vide, hvordan det italienske rådsformandskab forholder sig til dette spørgsmål. 
Antonione,
    Jeg tror, at jeg allerede har besvaret det foregående spørgsmål tilstrækkeligt klart ved at sige, at Rådet som sådant ikke tager stilling til spørgsmål, der vedrører regeringskonferencen. Dette bliver jeg nødt til at svare endnu en gang. 
Formanden.
Hvilke foranstaltninger agter Rådet at træffe for at støtte den nye konstitutionelle regering i Republikken Bolivia?
Antonione,
    I sin erklæring af 21. oktober glædede EU sig over hr. Mesa Gisberts udnævnelse til ny konstitutionel repræsentant og understregede, at EU fortsat vil yde støtte og bistand til Bolivia for at styrke de demokratiske institutioner, retsstaten og respekten for menneskerettighederne og for at fremme et gunstigere klima for social fremgang og økonomisk udvikling.
For Bolivia har EU været og vil fortsat være en vigtig kilde til investeringer, handel og udviklingsbistand. Bolivia er et af de sydamerikanske lande, der modtager den største fællesskabsstøtte, og siden 1976 har landet modtaget over 500 millioner euro. Fra 1996 til 2002 nåede Det Europæiske Fællesskabs forpligtelser op på næsten 200 millioner euro i alt, mens betalingerne lå på 183 millioner euro. Disse tal omfatter det finansielle, tekniske og økonomiske samarbejde, fødevaresikkerheden, den humanitære bistand, samarbejdet med de ikke-statslige organisationer, samarbejdet på menneskerettighedsområdet og samarbejdet inden for andre horisontale budgetposter.
I det nationale strategiske dokument er der taget højde for en samlet EU-bevilling for det finansielle, tekniske og økonomiske samarbejde på 126 millioner euro for perioden 2000-2006. I anledning af det nylige møde i den rådgivende gruppe, som blev afholdt den 8. og 9. oktober i Paris, påtog de internationale donorer sig yderligere forpligtelser. På nuværende tidspunkt er det dog ikke muligt at give et præcist billede af forpligtelserne generelt og af de forskellige former, som de antager, f.eks. lån, subsidier, gældseftergivelse og .
På den anden side understregede EU også - i lighed med andre donorer - at det er nødvendigt at tage fat om roden på krisens årsager. Efter EU's opfattelse kræver dette yderligere foranstaltninger for at sikre de fattigste og mest marginale befolkningsgrupper adgang til tjenesteydelser, herunder en styrkelse af landrettighederne og en større politisk inddragelse af den indfødte befolkning. EU glæder sig over den bolivianske regerings løfte om at bekæmpe korruption og agter at understrege vigtigheden af en hurtig vedtagelse af antikorruptionslovgivningen og en mere effektiv anvendelse af den gældende lovgivning. Desuden er en sund institutionsstruktur en forudsætning for en effektiv, gennemsigtig og retfærdig levering af offentlige tjenesteydelser. Derfor er det meget bekymrende, at reformen af den offentlige sektor næsten lå stille sidste år. Det er nødvendigt at styrke reformen af den offentlige sektor, både når det gælder de nationale og lokale myndigheder.
EU og Bolivia har en lang historie med et nært og frugtbart samarbejde bag sig. I dag er EU rede til at give Bolivias regering og befolkning en større støtte. EU har således til hensigt at give den bolivianske regering en større støtte end nogensinde for at forbedre den gode regeringsførelse og for at mindske eller hindre konflikterne takket være styrkelsen af de demokratiske institutioner. De ansvarlige myndigheder er i øjeblikket ved at undersøge de konkrete foranstaltninger. 
Medina Ortega (PSE ).
   - Hr. formand for Rådet, tak for Deres omfattende svar om støtten til Bolivias regering.
Formanden talte om EU's ønske om at tage udgangspunkt i årsagerne til krisen. Disse årsager vedrører tilsyneladende især krav om liberalisering og modernisering af et land, der har nogle meget alvorlige strukturelle problemer som følge af den internationale situation.
Mit tillægsspørgsmål er, om EU og alle de internationale institutioner, der i dag varetager den økonomiske styring af verden, i lyset af Sánchez de Losadas liberaliseringsekperiments fiasko, selv om han fulgte Den Internationale Valutafonds, Verdensbankens og selve EU's forskrifter, har overvejet følgerne af fiaskoen ved disse politikker, som vi pålægger dem, og nødvendigheden af at overveje en ny type politikker for lande som Bolivia.
Antonione,
    Der har endnu ikke fundet nogen kritiske overvejelser sted, som på den ene eller anden måde har givet os grund til at træffe andre foranstaltninger end dem, vi har truffet hidtil. Efter vores mening vil en uddybelse af spørgsmålene, hvor vi tager fat om problemernes årsager, give os en bedre forståelse af, hvordan vi skal handle med nogle politiske retningslinjer, der har givet gode resultater i andre situationer, og som efter vores opfattelse også kan vise sig at være et nyttigt instrument for Bolivias vedkommende. I det foreliggende tilfælde er det helt tydeligt, at det er nødvendigt med en specifik analyse af de enkelte spørgsmål. 
Formanden.
   - Jeg anmoder om Deres opmærksomhed. Rådsformanden har meddelt, at han skal gå kl. 19.
Af den dagsorden, som Formandskonferencen har foreslået, og Parlamentet har godkendt, fremgår det, at spørgetiden varer til kl. 19.30. Jeg kan fortælle Dem, at rådsformanden meddelte, at han ikke kunne være til stede efter kl. 19, og efter en rådslagning vedtog Formandskonferencen at fastholde dagsordenen.
Jeg kan ikke give Dem en løsning. I dag vil Præsidiet behandle problemerne med spørgetiden. Det vil gennemgå en række forslag, og vi vil forsøge at sørge for, at disse problemer ikke gentager sig i fremtiden.
Posselt (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har været her i Parlamentet et stykke tid, og også før jeg blev valgt i 1994, arbejdede jeg her. Jeg husker f.eks. det sidste og det forrige italienske rådsformandskab og andre. Dengang overnattede Rådet her, og spørgetiden lå på nattemødet. Det vil jeg bare minde om. Så flyttede vi spørgetiden til om eftermiddagen af hensyn til Rådet med det resultat, at det ikke har fungeret siden.
Jeg vil virkelig gerne bede om, at man igen flytter spørgetiden til nattemødet og giver Rådet mulighed for fremover at tilbringe natten her i Strasbourg - måske kan man stadig opdrive et hotelværelse i Strasbourg. Det er en vidunderlig by, og jeg tror, at for et halvt års rådsformandskab kan man også af og til tilbringe en nat i denne smukke by. 
Izquierdo Rojo (PSE ).
   - Hr. formand for Rådet, jeg deltager meget ofte i denne spørgetid, og jeg synes, at det er pinligt at konstatere, at dette på det seneste er blevet en rutinemæssig undskyldning: Repræsentanten for Rådet meddeler i forvejen, at det er bydende nødvendigt, at han forlader salen. Da det sker rutinemæssigt, lyder det lidt som en slags - jeg skammer mig over at sige det - blærerøvspåskud. Derfor støtter jeg Formandskonferencens forslag til dagsorden, der fastsætter spørgetidens varighed i henhold til forretningsordenen, nemlig halvanden time.
Jeg vil - fordi jeg har ret til det - stille mit tillægsspørgsmål til spørgsmål 17 om en voldsom tragedie. Mit tillægsspørgsmål ...
Formanden.
   - Fru Izquierdo, Rådet er ikke til stede. 
Izquierdo Rojo (PSE ).
   - I henhold til forretningsordenen har jeg ret til at stille tillægsspørgsmålet.
Det vedrører spørgsmål 17 og lyder: Hr. rådsformand, har EU efter denne tragedie grebet ind over for Marokko, i betragtning af at Kongeriget Marokko har reageret positivt gennem de foranstaltninger, som det har vedtaget for nylig?
Mayol i Raynal (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg kan selvfølgelig tilslutte mig de to foregående taleres synspunkt om, at det bestemt er beklageligt, at Rådet behandler Parlamentet - tilgiv mig, at jeg udtrykker det på denne måde - temmelig nonchalant.
Det er så meget desto mere beklageligt, da vi alle har spørgsmål, som selvfølgelig er meget vigtige, at stille til Rådet, og fordi vi venter på svar fra det.
Jeg vil ikke gentage mit spørgsmål om det efter min mening upassende forbud mod en baskisk avis, som en dommer udstedte for ni måneder siden, tilsyneladende under påvirkning af den spanske indenrigsminister. I ni måneder har der ikke været noget hastværk med at finde årsagerne til denne indlysende krænkelse af ytringsfriheden i forbindelse med en avis, som var det eneste dagblad på baskisk. Jeg vil erindre om, at det er det ældste sprog i vores del af verden. En sådan situation har efter min mening katastrofale følger for frihedsrettighederne. Sikkerhedsbegrebet bemægtiger sig EU på bekostning af frihedsrettighederne, hvilket jeg beklager. Jeg kunne ønske mig, at Rådet havde givet et par forklaringer på dette punkt. Det ville helt sikkert have givet mig det samme svar, som det gav min kollega, hr. Wynn. Jeg ville så have mindet det om det, som min kollega, fru McKenna, sagde vedrørende Nice-traktaten. 
Formanden.
   - Hr. Mayol, Rådet vil forskriftsmæssigt svare Dem skriftligt. 
Rübig (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg ville gerne bede Dem om, at vi får en statistik over Rådets tilstedeværelse for de sidste rådsformandskaber, for jeg tror, at det også ville være ganske interessant for pressen at se, med hvor stor intensitet Rådet deltager i Parlamentets møder.
Formanden.
   - Jeg er næsten sikker på, at vi vil imødekomme Deres anmodning, for det er positivt og sundt, at vi har et statistisk kendskab til situationen. Jeg vil minde Dem om, at Parlamentets Præsidium fra kl. 19.30 i aften vil drøfte spørgetiden, og at Formandskonferencen også vil blive underrettet.
Da den tid, der er afsat til spørgetiden, er udløbet, vil spørgsmål nr. 13-32 blive besvaret skriftligt(4).
Hermed er spørgetiden afsluttet.

(5)

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0370/2003) af Queiró for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om Kommissionens meddelelse til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om europæisk forsvar - industri- og markedsspørgsmål - på vej mod en EU-politik med hensyn til forsvarsmateriel (KOM(2003) 113 - 2003/2096(INI)). 
Queiró (UEN ),
   Hr. formand, kære kolleger, mens udenrigs- og forsvarsministrene under stor mediebevågenhed i begyndelsen af denne uge søsatte det europæiske agentur for forsvarsmateriel, beklager jeg at måtte konstatere, med hvilken diskretion Europa-Parlamentet afvikler denne vigtige forhandling, der helt uforståeligt er blevet flyttet til denne kolde onsdags tyste aftenstund. Det er en kontrast, som jeg ikke er stolt over som medlem af samme parlament.
Når det er sagt, vil jeg selvfølgelig gerne takke for det konstruktive samarbejde, som jeg lige fra begyndelsen har mødt i Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik fra mine kolleger i de andre politiske grupper, hvilket har gjort det muligt at vedtage en betænkning, der er afbalanceret og sammenhængende og derfor også troværdig. Jeg kan dog ikke sige, at jeg er fuldstændig tilfreds, fordi teksten indeholder et 15. og sidste punkt, som jeg har foreslået fjernet.
Jeg mener, at Parlamentet vil gøre ret i at erkende, at forsvarspolitikken er et overordentlig politisk følsomt område, der i øjeblikket henhører under staternes enebeføjelser. At slå til lyd for den fælles beslutningsprocedure på det industripolitiske område, hvad angår forsvarsmateriel, er ikke realistisk og påvirker den balance, som er blevet opnået i udvalget. Jeg beder derfor medlemmerne om at vedtage mit forslag om at fjerne dette punkt.
Hr. formand, selv om EU sideløbende med sine finansielle bidrag har vist sig rede til at påtage sig voksende opgaver vedrørende forvaltning og gennemførelse af fredsoperationer - som det nu er tilfældet i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, Bosnien-Hercegovina eller Den Demokratiske Republik Congo - er der fortsat mangler og lakuner. Som det tidligere skete i forbindelse med Balkanlandene, har Afghanistan-krigen klart vist de fortsatte åbenlyse uligheder med hensyn til militær kapacitet og forsvarsteknologi mellem USA og Europa.
Denne kapacitetsforskel må derfor reduceres som forudsætning for et mere afbalanceret transatlantisk samarbejde, der også vil betyde øget stabilitet og sikkerhed i det euro-atlantiske rum. En styrkelse af EU's militære kapacitet betyder dog ikke, at der straks skal etableres nye strukturer og afsættes flere finansielle midler til den konkrete gennemførelse af denne politik. Det er velkendt, at EU's medlemsstater bruger det halve af, hvad USA bruger på forsvar, men at deres militære kapacitet kun udgør hen ved 10 % af USA's.
Her kunne man så konkludere, at de budgetmidler, medlemsstaterne bruger til deres forsvarskapacitet, er utilstrækkelige. Da EU imidlertid ikke har de samme behov eller de samme strategiske mål som USA, er EU faktisk i stand til at varetage sine behov med de finansielle midler, det i øjeblikket råder over. Det drejer sig først og fremmest om, at Europa bruger de til rådighed stående midler bedre. Hvordan? Der er allerede gennemført eller ved at blive gennemført dybtgående omstruktureringer af de nationale forsvarsrelaterede industrier, i en samordningsbestræbelse for at forbedre forvaltningen af våbenindustripolitik. EU må derfor fremme sådanne tiltag med det mål at sikre interoperabilitet både på europæisk og transatlantisk plan, men samtidig undgå unyttig og uøkonomisk overlapning og dobbeltarbejde. Derudover er det ønskeligt at foretage en regeltilnærmelse mellem markedet for forsvarsmateriel og det civile marked, idet mange virksomheder afsætter deres produkter på begge markeder.
Det er dog indlysende, at forsvarsmateriel ikke kan sidestilles med de øvrige varer, og at det derfor bør have en særlig behandling. Et første skridt i den retning kunne være at forenkle de administrative formaliteter, der gælder for overførsler inden for EU af forsvarsmateriel, ligesom en gradvis indbyrdes tilnærmelse af de nationale licenssystemer. Disse rationaliseringsbestræbelser kan ikke krones med held, medmindre der sker en bedre koordinering mellem medlemsstaterne. Derfor hilser vi, som jeg nævnte det i starten af mit indlæg, den beslutning velkommen, som udenrigs- og forsvarsministrene netop har truffet, om at gøre det europæiske agentur for forsvarsmateriel operativt fra juni 2004.
Hr. formand, som afslutning vil jeg gerne resumere de vigtigste konklusioner i betænkningen, som vi i morgen skal stemme om. De er: at øge europæisk militær kapacitet for at sikre troværdigheden i dens udenrigs- og forsvarspolitiske mål, at forbedre forsvarsmateriellets interoperabilitet, både på europæisk og transatlantisk plan, for at garantere sikkerhed og stabilitet i Europa og i det atlantiske rum, at tilvejebringe gunstige vilkår for udviklingen af en konkurrencedygtig og bæredygtig europæisk forsvarsindustri, at anvende udgifterne mere hensigtsmæssigt på dette område, især ved at undgå overlapninger via industrielt og teknologisk samspil og investeringer inden for denne sektor, at inddrage de nye medlemsstater i denne industrielle omstillingsproces, at fremme hensigtsmæssige konkurrence- og forsyningssikkerhedsbestemmelser, der tager højde for den gradvise åbning af våbenmarkederne, at etablere fællesskabsprogrammer for støtte til fornyelse af forsvarsmateriel, særlig udvikling af materiel til forsvar af EU's ydre grænser, herunder til søs, og endelig at forbedre mekanismerne for kontrol og parlamentarisk opfølgning af sikkerheds- og forsvarspolitikken på de to niveauer, som den varetages på - det europæiske og det nationale - med passende inddragelse af de respektive parlamentariske repræsentationer.
Hr. formand, i verden i dag, truet af terrorisme, som den er, er sikkerhed blevet et globalt og udeleligt begreb, forskelligt fra tidligere definitioner. Det påhviler derfor EU og dets medlemsstater i samarbejde med deres allierede at rationalisere deres militære kapacitet og rustningsindustri sideløbende med, at de øger midlerne til diplomatisk samarbejde, informationstjenester samt politi- og retssamarbejdet i en ægte synergi mellem de nationale og de transnationale politikker. Denne betænkning om forsvarsindustrien søger at yde sit bidrag til den styrkelse af den kollektive sikkerhed, som vi alle ønsker. Den støtte, som Parlamentets medlemmer giver den, vil forlene den med den nødvendige politiske tyngde til at udvirke de ændringer, som den foreslår. 
Vitorino,
    Hr. formand, ærede medlemmer af Europa-Parlamentet, jeg vil gerne takke Luís Queiró for den fremragende betænkning om Kommissionens meddelelse om industri- og markedsspørgsmål på forsvarsområdet.
I sin beslutning fra april 2002 anmodede Europa-Parlamentet Kommissionen om at behandle industri- og markedsspørgsmål i forbindelse med den europæiske forsvarsindustri. De seneste års udvikling, der f.eks. har betydet en gradvis udformning af en europæisk sikkerheds- og forsvarspolitik, har sammen med forandringerne i forsvarsindustrien selv dannet basis for en revurdering af dette spørgsmål, som for nogle år siden endnu ikke blev opfattet som modent for diskussion. Kommissionen er fuldstændig klar over dette områdes følsomhed og forsvarssektorens særlige karakter. Vi har derfor valgt en forsigtig tilgang, hvor vi har lagt vægt på perspektiverne for den langsigtede udvikling af Europas industrielle og teknologiske potentiale og givet udtryk for, at Kommissionen inden for sine muligheder altid er parat til at yde et væsentligt bidrag til EU's indsats.
Som det er almindeligt bekendt, har vi stillet forslag til en konkret indsats, særlig i form af forskning i sikkerhed og forsvar og udvikling af et europæisk marked for forsvarsmateriel. Medlemsstaterne har taget vel imod disse forslag, og jeg er tilfreds, fordi Kommissionen allerede siden marts i år har været i gang med at gennemføre nogle af dem. I denne sammenhæng vil jeg gerne fremhæve, at der er ved at blive gennemført en virkningsundersøgelse af forenklede procedurer for overførsler af forsvarsmateriel inden for EU. Hvad angår spørgsmålet om offentlige udbud, er der ved at blive udarbejdet en grønbog, der skal åbne diskussionen om, hvilke regler der vil være hensigtsmæssige for rentabel erhvervelse af varer og tjenesteydelser for medlemsstaternes agenturer for indkøb af forsvarsmateriel og for det kommende europæiske agentur på en helt igennem kompatibel og integreret måde.
Bestræbelserne for sammen med Den Europæiske Standardiseringskomité (CEN) at udarbejde en standardiseret europæisk manual for forsvarskontrakter går videre. Principperne for økonomisk overvågning af forsvarsindustrien og våbenmarkedet i et udvidet EU er blevet opstillet, og der kan konstateres en udvikling i kontrollen med eksporten af produkter med dobbelt anvendelse inden for rammerne af EU's bredere strategi og handlingsplanen mod spredning af masseødelæggelsesvåben.
Hvad angår forskningsspørgsmålene, vil jeg gerne oplyse, at Kommissionen er ved at afslutte en meddelelse om en forberedelsesaktion til styrkelse af det europæiske industripotentiale relateret til sikkerhedsorienteret forskning for perioden 2004-2006. I starten af næste år indledes en udbudsprocedure. Der er nedsat en ekspertgruppe til at rådgive og bistå Kommissionen i denne opgave, som vi håber vil bidrage til et substantielt europæisk sikkerhedsorienteret forskningsprogram fra 2007.
Hr. Queirós betænkning støtter i det store og hele Kommissionens forslag om at styrke det industrielle og teknologiske grundlag for det europæiske forsvar gennem en gradvis opbygning af et europæisk marked for forsvarsmateriel og fremme af sikkerhedsorienteret forskning. Hr. Queiró glæder sig særlig over forslagene om standardisering samt reglerne for offentlige kontrakter og overførsler inden for EU, idet han apropos de sidste fremhæver sammenhængen med kontrollen med eksport af våben ved EU's ydre grænser og særlig Parlamentets forslag om EU's adfærdskodeks. Betænkningen bifalder gennemførelse af pilotprojekter inden for sikkerhedsrelateret forskning og udvikling. Alle disse forslag er opmuntrende for Kommissionens indsats, ligesom vi også føler os opmuntret af udtalelsen fra Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om oprettelse af et europæisk marked for forsvarsmateriel og af den eksplicitte opbakning til Kommissionens forskellige forslag på dette område.
Med hensyn til oprettelse af et agentur på forsvarsområdet som opfølgning på mandatet fra Det Europæiske Råd i Thessaloniki har medlemsstaterne via Rådet anmodet Kommissionen om at afklare, hvordan Fællesskabet vil kunne arbejde med og/eller i det fremtidige agentur, så der kan opnås maksimal synergieffekt for gennemførelsen af de fælles mål. Kommissionen har imødekommet denne anmodning og kan her i dag bekræfte, at den er beredt til at medvirke til en løsning af denne opgave med de midler, der fremgik af meddelelsen fra marts, og som i dag er genstand for debat. I denne ånd agter Kommissionen at engagere sig i agenturets udvikling og virksomhed som et bidrag til indfrielsen af dets mål, sådan som Det Europæiske Råd har defineret dem. Som afslutning vil jeg gerne fremhæve Kommissionens påskønnelse og forventning, hvad angår Europa-Parlamentets støtte til hr. Queirós betænkning og et tæt samarbejde med medlemsstaterne, så vi kan gøre fremskridt på et område med mange udfordringer. De europæiske borgere og skatteydere har ret til at forvente, at vi bevæger os fremad mod større effektivitet på forsvarsområdet og mod en styrket troværdighed i den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik. 
Morillon (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, det er ikke tilfældigt, at vi lige før afstemningen om beslutningsforslaget fra vores kollega, Luís Queiró, som han lige har mindet os om, kan dele hans glæde over meddelelsen i mandags om beslutningen fra Rådet (udenrigsministrene) om at oprette et europæisk forsvarsagentur og at anmode et team, som skal have ansvaret for at etablere agenturet, om at foreslå de relevante juridiske, institutionelle og økonomiske foranstaltninger.
Takket være Irak-krisens virkning har vi faktisk i løbet af det sidste år kunnet se en ny konvergens mellem Parlamentets, Kommissionens og Rådets strategier for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Vi kan derfor begynde at håbe, at konventets fremskridt i det mindste på dette område ikke grundlæggende drages i tvivl af regeringskonferencens forventede beslutninger.
Når dette er sagt, regner jeg beslutningen om en bedre anvendelse af medlemsstaternes bevillinger til deres forsvar med til disse fremskridt, idet de skal undgå den nuværende spredning af indsatsen med hensyn til forskning, udvikling og fremstilling af det udstyr, der er nødvendigt for at modernisere de væbnede styrker. I den forbindelse må vi håbe, hr. kommissær, at Kommissionens meddelelse om industri- og markedsspørgsmål - på vej mod en EU-politik med hensyn til forsvarsmateriel - ligesom ordføreren opfordrer til, bliver en passende ramme for øget samarbejde, og det er jeg sikker på, at den bliver.
Jeg tror, at det er vigtigt at understrege, at formålet med åbningen af nationale markeder, hvilket følgelig vil være nødvendigt, skal være ikke blot at opnå større besparelser, hvilket siger sig selv, men også at garantere forsyningssikkerheden på nationalt niveau og EU-niveau. Jeg er godt klar over, at det er et vanskeligt behov at opfylde, særlig for lande, der ligesom mit eget land, Frankrig, indtil videre har sørget for at bevare så megen uafhængighed som muligt på dette område. En af agenturets prioriterede opgaver bør i denne forbindelse være at foreslå de nødvendige ændringer af traktaternes nuværende bestemmelser.
Når dette er sagt, skal vi være varsomme med at stille os tilfreds med virkningen af at oprette dette højt besungne agentur. Vi må ikke glemme, at før dette agentur var der OCCAR, det fælles samarbejdsorgan om rustningsspørgsmål, der, så vidt jeg ved, aldrig har kunnet være særlig aktivt, da det ikke havde det minimale fællesskabsbudget, der var nødvendigt til at gøre det effektivt. Mine damer og herrer, vi skal være opmærksomme på - og særlig de, der sidder i Budgetudvalget - at hvis vi ønsker at komme ud over vage ønsker, skal vi uden tøven overveje disse spørgsmål og ændre budgettet for 2004, således at det kommer til at omfatte de beløb, der er nødvendige, hvis agenturets aktiviteter skal sættes i gang. Vi må heller ikke glemme at bevilge EU's højtstående repræsentant de nødvendige midler til, at han kan handle, da det i henhold til Rådets forslag er ham, der skal varetage ledelsen af agenturet.
Det glædede mig at høre, hr. kommissær, at De ligesom os er overbevist om, at der på dette område, som vi er optaget af, er behov for at prioritere forskning, og at det måske er på dette niveau, at vi kunne gennemføre den type pilotprojekt, som De har bragt på bane.
For at give det udvidede EU den plads, som man forventer af det, på den internationale scene, skal det bevilges midler til at handle. Som vi har sagt, skal vi derfor bruge udgifterne bedre, men vi skal bestemt også bruge mere. Det er ikke let for en politisk ansvarlig at erkende denne sandhed, særlig på et tidspunkt, hvor det er så svært at få ligevægt på budgetterne. Jeg vil derfor benytte lejligheden til at give udtryk for min glæde over det mod, som ordføreren og alle de, der i udvalget har støttet denne betænkning, har vist ved at have skrevet eller tilsluttet sig, at mange medlemsstaters hårdnakkede afvisning af at øge forsvarsudgifterne risikerer at sætte EU's militære kapacitet og kohærencen i dets indsats i NATO på spil. Som jeg tidligere har sagt her i Parlamentet, hr. formand og hr. kommissær, må vi ikke glemme det gamle franske ordsprog om fejlagtig økonomi, som var almindeligt i Frankrig før revolutionen, nemlig ingen penge, intet Schweiz. 
Lalumière (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, hr. Queirós betænkning og Kommissionens meddelelse er på linje med Parlamentets tidligere beslutningsforslag, der er vedtaget efter 1984, om den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik.
Kommissionens meddelelse og betænkningen er kommet på et godt tidspunkt til at fortsætte den udvikling i den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik, som allerede var vedtaget, særlig efter Det Europæiske Råd i Köln i juni 1999. Siden dengang er der oprettet nye organer såsom en udenrigs- og sikkerhedspolitisk komité, en militær komité, en militærstab og andre organer under den højtstående repræsentant for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Det er besluttet at oprette en hurtig udrykningsstyrke på 60.000 mand. Der er afholdt en række konferencer for at vurdere EU's militære kapacitet og manglende kapacitet.
I denne periode har man således gjort meget, men der er også flere gange givet udtryk for, at de europæiske forsvarsindustrier har stærkt brug for at blive omstruktureret. Hvis det ikke sker, vil vi fortsætte med at spilde midler ved at bruge dem til unyttige formål. Jeg vil ikke igen nævne de forskellige analyser og ønsker fra både Kommissionen og ordføreren. Jeg tilslutter mig dem helt og holdent, hr. ordfører, bortset fra Deres ønske om, at vi skal stemme for ændringsforslag 1. Jeg kan ikke undgå at være enig i stk. 15, og jeg stemmer derfor mod Deres ønsker, hvilket jeg beklager.
Tillad mig at understrege et punkt, fordi det er vigtigt, men også fordi det er aktuelt, som hr. Queiró og hr. Morillon har gjort opmærksom på før mig. Det drejer sig om oprettelsen af et europæisk agentur for forsvarsmateriel. Europa-Parlamentet har, som man kan forstå af det, der lige er blevet sagt, støttet oprettelsen af et sådant agentur. Vi giver igen udtryk for en sådan støtte i morgen ved at stemme for betænkningen og for et udmærket ændringsforslag hertil fra hr. von Wogau. Det glæder mig at kunne sige, at sagen har udviklet sig hurtigt, især i betragtning af at gode nyheder fra EU er ret sjældne for tiden. I mandags blev det faktisk vedtaget at oprette agenturet ved en fælles beslutning fra udenrigsministrene, herunder udenrigsministrene fra de nye medlemsstater. Det var i princippet på topmødet i Thessaloniki blevet vedtaget at oprette agenturet, og det skal derfor begynde sit arbejde i januar 2004. Det er en god nyhed. Lad os håbe, at agenturet på trods af de uundgåelige hindringer og modstand bliver en succes. Det går forhåbentlig længere end OCCAR, det fælles samarbejdsorgan om rustningsspørgsmål, som var en stor skuffelse. Dette europæiske agentur får en lang række opgaver. Det skal beskæftige sig med militær kapacitet i form af forsvarsmateriel, men også - og det vil jeg understrege - med forskning, som mildest talt er en vigtig sektor, men som til en vis grad er blevet overset, ikke kun af EU, men også af medlemsstaterne.
Jeg har lyttet opmærksomt til Dem, hr. kommissær. Jeg håber, at Kommissionen vil fortsætte ad den vej, som De lige har angivet. Agenturet har den fordel at nyde godt af den politiske vilje fra dem, der opretter det og placerer det tæt på Ministerrådet. Det støttes også af fabrikanter, som er meget bevidst om behovet for at samarbejde på EU-niveau og europæerne imellem, og som allerede af sig selv er begyndt at danne sammenslutninger. Europa-Parlamentet og Kommissionen støtter agenturet. Der er kort sagt mange gode feer til stede ved fødslen. Det har brug for deres hjælp for at kunne vokse og få det fremgangsrige liv, som vi ønsker for agenturet og den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik som helhed. 
McKenna (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, Gruppen De Grønne er meget imod den idé, at militære forskningsprojekter skal finansieres over EU's budget. Vi finder det helt uacceptabelt at foreslå, at man skal bede europæiske borgere om at betale endnu mere til militære udgifter, når vi bør gå den modsatte vej og sikre, at de europæiske borgeres penge bliver brugt til gavn for samfundet og menneskeheden som helhed, ikke til destruktive formål. Vi har stillet ændringsforslag i overensstemmelse hermed.
Det er vores faste overbevisning, at denne betænkning og den meddelelse fra Kommissionen, den er baseret på, bliver promoveret af militære og industrielle lobbyers interesser, der helt klart er dem, der udformer politikken. De har EU's institutioners fulde opmærksomhed, og det ser ud til, at disse ukritisk springer på deres kommando og gør, hvad de ønsker.
Denne betænkning støtter det europæiske agentur for forsvarsmateriel, som sidste mandag blev etableret af Ministerrådet. Den militærindustrielle lobby har endog haft held til at få dette agentur med i udkastet til EU-traktat. Medtagelsen i en hvilken som helst forfatning af et militært agentur, der har til formål at fremme generelle militære indkøb og at forbedre våbenindustriens effektivitet, slår en med vantro. Uanset om man er for eller imod en forfatning for EU, er der absolut intet, der kan retfærdiggøre medtagelse af et agentur, der arbejder for redskaber til død og ødelæggelse. Der er også spørgsmålet om, hvorfor netop dette agentur blev udvalgt til at komme med i udkastet til traktat snarere end f.eks. et konfliktforebyggende agentur, hvilket min gruppe ville have støttet.
Ved EU-topmødet i Thessaloniki gav den irske premierminister, hr. Ahern, sin støtte til etableringen af dette EU-forsvarsagentur. Jeg var chokeret over, at lederen af et såkaldt neutralt land, hvor der er stærk politisk modstand mod den umoralske våbenhandel, kunne give grønt lys for et sådant agentur. Denne beslutning kunne ikke være blevet vedtaget uden tilslutning fra alle statsoverhovederne. Vores regering undlod helt klart at standse denne meget farlige og uacceptable beslutning, selv om den havde magt til at gøre det.
Det fremgik klart af formandskabets konklusioner, at et af de væsentligste mål med denne afgørelse er at styrke EU's våbenindustri og gøre den mere konkurrencedygtig på globalt plan. Det er utroligt, at EU's ledere på et tidspunkt, hvor de taler om at reducere truslen fra masseødelæggelsesvåben og gøre verden sikrere, faktisk kan enes om en sådan strategi.
I konklusionerne fra formandskabet står der, at dette agentur, der skal være underkastet Rådets myndighed, og som alle medlemsstater skal have adgang til at deltage i, vil stræbe mod at udvikle en forsvarsevne med hensyn til krisestyring og at fremme og forøge det europæiske våbensamarbejde, styrke grundlaget for den europæiske forsvarsteknologi og skabe et konkurrencedygtigt europæisk marked for forsvarsudstyr såvel som i samarbejde med Fællesskabet at fremme forskningsaktiviteter, hvor det er passende, med henblik på at opnå en førerstilling inden for strategisk teknologi for fremtidige forsvars- og sikkerhedsmuligheder og derved styrke Europas potentiale på dette område. 
Dette går i den helt forkerte retning. Det er klart, at disse beslutninger er gearet til den europæiske våbenindustris interesser, og at fremskridt og forskning skal ledes bort fra nyttige mål i retning af produkter, der dræber og ødelægger folk, snarere end produkter, der gør verden til et bedre sted at være. Den irske regerings fiasko er en national skandale og en af de værste beslutninger, nogen irsk regeringsleder har taget siden 1990, da vores finansminister støttede forøgede lavtforrentede lån til atomindustrien.
En anden ting, jeg gerne vil bringe på bane under denne debat, er spørgsmålet om aktive sonarer med lav frekvens. Min gruppe har stillet to ændringsforslag til denne betænkning for at understrege, at rent bortset fra at være imod udviklingen af våben i al almindelighed er vi særdeles meget imod udviklingen af militær teknologi, hvis anvendelse er skadelig for miljøet. Vi er fast overbeviste om, at der, som det blev foreslået sidste år, bør indføres et forbud mod anvendelsen af sonarer med høj frekvens til at opdage ubåde, men denne meget avancerede teknologi anvendes i øjeblikket kun af flåder fra NATO-landene og ved militærøvelser for USA og Europa. Der er væsentlige problemer, selv på dette eksperimenterende stadium. Støjen fra disse sonarer dræber hvaler og andre arter af havdyr, fordi den forstyrrer deres orienteringssystemer. Det er helt uacceptabelt. Forskningspenge fra EU bør bruges til økologisk forsvarlige, fredelige projekter og ikke til dette.
Jeg vil slutte med en kommentar om EADS, som er The European Aeronautics Defence and Space Company, det næststørste luft- og forsvarsselskab i verden. Dets administrerende direktør jamrer over, at USA allerede investerer seks gange så meget som Europa i våben og forskning. Det er rigtigt, at forskningsbudgetterne i USA fortsat stiger, mens de i Europa stagnerer. Hvorfor man vil kritisere dette, går over min forstand. Det er noget, vi burde glæde os over. 
Queiró (UEN ),
   Hr. formand, jeg vil gerne i henhold til forretningsordenen have mulighed for at forsvare min ære. Fru McKenna sagde, at denne betænkning var et produkt af forsvars- eller våbenindustrilobbyerne, og jeg vil gerne sige her, at hvad mig angår, og det gælder også mine kolleger, var der ikke nogen som helst lobby ...
Formanden.
   - Hr. ordfører, Parlamentets formandskab giver Dem ordet ved forhandlingens afslutning. Dette er ikke det rette tidspunkt for Deres indlæg. Jeg noterer mig Deres anmodning om ordet og giver Dem det ved forhandlingens afslutning.
Berthu (NI ).
   - Hr. formand, det er klart, at hvis vi ønsker at udvikle et troværdigt samarbejde på forsvarsområdet i fremtiden, og jeg vil ikke her tage forskud på dette samarbejdes form, grænser eller fremtidige retslige status, er det nødvendigt, at de pågældende lande støtter hinanden indbyrdes på forsvarsmaterielområdet. Kommissionens meddelelse af 11. marts 2003 om dette emne er imidlertid skuffende af tre hovedårsager.
For det første behandles spørgsmålet om våbenindustrien hovedsageligt ud fra en markeds- og konkurrencemæssig vinkel, da det selvfølgelig er på dette område, at Kommissionen har en vis kompetence. Det er imidlertid et forenklet synspunkt, da sikkerhedsinteresser er og skal blive ved med at have den højeste prioritet på dette område. Lavere anskaffelsesudgifter til forsvarsmateriel er naturligvis en vigtig faktor, særlig i en tid med budgetunderskud, men det er langt fra den eneste. Af hensyn til deres sikkerhed skal medlemsstaterne være enerådende med hensyn til deres overvejelser. Det har altid været anerkendt i EF-traktatens artikel 296, der som bekendt er bibeholdt i samme form i artikel 342 i tredje del af forslaget til en europæisk forfatning.
For det andet er der i Kommissionens meddelelse tendens til at ville gøre for mange områder til et fællesskabsanliggende med fælles beslutningstagning, bl.a. ved at skabe en fællesskabsramme for forsvarsmateriel, som øjensynligt skal samles omkring agenturet for forsvarsmateriel. Det er på ingen måde en fordel for samarbejdet på forsvarsområdet at lægge flere områder ind under EU, da det kræver mellemstatslige forbindelser og variabel geometri under de nationale parlamenters kontrol, således at medlemsstaterne ikke afskrækkes fra at deltage.
Det glæder mig for øvrigt, at agenturet for forsvarsmateriel, som endelig er ved at blive oprettet på grundlag af EU-traktatens artikel 17, er af mellemstatslig art.
For det tredje har jeg i punkt 6 i hr. Queirós betænkning - og jeg lykønsker ham hjerteligt med det - fundet et nøglebegreb, som mangler i Kommissionens meddelelse og også i forslaget til en europæisk forfatning. Det er begrebet "fællesskabspræference". Mine damer og herrer, jeg forstår ærlig talt ikke, hvordan vi kan ønske at oprette et agentur for forsvarsmateriel, der særlig skal fremme og koordinere harmoniseringen af forsvarsmateriel, og ikke samtidig forpligte medlemsstaterne til at købe dette materiel. Denne europæiske præference skal selvfølgelig blive ved med at være fleksibel, da højteknologisk militærudstyr ikke er det samme som landbrugsprodukter, og som jeg allerede har sagt, skal medlemsstaterne bevare kontrollen med deres sikkerhed. Derfor skal der, selv om det ikke kan fastsættes lovmæssigt, i det mindste ligge en hensigtserklæring et eller andet sted. Jeg vil på ny takke hr. Queiró for at have sagt dette tydeligt. 
Van Orden (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. Queirós betænkning er i nogen udstrækning blevet overhalet af begivenhederne, i og med at der ved rådsmødet i mandags blev truffet beslutning om at oprette et europæisk agentur for forsvarsmateriel. Jeg spekulerer på, om det ikke kan vise sig at være selvmodsigende, da jeg ikke ser mange tegn på, at de europæiske lande har den politiske vilje til at forbedre deres forsvarsevne eller stille de nødvendige ekstra økonomiske midler til rådighed hertil.
Som så ofte i meddelelser fra Kommissionen og betænkninger her i Parlamentet er den løsning, der er foreslået på et særligt problem, at udvide EU's kompetence. Det er vores grundlæggende indvending her. Det, der altid understreges, er at skabe institutioner for en forsvarsindustriel politik for EU i stedet for at opfylde behovene for militært udstyr og industriens krav.
Det, at mange europæiske lande konsekvent undlader at bruge mere på forsvaret, ikke bare underminerer den transatlantiske alliance, men skader også vores forsvarsindustri. Vores væbnede styrker har brug for det bedste og nyeste kompatible udstyr til deres vanskelige opgave. Forbindelser til forsvarsindustrien og samarbejde burde ske med de bedste partnere, uanset hvor de måtte befinde sig. Jeg er derfor meget mistænksom over for enhver henvisning til fællesskabspræference, når det drejer sig om aktiviteter fra EU-landene på dette område. Der er alvorlige mangler ved det udstyr og den organisation, som de væbnede styrker i mange europæiske lande har. Det argument, at der bliver gjort dobbeltarbejde mellem de forskellige europæiske lande, og at stordriftsfordele og forbedrede muligheder for gensidig anvendelse uundgåeligt vil følge af et mere harmoniseret indkøbssystem, er derfor besnærende. Men hvor har vi garantien for, at dette motiverer en rolle for EU ved indkøb til forsvaret - i forhold til vestlig solidaritet - og at det ikke i stedet er et initiativ til splittelse, lige i hjertet på den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik?
I betragtning af at kun seks lande i Europa tegner sig for mere end 90 % af Europas forsvarsindustrielle formåen og 98 % af alle udgifter til forskning og udvikling, er det en besynderlig logik at foreslå, at repræsentanterne for 15 lande - for slet ikke at tale om 25 - skal involveres i beslutningstagning og overvågning på dette område.
Queiró-betænkningen insisterer på behovet for, at EU udstyrer sig selv med militær evne, så det kan sikre troværdighed for sine udenrigs- og forsvarspolitiske mål. Er det ikke det sande formål med dette agentur og en EU-politik for udstyr til forsvaret snarere end en forbedring af Europas forsvarsindustri og udviklingen af vores militære formåen?
Himmelen forbyde, at de væbnede styrker i Det Forenede Kongerige skulle være afhængige af at få livsvigtige forsyninger og kampudstyr fra kilder, der kontrolleres af Bruxelles. 
Howitt (PSE ).
   - Hr. formand, det er sandt, at forhandlingen her til aften følger efter beslutningen på rådsmødet i mandags om at oprette et europæisk agentur for forsvarsmateriel, men jeg glæder mig over denne beslutning såvel som over hr. Queirós betænkning.
Jeg er glad for, at det igen bekræftes i betænkningen, at NATO er hjørnestenen i Europas kollektive forsvar, idet det erkendes, at 11 af vores nuværende EU-medlemsstater - og 19 af medlemmerne af det udvidede EU fra næste år - er medlem af begge organer. Men hvis vi ønsker, at EU skal yde et alvorligt militært bidrag til Petersberg-opgaven med bevarelse og skabelse af fred, må den europæiske forsvars- og sikkerhedspolitik støttes af en troværdig evne hos EU's lande til at gennemføre militære operationer, når NATO som helhed ikke er involveret. For dem, der ønsker en større rolle for EU i verden i forhold til USA, er det helt rigtigt at sige, at EU er bundet til støtte fra USA med hensyn til ethvert militært initiativ og enhver operation.
Derfor er det vigtigt i denne forhandling at støtte oprettelsen af et europæisk agentur for forsvarsmateriel, et agentur, der primært skal fokusere på at udvikle Europas militære potentiale og etablere en ramme til at måle dette. Det er vigtigt inden for rammerne af forhandlingen i aften, at dette også vil medføre en bredere forpligtelse til at fremme omkostningseffektive indkøb og konkurrence.
Jeg vil sige til den forrige taler fra de britiske Konservative, der i enhver aktion ser en sammensværgelse med det formål at forøge EU's kompetence, at det er i Storbritanniens såvel som Europas interesse at oprette et virkelig konkurrencepræget indre marked for forsvaret. Den britiske industri har altid været en af de mest konkurrencedygtige og en af de mest åbne. Der er mange eksempler såsom kontrakten for nylig om A 400 M, hvor enklere og klarere administrative procedurer for indkøb ville have været godt.
Jeg ser frem til, at firmaer og beskæftigelse i Storbritannien, herunder i min egen region, det østlige England, som er den næstmest forsvarsafhængige i Det Forenede Kongerige, vil kunne få nytte af en åbning af markederne.
Det bringer mig til mit sidste punkt. Selv om forhandlingen her i aften fokuserer på industrier og indkøb, der har med forsvarsudstyr at gøre, må vi ikke glemme vigtigheden af at forøge de civile muligheder for konfliktforebyggelse. Vigtigheden af at forsøge at opbygge en bæredygtig fred kræver også seriøse initiativer til konfliktforebyggelse og strategier for tiden efter konflikter. Det glæder mig meget også at se fremskridt i denne henseende, og at dette er taget med i Rådets konklusioner fra i mandags. 
Cappato (NI ).
   - Undertiden siger man, at når EU ikke er i stand til at føre politik, opretter det et agentur, og det er den risiko, som vi står over for, nemlig at vi tager militær- og forsvarspolitikken op ud fra en virksomheds- og konkurrencemæssig indfaldsvinkel. Hvis vi derudover handler ud fra et europæisk protektionistisk synspunkt, er risikoen endnu større. Målsætningen burde være, at Europa fastlægger en innovativ sikkerheds- og forsvarspolitik, hvor vi fremmer stabilitet og fred og bekæmper diktatorer. Sådan burde vores politik være. Ordføreren nævner nødvendigheden af at kontrollere eksporten af våben til tredjelandene, og her tænker jeg navnlig på diktaturerne. Der foretages ikke en sådan kontrol i Europa i dag - vi forsyner tværtimod diktatorer i hele verden med våben.
Et andet punkt er de civile udgifter. Her gør EU ikke nok - eller rettere næsten ingenting. Kommissionen siger, at vi ikke skal efterligne USA. Selvfølgelig ikke! Men hvis vi ikke skal efterligne USA, skal vi finde ud af, om vores militære udgifter og strukturer kan konverteres til civile udgifter og strukturer, som måske kunne være et supplement - og ikke konkurrere med eller være et alternativ til, men derimod et supplement - til USA's udgifter. 
Stockton (PPE-DE ).
   - Hr. formand, ligesom min kollega hr. Van Orden er jeg ikke overbevist om nødvendigheden eller effektiviteten af et europæisk forsvar. Men der er en kendsgerning, vi må erkende. Før eller senere vil offentligheden i USA vågne op en skønne morgen og spørge, hvordan det kan være, at 3,2 cent af hver dollar, de betaler til , går til Europas forsvar. Det er et godt spørgsmål. Hvis jeg var valgt repræsentant i Washington, ville jeg finde det vanskeligt at svare på.
Det ser ud til, at vi alle er enige om, at vi må tage et større ansvar for vores forsvar, hvad enten det sker som uafhængige nationer eller under Europas banner eller som partnere i NATO - hvad jeg foretrækker. Hvilken vej vi end vælger, må vi forøge udgifterne til forsvaret. Hvis vi skal fortsætte med indkøbene, som vi nu gør, må vi forøge skatterne med mellem 3 og 4 %. Som valgt politiker ville jeg foretrække ikke at være nødt til at fortælle mine vælgere det.
Det drejer sig om at få mere smæk for skillingen. For at gøre det må vi rationalisere vores forsvarsudgifter, som det påpeges i hr. Queirós betænkning. Men der er to realiteter, vi må se i øjnene. For det første kan det bedste og største smæk involvere, at man køber uden for EU. F.eks. kan A 400-militærtransportflyet være en værdig afløser for Hercules med større kapacitet, når den flyver, men det eneste tunge lastfly med lang rækkevidde i Europa i dag er de Boeing/McDonnell Douglas C17-fly, som lejes, og ikke ejes, af Royal Air Force.
Jeg er sikker på, at alle de forskellige kamphelikoptere har deres gode sider, men at bruge penge på at udvikle fire af dem helt eller delvis er vanvid. Og man kan blive ved: kommunikationsudstyr, næstegenerationsmissiler, fjernstyrede køretøjer osv. Men det værste eksempel på dobbeltarbejde er næstegenerationsjagere.
Eurofighter Typhoon er et fremragende fly. Fire europæiske lande har investeret millioner af euro i de våbensystemer, der er opbygget omkring det. Men det er ikke det eneste europæiske jagerfly, der tilbydes. Dassault sælger sin Rafale. Hvorfor er jeg ikke overrasket over, at det er Rafale, der opfylder kravene i Armée de l'Air? Jeg er sikker på, det ikke har noget at gøre med de mange luftstyrker, der har indkøbt Dassault Mirage med næstegenerationsjagere til en pris, der ikke ville være så lav, hvis det ikke skyldtes indkøb fra det franske luftvåben.
Vi må være ærlige. Vi må have en ordentlig evaluering af vores væbnede styrkers rolle og behov, før vi kan udvikle en evne, der kan imødekomme dem. Det er kun under NATO, at denne ærlighed og mangel på national partiskhed kan nås. Naturligvis går samarbejde og økonomi hånd i hånd, men vi ved, at for vores tropper er det udstyret og træningen, der tæller.
Hård træning gør kampen let. Vi må give vores tropper det bedste, både med hensyn til udstyr og træning. Det skylder vi dem. 
Formanden.
   - Hr. ordfører, i henhold til forretningsordenen kan formanden ved forhandlingens afslutning give ordføreren ordet i halvandet minut, men forhandlingen genoptages ikke, mine damer og herrer.
Queiró (UEN ),
   Hr. formand, jeg ønsker ikke at genåbne forhandlingen. Jeg ønsker blot at svare Patricia McKenna, fordi hun har påstået, at denne betænkning var udtryk for våbenindustrilobbyernes sejr. Denne vulgære påstand fortjente egentlig slet ikke noget svar, men dens ærekrænkende karakter tvinger mig til at protestere.
Jeg har naturligvis intet imod, at fru McKenna har en anden opfattelse. Det, jeg ikke kan acceptere, er hendes insinuation om, at der skulle være tale om at gå denne sektors ærinde eller sågar om at varetage dens interesser. Jeg er udmærket klar over, hvordan jeg skulle forholde mig, hvis der gjorde sig en interessekonflikt gældende, hr. formand. Denne insinuation er ikke blot krænkende, men også forkert og fuldstændig ude af trit med den alvorlige politiske sammenhæng, som denne forhandling er foregået i. Fru McKennas påstand og dens manglende etik falder således tilbage på den, der har fremsat den. 
Vitorino,
   . Hr. formand, jeg vil kort give udtryk for min glæde over, at Parlamentet efter min mening i vid udstrækning støtter Kommissionens meddelelse. Jeg vil understrege, at Kommissionens initiativ på dette område stammer fra 1996 og 1997. Dengang slog det fejl på grund af visse argumenter, som jeg har hørt igen i dag her i Parlamentet.
Jeg vil imidlertid gøre opmærksom på, at Kommissionens initiativ på opfordring af Parlamentet og Rådet skal være baseret på traktaterne i deres nuværende form. Selv om det er sandt, at det ligger os på sinde at understrege vigtigheden af et økonomisk og industrielt grundlag for udviklingen af denne sektor på europæisk niveau, er det også vigtigt at understrege Kommissionens ansvar på forskningsområdet, og især at denne forskningsstrategi skal være baseret på en sikkerhedsmæssig vinkel. Det skal følgelig ikke være en forskning, der er baseret på en forsvarsmæssig vinkel. Derfor afviser Kommissionen visse betragtninger vedrørende en sådan forsknings art.
Jeg vil gerne tilføje, at selv om debatten omfatter krisestyring eller konfliktforebyggelse, må vi ikke glemme, at en krisestyringsaktions troværdighed og effektivitet i forbindelse med en konflikt i høj grad afhænger af muligheden for militær støtte til styring af krisen.
Vi lever ikke i en perfekt verden, hvor alle uden videre hilser en humanitær indsats velkommen. Nej, en humanitær indsats kræver militær støtte for at blive vellykket, og det er på dette grundlag, at vi er ved at opbygge en sikkerheds- og forsvarspolitik. I Kommissionens initiativ har man valgt denne strategi, der også er vores, og som er den europæiske strategi, der tages op af konventet i forslaget til forfatning. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0397/2003) af Lagendijk for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om stabiliserings- og associeringsprocessen i Sydøsteuropa - 2. årsberetning (KOM(2003) 139 - 2003/2094(INI)). 
Lagendijk (Verts/ALE ),
   Hr. formand, der er tre punkter i min betænkning, som jeg gerne vil uddybe.
Det første punkt, som nok er det politisk mest kontroversielle, er Kosovos endelige status. Det er en varm kartoffel, som alle foretrækker at undgå, også Parlamentet. Efter forskellige diskussioner i regionen og med en lang række mennesker her er jeg nået frem til den konklusion, at det ikke er muligt at vente længere og dermed forhale definitionen af den endelige status. Når man ser på Kosovos problemer i dag, bliver det stadig mere klart, at f.eks. de socioøkonomiske problemer kun kan løses, hvis Kosovos endelige status bliver klarlagt. Mange investorer undlader at investere i Kosovo, fordi det er usikkert, hvilken status landet har.
Det bliver desværre også stadig mere klart, at der er startet en proces, hvor det internationale samfund, som engang blev hyldet som befrier, i stigende grad betragtes som en besættelsesmagt. Det berører mig meget, for jeg tror, at det arbejde, der blev gjort dér, var rigtigt. Sådan ser virkeligheden i Kosovo imidlertid ud, og jeg mener, Parlamentet bør basere sine konklusioner på disse kendsgerninger.
Det er EU's ansvar at tage initiativ til at sikre, at der inden for en periode på - efter min mening - to år kommer klarhed om Kosovos endelige status. Jeg er fuldt ud klar over, at det bliver et vanskeligt valg. Jeg tror heller ikke, EU behøver foretage det valg endnu, men kosovoerne har behov for at vide, at der kommer en beslutning om deres status om to år. Jeg har derfor et dobbelt budskab til kosovoerne. Vi er villige til at give jer klarhed om jeres endelige status om to år, men I skal bevise over for os, at I kan styre jeres land på en ordentlig måde, det vil sige en måde, som omfatter en anstændig mindretalspolitik, inklusive respekt for de nuværende grænser. Hvis kosovoerne kan gøre det, synes jeg, vi bør sige, at vi er villige til at træffe en beslutning om deres endelige status om to år. Jeg vil derfor gerne spørge kommissæren, om han kan bekræfte, hvad Kommissionen allerede har sagt i Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik, nemlig at Kommissionen er glad for og principielt enig i, at EU skal tage initiativ til at udarbejde en køreplan, en tidsramme, eller hvad man nu vil kalde det, bare det bliver klart ved afslutningen af den, hvad der skal ske med Kosovo.
Mit andet punkt handler om Serbien og Montenegro. Jeg mener, at hr. Solana for to år siden havde gode grunde til at forsøge at holde disse to lande sammen. Det var nødvendigt for at undgå kaos i regionen. Nu er der gået to år, og efter at have prøvet i et år har landene endnu to år til at se, hvordan det går. Jeg mener, at man nu kan og bør drage den konklusion, at det ikke fungerer. Ingen, hverken i Montenegro eller i Serbien, vil investere i denne nye føderation, i disse nye strukturer. Jeg mener derfor, det er passende for EU at sige, at vi ikke længere vil presse dem til at gøre noget, som ingen af dem ønsker. Vi vil indtage en neutral position. Vi vil overlade det til parterne at træffe en afgørelse, hvilket også betyder, at hvis vi bruger penge i Montenegro eller Serbien, vil vi bruge dem på områder, som skal forbedres under alle omstændigheder. Der er mange områder både i Montenegro og i Serbien, som har behov for at få tilført midler, uanset om landene bliver uafhængige eller fortsætter sammen.
Som konklusion vil jeg komme ind på det sidste punkt. Nu, hvor udvalget er nået til enighed om de foregående to punkter, risikerer følgende punkt at blive et stridspunkt i salen: Det handler om, at en række lande i denne region, tre for at være nøjagtig, har indgået en bilateral aftale med USA om at undtage amerikanske statsborgere fra Den Internationale Straffedomstol i Haags jurisdiktion. Det er helt klart, hvad betænkningen siger i denne forbindelse. Vi beklager, at Makedonien, Bosnien-Hercegovina og Albanien har indgået en sådan aftale. Efter vores mening burde det ikke være sket. Vi er derimod glade for, at Kroatien ikke har indgået en sådan aftale. Det slås endvidere fast, at endeligt EU-medlemskab for disse lande på et eller andet tidspunkt i fremtiden ikke er foreneligt med en sådan bilateral aftale. Mit budskab til Dem er derfor, at De vil blive nødt til at opløse disse bilaterale aftaler om nogle få år. Men betyder det så, at vi skal straffe Albanien og Bosnien for at indgå en sådan aftale? Her henvender jeg mig især til hr. Swoboda. Han har stillet et ændringsforslag, hvormed han efter min opfattelse forsøger at straffe Albanien og Bosnien, fordi de har begået denne fejltagelse. Han ønsker faktisk at udelukke enhver aftale med disse lande, så længe de har denne aftale med USA. Hr. Swoboda, jeg tror, De begår en stor fejltagelse ved at sige sådan. Jeg er ligesom De vred på USA, fordi landet har tvunget disse lande til at indgå en sådan aftale, men jeg ønsker ikke at straffe albanerne og bosnierne af den grund. Jeg synes ikke, vi skal afholde nogen konkurrence her i Parlamentet om, hvem der er den største tilhænger af Den Internationale Straffedomstol. Jeg vil gerne minde om, at ngo-koalitionen til fordel for Straffedomstolen heller ikke har bedt om dette, og helt ærligt mener jeg, De beder om for meget. Vi bør koncentrere os om at finde den rette balance mellem vores kritik af USA og disse aftaler på den ene side og på den anden side en anerkendelse af, at vi også ønsker at bringe disse lande tættere til Europa inden for de næste par år. Vi får brug for en aftale om dette. Vi må ikke lade dem blive ofre for pres fra USA's side. 
Vitorino,
    Hr. formand, først vil jeg gerne takke hr. Lagendijk for hans fremragende betænkning om årsberetningen om stabiliserings- og associeringsprocessen, som Kommissionen udarbejdede i marts 2003.
Kommissionen og Rådet har brug for Parlamentets fulde støtte og engagement i vores bestræbelser på at hjælpe disse lande med deres reformer og bringe dem tættere på EU. Hr. Lagendijks betænkning vedrører nogle af de væsentlige spørgsmål i vores nuværende relationer med Vestbalkan. Vi har noteret os alle forslagene i betænkningen og vil overveje dem nøje.
Jeg vil gerne kommentere nogle af de specifikke punkter i betænkningen. Først finansiel bistand. Vi er taknemmelige for den støtte, der udtrykkes i Thessaloniki-dagsordenen til Kommissionens forslag om at øge Cards-budgettet med mere end 200 millioner euro i perioden 2004-2006, og vi glæder os over, at Kommissionens forslag til 2004-budgettet blev vedtaget ved førstebehandlingen. Vi skal også nøje overveje vores økonomiske bistand til Vestbalkan i lyset af de kommende finansielle overslag, der gælder fra 2007.
Befolkningen i denne region tillægger visumordningen stor betydning. Kommissionen vil føre drøftelser med landene i god tid inden for rammerne af strukturtilpasningsprocessen. Det er imidlertid et langsigtet spørgsmål, og det skal ses i en bredere sammenhæng. Alle fremskridt på dette område hænger også sammen med landets evne til at gennemføre vigtige reformer på områder som retsstaten, bekæmpelse af organiseret kriminalitet, korruption og ulovlig indvandring samt forbedring af den administrative kapacitet, grænsekontrol og dokumentsikkerhed.
Hvad angår Thessaloniki-forpligtelserne, er arbejdet efter min opfattelse på rette vej med hensyn til gennemførelsen af vores del af forpligtelserne fra Thessaloniki. Jeg glæder mig også over at kunne meddele, at rammeforordningen, som kommer til at udgøre retsgrundlaget for de europæiske partnerskaber, blev vedtaget af Kommissionen i sidste uge. Disse partnerskaber vil hjælpe landene med at fokusere på de prioriterede områder og vil dermed bidrage til at fremskynde den europæiske integrationsproces.
Venskabsaftaler, hvor menneskelige ressourcer fra medlemsstaterne bruges til at hjælpe landene på Vestbalkan, anvendes allerede. TAIEX, Informationskontoret for Teknisk Bistand, som vil hjælpe landene med at harmonisere deres lovgivning i forhold til Fællesskabets regelværk, vil ganske snart være operationelt, og forberedelserne til at åbne for deltagelse i Fællesskabets programmer og agenturer er i gang.
Det glæder mig at kunne meddele Dem, at -undersøgelsen vedrørende indledning af forhandlinger om en stabiliserings- og associeringsaftale med Bosnien-Hercegovina blev vedtaget af Kommissionen i går. I undersøgelsen peges der både på fremskridt og fortsatte svagheder. På denne baggrund mener Kommissionen, at den vil kunne anbefale medlemsstaterne, at der indledes forhandlinger om en stabiliserings- og associeringsaftale, når Bosnien-Hercegovina har gjort tilstrækkelige fremskridt med hensyn til opfyldelsen af en række kortsigtede prioriteringer, der er af central betydning for gennemførelsen af sådanne stabiliserings- og associeringsaftaler.
Kroatiens ansøgning behandles i henhold til de sædvanlige procedurer. Inden fristen modtog vi mere end 10.000 sider med svar fra Kroatien, og om alt går vel, håber vi at kunne afslutte arbejdet med denne udtalelse i marts eller april. Vi håber ligeledes, at Kroatien vil kunne forbedre sig på de områder, som i øvrigt nævnes i punkt 37 i Lagendijk-betænkningen.
Jeg bemærker mig forslaget om en neutral holdning til forholdet mellem Serbien og Montenegro. EU's politik går ud på at støtte statsunionen mellem Serbien og Montenegro i den treårige periode, der indføres ved Beograd-aftalen. Ifølge aftalebestemmelserne skal Serbien og Montenegro ved afslutningen af denne periode beslutte, hvorvidt de ønsker at forblive samlet.
Kommissionen har indledt arbejdet med en -undersøgelse for Serbien og Montenegro. Der vil blive tale om en grundig, objektiv vurdering med henblik på at afgøre, hvorvidt landene er parat til at indlede forhandlinger om en stabiliserings- og associeringsaftale. I den nuværende situation er der behov for yderligere betydelige fremskridt på centrale områder som Den Internationale Straffedomstol for det tidligere Jugoslavien, samarbejde og udvikling på det indre marked i Serbien og Montenegro og en fælles handelspolitik samt politiske og økonomiske reformer.
Hvad angår processen i retning af en afgørelse om den endelige status for Kosovo, skal jeg erindre om, at EU støtter en fuldstændig gennemførelse af De Forenede Nationers resolution 1224 og politikken om "standarder før status". Ligesom Rådet glæder vi os over, at De Forenede Nationers generalsekretærs særlige udsending, Harry Holkeri, har til hensigt at opstille mere konkrete retningslinjer for fremskridt og at gennemføre politikken for "standarder før status" på grundlag af en arbejdsplan, der skal koordineres med EU's overvågning af standarder.
Vi har notereret os, at den første mulighed for en samlet revision bliver medio 2005. 2004 er derfor et vigtigt år for Kosovos provisoriske selvstyreinstitutioner, hvor de skal konsolidere et virkeligt multietnisk og demokratisk samfund. Jeg vil gerne gentage et vigtigt punkt. Uanset den endelige status vil Kosovos befolkning finde deres plads i Europa. 

Zorba (PSE ),
    Fru formand, i forbindelse med den anden årsberetning om stabiliserings- og associeringsprocessen i Sydøsteuropa støtter Industriudvalget med sin udtalelse Kommissionens forslag, og jeg vil naturligvis komplimentere ordføreren.
Vi mener, at indledningen af europæiske integrationspartnerskaber for Vestbalkan som led i de forpligtelser, som Det Europæiske Råd indgik i Thessaloniki i juni 2003, fortjener at være et mellemsigtet mål baseret på en handlingsplan - det er vores forslag - som indeholder de foranstaltninger og aktiviteter, som Vestbalkan og EU bør iværksætte.
Handlingsplanen bør naturligvis omfatte en øget støtte til institutionsopbygning, men også til infrastrukturprojekter, projekter i forbindelse med regional handel og økonomisk samarbejde. Der bør således først og fremmest prioriteres strukturelle og økonomiske reformer, som fører til fungerende markedsøkonomier og bæredygtig udvikling. Hvor hurtigt landene integreres i EU, afhænger tydeligvis af landene selv.
Jeg vil imidlertid understrege, at stabiliserings- og associeringsprocessen udgør den institutionelle ramme for Vestbalkans vej mod Europa og markerer et skift i tyngdepunktet fra stabilisering til associering med EU. 
Pack (PPE-DE ).
   - Fru formand, kære kolleger, landene i Sydøsteuropa har individuelle udsigter til optagelse. Det blev fastsat i Zagreb, og det blev for kort tid siden bekræftet i Thessaloniki. Heraf følger, at vores strategi er rigtig, nemlig lidt efter lidt at indlede forhandlinger med hvert enkelt land om en stabiliserings- og associeringsaftale. Men deraf følger også, at det især er op til de enkelte regeringer i disse lande at forberede sig på denne optagelse.
Alle de lande, der er anført i rapporten, har deres egen problematik. Men måske står det også nogenlunde lige skidt til i alle landene. Derfor må De sammen med os tage kampen op mod menneskehandel, det vil i praksis sige handel med kvinder, og intensivere den. De må bekæmpe kriminalitet, våbenhandel og korruption. Retsvæsenet befinder sig på forskellige udviklingsstadier, fra svagt tilstrækkeligt til totalt utilstrækkeligt.
Uddannelse og opdragelse er de nøgleområder, hvor disse lande også skal opnå fremskridt, ellers har de ingen fremtid, for de unge forlader allerede i dag disse lande.
I Bosnien-Hercegovina er problemet med hjemvendende flygtninge endnu ikke løst tilfredsstillende. Næsten ingen fordrevne kroater vender hjem til Serbien, hvilket også vanskeliggør serberes hjemvenden til Kroatien og udleveringen af deres ejendom i Kroatien. Serbernes hjemvenden til Kroatien er talmæssigt respektabel, men udleveringen af ejendom til serberne i Kroatien bliver stadig ikke gennemført tilfredsstillende.
Desuden er klimaet i nogle regioner, særligt i Zadars bagland, ofte serberfjendtligt og fører til store lokale problemer. I modsætning hertil er samlivet i Østslavonien omkring Vukovar i langt højere grad baseret på samarbejde. Loven om mindretal er god, og det er nu op til de kommunalpolitisk ansvarlige at gennemføre den.
Samarbejdet med Haag er ordentligt i Kroatien. Selv dokumenter fra arkiverne er blevet overført til Haag. Tre anklagede, deriblandt en general, er sågar blevet idømt lange fængselsstraffe i selve Kroatien. En anklaget, general Gotovina, er flygtet. Vi må ikke forlange det umulige! Staten har udsat en dusør og endnu ikke fundet ham. Han er fransk fremmedlegionær. Han har et fransk pas. Guderne må vide, hvor han er henne. Når det internationale samfund trods syv års SFOR-tilstedeværelse i Bosnien-Hercegovina hverken fik fat i Karadzic eller Mladic, bør vi ikke anvende den forkerte målestok på bosnien-hercegovinerne og kroaterne i dette spørgsmål.
Serbien og Montenegro har bevist sit samarbejde med Haag. Det kunne blive endnu bedre. Man har udleveret Milosevic. Gud ske lov! Man har udleveret de tre slagtere fra Vukovar, men mange flere skal udleveres. Det er imidlertid også i Serbiens interesse, at nogle krigsforbrydere kan dømmes i selve Serbien. Det ville være gavnligt for serbernes forståelse, hvis også UCK-ledelsens forbrydelser kom under anklage i Haag.
Det er bydende nødvendigt af forbedre den dårlige økonomiske situation i store dele af regionen, og Cards-programmet skal derfor i højere grad end hidtil give mulighed for infrastrukturprojekter, ellers vil det ikke lykkes at skabe opsving i regionen.
I Bosnien-Hercegovina er udviklingen hen imod en samlet stat blevet bedre, men der er stadig mange mangler. Her vil jeg også gerne pege på, at den højtstående repræsentant ikke altid anvender den magt, som han har. Det, der som i dag hænger som et damoklessværd over Bosnien-Hercegovina, behøvede ikke være der, hvis EU - som hr. Vitorino netop sagde - stiller krav, som Bosnien-Hercegovina kan opfylde.
Jeg ville også sige noget om Albanien. Det afstår jeg fra. Jeg går ud fra, at alle har læst betænkningen, der står det hele. Jeg lykønsker vores kollega Joost Lagendijk. 
Swoboda (PSE ).
   - Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, først vil jeg gerne lykønske hr. Lagendijk med hans betænkning, der som altid er meget omfattende og afbalanceret, selv om jeg ikke er enig i alle punkter, men det sker jo i det politiske liv.
Hvad Kosovo angår, er jeg enig, når det drejer sig om at sørge for, at vi så hurtigt som muligt får en endelig afgørelse om Kosovos fremtid. Denne appel er imidlertid ikke så meget rettet mod Kommissionen som til Kosovos regering selv. For som der også står i betænkningen, er jeg overbevist om - og det diskuterede vi også for kort tid siden i Albanien og fik tilslutning til - at Kosovos myndigheder foretager sig for lidt. Jeg siger ikke, at de ikke foretager sig noget, men de gør for lidt for at gøre det helt klart, at det er en multietnisk stat, en stat, som ønsker at overholde de europæiske standarder.
Kommissæren nævnte også spørgsmålet om . Man bør operationalisere det, altså med mere nøjagtige frister osv. Men det er især op til de albanske myndigheder i Kosovo selv at tage de relevante skridt. Personligt går jeg ind for uafhængighed, men man må også gøre noget for det. Det falder ikke bare ned fra himlen.
Hvad angår Montenegro og Serbien, mener jeg principielt, at man ikke kan tvinge nogen til at blive sammen. Vi må overveje, om det letter integrationsprocessen i EU, hvis vi har så mange småstater i området. Det gør det ikke lettere for staterne, men hvis de absolut vil, er det deres beslutning at gøre det. De skal bare være klar over konsekvenserne.
Til sidst om det punkt, som hr. Lagendijk også strejfede i forbindelse med et ændringsforslag, som jeg har stillet. Hvis vi var bare halvt så modige og beslutsomme og beslutningsdygtige som USA, så ville vi have udrettet mere på Balkan. Vores problem er, at vi siger "be' om" og "vær så venlig" og "gør noget", hvor amerikanerne stiller klare betingelser og siger ja eller nej. Derfor mener jeg ikke, vi bør acceptere, at nogle stater så klart lytter til disse betingelser. Hr. Lagendijk nævnte selv, at Kroatien ikke har indgået den pågældende aftale, som USA havde ønsket.
Vi må klart give udtryk for vores mening om, at vi ikke bare kan skubbe Den Internationale Straffedomstol i baggrunden, som her i Parlamentet blev støttet så stærkt netop også af Deres eller din gruppe. Når man læser ændringsforslaget, ser man, at jeg også differentierer, at jeg holder fast i den opfattelse, at der ikke kan være tale om medlemskab, men blot siger, at egentlig bør man heller ikke indgå nogen aftale. Det er ikke nogen klar betingelse, det er bare Parlamentets mening. Hvis det så kommer dertil, at vi har stillet et sådant aftaleforslag, så skal vi under alle omstændigheder tage individuel stilling.
Jeg synes ikke, det er rigtigt, at vi i et konkret forslag afviger så meget fra Parlamentets klare holdning. Jeg vil derfor gerne holde fast i, at jeg ville være parat til en kompromisformulering. Vi bør sende et klart signal om, at vi tillægger Den Internationale Straffedomstol stor betydning netop i en region, hvor det drejer sig om forbrydelser mod menneskeheden og menneskeligheden, og at vi anmoder alle staterne i denne region om ikke at nedtone spørgsmålet om krigsforbrydelserne og forbrydelserne mod menneskeheden, men klart at bekende sig til et politisk ansvar. 
Vallvé (ELDR ).
   - Fru formand, jeg vil indlede med at lykønske hr. Lagendijk med hans betænkning om den nuværende stabiliserings- og associeringsproces' udvikling og om de fremtidige udfordringer i Balkanområdet.
Det er en omfattende og udtømmende betænkning, som virkelig inddrager hele den problematik, der berører denne region. På vegne af min parlamentariske gruppe, Den Liberale Gruppe, vil jeg fremhæve følgende punkter: Vi støtter fuldt ud processen om integration af disse lande i Sydøsteuropa, og vi understreger nødvendigheden af, at de opfylder de politiske og økonomiske kriterier, som Unionen har fastlagt.
Desuden har disse landes historie - og navnlig det, der skete i det sidste årti af det forrige århundrede - været meget vigtig, og det kræver, at de alle sammen samarbejder fuldt ud med Den Internationale Krigsforbryderdomstol vedrørende det tidligere Jugoslavien - hvilket andre talere har understreget under denne forhandling - og dette krav gælder alle stater.
I den forbindelse vil jeg også understrege, at underskrivelsen af bilaterale aftaler med USA tydeligvis indskrænker Den Internationale Krigsforbryderdomstol vedrørende det tidligere Jugoslaviens effektivitet, hvilket EU ikke kan gå ind for. Hvad skal EU gøre i disse tilfælde? Vi skal naturligvis ikke acceptere nogen integrationsproces. Det er kontroversielt at underskrive de aftaler, og det ville være godt, hvis man på grundlag af den diskussion, der netop har fundet sted, fandt en kompromisløsning, der indikerede, at EU ikke er rede til at acceptere enhver aftale, hvis visse betingelser ikke er opfyldt.
Samtidig vil jeg påpege, at vores gruppe har stillet nogle ændringsforslag på foranledning af et slovensk observatørmedlem, om Kosovo, om den albanske befolknings ansvar i Kosovo, så den kan bestemme sin fremtid under fri udøvelse af selvbestemmelsesretten. Vi har også stillet et andet ændringsforslag om fiskerispørgsmålet i Adriaterhavet.
Til sidst vil jeg fremhæve, fru formand, at alle staternes situation analyseres i betænkningen, og hvis den i visse tilfælde kan forekomme for kritisk - hvilket f.eks. Makedoniens repræsentant har givet udtryk for - skal det ikke forstås som manglende støtte fra EU's side, men som et bidrag til en konstruktiv dialog i den hensigt at forbedre disse landes situation.
Marset Campos (GUE/NGL ).
   - Fru formand, jeg vil allerførst takke hr. Lagendijk for hans betænkning, hans samarbejdsvilje og hans modtagelighed over for alle de forslag, der er blevet stillet i udvalget.
Vi er enige i det endelige mål med betænkningen, som er at bidrage til demokratisk og økonomisk genopretning af dette område og til dets eventuelle integration i Europa. Vi mener imidlertid, at en del af problemerne skyldes udviklingen af Europas egen dynamik og også, at vi på det tidspunkt manglede en sammenhængende, konstruktiv og demokratisk udenrigs- og sikkerhedspolitik, og med vores støtte til de etniske og religiøse identiteter har vi skabt et problem, hvis følger vi nu får at mærke.
Alle de aspekter, der nævnes i betænkningen, er positive. Jeg vil understrege nødvendigheden af at støtte samarbejdet med Den Internationale Krigsforbryderdomstol vedrørende det tidligere Jugoslavien, kritikken af muligheden for at underskrive aftaler med USA uden for Den Internationale Straffedomstol, støtten til flygtninges og fordrevnes tilbagevenden og især - måske det vigtigste aspekt - kampen mod korruption, organiseret kriminalitet, handel med kvinder og børn, kampen mod alle former for handel - med narkotika, våben osv. - som er en kræftsvulst, der fortærer dette område.
Vi mener, at det er nødvendigt at hjælpe effektivt, at den nuværende finansielle støtte er utilstrækkelig, og at det derfor er nødvendigt at revidere de finansielle overslag med henblik på at skaffe flere ressourcer til at hjælpe dette område så meget, som det er nødvendigt.
Vi mener, at oplysningerne om alle de forskellige lande - som hr. Vallvé har sagt - er helt korrekte, og derfor bør EU overveje dem. Jeg tænker på respekt for nationale mindretal og grænsesikring i Albanien. Hvad angår Bosnien, er det vigtigt at skabe statslige strukturer og fremme samarbejdet med krigsforbryderdomstolene. Hvad angår Kroatien, er det vigtigt at fremhæve betydningen af de nationale mindretal og samarbejdet med dem. I Makedonien skal den albanske nationale befrielseshær opløses og korruptionen bekæmpes. I Serbien er samarbejdet med Den Internationale Krigsforbryderdomstol i Haag nødvendigt.
Vi er ikke enige i betænkningens hentydning til Kosovos eventuelle uafhængighed, fordi vi mener, at bestemmelserne i FN's resolution skal respekteres, og i henhold til den er Kosovo en provins i Serbien og Montenegro, og for os er FN et internationalt referenceorgan.
Belder (EDD ).
   - Fru formand, vi får alle sammen taget munden for fuld nogle gange, og det gælder også i politik - og det er, hvad både EU og landene på det vestlige Balkan risikerer at gøre under regionens stabiliserings- og associeringsproces. Denne advarsel kommer fra bekymrede interne og eksterne balkaneksperter. Ifølge dem forsøger EU for stærkt at kopiere succesen fra processen i de 10 tiltrædelseslande i Sydøsteuropa. Dermed stiller EU for store krav til stater, som ikke er klar til det. Resultatet er, at stabiliserings- og associeringsprocessen risikerer at degenerere til fingerede udviklinger i de pågældende lande. Med en enklere og mere realistisk model for tilnærmelse til EU ville man kunne undgå gensidig skuffelse. Desuden ville det give regeringerne på Vestbalkan en reel mulighed for at opnå politisk succes i retning af Europa. Det er bestemt ikke uden betydning set fra et vælgermæssigt synspunkt. Deler Kommissionen denne opfattelse, og vil den hjælpe med at gennemføre den?
Lad mig udtrykke mig meget direkte og specifikt. Jeg har i disse dage fået meldinger om, at uddannelsesniveauet på Vestbalkan generelt er ved at synke til et foruroligende lavt niveau. Det gælder både for grundlæggende og videregående uddannelse og for universitetsuddannelse. Jeg vil gerne spørge Kommissionen, om det er sandt. Hvis det er sandt, ligger der her en mulighed for os for at tilbyde en hjælpende hånd ved at give landene på Vestbalkan fri adgang til EU's uddannelsesprogrammer. Set i det lys giver hr. Lagendijks nyttige betænkning rig lejlighed til europæisk selvrefleksion. Lad mig komme med tre bemærkninger.
Først vender ordføreren så ikke tingene på hovedet i pkt. 10 i forbindelse med de nuværende visumregler mellem EU og de såkaldte SAP-lande? Jeg synes, det ville være mere logisk at knytte en mulig lettelse af visumreglerne sammen med en række EU-betingelser. Det har ikke noget at gøre med ydmygelse af balkanborgerne, som ordføreren nævner.
Interessant nok opfordrer hr. Lagendijk i pkt. 42 EU til at spille en rolle som neutral mægler mellem Serbien og Montenegro. Det interesserer ham ikke, hvilken form forholdet mellem Beograd og Podgorica vil få derefter. Så vidt jeg ved, har EU endnu aldrig praktiseret en sådan neutralitet, og så vidt jeg kan se, vil det heller ikke forsøge at gøre det.
Min tredje bemærkning vedrører pkt. 51 og 52. I pkt. 51 er ordføreren stadig forsigtigt optimistisk med hensyn til at indlede direkte samtaler mellem Beograd og Pristina, med god grund. I øvrigt sætter UNMIK dermed selv princippet om "standarder før status" under tidspres. Det er, hvad det er. Derefter foreslår hr. Lagendijk en ekstrahurtig tidsramme for en endelig løsning på det ubehagelige politiske spørgsmål om Kosovo. Inden for de næste to år! Jeg tror ikke, det serbisk-albanske kapløb om Kosovo er tjent med en sådan politisk march i tophastighed. Desuden bør vi ikke overse de direkte regionale følger af ethvert faktisk forsøg på at tage Kosovo-spørgsmålet op. Tænk på albanerne i Makedonien og serberne i Bosnien. Politisk stabilitet på Balkan er i øjeblikket fortsat et risikabelt foretagende. 
Zacharakis (PPE-DE ).
   - Fru formand, først og fremmest vil jeg gerne rose hr. Lagendijk for hans underbyggede betænkning. Det er et velafbalanceret og grundigt stykke arbejde, som giver en objektiv dækning af emnet og et helhedsbillede af situationen i området og de enkelte lande. Betænkningen fremhæver de særlige omstændigheder, som hersker i hvert enkelt af landene, og vurderer de specifikke data, som dokumenterer de forskellige udtryk for deres samarbejde med EU. 
I betænkningen fremhæves - helt korrekt efter min mening - den alvorlige betydning inden for EU's prioriteter, som forberedelsen af de sydøsteuropæiske lande på deres kommende optagelse i den europæiske struktur har. Det understreges, at hvert enkelt lands fremskridt hen imod en optagelse vil afhænge af, hvorvidt landet opfylder Københavnskriterierne og betingelserne for stabiliserings- og associeringsprocessen.
Uanset hvilke særegenheder der forventes at karakterisere de pågældende lande, bør det grundlæggende princip fortsat være, at alle landene behandles og bedømmes på samme måde med en afvejning af deres gode egenskaber og deres mangler, når det gælder muligheden for fuldt medlemskab af den europæiske familie. 
Jeg er også enig med ordføreren i, at den "varme kartoffel" i området er styret i Kosovo, men jeg tror, man bør undgå forhastede beslutninger og handlinger og først sikre sig, at de nødvendige forudsætninger for en normalisering af situationen er til stede, med respekt for alle de involverede parters rettigheder og de relevante FN-resolutioner samt princippet om at bevare områdets landes ydre grænser.
Jeg vil benytte lejligheden til at komme ind på det særlige spørgsmål, som berøres i betænkningens punkt 21, hvor Europa-Parlamentet klart beklager den indlysende utilfredsstillende måde, hvorpå de nylige lokalvalg i Albanien er blevet gennemført. Desværre er de sørgelige uregelmæssigheder og den åbenlyse krænkelse af de demokratiske procedurer og værdier, som gav anledning til denne utvetydige bemærkning fra ordføreren - som fru Pack også har tilsluttet sig på vores politiske gruppes vegne - blevet gentaget, oven i købet i stærkere grad med masser af sammenstød, voldshandlinger og underminering af borgernes og kandidaternes demokratiske sindelag, da valgene blev gentaget for kun tre dage siden.
Jeg håber, at de albanske myndigheder forstår det budskab, som Parlamentet sender dem via Lagendijk-betænkningen, og intensiverer deres engagement i bestræbelserne på at sikre demokratiets og retsstatens regelmæssige funktion i deres land, så der ikke sker en påvirkning i negativ retning af forbindelserne mellem Albanien og EU og gennemførelsen af aftalen om stabilisering og associering. 
Souladakis (PSE ).
   - Fru formand, hvad Lagendijk-betænkningen angår, kan vi uden tvivl konstatere, at den nuværende situation i Vestbalkan, i stabilitetspagtlandene, er klart bedre, end den var for et år siden. Det er et vigtigt skridt fremad for den politik, der er ført i området af EU, som i bund og grund også har det største ansvar for området.
Kroatien har allerede indgivet ansøgning om optagelse i EU. De nye forfatningsinstitutioner i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien og Serbiens nye udformning med Montenegro ser ud til at begynde at fungere. Der er også tegn på økonomisk mobilitet. Imidlertid kan situationen langtfra betragtes som stabil på alle sider. Der bør ikke næres nogen illusioner. Stabilitetspagten gælder i et område, som fortsat er politisk skrøbeligt og ustabilt. Det eneste, vores politik bør fokusere på, bør være borgernes og områdets befolkningers interesse. Der må slet ikke tænkes på særfordele eller særinteresser. Den eneste vej frem er at holde fast i de demokratiske procedurer, menneskerettighederne, det regionale samarbejde, respekt for minoriteterne, flygtningenes tilbagevenden, Haag-domstolens jurisdiktion, det vil sige domstolen for forbrydelser mod menneskeheden i det tidligere Jugoslavien, og generelt fuld gennemførelse af alle FN's Sikkerhedsråds resolutioner.
Her vil jeg gerne med beklagelse og alvor påpege de uacceptable forhold i Himarra og andre steder i Albanien under de nylige lokalvalg, hvor alle valgprocedurer blev overtrådt af de officielle myndigheder, og det samme var tilfældet med respekten for det græske mindretals rettigheder. Det ville være godt, hvis de albanske myndigheder ville hjælpe landet med at forbedre dets demokratiske institutioner, hvis de vil komme videre i det 21. århundrede på en positiv måde.
Der er nogle, der spekulerer på fremtiden i kriseområder som f.eks. Kosovo, mens andre antyder enten dannelsen af en ny statslig enhed eller et bredt selvstyre, som i bund og grund vil svare til selvstændighed. De bør være klar over, at forfatningen og statsstyret, hvad enten det er i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, Bosnien-Hercegovina eller Serbien-Montenegro, er baseret på en hårfin balance med en nationalisme, der ligger skjult, og at der er brug for tid, før de nye institutioner er stabile og modne. Kontakten mellem Beograd og Pristina inden for rammerne af FN er en positiv udvikling, som bør støttes. Imidlertid vil enhver ny bevægelse på overfladen føre til en ny dominoeffekt med uoverskuelige konsekvenser. I alle stabilitetspagtlandene er der kompakte nationale mindretal, som lokalt er flertal, og som grænser op til andre lande, hvor de tilsvarende nationale grupper er flertal.
Alle staterne bør beskytte de mindretal, der bor i dem. De er også borgere i staten. Alle staternes grænser bør holdes stabile. Man bør passe på ikke at udvikle teorier, hvor vi får begreber som bystat () eller endog statskvarter () eller statsfamilie (). Vi bør undgå en mobilisering af kræfter fra tilgrænsende lande for at beskytte nationale minoriteter, hvis de ikke får tilstrækkelig beskyttelse fra de lande, hvor de er borgere.
Vi bør insistere på "fred, demokrati, sikkerhed, samarbejde og stabilitet", og vores faste budskab til alle disse lande er, at EU venter dem, når blot de fremskynder deres bestræbelser.
Til sidst en sidebemærkning, fru formand. Der er et teknisk problem, nemlig at den officielle betegnelse for Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien ikke anvendes korrekt fra visse sider. Det bør rettes i teksterne som sædvanligt. 
Howitt (PSE ).
   - Fru formand, jeg er yderst utilfreds med at konstatere, at samarbejdet med Den Internationale Straffedomstol for det tidligere Jugoslavien ifølge dette beslutningsforslag er en af betingelserne for et yderligere samarbejde mellem Vestbalkan og EU. Betingelsen skal gælde fremskridt med associeringsaftalerne snarere end økonomisk bistand. Jeg vil sammen med mine socialdemokratiske kolleger stemme for den ændring i morgen.
Ved gentagne møder mellem Det Europæiske Råd og Den Internationale Straffedomstols chefanklager Carla Del Ponte er det kommet frem, at dette samarbejde endnu ikke er på plads, hvilket udgør en alvorlig fare for den fremtidige integration. Hun har sagt, at selv det mest grundlæggende samarbejde, såsom adgang til dokumenter og vidner, samt anholdelser og overdragelse af flygtede, stadig ikke er tilfredsstillende.
Et stort antal sigtede krigsforbrydere er fortsat på fri fod i Serbien-Montenegro, herunder Ratko Mladic, som var ansvarlig for drabet på 7.000 mennesker ved folkemordet i Srebrenica.
Situationen med hensyn til Kroatien vækker særlig bekymring. Jeg tilslutter mig de øvrige og hilser Kroatiens ønske om at deltage i det europæiske samarbejde velkommen. Men det tager op imod et år at behandle anmodninger om samarbejde fra Straffedomstolen, hvilket er helt uacceptabelt. Der er f.eks. sagen med general Ante Gotovina, nummer tre på Straffedomstolens liste over de mest eftersøgte, som var ansvarlig for at tilrettelægge drabene på mindst 150 serbiske civile og udvisningen af 150.000 andre i 1995. Fru Del Ponte har antydet, at hun har oplysninger om, at han stadig opholder sig i Kroatien, hvorfra det rapporteres, at han holdes skjult af mennesker, der arbejder for de kroatiske myndigheder. Det rapporteres, at han: "nyder sin sommerferie og sejler på en lystyacht". Indtil der tages flere skridt i retning af at arrestere Gotovina, opfylder Kroatien fortsat ikke fuldt ud Sikkerhedsrådets resolution 1503. Der kan ikke tages seriøse skridt i retning af EU-medlemskab, før Kroatien tager dette vigtige skridt. 
Formanden.
   - Tak, hr. Howitt.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0390/2003) af Swoboda for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om forslag til Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 1080/2000 af 22. maj 2000 om støtte til De Forenede Nationers midlertidige mission i Kosovo (UNMIK) og Den Høje Repræsentants Kontor i Bosnien-Hercegovina (OHR) (KOM(2003) 389 - C5-0325/2003 - 2003/0142(CNS)). 
Vitorino,
    Fru formand, EU har påtaget sig en ledende rolle inden for stabilitetspagten for Sydøsteuropa. Pagten har vist sig at udgøre en værdifuld ramme, der supplerer EU's politik over for regionen, idet man bestræber sig på at støtte landene i regionen i deres forsøg på at fremme fred, demokrati, respekt for menneskerettigheder og økonomisk fremgang og ligeledes på at opnå stabilitet i regionen som helhed.
Det forslag, som Parlamentet behandler i dag, i henhold til hvilket stabilitetspagten skal medtages under dækningsområdet for Rådets forordning (EF) nr. 1080/2000, vil give pagten et stærkt og solidt grundlag, som kan bruges til at opfylde det vigtige mandat, som det internationale samfund har givet.
Stabilitetspagten er specifikt udformet med henblik på at fremme det regionale samarbejde, hvilket blev understreget i Thessaloniki-dagsordenen, som Det Europæiske Råd godkendte den 20. juni 2003. Dermed vil den supplere den stabiliserings- og associeringsproces, der er indledt på Vestbalkan. Kommissionen glæder sig derfor over den positive holdning til forslaget og håber, at Parlamentet vil dele målsætningen om, at denne nye finansieringsramme skal være fuldt ud operativ den 1. januar 2004.
Kommissionen anser ændringsforslag 1 til artikel 1, stk. 2, som overflødigt, idet princippet om medlemsstaternes omkostningsdeling implicit er indeholdt i forordningens artikel 2, stk. 2, og eftersom budgetkonto 19 07 04 er en integrerende del af budgetdiskussionen.
Med hensyn til ændringsforslag 2 til artikel 1a samt ændringsforslag 4 og 6 kan Kommissionen støtte forslaget om, at udpegelsen af en særlig koordinator for stabilitetspagten gentages hvert år. Kommissionen er også enig i den bredere målsætning om at inddrage Parlamentet i det efterfølgende arbejde med stabilitetspagten. Ikke desto mindre og ud fra behovet om at gøre udpegelsesproceduren så ligetil som muligt kan Kommissionen ikke acceptere Parlamentets forslag i ændringsforslag 2 til artikel 1a om at medtage en formel høring af det relevante udvalg i Europa-Parlamentet. Vi kan heller ikke acceptere, at der indføres en redegørelse over for udvalget, som det foreslås indsat som artikel 1b i ændringsforslag 3, 5 og 7.
Kommissionen kan imidlertid acceptere ændringsforslag 4 og 6 med henblik på at sikre, at Parlamentet underrettes om forslaget til udnævnelse. Kommissionen vil med glæde forpligte sig til at inddrage Parlamentet i praksis, selv om det ikke er muligt at medtage i den nye forordning. Kommissionen vil navnlig i god tid forud for beslutningen om udnævnelsen gennem formanden for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik underrette Parlamentet om sit forslag til udpegelse. Den udnævnte særlige koordinator vil give møde for Udenrigsudvalget, når det er nødvendigt, og mindst to gange årligt, for at aflægge rapport om sine aktiviteter.
Kommissionen vil være Parlamentet taknemmelig, hvis det kan vedtage en positiv udtalelse under denne mødeperiode, da vi er ivrige efter at komme i gang med gennemførelsen, så snart den nye forordning træder i kraft, således at den særlige koordinator for stabilitetspagten kan få den støtte, der vil give ham mulighed for at opfylde sit mandat i 2004.
På Kommissionens vegne vil jeg gerne rette en særlig tak til ordføreren, hr. Swoboda, for kvaliteten af hans forberedende arbejde og de vældigt gode forbindelser, han har opretholdt til Kommissionen. 
Swoboda (PSE ),
   Fru formand, jeg takker kommissæren for hans udtalelse. Naturligvis er vi overbevist om, at vores ændringsforslag er absolut rigtige, men det, som kommissæren sagde, går i det mindste indholdsmæssigt og hensigtsmæssigt i den retning, som vi ønsker. Nemlig at Parlamentet skal have mulighed for, om end uformelt, at ændre mening om udpegning af den særlige koordinator for stabilitetspagten. Det sker med denne erklæring fra Kommissionen.
Jeg vil gerne bede Dem, hr. kommissær, om også at takke tjenesterne, særligt hr. Priebe, for det yderst gode samarbejde, der har fundet sted her.
Jeg vil også gerne udtrykkeligt nævne, at det i alle disse hensyn ikke handler eller har handlet om at skabe vanskeligheder for hr. dr. Busek som særlig koordinator. Jeg mener, at hr. dr. Busek er en af vores mest udmærkede medarbejdere, i ordets videste forstand, som kender regionen og engagerer sig i regionen. De kan være sikker på, at han, hvis han bliver nomineret igen, sikkert ville få fuld støtte fra Parlamentet. Hvis en anden bliver nomineret, vil vi naturligvis se på sagen og afgive vores mening. Det forslag, som Kommissionen har stillet, vil jeg gerne acceptere, og jeg vil også anbefale Parlamentet at gennemføre den fulde afstemning i morgen. Så ville vi have det, som Kommissionen og De, hr. kommissær, ønsker, nemlig funktionsdygtighed fra 1. januar. 
Stenzel (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. kommissær, hr. dr. Hannes Swobodas betænkning om stabilitetspagten for Sydøsteuropa har to vigtige målsætninger, nemlig at opnå større stabilitet for stabilitetspagten og at tage højde for også Europa-Parlamentet i processen om udnævnelse af den særlige koordinator og inddrage Parlamentet i denne proces. Her er jeg helt enig med hr. dr. Swoboda. Hidtil er koordinatoren kun blevet udpeget for et halvt år ad gangen, nu gælder udpegelsen for et år. Det mener vi er et fremskridt. Det er også positivt, at Parlamentet bliver involveret i udpegelsen som budgetmæssig og politisk autoritet. Det ville være ønskeligt, om denne proces med årlig udnævnelse af koordinatoren for stabilitetspagten var en hurtig proces, og kommissærens udtalelser har bestyrket min tro på, at viljen til det er til stede.
Den parlamentariske dimension skal under alle omstændighedeer styrkes, ikke kun med hensyn til Europa-Parlamentet, men især også med hensyn til de regionale parlamenter i de pågældende stabilitetspagtlande. Her kan man ikke gøre nok for at involvere de regionale parlamentsmedlemmer i dette vigtige arbejde til stabilisering af Vestbalkan. Der er jo allerede sket meget som følge af stabilitetspagten og dens nuværende koordinator Erhard Busek - og det er også blevet omtalt anerkendende - både på handelsområdet og på investeringsområdet eller inden for bekæmpelse af kriminalitet under visse infrastrukturinitiativer. Men der er stadig meget at gøre, og jeg tror, at Swoboda-betænkningen, som vi indholdsmæssigt vil støtte fuldt ud i morgen, vil yde et vigtigt bidrag til det. 
Formanden.
   - Tak, fru Stenzel.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0398/2003) af Coelho for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender med forslag til Europa-Parlamentets henstilling til Rådet om anden generation af Schengen-informationssystemet (SIS II) (2003/2180(INI)). 
Coelho (PPE-DE ),
   Fru formand, hr. kommissær António Vitorino, kære kolleger, i 1990 blev Schengen-konventionen undertegnet, og man erkendte behovet for skærpet overvågning for at hindre adgang til Fællesskabets område for trusler mod vores borgeres sikkerhed som f.eks. organiseret kriminalitet, terrorisme, menneskehandel og narkotika samt ulovlig indvandring.
Gennemførelsen af princippet om fri bevægelighed og afskaffelsen af kontrollen ved de indre grænser har øget betydningen af overvågningen af de ydre grænser. Vi er klar over, at den frie bevægelighed inden for Schengen-landenes område er en frihed, der som sit modstykke fordrer ikke blot en styrkelse af de fælles ydre grænser, men også en hurtig og effektiv udveksling af oplysninger i forbindelse med grænsekontrollen og politisamarbejdet.
I denne sammenhæng har SIS, Schengen-informationssystemet, spillet en ganske vigtig rolle, som man nu ønsker at udvide i form af en anden generation af SIS, der er blevet betegnet SIS II. SIS fungerer som et informationssystem, der sætter medlemsstaternes kompetente myndigheder i stand til at søge og modtage indberetninger om personer og genstande. Det er er i øjeblikket operativt i 13 medlemsstater plus i to andre stater - Island og Norge - og det er hensigten, at det snarest skal blive delvist operativt i Storbritannien og Irland.
SIS er den største database i Europa og har en dobbelt funktion, nemlig dels i relation til opretholdelse af lov og orden samt sikkerhed, dels i relation til indvandring, som støtte til foranstaltninger, der skal imødegå det forhold, at der er fri bevægelighed for personer. De forslag, som vi har fået forelagt i forbindelse med oprettelsen af SIS II, har til formål at udvide systemets kapacitet og indføre nye tekniske og efterforskningsmæssige muligheder, der drager fordel af de seneste informationsteknologiske fremskidt.
Rådets hensigt er, at systemet skal være funktionsdygtigt i 2006. Med indførelsen af det nye system søges tre store problemer løst. Først er der udvidelsen, hvor de nye medlemsstater skal kunne integreres, hvorfor der må være kapacitet til at optage flere brugere, flere stater, men også nye brugerkategorier. Der foreligger allerede en aftale i Rådet om at tillade nye myndigheder adgang til SIS, men det vides endnu ikke, hvilke det bliver. Den anden udvikling er, at hvor det nuværende system omfatter funktioner, der angår to informationskategorier (personer og genstande), ønskes ikke blot et øget antal indberetningskategorier, altså nye genstande og funktioner, men også øget processeringskapacitet til denne information, sammenkædning af indberetninger, ændring af indberetningernes varighed og lagring samt overførsel af biometriske data, navnlig fotografier og fingeraftryk. Rådet har stadig ikke taget stilling til, hvilke nye kategorier af genstande eller personer der skal medtages. Det tredje og sidste punkt er økonomien, idet systemet bør være mere homogent, mere fleksibelt, mere sikkert og med en større ydeevne, let at anvende og omkostningseffektivt til trods for det øgede antal funktioner og brugere.
Det er derfor rimeligt, at vi overvejer, om der ikke længere er tale om en supplerende foranstaltning af begrænset omfang, der er indført for at fremme fri bevægelighed for personer, således som fastsat i Schengen-konventionen, mere præcist i dens artikel 92 og 102. Af en note fra formandskabet i februar 2002 fremgik det ligefrem, at "SIS kan anvendes til politioplysninger i bred forstand". SIS har således - om end stiltiende - ændret karakter. Til gengæld er det et åbent spørgsmål, hvad der bør være den præcise målsætning for SIS fremover, eller hvordan man definerer denne "brede forstand", som formandskabet omtaler. Efter min opfattelse er det først, når der er givet et klart svar på spørgsmålet om målsætningen bag SIS med politisk accept, at der kan gives et udtømmende svar på spørgsmålet om nye funktioner eller brugere.
Der er således fortsat debat om forslagene om at indføre nye funktioner, nye brugere, ny arkitektur, ny synergi, navnlig i form af visuminformationssystemet, ny forvaltning og sågar placering. Disse ændringer, som ønskes gennemført, vil selvfølgelig få konsekvenser for databeskyttelsen og for beskyttelsen af borgernes grundlæggende rettigheder. Vi gentager, at enhver beslutning, der træffes, altid bør ledsages af så høje databeskyttelsesstandarder som muligt, særlig databeskyttelseskravene i Schengen-konventionens artikel 118, så der altid tilstræbes den rette ligevægt mellem sikkerhed og frihed. Jeg håber, at denne betænkning bidrager til større gennemsigtighed i debatten om SIS II for at understrege det nødvendige i, at Parlamentet overvåger processen, for at fremhæve behovet for, at dets forvaltning altid garanteres af Fællesskabets organer, og for at sikre, at større effektivitet altid går hånd i hånd med en ønskværdig og nødvendig styrkelse af databeskyttelsen og varetagelsen af borgernes rettigheder. 
Vitorino,
    Fru formand, ærede medlemmer, for det første vil jeg gerne takke Carlos Coelho for hans betænkning, der på en meget klar måde fremhæver de grundlæggende udfordringer, der ligger i Schengen-informationssystemets anden generation, kendt som SIS II, ligesom jeg også gerne vil benytte lejligheden til at takke ham personligt for at have taget initiativ til høringen den 6. oktober i Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om dette spørgsmål. Denne høring knytter nemlig direkte an til hans bestræbelser på at tilbyde borgerne grundige og klare redegørelser for det arbejde, der udfoldes omkring Schengen-informationssystemet, bestræbelser, som Kommissionen til fulde deler. Jeg vil gerne lægge vægt på det forhold, at Schengen-informationssystemet udgør et nøgleinstrument for princippet om at afskaffe overvågningen af de indre grænser, og at dets konkrete udvikling og virksomhed bør foregå under nøje iagttagelse af individets grundlæggende rettigheder og friheder.
Hvad angår det spørgsmål, som ordføreren stillede om Schengen-informationssystemets karakter, vil jeg gerne minde om, at politimyndighederne lige fra starten har været blandt systemets brugere, navnlig i sammenhæng med deres overvågning inden for EU's grænser. Schengen-informationssystemet må dog nu ses i en anden kontekst end den, der rådede ved dets start. Oprindelig blev systemet udformet som en supplerende foranstaltning i forbindelse med afskaffelsen af de indre grænser, defineret inden for en klart mellemstatslig ramme. I dag befinder Schengen-informationssystemet sig i centrum af området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, siden Schengen-protokollen er blevet integreret i EU. Storbritanniens og Irlands accept af delvis deltagelse i Schengen-systemet, men uden at disse lande afskaffer deres grænsekontrol, bekræfter denne udvikling. De spanske initiativer om at udvide det nuværende systems funktion, som vil give Europol og Eurojust adgang til visse af systemets data - jeg understreger: visse af systemets data - er ligeledes et led i denne udvikling.
Hvad angår SIS II, har Rådet indtil videre begrænset sig til at fastholde de nuværende funktioner og udstikke generelle retningslinjer for nye funktioner. Debatten om, hvilke nye funktioner der konkret skal indføres i systemet for at øge dets effektivitet, og hvorvidt de vil ændre det nuværende system endnu mere, har endnu ikke fundet sted. Jeg glæder mig derfor over, at Parlamentet agter at deltage aktivt i denne meget nødvendige debat, der bør blive så åben og bred som muligt.
Kommissionen har, som medlemmerne ved, fået til opgave at udvikle SIS II. Det nuværende Schengen-informationssystem, kendt som SIS I+, forvaltes af Frankrig, i henhold til Schengen-konventionens artikel 92, og falder derfor ikke ind under Kommissionens ansvarsområde. Hr. Coelhos betænkning om SIS II baserer sig på Kommissionens arbejde med at udvikle den næste generation, og Kommissionen forpligter sig til snarest at forelægge en ny meddelelse for Parlamentet og Rådet, der giver status over arbejdet med at udvikle SIS II i første halvår af 2003, ligesom et vigtigt spørgsmål, som ordføreren rejste, nemlig de mulige tekniske synergieffekter af det fremtidige visuminformationssystem, det såkaldte VIS. For at give en kort oversigt over det udførte arbejde vil jeg gerne minde om, at udfaldet af den -undersøgelse, som Kommissionen gennemførte, straks blev forelagt for Parlamentet i foråret 2003.
I øjeblikket befinder SIS II-udviklingsprojektet sig i udbudsprocedurefasen. Kommissionens tjenestegrene har i de sidste måneder udfærdiget specifikationerne for denne udbudsprocedure i tæt samarbejde med medlemsstaterne, samtidig med at Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender er blevet holdt regelmæssigt underrettet. I sin betænkning fremhæver Carlos Coelho de grundlæggende udfordringer, som databeskyttelsen stiller, og betydningen af at inddrage databeskyttelsesmyndighederne i udviklingen af SIS II. Kommissionen er sig disse udfordringer fuldt bevidst, hvad angår både systemets udvikling og formuleringen af dets retsgrundlag. Dette retsgrundlag vil også komme til at rumme bestemmelser om databeskyttelse, der ligeledes vil omfatte spørgsmålet om enkeltpersoners adgang. Kommissionen har endvidere regelmæssige og intensive møder med Den Fælles Tilsynsmyndighed og har ladet specifikationer vedrørende databeskyttelse indgå i udbudsproceduren.
Til slut nævnes i hr. Coelhos betænkning specifikt behovet for at harmonisere databeskyttelsesprincipperne. Selv om dette ønske om harmonisering rækker ud over SIS II, agter Kommissionen i løbet af 2004 at foreslå et retsinstrument for databeskyttelsesbestemmelser under den tredje søjle. Jeg vil derfor gerne endnu en gang understrege den betydning, som Kommissionen tillægger det forhold, at Parlamentet helt på lige fod deltager i de forhandlinger, der skal foregå, og som jeg håber bliver så åbne som muligt, og hvortil denne betænkning, som jeg håber forsamlingen kan støtte, ganske givet vil bidrage på afgørende vis. 
Santini (PPE-DE ).
   - Vi hørte både ordføreren og kommissæren sige, at vi står over for et Schengen-informationssystem, der tilhører en helt ny generation og er helt anderledes end det første, og som derfor får en ny og anden betydning for de europæiske borgere og et nyt og andet ansvar over for dem.
SIS I blev oprettet som en kompensationsforanstaltning for at muliggøre personers frie bevægelighed, men i de sidste par år er systemet i højere grad blevet betragtet som et instrument, der også er nyttigt i forbindelse med politisamarbejdet. Nu kan oplysningerne fra SIS II og SIS I med andre ord være nyttige til andre formål end dem, der var planlagt i begyndelsen. EU's udvidelse gør det desuden nødvendigt at udvikle den anden generation af informationssystemet inden 2006. I Rådets rammeafgørelse om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne tages der således stadig højde for anvendelsen af SIS, og derfor er det nødvendigt med en hurtig modernisering af systemet.
På baggrund af alt dette skal Rådet sørge for en offentlig debat om SIS' karakter og om de politiske målsætninger, der skal nås med SIS II, så man sikrer, at udviklingen af dette nye system sker på en gennemsigtig og demokratisk måde. Der skal naturligvis foretages en vurdering af respekten for de grundlæggende rettigheder, og derfor er det nødvendigt at overlade den strategiske forvaltning af dette og andre informationssystemer til et yderst pålideligt europæisk agentur. Dette agentur skal ledes af en bestyrelse, der består af repræsentanter for EU-institutionerne og medlemsstaterne, og det skal desuden finansieres via EU-budgettet og således være underlagt Parlamentets kontrol. Derfor er det nødvendigt med en hurtig beslutning om SIS-centrets placering og - hvis det er muligt - om dets endelige placering. Herudover skal man undersøge muligheden for at samle de forskellige databaser, der eksisterer i dag, eller dem, der bliver taget i brug i de kommende år og måneder - SIS-databaserne, Europol, VIS, Eurojust osv. - på en fælles teknisk platform, så vi skaber et overordnet og integreret informationssystem i hele EU.
I den forbindelse skal vi være meget opmærksomme på de følgevirkninger, som et sådant system kunne få for privatlivets fred, menneskerettighederne og risiciene ved at medtage biometriske oplysninger. Borgerne skal således informeres ordentligt, så man undgår ubehagelige overraskelser.
Endelig vil jeg nævne et spørgsmål, der måske ikke virker, som om det er helt på sin plads, nemlig indvandringsproblemet. Alle er klar over, at den illegale indvandring på EU's område med fri bevægelighed netop gør det nødvendigt, at SIS II spiller en uforudset rolle og således sørger for en kontrol med oplysningerne og en administration af sikkerheden, som man ikke havde forestillet sig ved iværksættelsen af den første generation af Schengen-systemet. 
Sousa Pinto (PSE ).
   - Fru formand, forslaget til henstilling til Rådet om den anden generation af SIS giver os anledning til at udtrykke nogle alvorlige bekymringer om Schengen-informationssystemets udvikling. SIS blev oprindelig oprettet som en kompenserende foranstaltning for at sikre fri bevægelighed for personer. Det er imidlertid ved at blive et redskab i politisamarbejdet, for Rådet forsøger hele tiden at tilføre det nye funktioner og give diverse myndigheder adgang til dets database.
Som Den Fælles Tilsynsmyndighed påpeger, indebærer forslagene til udvikling af SIS og oprettelsen af SIS II en fundamental ændring af selve systemets karakter. Mens SIS blot advarer de relevante myndigheder i tilfælde af, at en person, der optræder i registret, krydser en Schengen-grænse, vil SIS II efter alt at dømme blive et multifunktionelt efterforskningsinstrument. Man bevæger sig således fra reaktiv sikkerhed til aktiv sikkerhed.
Udsigten til et nyt system, der vil sætte myndighederne i stand til at udveksle oplysninger om millioner af mennesker til diverse formål, sandsynligvis med anvendelse af de mest avancerede teknologier, herunder analyse af biometriske data, tvinger os til at overveje den virkning, som dette nye system kan få på borgernes rettigheder, friheder og sikkerhedsgarantier, ikke mindst på den ret til beskyttelse af personoplysninger, som for nylig er blevet bekræftet i artikel 8 i EU's charter om grundlæggende rettigheder, og som også er indeholdt i konventets udkast til en europæisk forfatning.
Det er rigtigt, at et forbedret samarbejde inden for retlige og indre anliggender og særlig muligheden for at sammenkoble og krydse oplysninger mellem forskellige databaser er en af de EU-målsætninger, som medlemsstaterne har forpligtet sig til at føre ud i livet. Vi indser alle, at der er behov for effektive informationssystemer, der er på højde med de ufordringer, som den internationale terrorisme og den grænseoverskridende kriminalitet stiller os over for, men denne indsats må aldrig bringe de grundlæggende retsstatsprincipper i fare, som EU hviler på. Balancen mellem privatlivets fred og sikkerhed må ikke ændres, fordi der indføres informations- og kommunikationsteknologier som regeringernes svar på øgede risici på grund af nye og farlige kriminelle fænomener. Når de til rådighed stående teknologier udgør en fare for de personoplysningers integritet, der bør beskyttes, må der nødvendigvis vedtages passende lovgivning til at imødegå eventuelt misbrug.
Hr. Coelhos betænkning - og jeg benytter lejligheden til at takke ham - rummer en række forslag, der som helhed går i den rigtige retning: at der bør gennemføres en ægte folkelig debat om målene med SIS II, at SIS II bør udvikles på en demokratisk og gennemsigtig måde, så borgerne får mere information om systemet, og med mulighed for, at registrerede personer får ret til adgang til og rettelse af deres individuelle data, at der gennemføres en detaljeret undersøgelse af mulighederne for at slå allerede eksisterende databaser sammen, der vil muliggøre en sammenhængende databeskyttelsesordning, at der gives nye myndigheder nye adgangstilladelser til SIS, og at den strategiske forvaltning af SIS bør overlades til et agentur, der er underkastet Parlamentets kontrol. 
Krarup (GUE/NGL ).
   - Fru formand, denne betænkning og denne debat i Parlamentet er politisk set aldeles betydningsløs. Det drejer sig om en uforbindende henstilling på et område, der falder uden for Parlamentets kompetence. Men denne mangel på real betydning udgør en bemærkelsesværdig kontrast til det underliggende temas vigtighed. Temaet er skræmmende vigtigt. Det drejer sig om intet mindre end nationale, overnationale og internationale politimyndigheders ukontrollerede brug af de informationer og overvågningssystemer, der ligger i den såkaldte anden generation af Schengen-informationssystemet, som kaldes SIS II. Jeg kan sige, at George Orwells skrækvisioner om Big Brother blegner i sammenligning med den virkelighed.
Systemerne er i vidt omfang hemmelige. I særdeleshed for de implicerede. Brugen af de indsamlede oplysninger udvides hele tiden, officielt og uofficielt. Demokratisk, parlamentarisk og judiciel kontrol findes ikke i virkelighedens verden. Det oprindelige rationale bag Schengen-informationssystemet, det såkaldte SIS I, nemlig sikringen af grænsekontrollen, hverken mere eller mindre, er for længst afløst af en ambition om at indsamle politioplysninger i bred forstand. Flere og flere oplysninger til flere og flere formål, Schengen-systemet, SIS, og Sirene for den sags skyld er uden for rettens og kontrollens domæne. Jeg kender ikke kollega Coelhos baggrund og bevæggrunde. Jeg har ingen anledning til at betvivle hans bekymringer. Hvad jeg anfægter, er realismen og produktiviteten i forslagene. Jeg er mere enig med mindretalsudtalelsens præmisser, der blot efter min mening endnu stærkere burde have fremhævet, at der ikke blot er tale om fare for misbrug og retlige tomrum. Misbrug af retsløshed er en næsten uundgåelig følge af de politistatselementer, som allerede foreligger og er vedtaget. 
Cappato (NI ).
   - Hr. kommissær, jeg kunne måske som sædvanlig rejse spørgsmålet om, at denne udvikling på SIS-området sker uden fælles bestemmelser om databeskyttelse. Der er således tale om en gradvis overgang fra et kompensationsinstrument for den frie bevægelighed til et politisamarbejdsinstrument. Jeg vil i stedet bruge min taletid til ganske enkelt at bede Dem om en julegave, nemlig at De inden jul giver os en pæn tabel med en udtømmende liste over, hvilke data der bliver behandlet, hvordan de er blevet behandlet i alle disse databaser, hvilke datakategorier det drejer sig om, hvad retsgrundlaget er, hvordan de enkelte datatyper behandles, hvilken ret den enkelte har til at få aktindsigt i og til at rette de data, der vedrører ham eller hende, eller i forbindelse med misbrug, der vedrører den pågældende, og hvilken metode der anvendes ved de enkelte datatypers overførsel til lande uden for EU.
Hr. kommissær, jeg ved ikke, om jeg er særligt uopmærksom eller inkompetent på dette område, men det er endnu ikke lykkedes mig at finde en kilde, et dokument eller noget andet, som angiver, hvilke data der overføres, eller hvordan, hvor og efter hvilken metode det sker. Når vi får dette dokument, ved vi endelig, hvad vi taler om. 
Cauquil (GUE/NGL ).
   - Fru formand, vi har to grunde til at forkaste henstillingen om anden generation af Schengen-informationssystemet. Vi nægter at godkende den elektroniske database med personlige oplysninger, der er et system, som ophavsmanden ønsker at opdatere, da det er et redskab til politiets undertrykkelse, og vi forkaster i endnu højere grad den politik, som systemet skal være et redskab for.
De medlemsstater, for hvilke bekæmpelsen af terrorisme er en universel berettigelse, ønsker, at denne database skal indeholde supplerende data, og at den skal kombineres med visuminformationssystemet. De retslige myndigheder, som hidtil ikke har haft adgang til systemet, skal også have mulighed for at anvende det. Dette redskab til undertrykkelse anvendes i første omgang personligt mod vandrende arbejdstagere, idet det forhindrer dem i at komme ind i EU, og samtidig truer det alles frihed. Det er en skandale at bruge flere millioner euro på avanceret overvågningsudstyr og et system til udveksling af oplysninger om mennesker, som har krydset en grænse, der var åben for dem, og som nu smækkes i lige for næsen af dem. Det er på den måde, at man skaber og opretholder de dramatiske situationer, som skrupelløse menneskesmuglere nyder godt af.
Vi er imod politikken med et fort Europa, der er omgivet af pigtråd, hvad enten den er elektronisk eller ganske enkelt lovgivningsmæssig. Det er en tilbageskuende, reaktionær og umenneskelig politik. Befolkningernes skæbne i den sydlige del af EU er for altid forbundet med befolkningernes skæbne på den anden side af Middelhavet fra Marokko til Egypten. Befolkningerne i de nye medlemslande i Østeuropa har tusindvis af forbindelser med befolkningerne i landene i det tidligere Sovjetunionen. At begrænse den frie bevægelighed mellem EU og nabolandene er et grusomt slag mod disse folk. Vi afviser det og stemmer imod det. 
Schröder, Ilka (GUE/NGL ).
   - Fru formand, historisk set er SIS den europæiske videreudvikling af det racistiske tyske udlændingecentralregister, hvor man i årevis har registreret alle udlændinge, som bor i Tyskland. Og når vi i dag taler om frihed, så er det vel statens frihed og opgave til at mønstre sit menneskemateriale og sortere i det.
De personoplysninger, der er lagret i det nuværende SIS, vedrører langt overvejende mennesker, som er blevet nægtet indrejse i EU. Udviklingen af en anden generation af SIS handler imidlertid ikke kun om at opruste lagerkapaciteten og de nye grænser i øst, endnu værre er den operationelle udbygning, som med indførelse af nye datakategorier og søgemuligheder sigter mod at gøre SIS II brugbar for eftersøgninger. Dermed sker der en grundlæggende ændring af databasens karakter.
Af en racistisk fortegnelse over personer, som nægtes indrejse i EU, opstår der et slagkraftigt eftersøgningsinstrument i hænderne på de statslige repressionsapparater. Dette SIS er den første satellit i et europæisk -program til elektronisk migrationskontrol, og det må og skal derfor forkastes. 
Vitorino,
    Fru formand, jeg har den største respekt for de kritiske synspunkter, der er fremkommet om Schengen-informationssystemet. Oprigtig talt tror jeg dog ikke, at den bedste strategi er at dæmonisere Schengen-informationssystemet, men hver enkelt er ansvarlig for sine egne politiske meninger. Ganske klart og tydeligt vil jeg gerne sige, at Schengen-informationssystemet er et system, der først og fremmest drejer sig om forvaltning af EU's ydre grænse, og at det er en afgørende forudsætning for at opretholde retten til fri bevægelighed inden for EU. Hvis vi ønsker at sikre princippet om afskaffelse af de indre grænser, er det følgelig nødvendigt, at vi er i stand til at påtage os vores ansvar for en bedre overvågning af de ydre grænser. Sagen er jo, at det ikke kun er et spørgsmål om at komme ind og ud af EU, men også et spørgsmål om at sikre sikkerheden inden for EU. Det er et politisk valg af en anden art, og det vil jeg gerne gentage her.
Jeg tror, at det grundlæggende spørgsmål er, hvad der er Schengen-informationssystemets fordele. Jeg har en julegave til Marco Cappato. Det er ikke den her, for den ville være for lille. Det er en anden, men (lad os vente til jul). Til det spørgsmål, han stillede, vil jeg dog gerne sige to ting: Først og fremmest er der ikke planer om nogen overdragelse af data fra Schengen-informationssystemet til tredjelande. Det er kun EU's medlemsstater, der har adgang til Schengen-oplysningerne. Hvad angår de data, der skal indgå i systemet, tror jeg, at jeg gav svaret i mit første indlæg, da jeg sagde, at debatten om, hvilke konkrete oplysninger systemet skal omfatte, endnu ikke er foregået. Vi har gennemført en -undersøgelse, som vi har fremsendt til Europa-Parlamentet, og hvor vi har fremlagt de anmodninger, som medlemsstaterne har fremført. Den konkrete analyse af disse data er endnu ikke færdig, men Kommissionen er i øjeblikket i gang med at udarbejde en meddelelse, som offentliggøres inden årets udgang, og hvor vi foretager en evaluering af den aktuelle debats resultater.
Jeg forstår den tvivl og frygt, der kommer til udtryk. Jeg vil dog gerne sige én ting, nemlig at der er stor forskel mellem det, at jeg står her som kommissær og taler om Schengen-informationssystemet II, og det forhold, at der ikke har været nogen kommissær, der her har besvaret spørgsmål om det, der foregik med det første system, og så at jeg står her og siger, at Kommissionen vil stille forslag om harmonisering af overvågning og beskyttelse af personoplysninger under den tredje søjle, og at der skal være demokratisk og retslig kontrol med systemets virksomhed. Det er det, der er forskellen i forhold til Schengen-informationssystemet I, og den forskel er lige præcis kun blevet mulig, fordi systemet er blevet en del af EU's med Parlamentets støtte, som jeg i øvrigt håber fortsat at kunne regne med, ved at man stemmer for hr. Coelhos betænkning. 
Formanden.
   - Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om topmødet EU/Canada (Ottawa, den 17. december 2003). 
Vitorino,
    Fru formand, det næste topmøde mellem EU og Canada skulle efter planen finde sted den 17. december 2003 i Ottawa. Tidspunktet for topmødet er nu blevet draget i tvivl. Kommissionen forstår, at formandskabet har problemer med den foreslåede dato. Kommissionen lægger meget stor vægt på dette topmøde med Canada og er parat til at gøre alt, hvad den kan, for at sikre, at det finder sted. Siden dette problem er opstået, har premierminister Jean Chrétien meddelt, at han træder tilbage den 12. december. Derfor virker det usandsynligt, at datoen den 17. december kan fastholdes. Men Kommissionen håber fortsat, at der kan findes en løsning, således at vores sidste topmøde med premierminister Chrétien kan finde sted, før han træder tilbage.
Vi har lagt et stort arbejde i forberedelserne af dette topmøde, som bliver det sidste med premierminister Chrétien som vært, en gammel og sand ven af Europa. Vi har til hensigt at benytte denne lejlighed til at demonstrere de stærke bånd mellem EU og Canada og gøre opmærksom på vores fælles hensigter om at styrke disse bånd yderligere i de kommende måneder og år.
I den forbindelse hilser Kommissionen erklæringen fra formanden for den parlamentariske sammenslutning mellem Canada og Europa i forbindelse med det interparlamentariske møde mellem EU og Canada i Ottawa for nylig velkommen. Kommissionen bemærkede med glæde den store grad af overensstemmelse mellem formandens erklæring, de seneste konklusioner fra Ministerrådet og Kommissionens egen meddelelse fra maj 2003 om forbindelserne mellem EU og Canada.
Som det hedder i formandens erklæring, enedes EU og Canada på sidste års topmøde i Ottawa om at foretage en gensidig revision af de bilaterale forbindelser i løbet af 2003 og aflægge rapport om dette ved topmødet i december i år. Sammen med formandskabet og vores canadiske kolleger arbejder Kommissionen hårdt på at færdiggøre en fælles rapport, der skal fremlægges på topmødet. I rapporten vil vi tage mange af de emner op, som Kommissionen, Rådet og Parlamentet har behandlet i deres bidrag til denne revision.
En af drivkræfterne bag denne revision er den ændrede karakter af forholdet mellem EU og Canada. I lyset af at EU selv er i forandring, var Canada det første industrialiserede land, der indgik formelle forbindelser med Det Europæiske Økonomiske Fællesskab i 1976. Resultatet har været, at forholdet mellem EU og Canada har været fokuseret på spørgsmål om handel og økonomi. Men Canada og EU's fælles interesser rækker langt videre end det kommercielle område. Vores samfundsmodeller ligner hinanden, og vi har fælles globale interesser. Canada er ligesom EU en ivrig fortaler for De Forenede Nationer, det multilaterale system og den internationale retsorden. Eksempelvis har Canada stemt sammen med EU ved 96 % af afstemningerne i FN's Generalforsamling i de tilfælde, hvor EU har haft en fælles holdning.
Vi ønsker at finde løsninger, således at vi kan samarbejde mere systematisk inden for sikkerheds- og udenrigspolitikken, så vi mere effektivt kan fremme de politikker, hvor vi har fælles mål. Vi ønsker også at forbedre vores dialog på andre politiske områder, hvor vi ofte deler fælles værdier og står over for de samme udfordringer. Disse områder omfatter uddannelse og kultur, miljø samt retlige og indre anliggender. Vi har også fastholdt vores fokus på det meget betydningsfulde økonomiske forhold mellem Canada og EU.
EU er Canadas andenstørste handelspartner efter USA. Vi er den andenstørste kilde til udenlandske investeringer i Canada. Sideløbende med vores omfattende revision af alle aspekter af forbindelserne mellem EU og Canada har vi også udviklet rammerne for en ny type af bilaterale handels- og investeringsaftaler med henblik på at lette handels- og investeringsstrømmene mellem EU og Canada. På topmødet i december vil kommissær Lamy og den canadiske handelsminister hr. Pettigrew aflægge rapport om resultaterne af deres analyse af mulighederne ved en sådan aftale. Vi forventer, at samtalerne indledes først i 2004.
Kommissionen mener, at en intensiveret dialog mellem europæiske og canadiske parlamentsmedlemmer er af stor betydning for opretholdelsen af et godt og sundt forhold. Kommissionen er taknemmelig for arbejdet i Parlamentets delegation med Canada og håber, at andre medlemmer og udvalg, der arbejder med specifikke politiske områder, også vil overveje at øge kontakten med deres canadiske kolleger.
Forholdet mellem EU og Canada er meget sundt. Kommissionen er fast besluttet på at gøre alt, hvad den kan, for at bevare det. Vi ønsker, at topmødet skal løfte forholdet op på et nyt stade i en udfordrende periode for det internationale samfund og som forberedelse til de store ændringer, der skal finde sted i Canada og i EU i den kommende måned. 
Schröder, Jürgen (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. kommissær, De pegede med rette på, at vi har helt særlige relationer til Canada, som er ved at blive hævet op på et højere niveau. De nævnte, at vi har samme eller lignende samfundsmodeller. Det er faktisk sådan, at Canada bestræber sig på ikke blot at tillade en mangfoldighed af kulturer i det store land, men også at støtte den, og derfor findes der visse analogier til situationen i EU, for vi har en anden struktur end f.eks. USA. Også vi i EU har en mangfoldighed af kulturer, og denne mangfoldig vil endda blive endnu større, når de nye lande optages til næste år.
De nævnte også, hr. kommissær, at vi har samme globale interesser. Dem kan man relatere til det aspekt, som de nævnte, nemlig den samme samfundsmodel. De globale interesser, som vi har, ligger inden for udenrigs- og sikkerhedspolitikken. Netop efter den 11. september må vi føre en dialog mellem verdens kulturer, for et eller et bringer os ikke videre. I sidste ende kan den internationale terrorisme ikke bekæmpes med militære midler.
Jeg vil gerne pege på endnu et aspekt i den forbindelse, nemlig at det store land Canada er det land i Nordamerika, hvor der også tales fransk. Dialogen mellem kulturerne, særligt mellem USA og den islamiske verden, kommer nogle gange til at hakke noget i det, hvis den kun føres ved hjælp af det engelske sprog. Jeg tror, vi har et stort potentiale, hvis netop Frankrig i fællesskab med Canada formidler denne dialog. Canada kan være formidler mellem USA og den islamiske verden. Det er ikke mindst i vores vigtigste partners interesse, nemlig USA.
Lad mig slutte med at sige, at vores forhold til Canada efter min mening har modelkarakter. Efter jerntæppets fald har vi med rette arbejdet for et afbalanceret forhold til Øst- og Centraleuropa og også til de lande i Østeuropa, som med stor sandsynlighed aldrig kommer med i EU, særligt til Rusland. Vi må imidlertid ikke glemme, at vi også fortsat skal se mod vest og ikke kun mod USA, men netop mod Canada, vores store alierede. Sammen med Canada skal vi arbejde for ligevægt i denne verden, i en multipolær verden, og, fru formand og hr. kommissær, jeg mener, at et produktivt forhold i denne proces har en betydning, som slet ikke kan vurderes højt nok. 
David Martin (PSE ).
   - Fru formand, det er interessant, at vi drøfter forholdet mellem EU og Canada samme dag, som George Bush besøger Det Forende Kongerige og udbasunerer det såkaldte særlige forhold mellem Det Forenede Kongerige og USA. I det hjørne af Det Forenede Kongerige, jeg kommer fra, er det særlige forhold ikke med USA, men med Canada. Det er meget få skotske familier, der ikke har en slægtning, måske langt ude, der bor i Canada. Så jeg vil påstå, at båndene mellem Skotland og Canada er langt stærkere end båndene mellem Det Forenede Kongerige og USA.
Dette gælder ligeledes for andre dele af EU. Som hr. Schröder helt rigtigt siger, har franskmændene en naturlig affinitet til Canada, det samme gælder irerne, og med udvidelsen i sigte har polakkerne og de baltiske lande også mange slægtninge i og forbindelser med Canada. Så EU's forhold til Canada er utroligt vigtigt, og vi bør gøre alt for at pleje det.
Jeg blev derfor ret trist, da jeg hørte kommissæren fortælle os her i aften, at det ser ud til, at topmødet bliver aflyst. Fra mine kontakter med canadiere ved jeg, at premierminister Chrétien, en meget god ven af Europa, mente, at afholdelsen af dette topmøde mellem EU og Canada ville være en af kronerne på værket i hans sidste uger i embedet. Det ville være et slag i ansigtet på en god ven af Europa, hvis dette topmøde ikke finder sted i en eller anden form. Det betyder intet for ham, for mig eller for Kommissionen, om topmødet holdes i Europa eller i Canada. Det vigtige er, at det finder sted før den 12. december.
Canada er vigtigt af en række forskellige årsager, og jeg skal blot nævne dem i telegramstil, idet hr. Vitorino og hr. Schröder allerede har skitseret nogle af dem. Vores forbindelser er vigtige af kulturelle og historiske årsager. Jeg håbede, at topmødet ville kunne fremme yderligere udvekslinger mellem unge, så vi kan bevare de eksisterende bånd og bygge videre på dem fremover.
EU og Canada er naturlige partnere på verdensplan. Vi påskønner begge de multilaterale institutioner i verden på en måde, som andre lande ikke gør det, og vi værdsætter den internationale retsorden. Vi har meget at vinde ved at samarbejde med vores canadiske partnere i så forskellige spørgsmål som gennemførelse af Kyoto-protokollen, jurisdiktionen for Den Internationale Straffedomstol og Doha-handelsforhandlingerne.
Også her er vores økonomiske og handelsmæssige relationer gode, som kommissæren med rette beskrev. Hvad der er vigtigt er, at de er gode på to måder: Det er ikke et envejshandelsforhold. Canadas vilje til at nå frem til en aftale om handel med vin og spiritus er et tegn på den gode vilje, der kendetegner vores forhold til canadierne.
Endelig har vi inden for retlige og indre anliggender en fælles indfaldsvinkel til så forskellige spørgsmål som terror, indvandring, asyl og grænsekontrol samt spørgsmål som integration af indvandrere. Jeg håber - og dette siger jeg til kommissær Vitorino - at vi kan nå frem til en løsning på Canadas ønske om længere visumperioder for canadiske borgere, der besøger EU.
Afslutningsvis vil jeg sige, at jeg deler Kommissionens syn på EU's forhold til Canada. Jeg håber, at Parlamentet vil tilslutte sig Kommissionen i dens understregning over for Rådet af, hvor vigtigt det er, at topmødet finder sted i en eller anden form. 
Watson (ELDR ).
   - Fru formand, jeg deler de synspunkter, som min kollega hr. Martin gav udtryk for.
Det ville være forståeligt, hvis man troede, at Europa gennem de seneste måneder kun har haft ét transatlantisk forhold, så ofte bruger vi det udtryk til at beskrive forbindelserne mellem Unionen og USA.
Den canadiske premierminister Pierre Trudeau sagde engang, at det at bo ved siden af USA var som "at sove ved siden af en elefant". Selv dens mindste bevægelser holder en vågen om natten. Europas egen følsomhed over for den nuværende amerikanske elefant kan alt for let overskygge vores forhold til USA's nabo i nord.
Topmødet mellem EU og Canada er en mulighed for at forny dette forhold. EU og Canada har en lang forhistorie med et konstruktivt samarbejde at bygge videre på. Vi har samme syn på den bedste strategi til bekæmpelse af international terrorisme og international organiseret kriminalitet. Vi støtter begge NATO, FN og ICC. Vi er dybt engageret i udviklingsbistand til den tredje verden og miljøbeskyttelse. Både EU og Canada har ratificeret Kyoto-protokollen og er gået forrest i opfordringen til andre om at gøre det samme. Landminekonventionen fra Ottawa er udtryk for vores fælles afsky for disse våben og vores faste beslutning om at handle.
På et tidspunkt søgte Canada aktivt bilaterale handelsforbindelser med Europa som et middel til at mindske sin afhængighed af handelen med USA. Det vil være let at opfatte NAFTA som Canadas overgivelse til sin økonomiske skæbne. Canadierne investerer fortsat betydelige beløb i Europa: næsten 65 milliarder euro sidste år. Til gengæld leverer vi over en fjerdedel af de udenlandske investeringer i Canada. Vi aftager næsten 20 % af Canadas tjenesterelaterede eksport.
I Kommissionens strategidokument hæfter man sig med rette ved den gode vilje, der findes mellem os, men man identificerer helt korrekt, at dette ikke udmønter sig i særlig mange positive handlinger. Vi må vise handlekraft. Møder på højt plan mellem Canada og EU har for ofte savnet klare mål. På dette topmøde skulle vores forbindelser indgydes nyt liv ud fra mere proaktive forudsætninger.
Formandskabet har erkendt dette, idet man har gjort forhandlingen af denne ambitiøse nye aftale til en af sine prioriteringer. Derfor er det usædvanligt, at rådsformanden har valgt ikke at ledsage sin delegation. Canadiske diplomater har fortalt mig, at hr. Berlusconis taktløse beslutning har fået Canada til at overveje helt at aflyse topmødet eller ændre mødestedet til Europa tidligere i december.
I lyset af dette topmødes betydning og dets etablerede plads i Europas diplomatiske kalender har hr. Berlusconi udvist en uacceptabel vilje til at fornærme vores venner i Ottawa. Det er anden gang på lige så mange uger, at han har bragt Unionen i forlegenhed, og i dette tilfælde har han fornærmet en værdifuld allieret.
ELDR-Gruppen opfordrer på det kraftigste til, at topmødet finder sted som planlagt i december, helst i Canada og kun i Europa som en sidste udvej. Selv i hr. Berlusconis fravær skal dette topmøde føre til en aftale, der fjerner de lovgivningsmæssige hindringer for et tættere handelssamkvem og flere investeringer.
I lyset af betydningen af vores store lager af fælles, nordatlantiske værdier skal dette topmøde bekræfte, at Canada og EU fremover vil samarbejde proaktivt inden for udenrigs- og sikkerhedspolitik samt i miljøspørgsmål. Dette betyder, at vi må tilpasse vores synspunkter forud for store internationale møder.
Topmødet skal også føre til konkrete forslag til en styregruppe, der kan vurdere den fremtidige forvaltning af vores forhold. Vi har behov for flere formelle møde på tjenestemands- og ekspertniveau og et langt mere fokuseret forhold. Så snart vi når til enighed i forfatningsspørgsmålene, bør rammeaften med Canada fra 1976 ajourføres.
Sammenfattende er tiden inde til, at vi udstyrer vores andet transatlantiske forhold til det nye århundrede. 
Formanden.
   - Tak, hr. Watson.
Forhandlingen er afsluttet.(1)


Formanden.
   - Kære kolleger, i dag er en helt særlig dag for mig som irsk europæer. Jeg vil råde kollegerne til at tage hovedtelefonerne på, for så vil jeg tillade mig ganske kort at tale på vores gamle irske tungemål.
Det er en stor glæde og ære at byde velkommen til Mary McAleese, den første irske præsident fra den gamle Ulster-provins. Ifølge de seneste meningsmålinger er hun den mest populære politiske skikkelse i Republikken Irland. Præsident McAleese, hjertelig velkommen her i Europa-Parlamentet.
Fru præsident, for seks år siden blev De valgt til Republikken Irlands ottende præsident. Valget af Dem var det endegyldige symbol på den helings- og udsoningsproces, der fandt sted mellem de delte samfund på vores ø. Temaet for Deres præsidentperiode - at "bygge bro" mellem traditioner, kulturer, samfund og frem for alt mellem mennesker - var ikke et abstrakt tema. I løbet af de forgangne seks år har De gennem Deres arbejde og engagement demonstreret fordelene ved at bygge bro, skabe partnerskaber og forbindelser.
Det er denne evne til at skabe kontakt, som har været til så stor gavn for Irland. For 30 år siden begyndte vi, det irske folk, vores rejse fra udkanten til hjertet af Europa. Vi gik fra isolation og stagnation til åbenhed og kontakt og gjorde dette til grundlaget for vores moderne velfærd. Denne forandring har skabt muligheder for en ny generation af irere, som det indtil da kun var vores store udvandrersamfund, der havde haft adgang til.
Fru præsident, jeg håber ikke, at De har noget imod, at jeg citerer en del af den tale, De holdt i USA i maj 2003 - ord, som sammenfatter alle de positive sider af Irlands erfaringer i Europa: "Denne lille fattige ø ud for Europas vestkyst, som nærmest ubemærket blev medlem af EU for 30 år siden, er blevet symbolet på EU's potentiale, en økonomisk succeshistorie, som alle andre gerne vil efterligne. Det land, som for 35 år siden kun tilbød nøglen til udfrielsen - uddannelse - til en lille elite, har følt en kolossal energi strømme fra vores største naturressource - den mentale kapacitet hos vores eget folk - som er blevet stærkt gennem den brede adgang til uddannelse."
Og senere sagde De, at "det land, som borgerne i 150 år er udvandret fra, er pludselig blevet et land, som folk flytter til, og som håndterer de mange komplekse aspekter af et multikulturelt samfund og udfordringen med asylansøgere".
Fru præsident, ligesom Deres præsidentperiode markerede en forening af vores undertiden delte land, vil det irske EU-formandskab markere og fejre genforeningen af vores gamle europæiske kontinent. Til næste år bygger vi broer på hele kontinentet, når vi formelt byder vores venner fra de 10 nye medlemsstater velkommen. Vi i Europa-Parlamentet har gjort en stor indsats i denne brobygningsproces og er stolte over vores bidrag. Vi er sikre på, at vi under det irske formandskabs ledelse vil fejre resultatet af dette arbejde.
Præsident McAleese, for mig som irsk europæer er det en kolossal glæde at give Dem ordet her i Parlamentet.
Mary McAleese,
    Hr. formand, ærede medlemmer og gæster, det er mig en stor glæde at tage imod Deres opfordring til at tale her i Parlamentet og have det privilegium at kunne gøre det på et tidspunkt, hvor EU står ved en bemærkelsesværdig korsvej.
Jeg ved, at Parlamentet ikke blot rummer mange politiske perspektiver, men også mange kulturer, sprog, identiteter, traditioner og former for tankegods. De taler mange forskellige sprog, og De har navnlig forståelse for forbindelsen mellem sprog og kultur. Jeg ved derfor, at De vil være et særligt lydhørt publikum, hvis også jeg et kort øjeblik benytter lejligheden til at tale på irsk.
Det er en særlig stor ære for mig at få denne lejlighed til at tale i Europa-Parlamentet. Denne institutions myndighed kommer fra Europas borgere, og den har derfor en særlig plads i hjertet af Unionen. Jeg er ganske klar over, at Parlamentets medlemmer har arbejdet ihærdigt og med stort engagement for at opbygge et stærkt Europa. Jeg føler mig styrket gennem Parlamentets faste, resolutte beslutninger, som det træffer på vegne af Europas folk.
Irland overtager formandskabet for EU i januar 2004, og derfor bør jeg i dag ganske kort komme ind på de vigtigste punkter på dagsordenen for det irske formandskab. The Taoiseach, Irlands premierminister, vil naturligvis beskrive dem meget mere indgående, når De mødes til januar, og De kan være sikre på, at han og den irske regering glæder sig til det.
Parlamentet er et talerør for alle de yderst forskellige mænd, kvinder og unge, der bor i hele Europa. Sammen med Rådet og Kommissionen er Parlamentet et afgørende led i kontrollen med institutionernes virke, hvilket er en vigtig grund til, at det europæiske projekt er blevet så stor en succes for os alle. Jeg er naturligvis særligt stolt over, at vi i dag både har en irsk præsident og en irsk formand her i salen.
Men endnu vigtigere end vores fælles nationalitet er det måske, at valget af Dem til formand er en forsikring for de små lande om, at vores Union også i praksis respekterer principperne om lighed og fortjeneste. Jeg vil også gerne sige, at Deres formandskabsperiode vækker stor beundring og ingen steder mere end i vores eget land.
Parlamentets stemme i Unionen er blevet styrket. Parlamentet, der nu er gået fra at være et rådgivende til et lovgivende organ - en omstilling, som det irske folk fuldt og helt tilslutter sig - viser den centrale plads, som en demokratisk politik indtager i Unionen, og forhandlingerne bærer vidnesbyrd om de mange forskellige samarbejdsområder inden for EU - i dag mange flere end tidligere, hvor det alene drejede sig om handel og økonomi.
Den værdifulde rolle, som Parlamentets repræsentanter spillede ved Det Europæiske Konvent, er nok et aktuelt bevis på, i hvilken grad De skaber EU's fremtid. Som direkte valgte repræsentanter for EU's borgere er De særligt velkvalificerede til at deltage i debatten om, hvordan Europa kommer tættere på borgerne, et emne, der er blevet placeret højt på dagsordenen, og som det irske formandskab vil sætte fokus på.
Unionens fædre kendte det krigshærgede øde, som dette nye, spændende demokratiske partnerskab er opstået af. De kendte den pris, man havde betalt for dets fødsel. EU er stadig et barn, et robust barn, men dog et barn set i forhold til menneskehedens historie, og vi har brug for nogen til at minde os om, hvor heldige vi er, fordi det overhovedet blev undfanget. Barnemord på grund af manglende interesse eller forsømmelse må ganske enkelt ikke forekomme, og for alle os, der tror på denne Union, er det en stor udfordring at gøre borgerne lidenskabeligt interesserede i dens udvikling og vækst - det håber det irske formandskab at kunne gøre.
Som det vil være Dem bekendt, repræsenterer jeg et land, som uden tvivl har ændret sig mere i de tre årtier, det har været medlem, end på noget andet tidspunkt i vores historie: Vores økonomi er blevet stærkere, befolkningstallet stiger igen, vores selvtillid er styrket, vores forbindelser til vores nærmeste naboer i Storbritannien har aldrig været bedre, og vores position inden og uden for Europas grænser kan vi godt være stolte over.
Selv om Irland rent geografisk er placeret i periferien, har vi i mange århundreder været en markant og enestående del af Europa, vi har spillet en vigtig rolle i den kulturelle, religiøse, uddannelsesmæssige og sociale udvikling i mange dele af vores kontinent. Næsten hver gang jeg besøger en medlemsstat, bliver jeg mindet om, at en irsk helgen havde været der først - for mange århundreder siden! Det bliver ikke meget anderledes med tiltrædelseslandene. Da vi blev medlem af EU, var det derfor næsten som at komme hjem, men Irland levede modigt op til sit ansvar for fremtiden, i erkendelse af at den tidligere væren-sig-selv-nok og protektionisme var dødvægte, som holdt os nede. Først gennem medlemskabet har vi udnyttet hele vores potentiale.
EU er måske verdens bedste eksempel på, at man kan lære af sine fejltagelser. Kontinentet betalte en uhyrlig pris for at lære, at kollegialitet er uendelig mere menneskeligt anstændigt end kolonialisme, at samarbejde er langt bedre end konflikt, at fred er afgørende for velfærd, og at forskelle ikke behøver at betyde foragt. Med ind i Unionen bringer vi alle vores nationale suverænitet, vores forskelle, vores nationale identitet og vores historie. Gennem respektfuld dialog og en fælles tro på partnerskab har vi modet til at skabe et arbejdshold bestående af naboer, som alle elsker deres eget land og som alligevel alle brænder for vores fælles europæiske hjemland.
Denne Union er det levende bevis på, at menneskeheden sagtens kan have en række forskellige identiteter, at de kan supplere og styrke hinanden, og at vi kan skabe en bedre fremtid for vores befolkninger i og ikke uden for Unionen.
Når det irske formandskab for EU indledes om et par uger, bidrager vi med vores begejstring som overbeviste europæere og vores taknemmelighed over, at vores medlemskab har bragt os så mange fordele. Vi ved, at dette sandsynligvis bliver vores vanskeligste formandskab til dato, men vi ved også, at De vil støtte os i vores forsøg på at blive en effektiv, upartisk opmand i vores søgen efter praktiske, retfærdige resultater i hele EU's interesse. Kravene er meget enkle: EU skal være effektiv indadtil, indflydelsesrig udadtil og skal klæde sig selv på til fremtidens krav. Løsningerne er naturligvis ikke så enkle, og de vil i høj grad stille krav til vores opfindsomhed. Men det er ikke ambitioner, vi mangler her i Unionen, og vi er ikke bange for at påtage os yderligere ansvar.
Det vigtigste tidspunkt i Irlands formandskab bliver naturligvis de 10 nye medlemsstaters officielle tiltrædelse den 1. maj 2004. Det er et ærefrygtindgydende, positivt svar på den udfordring, som Václav Havel stillede netop i dette forum for mindre end et årti siden. Det var mig en stor glæde at byde ham velkommen til Dublin i sidste uge. Han erklærede med rette, at "historien har kastet handsken - vi kan tage den op, hvis vi vil. Hvis vi ikke gør det, går vi måske glip af en stor mulighed for at skabe et kontinent baseret på et frit og fredeligt samarbejde." Nu har vi taget handsken op.
EU's borgere og ledere, også Parlamentet, har vist, at de er rede til at påtage sig den enorme opgave at forberede både Unionen og ansøgerlandene til udvidelsen. Borgerne i tiltrædelseslandene har lidt under de smertelige reformer, der var en forudsætning for medlemskabet, og takket være deres stædighed står de nu på tærsklen til Unionen - meget hurtigere end nogen kunne have forventet. For ikke længe siden herskede der dér totalitære regimer, nu har respekten for retsstaten, demokratiske institutioner, menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder slået rod. Hvis Europas krigskirkegårde kunne tale, ville de fortælle os, at vi oplever et mirakel - en radikal forandring af menneskets historie skabes gennem en ubarmhjertig proces med hårdt arbejde og usvigelig troskab over for en vision om et altomfattende samarbejde, der står i centrum for Unionen.
Udvidelsesprocessen slutter naturligvis ikke den 1. maj 2004. Under det irske formandskab videreføres tiltrædelsesforhandlingerne med Bulgarien og Rumænien på grundlag af de samme principper, som har præget alle udvidelsesforhandlinger til dato. Målet er, at de kan tiltræde i 2007. Det irske formandskab vil desuden overvåge udviklingen i Tyrkiet forud for de vigtige beslutninger om at indlede forhandlinger, som vil blive truffet i december 2004.
De nye medlemsstaters mål for fremtiden bliver ambitiøse, og vi ønsker at se vækst og velfærd i deres lande i takt med at de udnytter fordelene ved medlemskabet. De stoler på, at medlemsstaterne vil videreføre den støtte til dem, som har bragt dem sikkert frem til det punkt, hvor de står nu. Nu er det en udfordring for os alle at sikre en vellykket Union med 25 medlemsstater. Det italienske formandskab viser, at det er rede til at gøre alt, hvad der står i dets magt, for at opnå en aftale under regeringskonferencen i næste måned, og Irland støtter naturligvis dette mål.
Den nye traktat vil tilføre Unionen friske kræfter, ændre dens uheldige bureaukratiske image og skabe ny energi i forholdet til de europæiske borgere, så de føler sig som aktive deltagere og ikke tilskuere. Konventets traktatudkast er et stort skridt i den retning. En lang række spørgsmål skal naturligvis drøftes videre og i sidste instans afklares, bl.a. spørgsmålet om, hvorvidt præamblen til den nye traktat skal indeholde en henvisning til Gud. Den irske regering har besluttet, at den tilslutter sig en sådan henvisning, hvis der kan opnås bred enighed om en hensigtsmæssigt formulering.
Når alt kommer til alt, lever Unionen jo ikke i kraft af sine ord alene, men gennem sine handlinger, som virkeliggør disse vidtløftige ord i vores dagligdag. Hvordan vi styrer den økonomiske og sociale udvikling i det nye Europa, hvordan vi skaber de rigtige rammer for det potentiale, der ligger i udvidelsen, hvordan vi indgyder liv i disse ord - det vigtige spørgsmål, som Irland vil tage op under vores formandskab.
En central opgave under Irlands formandskab bliver at fremme Lissabon-dagsordenen for den sociale, økonomiske og miljømæssige udvikling. På topmødet i Lissabon i 2000 satte EU sig et ambitiøst mål, nemlig at blive den mest konkurrencedygtige og dynamiske videnbaserede økonomi i verden inden udgangen af dette årti. Den strategi blev vedtaget på et tidspunkt med hurtig økonomisk vækst i Europa, og meget er opnået siden da. Men nu lever vi i en meget mindre optimistisk tid, som udvidelsen gør til en så meget desto større udfordring, og hvis vi skal nå vores mål, er vi nødt til at fremskynde reformerne. Det irske formandskab vil søge at gøre Lissabon-dagsordenen mere relevant ved at fokusere på områder, der påvirker vores dagligdag, fordi der ikke er nogen tvivl om, at økonomisk konkurrenceevne, vækst og investeringer, jobskabelse, social sikring, social integration og bæredygtig udvikling alle er kritiske for de europæiske borgeres livskvalitet og for EU's relevans for deres liv.
Den europæiske borger er også dybt bekymret over verdenssituationen, fordi alle verdens lande i stigende grad bliver afhængige af hinanden. EU har både pligt til og mulighed for at udøve sin indflydelse på resten af verden for at fremme vores fælles værdier og naturligvis også vores fælles interesser. Dagsordenen for EU's eksterne relationer er ganske enkelt kolossal. Den afspejler den indflydelse og respekt, som EU nyder i alle dele af verden. Det oplevede jeg personligt under et nyligt statsbesøg i Kina, hvis ledere i høj grad sætter pris på de tættere bånd til Unionen. Med udvidelsen får vi naturligvis også større gennemslagskraft.
Irland gennemfører sit formandskab i en tid med stor global usikkerhed. Krig, terror, masseødelæggelsesvåben, hungersnød, sygdom og organiseret kriminalitet trænger sig alle på i forbindelse med den internationale dagsorden sammen med emner som handel, toldsatser, global økonomi og globale relationer. Eksterne relationer bliver derfor et andet nøgleaspekt under det irske formandskab. Det irske formandskab vil på mange forskellige måder behandle disse og andre emner, bl.a. kan vi takket være vores særlige historie slå bro til USA, hvor så mange af vores udvandrere bor. Irland er også en særlig bro til udviklingslandene, hvor mange irske sygeplejersker, læger, lærere, missionærer og nødhjælpsarbejdere, der i flere generationer har hjulpet de fattigste af de fattige, har valgt at bo.
En styrkelse af international fred og sikkerhed forudsætter et netværk af multinationale organisationer og multilaterale organisationer med globale, bilaterale og regionale forbindelser. En stærkere Europæisk Union vil styrke et sådant netværk, således at vi med endnu kraftigere røst kan tale for fredelig sameksistens og grundlæggende menneskerettigheder for alle. Et tæt og direkte samarbejde om bilaterale og regionale anliggender indgår også i vores formandskab, både i Afrika, Asien, Syd- og Nordamerika eller tættere herpå i EU's nabolande mod øst og sydøst - vores nye grænser.
Intet sted er kravet om ansvarlig magtudøvelse stærkere end i den måde, vi forholder os til udviklingslandene på. Unionen yder den største udviklingsbistand i verden, og denne gavmildhedens ånd er en etiket, vi kan bære med stolthed. Europa-Kommissionen og medlemsstaterne bidrager sammen med over 50 % af den globale udviklingsbistand: over 25 milliarder euro årligt. EU er den største donor af multilateral gældslempelse. Den er den største donor til aids-programmer. Den er langt den største donor til Afrika. Jeg har været så heldig med mine egne øjne at kunne se de praktiske fordele ved denne hjælp i lande som Uganda og Kenya og det reelle håb, den giver mennesker, som ellers er henvist til fortvivlede livsvilkår.
Men vi må ikke glemme, at den samlede udviklingsbistand fra de rige lande er faldet til et uacceptabelt niveau.
Selv om vi ignorerer det altruistiske aspekt af udviklingsbistanden - hvilket vi naturligvis ikke bør gøre - understreger den globale civilisation, som vi nu lever i, hvor kortsigtet en sådan strategi er. Vi burde skamme os over den menneskelige nød forårsaget af konstant fattigdom, men den ustabilitet, som den skaber, er en trussel for os alle.
Fattigdomslempelse og ikke blot forvaltning af fattigdom er af grundlæggende betydning for Europas fremtidige sikkerhedsstrategi, og vi befinder os i en ideel position til at bekæmpe og bremse fattigdom, sygdom, korruption, undertrykkelse, ødelæggende konflikter og postkolonialt ubehag, som hindrer så mange mennesker i at få et anstændigt liv. Det er måske den nye handske, der bør kastes til de 25 medlemsstater i den udvidede Union.
Et Europa, som har bygget bro over sine egne kløfter, kan gøre sig til fortaler for sine værdier med så meget desto større troværdighed på den globale arena. Alligevel bør de nylige konflikter i Jugoslavien og min fødeegn, Nordirland, samt den ubarmhjertige elendighed i Mellemøsten gøre os ydmyge og opmærksomme på den fare, der stadig lurer tæt ved vores egen dør. Det er trist at indse, at mennesker i bogstaveligste forstand kan være naboer og alligevel leve i farlig uvidenhed om og frygt for hinanden. Vi europæere bør sikre, at vores børn inden for vores landes grænser og mellem de 25 nationer lærer at have respekt for andre, så de kan vokse op og føle sig helt hjemme og trygge i en verden af forskelle og mangfoldighed, så de kan være et eksempel for resten af verden.
Den historiske langfredagsaftale var på mange måder inspireret af det europæiske ideal. Dens institutionelle arkitektur var stærkt påvirket af erfaringerne fra konfliktløsning i Vesteuropa. Et medlem af dette ærede Parlament har været en utrættelig, overbevisende fortaler for den europæiske model, og det er hævet over enhver tvivl, at han var en hovedarkitekt - hvis ikke hovedarkitekten - bag denne aftale. Jeg tænker naturligvis på den store man fra Derry, irer og europæer, Deres kollega og nobelprismodtager, John Hume.
Det er mig en stor ære at være her i dag og udtrykke min beundring for din vision, dit mod og dine resultater, John.
I Nordirland har EU's freds- og genopbygningsprogrammer, som Europa-Parlamentet så generøst har støttet, gavnet mange tidligere fremmedgjorte og udelukkede samfund og indgydt nyt håb og optimisme for fremtiden. Sammen med USA har EU også været en gavmild bidragyder til Den Internationale Fond for Irland, som har arbejdet med økonomisk genopretning og genforening på gadeniveau. Nu kan vi høste frugten af alt dette arbejde, og det står klart, at viljen til fred er den største drivkraft i langt de fleste hjerter.
Valget til den nordirske forsamling finder sted den 25. november 2003, og det er mit brændende håb - og jeg er sikker på, at mange af de tilstedeværende her deler dette håb - at dette valg vil hjælpe min fødeegn til at blive, hvad jeg ved, at det kan, nemlig et eksempel på partnerskab, tolerance, lighed og fred.
Hr. formand, Europa-Parlamentet har spillet en central rolle for at bistå Europa med at træffe de rigtige valg, bl.a. gennem Deres vedholdende, ja, utrættelige støtte til udvidelsen. Det er en udtalt ære, at denne ekstraordinære udvikling vil blive afsluttet under det irske formandskab. Det er et eksempel på symbolsk symmetri, at Irland, det mest vestligt beliggende medlem af Unionen, får formandskabet over denne udvidelse mod øst. Jeg mener også, at det er et yderligere bevis for, hvordan alles interesser er tæt indbyrdes forbundne, og at det derfor er så vigtigt at nære den fælles sag.
På irsk siger vi - - "vores styrke er vores fællesskab". Det kunne være EU's motto. At dette er sandt, er blevet bevist mange gange siden Unionens grundlæggelse, og intetsteds er denne sandhed mere indlysende end i mit eget land. Nu får en ny generation, sikkert den mest privilegerede, der nogensinde har beboet dette kontinent, chancen for at se, hvilken styrke der skabes, når 15 bliver 25, når den rastløse energi hos en halv milliard mennesker, der arbejder med og for hinanden, sammen skriver Europas bedste og lykkeligste kapitel nogensinde. Det irske held har placeret os på det rette sted på det rette tidspunkt. Det vil vi ikke gøre til skamme.
Formanden.
   - Jeg takker præsidenten på Parlamentets vegne. Jeg vil gerne understrege, at Parlamentet er dybt engageret i ligestillingsproblemstillingen. De er et fortrinligt eksempel på, at kvinder også kan være politiske ledere.
Det højtidelige møde er afsluttet.
