De grundlæggende rettigheder i Den Europæiske Union 2004-2008 - Et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandlingen om:
betænkning af Giusto Catania for Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om situationen for grundlæggende rettigheder i Den Europæiske Union 2004-2008
mundtlig forespørgsel af Gérard Deprez for Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender til Rådet om fremskridt i 2008 på området med frihed, sikkerhed og retfærdighed - B6-0489/2008)
mundtlig forespørgsel af Gérard Deprez for Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender til Kommissionen om fremskridt i 2008 på området med frihed, sikkerhed og retfærdighed - B6-0494/2008).
Giusto Catania
ordfører. - (IT) Fru formand, fru formand for Rådet, hr. kommissær, mine damer og herrer! For 60 år siden startede den universelle erklæring om menneskerettighederne en reel global revolution, som bekræftede filosoffen Immanuel Kants profetiske idé om, at krænkelsen af en rettighed i ét land burde føles som sådan i enhver anden del af verden.
Menneskerettighedsrevolutionen præsenterede det internationale samfund for to tæt forbundne begreber. Det første er, at man kan og bør ikke skelne mellem borgere og udlændinge, kvinder og mænd, sorte og hvide, kristne og jøder, muslimer og ikkemuslimer, troende og ikketroende. Dette bekræfter kort sagt lighed for ethvert menneske til at kræve sine egne rettigheder. Det andet begreb er, at humanitet som sådan er garantien for værdighed, og derfor kan ingen behandles på en uværdig måde, selv ikke de værste forbrydere. Som Kant selv siger, kan vi ikke nægte den onde den respekt, han har krav på som menneske.
EU betragtes som det ypperste slot eller tempel for menneskerettighedsbeskyttelse. Effektiv beskyttelse og fremme af grundlæggende rettigheder bør være demokratiets hjørnesten i Europa. Gennemførelsen af grundlæggende rettigheder burde være en målsætning i alle europæiske politikker, og til det formål burde EU-institutionerne aktivt fremme dem, beskytte dem og tage fuldt hensyn til dem i udformningen og vedtagelsen af lovgivning med støtte fra aktiviteterne i Agenturet for Grundlæggende Rettigheder. Dette agentur kan gøre EU's charter om grundlæggende rettigheder effektivt og samtidig sikre overensstemmelse med det system, der er fastlagt under den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder.
I EU har vi desværre ikke altid kunne sikre beskyttelse og fremme af menneskerettigheder som følge af regeringernes politiske valg og parlamenternes lovgivningsmæssige aktiviteter. I seks år har Parlamentet ikke vedtaget en betænkning om situationen for grundlæggende rettigheder i EU, mens vi altid har været hurtige til at påpege krænkelser af de grundlæggende rettigheder uden for vores territorium. Vi kan ikke kun - med rette - henlede opmærksomheden på Guantánamo, Abu Ghraib samt krænkelserne i Colombia og i Kina og derefter ignorere de krænkelser, der finder sted i vores egne lande.
Jeg er enig i det, som kommissær Ferrero-Waldner sagde i dag: Vi skal skabe overensstemmelse mellem EU's interne og eksterne politikker. En omhyggelig analyse af situationen for grundlæggende rettigheder i EU vil uden tvivl bekræfte den uvelkomne konklusion, at menneskerettigheder i Europa ofte kun beskyttes af navn. For at underbygge dette udsagn skal man blot se på forholdene for fordrevne mennesker, nationale mindretal, romaerne, statsløse, flygtninge, asylansøgere og økonomiske migranter.
I morgen er det "International Migrants Day", og FN-konventionen er stadig ikke blevet ratificeret af én eneste medlemsstat. I de senere år har vi analyseret den aktuelle nedbrydning af indvandrercentre, som med hensyn til lovgivning og levevilkår er direkte sorte huller, hvor mænd og kvinder ofte behandles på en umenneskelig og nedværdigende måde uden den nødvendige retssikkerhed, der foreskrives i lovgivningen, som ofte er uacceptabel, og som samtidig garanterer misbrug og straffrihed.
Situationen for menneskerettigheder i EU er på ingen måde tilfredsstillende, og det bekræftes af Amnesty Internationals årlige rapport. Vi skal derfor forsøge at føre en aktiv politik for at forhindre systematisk krænkelse af de rettigheder, vi burde garantere officielt og definere som ukrænkelige.
Vi opfordrer derfor Rådet - og her udnytter jeg fuldt ud fordelen ved statssekretærens tilstedeværelse - til i fremtidige årsberetninger om menneskerettigheder i verden at medtage en analyse af hver medlemsstat i tillæg til analysen af den globale situation, så vi - og jeg er lige ved at afslutte, fru formand - kan undgå en tilgang baseret på dobbeltmoral. Hvilket Europa ønsker vi? Det er det spørgsmål, som denne betænkning, som jeg har haft æren at være ordfører for, forsøger at besvare.
Gérard Deprez
Fru formand, fru Yade, hr. Barrot, mine damer og herrer! I dag har vi den sidste forhandling i denne valgperiode om fremskridtet på området med frihed, sikkerhed og retfærdighed i Europa. Jeg har fremsat indholdet af den mundtlige forespørgsel om dette emne til Kommissionen og formandskabet, så jeg vil ikke bruge mine få minutters taletid på at gengive forespørgslen. Nu hvor byen Strasbourg opfordrer os til at fejre jul i festlig ånd, vil jeg gerne benytte lejligheden til at uddele nogle gaver.
Det glæder mig at give den første gave til det franske formandskab, ikke for dets tilstedeværelse eller rettidighed, men generelt for kvaliteten af formandskabets forberedelser inden dets kontakter med Parlamentet, for den ekspertise, formandskabet har udvist, og navnlig for de fremragende kolleger i form af dets ministre, som har deltaget i de vanskelige forhandlinger med Parlamentet. Jeg vil specielt takke hr. Jouyet, hvis varme, professionalisme og kompetence alle i Parlamentet har sat pris på.
Min anden gave vil jeg give til hr. Barrot. Han er næstformand i Kommissionen, som havde det perfekt i sin tidligere rolle, og som på opfordring fra sin formand og for at skåne Kommissionen for de alvorlige politiske problemer, der kunne være opstået efter hr. Frattinis afgang, uden forberedelse accepterede at påtage sig en af de vanskeligste og mest følsomme af alle Kommissionens porteføljer. Kommissær Jacques Barrot! På under ét år er det lykkedes for Dem ikke kun at mestre et særlig vanskeligt spørgsmål, men også at sætte Deres præg på de forslag, De netop har forelagt os vedrørende nye retningslinjer for asylpolitik.
Min tredje gave giver jeg til mine kolleger i Parlamentet, hvoraf de fleste er fuldendte eksperter, der er engagerede i deres sager, nogle er rigtige arbejdsnarkomaner, og enkelte er virkelige karakterer, som jeg - ligesom andre - ser på med ligelig respekt og sympati.
Min sidste gave giver jeg til vores kolleger fra sekretariatet - Emilio De Capitani er her, men han hører ikke efter - vores kolleger i de politiske grupper og assistenterne for os alle, hvis entusiasme, engagement og kompetence er afgørende for resultaterne af vores arbejde.
Efter jeg har uddelt gaver, vil jeg gøre status. Der er ingen tvivl om, at det europæiske område med frihed, sikkerhed og retfærdighed har udviklet sig betydeligt på mindre end 10 år. Fra et egentlig fosterstadium i 1999 - jeg vil minde Dem om, at ambitionen for Tampereprogrammet i første omgang var at skabe fundamentet for samarbejdet mellem medlemsstaterne og fremme den gensidige anerkendelse af domstolsafgørelser - udviklede JLS-sektoren sig yderligere under Haagprogrammet, som styrkede fællesskabsplatformen.
Det er på dette dobbelte grundlag og under pres fra dramatiske eksterne begivenheder - jeg vil ikke tale om de angreb, der har givet os så store problemer og har forårsaget så mange dødsfald og tragedier - at en række politikker har skabt betydeligt fremskridt: kampen mod terrorisme og alvorlig kriminalitet, kampen mod ulovlig indvandring, kampen mod racisme og fremmedhad og kampen mod narkotika og narkotikamisbrug.
Hvad mere er, så er det ikke en kritik af os alle - Rådet, Kommissionen og Parlamentet - hvis vi erkender, at vores tilgang i de sidste 10 år har været primært, og jeg siger ikke udelukkende, baseret på rygmarvsreaktioner udløst af både de dramatiske begivenheder, jeg lige nævnte, og af vores borgeres legitime forventninger til sikkerheden.
På det seneste er en anden tilgang dog gradvis vokset frem, nemlig en mindre defensiv vej, som er baseret på ønsket om en mere positiv, mere frivillig indsats hen imod det område, vi ønsker at skabe sammen. Det var med den tilgang, at Lissabontraktaten som bekendt gjorde chartret om grundlæggende rettigheder bindende. Det var med den tilgang, det blev besluttet at omdanne observationscentret i Wien til Agenturet for Grundlæggende Rettigheder. Det var med den tilgang, at pagten om indvandring og asyl uden at tilsidesætte kravene om forsvar og sikkerhed banede vejen for en mere åben politik baseret på aktiv styring af migrationsstrømmene og fremskridt på partnerskabsområdet.
Nu har jeg delt gaver ud og gjort status, så vil jeg gå til den udfordring, vi sammen står overfor og de nye retningslinjer, der skal være inspiration for Stockholmprogrammet, som forhåbentlig kan gennemføres på grundlag af Lissabontraktaten, hvis den endelig ratificeres.
Da jeg ikke har tid, vil jeg kun drage én konklusion. Vi må ikke lade os lede af vores frygt eller borgernes frygt. Vi skal først og fremmest ledes af vores værdier, der skal støttes af objektive vurderinger af de risici, vi står overfor. Det er i den ånd, at vi forhåbentlig vil udforme Stockholmprogrammet, og at vi vil gennemføre det sammen.
Rama Yade
formand for Rådet. - (FR) Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Catania-betænkningen er en fremragende tekst, der giver en meget bred oversigt over situationen for menneskerettigheder i EU. Den indeholder en lang række meget nyttige anbefalinger, som vedrører både institutionelle aspekter og praktiske aspekter af menneskerettigheder. Nogle af anbefalingerne vedrører Kommissionen, og jeg vil lade den svare for sig selv.
Jeg vil fokusere på visse spørgsmål, der er blevet rejst. Jeg tænker f.eks. på Den Europæiske Unions Agentur for Grundlæggende Rettigheder. Agenturet kritiseres for at have en begrænset kompetencesfære, da det er begrænset til den første af EU's tre søjler. Det skal efter min mening i den forbindelse understreges, at der på den ene side er en klausul om revision af agenturets ansvarsområde inden den 31. december 2009. Klausulen tillader en mulig udvidelse af agenturets kompetencer til den tredje søjle på grundlag af et forslag fra Kommissionen.
På den anden side kan enhver europæisk institution eller medlemsstat frivilligt indhente udtalelser fra agenturet, idet der tages hensyn til de forskellige parters kompetencer. I den sammenhæng anmodede Rådet via det franske formandskab den 3. september for første gang om en udtalelse fra agenturet om forslaget til en rammeafgørelse om politimyndighedernes anvendelse af passageroplysninger i medlemsstaterne, som falder under EU's tredje søjle.
Rådet har derfor søgt at vise den særlige betydning, som det tillægger menneskerettigheder.
Dernæst vil jeg tale om indvandrere og flygtninge. Der er fremsat mange forslag, foranstaltninger på indvandringsområdet er blevet medtaget i betænkningen, og jeg kan kun gentage, at Rådet i henhold til den europæiske pagt om indvandring og asyl højtideligt erklærer, at indvandrings- og asylpolitikker skal overholde bestemmelserne i den internationale lovgivning og navnlig bestemmelserne vedrørende menneskerettigheder, menneskeværdighed og flygtninge.
Jeg vil nævne et tredje punkt, som betænkningen omhandler, nemlig børns rettigheder. Hvordan kan man andet end være enig i Deres konklusioner med hensyn til fordømmelse af enhver form for vold imod børn, afskaffelse af børnearbejde, iværksættelse af særlige foranstaltninger for romanibørn og levering af bistand til børn? Jeg bemærker, at det i betænkningen anføres, at frihedsberøvelse for mindreårige lovovertrædere kun må anvendes som en nødløsning, og at der findes alternative foranstaltninger.
Mange andre punkter fremhæves i denne betænkning, og jeg kan ikke gennemgå dem alle. Jeg vil dog afslutte med en meget positiv bemærkning, som jeg især glæder mig over, og påpege, at rammeafgørelsen om bekæmpelse af visse former for og tilkendegivelser af racisme og fremmedhad ved hjælp af straffelovgivningen, som betænkningen henviser til, formelt blev vedtaget af Rådet (retlige og indre anliggender) den 28. november 2008 efter syv års forhandlinger.
Som svar på hr. Deprez' forespørgsel vil jeg først takke Dem for Deres lykønskninger til det franske formandskab. Tro mig, når jeg siger, at det bevæger os dybt. Præsident Sarkozy har søgt at vise dette gennem sit arbejde og gennem forvaltningen af et formandskab, der til sidst blev et kriseformandskab med f.eks. den georgiske krise og finanskrisen - det politiske Europa er tilbage. Vi blev meget berørte af Deres velkomst, og vi vil gerne takke Parlamentet for det meget tætte samarbejde, der har forenet os under det franske formandskab i de sidste par måneder.
Inden jeg tager fat på de punkter, De har rejst, vil jeg gerne sige to ting. Jeg er for det første meget opmærksom over for problemet med dobbeltmoral, som flere af Dem har nævnt. Det er sandt, at det kan overvejes, om vi i sidste ende kan forsvare menneskerettigheder i udlandet, uden for Europas grænser, når der rettes mindre fokus på situationen inden for Europas egne grænser, som det angiveligt nogle gange er tilfældet.
Dette er et meget relevant spørgsmål, og jeg bliver ved med at gentage, at vi skal bringe orden i eget hus, så vi kan forbedre vores troværdighed uden for EU på menneskerettighedsområdet. Vores tilgang til menneskerettigheder skal være direkte, men også beskeden. Kun ved at huske, at menneskerettighederne er udelelige, kan vi forbedre chancerne ved at blive hørt i verden udenfor.
Nogle af Dem talte også om tildelingen af Sakharovprisen til Hu Jia, som jeg naturligvis glæder mig meget over. Jeg glæder mig over den ære, der vises denne kinesiske blogger, som har Parlamentets støtte. Det er fremragende. Jeg har selv været involveret i arbejdet for at forsvare Hu Jia, og jeg håber, at denne Sakharovpris vil bidrage til at fremme menneskerettighederne, navnlig i Kina.
Jeg vil vende tilbage til de spørgsmål, hr. Deprez, har rejst, og først fremhæve, at Rådet i det sidste år har arbejdet meget tæt sammen med Parlamentet, som jeg netop har sagt. Vi har ført en meget givtig dialog med Parlamentet og navnlig med Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om de tekster, der kan eller bør vedtages som en prioritet, for så vidt den institutionelle kalender tillader det.
Formandskabet har indtrængende opfordret medlemsstaterne til at ratificere, og det har betydet, at der er blevet sat skub i arbejdet i de nationale parlamenter, og at en række tekster, herunder nogle meget vigtige, er blevet vedtaget.
Ved udgangen af denne valgperiode vil en række tekster, som f.eks. teksten om overførsel af Europol til EU-kompetence og bevissikringskendelsen, forhåbentlig blive afsluttet med vellykket resultat. Som helhed vil disse tekster sætte os i stand til at gennemføre en betydelig vurdering af EU, hvad angår disse spørgsmål.
De har muligvis også bemærket, at formandskabet har gennemført eller i høj grad fremmet en række initiativer, som var blandt Parlamentets prioriteter.
Hvad angår navnlig den tredje søjle, har formandskabet forpligtet sig til at få den fælles beslutningstagning til at fungere effektivt på indvandringsområdet samt det retlige og civilretlige område. Med hensyn til forhandling med tredjelande har formandskabet som bekendt forsvaret idéen om, at fremtidige forhandlinger om udvekslingen af data med USA kun skal føres med Parlamentet, og det har ikke været nemt.
Sidstnævnte repræsenterer vigtige fremskridt på disse områder, men de kunne have været større, hvis fællesskabsmetoden blev anvendt på området med frihed, sikkerhed og retfærdighed under den tredje søjle.
Beskyttelse af grundlæggende rettigheder er netop, hvad et europæisk område med frihed, sikkerhed og retfærdighed handler om, og er faktisk en vedvarende udfordring, og jeg mener, ligesom Dem, at det netop er gennem beskyttelsen af grundlæggende rettigheder, at vi skal fortolke fremskridtene på området med frihed, sikkerhed og retfærdighed.
Jeg kan naturligvis kun over for Dem bekræfte Rådets vilje til at arbejde i denne retning, og vi kan notere vores enighed på de fleste af de punkter, De har rejst, mens vi er opmærksomme på vores institutionelle rammer.
Hvad angår relancering af forslaget om beskyttelsen af retsgarantier i forbindelse med straffesager, vil vi næste år drøfte en handlingsplan om beskyttelse af personer i forbindelse med straffesager, og der gennemføres en vurdering af den europæiske arrestordre, så rammeafgørelsen kan gennemføres på en ensartet måde. Lissabontraktaten, hvis den træder i kraft, vil desuden give ny drivkraft til denne proces, både ved at gøre chartret om grundlæggende rettigheder bindende og som resultat af de institutionelle fremskridt, som den nye traktat sikrer på området med frihed, sikkerhed og retfærdighed.
Der kan nævnes mange andre spørgsmål, der er rejst i betænkningen og af medlemmer af Parlamentet i de seneste par måneder. Jeg tror, at vi i den henseende også kan komme videre efter forhandlingen. Inden da vil jeg - er det min opgave at sige dette, fru formand? - overlade ordet til hr. Barrot.
Jacques Barrot
næstformand i Kommissionen. - (FR) Fru formand! Samtidig med at jeg varmt byder fru Yade velkommen, vil jeg takke ordføreren, hr. Catania, og udvalget, men jeg kommer tilbage til udvalget, hr. Deprez.
Den betænkning, De har fremlagt, er detaljeret og omfattende, som formandskabet påpegede. Grundlæggende rettigheder er hjertet i den europæiske integration, og Kommissionen ønsker naturligvis at fremme streng respekt for disse rettigheder i praksis.
De understreger i betænkningen, at der stadig skal ske betydelige fremskridt, hvad angår medlemsstaterne og institutionerne. Det er korrekt, at vi skal gøre mere for at fremme og anvende grundlæggende rettigheder i EU. EU skal foregå med et godt eksempel, ikke kun for at gøre sin eksterne politik troværdig, men også for at skabe gensidig tillid mellem medlemsstaterne, gensidig tillid, der er afgørende for at få et område med reel frihed, sikkerhed og retfærdighed til at fungere.
De fremsætter i betænkningen vigtige anbefalinger, og vi er enige med Dem i, at det er afgørende, at vi gør mere for at overvåge overensstemmelsen af lovgivningsforslag, der fremsættes i medfør af chartret, forbedre modtagelsesforholdene for indvandrere og asylansøgere, sikre, at kampen mod terrorisme gennemføres med fuld respekt for de grundlæggende rettigheder, fordoble vores indsats for at bekæmpe forskelsbehandling, forbedre situationen for romaer i hele EU og, vil jeg tilføje, samarbejde tættere med Europarådet. Jeg vil personligt engagere mig fuldt ud i dette.
Anbefalingerne og den berettigede kritik bør dog ikke tilsløre det ægte fremskridt, som Kommissionen og EU har opnået, når det gælder fremme af grundlæggende rettigheder, som fru Yade netop sagde. Dette fremskridt omfatter Rådets nylige vedtagelse af rammeafgørelsen om racisme og fremmedhad og vedtagelsen af rammeafgørelsen om beskyttelse af personoplysninger under den tredje søjle, selv om dette blot betragtes som et første skridt.
Kommissionen har for nylig foreslået en ny lov om retten til asyl, som er inspireret af viljen til at fremme et højt niveau af beskyttelse. Jeg har mindet medlemsstaterne om forpligtelsen til at respektere de grundlæggende rettigheder, når de gennemfører hjemsendelsesdirektivet, og jeg vil overvåge dette.
Det nye forslag til et direktiv om beskyttelse mod forskelsbehandling uden for arbejdspladsen vil supplere vores arsenal af lovgivningsforanstaltninger. Ligestilling mellem kønnene, et område, hvor EU har bestræbt sig på at være førende, har været genstand for et forslag fra Kommissionen om at forbedre borgernes balance mellem arbejdsliv og familieliv ved at forlænge minimumsperioden for barselsorlov.
Vi skal naturligvis sikre, at vi medtager grundlæggende rettigheder i vores tekster, men vi skal også kontrollere, hvordan disse rettigheder anvendes i praksis. Opgaven er meget vigtig, og for at løse den effektivt skal vi gennemføre en egentlig strategi, som sikrer respekt for grundlæggende rettigheder i EU. Det fremtidige flerårlige program, Stockholmprogrammet, bør efter min mening omfatte en meddelelse, der definerer denne politik vedrørende respekt for grundlæggende rettigheder i EU med en klar forklaring af mulighederne og grænserne for Kommissionens indsats på området.
Vi skal gøre grundlæggende rettigheder så gennemførlige som muligt. Det hjælper ikke at opfinde nye love hele tiden. Jeg vil sige, at de grundlæggende lovgivningsmæssige rammer er på plads: den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og chartret om grundlæggende rettigheder. Vi har nu nogle oplysninger om krænkelsen af grundlæggende rettigheder fra Europarådet.
Endelig har vi, som De understregede, nu et redskab - EU's Agentur for Grundlæggende Rettigheder - hvis område vil være genstand for en bestemmelse om revision ved udgangen af næste år, som ministeren påpegede. Det er sandt, at vi skal udnytte disse instrumenter fuldt ud.
Jeg vil forsøge at opsummere. EU skal for det første være hævet over kritik, når det gælder lovgivningsarbejdet. Systematisk og streng overvågning af den europæisk lovgivnings forenelighed med chartret om grundlæggende rettigheder skal garanteres.
I 2005 definerede Kommissionen en metode til at kontrollere overensstemmelsen af forslag, og vi skal yderligere styrke anvendelsen af denne metode. Det er virkelig vigtigt, at vi altid har overholdelsen af de grundlæggende rettigheder i baghovedet under hele lovgivningsprocessen.
Vi skal naturligvis gribe ind over for medlemsstaterne, når det er nødvendigt. I det kommende Stockholmprogram agter jeg tydeligt at forklare Kommissionens politik for indgriben. Vi kan gribe ind på to måder i medfør af de kompetencer, der er fastlagt i traktaten.
Når en medlemsstat ved anvendelsen af fællesskabslovgivningen skaber et problem i forhold til de grundlæggende rettigheder, vil Kommissionen for det første udfylde sin rolle som traktaternes vogter, herunder ved hjælp af overtrædelsesprocedurer. Vi skal se og uden tvivl notere de situationer, hvor en krænkelse af de grundlæggende rettigheder specifikt kræver sådanne overtrædelsesprocedurer. Jeg vil især være på vagt over for overholdelse af de grundlæggende rettigheder, og især børns rettigheder, når medlemsstaterne gennemfører hjemsendelsesdirektivet, som jeg allerede har sagt. Jeg greb ind i det projekt, der havde til formål at registrere digitale fingeraftryk i nomadelejre i Italien, for at påpege nødvendigheden af at overholde fællesskabslovgivningen og de grundlæggende rettigheder, navnlig reglerne om beskyttelse af personoplysninger.
Der er også situationer, hvor vi går ud over Fællesskabets kompetencer. Der er politiske tiltag, som kan være nødvendige under visse omstændigheder, hvor vi ikke har mulighed for at bruge nationale ordninger.
Hvad angår CIA's hemmelige tilbageholdelser, har Kommissionen talt med Polen og Rumænien ved flere lejligheder for at understrege behovet for at iværksætte undersøgelser. Polen har som svar informeret Kommissionen om, at der er indledt en strafferetlig undersøgelse. Det rumænske Senat har gennemført en undersøgelse, der skal suppleres, så den tager højde for Europarådets anden rapport.
Jeg er bekendt med, at hr. Catania i sin betænkning henviser til den berygtede artikel 7, der på en vis måde er beslægtet med nuklear afskrækkelse, og sætter spørgsmålstegn ved, hvorfor den ikke er blevet anvendt. Jeg kunne bruge den som en trussel. Da jeg mindede Bulgarien om, at den journalistpris, som var blevet tildelt en journalist, der er kendt for sine afskyelige bemærkninger om romaerne, reelt skulle undersøges, blev prisen til sidst taget fra journalisten igen. Det er dog sandt, at vi skal overveje brugen af artikel 7.
Dernæst skal vi selvfølgelig forsøge virkelig at sætte menneskerettigheder forrest på områder af afgørende betydning for det område, vi lever i sammen. Børns rettigheder - de vedrører EU's politikker som helhed. Dette er dog samtidig et område, hvor vi kan skabe reelt fremskridt. Jeg vil minde Dem om, at vi i den europæiske asylpolitik anførte, at det ikke var muligt at tilbageholde uledsagede mindreårige. Generelt har vi insisteret på, at børn skal have særlig opmærksomhed.
Med hensyn til Dublin II-reformen har vi fremhævet kravene om familiesammenføring. Jeg er også det franske formandskab taknemmelig for at have opfordret os til igen at gennemføre denne hurtige reaktionsmekanisme, som er vigtig for at forhindre kidnapning af børn. Jeg vil som det næste i marts 2009 foreslå en gennemgang af en rammeafgørelse om seksuel udnyttelse af børn, børnepornografi og bekæmpelse af menneskehandel.
Hvad angår beskyttelse af personoplysninger, har vi brug for en global, fornyet strategi, hvilket omfatter en revision af direktiv 95/46 på grundlag af en vurdering udført i lyset af teknologiske fremskridt.
Jeg har allerede talt om retten til asyl. Hvad angår bekæmpelse af racisme og fremmedhad, har vi tydeligvis en tekst - jeg takker det franske formandskab for at have medvirket til, at vi endelig har denne tekst - vi skal bruge den, og vi skal sikre, at den økonomiske krise ikke resulterer i yderligere fremmedhad og racisme, især blandt visse meningsdannere. Vi skal sikre, at grundlæggende rettigheder overholdes reelt på alle områder i forbindelse med bekæmpelsen af terrorisme. Meddelelsen om racisme og fremmedhad kunne fastlægge, hvordan vi kan gøre indsatsen på dette område mere effektiv.
Endelig skal Kommissionen i 2010 fremlægge en rapport om totalitære forbrydelser. Formålet er at fremme en forsoningskultur specifikt for EU, en kultur baseret på anerkendelse af forbrydelser og ofre med henblik på at afslutte de opdelinger, der findes mellem de nye medlemsstater og de gamle medlemsstater, som ikke altid er tilstrækkelig opmærksomme på førstnævntes tragiske historie. Dette er en stor opgave, en strategi, der kan yde et betydeligt bidrag til at sikre reel gennemførelse af de principper, som EU er baseret på.
Til hr. Catania vil jeg sige, at vi naturligvis henter en lang række idéer fra hans betænkning til konkretisering i Stockholmprogrammet.
Nu kommer jeg til hr. Deprez' forespørgsel. Jeg vil takke ham og sige til ham - jeg henvender mig her også til medlemmerne af hans udvalg - at for mig som kommissær med ansvar for frihed, sikkerhed og retfærdighed er det en hjælp og en mulighed at have et udvalg, der er krævende, men som samtidig er opmærksom på og engageret i alle disse vanskelige problemer, hvor vi skal finde den rigtige balance mellem det tydeligvis legitime behov for sikkerhed og muligheden for at frihedsrettigheder og retfærdighed kan nydes i fuld udstrækning.
Det er sandt, at der er opnået fremskridt på området med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Vi er alligevel nu - efter Tampere, efter Haag - ansvarlige for udformningen af dette flerårige Stockholmprogram, og det er i dag for tidligt for mig at formulere præcise idéer om indholdet af det næste flerårige program. Jeg vil blot nævne et eller to punkter, og jeg beklager, hvis jeg taler lidt for længe.
For det første skal udvisning af respekt for grundlæggende rettigheder i praksis blive et princip i EU, der understøtter hele det flerårige program.
Individet skal for det andet være i centrum for vores indsats, uanset om det er en europæisk borger eller en tredjelandsstatsborger, der opholder sig inden for vores territorium. Vi skal skabe et Europa baseret på resultater til gavn for mennesker. Dette Europa afhænger af sikringen af deres rettigheder, af deres sikkerhed og af deres beskyttelse, ikke mindst af de svageste, som ofre jo er, og af garantier for bedre adgang til retfærdighed.
Jeg vil takke fru Yade for at have rejst spørgsmålet om retsgarantier. Dette er efter min mening en meget vigtig tekst. Jeg er bekendt med, at der vil være en vis tilbageholdenhed, som skal overvindes, men hvis vi virkelig ønsker gensidig anerkendelse af domstolsafgørelser, er det vigtigt, at vi sikrer, at retfærdigheden sker fyldest i hele Europa gennem en række retsgarantier. Det er absolut nødvendigt.
Det europæiske retlige område skal naturligvis også fremme handelsforbindelser og borgernes frie bevægelighed, men vi skal huske, at vi skal bekæmpe kriminalitet og terrorisme, mens vi overholder lovgivningen. Den europæiske retsmodel skal fremstå som afbalanceret og overensstemmende, når der er gjort en indsats for at øge tilliden og den gensidige anerkendelse.
For det tredje den eksterne dimension af området med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Denne eksterne dimension skal integreres i og føjes til den interne dimension. Vi kan ikke bekæmpe menneskehandel uden at tage fat om fænomenet i de lande, hvor handelen ofte begynder. Derefter er hele indvandringspolitikken, hele politikken for koordineret styring af migrationsstrømmene, en del af idéen om at kæde den eksterne og interne dimension sammen.
Kommissionen agter at fremlægge en meddelelse om de kommende prioriteter i maj 2009. Derefter vil der være en politisk forhandling om vedtagelsen af det tredje flerårige program ved udgangen af 2009. Jeg må dog sige - som jeg sagde i morges til koordinatorerne i Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender - at vi reelt ikke behøver Parlamentet for at udforme dette flerårige program. Jeg er ikke i tvivl om, at vi vil kunne regne med Deres forslag.
Det er sandt, at der er opnået fremskridt med hensyn til området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, men det er også sandt, at vi så at sige befinder os ved daggryet for dette sande retssamfund, hvor borgerne kan bevæge sig rundt inden for det europæiske område og samtidig være garanteret deres rettigheder, uanset hvilken medlemsstat de befinder sig i. Dette er meget vigtigt, hvis vi virkelig ønsker, at begrebet med det europæiske borgerskab skal finde et konkret udtryk i de europæiske borgeres liv.
Der er meget, som skal gøres. Dette er en meget spændende opgave, og jeg takker endnu en gang Parlamentet og navnlig medlemmerne af Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender for deres assistance, som de har ydet med stor entusiasme og overbevisning.
Ignasi Guardans Cambó
Fru formand! Til min tale vil jeg bruge både den tid, jeg har fået tildelt på vegne af min parlamentsgruppe og den tilsvarende tid, som min kollega, Viktória Mohácsi, har fået tildelt på vegne af Kultur- og Uddannelsesudvalget.
Jeg vil bestemt indlede med at lykønske ordføreren med det fremragende arbejde, han har udført, og med hans indsats, som jeg selv oplevede, for at opnå enighed med de andre grupper om indholdet af det, der nu er hans betænkning.
Jeg deler fuldt ud ordførerens engagement i forsvaret af menneskerettigheder og hans vilje til at gå et skridt videre. Det er sandt: Jeg er helt enig med ham, når han i sin tale siger, at vi nogle gange i Europa oplever et paradoks, hvor vi forsvarer og angriber menneskerettighedssituationen et sted i verden, mens vi overser uacceptabel forskelsbehandling i vores egne lande, nogle gange fordi vi ikke har de rigtige redskaber til at bekæmpe en sådan situation.
Det er noget, som virkelig skal fremhæves, og det er Parlamentet, der har den legitime kompetence til at gøre det.
Ordføreren kan bevidne, at vi har drøftet, hvorvidt hans betænkning skulle omfatte andre sociale problemer i vores samfund, der går ud over menneskerettigheder.
Jeg mener, at visse afsnit i denne betænkning - og naturligvis endnu mere i de tidligere versioner - i en vis grad lider under et lidt for ihærdigt forsøg på at løse alle problemer, ikke kun menneskerettighedsproblemer, men alle sociale problemer, der i øjeblikket findes i Europa.
Det kan nogle gange svække vores indsats. Problemer lige fra boligmangel til job til ældre skal bestemt løses, men jeg er slet ikke sikker på, at de skal løses i samme pakke eller på samme liste som forsvaret af grundlæggende rettigheder.
Det er dog en kendsgerning, at vi har alvorlige problemer inden for vores egne grænser: problemer, der påvirker enkeltpersoner, og navnlig problemer, der påvirker grupper. Sociale grupper overses nogle gange eller udsættes for forskelsbehandling på grund af køn, seksuel orientering, etnisk oprindelse, religion osv. Disse problemer skal fremhæves, og de skal løses med en global tilgang. Dette arbejde blev naturligvis udført i samarbejde med Europarådet, og der henvises velfortjent til denne fantastiske institution.
I den henseende henviste Kulturudvalget meget specifikt til ét af disse problemer, som jeg her gerne vil understrege på vegne af min kollega, Viktória Mohácsi, der var ordfører for dette emne i Kulturudvalget. Det er forskelsbehandlingen af romanibørn på uddannelsesområdet.
Betænkningen omhandler på en god måde de problemer, der generelt rammer børn på forskellige områder, især den forskelsbehandling, som romanibørn udsættes for, samt behovet for at inddrage medierne - som det allerede er nævnt her - og de berørte parter - ngo'er og sociale sammenslutninger - i denne kamp mod forskelsbehandling.
Betænkningen indeholder en stor mængde informationer, og samfundet skal informeres om, hvad disse værdier betyder. I den henseende har medierne på den ene side og hele uddannelsessektoren på den anden et enormt ansvar.
Kinga Gál
Fru formand! Det er vanskeligt for Parlamentet at vedtage en omfattende beslutning vedrørende situationen for grundlæggende rettigheder i Den Europæiske Union, da det netop er disse grundlæggende rettigheder, der burde være genstand for mindst partiskhed og politiske holdninger, men i stedet burde være baseret på uafhængige kendsgerninger og oplysninger fuldstændig renset for hykleri. Den kendsgerning, at vi har oprettet Den Europæiske Unions Agentur for Grundlæggende Rettigheder inden for den periode, der er genstand for undersøgelsen, sender derfor et markant budskab fra Parlamentet og naturligvis fra os. Det er måske dette organ, der vil påtage sig denne opgave i de kommende år. Samtidig er den type budskab, som Europa udsender til borgerne om grundlæggende rettigheder, naturligvis meget vigtig. Hvordan løser det disse problemer? Løser det faktisk de reelle problemer, som mange mennesker står overfor?
240 ændringsforslag til betænkningsforslaget viser også den forskelligartede karakter af visse problematiske og kontroversielle spørgsmål. Endnu et par acceptable tekster er med godt resultat blevet koblet sammen fra den oprindelige og særdeles kontroversielle betænkning takket være ordføreren og skyggeordførerne. Det betyder ikke, at der ikke stadig er forskellige holdninger til de principielle spørgsmål blandt de politiske grupper, ligesom der bestemt er store forskelle i de kontroversielle afsnit, som afspejler principper og ofte følelsesmæssige holdninger, som i mange tilfælde hører under medlemsstaternes kompetence. Når alt kommer til alt, er den vestlige halvdel af Europa næsten altid overbevist om, at fuld udøvelse af de grundlæggende rettigheder er lig med frihed fra forskelsbehandling, uanset om det vedrører de mange indvandrermindretal eller sker på grund af etnisk oprindelse eller seksuel orientering. Samtidig er vi i de nye medlemsstater endnu ikke kommet til det punkt, hvor vi taler om at ønske, at vi kunne udøve vores grundlæggende rettigheder. I mange tilfælde frygter vi stadig for vores grundlæggende frihedsrettigheder, og når det drejer sig om mindretal, taler vi om millioner af hjemmehørende mindretal, hvis grundlæggende rettigheder stadig krænkes i de nye medlemsstater. Det er vigtigt, at denne betænkning også omhandler dem. Samtidig er der en række sætninger, der stadig drøftes, som vi ikke er nået til enighed om, og som Det Europæiske Folkeparti ikke kan acceptere. Lad os dog ikke glemme, at beskyttelse af vores grundlæggende rettigheder i praksis kan variere fra person til person. Det vigtigste i denne forbindelse er gensidig respekt. Det kan være nyttigt i den nuværende situation.
Martine Roure
for PSE-Gruppen. - (FR) Fru formand, fru minister, hr. kommissær! Vi ved alle, at beskyttelse af grundlæggende rettigheder er hjørnestenen i gennemførelsen af det europæiske område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. EU ønsker at opnå imponerende resultater, og det har givet sig selv den europæiske lovgivning mod forskelsbehandling. Selv om vi er hurtige til at fordømme menneskerettigheder i verden, skal vi først og fremmest bringe orden i vores eget hus, som ministeren sagde. Derfor opfordrer vi nu til, at der føres en aktiv politik med henblik på at bekæmpe enhver form for forskelsbehandling og sikre respekt for menneskeværdighed, navnlig i fængsler, da humanitet ofte stopper ved deres dør.
Vi skal på den anden side bemærke, at regeringerne på den anden side i disse krisetider endelig opdager de europæiske borgere, der lever i fattigdom og usikkerhed, selv om de er i beskæftigelse. Ekstrem fattigdom og social udstødelse udgør en krænkelse af de grundlæggende rettigheder som helhed. Vi skal bekæmpe den uretfærdighed, som mennesker, der lever i ekstrem fattigdom, og fattige arbejdstagere udsættes for.
Europa skal gentage, at alle grundlæggende rettigheder, herunder sociale rettigheder, er udelelige. Hvordan kan borgerne reelt udøve deres ytringsfrihed, hvis de ikke har adgang til en bolig, hvis de lever på gaden, eller hvis de ikke har adgang til sundhedspleje? Vi skal lytte til det, disse mennesker har at sige, og garantere hvert eneste menneske alle de grundlæggende rettigheder, der er nedfældet i chartret: retten til et værdigt liv, til sundhedspleje af høj kvalitet, til en anstændig bolig, til adgang til almene tjenester og til en mindsteløn.
Endelig vil jeg om forlov gentage ordene fra fader Joseph Wresinski, grundlægger af grundlægger af organisationen ATD Quart Monde: "Når mennesker er dømt til at leve i elendighed, krænkes menneskerettighederne. Det er en hellig pligt at stå sammen for at sikre, at de bliver respekteret".
Alexander Alvaro
Fru formand, fru Yade, hr. næstformand i Kommissionen! Vi har i dag fejret 20-årsdagen for Sakharovprisen, og i sidste uge havde vi 60-årsdagen for den universelle erklæring om menneskerettighederne - og disse to begivenheder har aldrig været mere relevante. Vi skal styrke vores igangværende indsats for at gennemføre menneskerettigheder og grundlæggende rettigheder både i Europa og i resten af verden.
Fru Yade! Jeg har den største respekt for Deres mod til at kritisere Deres egen regerings forbindelser med Libyen her. Ikke alle ville turde det, og der er, hvad der efter min mening må betegnes som "bringe orden i ens eget hus først".
I 2004 blev Parlamentet forsikret om, at der var en gruppe kommissærer, som ville beskæftige sig med grundlæggende rettigheder. Jeg er bange for, at vi endnu ikke er blevet forelagt en betænkning om dette. Vi har desværre set krænkelser af friheden til at rejse til Italien, af ytringsfriheden i medlemsstater og af retten til privatlivets fred bl.a. i Det Forenede Kongerige.
Grundlæggende rettigheder er som muskler: Hvis de ikke bruges, forsvinder de langsomt. Hjælp os med at træne denne muskel, så vi kan genopdage et grundlag for anstændig sameksistens i fremtiden.
Tatjana Ždanoka
for Verts/ALE-Gruppen. - (EN) Fru formand! Jeg vil først takke vores ordfører, hr. Catania, for hans store indsats for at inddrage de ændringsforslag, der er fremlagt af de politiske grupper. Det var en meget ambitiøs opgave, og jeg håber, at betænkningen om situationen for grundlæggende rettigheder i Den Europæiske Union endelig vil blive vedtaget.
Min gruppe mener, at vores fremtidige mål i forbindelse med forberedelsen af sådanne betænkninger ikke kun skal være at nævne problemer, men også at udpege og beskæmme de medlemsstater, hvor specifikke grundlæggende rettigheder krænkes. En skrivelse om dette er for nylig blevet undertegnet af formændene for Gruppen De Grønne og sendt til formanden for Parlamentet. Vi kan naturligvis alle gætte, hvilke medlemsstater det drejer sig om, når en eller flere konkrete krænkelser af menneskerettighederne nævnes, men europæerne skal efter vores mening have vished for, hvem der ignorerer vores fundamentale princip om respekt for grundlæggende rettigheder.
Hvad angår betænkningen, beklager jeg dybt, at nogle af mine kolleger tilsidesætter den kendsgerning, at det ikke kun drejer sig om borgerrettigheder og politiske rettigheder. Efter min mening er økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder lige så vigtige.
En række forslag fra Gruppen De Grønne er blevet medtaget i den endelige tekst. Det drejer sig om: beskyttelsen af privatlivets fred under bekæmpelsen af terrorisme, nødvendigheden af at ratificere rammekonventionen om beskyttelse af nationale mindretal og det europæiske charter om regionale sprog og mindretalssprog og forbuddet mod forskelsbehandling af statsløse. Vi opfordrer også medlemsstaterne til at ratificere FN-konventionen om handicappede og tillade, at FN's Komité vedrørende Afskaffelse af Racediskrimination undersøger individuelle sager.
I mit land, Letland, har mere end 350 000 såkaldte ikkeborgere, hvoraf mange er født i landet, ikke engang stemmeret ved lokalvalg. Dette problem er desværre ikke omhandlet i betænkningen på grund af princippet om ikke at udpege enkelte medlemsstater, men jeg understreger, at den sociale og politiske integration trues, når vi nægter langvarige indbyggere retten til at deltage i det politiske liv på lokalt plan. Det er derfor absolut afgørende, at disse mennesker får stemmeret.
Konrad Szymański
Fru formand! Jeg har stærke indvendinger mod mindst to problemer, der rejses i denne betænkning. Det første er problemet med seksuel orientering, og det andet vedrører de såkaldte reproduktive rettigheder.
Forslagene om at give universel adgang til abort og tillade såkaldte homoseksuelle ægteskaber i alle medlemsstater i EU har ikke noget med grundlæggende rettigheder at gøre. Der er intet internationalt dokument, som støtter denne fortolkning af retten til at indgå ægteskab. Der er endvidere intet retligt grundlag for disse forslag i selve EU-lovgivningen. Ved konstant at forsøge at indføre disse forhold på listen over grundlæggende rettigheder ønsker den europæiske venstrefløj, at vi vænner os til disse begreber. Jeg kan dog forsikre Dem, at vi aldrig vil give vores samtykke.
Jeg vil gerne spørge Kommissionens repræsentanter, om Kommissionen virkelig agter at fremlægge et forslag om et direktiv om bekæmpelse af homofobi, og hvilke bestemmelser et sådant direktiv så skal indeholde? Mener Kommissionen, at der er et retligt grundlag for at udforme et direktiv om gensidig anerkendelse af status for par af samme køn i alle EU's medlemsstater? Har Kommissionen sådanne planer? Har forslaget til et direktiv om beskyttelse mod forskelsbehandling uden for arbejdspladsen til formål at indføre anerkendelsen af såkaldte homoseksuelle ægteskaber i EU's medlemsstater ad bagdøren? Jeg insisterer på et præcist og omfattende svar på disse vanskelige juridiske spørgsmål.
Miguel Portas
for GUE/NGL-Gruppen. - (PT) Fru formand! Europa undersøger ofte omhyggeligt menneskerettighederne i alle fire verdenshjørner - og det er helt rigtigt at gøre det - og derfor fejrer vi i dag Sakharovprisens 20-årsdag. Det er rigtigt at gøre det, men - og det er hovedessensen i Catania-betænkningen - Europa undlader ofte at se, hvor godt de grundlæggende rettigheder overholdes inden for sit eget territorium. Dette burde egentlig være et politisk program for Kommissionen og Rådet nu og i fremtiden, da den myndighed, som vi taler om grundlæggende rettigheder med uden for Europa, afhænger af vores egen overholdelse af disse rettigheder.
Jeg vil give Dem et eksempel på et konkret problem, der er vigtigt. Det er uacceptabelt, at flere regeringer i øjeblikket afviser at modtage fanger fra Guantánamo Bay, når deres skyld ikke er blevet bevist. Min regering har derimod besluttet at modtage disse fanger, og jeg lykønsker den med denne tilgang. Den sagde dog, at den ville gøre det for at hjælpe den amerikanske regering, og deri ligger problemet. Det var også for at hjælpe Washington, at flere regeringer accepterede de ulovlige flyvninger. Vi skal acceptere fanger, hvis skyld ikke er blevet bevist, hvis og når de anmoder om det, ikke for at hjælpe et land med at løse et problem, det selv har skabt.
Georgios Georgiou
for IND/DEM-Gruppen. - (EL) Fru formand! Den internationale debat om menneskerettigheder er naturligvis meget nyttig. Jeg betragter det derfor som min pligt at rose ordføreren, hr. Catania, for hans følsomhed over for og hans insisteren på beskyttelse af menneskerettigheder også i Europa. Jeg vil dog benytte denne lejlighed til at gribe ind og henlede Parlamentets opmærksomhed på et nyt element, som ikke længere vedrører mindretal, krænkelser af menneskerettigheder globalt, økonomiske eller politiske fanger, europæiske undergrupper, religiøse mindretal, homoseksuelle osv., men som vedrører europæerne selv, som på grund af den storm, der forventes i kølvandet på den internationale økonomiske krise, vil blive opdelt i kategorier, der har brug for beskyttelse af deres menneskerettigheder.
Jeg frygter, at vi vil stå over for en situation, hvor grupper af europæere mister status som følge af arbejdsløshed og begrænset social beskyttelse, grupper som måske ledes ud i demonstration og reaktion, og som kan bringe de økonomiske og politiske samfund på hele det europæiske kontinent i fare. Disse grupper skal omgående sikres opfyldelse og beskyttelse fra EU, hvad angår menneskerettigheder. De nylige triste begivenheder i Grækenland rammer tydeligvis Europa, som nu ikke længere kan tillade sig den luksus udelukkende at beskæftige sig med udlændinges og mindretals rettigheder, og som er forpligtet til at gribe ind over for de alvorlige problemer, som europæiske borgere har, når de risikerer at blive dårligere stillet med hensyn til rettigheder end dem, der tilbydes ophold i EU. Den tid, hvor Europa skal tage fat om de europæiske borgeres menneskerettighedsproblemer, er desværre kommet uanmeldt.
Koenraad Dillen
- (NL) Fru formand! Tal ikke om reb i huset, der tilhører en mand, som har hængt sig. Endnu en gang er EU's beretning om menneskerettigheder fuld af selvros om, hvor meget Europa tager sig af krænkelser af menneskerettigheder, uanset hvor de forekommer i verden. Vi kan dog ikke undslippe det: Selektiv og hyklerisk indignation er alt for ofte grundlaget for EU's menneskerettighedspolitik.
Som det allerede er blevet sagt endda af medlemmerne af Parlamentet på venstrefløjen, burde Parlamentet ikke først sørge for at bringe orden i eget hus? For mindre end to måneder siden krænkede Parlamentet trods alt ytringsfriheden, som det forsøger at forsvare så eftertrykkeligt i alle verdenshjørner fra Antarktis til Amazonregnskoven og fra Abu Ghraib til Harare, i sit eget hus.
Min kollega, Frank Vanhecke, som er en udgiver med ansvar for en lokal flamsk publikation, og som blev forfulgt af den belgiske regering og dens politisk udnævnte dommere på grundlag af en holdningsrelateret forseelse, fik end ikke mulighed for at forsvare sig selv her i Parlamentet, da det i sidste måned besluttede at fratage ham hans politiske immunitet. Hvad mere er, oplever vi i dag, den dag, hvor vi fejrer Sakharovprisen, at filmen "Fitna" af Geert Wilders, som har modtaget dødstrusler fra islamiske fanatikere i Nederlandene, forbydes i Parlamentet efter ordre fra Formandskonferencen. Længe leve ytrings- og meningsfriheden! Dog tilsyneladende ikke her i Parlamentet.
Stefano Zappalà
- (IT) Fru formand, mine damer og herrer! Der er ingen tvivl om, at Catania-betænkningen markerer en vigtig fase i EU's liv, idet den bekræfter den aktuelle situation i EU.
Der er ingen tvivl om, at det stærke migrationspres, som EU har været udsat for i flere år, sammen med de betydelige interne ændringer, det gennemgår, har skabt og fortsat vil skabe mange problemer for medlemsstaterne og for både europæiske borgere og tredjelandsborgere. Der er heller ingen tvivl om, at EU har præcise forpligtelser med hensyn til at kontrollere situationen og samtidig overholde menneskerettighederne i videst mulig udstrækning, men også til at respektere og beskytte dets egne borgere og de nationale organisationsstrukturer.
Fra denne særdeles lange og omfattende betænkning strømmer der dog en generel kritik af medlemsstaterne, hvad angår de krænkelser, der finder sted på deres territorier og derfor under deres kontrol. I forskellige dele af betænkningen gives der et billede af Europa, som efter min mening ikke svarer til virkeligheden, og det virker - tydeligvis på en måde, som ordføreren efter min mening ikke havde til hensigt - som om, man har prioriteret dem, der til tider ikke overholder reglerne, i stedet for dem, der overholder dem eller sikrer, at de overholdes.
Generelt vil jeg hævde, at nogle afsnit burde skrives om af hensyn til den almene interesse, selv om jeg tilslutter mig visse dele af betænkningen. Endelig vil jeg udtrykke min personlige solidaritet med Vatikanet i forbindelse med de angreb, der har været rettet mod det under forhandlingen her i Parlamentet.
Jan Marinus Wiersma
- (NL) Fru formand! I dag har vi endnu en gang en vigtig forhandling om indsatsen for at fremme menneskerettigheder, som angiver tonen for Parlamentets og EU's rolle og holdning. Den afgør i vid udstrækning også, hvem vi er. Som europæere lægger vi stor vægt på at overholde hvert menneskes universelle og uanfægtelige rettigheder, uanset hvor dette menneske befinder sig i verden. Mens vores fælles værdier, lige muligheder og respekt for grundlæggende rettigheder er integreret i de europæiske traktater og grundlaget for EU, er det langt mindre indlysende, at vi drager hinanden til ansvar, når tingene går galt. Denne betænkning fra hr. Catania fremhæver med rette dette, og jeg vil gerne lykønske ordføreren og alle, der har hjulpet ham i dette arbejde.
Jeg vil gerne spørge kommissæren, hvad han mener om idéen om, at vi i EU skal genoverveje, hvorvidt vi kan udforme bedre regler for at drage hinanden til ansvar, hvis vi mener, der er problemer med menneskerettighederne.
Jeg vil gerne fokusere på ét bestemt emne i betænkningen, nemlig situationen for romaer i EU. De er ikke kun den gruppe, der i videst udstrækning udsættes for forskelsbehandling i Europa, de er også et transnationalt mindretal, der er spredt over mange grænser. Efter udbruddet af vold mod romaer i Italien for mere end et år siden så vi tydeligt, at overholdelsen af deres rettigheder ikke var blevet sikret via den nationale kompetence.
Det primære ansvar for indbyggernes ve og vel ligger naturligvis hos medlemsstaterne, men hver medlemsstat skal sikre dette inden for rammerne af de europæiske og internationale traktater. Alt for ofte må vi se på, når medlemsstaterne tyr til det, der må betegnes som princippet om ikkeindgriben. Mindretalsproblemer betragtes som et nationalt anliggende. Det kan vi efter min mening ikke længere acceptere. Som jeg sagde, skal vi indlede en debat og overveje, om vi kan indgå aftaler med EU, som fastlægger, hvordan vi håndterer krænkelser af menneskerettighederne i EU og sætter en stopper for den nuværende politik, hvor vi ikke tør drage hinanden til ansvar.
Sophia in 't Veld
- (NL) Fru formand! Jeg vil først varmt takke det franske formandskab og lykønske det med dets initiativ i FN for at afkriminalisere homoseksualitet. Det er efter min mening et fantastisk skridt fremad, fordi forskelsbehandling af lesbiske, bøsser, biseksuelle og transseksuelle stadig hører til dagens orden, selv i Europa, er jeg bange for.
Europa bør efter min mening være et foregangseksempel for anvendelsen af princippet om, at alle er lige for loven. I den henseende indeholder direktivet om antidiskriminering, som er under behandling, alt for mange undtagelser, der i sig selv fører til diskriminering. Disse undtagelser skal fjernes.
Hvad angår homoseksuelle ægteskaber, vil jeg gerne kommentere det, som den tidligere taler, hr. Szymański, sagde. Uanset hvor De befinder Dem i det politiske spektrum, er det ærlig talt et spørgsmål om civilisation, at staten ikke blander sig i enkeltpersoners private valg af partner. Staten kan ikke forbyde forhold på grund af religion, farve eller seksuel orientering. En persons valg af partner er udelukkende en privatsag. Det har intet med staten at gøre.
Endelig vil jeg nævne spørgsmålet om PNR-oplysninger (passagerlister), som fru Yade bragte på banen. Jeg er bange for, at Parlamentet er mindre end tilfreds med den kurs, Rådet har valgt. Dette har været genstand for tidligere forhandlinger, og jeg håber, at Rådet i fremtiden er parat til at imødekomme Parlamentets anbefalinger på dette område.
Mario Borghezio
- (IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Vores land kan betragtes som en ægte leder i indsatsen for at bekæmpe forskelsbehandling og forfølgelse, og hvad angår beskyttelsen af romanibørn, et emne, som Catania-betænkningen efter min mening tillægger stor opmærksomhed, skylder vi ministeren for interne anliggender, hr. Maroni, stor tak. Gennem en omfattende kontrol af situationen for romanibørn har han afdækket en situation, der måske kunne have været opdaget tidligere.
Af romanibørnene i disse lejre er 50 % overladt til sig selv, dvs. de sendes ikke i skole, og de vaccineres ikke. Betænkningen burde også påpege romanifamiliernes ansvar, fordi de i stedet for at sende børnene i skole sender dem ud for at begå overtrædelser og fastholder dem i en situation, hvor de ikke integreres. Jeg glæder mig derfor over foranstaltningerne fra disse regeringer, herunder den italienske, som arbejder for at sikre at romanibørn og indvandrerbørn integreres, f.eks. i skolesystemet, ved at tilbyde dem mulighed for gennem adgangsklasser at begynde at lære vores sprog.
Hjemsendelse er angiveligt ikke en mulighed, når der er en kritisk situation i oprindelseslandet. Men hvor kommer disse indvandrere fra? De kommer fra lande, som alle er prægede af farlige situationer, og derfor giver dette element af betænkningen ingen mening. Vi skal anvende principperne om beskyttelse af menneskerettighederne med sund fornuft, med en europæisk nationalitet, og ikke på grundlag af ideologien for dem, der belærer os om beskyttelse af rettigheder, samtidig med at de taler for partier, hvis symboler omfatter kommunisternes hammer og segl. Det er en fin kilde!
Eva-Britt Svensson
- (SV) Hr. formand! Jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Catania, både for betænkningen, for hans engagement, der er lige så stærkt som altid, og hans arbejde for fremme af respekten for de grundlæggende rettigheder. Vi kan aldrig gå på kompromis med grundlæggende rettigheder. Der kan aldrig være hverken politiske eller kulturelle grunde til at gå på kompromis, når det drejer sig om grundlæggende rettigheder.
Til hr. Szymański vil jeg sige, at grundlæggende rettigheder naturligvis også omfatter reproduktive rettigheder. De omfatter også retten til seksuel orientering. Det vigtige nu er, at alle EU-institutionerne arbejder for at sikre, at grundlæggende rettigheder - chartret - ikke kun forbliver fine ord på papiret, men at der faktisk gennemføres konkrete foranstaltninger. Vi skal sikre, at grundlæggende rettigheder respekteres og anvendes for alle grupper i samfundet.
Hélène Goudin
- (SV) Hr. formand! I EU's medlemsstater og institutioner og i den vestlige verden generelt er der alvorlige problemer med forskelsbehandling af homoseksuelle, biseksuelle og transseksuelle. Mange steder i verden er problemerne endnu større. Der risikerer mennesker endda fængsel eller henrettelse for deres seksuelle præferencer. Det er naturligvis fuldstændig uacceptabelt og burde ikke finde sted i 2008.
Menneskerettigheder er efter min mening universelle og ikke relative. Vi kan ikke påkalde gamle sædvaner for at forsvare forfølgelsen af homoseksuelle, biseksuelle og transseksuelle. Nej, menneskerettigheder gælder for alle mennesker i hele verden, og disse rettigheder skal være ukrænkelige. Hvert menneske, der hævder at være demokratisk, skal påtage sig sit ansvar og bekæmpe intolerance i enhver situation.
Det er dog foruroligende, at der er medlemmer af Parlamentet, som har en fjendtlig holdning over for homoseksuelle. Det fremgik især tydeligt før og efter den udstilling, jeg var vært for i Bruxelles i sidste uge. Jeg blev fuldstændig forfærdet, da jeg læste bemærkningerne, men desværre blev jeg ikke særlig overrasket.
Kampen mod intolerance og for menneskerettigheder skal føres overalt - med vores venner, på nationalt plan, i EU og globalt gennem FN. Jeg glæder mig derfor over det franske formandskabs initiativer i den henseende. Jeg har faktisk haft halvandet minut.
Irena Belohorská
- (SK) Hr. formand! Jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Catania, for hans betænkning om situationen for grundlæggende rettigheder i Den Europæiske Union.
Grundlæggende menneskerettigheder krænkes ofte i forbindelse med kampen mod terrorisme, som fører til krænkelser af den grundlæggende ret til privatlivets fred, trusler mod eller krænkelser af retten til beskyttelse af personoplysninger og hyppig forskelsbehandling.
Vi har set, hvordan mange medlemmer af Parlamentet har brugt denne betænkning til at fremhæve deres partidagsordener ved at kræve autonomi. Autonomi hører ikke hjemme inden for EU's rammer, og autonomi som politisk idé hører heller ikke hjemme under Lissabontraktaten i det 21. århundrede. I EU har vi fri bevægelighed for mennesker som et stor privilegium, og vi bør derfor anskue autonomi ud fra den aktuelle situation på arbejdsmarkedet. Kun reaktionære og mennesker, der ikke kan begribe den overordnede idé med at forene EU's stater, varmer deres separatistiske hænder ved nationalismens og fascismens bål, og derfor afviser jeg enhver begrundelse for autonomi som en effektiv metode til at løse problemerne blandt de traditionelle samfund og nationale mindretal.
Mihael Brejc
- (SL) Hr. formand! Denne betænkning har en anseelig størrelse, og jeg undrer mig over, hvad dens formål er. Den indeholder 167 punkter på 28 sider. Betænkningen indeholder alle de vigtige komponenter, hvad angår grundlæggende rettigheder. Trods et par få gode punkter om fokus afspejler betænkningen ikke den aktuelle situation for menneskerettigheder. Den indeholder ingen kendsgerninger eller argumenter til støtte for de fremsatte påstande. Den indeholder mange ord, som ofte er selvmodsigende og irrelevante. Den indeholder masser af illusioner, hvilket ikke er en god ting. Den er fuld af appeller til kompetente myndigheder, og den indeholder endda en bestemmelse, som er i strid med lovgivningen.
Det overrasker mig, at hr. Catania ikke har baseret sin betænkning på Ombudsmandens årsberetninger. Hvis han havde gjort det, havde han kunnet sammenligne udviklingen fra år til år og oplyse os alle om de fremskridt, der er sket eller ikke sket på området. Jeg vil ikke gå ind i de enkelte punkter, men jeg mener, at betænkningen simpelthen er inkonsekvent. Selv om tidsfristen for fremsættelse af ændringsforslag er blevet forlænget, må jeg desværre sige, at denne betænkning ikke kan ændres, fordi den mangler en passende materiel og retlig struktur.
Så er betænkningen fra Kultur- og Uddannelsesudvalget noget helt andet, da dette udvalg tydeligt tilkendegiver sin holdning til menneskerettigheder i 12 punkter. Jeg tror, at hr. Catania som ordfører har haft meget gode intentioner. Han har ydet en oprigtig indsats for at præsentere situationen for grundlæggende rettigheder så godt som muligt, men denne betænkning opfylder efter min mening ikke - trods nogle virkelig gode punkter - minimumsbetingelserne for en seriøs forhandling, hvilket jeg beklager dybt.
Hvis betænkningen vedtages, frygter jeg, at der vil komme endnu skarpere kritik fra offentligheden. Derfor ville det efter min mening være godt, hvis hr. Catania skrev betænkningen om, så den giver et klart billede af, hvor vi var i 2004, og hvor vi er i dag.
Stavros Lambrinidis
- (EL) Hr. formand! Én ting er sikker: Den globale økonomiske krise vil øge bølgen af indvandrere til Europa og vil kaste tusinder af lovlige indvandrere, der allerede lever blandt os, ud i arbejdsløshed. Der er derfor en meget høj risiko for øget fremmedhad og racisme og en meget stor trussel mod den sociale samhørighed i Europas lande. Omfattende politipatruljering langs grænserne vil under disse omstændigheder ikke løse problemet. Vi har brug for seriøse politikker for integration af indvandrere i Europa, politikker, som vil få både indvandrere og deres børn til ikke længere at føle sig fremmede, og som får andre til ikke længere at betragte dem som fremmede i vores samfund. Og alligevel er denne forhandling stoppet i Europa. Vi så den på Rådets møde i Thessaloniki, vi så den i Groningen i 2004, og nu er den forsvundet. Årsagen er efter min mening helt simpel: Politikerne i Europa har ikke kunnet overbevise deres vælgere om, at diversitet simpelthen er uundgåelig i dag og ønskelig i vores samfund. Denne politiske vilje kan genoplives i Rådet, Kommissionen og Parlamentet.
Inese Vaidere
- (LV) Hr. formand, mine damer og herrer! I et forsøg på at nå frem til et universelt standpunkt er betænkningen endt med at blive ensidet og ubalanceret. Den giver det indtryk, at situationen for grundlæggende rettigheder er dårlig i EU. Det er en tydelig overdrivelse, som miskrediterer os, men som er belejlig for de lande uden for EU, som vi fører en menneskerettighedsdialog med. Der tages ikke højde for de enorme forskelle mellem de forskellige medlemsstater med hensyn til antallet af mindretal og indvandrere. I artikel 45 anføres det fejlagtigt, at der er et lille antal indvandrere i de østeuropæiske medlemsstater. Inden besættelsen af Letland var andelen af letter i Letland ca. 80 %, og andelen af russere var 8 %. I begyndelsen af 1990, da besættelsen blev afsluttet, tegnede letterne sig kun for 51 %. Flertallet af resten er som et direkte resultat af "russificeringen" russisktalende indvandrere. Alle, der ikke ønsker at integrere sig og opnå statsborgerskab, bør ikke have politisk ret til at stemme. Anbefalingen om at give medlemmerne af hvert mindretal ret til at tale og modtage undervisning på dets modersmål er i strid med de indfødtes rettigheder til at tale deres eget sprog i deres eget land. Hvis denne betænkning vedtages, skal vi omgående udforme en anden betænkning fra Parlamentet om beskyttelse af det lettiske folk og sprog i Letland. Der er ingen ændringsforslag, som kan forbedre denne betænkning. Den eneste løsning er at forkaste den.
Michael Cashman
- (EN) Hr. formand! Forskelsbehandling lever i bedste velgående, og den lever i verden og i EU. Derfor vil jeg lykønske det franske formandskab med initiativet i FN om afkriminalisering af homoseksualitet.
Det er deprimerende, at vi her i Parlamentet i dag har hørt tale for intolerance. Forskelsbehandling skæmmer vores verden, og - vil jeg sige til andre - den skæmmer sjælene hos dem, der praktiserer den. Politikere og institutioner, f.eks. Vatikanet, som burde vide bedre, slår til lyd for forskelsbehandling. Derfor takker jeg Dem på vegne af de mennesker, der ikke har en stemme, fordi de, hvis de brugte den - som homoseksuelle eller i kraft af deres kønsidentitet - ville blive angrebet, tortureret, fængslet eller henrettet, udelukkende på grund af deres forskel.
Vi vil sejre. Vi vil opnå lighed. Som homoseksuel er det mit mål. Vi vil opnå lighed, fordi retfærdigheden og godheden er på vores side. Tak til formandskabet. Det er et stort privilegium for Dem at afslutte Deres formandskab med et sådant engagement.
Armando França
- (PT) Hr. formand! Formålet med Tampere- og Haagprogrammerne, som vi nu forhandler på baggrund af Gérard Deprez' spørgsmål, er at gennemføre et europæisk område med frihed, sikkerhed og retfærdighed gennem grundlæggende samarbejde mellem medlemsstaterne og mellem dem og EU's institutioner. Dette skal opnås gennem styrkelse af foranstaltninger, der garanterer frihed, sikkerhed og retfærdighed, som er grundlæggende for den europæiske integrationsproces. Vores union kan dog kun eksistere, hvis vi parallelt med det indre marked og det økonomiske samarbejde skaber et fælles område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, hvis de europæiske borgere også føler sig frie med sikrede grundlæggende rettigheder, og hvis der er lige retfærdighed for alle. Det betyder, at udviklingen af samarbejdet på dette område er særdeles vigtig. Lissabontraktaten vil være afgørende, da dens bestemmelser på dette område er suveræne og giver kompetence til Parlamentet og de nationale parlamenter.
Genowefa Grabowska
- (PL) Hr. formand! Det internationale samfund tager fat på spørgsmålet om menneskerettigheder omkring hvert tyvende år. I 1948 vedtog det den universelle erklæring om menneskerettighederne. Næsten 20 år senere vedtog det menneskerettighedskonventionerne, og i 1989 vedtog det endnu et dokument, nemlig konventionen om barnets rettigheder.
I mellemtiden har vi i EU ikke kunnet udforme en retsakt eller vedtage et charter, der som chartret om grundlæggende rettigheder kan være et bindende dokument.
Jeg glæder mig derfor over hr. Catanis betænkning, som omhandler barnets rettigheder, og jeg understreger, at disse rettigheder bør være af yderste vigtighed for os, da børn repræsenterer Europas fremtid, og da Europa formes af den måde, vi opfostrer dem på. Det er grunden til, at fattigdom, som er en form for forskelsbehandling, der påvirker et utal af børn i Europa, skal udryddes, og at vi skal bekæmpe den for at sikre en god og retfærdig fremtid for Europa.
Carlos Coelho
- (PT) Hr. formand! Næste år, i 2009, vedtages det nye flerårige program for området med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Resultaterne af de sidste 10 år er positive, men vi skal undgå den konstante fristelse til at favorisere sikkerhedsaspektet på bekostning af frihed og retfærdighed.
Med hensyn til f.eks. det retlige samarbejde vil anvendelsen af princippet om gensidig anerkendelse sikre enorme fordele til alle, der rejser inden for dette område, men det skal have en modpart i form af tilstrækkelig beskyttelse af den enkeltes rettigheder og retsgarantier i hele EU, hvilket endnu ikke er sket.
Der er etableret forskellige informationssystemer med henblik på at styrke sikkerheden, men rammeafgørelsen om beskyttelse af personoplysninger i den tredje søjle er endnu ikke vedtaget, som fru Roure udmærket er bekendt med. Fremme og effektiv beskyttelse af grundlæggende rettigheder er roden i vores demokrati og skal være en altid tilstedeværende målsætning på tværs af alle europæiske politikker. Grundlæggende rettigheder er indbyrdes afhængige og udgør et udeleligt sæt af rettigheder. Det er i den ånd, at de er nedfældet i chartret om grundlæggende rettigheder. Derfor er det afgørende, at vi ændrer Lissabontraktaten, så vores charter får bindende retlig værdi.
Forskellige prioriteter udpeges i Catania-betænkningen lige fra sociale rettigheder til databeskyttelse og beskyttelse af mindretalsrettigheder osv. I denne tid med generel økonomisk krise skal vi dog især være opmærksomme på tilfælde af ekstrem fattigdom og social udstødelse, som i sig selv er krænkelser af grundlæggende rettigheder. Det betyder, at det efter min mening er afgørende, at vi integrerer både den sociale dimension og beskyttelsen af grundlæggende rettigheder i alle EU-politikker, samtidig med at vi sikrer systematisk og streng overvågning af foreneligheden af alle lovgivningsforslag med respekten for disse rettigheder.
Charles Tannock
- (EN) Hr. formand! Jeg glæder mig over ærligheden og detaljeringsgraden i Catania-betænkningen, selv om der er dele af den, som jeg er uenig i. Eksponering af vores egne mangler i en betænkning som denne burde få os til at holde op med at prædike helt så meget over for andre uden for EU. Mange medlemmer af Parlamentet har stået i kø for at revse USA for de ekstraordinære overførsler og for at kritisere de europæiske regeringer, der har samarbejdet med CIA. Personligt ville jeg have været forfærdet, hvis vi ikke på nogen måde havde samarbejdet med CIA imod fanatiske terrorister, der ville ødelægge vores livsform.
Betænkningen nævner f.eks. ikke Italiens indsats for at deportere udenlandske kriminelle. En så populær og vellykket politik er øjensynlig alt for kontroversiel til at blive fremhævet her. Det er også et alvorligt slag mod det urokkelige, absolutistiske dogme, der har inficeret debatten om menneskerettigheder. Jeg ville f.eks. ønske, at vi i mit land, Det Forenede Kongerige, havde deporteret en udenlandsk forbryder, som den italienske statsborger i min valgkreds i London, der myrdede sin skoleinspektør, men som efter en udtjent fængselsdom fik domstolens tilladelse til at forblive i Det Forenede Kongerige med begrundelse i hans menneskerettigheder. Lovlydige borgere i Europa fortjener at vide, at deres rettigheder er beskyttet mod mennesker, der vil forsøge at angribe dem.
Marios Matsakis
- (EN) Hr. formand! Homoseksuelle rettigheder er et vigtigt emne i EU og er fra tid til anden grundlaget for intens debat.
For nylig dukkede spørgsmålet om homoseksuelle pars ret til at adoptere børn igen op. I den forbindelse vil jeg benytte lejligheden til at stille Kommissionen og Rådet et meget direkte spørgsmål: Er de enig i - og vil de støtte - en foranstaltning, som giver homoseksuelle par ret til at adoptere børn på samme måde som heteroseksuelle par, eller finder de, at et adopteret barns ret til at leve i et heteroseksuelt familiemiljø er af afgørende betydning, og at homoseksuelle pars adopteringer derfor ikke skal betragtes som ønskelige og følgelig ikke skal tillades af EU's lovgivning? Vi forventer og sætter pris på et modigt og direkte svar fra kommissæren og ministeren, som vil være til stor gavn for os.
Kathy Sinnott
- (EN) Hr. formand! De mest tragiske episoder i menneskets historie har skyldtes, at én gruppe af den menneskelige race har nægtet at behandle en anden gruppe humant. Tidligere har slaveri, forfølgelse og folkemord været skæbnen for mennesker, der på grund af sprog, race, religion eller andet er blevet opfattet som undermennesker.
I dag vil vi i EU gerne tro, at vi er hævet over denne form for barbari, og alligevel behandles nogle mennesker ikke humant på grundlag af alder, størrelse og evne. Fostre og spædbørn, der fødes med handicap - selv efter fødslen - betragtes af mange som undermennesker med det resultat, at mere end 1 mio. fostre ødelægges i EU hvert år før fødslen og nogle endda efter fødslen.
Hvad der er mere chokerende er, at dette blodbad gennemføres i menneskerettighedernes navn. Jeg vil minde Dem om, at den universelle erklæring om menneskerettighederne, som vi ærer efter 60 år, anerkender barnets fulde humanitet før fødslen.
Csaba Sógor
- (HU) Hr. formand! Nationale mindretal kommer til nye lande af årsager, de ikke selv er skyld i. I mange nye medlemsstater pålægges de desværre kollektiv skyld, når lande forsøger at forbyde dem at modtage undervisning på deres eget sprog eller studere deres historie og lære navnene på deres hjembyer, lokale steder og floder. Endnu værre er det, at der indføres en ny form for "sport" i visse nye medlemsstater, nemlig tæsk af mindretal med politiets hjælp. Nogle vil gerne forbyde enhver form for autonomi, fordi de hævder, at det vil fragmentere EU. Alligevel er de lande, f.eks. Italien og Finland, som har givet kulturel eller regional autonomi til deres mindretal, ikke faldet fra hinanden. Vi skal give hver EU-medlemsstat mulighed for at respektere de nationale mindretals rettigheder.
Rama Yade
formand for Rådet. - (FR) Hr. formand! I dette år, 60-året for den universelle erklæring om menneskerettighederne, kommer Catania-betænkningen på det helt rigtige tidspunkt. Det brede udvalg af emner, der er rejst, styrken af de fremsatte forslag og Deres reaktioner er i overensstemmelse med den afgørende betydning af de emner, der bringer os sammen i dag. Jeg vil derfor forsøge at besvare de forskellige spørgsmål, der er blevet stillet til mig, og forsøge at gruppere talerne, da flere af dem vedrørte de samme emner.
Jeg vil først tale om spørgsmålet om sociale rettigheder og ekstrem fattigdom, som blev rejst af mange medlemmer, herunder fru Roure. Disse økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder er naturligvis vigtige. De er en del af den anden generation af menneskerettigheder og er rettigheder, der er symboliseret ved undertegnelsen af den internationale konvention om økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder fra 1966. De har bestemt ret, når De understreger vigtigheden af at anvende disse rettigheder, da de vil blive draget i tvivl, hvis de ikke anvendes.
Derfor er EU og Frankrig naturligvis aktivt involveret i indsatsen for at bekæmpe ekstrem fattigdom. Jeg vil minde Dem om, at rollen som særlig rapportør er blevet skabt inden for Menneskerettighedskommissionen netop med henblik på at håndtere disse spørgsmål, disse rettigheder. De vejledende principper for intensiveringen af kampen mod ekstrem fattigdom er i øjeblikket ved at blive fastlagt i FN. Endelig har EU og mere specifikt Frankrig taget initiativer, der efter min mening er interessante. EU har fremmet og tilsluttet sig den valgfrie protokol til den internationale konvention om økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder, som lige er blevet vedtaget i FN's Generelforsamling, og som har etableret en individuel klageordning.
Jeg er dog naturligvis enig med Dem i, at dette er en langvarig kamp, og at vi ikke kan være tilfredse, så længe der er så stor forskelsbehandling og så stor fattigdom, så længe der er så mange mennesker uden beskæftigelse og så mange problemer med adgang til sundhedspleje, men der ydes en indsats - en løbende og konstant indsats - for at sikre, at økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder anvendes tydeligt, og EU skal være først til at fremme dem.
Dernæst er der et andet spørgsmål, som mange af Dem har nævnt, nemlig spørgsmålet om homoseksualitet. Jeg vil i den henseende sige, at Frankrigs initiativ er meget simpelt, og jeg gentager, at vores udgangspunkt var det faktum, at der i dag er 90 lande i verden, hvor man straffer homoseksualitet, heraf med dødsstraf i seks lande. Det betyder, at mænd og kvinder ikke frit kan vælge at leve i overensstemmelse med deres seksuelle orientering og risikerer at blive sendt i fængsel eller blive retsforfulgt. Vi taler derfor om grundlæggende rettigheder her.
Formålet er ikke at åbne op for spørgsmål, uanset hvor interessante de er, om homoseksuelle forældre eller ægteskaber eller træffe beslutninger via dette initiativ om at gennemføre sociale forhandlinger. Formålet er i stedet at udvide denne grundlæggende rettighed - retten til frit at udtrykke sin seksuelle orientering uden at risikere frihedsberøvelse - til alle i verden.
Så enkelt er det, og det er takket være EU, EU's medlemsstater - da mange af os støtter dette projekt - at dette initiativ i morgen fremsættes i FN. Jeg håber, at så mange lande som muligt vil være enige med os, fordi grundlæggende rettigheder ikke kan forhandles, og dette er udelukkende et spørgsmål om humanitet og frihed.
Lad os gå videre til et andet spørgsmål, spørgsmålet om romaerne og mere generelt indvandrere, som flere af Dem har rejst. Hvad angår romaerne, fremlagde Kommissionen den 2. juli en rapport inden for rammerne af Kommissionens meddelelse. Denne rapport anfører de eksisterende politikker og instrumenter, bidrager til inddragelsen af romanibefolkningen og anbefaler en mere systematisk anvendelse af disse politikker og instrumenter netop med henblik på at fremme integrationen af romaerne.
Den 16. september i Bruxelles deltog det franske formandskab som bekendt i det første europæiske topmøde om romaer, som var tilrettelagt af ingen anden end Kommissionen med støtte fra Soros Foundation. Dette topmøde samlede repræsentanterne for de europæiske institutioner og medlemsstaterne og tiltrak mange medlemmer af civilsamfundet. Min kollega fra den franske regering, bolig- og byministeren, og repræsentanten for udenrigsministeriet hyldede der den enestående opbakning fra europæere med alle mulige baggrunde til dette topmøde.
Dette topmøde var vigtigt, fordi spørgsmålet om romaerne er af almen interesse for europæerne og kræver, at der føres en proaktiv politik - en politik, som naturligvis er tilpasset de nationale forhold - i hver medlemsstat. Formålet med en frivillig politik af denne art på nationalt plan bør specifikt være at sikre, at romanibefolkningen i realiteten har adgang til uddannelse, arbejde, sundhedspleje og boliger, og det er klart, at koordinering mellem EU's medlemsstater er absolut nødvendig og afgørende.
På det franske formandskabs initiativ har flere idéer gjort det muligt at føre en formel forhandling om dette spørgsmål. Et andet topmøde om ligestilling fandt sted i Paris den 29. og 30. september 2008. Der blev afholdt en rundbordskonference om fattigdom og udstødelse den 15. og 16. oktober 2008 i Marseille med to af mine regeringskolleger. EU's medlemsstater udviser kort sagt betydelig årvågenhed over for romaernes situation, og jeg mener, jeg er faktisk overbevist om, at vores arbejde med dette udgangspunkt vil blive ført endnu videre selv efter det franske formandskab. Tag ikke fejl. Vi er fuldt ud engagerede i dette problem.
Hvad angår indvandrere mere generelt, vil jeg i dag, hvor det franske formandskab nærmer sig afslutningen, nævne den europæiske pagt om indvandring og asyl og den succes, den har været. For første gang vil EU eller EU's medlemsstater med denne pagt dele målsætninger, have en fælles holdning til dette spørgsmål, navnlig med hensyn til oprettelsen af et asylkontor, til målet om biometriske visa og til den handling, der kræves af EU, når der lægges for stort pres på en stat, især på indvandringsområdet.
Pagten, som - hvilket jeg minder Dem om - blev vedtaget af Rådet i oktober, foreslår en række politiske forpligtelser, herunder f.eks. organisering af lovlig indvandring under hensyntagen til behov og kapacitet, bekæmpelse af ulovlig indvandring via samarbejde, effektivisering af grænsekontrollen og opbygning af et Europa for asyl.
Jeg mener kort sagt, at alle disse elementer af pagten om indvandring og asyl vil sætte EU i stand til at vedtage en fælles strategi på dette område og måske gennem denne fælles strategi gennemføre en egentlig politik for lovlig indvandring samtidig med tilknyttede rettigheder.
Jeg vil nu besvare et spørgsmål, et punkt, en bemærkning om Guantánamo og konsekvenserne af dens lukning for at fortælle Dem, at EU mange gange har sagt, at kampen mod terrorisme skal føres i overensstemmelse med retsstatsprincippet, dvs. med respekt for menneskerettighederne, den internationale humanitære lovgivning og den internationale flygtningelovgivning. Vi sagde også, at der ikke må være noget retligt vakuum for fanger, uanset hvor de er, og at eksistensen af hemmelige fængsler er uacceptabel.
Vores holdning har ikke ændret sig, og alt dette er baseret på vores overbevisning om, at demokratiske samfund kun på lang sigt kan overvinde terrorisme, hvis de forbliver tro mod deres egne værdier. EU mener, at USA i overensstemmelse hermed burde træffe foranstaltninger for at lukke Guantánamo så hurtigt som muligt. Vi fører derfor en løbende dialog med den amerikanske regering om dette spørgsmål.
Endelig rejste flere af Dem et sidste spørgsmål. Jeg tænker her på spørgsmålet om menneskerettigheder i Europa og navnlig Europarådets rolle. Jeg vil først hylde den rolle, som Europarådet spiller i indsatsen for at forsvare og fremme de grundlæggende rettigheder. Lige siden Europarådet blev oprettet, har det efter min mening ydet en fremragende indsats i den henseende, navnlig med Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol.
Der findes allerede ordninger for overvågning af menneskerettighederne i medlemsstaterne, og vi kan ved at bruge disse ordninger sikre, at vi ikke giver efter for dobbeltmoral, men faktisk bringer vores eget hus i orden, da Europarådet og dets retlige instrument, Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, fungerer som en drivkraft, der minder EU's medlemsstater og andre lande - idet Europarådet har flere medlemmer end EU - om deres pligt til at påpege deres mangler og anmode dem om at afhjælpe disse. Europarådet er derfor et afgørende instrument, en afgørende organisation, når det drejer sig om at forsvare og fremme menneskerettigheder.
Parallelt med dette har vi Den Europæiske Unions Agentur for Grundlæggende Rettigheder, som også beskæftiger sig med menneskerettigheder inden for medlemsstaterne, og som nævnes i forskellige rapporter, der er offentliggjort for nylig. Agenturet har dog fokus på menneskerettighedssituationen i medlemsstaterne, når de gennemfører fællesskabslovgivningen, og det er alt. I erkendelsen af, at hver organisations indsats er begrænset til bestemte områder, mener jeg derfor, at der skal skabes en modus vivendi mellem dem begge. Og derfor er den bestemmelse, som jeg netop nævnte, ikke tænkt som en begrænsning af dets område, men som et middel til at undgå duplikering af Europarådets aktiviteter.
Forordningen om oprettelse af agenturet anfører udtrykkeligt, at agenturet f.eks. skal arbejde tæt sammen med Europarådet. Et sådant samarbejde skal garantere, at en sådan overlapning undgås, og i den forbindelse vil jeg fortsat citere teksten: "Dette samarbejde bør sikre, at man undgår overlapning mellem agenturets og Europarådets aktiviteter". Det er derfor vigtigt, at Agenturet for Grundlæggende Rettigheder og Europarådets institutioner forsøger at sikre, at deres aktiviteter supplerer hinanden, og at de aktive organer supplerer hinanden. Derfor er det løbende agenturets opgave at arbejde inden for dets ansvarsområde, samtidig med at det supplerer Europarådets indsats.
Jeg tror, jeg kort har besvaret alle de rejste punkter. Nu vil jeg lade kommissæren besvare alle spørgsmål, som vedrører ham eller er stillet til ham.
Jacques Barrot
næstformand i Kommissionen. - (FR) Hr. formand! Formandskabet har besvaret nogle spørgsmål, og derfor vil jeg forsøge at gøre det kort.
Jeg vil for det første hylde det, som fru Roure sagde som indledning til vores forhandling, nemlig at chartret om grundlæggende rettigheder har forenet sociale rettigheder og borgerrettigheder. Det er efter min mening dette charters positive bidrag, som vi - forhåbentlig - vil få gennemført i den europæiske lovgivning. Det er i sandhed kæden mellem borgerrettigheder og sociale rettigheder.
Når det er sagt, vil jeg besvare nogle spørgsmål om mindretal. Vi har faktisk ikke specifikke beføjelser til at beskæftige os med mindretalsrettigheder i medlemsstaterne, men vi kan bekæmpe forskelsbehandling af mennesker, som tilhører et mindretal. Personlig forskelsbehandling falder inden for rammerne af vores kamp mod forskelsbehandling.
Med hensyn til romaerne - jeg mener, at formandskabet har besvaret dette - vil jeg gerne understrege, at vi organiserede topmødet om romaer den 16. september. Jeg havde selv lejlighed til at afslutte topmødet, og jeg må sige, at jeg sammen med min kollega, kommissær Špidla, nu vil udpege forskelsbehandling af romanibørn som én af vores prioriteter.
En sådan forskelsbehandling er fuldstændig uacceptabel, men Europa har været længe om at tage fat om disse problemer. Medlemsstaterne bærer hovedparten af ansvaret på dette område, og dem har været længe om at tage fat om dem. Det er korrekt, at vi i dag vil forsøge at bruge alle de midler, vi har til rådighed, til at sætte skub i integrationen af romaerne.
Når det er sagt, er vi også meget opsatte på ikke at basere vores strategi på en etnisk tilgang til romaerne alene. En sådan tilgang kan virke mod hensigten og vil ophæve alle fordelene ved at håndtere problemet med romaer generelt i alle EU's politikker.
Jeg kommer nu til seksuel orientering. Jeg mener ærlig talt, at formandskabets svar ramte sømmet på hovedet. Det er virkelig en pligt til tolerance at respektere og sikre respekt for seksuel orientering. Det er helt klart, at vi har denne tekst om forskelsbehandling, men vi skal sikre, at den finder anvendelse.
Jeg vil endvidere sige, at Kommissionen ikke agter at tage stilling til organisationen af familieret på vegne af medlemsstaterne. Vi har som bekendt allerede haft problemer med at fastlægge regler vedrørende skilsmisse. Vi kan navnlig ikke gå ind på et område, hvor der kræves enstemmighed.
Jeg vil dog tilføje, at loven om fri bevægelighed for personer naturligvis forpligter medlemsstaterne til at anerkende visse forbindelser, der etableres i en anden medlemsstat, og i den henseende kan jeg kun gentage europæisk lovgivning.
Endelig vil jeg sige, at det vigtigste efter min mening - hvilket i henhold til hr. Deprez er rigtigt - er, at vi ikke lader os lede af frygt. Vi skal erkende, at der siden angrebene den 11. september har været en frygt for terror, der har betydet, at beskyttelsen af rettigheder, personlige frihedsrettigheder og privatlivets fred til tider er gledet i baggrunden. Vi skal efter min mening holde et vågent øje med denne balance. Vi kan ikke bekæmpe terror effektivt ved at lade hånt om grundlæggende rettigheder, menneskerettigheder og beskyttelsen af privatlivets fred. Effektiv bekæmpelse af terror skal være det reelle mål.
Og derefter vil jeg som konklusion sige, at vores opgave på området for grundlæggende rettigheder ikke kun er at udforme tekster, men også sikre, at de finder anvendelse. Der skal være en diligenspligt. De kan være forvisset om, at Kommissionen og kommissæren med ansvar for frihed, sikkerhed og retfærdighed personligt vil sikre, at vi på hvert eneste niveau er på vagt for at sikre, at den europæiske lovgivning gennemføres.
Giusto Catania
ordfører. - (IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne takke kommissær Barrot og fru Yade for deres støtte til min betænkning. Jeg vil også gerne takke skyggeordførerne, fru Gál, fru Roure, hr. Guardans og fru Ždanoka, for deres aktive bidrag til betænkningen og dens udformning.
De rejste spørgsmål er efter min mening meget interessante, og jeg vil især bruge lidt tid på et punkt, som kommissær Barrot rejste. I en tid, hvor den økonomiske krise skærpes, skal vi undgå en direkte krig i EU mellem fattige mennesker, borgere, der forskelsbehandles på grund af deres sociale vilkår, og borgere, der forskelsbehandles på grund af deres leveforhold, deres forventninger eller endda på grund af deres indrejse i EU og den kendsgerning, at de er blevet budt velkommen på den bedst mulige måde.
Det er sandt, at krisen vil kunne føre til øget racisme og fremmedhad, og jeg vil sige til hr. Brejc, at vi nøje har analyseret rapporten fra Den Europæiske Unions Agentur for Grundlæggende Rettigheder og tidligere rapporten fra Det Europæiske Observatorium for Racisme og Fremmedhad og har konstateret, at der i de senere år har været en eksponentiel stigning i racistiske eller fremmedfjendske handlinger i EU. Derfor er vi meget bekymrede over det, der sker, og vi skal stimulere processer, der aktivt resulterer i en situation, hvor indsatsen for at fremme og beskytte grundlæggende rettigheder bliver det mest effektive fokus for skabelsen af et Europa for fred, et Europa, der ønsker at fremme tværkulturel dialog uden barbari.
Det er efter min mening på den måde vi gennem denne betænkning kan hjælpe med at forbedre den rolle, som EU spiller internationalt. Jeg vil ikke bruge tid på de øvrige spørgsmål, der blev stillet i forhandlingen, idet nogle af dem ikke fortjener et svar fra mig, men jeg glædede mig meget over den meningsudveksling, der har fundet sted, og de forslag, der er fremsat af de mange kolleger, som har deltaget aktivt i forhandlingen.
Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted om et øjeblik.
Skriftlige erklæringer (artikel 142)
Marian-Jean Marinescu  
I henhold til chartret om grundlæggende rettigheder har alle EU-borgere frihed til at søge beskæftigelse, arbejde og bo i enhver anden medlemsstat.
Desværre kan ikke alle Europas borgere nyde denne frihed i dag. Den toårige begrænsningsperiode på arbejdsmarkedet, som de nye medlemsstater blev pålagt, udløber ved årets udgang. Otte medlemsstater har dog allerede annonceret, at de agter at forlænge denne periode med endnu tre år i lyset af den aktuelle finanskrise.
I henhold til Kommissionens rapport fra den 11. november 2008 er der intet endeligt bevis for, at et væsentligt antal lokale arbejdstagere har mistet deres job eller har fået deres løn reduceret på grund af tilstrømningen af arbejdstagere fra de nye medlemsstater.
Ved at holde arbejdsmarkederne lukket forlænges forskelsbehandlingen blandt Europas borgere. Hvis disse begrænsninger ophæves, vil det hjælpe med at undgå de problemer, der opstår som følge af sort arbejde eller proformaselvstændighed.
Derfor mener jeg, at de medlemsstater, der fortsat pålægger begrænsninger på arbejdsmarkedet, først og fremmest skal være opmærksomme på den positive indvirkning, som arbejdstagernes frie bevægelighed reelt har på bæredygtig økonomisk vækst.
Fri bevægelighed har vist sig at være både en positiv faktor og en nødvendighed.
Rareş-Lucian Niculescu  
Uden i detaljer at kommentere indholdet af denne betænkning vil jeg gerne henlede opmærksomheden på en artikel, som jeg vil stemme imod, selv om jeg i Kommissionen fik forkastet et ændringsforslag, som havde til formål at fjerne den. Jeg henviser til punkt 46, som anbefaler, at der fastlægges en definition af nationale mindretal på europæisk niveau baseret på Europarådets henstilling 1201 fra 1993. Denne henstilling bør ikke følges uden en ekstrem detaljeret præcisering af den fortolkning, der tillægges den, da den indeholder en tvetydighed, der kunne fortolkes som tildeling af kollektive rettigheder til mindretal eller territorial autonomi ud fra etniske kriterier. Parlamentet bør efter min mening ikke uden kritik acceptere en reference til denne henstilling. Selv Venedigkommissionen (Den Europæiske Kommission for Demokrati gennem Ret) understregede, at der skal udvises særlig forsigtighed ved enhver fortolkning af henstilling 1201.
