Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

McNally
Hr. formand, jeg vil gerne gøre indsigelse mod protokollen fra i går. De vil se i punkt 7, at der foran mit navn står »hr.« i stedet for »fru« McNally.

Formanden
Fru McNally, jeg kan forsikre Dem, at vi i protokollen vil tage hensyn til realiteterne!

Needle
Tak, hr. formand, jeg henviser til det nydelige ritual, der er anført i protokollen for i går som punkt 16, side 19, spørgsmål til Kommissionen. Jeg vil gerne anmode Dem om at korrigere en unøjagtighed dér: Der står, at spørgsmål nr. 51 af Bowe bortfaldt, da han ikke var til stede. Han var selvfølgelig langtfra ikke til stede, da han sad foran mig og ventede på et svar.
Spørgsmålet bortfaldt på grund af manglende tid til at stille det, som det var tilfældet med 105 ud af 120 spørgsmål, som medlemmerne hidtil har stillet i denne måned. Men hvis man tæller de tillægsspørgsmål, som andre medlemmer i salen stillede, vil man se, at der var ni yderligere spørgsmål. Nogle var relevante, andre velsagtens mindre relevante.
Disse 120 spørgsmål giver ofte udtryk for de ting, der snarere optager offentligheden end politikerne, såsom mine rejefiskersamfund i Norfolk. De skal behandles hurtigt og koncist. Der er andre mekanismer til at få omfattende svar fra kommissærerne på komplekse politiske spørgsmål. Vil De derfor venligst anmode Præsidiet om at tage tilrettelæggelsen af spørgetiden op til fornyet overvejelse, da nogle simple ændringer i forbindelse med antallet af tillægsspørgsmål og længden af kommissærernes svar i vidt omfang vil medvirke til at få dette sted til at forekomme meget mindre fjernt for mange flere borgere.

Bowe
Hr. formand, jeg vil blot gerne takke min kollega for at forsvare min ære og også takke Kommissionen. Jeg modtog omgående et skriftligt svar efter den pågældende spørgetids afslutning.

Formanden
Så er også den sag klaret. Vi går senere over til indsigelserne.
(Protokollen godkendtes)

Teverson
Hr. formand, vedrørende protokollen: Jeg bemærker, at kommissær Bonino var til stede for at besvare en række spørgsmål vedrørende fiskerisektoren og forbrugeranliggender, men det, der virkelig foruroliger mig, er, at vi på fredag har tre vigtige betænkninger og en mundtlig forespørgsel vedrørende fiskerisektoren, og så vidt jeg forstår, vil kommissæren ikke være til stede. Det er yderst beklageligt, og jeg vil gerne bede formanden om at anmode hende om at deltage i det møde, så hun kan høre Parlamentets synspunkter og holdninger.

Formanden
Hr. Teverson, jeg har allerede sagt, at sagen vil blive undersøgt!

Mødet den 5. oktober 1996 i Dublin
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er Rådets beretning og Kommissionens redegørelse fra Det Europæiske Råds møde i Dublin den 5. oktober 1996. Jeg byder i den anledning formanden for Den Europæiske Unions Råd, udenrigsminister Dick Spring, hjertelig velkommen.
Hr. formand, ordet er Deres.

Spring
Hr. formand, det er absolut en ære for mig at have denne lejlighed til at aflægge beretning for Parlamentet om Det Europæiske Råds ekstraordinære samling i Dublin den 5. oktober.
Beslutningen om at afholde en ekstraordinær samling blev truffet på Det Europæiske Råds samling i Firenze i juni 1996. Det Europæiske Råd fandt, at en ekstraordinær samling ville være hensigtsmæssigt med henblik på at behandle en række spørgsmål, som Unionen stod over for i perioden, og med henblik på at bevare dynamikken i forhandlingerne som led i regeringskonferencen. Samlingen i Dublin den 5. oktober gav medlemmerne af Det Europæiske Råd mulighed for at få en generel udveksling af synspunkter i forbindelse med en række spørgsmål. De gjorde dette uden at være stillet over for krav om, at de skulle fokusere på specifikke tekster eller konklusioner - dette vil ske på det andet Europæiske Råd i Dublin den 13. og 14. december.
Det glæder mig at kunne meddele, at vi den 5. oktober bekræftede den tidsplan, som Det Europæiske Råd i Firenze havde opstillet for gennemførelsen af regeringskonferencen. Konferencen skal afslutte sit arbejde midt i 1997 - dvs. inden Det Europæiske Råd i Amsterdam i juni 1997.
Vi bekræftede også behovet for at holde fast ved amibitionsniveauet i forbindelse med konferencen. Vi skal sikre, at resultatet er tilstrækkeligt til at styrke Unionen og gøre den i stand til at tage de interne og eksterne udfordringer op, som den står over for og vil komme til at stå over for i begyndelsen af det nye århundrede.
På samlingen i Dublin blev der også behandlet spørgsmål vedrørende de eksterne forbindelser. Der blev navnlig sat fokus på fredsprocessen i Mellemøsten, og umiddelbart efter samlingen besøgte jeg Mellemøsten med henblik på drøftelser om behovet for at fremskynde denne proces.
Jeg har i sinde i dag at aflægge nærmere beretning for Dem om to hovedspørgsmål, der blev behandlet i Dublin: regeringskonferencen og fredsprocessen i Mellemøsten.
Siden begyndelsen af det irske rådsformandskab har arbejdet på regeringskonferencen koncentreret sig om dokumenter fra formandskabet. Disse dokumenter indeholder i vidt omfang udkast til traktattekster, som omfatter alle de væsentlige spørgsmål, der behandles på konferencen. Denne forhandlingsproces på grundlag af specifikke tekster har medvirket til at afklare delegationernes holdninger og har gjort det muligt for formandskabet at videreudvikle sine oprindelige udkast til en foreslået fremgangsmåde i forbindelse med de fleste af de væsentlige arbejdsområder.
Fremgangsmåden kunne betegnes som en gradvis tilnærmelse af tekster. Vi nærmer os kort sagt stødt vort mål, nemlig, som der blev anmodet om på Det Europæiske Råds samling i Firenze, at udarbejde en generel ramme for et udkast til revision af traktaterne til den anden samling i Dublin i december.
Vor samling den 5. oktober var meget nyttigt med hensyn til at fremme denne proces. Det var selvfølgelig en ekstraordinær samling. Der var som sagt ingen skriftlige konklusioner, og der blev ikke truffet nogen afgørelser om de væsentlige specifikke spørgsmål, der behandles på regeringskonferencen - det var ikke formålet med samlingen i Dublin.
På trods af samlingens uformelle art var formandskabet fast besluttet på at sikre, at Parlamentet fortsat ydede en værdifuld indsats som led i den igangværende proces på ministerielt og forberedende plan via Deres egne bidrag og bidragene fra Elisabeth Guigou og Elmar Brok. Deres bemærkninger til os, da vi drøftede regeringskonferencen i Dublin, var fremsat på baggrund af det, statsministeren havde anført i sit brev til kollegerne forud for samlingen.
Vi understreger for det første, at der skal foretages en afbalanceret tilpasning af Unionens strukturer, således at Unionen fortsat kan arbejde effektivt og være i nøje overensstemmelse med det, offentligheden accepterer, og for det andet, at Unionen skal være forberedt på den fremtidige udvidelse og de mange andre udfordringer, som den vil stå over for i de kommende år.
Dublin I gav Det Europæiske Råd mulighed for at have en nyttig og åben udveksling af synspunkter i forbindelse med de væsentlige spørgsmål, som selvfølgelig vil skulle videreføres på Det Europæiske Råds samling i december og under det nederlandske formandskab. Jeg fik lejlighed til som formand for regeringskonferencen mundtligt at redegøre for fremskridtene på konferencen.
Ved at bekræfte, at der holdes fast ved tidsplanen, og at der hersker politisk vilje blandt alle medlemsstater til at overholde fristen for at afslutte regeringskonferencen inden Det Europæiske Råd i Amsterdam i juni næste år, reagerede Det Europæiske Råd på det, som alle institutionerne finder vigtigt, nemlig at processen ikke må forsinkes.
I denne forbindelse sender det især et klart budskab til de ansøgerlande, der venter på konferencens afslutning, så de kan indlede processen med tiltrædelsesforhandlinger.
Jeg vil gerne benytte denne lejlighed til at understrege, i hvor høj grad det irske formandskab prioriterer udvidelsen. Jeg er af den faste overbevisning, at et af de væsentlige bidrag, som vi kan yde til tiltrædelsesprocessen, er at sikre, at der gøres betydelige fremskridt på regeringskonferencen inden udgangen af i år.
På Dublin I blev det også bekræftet, at der er en generel vilje blandt medlemsstaterne til at forfølge ambitiøse mål med hensyn til indholdet af traktaten. Ud fra det irske formandskabs perspektiv var samlingen nyttig med hensyn til at fremme det væsentlige arbejde som led i regeringskonferencen.
Stats- og regeringscheferne var i vidt omfang enige om, at et af de primære mål med reformen af Unionen, som behandles på regeringskonferencen, er at gøre noget konkret ved det, der optager vore borgere, og det, de forventer. Mange af deltagerne understregede f.eks. stærkt behovet for at vise, at vi kan styrke traktatens bestemmelser om beskæftigelse på unionsplan. Endvidere var der bred enighed om behovet for at vise, at vi på unionsplan kan spille en vigtig rolle med hensyn til mere effektivt at bekæmpe problemerne med international kriminalitet og narkotikahandel.
Der er en stigende erkendelse af, at regeringskonferencen bør foretage de nødvendige ændringer med henblik på at sørge for, at Unionen kan sikre en større sammenhæng i sine internationale foranstaltninger på det politiske og det økonomiske område og udøve en konstruktiv international politisk indflydelse, navnlig med hensyn til at medvirke til at løse konflikter og fremme fredelige løsninger på tvister.
Endvidere er der ved at være enighed om, at der skal foretages institutionelle tilpasninger af Unionens struktur og beslutningsprocedurer, for at Unionen kan gøres mere virkningsfuld, effektiv, synligt demokratisk og være genstand for en fast forankret accept i offentligheden, således at Unionen er i stand til at gennemføre en yderligere udvidelse. Som i forbindelse med alle tidligere regeringskonferencer vil nogle af de mere følsomme institutionelle spørgsmål formentlig blive afgjort i slutningen af forhandlingerne. Spørgsmålet om fleksibilitet vil være særdeles vigtigt. I denne henseende bør jeg nævne det meget interessante bidrag, som mine kolleger i Rådet, Klaus Kinkel og Hervé de Charette, kom med under denne debat. Dublin I har spillet en konstruktiv rolle med hensyn til at fremme regeringskonferencens arbejde. Det irske formandskab er fortsat godt på vej til at opfylde sit mandat til at udarbejde en ramme for et udkast til revision af traktaterne, som skal behandles på Det Europæiske Råds samling i december.
Som De alle er klar over, fandt Det Europæiske Råds ekstraordinære samling sted på et tidspunkt med øgede spændinger i Mellemøsten efter udbruddet af voldshandlinger i regionen. Følgelig brugte Det Europæiske Råd en stor del af sine drøftelser på at undersøge, på hvilken måde Unionen kan bidrage til at genoplive fredsprocessen i Mellemøsten. Unionen reagerede hurtigt og klart på optrapningen af spændingerne, som kulminerede i voldelige sammenstød i Jerusalem og på hele Vestbredden i slutningen af september. Vi har truffet en række foranstaltninger i et forsøg på igen at sætte gang i fredsprocessen.
Den 1. og 2. oktober vedtog Rådet for Almindelige Anliggender en erklæring om fredsprocessen i Mellemøsten, hvori Unionens holdning på dette kritiske tidspunkt var anført. På et tidspunkt med en tiltagende krise opfordrede vi begge parter til at undlade at ty til uforholdsmæssig magtanvendelse og at lægge bånd på sig selv. Det anførte også klart de områder, hvor man mente, at fremskridt var af afgørende betydning for fredsprocessen. Det understregede navnlig betydningen af en snarlig og omfattende gennemførelse af de eksisterende aftaler og behovet for, at forhandlingerne videreføres på grundlag af principperne fra Madrid-konferencen i 1991, som indledte fredsprocessen i Mellemøsten, og bestemmelserne i principerklæringen fra 1993 om palæstinensisk selvstyre.
På den ekstraordinære samling i Det Europæiske Råd blev det besluttet, at jeg straks skulle besøge regionen for at viderebringe en meddelelse til ministerpræsident Netanyahu og præsident Arafat, redegøre for Unionens holdning og have drøftelser om, hvordan der kan gøres fremskridt med hensyn til at genskabe det tillidsprægede klima, der er nødvendigt for at få fredsprocessen i gang igen. Det Europæiske Råd glædede sig i meddelelsen over genoptagelsen af forhandlingerne den 6. oktober efter topmødet i Washington og gentog Unionens overbevisning om, at kun en omfattende gennemførelse af betingelserne i de eksisterende aftaler kan sikre både israelernes og palæstinensernes sikkerhed, samt tilbød Unionens fulde støtte til bestræbelser på at genoplive fredsprocessen. Et eksemplar af denne meddelelse blev viderebragt til præsident Clinton med tilkendegivelse af, at EU værdsætter USA's bestræbelser på at mindske spændingerne og få processen i gang igen, og at USA kan regne med Unionens fortsatte engagement i fælles bestræbelser til støtte for dette mål.
Under mine møder med ledere i regionen understregede jeg den betydning, som Den Europæiske Union tillægger en øjeblikkelig genoplivning af fredsprocessen. Jeg understregede også, at EU havde til hensigt at øge sin indsats med henblik på at opnå fremskridt i Mellemøsten på linje med Unionens hidtidige økonomiske bidrag og engagement i fredsprocessen. Mine møder med ministerpræsident Netanyahu og udenrigsminister Levi var venskabelige og konstruktive, og ministerpræsidenten tilkendegav klart, at han værdsatte Unionens bestræbelser til støtte for fredsprocessen. Vore fortsatte kontakter med lederne af den israelske regering, som afspejler Unionens nære og mangeårige forbindelser med Israel, gjorde det muligt for mig klart at tilkendegive, at det lå EU meget på sinde, at der igen kom gang i fredsprocessen. Jeg mødtes med præsident Arafat i Gaza den 6. oktober, vort andet møde inden for en uge. Vi havde en vidtspændende drøftelse af situationen i regionen og de hovedspørgsmål, der behandles under de igangværende forhandlinger mellem israelerne og palæstinenserne. Præsident Arafat udtrykte glæde over Unionens fortsatte økonomiske støtte til det palæstinensiske folk såvel som dens fortsatte støtte til fredsprocessen.
På foranledning af den egyptiske regering rejste jeg den 7. oktober til Cairo for at mødes med præsident Mubarak og udenrigsminister Amr Moussa. De understregede begge, at Unionen står i en god position til at kunne spille en positiv rolle med hensyn til at påvirke begge parter og støtte fredsprocessen. Disse møder understreger de bekymringer, som både Egypten og Unionen nærer over de seneste hændelser i regionen, samt vort fælles engagement i at fremme fredsprocessen, ved at de eksisterende aftaler gennemføres. Møderne fandt sted i en meget venskabelig atmosfære, som afspejler den fortsatte fortræffelige kvalitet af Unionens forbindelser med Egypten.
Ud over disse omfattende kontakter med ledere i regionen mødtes jeg med den amerikanske udenrigsminister Warren Christopher. Efter dette møde har Unionen fortsat opretholdt sin nære kontakt til og samarbejde med De Forenede Stater til støtte for de igangværende fredsforhandlinger.
Efter mit besøg i regionen er jeg fortsat overbevist om, at Unionen kan spille en vigtig og positiv rolle til støtte for fredsprocessen i Mellemøsten. Vi vil fortsat opretholde en nær kontakt til alle parter i regionen med henblik på at opnå vort fælles mål, nemlig en retfærdig, omfattende og varig fred.
Det ekstraordinære Europæiske Råd anmodede også Rådet for Almindelige Anliggender om at overveje at give mandat til, at der placeres en EU-udsending i Mellemøsten. Ideen om at udnævne en EU-udsending i Mellemøsten viser, at der findes en stærk vilje i Unionen til at blive inddraget mere aktivt i bestræbelserne på at støtte genoplivningen af fredsprocessen i Mellemøsten på grundlag af dens hidtidige væsentlige bidrag til processen og dens i forvejen omfattende engagement i regionen. Det forberedende arbejde i forbindelse med mandatet til stillingen som udsending er i gang, og spørgsmålet vil blive behandlet af Rådet på vor næste samling den 28. og 29. oktober.
På vor samling i Dublin den 5. oktober behandlede udenrigsministrene også situationen i det tidligere Jugoslavien på baggrund af de nylige valg i Bosnien. Unionen koncentrerer sig nu om at bidrage til det internationale samfunds bestræbelser på at støtte fredsprocessens konsolidering. I denne forbindelse hørte vi en foreløbig redegørelse fra kommissær van den Broek om Kommissionens forslag til EU's regionale strategi over for landene i området. Dette forslag vil blive behandlet i enkeltheder i næste uge i Rådet for Almindelige Anliggender.
Stats- og regeringscheferne udvekslede synspunkter i forbindelse med udviklingen i forbindelserne mellem EU og Rusland. Dette var første lejlighed, de havde til at drøfte spørgsmålene, efter den vellykkede afslutning på det russiske præsidentvalg i juli, som var en historisk milepæl i konsolideringen af demokratiet i Rusland og et klart signal fra de russiske borgere om, at de ønsker, at Rusland går videre med sine reformer. Det blev understreget, at det er nødvendigt, at EU intensiverer sine forbindelser med Rusland og fortsat støtter reformprocessen. Det blev også betonet, at det er vigtigt, at alle medlemsstater snarest afslutter ratifikationsprocedurerne i forbindelse med partnerskabs- og samarbejdsaftalen. Udviklingen i forbindelse med Tjetjenien blev også drøftet.
Det Europæiske Råd drøftede også, hvordan man kunne styrke EU's forbindelser med Ukraine og støtte reformprocessen i dette land. Udenrigsministrene drøftede den aktuelle situation i Belarus med hensyn til den foreslåede folkeafstemning om en forfatningsændring og udtrykte bekymring over uenighederne mellem præsident Lukasjenko og parlamentet. De var enige om, at hvis en folkeafstemnings resultater skal respekteres i og uden for Belarus, skal den først gennemføres efter en omfattende og åben debat, som alle parter kan deltage i, og med fuld åbenhed for presse og medier, som er baseret på åben adgang for alle parter. Ministrene besluttede, at dette skulle formidles til de belarussiske myndigheder.
Det irske formandskab er kun halvvejs igennem sin embedsperiode. Et halv år er både en lang periode og en meget kort periode. Der er mange spørgsmål på Den Europæiske Unions dagsorden, og det er et centralt krav til ethvert formandskab, at der sker fremskridt i forbindelse med disse spørgsmål. Denne ekstraordinære samling gav os en meget nyttig lejlighed til at fremme Unionens dagsorden og berede jordbunden for et ambitiøst, men realistisk Europæiske Råd i Dublin i december.

Santer
Hr. formand, hr. rådsformand, mine damer og herrer, formålet med Det Europæiske Råds uformelle møde i Dublin var ikke at træffe beslutninger, men at give impulser til regeringskonferencen. Dette mål blev nået takket være et beslutsomt og effektivt irsk formandskab. Det var vigtigt, at stats- og regeringscheferne kunne føre åbne og oprigtige drøftelser uden at skulle forhandle om præcise konklusioner.
Af den yderst konstruktive udveksling af synspunkter udleder jeg et tredobbelt budskab. Først og fremmest en klar bekræftelse af at den fastsatte tidsplan skal overholdes. Regeringskonferencen skal afslutte sit arbejde på topmødet i Amsterdam i juni 1997, hvilket er vigtigt af hensyn til udvidelsesplanerne. Som jeg sagde i går, vil 1997 således blive et afgørende år, hvor revisionen af traktaten afsluttes, og drøftelserne om dagsordenen for år 2000 indledes.
Hvis Unionen aktivt skal kunne håndtere de udfordringer, der venter det i år 2000, i stedet for at ligge under for dem, er det bydende nødvendigt, at den følger en sammenhængende og logisk tidsplan. Hvis den fastsatte deadline i juni 1997 skal kunne overholdes, er det nødvendigt, at der på det ordinære topmøde i Dublin foreligge et samlet udkast til traktatrevision, som kan danne grundlag for efterfølgende forhandlinger. Denne opfattelse deles af samtlige stats- og regeringschefer.
Det andet budskab fra Det Europæiske Råds uformelle møde i Dublin vedrører stats- og regeringschefernes udtalte vilje til at koncentrere sig om det væsentlige, og det lover efter min mening godt for det videre arbejde på regeringskonferencen. Men hvad er det væsentlige? Det er først og fremmest at tage hensyn til det, der ligger borgerne mest på sinde: den indre sikkerhed og beskæftigelsen. For så vidt angår disse to nøgleområder, er jeg mere optimistisk i dag end for nogle uger siden.
Det er dernæst at definere en virkelig udenrigspolitik. Jeg benyttede mødet i Dublin til endnu en gang at insistere på nødvendigheden af at styrke de til rådighed stående instrumenter, såvel fællesskabsinstrumenterne som de mellemstatslige, og at integrere dem i et globalt og sammenhængende syn på de eksterne forbindelser. Det er mit indtryk, at Kommissionens synspunkt gradvis vinder større forståelse, navnlig hvad angår styrkelsen af den fælles handelspolitik.
Endelig er det at iværksætte en seriøs institutionel reform, navnlig med henblik på udvidelsen. Det er utvivlsomt på dette område, der forestår det største arbejde, og hvor medlemsstaternes delegationer reaktioner langt fra er på højde med udfordringen. Men også på dette område kan der registreres stigende bevidsthed om udfordringens omfang, selv om det skal understreges, at der ikke er noget unormalt i, at spillerne i denne fase ikke viser, hvilke kort de har på hånden.
Det tredje budskab er forbundet med det andet. Med understregelsen af viljen til at fokusere på det væsentlige har stats- og regeringscheferne klart signaleret, hvilket ambitionsniveau de opererer med. De ønsker ikke, at regeringskonferencen kommer til at ligne et pulterkammer, hvor de egentlige udfordringer skjules bag en mængde småreformer, for ikke at sige ligegyldige patentløsninger. Det finder jeg opløftende, selv om jeg er mig bevidst, at der stadig findes - undertiden store - meningsforskelle. Kommissionen vil for sit vedkommende fortsat forfægte en på én gang ambitiøs og realistisk indfaldsvinkel.
Som afslutning på dette korte indlæg vil jeg sige, at jeg føler mig mere sikker nu, da jeg er kommet hjem fra Dublin, end før jeg tog afsted. Den valgte formel med åbne meningsudvekslinger uden krav om konklusioner var den rigtige, selv om den kan være frustrerende i nogle henseender, for så vidt som der ikke blev truffet konkrete beslutninger. Inddragelsen af medlemmerne af Det Europæiske Råd giver umiddelbart arbejdet en mere politisk karakter. Jeg vil i den forbindelse tilføje, at det var et fremragende indlæg, De holdt ved mødets begyndelse, hr. Hänsch, og at det tilførte mødet en dosis visioner, som vi har hårdt brug for. Vi råder i Europa over fremragende teknikere, der spiller en helt nødvendig rolle, som imidlertid skal spilles inden for rammerne af en klar politisk vision, der bør fastlægges på højeste niveau. I mellemtiden er teknikerne forhåbentlig vendt tilbage til arbejdet med fornyet gejst, og jeg mener at kunne konstatere, at de gør ret gode fremskridt for øjeblikket.
Det irske formandskab er i den heldige situation, at det råder over fantastisk dygtige eksperter under ledelse af Noel Dorr, samt politikere som John Bruton og Dick Spring, der udøver et oplyst lederskab. Med denne lykkelige kombination vil det med bravour kunne udøve det mandat, det har fået tildelt, og med hjælp fra de øvrige medlemsstater og fra Europa-Parlamentet og Kommissionen bringe vores fælles sag et skridt videre.

Formanden
Mange tak, hr. kommissionsformand.
Vi indleder nu forhandlingen. Som den første får fru Green ordet for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe.

Green
Jeg vil gerne takke rådsformanden for at komme her i dag og aflægge beretning om det uformelle topmøde, og jeg komplimenterer det irske formandskab for rent faktisk at insistere på, at dette møde fandt sted, trods modstand fra mindst én medlemsstat.
Jeg må sige, at vi i min gruppe vil dømme regeringskonferencen efter den vægt, den tillægger de spørgsmål, som vi anser for at være vigtige for Europas borgere. Min gruppe er ambitiøs på Europas vegne. Vi har forventninger til Europa. Europa skal virkelig bevæge sig videre og forberede sig til udvidelsen - rådsformanden gjorde dette klart. Vi i denne gruppe er ivrige tilhængere af princippet om udvidelse, men Rådet må forstå, at vor valgkreds, her i Parlamentet, er vælgerne i Den Europæiske Union, og vor troskab er i første række over for dem. En udvidelse, som er dårligt planlagt, som destabiliserer den eksisterende Unions sikkerhed, eller som lammer Unionen endnu mere, end det kan ske nu, kan ganske enkelt ikke accepteres.
Hr. rådsformand, Unionens borgere ønsker fred i Europa. Europas rolle med hensyn til konfliktløsning er noget, som jeg ved finder særlig resonans i Irland, og som jeg ved De er dybt engageret i.
Lad mig gøre det helt klart i Deres tilstedeværelse, hr. Spring, at min gruppe var initiativtager til ideen om europæisk støtte til fred og forsoning i Nordirland. Det ligger os overordentlig meget på sinde, og trods den kolossale pressebevågenhed i Irland i den seneste tid giver jeg Dem mit ord på, at vi ikke vil gøre noget for at ødelægge det.
Unionens borgere ønsker også at se, at der sker en reel politisk prioritering med hensyn til at sikre deres fremtid. Sørg venligst for, hr. rådsformand, at lederne i vore lande gør reelle fremskridt med hensyn til at skabe arbejdspladser i Unionen. Vi bifalder den stigende støtte til beskæftigelsesafsnittet i traktaten og opfordrer Dem til at sikre, at det har reel gennemslagskraft og ikke kun indeholder prisværdige bønner.
Et af de måske mest nedslående momenter i de seneste måneder har været Rådets eller enkelte medlemsstaters angreb på den del af Unionens aktiviteter, der vedrører de socialt udstødte. Som led i noget, der ganske enkelt er et småligt angreb på de mest udsatte, har vi set sager indgivet til Domstolen med henblik på at sætte en stopper for, at Fællesskabet anvender et relativt usselt beløb på de ældre, de handicappede og de socialt udstødte. Det er denne form for aktivitet, som efter min gruppes opfattelse mere end noget andet viser Europas borgere, at når regeringerne samles, er de kun optaget af hovedkulds at overbyde hinanden og bevise deres machoakkreditiver. Vi skal sikre, at regeringskonferencen finder et svar på problemet med retsgrundlaget i forbindelse med midler til de socialt udstødte. Vi har brug for et klart signal om, at Europa forstår, at det er de nationale regeringers rolle at lede kampen mod fattigdom og udstødelse i hver enkelt medlemsstat, men at Den Europæiske Union kan underbygge denne kamp gennem sin egen legitimerede og samlede indsats.
Europas borgere kender ikke til eller interesserer sig ikke særlig meget for indviklede detaljer i vort arbejde her, men de forstår virkelig nu signalerne om den form for Europa, som vi er ved at udvikle. De bruger det demokratiske system til over for os at signalere deres bekymringer, og ved at nægte at forstå eller reagere på disse signaler virker vi til fremme for dem, der ønsker at se den europæiske integration bryde sammen.
Min gruppe gentager sin tro på en tættere integration af Europa, og vi ønsker at se, at regeringskonferencen hurtigt går i gang med at forberede udvidelsen i en atmosfære, der er præget af ro, fred, velstand og håb for fremtiden.

Martens
Hr. formand, hr. rådsformand, hr. kommissionsformand, først og fremmest vil jeg ønske det irske formandskab til lykke. Jeg tror, det er anden gang, der leveres bevis for, at også et mindre land kan spille en meget kreativ rolle, når det varetager formandskabet. Det er ikke første gang, og det står i stærk kontrast til, hvordan visse større landes formandskab har fungeret.
I september pressede jeg på PPE&#x02BC;s vegne på, for at regeringskonferencen endelig skulle vågne op til dåd. Jeg stillede dengang to spørgsmål. Det første spørgsmål var, om tidsplanen ville blive overholdt. Jeg mener, at vi nu med rådsformandens forklaring har fået klarhed herover, og at vi med tilfredshed kan fastslå, at regeringskonferencen vil blive afsluttet i juni næste år.
Mit andet spørgsmål var, om Rådet ville affinde sig med at begrænse sin målsætning til et minimum og at udsætte de grundlæggende reformer. Også på dette punkt mener jeg, at vi har fået et positivt svar. Det irske formandskab vil fremlægge et traktatudkast for Den Europæiske Unions topmøde i Dublin i december.
Hr. rådsformand, jeg mener, at vi i dag må slå fast, at Den Europæiske Union bliver konfronteret med, hvad kommissionsformanden i går kaldte tre væsentlige terminer: Unionens udvidelse, løsning af en række samfundsmæssige spørgsmål i Den Europæiske Union, som Unionens borgere er meget urolige over, nemlig deres fremtid og sikkerhed, og den fælles udenrigspolitik.
Udvidelsen af Den Europæiske Union er utvivlsomt et stort geopolitisk freds- og civilisationsprojekt. Det har ambitioner om at føre alle demokratiske lande sammen i Den Europæiske Union. Men vi må endnu en gang fremhæve, at en europæisk union, der vil udvide sig fra 15 til 25 eller 30 medlemslande, ikke kan fungere med institutionerne, som de er sammensat nu, og at vi, hvordan det end måtte være, og uanset at Unionens borgeres opmærksomhed er rettet mod de problemer, de konfronteres med i det daglige, har pligt til at pege på og fortsat at insistere på, at regeringskonferencen tager beslutninger, som gør det muligt for Rådet at træffe flertalsbeslutninger, og hvorved Parlamentet gennem medbestemmelse kan blive den demokratiske modvægt til de beslutninger, som Rådet træffer. Vi kommer ikke uden om, at der på dette punkt må findes en løsning. Ellers vil udviklingen udvande Den Europæiske Union til en sammenslutning af lande, hvor kun regeringssamarbejdet vil spille en rolle, og det ville være fatalt for den europæiske tanke.
Men der er endnu en vigtig sag. Vi har ønsket det indre marked. Vi har ønsket en økonomisk og monetær union. Vi gør os klart, at dette danner det nødvendige økonomiske grundlag for igen at skabe beskæftigelse. Det indre marked og udvidelsen af Den Europæiske Union fra 15 medlemslande til 20 eller 25 rejser store samfundsmæssige spørgsmål. Også selv om medlemslandene selv fortsat spiller en væsentlig rolle, kan Den Europæiske Union ikke undgå selv at skulle give svar, selv at skulle tage initiativer. Det kan, i den tid vi lever i, ikke være sådan, at det kun er medlemslandene, der skal bære ansvaret for den indre sikkerhed, for Unionens borgeres sikkerhed. Unionens borgere føler sig usikre. Jeg stiller Dem det spørgsmål, hr. rådsformand: Er det øjeblik ikke kommet, hvor de af medlemslandenes regeringer og regeringsledere, der til stadighed kommer med indvendinger og bremser udviklingen og drøftelserne under regeringskonferencen, nu endelig må nå frem til det essentielle. At regeringerne sammen med Kommissionen og Parlamentet siger til Unionens borgere, at en række væsentlige problemer som beskæftigelse, sikkerhed og beskyttelse af Unionens borgere ikke vil blive løst, hvis hvert enkelt land bliver ved med at optræde individuelt, dér hvor en fælles optræden er nødvendig. Mit lands premierminister sagde forrige mandag i Madrid, at en række regeringer har travlt med at træde på bremsen. Hvornår vil man nå frem til at sætte det væsentlige i første række? Jeg beder Dem da også om, på den kreative måde hvorpå Irland har varetaget formandskabet, at videregive dette budskab til Deres kolleger, og endelig få dem gjort parate til at tage fat på de store, væsentlige spørgsmål i det europæiske samfund.

Gerard Collins
Hr. formand, ba mhaith liomsa i dtosac céad míle fáilte a chuir roimh Aire Gnóthai Eachtracha na hEireann chuig Parlaimint na hEorpa i maidin.
Hr. formand, jeg glæder mig meget over rådsformandens og den irske udenrigsministers tilstedeværelse i EuropaParlamentet i formiddag, og jeg takker ham mange gang for hans beretning om det nylige topmøde i Dublin.
Selv om topmødet ikke resulterede i nogen væsentlige afgørelser, gav det absolut stats- og regeringscheferne en værdifuld lejlighed til at drøfte, hvor langt man var kommet med forhandlingerne på regeringskonferencen.
Efter min opfattelse skal det udkast til traktat, som skal forelægges på topmødet i Dublin i december, prioritere spørgsmål, der optager mange, såsom beskæftigelsespolitik og kriminalitetsbekæmpelse.
Det skuffede mig at bemærke, at visse medlemsstater fortsat er imod, at der optages et kapitel om beskæftigelsespolitik i den nye traktat. Jeg er ikke enig i den britiske premierministers indstilling, nemlig at dette problem bør tackles på nationalt plan.
I det seneste årti har de nationale regeringer i mange medlemsstater brugt meget af deres energi på at skabe nye beskæftigelsesmuligheder, i de fleste tilfælde uden nogen væsentlig succes. Tiden er klart inde til, at de europæiske regeringer arbejder sammen i et forsøg på at løse dette kolossale sociale, økonomiske og politiske problem.
Kriminalitetsbekæmpelsen nødvendiggør også et stærkt samarbejde mellem medlemsstaterne, hvis aktiviteterne blandt narkotikasmuglere, personer, der hvidvasker penge, og syndikater i forbindelse med organiseret kriminalitet - som alle opererer på internationalt plan - skal tackles effektivt og vidtspændende ved hjælp af lov og orden i de enkelte lande. Lande i periferien, såsom Irland, med vidtstrakte kyster skal støttes på EU-plan i deres bestræbelser på at efterspore og hindre narkotikasmugling.
Jeg glæder mig over de igangværende bestræbelser på at reformere Unionens institutionelle strukturer, som jeg håber vil forenkle beslutningstagningen og de administrative systemer i Unionen inden udvidelsen mod øst.
Men jeg er stærkt overbevist om, at det er vigtigere at vurdere udvidelsens virkning på de eksisterende europæiske politikker og i givet fald at reformere de aktuelle politikker i stedet for at fokusere på en administrativ og institutionel reform.
Udvidelsen med ti eller flere nettomodtagerlande vil få en betydelig indvirkning på budgettet. Nye medlemsstater, som er meget afhængige af landbruget, vil naturligvis få betydelige virkninger for den fælles landbrugspolitik. Det åbenlyse behov for, at disse lande udvikler deres industri, transportnet og miljøbeskyttelsessystemer, vil få en betydelig indvirkning på den eksisterende strukturfondspolitik. Det skuffede mig virkelig meget, at disse spørgsmål ikke blev taget op på topmødet i Dublin.
Den fælles landbrugspolitiks og strukturfondenes fremtid er, sammen med det åbenlyse behov for et større budget i en udvidet Union, alt sammen vanskelige politiske spørgsmål, som bør behandles parallelt med regeringskonferencen.
En aftale om en ny revideret traktats endelige indhold skal ledsages af en aftale om de væsentlige fælles politikkers fremtidige retning og om rammerne for udvidelsesforhandlingerne.
Alle disse spørgsmål er nært forbundne med hinanden, navnlig hvad angår de eksisterende nettomodtagerlande, såsom Spanien, Portugal, Grækenland og Irland, og de lande, der har betydelige landbrugssektorer, såsom Frankrig.
Efter topmødet i Dublin ser der ud til at herske enighed om, at der skal vedtages en revideret traktat på mødet i Amsterdam i juni næste år. Dette er et ambitiøst mål. Men det er ikke af afgørende betydning, at regeringskonferencen afsluttes i første halvdel af næste år: det er af langt større betydning, at medlemsstaterne bruger regeringskonferencen til at tage fat på de spørgsmål, som generelt optager vore vælgere, og lægge grunden til en vellykket udvidelse af Unionen mod øst, selv hvis dette nødvendiggør yderligere seks eller tolv måneder.
I det mindste i nogle medlemsstater vil vælgerne skulle fælde dom over resultaterne af regeringskonferencen, og deres dom vil afhænge af, i hvilket omfang den nye traktat tager fat på det, der optager dem, som går langt videre end blot en institutionel reform.

De Clercq
Hr. formand, hvordan skal vi vurdere det ekstraordinære uformelle rådsmøde i Dublin, som blev afholdt på opfordring af den franske præsident, Jacques Chirac? Er regeringskonferencen endelig vågnet op? På den ene side erklærede rådsformanden, og jeg citerer: I think we have had a very succesful Summit to have been able to give the very strong unanimous impulse to the Intergovernmental Conference. På den anden side var for eksempel The European meget mindre positiv, da det analyserede resultatet af topmødet. Jeg citerer: The Dublin Summit ranked among the lamest gatherings the European Union has ever staged. Far from kick-starting the IGC into life it publicly demonstrated that the original Maastricht Treaty has left Europe confused about what to do next. Sandsynligvis ligger sandheden midt imellem.
Resultatet af Dublin var bestemt ikke spektakulært. Men det kunne man heller ikke have forventet. For det første drejede det sig om en uformel sammenkomst, hvor det mere gjaldt om på ny at bekræfte politiske ambitioner end om at skabe store gennembrud. Dem venter vi stadig på. For det andet kunne der ikke hugges rigtige knuder over i betragtning af den ringe fart, hvormed regeringskonferencen arbejder. For det tredje kunne man bestemt ikke vente ret meget af den engelske regering lige op til den konservative partikongres. Jeg udtaler dog et håb om, at dette topmøde, som har berøvet mig mine illusioner, vil bidrage til, at man når frem til konkrete og substantielle beslutninger på det næste formelle topmøde i Dublin sidst på året, og at borgerne vil blive draget ind i dette, sådan at De kan forklare borgerne nytten og betydningen af et sådant møde og give dem tro på og tillid til Den Europæiske Union. Det svar, som John Major gav på Dublins »hvorfor&#x02BC; - jeg citerer: we are here because we are here, det er bestemt ikke tilstrækkeligt længere. Den Europæiske Unions borgere har ret til et bedre svar end det!

Sjöstedt
Hr. formand, arbejdsløsheden i Vesteuropa er det problem, som det efter vor gruppes opfattelse først og fremmest gælder om at løse. De forslag, der nu fremsættes på regeringskonferencen, mener vi er utilstrækkelige. Det er de frem for alt, fordi de ikke er direkte koblet sammen med møntunionen og konvergenspolitikken. Den nuværende konvergenspolitik fører til stor arbejdsløshed, formindsket efterspørgsel i økonomien og kraftige forringelser i den sociale velfærd i medlemslandene. Derfor må den tages op på regeringskonferencen og underkastes en fornyet vurdering.
I forslaget til parlamentsbeslutning henvises der til nødvendigheden af en fælles politik på forsvarsområdet. Men det mener vi ikke er relevant i den nuværende politiske situation i Vesteuropa. Det er en rest af en forældet tankegang. Hvad der er brug for i dag, er fælleseuropæiske og globale strukturer, der kan forebygge konflikter og håndtere kriser.
Desuden må Unionen respektere, at visse medlemsstater er alliancefrie. Derfor forbavser det os i høj i høj grad, at man i dette dokument fra Dorr-gruppen, som er dateret den 8. oktober, betegner disse stater som ex-neutrale, dvs. neutrale indtil nu. Jeg vil gerne understrege, at neutralitetspolitikken nyder stor folkelig støtte i de pågældende medlemsstater.
Meget i forbindelse med regeringskonferencen og dens resultater er uvist, men allerede nu aftegner der sig stor modstand på vigtige punkter. Det fremgår, at der er stor modstand mod at gøre rådssamlingerne offentlige. Vi går imidlertid ind for, at al lovgivning i Unionen, herunder i Rådet, skal ske i fuld offentlighed, og vi har ret til at kræve, at dette bliver et af regeringskonferencens resultater.
På miljøområdet er der stor modstand imod at skærpe artikel 100 A, stk. 4, og give medlemsstaterne en egentlig ret til at stille strengere krav i deres miljøbestemmelser. Vi ville anse det for meget negativt, om disse krav om miljøforbedringer blev afvist. Det er vigtigt, at regeringskonferencens resultater stemmer overens med, hvad borgerne mener. Derfor går vor gruppe ind for, at der afholdes nationale folkeafstemninger, når regeringskonferencen er slut. Personlig er jeg overbevist om, at sådanne folkeafstemninger i flere lande vil vise, at der ikke er tilslutning til en kraftig udvidelse af det overstatslige element i Den Europæiske Union.

Roth
Hr. formand, lad os huske på, at topmødet skulle give den hensygnende regeringskonference nye impulser. Og Rådet, det kan man stole på, det handler efter det gamle motto: intet nyt. Også håndteringen af topmødet følger gamle spor; når et topmøde truer med at lide skibbrud, eller hvis det ikke når frem til nogen form for resultater, kan man camouflere dette skibbrud på to måder. Enten nedsætter man en ny arbejdsgruppe, hvor der skal forhandles videre, og fejrer det som et fremskridt, eller man tager munden fuld og bekræfter det, som i forvejen var kendt og ikke omstridt. I Dublin gik helt klart model nr. to af med sejren.
Men kan da den vildt vedtagne bekræftelse af tidsplanen for Maastricht II for alvor være en succes i betragtning af de mange spekulationer i anledning af Maastricht III? H. C. Andersen skrev vidunderlige eventyr. Et af dem falder mig ind i dag, når jeg sådan lytter til og ser på Dem, hr. Santer og hr. Spring: «Keiserens nye Klæder«. Kejseren soler sig i beundring og smiger, indtil et barn simpelt hen siger sandheden og konstaterer: «Men han har jo ikke Noget på!«
Sådan er det i dag, sådan er det med Rådet: Det har ikke noget på. Det udarbejder ikke nogen virkelige initiativer til en konsekvent beskæftigelsespolitik, til den hårdt tiltrængte demokratisering i Den Europæiske Union, til et borgerretligt fundament, til en samlet europæisk udvikling eller til en omlægning hen imod social økologi. Hvad skal der egentlig til, for at Rådet omsider indser, hvad denne laden hånt om borgerne fører til? Er resultaterne af valgene i Østrig og Finland da ikke tydelige nok? Den absolutte holden fast ved stive urealistiske kriterier, denne spekuleren med kerneeuropamodeller, forsøget på at diktere Europa ovenfra i stedet for at lade det gro op nedefra - alt det rummer det egentlige integrationspolitiske sprængstof og afføder euroskepticisme i stedet for accept.
Den, der ikke lytter til dem, der er kritiske over for EU, giver modstanderne af Europa kræfter, gør dem stærke. Men hvorledes formidles dette budskab til Rådet? Jeg mener, at regeringskonferencen først og fremmest skulle være et stort anlagt projekt imod europæisk enevælde, og dermed er jeg jo igen endt ved H. C. Andersen.
Lige et par ord helt personligt til hr. Spring som minister i den irske regering. Jeg vil gerne give Dem min anerkendelse; jeg vil gerne sige til Dem, at vor gruppe i et og alt støtter fredsprocessen i Nordirland. Det har ikke direkte noget med det såkaldte topmøde i Dublin at gøre, men jeg ville blot sige det til Dem.

Formanden
Fru Roth, jeg må tilbagevise Deres påstand om, at rådsformanden ikke har noget på, som spekulation i sexisme!

Saint-Pierre
Hr. formand, det er heldigt for vore femten stats- og regeringschefer, at der kun var tale om et uformelt møde i Dublin. Hvad ville de ellers have været i stand til at nedfælde på papiret ud over nogle få fremskridt på området indre og retlige anliggender? Og hvis der overhovedet kan tales om fremskridt, er det kun med tilslutning fra tretten eller højst fjorten medlemsstater, medens ratificeringen af traktatrevisionen kræver enstemmighed.
Men vi må trods alt være positive. Det er blevet bekræftet, at regeringskonferencen afsluttes i juni 1997, og det irske formandskab har fået mandat til at forelægge et første udkast til traktatændring på Det Europæiske Råd i Dublin i december måned. Det er en god ting. Det skal dog understreges, at overholdelsen af tidsplanen ikke må tjene som påskud for at gennemføre en mindre ambitiøs traktatændring; det må nøje overvåges, at det irske formandskab forelægger et udkast, der er på højde med udfordringerne og ikke begrænser sig til en status over forhandlingerne og en præsentation af valgmulighederne på de mest følsomme områder. Hvis det skal lykkes, er det nødvendigt med større tilstedeværelse og dristighed fra Parlamentets side.
Det er beklageligt, at man her i Parlamentet har anset det for unødvendigt og overflødigt at give en politisk vurdering af mødet i Dublin, i betragtning af at det mere end nogensinde er nødvendigt at tilføre forhandlingerne større dynamik. Er det mon ikke nu, at det højt og klart skal siges, at udvidelsen ikke vil være mulig uden en omfattende institutionel reform, at Parlamentet ikke vil kunne acceptere, at de virkelige udfordringer på regeringskonferencen udskydes til en senere traktatrevision, at gennemførelsen af Den Økonomiske og Monetære Union nødvendigvis skal suppleres med væsentlige fremskridt i retning af en politisk Union? Og hvordan skulle det være muligt at handlingslammelse, hvis der ikke opnås fremskridt med hensyn til udvidelsen af områderne for flertalsafgørelser?
Efter vores mening er det nødvendigt inden for traktatens ramme at planlægge mekanismer med henblik på styrket samarbejde, som gør det muligt for de medlemsstater, der måtte ønske det, at gå videre ad Unionens vej og undgå risikoen for lammelse, og således at dette styrkede samarbejde forbliver åbent for alle medlemsstaterne.
Hvordan undgå at foruroliges over det triste image, Europa efterhånden får på den internationale scene? Vi må se i øjnene, at såfremt det ikke på regeringskonferencen lykkes at etablere nogle institutionelle mekanismer, der gør det muligt at føre en virkelig fælles udenrigs- og forsvarspolitik, vil vi forstærke det image, som Unionen beklageligvis har givet af sig selv i Mellemøsten. På denne baggrund opfordrer jeg indtrængende det irske formandskab til at tage stilling til følgende spørgsmål: hvad agter De reelt at foretage Dem i forbindelse med krisen i Mellemøsten, for de udtalelser, der hidtil er fremsat herom, må vel nærmest betragtes som konventionelle?
Hermed har jeg redegjort for de politiske overvejelser, som jeg på min gruppes vegne ønskede at delagtiggøre forsamlingen i.

Berthu
Hr. formand, Det Europæiske Råds uformelle møde i Dublin resulterede ikke i præcise konklusioner bortset fra en officiel bekræftelse af, at regeringskonferencen skal afsluttes på topmødet i Amsterdam i juni 1997.
Hermed får konferencen forholdsvis kort tid til at færdiggøre arbejdet med den omfattende reform, der skal tilpasse de europæiske institutioner til den kommende udvidelse, en reform, vi alle venter på, men som på trods af halvandet års diskussioner endnu ikke synes at have taget form. Det var det, kommissionsformand Jacques Santer for lidt siden refererede til med den noget afdæmpede udtalelse, og jeg citerer: «Det er på dette område, der forestår det største arbejde«.
I kølvandet på det uformelle møde i Dublin offentliggjorde den franske og den tyske regering ganske vist en fælles skrivelse om styrkelse af samarbejde, men det er ikke den slags fleksibilitet, vi har brug for med henblik på udvidelsen. For så vidt angår Østeuropa, er der snarere behov for lempeligere bestemmelser om samarbejde. En sådan vej synes imidlertid blokeret af dogmet om den etablerede fællesskabsrets urørlighed, en spærring, der en dag må sprænges.
Hr. Santer gav i aftes et vink om spørgsmålet om en institutionel reform med henblik på udvidelsen, da han understregede, at det ikke forekom ham muligt at fastholde kravet om enstemmighed i en Union med 27 medlemsstater. Efter vores mening er det imidlertid snarere flertalsbeslutninger, må anses for umulige at håndtere i en Union med 27 lande med vidt forskellige udgangspunkter og interesser. En variabel geometri kunne være en løsning, men det forudsætter, at der er tale om en ægte variabel geometri uden en føderalistisk målsætning, at man kan afvige fra gældende fællesskabsbestemmelser, og at retten til udmeldelse anerkendes.

Amadeo
Hr. formand, jeg erindrer om, at det er i dag er 40 år siden, at det ungarske folk gjorde oprør mod det sovjetiske kommunistregime og betalte sin længsel efter frihed med over 200.000 ofre. Stats- og regeringscheferne har på mødet i Dublin her den 5. oktober bekræftet, at de under overholdelse af de tidsfrister, der blev fastsat i Firenze, på topmødet i december i år vil fremlægge et fuldstændigt udkast til revision af Maastricht-traktaten. Må det være mig tilladt at geråde i forvirring, da topmødet i Dublin også denne gang glimrede ved sin indholdsløshed. Som sædvanlig drejede det sig først og fremmest om skabelse af arbejdspladser, bekæmpelsen af kriminalitet og den nu helt uomgængelige nødvendighed af at vedtage institutionelle reformer for at imødegå de presserende krav om udvidelse.
Megen snak, men kun få praktiske resultater. Vedrørende skabelsen af arbejdspladser gælder, at grænserne for arbejdsløsheden har nået uhørt store tal, der forværres af den famlende søgen efter tilpasning til de kriterier, der blev fastlagt i Maastricht. Men til trods for den pris, som daglig betales for Den Europæiske Unions monetære politik, der tvinger til opretholdelse af en høj rentestruktur, netop for at hindre kapitalflugt til udlandet, skilter man fortsat med, at man prioriterer beskæftigelsen. For at begrænse rentestigningerne er regeringerne nemlig tvunget til at føre en kontrol- og stabiliseringspolitik inden for de offentlige budgetter, som ikke er egnet til at skabe beskæftigelse. Snarere kan valutakurssvingningerne i forbindelse med opløsningen inden for industrien føre til tab af arbejdspladser. Det konkrete eksempel udgøres af de multinationale selskabers overførsel af samlede dele af deres produktion til virksomheder i de lande, der har devalueret deres valuta. Omfordelingen af produktionen mellem virksomheder og partnere er til skade for den kollektive velfærd og bevirker tab af arbejdspladser.
En nylig gennemført undersøgelse i 1995 har vist, at de samlede omkostninger ved valutakurssvingningerne i alle Unionens medlemslande har kostet 2 procent point i væksten og ført til tab af 1, 5 millioner arbejdspladser.
Bekæmpelsen af kriminaliteten er et prioriteret område, men vil ikke tjene til nogen nytte, hvis den forfølges isoleret, og dersom man ikke iværksætter en virkelig fælles indenrigspolitik. Man behøver blot at tænke på, at der er umuligt for retterne at retsforfølge en forbryder, der tager til en anden medlemsstat, og som kun kan retsforfølges gennem en retsanmodning, som det tager lang tid at efterkomme og er svært at gennemføre, og som giver den sigtede al mulig tid til at ordne sine forhold.
For så vidt angår reformen af institutionerne er det hovedopgaven på den regeringskonference, som skal afsluttes i juni 1997, at gennemføre de nødvendige tilpasninger med henblik på udvidelsen, en udvidelse, som man kan betegne med sloganet: «Europa for enhver pris«. Det er en rædsel! Lad os sige det sådan, at man ikke skal starte med taget, men med fundamentet for at opbygge et forenet Europa, som borgerne synes om.

Di Giovanni
Hr. formand, det er vanskeligt at give udtryk for en mening om et uformelt topmøde uden konklusion. Vi venter derfor på resultaterne. Gennem udviklingen på regeringskonferencen vil vi få at se, om der har været tale om en politisk impuls, og om der bliver udarbejdet et udkast til traktat. Europa-Parlamentet er dog dybt bekymret, fordi det ser en situation med stilstand. Regeringskonferencen synes nemlig nærmest lammet af modstående opfattelser. Man kan endog betvivle, at der virkelig kommer nogen forhandling i gang. Det hævdes, at vi til slut vil få resultater at se, men intet har hidtil syntes at pege i denne retning, selvom konferencens opgave er at udbygge Unionen med henblik på den fremtidige udvidelse.
Hvorledes forklarer man denne følelse af stilstand? Jeg tror at det er realistisk at regne med, at nogle anser regeringskonferencen for værende af ringe betydning på det institutionelle niveau, en i det væsentlige teknisk konference med nogle små skinresultater. De, der har indtaget denne holdning, finder i virkeligheden, at det bliver op til Den Monetære Union at udbygge og omskabe institutionerne. Den, der straks bliver deltager i Den Monetære Union, vil være den, der igangsætter et Europa, der alene regner med impulser som følge af Unionens monetarisering. Senere vil der så måske blive en tredje regeringskonference vedrørende institutionerne, således som nogle allerede har ladet skinne igennem. Dersom dette skulle ske, vil hele opbygningen af Unionen blive draget i tvivl. I så fald, vil det nemlig blive Den Monetære Union, der skaber sine institutioner og lader den politiske union i stikken. En differentieret integration kan bryde enheden i det institutionelle system og ødelægge, hvad Fællesskabet har bygget op. Nogen har allerede talt om et europæisk parlament i flere afdelinger, og andre har draget Kommissionens rolle som initiativtager i tvivl.
Alt dette ville naturligvis blive et kritisk punkt i opbygningen af Europa. Selvom jeg er i stor tvivl, håber jeg dog på andre muligheder. Jeg finder det nødvendigt at gøre opmærksom på en risiko og sætte en politik op imod denne risiko. Regeringskonferencen får som følge heraf overordentlig stor betydning. Der kræves en klar parallelitet med Den Monetære Union. Man må give ordet tilbage til politikken og give den politiske union spænding. Dette kan kun ske ved iværksættelse af de institutionelle reformer i forbindelse med enhed i opbygningen af Europa.
Og her slutter jeg, hr. formand. Uden betydelige ændringer i denne retning, uden en fornyelse af demokrati, gennemskuelighed, effektivitet og beslutningsdygtighed kan risikoen for opbygningen af Europa blive overhængende.

Brok
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne sige tak til det irske rådsformandskab for den måde, hvorpå det hidtil har behandlet regeringskonferencen, og ved bedømmelsen af Dublin I er jeg af den opfattelse, at man skal se Dublin I og Dublin II under et. Målet med Dublin I, nemlig at sikre tidsplanen og skabe politisk kraft, blev efter min vurdering også nået.
Denne politiske kraft skal skabes, for at det ikke ender med, at forhandlingerne teknokratiseres; heldigvis har det irske rådsformandskab jo med sit spørgeskema om flertalsafgørelser gjort det klart, at teknokratisering ikke er den rigtige vej. Den måde at gå frem case by case og flertalsafgørelser viser, at dette ikke kan være nogen løsning, men at det skal afgøres politisk, for at de nødvendige fremskridt kan gøres og Den Europæiske Unions handleevne sikres.
Det er der mange eksempler på, f.eks. i udenrigshandelen. Lykkes det os ikke i forbindelse med uddelingen af mandatet på f.eks. tjenesteydelsesområdet også at nå frem til flertalsafgørelse, vil vi på grundlag af den pakkeløsning, der forekommer for den næste tildeling af mandat, få en mindre stærk europæisk union; også Kommissionen vil være mindre handledygtig under forhandlingerne, end den var i Uruguay-runden.
Dette kun som et eksempel på, at vi bør tale mindre om fremskridt og i stedet bestræbe os på overhovedet at få skabt status quo; men status quo kan også kun nås, hvis vi gør fremskridt i visse institutionelle spørgsmål.
Jeg vil imidlertid gerne advare imod, at der på nogle områder sker en afparlamentarisering. Det vedrører overvejelser i forbindelse med den tredje søjle: en del ting, som spiller en rolle for forbindelserne med tredjelande, tyder på, at der på grundlag af initiativer fra fagministerier i nationale hovedstæder kunne indtræde en afparlamentarisering. Hvis vi ikke er opmærksomme på denne regeringskonference, sker det på bekostning af Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter. Det må ikke ske.
Forslagene om på den tredje søjles områder at indføre en ny søjle 1a gør heller ikke traktaten mere gennemskuelig eller forståelig for borgeren. I spørgsmål inden for den første søjles område skal den første søjles eksisterende institutioner styrkes, dvs. også Kommission og Parlament; der må under ingen omstændigheder, som Rådet synes, hentes særvilkår ud til dens nationale institutioner. Og dertil hører også sikringen af Kommissionens initiativmonopol i enhver henseende. En styrkelse af institutionerne på det område, hvor vi har succes, dét skal være vejen.
Vi bør under ingen omstændigheder tage fat på kapitlet den økonomiske og monetære union og lave ændringer her. Men vi vil have indført et beskæftigelseskapitel, som ikke bare er socialpolitik; derfor må beskæftigelseskapitlet ikke anbringes inden for området socialpolitik, det hører hjemme mellem økonomisk og monetær union og socialpolitik. Dét kunne efter min mening være en middelvej, som bringer os alle videre.

Teverson
Det glædede mig at høre den optimistiske vurdering af det uformelle topmøde fra både kommissionsformandens og rådsformandens side. Men jeg må både som borger og som parlamentariker sige, at de hidtidige drøftelser efter min opfattelse har været højtravende og uklare og har vist en manglende politisk vilje og motivation. Det er potentielt en stor tragedie for vort kontinents fremtid.
Jeg vil gerne stille rådsformanden to spørgsmål. For det første har der været mange forlydender i den britiske presse om, at en af vejene fremad nu vil være kernemedlemsstater, hvor andre lande efterlades tilbage, således at den europæiske integration kan gennemføres de steder, det er nødvendigt, uden at blive sinket af andre. Er det sandt? Er det for det andet sandsynligt, at der vil komme endnu en regeringskonference - hvilket ville være helt forkert?
Men det, jeg gerne vil gøre nu, er at fremsætte en appel som borger. Vi har for øjeblikket en situation uden lige på vort kontinent i måske de seneste 200 år, hvor vi kan stabilisere sikkerheden og demokratiet i Central- og Østeuropa. Jeg har to døtre, den ene er fem år og den anden ni. For mig afhænger deres fremtidige sikkerhed og deres børns sikkerhed af, at der opnås en egnet løsning, således at vi kan udvide Den Europæiske Union til at omfatte disse central- og østeuropæiske stater. Hvis dette ikke lykkes os i år og næste år, vil vi have forspildt en chance, som måske aldrig nogen sinde kommer igen i vor levetid, og det vil være en trussel mod deres sikkerhed og deres børns sikkerhed langt ind i fremtiden.
Det er den udfordring, vi har her, og jeg beder rådsformanden om at videreføre sit gode arbejde med at sikre, at topmødet i Dublin når frem til en dagsorden, som kan accepteres af de øvrige medlemsstater, således at vi få en vellykket afslutning i Amsterdam. Intet er mere vigtigt.

Wurtz
Hr. formand, jeg har siddet og lyttet til rådsformandens redegørelse om situationen i Mellemøsten, og jeg må sige, at det var en lunken affære. Det vil få drastiske følger, hvis Den Europæiske Union bliver ved med at forholde sig passiv i en så kritisk situation. Vi har alle set billeder af den episode, der fandt sted under Jacques Chiracs besøg i Østjerusalem. Når en fransk præsident kan blive udsat for en sådan behandling, er det ikke svært at forestille sig, hvordan Netanyahu behandler den menige palæstinenser.
Det kan ikke vare ved. Jeg er selv netop kommet tilbage fra et besøg i Jerusalem, Ramallah og Gaza. I Israel mødtes jeg med bevægelsen »Peace now« og med repræsentanter for alle de parlamentariske venstrefløjsgrupper såvel som med repræsentanter for Likudpartiet. Jeg havde lejlighed til at deltage i det første, yderst bevægende møde mellem israelske og palæstinensiske parlamentarikere i Knesset. I Palæstina havde jeg bl.a. en lang samtale med præsident Arafat efter et meget interessant besøg i Orient house i Østjerusalem.
Efter det, jeg har set og hørt, er der ingen tvivl tilbage i mit sind. De, der ønsker at redde fredsprocessen, må tage ansvaret på sig nu. Den Europæiske Union er i stand til at gøre det. Tel Aviv og Washington ønsker imidlertid ikke, at Den Europæiske Union sidder med ved forhandlingsbordet, men ingen kan forhindre den i at træffe en gennemslagskraftig politisk foranstaltning og suspendere den midlertidige handelsaftale mellem Den Europæiske Union og Israel, så længe Netanyahu-regeringen ikke respekterer de undertegnede aftaler og undlader at indlede virkelige forhandlinger med den palæstinensiske myndighed.
Rådet holder møde på mandag om dette spørgsmål, og dets beslutning imødeses med utålmodighed. For tre uger siden offentliggjorde Rådet en erklæring, hvori forbindelsen mellem den omtalte handelsaftale og fredsprocessen understregedes. I mellemtiden har den israelske regering ikke bevæget sig ud af stedet. Blokeringen er total. Det er derfor nu på tide at omsætte ordene i handling. Samme opfordring må rettes til medlemsstaternes nationale parlamenter: undlad at ratificere denne aftale, så længe fredsprocessen ikke er genoptaget. Freden er i fare, hr. formand, og vi må ikke lade nogen lejlighed gå fra os til at bidrage til at redde den.

Gahrton
Hr. formand, også jeg er bekymret over den pludselige passivitet, som kendetegner Unionens måde at forholde sig til Mellemøsten på. EU har jo dog indtil nu spillet en ganske positiv rolle, dels ved at støtte palæstinenserne, dels ved at fremsætte ganske skarpe udtalelser.
For ikke så længe siden havde vi i Udenrigsudvalget besøg af det irske formandskab, som ved den lejlighed førte et betydelig skrappere sprog, end vi har hørt i den senere tid. Netop derfor er det vigtigt, at Parlamentet nu vedtager en stærk beslutning. Jeg håber, at de rygter, der går i korridorerne om, at der overhovedet ikke vil kunne samles støtte til en beslutning, fordi man vil afvente en betænkning om spørgsmålet, som skal forelægges i næste mødeperiode, er helt fejlagtige. Interne parlamentariske overvejelser må ikke have lov til at spille nogen rolle for Parlamentets stillingtagen til aktuelle politiske spørgsmål.
Endvidere har vi fra de grønnes side til stadighed understreget, at vi, samtidig med at vi med retter en hård, men berettiget kritik mod den israelske regering, må minde vore palæstinensiske venner om, at opretholdelsen af demokrati og ytringsfrihed i de palæstinensiske områder også er af grundlæggende betydning for, at fredsprocessen kan fungere.

Bonde
Hr. formand, på topmødet i Dublin blev der lagt op til flere flertalsafstemninger, hvor de nationale parlamenter kan stemmes ned. Men hvorfor skal EU's love og standarder absolut være ens i alle dele af Unionen? Hvorfor kan man ikke tillade et land at have skrappere regler for tilsætning i levnedsmidler, som transporteres på køl fra fabrik til forbruger, og så tillade kunstige levetidsforlængere i de områder af EU, som selv beder om lov f.eks. til at putte medicin i ost og pølse? Hvad er Santers begrundelse for, at vi i Danmark skal tillade natamycin og mycin i ost og pølse? Natamycin fås på apoteket som middel mod f.eks. underlivs- eller øjenbetændelse. Hvad er begrundelsen for, at vi skal behandles mod underlivsbetændelse gennem ostemadder? Hvorfor må vi ikke mere forbyde farvestoffer, der kan give allergi? Hvorfor kan vi ikke selv få lov til at bestemme over vores daglige mad? Hvorfor skal alle regler partout være ens? Der er kun én logisk begrundelse for en ensartet lovgivning: ønsket om at skabe en fælles stat uden indre grænser. Det er denne tvangstanke om Europas grænseløst forenede stater, som nu i praksis lægger også nyttigt internationalt samvirke for had. For det er jo ikke ufornuftigt at have fælles regler for beskrivelse af agurkers krumning og jordbærs størrelse. Det ufornuftige er at gøre standarder til tvangslovgivning i stedet for blot et tilbud til dem, som ønsker at handle over grænserne.
Vi vil endnu en gang gerne opfordre Kommissionen til at gennemgå de 21.000 EU-regler for overdreven centralisme og skabe mere frihed til medlemslandene.

Gollnisch
Hr. formand, mine damer og herrer, regeringskonferencen har efter alt at dømme især beskæftiget sig med bekæmpelsen af kriminalitet, beskæftigelsen og det palæstinensiske spørgsmål. For så vidt angår bekæmpelsen af organiseret kriminalitet slår såvel Parlamentet som topmødet til lyd for at styrke fællesskabsmekanismerne med henblik på et intensiveret samarbejde, men dette kan ikke skjule viljen til at lægge samarbejdet på området indre og retlige anliggender over i fællesskabsregi tillige med en række andre politikker, herunder først og fremmest indvandringspolitikken.
Det er nødvendigt fra tid til anden at erindre om, at international eller tværnational kriminalitet, uanset hvilken form den antager - terrorisme, narkotikahandel - i realiteten er en direkte følge af afskaffelsen af kontrollen ved Unionens indre grænser og staternes manglende evne eller for nogles vedkommende, f.eks. Nederlandene, manglende vilje til at sikre en virkelig kontrol ved de ydre grænser. Den måde, som Unionen i øjeblikket fungerer på, skaber dramatiske problemer, som man dernæst paradoksalt nok forsøger at bruge som argument for nye fællesskabsbeføjelser.
For så vidt angår arbejdsløsheden, har man på intet tidspunkt taget fat på de to vigtigste europæiske årsager til denne svøbe: på den ene side den fælles mønt og de hermed forbundne deflatoriske politikker og på den anden side frihandelen. Den Økonomiske og Monetære Union har fra at have været et instrument til forbedring af det fælles markeds funktionsmåde udviklet sig til et urørligt dogme, en europæisk grundermyte, som ikke kan drages i tvivl.
Mange medlemsstater vil uden tvivl kunne opfylde Maastricht-kriterierne i 1998, hvor de, der kan deltage i den tredje fase vil blive udvalgt. Men det vil være ved hjælp af kreativ bogføring på en række områder, budgetstramninger og forringelse af de sociale beskyttelsessystemer, hvilket i bedste fald i nogle lande vil have fået underskuddet ned under det tilladte niveau og i værste fald vil have vist staternes vilje til at opfylde kriterierne, men på bekostning af det almene velfærd.
Hvad angår det palæstinensiske spørgsmål har den franske præsident forsøgt at få fastlagt en politisk holdning. Tyskland ønskede ikke, at man kom ind på spørgsmål, der berørte Israel, da man i Tyskland altid er bange for at blive mistænkt for at have bagtanker, uanset hvilken holdning man forfægter. Der kan i realiteten ikke registreres andet end svage tilløb til at frigøre sig fra det amerikanske åg, hvilket tilsyneladende er stødt på en intens diplomatisk aktivitet. Det forlyder, at den israelske repræsentation ved De Europæiske Fællesskaber skulle have anmodet Europa-Parlamentets medlemmer om ikke at fremme Unionens politik. Det vil sige, at det er alt eller intet: hvis man ikke har gjort alt for Israel, har man intet gjort.

Colajanni
Hr. rådsformand, hr. kommissionsformand, i disse år har Den Europæiske Union udført et stort stykke arbejde i Mellemøsten ved ydelse af massiv økonomisk støtte til palæstinenserne, indgåelse af bilaterale aftaler med landene i området, ydelse af afgørende bistand til valgene i Palæstina, afholdelse af Barcelona-konferencen og støtte til fredsprocessen. Alt dette anerkendes ikke politisk. Der er ingen tvivl om, at fredsprocessen i dag er i en meget alvorlig krise. Den Europæiske Union har indtaget en stilling, som vi værdsætter, nemlig Rådets stilling, som synes os tilstrækkelig klar, og jeg må sige, at jeg tillige påskønner det arbejde, der er udført af den nuværende rådsformand i området i de seneste uger.
Det uløste problem vedrører Unionens politiske rolle. Rådet tænker på en særlig udsending, men mig forekommer det, at denne udsending skal være en af de største politiske ledere og regeringschefer, som vi har i Europa, ellers er det til ingen nytte. Vi har allerede begået en fejl ved at overlade ledelsen af valgene i Palæstina til en tjenestemand. Men først og fremmest må vi sørge for, at Unionens politiske rolle accepteres, men det er ikke tilfældet for Israels vedkommende. Minister Levy har bekræftet, at denne rolle er utænkelig under fredsforhandlingerne, men vi må frem til, at Den Europæiske Union får plads ved forhandlingsbordet sammen med USA's udsending.
Indtil nu har dette krav været fremsat diskret, men sådan skal det ikke længere være. Vi har fremsat det offentligt. Dette har rådsformand Dick Spring gjort på Rådets vegne, og det har Chirac gjort i Damaskus, men det er bl.a. blevet behandlet uværdigt i Israel. Det samme har den italienske statsminister Prodi gjort i Cairo. Nu, hvor vi har fremsat kravet offentligt, må vi sørge for at få det opfyldt. I øjeblikket forkastes det. Hvordan skal vi slå igennem? Dette er et væsentligt politisk problem for Unionen i dette øjeblik, og vi vil være interesseret i at høre, om Rådet er ved at fastlægge en strategi for at nå dette resultat.
I resolutionen fra topmødet i Dublin kræver både socialdemokraterne og PPE, så vidt jeg ser, at Rådet og Kommissionen skal udarbejde en udtømmende og engageret beretning om Mellemøsten til fremlæggelse i november, hvorfor vi ikke finder det hensigtsmæssigt nu at vedtage en forhastet og kun delvis beslutning i EuropaParlamentet.

Gil-Robles Gil-Delgado
Hr. formand, hr. rådsformand, hr. kommissionsformand, mine damer og herrer, topmødet i Dublin gav, efter hvad man fortæller os, den tiltrængte politiske impuls til regeringskonferencen. Det glæder os, og vi afventer nu det første udkast til traktatændring, som det irske formandskab utvivlsomt vil vide at give et passende indhold. Tidsplanen er vigtig - indholdet er endnu vigtigere. Europa-Parlamentet, der repræsenterer unionsborgerne, har klart tilkendegivet, hvad dette indhold skal bestå i.
Jeg skal ikke her komme ind på de beslutninger, som alle kender, men blot fremhæve nogle vigtige punkter. For det første nødvendigheden af at udstyre Unionen med de instrumenter og procedurer, der er nødvendige, for at dette Europa uden grænser kan blive et integreret europæisk område, for så vidt angår arbejde, handel, turisme og kultur, men ikke for så vidt angår terrorisme, narkotikahandel, handel med og udnyttelse af kvinder og børn, indvandrermafiaer og indsmugling af ulovlig arbejdskraft og alle de andre former for organiseret kriminalitet.
For det andet er det uomgængelig nødvendigt at øge samarbejdet mellem medlemsstaterne og tilrettelægge det på en sådan måde, at det bliver muligt effektivt at bekæmpe arbejdsløsheden og den sociale udstødelse uden at sætte den økonomiske og monetære stabilitet, som det koster så store anstrengelser at opnå, og at fastlægge løsninger med henblik på at hindre, at saneringen af økonomierne ender med at ødelægge den europæiske socialmodel, som det er vores gruppe magtpåliggende at bevare. At give Unionen håndjern på, for så vidt angår bekæmpelsen af fattigdom og social udelukkelse vil være helt uacceptabelt, netop i år, der er udnævnt til det internationale år for udryddelse af fattigdommen.
For det tredje må vi udvikle den ineffektive og tøvende fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik til en troværdig og gennemslagskraftig politik. Det har De selv været inde på, hr. kommissionsformand, og derfor skal jeg ikke uddybe dette punkt nærmere.
Intet af det ovenstående vil kunne opnås uden en reform af de europæiske institutioner med henblik på at gøre dem mere gennemsigtige, effektive og demokratiske, hvilket forudsætter, at Parlamentet styrkes i alle tre funktioner, både som lovgiver, budgetmyndighed og kontrolinstans. En udbygning af demokratiet og gennemsigtigheden kan ikke opnås uden en sideløbende udbygning af det parlamentariske system. Disse to faktorer har i de sidste to århundreder været uadskillelige på vort kontinent. Der kan ikke være tale om et ægte demokrati, hvis der ikke findes et Parlament med de fornødne beføjelser og den fornødne uafhængighed til at varetage ovennævnte tredobbelte funktion. Det er utroligt, at det skal være nødvendigt her i 1996 at erindre om denne indlysende sandhed.
Hr. kommissionsformand, hr. rådsformand, på et tidspunkt, hvor vore medborgere ser med bekymring på fremtiden, er det vores pligt, så ofte det er nødvendigt, at erindre om, at fred og velstand i vores Union forudsætter, at der dag for dag skabes størst mulig fælles interesse omkring denne målsætning, og et sådant resultat vil ikke kunne opnås uden et respekteret, stærkt og demokratisk Parlament.

Morán López
Hr. formand, hr. rådsformand, hr. kommissionsformand, det irske formandskab og topmødet i Dublin har taget de vigtigste unionsspørgsmål op til behandling på et tidspunkt af afgørende betydning for Fællesskabet, for Unionen.
På den ene side kan det konstateres, at de overordnede temaer er ved at blive identificeret. På den anden side kan der registreres en stigende modvilje mod at deltage i Fællesskabet en modvilje, som undertiden får et spektakulært udtryk, som det sås ved de europæiske valg i Østrig og Finland. Et »floromvundet« syn på Unionen vil ikke være holdbart, men snarest selvmorderisk. Et tragisk syn på de forestående spændinger ville være overdrevet. Efter min mening har det irske formandskab vist stor handlekraft i Mellemøsten-spørgsmålet, og jeg vil i lighed med den foregående taler gøre opmærksom på, at Europas værdighed ikke alene skal måles i Bosnien, men også på dets indsats for at få genoptaget fredsprocessen i Mellemøsten. Da Amerika i øjeblikket er optaget af det forestående valg, er det efter min mening kun Europa, der som en udefrakommende instans har mulighed for at bidrage til at videreføre fredsprocessen.
I den forbindelse vil jeg gerne komplimentere medlemmerne af den franske delegation og de forskellige partier for den værdige og utvetydige holdning som den franske præsident, hr. Chirac, i går indtog i Israel og Jerusalem.
Det irske formandskab har ud over den ovennævnte eksterne aktion - efter min mening med rette - understreget nødvendigheden af at prioritere spørgsmålet om den europæiske samfundsmodel og beskæftigelsen. Et samfund uden beskæftigelse - som har opgivet håbet om at skabe beskæftigelse - er et svagt samfund, og vor nuværende materielle velstand kan meget vel være i overhængende fare.
Tidsplanen for regeringskonferencen er nu blevet fastsat. Tidsplanen er selvfølgelig altid noget, men indholdet er vigtigere. Og dette indhold skal omhandle en udvidelse af fællesskabsbeføjelserne, en fællesskabsovertagelse af den tredje søjle samt visse andre processer, hvor der ikke længere er grund til den store optimisme.
Nogle eksempler på ovennævnte tendenser: der sker ikke tilstrækkelige fremskridt i retning af indførelse af flertalsafgørelser, og heller ikke udviklingen i den fælles beslutningstagning, som er så vigtig for at give Parlamentet vitalitet - for at give det en selvstændig betydning, så det ikke ender som en forsamling, der blot dublerer den lovgivning, der fastsættes fra anden side - går i den retning, vi kunne ønske. Men under alle omstændigheder må vi bevare håbet, takke det irske formandskab og håbe, at der i de resterende fremkommer nye impulser, således at irske formandskab kan forelægge en relevant tekst på topmødet i Dublin i december.

Nassauer
Hr. formand, i det omfang topmødet i Dublin beskæftigede sig med den tredje søjles områder, bekæmpelse af kriminalitet og narkohandel, blev det klart, at her bliver kløften mellem det, borgerne forventer, og det, der rent faktisk opnås, stadig større. De ærede rådsmedlemmer går, med forlov, stivbenede rundt på dette område og giver sig god tid, tager en tråd op hist og her, men viser overhovedet ingen vilje til at gå beslutsomt frem.
Det siges, at man bliver nødt til at afvente det britiske valg, før det virkelig går fremad. Denne forklaring er en kimære. Det er ikke det britiske valg, der forhindrer et fremskridt i bekæmpelsen af europæisk kriminalitet, men den manglende vilje til at løse disse problemer i fællesskab, og dét ikke kun i Storbritannien, men også i andre lande. Det siges endvidere, at en fælles løsning krænker nationalstatens suverænitet. Det er et skræmmebillede fra sidste århundrede, som nogle regeringer bærer frem foran sig som et afgudsbillede fra før kristendommens indførelse. Ret beset er suverænitet udtryk for national uafhængighed. Den sikrer gennemførelsen af nationale interesser. I dag er national suverænitet et påskud, der misbruges til at forhindre en fælles løsning af vigtige problemer. Det var ikke det, der var tanken med national suverænitet. Den så misforståede nationale suverænitet lader sig ikke lede af borgernes interesser og kæmper ikke for dem. Organiseret kriminalitet, bestemmelser om indvandring og flytning til Europa er spørgsmål, som i dag kun kan løses i fællesskab. Det er forkert, at de indre grænser, der er ved at falde bort, først gjorde organiseret grænseoverskridende kriminalitet mulig. De grænser, der er ved at falde bort, er snarere en følge af vor tids mobilitet, fordi vi jo ikke længere rejser med diligence, men tager et jetfly. Det skal moderne politik leve op til. Det kan den kun europæisk, gældende for hele Europa. Rådet bliver nødt til at beslutte sig til omsider at finde disse løsninger.

Guigou
Hr. formand, personligt ventede jeg mig ikke meget af det ekstraordinære topmøde i Dublin. I modsætning til dem, der nærede store håb dertil, er jeg således ikke skuffet over resultaterne.
Hvad indholdet angår, var dette topmøde kun en afspejling af de personlige repræsentanters arbejde, der, som alle ved, er gået i stå, hvilket der ikke er noget forbavsende i, eftersom der ikke kommer nogen politiske impulser, hverken fra udenrigsministrene eller fra stats- og regeringscheferne. Jeg er derfor lige så bekymret nu, som jeg var efter Det Europæiske Råd i Firenze. Men på trods af det uformelle mødes lave profil, har det ikke været overflødigt. Stats- og regeringscheferne har omsider selv gjort regeringskonferencen til genstand for debat. De har vist vilje til at gøre konkrete fremskridt på topmødet i Dublin i december. Vi må håbe, at det rent faktisk sker. Det er i hvert fald nødvendigt, hvis Det Europæiske Råd skal overholde den tidsplan, det selv har fastsat, ifølge hvilken regeringskonferencen skal afsluttes i Amsterdam i juni 1997.
Overholdelsen af tidsplanen må ikke ske på bekostning af indholdet i traktatændringen. Det er bedre at bruge nogle uger eller måneder mere og sikre, at resultatet er på højde med udfordringen, der som tidligere nævnt først og fremmest består i at sætte Unionen i stand til at imødekomme borgernes krav og forberede udvidelsen.
Jeg vil gerne her hylde det irske formandskab, som ikke har sparet på kræfterne for at fastholde konferencens ambitionsniveau. Jeg opfordrer det til at udvise samme engagement i forbindelse med udarbejdelsen af den tekst, der skal fungere som grundlag for drøftelserne på Det Europæiske Råd i Dublin i december, for det er absolut nødvendigt, at konferencens ambitioner stadfæstes. Jeg ønsker, at det irske formandskab i sine forslag indarbejder alle de elementer, som vi alle ved er absolut nødvendige for at tage de kommende udfordringer op. Foruden en reform af institutionerne og af den anden og den tredje søjle, som er yderst vigtige spørgsmål, er det den europæiske samfundsmodel, der er på spil. Jeg håber ikke, at jeg tager fejl af tendenserne.
Mit håb er vokset en smule med hensyn til kapitlet om beskæftigelse, som Parlamentet har insisteret så kraftigt på, for så vidt som jeg konstaterer, at ud over Europa-Parlamentets forslag har fem lande, herunder Irland, fremlagt en tekst, og at et flertal af medlemsstaterne tilslutter sig tanken om at indføje kapitlet om beskæftigelse i regeringskonferencens arbejde. Hvordan kan vi overhovedet påstå at ville bringe Europa tættere på borgerne, hvis vi ikke tager fat på dette problem, og hvis vi ikke samtidig tager det dramatiske spørgsmål om social udstødelse op til behandling? Vi må ligeledes vinde borgernes tillid til en reform af institutionerne og indlejre det indre marked i et sæt fælles spilleregler og fælles politikker, hvor afgørelserne træffes med kvalificeret flertal, og hvor det bliver muligt at fastsætte afbalancerede konkurrenceregler til gavn for almenvellet.
Regeringskonferencen må ikke løbe ind i et dødvande. Det ville være at stikke sig selv blår i øjnene at tro, at den fælles valuta i sig selv kan føre til en politisk reform. Hvis konferencen bliver en fiasko eller kun når frem til minimale resultater, vil det få en negativ afsmitningseffekt, og indførelsen af den fælles valuta ville da ske under de dårligst tænkelige psykologiske betingelser, helt ude af trit med borgernes forventninger.
Jeg mener følgelig, at vi har brug for en meget ambitiøs konference, og at kun en ambitiøs reform vil være acceptabel for Parlamentet, selv om det medfører, at konferencens afslutning må udskydes til efter topmødet i Amsterdam.

Cushnahan
Hr. formand, hr. Spring, lad mig for det første oprigtigt byde Dem som rådsformand velkommen under vor forhandling, og lad mig for det andet på vegne af vor gruppeformand, Wilfried Martens, og vor gruppe forsikre Dem om vor helhjertede støtte til fredsprocessen i Nordirland og til den irske regerings håndtering af den såvel som vor fulde støtte til, at de europæiske midler, der er nødvendige til at understøtte denne proces, stilles til rådighed.
Ratifikationsprocessen som led i Maastricht blev meget mere vanskelig, fordi de europæiske borgere ikke var overbeviste om, at Den Europæiske Union havde evnen eller viljen til at løse deres problemer. Vi risikerer at begå den samme fejl igen, navnlig på området indre sikkerhed og især med hensyn til bekæmpelsen af narkotika. Det irske formandskab skal komplimenteres for at gøre dette spørgsmål til en af sine hovedprioriteter. Men desværre fremgår det på ingen som helst måde af Rådet i Dublin eller andre rådssamlinger, at alle medlemsstater finder det lige så presserende. Den internationale narkotikahandel er en forretning, hvor der cirkulerer tusind millioner dollar. Med disse midler kan den korrumpere vort samfunds og dets institutioners integritet, da de, der er involveret i denne aktivitet, kan købe juridisk og politisk beskyttelse og korrumpere aspekter af vore retlige systemer og vore retshåndhævelsessystemer.
Over for en så kolossal fjende er den europæiske reaktion splittet og fuldstændig utilstrækkelig. Dette kan bedst anskueliggøres på baggrund af, at vi i denne uge behandlede Den Europæiske Unions budget for 1997, hvor der er bevilget et ynkeligt beløb på 25 mio ECU til at løse dette problem på alle fronter på europæisk plan. Men utilstrækkelige midler er kun én del af problemet. Desværre har medlemsstaterne forskellige og ofte modstridende holdninger til, hvordan narkotikaproblemet bør gribes an, hvad enten det drejer sig om legalisering, domfældelse, forebyggelse eller rehabilitering.
Hvis vi er seriøse, skal vi lære at tale med én røst og optræde som en enhed. I denne forbindelse blev jeg forfærdet over at høre de nylige udtalelser fra kommissær Bonino, som for nylig gik ind for en legalisering af såkaldte bløde stoffer. Det er ikke hende portefølje, og hendes udtalelser underminerer Kommissionens, Rådets og Parlamentets strategi på dette følsomme område. Hvis hun fortsat ønsker at fremme disse synspunkter, bør hun træde tilbage fra sit kommissærembede.
Hvis vi ønsker at sikre, at den igangværende regeringskonference bliver en succes, er Den Europæiske Union nødt til at vise over for vore borgere, at vi kan løse deres problemer. Ingen steder er dette mere klart end i forbindelse med narkotikaproblemet, som optager forældre i alle medlemsstater. Vi skal være i stand til at forsikre dem om, at vi kan vinde kampen mod disse onde kræfter, som rammer de mest sårbare i vort samfund.
Inden vi forlanger nye og øgede beføjelser på den igangværende regeringskonference, skal vi kunne vise vore borgere, at vi i videst mulige udstrækning udnytter de beføjelser, vi har, til bedste for dem.

Dury
Hr. formand, også jeg vil gerne takke det irske formandskab, så meget mere som det i lighed med Belgien viser, at det ikke er nødvendigt at være et stort land, hverken hvad indbyggerantal eller areal angår, for at spille en vigtig rolle på europæisk plan.
Dog ville jeg i Deres sted spørge mig selv, hvilket stykke vi spiller med i, hvilket teater og hvilken rolle vi spiller? Jeg hørte hr. Martens, formanden for Det Europæiske Folkepartis Gruppe, sige, at det var nødvendigt at fremme demokratiet i Europa, at det var nødvendigt at tage hensyn til borgernes ønsker, og at det var nødvendigt at løse beskæftigelsesproblemet. Jeg nærer ikke den ringeste tvivl om hans oprigtighed, jeg nærer stor respekt for ham, men der er jo også britiske konservative i hans gruppe! De kunne overbevise hr. Major om, at det er nødvendigt at udvide området for kvalificerede flertalsafgørelser i Rådet og fremme demokratiet i Europa!
For så vidt angår beskæftigelsesproblemet, er det Helmut Kohl selv, der har sagt, at beskæftigelsen ikke er et europæisk spørgsmål, at det henhører under de enkelte medlemslande at skabe beskæftigelse! For mit eget vedkommende ved jeg, at i mit land, hvor der vil blive afholdt en strejke af én dags varighed i næste uge, kan vi ikke gøre noget alene. Det er nødvendigt at overtale hr. Kohl til at gøre en indsats til fordel for beskæftigelsen! Som det er blevet sagt, er det nødvendigt at imødekomme borgernes krav. Men borgerne spørger sig selv hvorfor man holder dem hen på den måde. Stats- og regeringscheferne har selv besluttet at finansiere de store projekter, og dernæst siger hr. Theo Waigel som den første: nej, vi vil ikke finansiere dem!
Men det er minsandten nødvendigt at overbevise ham om, at Europa-Parlamentet vil finansiere dem! En kort bemærkning henvendt til forsamlingen: vi skal - og det er Dem, jeg endnu en gang udfordrer - drøfte budgettet, og vi konstaterer, at Rådet forelægger os et uacceptabelt budget. I stedet for, om jeg så må sige, at gå i nærkamp med budgettet og bruge vores magt, hvad gør vi da? Vi tøver og fortæller os selv, at man skal passe på tyskerne, at vi må forsøge at bevare roen og forhandle pænt og urbant.
Hvilket resultat vil vi få ud af det? Vi er en samling europarlamentarikere, som ikke vil slås for vores sag: De vil ikke kæmpe for sagen, men efter min oprigtige mening, skulle vi måske i stedet for at holde smukke taler fra tid til anden vise en smule kampånd og slagkraft. I Belgien har der været en demonstration, og jeg spørger: hvad viste demonstranterne os? De viste, at det er på tide at holde op med at lyve for dem, at man ikke skal lade dem tro, at man vil løse alle problemerne, når vi ikke får de fornødne midler hertil!

Robles Piquer
Hr. formand, hr. rådsformand, hr. kommissionsformand, jeg vil kort redegøre for Det Europæiske Folkepartis Gruppes holdning til situationen i Mellemøsten.
For det første vil jeg gerne udtrykke tilfredshed med hr. Springs rejse og de drøftelser, han har ført (takket være denne rejse var Den Europæiske Union tilstedeværende på det rette tidspunkt) samt udtrykke ønske om, at der sker en opfølgning heraf, og at rådsformanden vil være så elskværdig at aflægge os et nyt besøg her i salen og give os en generel redegørelse om situationen og den formodede udvikling.
Måske ville det også være på sin plads, hr. rådsformand, at overveje at nedsætte en permanent arbejdsgruppe, som kan fungere som forbindelsesled mellem Rådets, Kommissionens og Parlamentets tjenestegrene og dermed i situationer som denne foregribe etableringen af et center til aktiv forebyggelse af kriser, om hvilket Parlamentet tidligere har udtalt sig.
Vi må holde os i permanent kontakt med hinanden, for at der kan blive tale om en virkelig europæisk aktion - lidt i stil med den som den højlydte aktion, der i de seneste dage er gennemført af den franske præsident, som vi må komplimentere for hans håndtering af en så vanskelig situation. Vi må på samme tid dog påpege, at der er en vis ambivalens forbundet med denne rejse, fordi den blev gennemført i hans egenskab af fransk statschef, men absolut ikke på hele Det Europæiske Fællesskabs vegne. Det var således en vigtig, men udpræget national, aktion.
Efter vores mening skal Unionen ikke blot fungere som en kasse, man kan hente ressourcer fra, den skal også have en fælles politisk tilstedeværelse. Sådan har det desværre ikke været, idet den i højere grad har fungeret som en »kasse« end som en politisk stemme på trods af hr. Bildts beundringsværdige indsats i Bosnien. Osloaftalerne må videreudvikles, idet de omhandler et vigtigt spørgsmål, nemlig sikkerheden for de to berørte folk, herunder selvfølgelig også det israelske folks sikkerhed.
Men vi kan ikke stille os tilfreds med fastlåste situationer, som den man agter at opretholde i Hebron. Det er ganske enkelt ikke holdbart, at 400 udsendte bosættere i et så spændingsfyldt klima vanskeliggør livet for 150.000 palæstinensere. Freden må vende tilbage til regionen på grundlag af de forskellige aftaler, vi har undertegnet - Madrid-konferencen, Oslo-aftalerne, aftalen mellem Den Europæiske Union og Israel -. Til sidst vil jeg sige, at det er vigtigt at vore møder, som det var tilfældet i Barcelona, omhandler hele regionen, og vi håber, at et sådant helhedsperspektiv tages i betragtning på de kommende møder, hvor rådsformanden utvivlsomt vil beære os med sin tilstedeværelse.

Maij-Weggen
Hr. formand, jeg vil indlede med at komplimentere det irske formandskab for den måde, hvorpå regeringskonferencen bliver grebet an. Man gør det godt. Man gør det konstruktivt og - efter min fornemmelse - også med et vist held, ikke mindst fordi det irske formandskab har sat sig som mål at fremlægge et traktatudkast i december. Det synes jeg er væsentligt. Det betyder også, at Nederlandene virkelig kan gå i gang med forhandlingerne og virkelig kan gøre et forsøg på at blive færdig i juni, og at man ikke endnu en gang skal begynde forfra. Derfor takker jeg det irske formandskab for den energiske måde, det har grebet sagen an på.
Alligevel vil jeg som ordfører for Parlamentet vedrørende regeringskonferencen endnu en gang trække de virkelig betydningsfulde punkter frem. Det gælder i første række om at gøre Den Europæiske Union mere gennemsigtig. Det er særdeles vigtigt - også i Rådet. Nu må forhandlingerne og afstemningerne gøres offentlige. Det vil gøre Unionen mere demokratisk, også hvad Parlamentets rolle angår, og det vil sige afskaffelse af veto i beslutningsprocessen. Jeg finder, at det er et absolut must .
På det politiske område mener jeg, at der må ske noget på beskæftigelsesområdet. Det må fastlægges bedre i traktaten. På den interne sikkerheds område, i kampen mod den internationale kriminalitet og på det udenrigspolitiske område. Efter min mening er det de seks punkter, som regeringskonferencen absolut skal nå frem til at give et positivt svar på.
Så til udenrigspolitikken. Det er godt, at det er besluttet at sende hr. Spring til Mellemøsten. Men jeg må dog sige, at indtrykket af Unionen i øjeblikket er meget diffust. Hr. Spring er taget til Mellemøsten på Unionens vegne, men nu er hr. Chirac i gang med at rejse rundt dér. Han lader endda selv skinne igennem, at også han er der på Den Europæiske Unions vegne. Og så er ydermere hr. Prodi i Kairo. Også han afgiver en række erklæringer, der bliver skrevet på Unionens konto. Dette viser da, at det er tvingende nødvendigt, at Unionen taler med én mund og med én tunge og optræder koordineret. For dette efterlader sandelig et grumset billede.
Til sidst endnu en bemærkning. I går aftes havde vi en debat om Burma. Parlamentet udtalte igen i denne debat i bred enighed, at der må gøres noget mod dette land. Egentlig er man for en økonomisk boykot. Må jeg her appellere til det irske formandskab om at hugge denne knude over og gøre USA følgeskab. Det er virkelig nødvendigt. Vi kan roligt sige, at Burma befinder sig i samme situation som Chile og Sydafrika i firserne. Lad os ikke vente til alt går galt dér.

Formanden
Jeg har modtaget to beslutningsforslag vedrørende Det Europæiske Råds møde i Dublin og fire beslutningsforslag vedrørende fredsprocessen i Mellemøsten, fremsat i overensstemmelse med artikel 37, stk. 2, i forretningsordenen.

Spring
Hr. formand, jeg takker medlemmerne af Europa-Parlamentet for de bemærkninger, de har fremsat her, og for den velkomst, de har givet mig, samt generelt for indholdet af deres bemærkninger. Jeg mener, at dette er en meget nyttig foranstaltning. Det er et meget vigtigt bindeled mellem Rådet og Parlamentet at få lejlighed til at komme her og aflægge beretning for Parlamentet om det første topmøde i Dublin sammen med kommissionsformanden og efterfølgende høre Deres synspunkter. Det er netop det, den politiske kunst drejer sig om. Jeg har haft lejlighed til at lytte meget nøje til 25 indlæg fra forskellige partier og deres ledere og fra de forskellige grupper. Dette er en meget vigtig foranstaltning, da vi ønsker at styrke de arbejdsmæssige og institutionelle forbindelser mellem Parlamentet og Rådet.
Lad mig som irsk udenrigsminister sige, at jeg også glæder mig over, at Europa-Parlamentet gentog sin støtte til fredsprocessen i Nordirland. Dette er yderst vigtigt, og det er absolut meget vigtigt for os på et vanskeligt tidspunkt i fredsprocessen, at Europa-Parlamentet tilkendegiver en meget stærk støtte til processen, hvor jeg ved, at vi alle ønsker at se, at vore forhandlinger bliver afsluttet med et godt resultat.
Det Europæiske Råd bekræftede på sin ekstraordinære samling i Dublin tidsplanen fra Firenze, dvs. at regeringskonferencen skal være afsluttet inden samlingen i Amsterdam i juni 1997. Det bekræftede også, at det var nødvendigt at bevare ambitionsniveauet for konferencen; de interne og eksterne udfordringer, som Unionen står over for, er af en sådan art, at vi skal sikre, at Unionen har de fornødne virkemidler og styrkes. Det gik som en rød tråd gennem mange af indlæggene i formiddag. Det budskab, jeg gerne til formidle til Parlamentet i dag med hensyn til regeringskonferencen, er, at vi vil være ambitiøse, og at vi vil afslutte arbejdet til tiden i overensstemmelse med det mandat, vi fik i Firenze.
Samlingen i Dublin var en ekstraordinær samling i Den Europæiske Union, det var ikke et uformelt topmøde. Samlingen i Dublin var et Europæisk Råd, alle medlemmerne af Det Europæiske Råd var til stede, og som det er praksis på samlingerne i Det Europæiske Råd, talte Europa-Parlamentets formand til Det Europæiske Råd om spørgsmål, der optager Europa-Parlamentet. Samtidig var det en ekstraordinær samling i Det Europæiske Råd, og den var kendetegnet ved, at der ikke blev forelagt formelle skriftlige konklusioner. Det var gjort helt klart fra begyndelsen, og der var ingen som helst forventning om, at der ville komme formelle konklusioner.
De indlæg, der blev fremsat her i dag, samlede sig om de områder, som især optager Parlamentet, Rådet og Kommissionen: henvisningerne til beskæftigelse og social udstødelse, som fortsat står øverst på Den Europæiske Unions dagsorden, og også spørgsmålet om narkotika og vore bestræbelser på at bekæmpe narkotika. Mens man for 3-4 år siden talte om narkotika og gav udtryk for bekymring, tager vi nu for første gang i mange år seriøst fat på spørgsmålet om narkotika og international kriminalitet. Der er ved at blive forelagt en række foranstaltninger, og forhåbentlig vil der blive forelagt fælles aktioner inden afslutningen af vort formandskab for at sikre, at vi tager fat på det, der er et meget alvorligt spørgsmål, denne narkotikasvøbe, for os alle som politikere og også som forældre. Vi er nødt til at samarbejde. Intet enkelt land i Europa, intet enkelt land i verden vil kunne tackle narkotikaspørgsmålet alene. Det er blevet meget klart, og vi har brug for samarbejde på internationalt plan. Vi gør alt, hvad vi kan i denne henseende.
Spørgsmålet om Den Europæiske Unions udvidelse spiller en rolle, uanset om det drejer sig om politisk stabilitet eller spørgsmål om sikkerhed. Vi skal forberede os på udvidelsen. Den står højt oppe på dagsordenen, og vi vil gøre alt, hvad vi kan under det irske formandskab for at sikre, at den får den opmærksomhed, den er berettiget til. Vi går stærkt ind for udvidelsen. Seks måneder efter regeringskonferencens afslutning vil forhandlingerne blive indledt, og der skal, som et medlem sagde, træffes en del forberedelser. Dette arbejde finder sted i Kommissionen i relation til udfordringerne i forbindelse med udvidelsen. Unionen står over for mange udfordringer i forbindelse med udvidelsen, men der er også mange muligheder. Vi skal holde os begge dele for øje, når vi behandler spørgsmålet om udvidelsen.
Med hensyn til Den Økonomiske og Monetære Union fortsættes arbejdet på teknisk plan, og på topmødet i Dublin i december vil der blive aflagt omfattende rapport om de forskellige spørgsmål. Der blev i formiddag rejst mange spørgsmål vedrørende de eksterne forbindelser, og i en overskuelig fremtid vil prioriteterne fortsat være fredsprocessen i Mellemøsten, det tidligere Jugoslavien, vore forbindelser med Rusland og forbindelserne mellem EU og USA. Vi havde også topmødet med Japan for nogle uger siden.
Med hensyn til fredsprocessen i Mellemøsten, som mange medlemmer knyttede kommentarer til her i formiddag, redegjorde jeg i min beretning om det ekstraordinære Europæiske Råd detaljeret for vor strategi og vore aktiviteter til støtte for fredsprocessen i Mellemøsten. Vi fastlagde meget klart på Det Europæiske Råd, hvilke foranstaltninger vi mener er nødvendige for at fremskynde fredsprocessen. Vi vil fortsat aktivt bruge vor indflydelse over for parterne i regionen med henblik på at fremme udviklingen på grundlag af de eksisterende aftaler. Unionen vil fortsat nøje iagttage drøftelserne mellem Israel og palæstinenserne, som befinder sig i en meget kompleks og vanskelig fase, som vi har set i de seneste par døgn. Mit nylige besøg i regionen understregede Unionens fulde støtte til bestræbelserne på at genoplive fredsprocessen, og andre europæiske lederes besøg i regionen, f.eks. præsident Chiracs besøg, er yderligere konkrete udtryk for Europas interesse for og engagement i Mellemøsten og for vort fælles anliggende, nemlig at fremme målet med en retfærdig, omfattende og varig fred. Der blev stillet spørgsmål om, hvorvidt vi vil træffe yderligere foranstaltninger, og vi er for øjeblikket ved at udarbejde planer for et trojkabesøg i regionen inden det irske formandskabs afslutning.
Som svar til hr. Teverson, som stillede to spørgsmål: Fleksibilitet står på dagsordenen, og det vil skulle drøftes. Frankrig og Tyskland er kommet med et diskussionsoplæg, men resultatet vil skulle kunne accepteres af alle medlemsstater i betragtning af regeringskonferencens art, og jeg kan ikke se, at den proces skulle tilsigte at isolere nogen medlemsstat. Vil der komme endnu en regeringskonference? Som formand for regeringskonferencen håber jeg det absolut ikke. Dette er Europas mulighed for at komme videre og træffe afgørelser. I Dublin var det absolut et centralt anliggende, at vi træffer afgørelser og afslutter vort arbejde inden Amsterdam i juni 1997. Det er efter min opfattelse i alle medlemsstaters interesse, og det er absolut også i Europas interesse med hensyn til det, vi ønsker at gøre fremover.
Jeg glæder mig over lejligheden til at have denne meningsudveksling med Dem. Jeg glæder mig over de indlæg, De er kommet med, og den vægt, De har tillagt spørgsmålene, da de er forelagt Rådet. Jeg vil absolut drage nytte af denne drøftelse, da vi har vor samling i Rådet for Almindelige Anliggender den 28. og 29. oktober. Jeg har til hensigt i den resterende del af det irske formandskab at arbejde meget nært sammen med Parlamentet og sammen med Dem dele formandskabets ambitioner og den energi og de bestræbelser, vi vil udfolde i formandskabet for at sikre, at vi tackler spørgsmålene. Mange af dem vil vi skulle tage fat på fra dag til dag, og jeg glæder mig absolut til at arbejde sammen med Dem i fremtiden.
Jeg vil blot påpege over for fru Roth, som omtalte kommissionsformanden og mig med et eller andet udtryk fra H.C. Andersen, at det ville være mig en glæde at få lejlighed til over for hende at redegøre nærmere for mange af de spørgsmål, det irske formandskab har på dagsordenen. Jeg er sikker på, at jeg kan overbevise hende om, at vi ikke kun er godt klædt på, men at vi også er fuldt ud orienterede!
(Munterhed og bifald)

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.

Udryddelse af fattigdom
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om højtideligholdelse af Den Internationale Dag for Udryddelse af Fattigdom.

De Rossa
Det er mig en stor glæde at have lejlighed til at tale til Parlamentet i anledning af Den Internationale Dag for Udryddelse af Fattigdom.
Globalt set er der forskellige definitioner af fattigdom og forskellige skøn over antallet af personer, der lever i ekstrem fattigdom. De Forenede Nationer skønner, at der er 1, 3 mia personer, hovedsagelig kvinder, børn, ældre, handicappede, indfødte befolkninger, indvandrere og flygtninge, som opretholder livet med mindre end det, der svarer til 1 USD om dagen, og er udelukket fra fuldt ud at deltage i samfundslivet og drage fordel af statsborgerskabet. Fattigdom og social udstødelse findes i en eller anden form i ethvert land og enhver by på denne planet. Fattigdom og udstødelse er helt igennem foruroligende fænomener.
Vi i denne relativt gunstigt stillede del af verden må spørge os selv, hvorfor det er lykkedes én gruppe lande at udrydde absolut fattigdom, men det ikke er lykkedes andre, hvorfor det via den teknologiske og økonomiske udvikling er lykkedes at forbedre kårene for kun de privilegerede få, ikke for hele verden, hvorfor de tentative skridt mod økonomisk vækst på et bredt grundlag, der blev iværksat i 1960'erne, løb ud i sandet, hvorefter mange lande kun sad tilbage med en lammende gældsbyrde, og det spørgsmål, der er allermest udfordrende: gør selve velstandsakkumuleringens struktur, at den enes berigelse i hele verden og i de enkelte lande medfører den andens forarmelse? Topmødet vedrørende fattigdommen i verden i København sidste år opstillede for os alle det ambitiøse mål, nemlig at udrydde den absolutte fattigdom i hele verden. Det opstillede også et andet vigtigt mål for os: en væsentlig nedbringelse af den generelle fattigdom og ulighederne i landene.
I min egenskab af socialminister i Irland og som formand for Socialministerrådet i Europa er det dette område, nemlig relativ fattigdom og uligheder i Unionen, som jeg gerne vil lade hovedparten af min tale i dag vedrøre.
Det meget klare budskab, jeg udledte af mødet i København, var, at forpligtelsen til at gøre noget i lande som Irland lå hos os selv, og jeg tog således hjem fast besluttet på seriøst at gøre et fremstød mod fattigdommen. Jeg fandt, at der selvfølgelig kunne tages umiddelbare praktiske skridt, som i det mindste havde en vis indvirkning på fattigdommen. I de seneste to år har vi i Irland derfor hævet det almindelige børnetilskud med næsten 50 %. Det er en god, målrettet foranstaltning til bekæmpelse af fattigdom, og det var et vigtigt første skridt. Men ud over umiddelbart praktiske foranstaltninger til bekæmpelse af fattigdom mente jeg, at vi havde brug for noget mere: en betydelig ændring af mentaliteten og af den administrative praksis, en ændring af beslutningsprocessen. På grundlag af mit forslag har den irske regering forpligtet sig til at gennemføre en national strategi vedrørende fattigdomsbekæmpelse, som har til formål at give behovene blandt de fattige og socialt udstødte en central placering i regeringens udformning af politikker. Dette er en kæmpeopgave, men vi gør gradvis fremskridt i nært samråd med de frivillige og ikke-statslige organisationer i Irland.
De væsentlige politiske områder, hvor der skal træffes foranstaltninger, er: utilstrækkeligt uddannelsesniveau, arbejdsløshed - navnlig langtidsledighed - tilstrækkelig indkomst, genrejsning af ugunstigt stillede områder med stor fattigdom samt bekæmpelse af fattigdom i landdistrikter. Den næste fase af forslagene til foranstaltninger på hvert af de fem væsentlige politiske områder vil blive forelagt regeringen til afgørelse. Efterhånden som strategien udvikles, håber jeg, at vi vil kunne dele vore erfaringer med andre medlemsstater i det forum, der måtte være passende og hensigtsmæssigt. Jeg har store forhåbninger til, at hele foranstaltningen vil stimulere en positiv ændring.
Lad os f.eks. tage utilstrækkeligt uddannelsesniveau. Ifølge forskningen tyder det på, at et land øger sit BNP med 9 % for hvert ekstra grunduddannelsesår, det giver sin befolkning. Uddannelse mindsker også ulighederne. I henhold til Verdensbanken øger blot en stigning på 1 % i den del af arbejdsstyrken, der får en uddannelse på sekundærtrinnet, den indkomstandel, som den fattigste halvdel af befolkningen modtager, med 6-15 %. Den tilføjer, at lande, der prioriterer grundlæggende menneskelige kvalifikationer på skole-, sundheds- og ernæringsområdet, ikke kun forøger velfærden direkte, men også med større sandsynlighed på lang sigt vil opleve en bedre indkomstfordeling og højere gennemsnitsindkomster.
Selv om nogle måske vil hævde, at dette kun gælder for udviklingslandene, anfører OECD, at dette også gælder for industrilandene. OECD siger, at hvis landene ikke har nok uddannede arbejdstagere, vil der opstå mangel på faglærte og inflationsskabende flaskehalse, personer med gode kvalifikationer er meget efterspurgte, og deres lønninger stiger, men resten sakker agterud. En udvidelse af grunduddannelsen kan således både være en målrettet foranstaltning til bekæmpelse af fattigdom og en investering med henblik på generel økonomisk vækst. Alle vinder gennem et sådant fremstød mod fattigdommen.
Som det hedder i den beslutning, De har fået forelagt i dag, skønnes det, at mere end 52 mio mennesker lever i fattigdom i Den Europæiske Union. Dette tal omfatter 17 mio arbejdsløse og 3 mio hjemløse. Fattigdom erkendes nu som et alvorligt problem af de europæiske institutioner og en udfordring for den måde, hvorpå Europa bør udvikle sig i det kommende århundrede. Den enighed, der for øjeblikket hersker i Europa med hensyn til bekæmpelse af fattigdom, kan opsummeres til, at social og økonomisk fremgang skal gå hånd i hånd: en stor arbejdsløshed, fattigdom og social udstødelse underminerer Den Europæiske Unions mål, som den i fællesskab har vedtaget med hensyn til høje standarder på områderne beskæftigelse, social beskyttelse og lige muligheder for kvinder. Den Europæiske Unions rolle har været at tilskynde medlemsstaterne til at vedtage minimumsstandarder for social beskyttelse med henblik på at sikre, at sociale krav, der er opnået i én stat, kan overføres til en anden, at overvåge udviklingen mod højere standarder for den sociale beskyttelse og at finansiere en række initiativer og programmer til bekæmpelse af fattigdom. Alt dette er så absolut på sin plads, men spørgsmålet er: Er det nok? Jeg tror, at alle vi, der går stærkt ind for den europæiske integration, vil vedgå, at vi ikke er så sikre for øjeblikket. Vi har travlt med de store projekter, såsom ØMU, og samtidig er vi foruroligede over, at Europa ikke tager fat på de reelle behov blandt særdeles mange af vore borgere. Vi har for størstedelens vedkommende heller ikke nogen klar vision af, hvordan Den Europæiske Union kan gøre dette effektivt i en nær fremtid.
Der kan rettes en begrundet kritik af Maastricht-traktatens manglende balance mellem de økonomiske og sociale dimensioner, men spørgsmålet er nu: Hvordan ændrer vi Maastricht, så den bedst afspejler en sådan balance? Lad os se nærmere på den sociale dimension.
Regeringskonferencen, som blev indledt i Torino i marts, og som fortsætter under det irske formandskab, giver os mulighed for at afhjælpe manglerne i forbindelse med Maastricht og begynde at skabe en ramme, hvor de socialpolitiske hensyn og markedet er i balance. Det irske formandskab lægger stor vægt på at fremme regeringskonferencens arbejde i denne retning. Det Europæiske Råd i Firenze fastsatte et udfordrende mandat til regeringskonferencen ved at anmode om, at det irske formandskab til mødet i Dublin i december tilstræber af udarbejde en generel ramme for et udkast til revision af traktaterne med henblik på, at regeringskonferencen som planlagt kan afslutte sit arbejde midt i 1997. Det er det irske formandskabs væsentligste mål, at regeringskonferencen bidrager til Den Europæiske Unions udvikling på en måde, der stemmer overens med de europæiske borgeres forhåbninger, er relevant for deres dagligdags problemer og lydhør over for deres behov.
Dette indebærer, at vi skal tage direkte fat på den nuværende situation, hvor der i Den Europæiske Union er en alvorlig mangel på balance mellem de stærke juridiske og finansielle instrumenter, der er tilgængelige for den økonomiske politik, og de instrumenter, der har at gøre med fattigdom, ulighed, arbejdsløshed og arbejdsmarkedet. I rent økonomisk henseende vil det integrerede marked med 350 mio mennesker blive yderst ineffektivt, hvis 52 mio mennesker er alt for fattige til at forbruge de varer og tjenesteydelser, der udbydes på dette marked.
Ligeledes kunne de offentlige udgifters forpligtelse til at støtte et stort antal ældre arbejdsløse og fattige mennesker generelt blive en tung byrde for Unionen, hvis erhvervsaktive arbejdsstyrke på 133 mio allerede udgør mindre end halvdelen af den samlede befolkning. Men igen, hvis vi kan udvikle strategier, som vil mindske byrden for de sociale systemer og gøre disse 52 mio mennesker i stand til at bidrage og forbruge på lige fod med resten af samfundet, så vinder alle.
Jeg har forsøgt at anvende min tid som formand for Socialministerrådet til at tilskynde til, at man gør sig overvejelser om, hvordan socialsikringssystemerne kunne bidrage til en sådan spiral af positive sociale gevinster. Udgangspunktet må være en erkendelse af, at den økonomiske og arbejdsmarkedsmæssige sammenhæng, som disse systemer fungerer i, har ændret sig markant i vor levetid. Manglende balancer mellem udbud af og efterspørgsel efter arbejdskraft har medført en hidtil ukendt, vedvarende, høj arbejdsløshed. Denne kan komme op på meget høje koncentrationer i visse regioner, i byghettoer og blandt befolkningsgrupper såsom unge mennesker og personer, der er dårligt uddannede og ufaglærte. Dette er netop den form for fattigdom og ulighed, som er hovedudfordringen for os på europæisk plan, hvis vil skal opfylde vor forpligtelse fra København.
Tidligere har hovedformålet med den europæiske sociale beskyttelse været at tilvejebringe en passende erstatningsindkomst til personer, der kommer ud for arbejdsløshed eller sygdom. Heldigvis kan Europa fremvise en del succes i henseende til dette mål. Men det er nødvendigt, at vi kritisk undersøger, om disse oprindelige mål er tilstrækkelige under de nuværende omstændigheder, og på ny ser på, om der eventuelt ikke er aspekter af vore politikker vedrørende social beskyttelse, som selv kan indvirke på forekomsten af arbejdsløshed og derfor på fattigdom og ulighed. I den henseende var jeg vært for en uformel rådssamling i Dublin i juli i år. I Rådet var man i alt væsentligt enig i, at den udfordring, som socialsikringssystemerne står over for, består i at fastsætte nye mål med hensyn til forebyggelse af arbejdsløshed og reintegrering af de arbejdsløse. På baggrund af vore drøftelser i juli vil jeg foreslå en resolution, der skal vedtages i Socialministerrådet december, og som angiver, hvordan Unionen og de enkelte medlemsstater kan supplere hinanden ved gennemførelsen af dette.
I betragtning af den hidtil usete fokus på arbejdsløshedsspørgsmålet generelt i Unionen, via Essen-processen og Santer-pagten, er det af afgørende betydning, at socialministerierne i stigende grad tager del i og bidrager til disse processer i stedet for at opfatte det som deres rolle passivt at beskæftige sig med konsekvenserne af arbejdsløshed. Det er endvidere af afgørende betydning for de europæiske borgeres interesser, at de arbejdsmarkeds- og beskæftigelsespolitiske afgørelser ikke kun træffes på grundlag af finanspolitiske prioriteter. Jeg er derfor overbevist om, at vi ved afslutningen af det irske formandskab vil kunne fremvise fremskridt med hensyn til den måde, Europa tackler arbejdsløsheden på.
Men jeg beklager personligt, at vi sandsynligvis ikke vil kunne registrere nogen fremskridt i forbindelse med sådanne enkle, begrænsede, men værdifulde forslag som det fjerde fattigdomsprogram og aktioner til fordel for ældre. Se igen på, hvordan Kommissionens tre tidligere fattigdomsprogrammer fungerede. De nåede ud til lokale grupper. De affødte ikke et stort program, som var langt væk fra borgerne, men derimod en række små lokale initiativer. Paradoksalt nok lærte det angiveligt fjerne og udemokratiske bureaukrati i Bruxelles f.eks. Irland noget om, hvordan man når ud til og inddrager nogle af vore mest marginaliserede borgere. Jeg synes, at det er en stor skam, at sådanne hensigtsmæssige programmer, som efter min opfattelse ikke var en trussel mod de nationale kompetencer, blev sejlet i sænk af subsidiaritetsprincippet.
Mit primære mål i relation til EU-foranstaltninger mod social udstødelse er praktisk. Jeg vil gerne kunne genåbne den vej, hvorved Irland har draget og udnyttet konklusionerne af det første, det andet og det tredje fattigdomsprogram, selvfølgelig ikke kun for Irlands skyld, men også for hele Unionen, som opnåede noget tilsvarende ved fattigdomsprogrammerne, og også for alle dem, som vil slutte sig til os i fremtiden. Det er derfor, Irland har foreslået en særlig traktatændring på området social udstødelse. Som et resultat af en sådan ændring vil der ske tre ting. For det første vil Den Europæiske Unions kompetence med hensyn til at iværksætte programmer til fattigdomsbekæmpelse blive afklaret, således at sådanne foranstaltninger vil få et klart retsgrundlag. For det andet vil dette muliggøre mere betydelige europæiske initiativer på fattigdomsområdet i fremtiden. For det tredje - og måske som det vigtigste - vil ideen om, at Europa har et ansvar i bekæmpelsen af fattigdom, blive fastholdt på dagsordenen.
Irland støtter allerede, at det sociale kapitel indføjes i traktaten. Vort forslag til regeringskonferencen er også i overensstemmelse med Kommissionens holdning i dens udtalelse til regeringskonferencen, hvori den slog til lyd for klare traktatbestemmelser for samarbejdet mellem staterne om socialpolitiske spørgsmål såsom bekæmpelsen af marginalisering og fattigdom. Kommissionen har siden da uddybet denne tidligere udtalelse i sit indlæg til regeringskonferencen af 23. september, hvori den foreslår et ajourført og fuldt ud integreret social kapitel. Efter min opfattelse vil dette forslag supplere min regerings forslag.
I et bredere perspektiv ønsker jeg, at bekæmpelsen af udstødelse og en af hovedårsagerne dertil, nemlig arbejdsløshed, bliver af mere central betydning for Unionens aktiviteter. Jeg gentager: Den igangværende regeringskonference giver os mulighed for at forbedre Maastricht, at forene kravene om både konkurrenceevne og social beskyttelse i Unionen og at eliminere muligheden af social dumping mellem medlemsstaterne. Hvis vore socialsikringssystemer forvaltes på passende måde og ændres, som det er nødvendigt for at afspejle ændrede omstændigheer med hensyn til økonomi, demografi og arbejdsstyrke, er de til god nytte for os som en positiv faktor i Unionens produktivitet. Vi skal integrere de sociale og økonomiske politikker, ikke adskille dem. Alternativet er fortsat at dømme millioner af europæiske borgere til et liv med få forhåbninger og muligheder.
Jeg glæder mig over denne lejlighed til at reflektere over socialpolitikkens muligheder og navnlig over muligheden for at udvikle politikker vedrørende social beskyttelse og social udstødelse på europæisk plan. Jeg vil gerne takke Dem for lejligheden til at dele mine synspunkter med Dem med hensyn til, hvad vi kan gøre sammen med henblik på at imødekomme behovene og forhåbningerne blandt de europæiske borgere. Jeg ser så frem til at høre Deres og Kommissionens synspunkter i forbindelse med fattigdom, socialpolitik og beslægtede spørgsmål. Som tidligere medlem af Parlamentet er det altid en glæde at vende tilbage hertil og deltage i en diskurs sammen med parlamentariske kolleger.
(Bifald)
Formanden
Mange tak til rådsformanden, hr. De Rossa.

Flynn
Fru formand, det glæder også mig at have lejlighed til i dag at tale på Kommissionens vegne i anledning af Den Internationale Dag for Udryddelse af Fattigdom. Trods de mange positive ændringer, der er sket i det seneste årti, er fattigdom stadig et af de største problemer i verden.
Som rådsformanden sagde, lever omkring 1, 2 mia mennesker i den dybeste fattigdom, og mere end halvdelen af dem sulter hver eneste dag. Bekæmpelsen af fattigdom i udviklingslandene er selvfølgelig forankret i Maastricht-traktaten og er et af hovedmålene med Den Europæiske Unions politik vedrørende udviklingssamarbejde.
I december 1993 vedtog Rådet en resolution om netop dette spørgsmål, som danner grundlag for vore nuværende aktiviteter. I denne resolution hedder det klart, at bekæmpelsen af fattigdom bør indgå i forberedelsen og gennemførelsen af alle udviklingspolitikker og -programmer. Det understreges også, at målestokken for Fællesskabets og medlemsstaternes udviklingsindsats skal være en forbedring af levevilkårene for de fattige og investeringer i menneskelige ressourcer.
I dag yder Den Europæiske Union ca. 4 mia ECU pr. år i bistand til omkring 100 udviklingslande i hele verden. Dette tal omfatter ikke fødevarehjælp og humanitær bistand. Hovedparten af Den Europæiske Unions bistand går til lande i Afrika, Vestindien og Stillehavet, for hvem den syvende Europæiske Udviklingsfond for den femårige periode 1990-1995 beløb sig til omkring 10, 8 mia.
I den næste EUF-periode fra 1995 til år 2000 vil der i alt blive bevilget omkring 13 mia ECU i bistand, og alle disse midler vil selvfølgelig blive i form af tilskud.
I et globalt perspektiv er Europa en forholdsvis rig region i verden, og mange vil sige, at sammenlignet med udviklingslandene har vi ikke noget alvorligt problem i forbindelse med fattigdom og social udstødelse. Men jeg vil gerne sige, at enhver selvtilfredshed i Den Europæiske Union selvfølgelig vil være malplaceret.
I det beslutningsforslag, som De vil behandle senere, understreges Parlamentets engagement i, at der udvikles en hensigtsmæssig strategi i Den Europæiske Union og i medlemsstaterne med henblik på at bekæmpe fattigdom og social udstødelse.
Kommissionen deler dette engagement. Kommissionen går ind for et borgernes Europa, og de mennesker, der lever under den fastsatte fattigdomstærskel i medlemsstaterne - som skønnes at være i størrelsesordenen 52 mio mennesker - risikerer at blive Europas glemte borgere. Her i Europa er det vigtigt at tage fat på den relative fattigdom såvel som den absolutte fattigdom, for hvis vi ikke tager fat på den relative fattigdom og den sociale udstødelse, risikerer vi at underminere den sociale samhørighed i Europa. Og hvis vi ikke bevarer den sociale samhørighed i medlemsstaterne, vil Den Europæiske Union ikke yde sit fulde potentiale. Der er både et moralsk og et økonomisk argument, der taler for aktivitet og ikke passivitet. Jeg sagde for nylig til Parlamentets Udvalg om Sociale Anliggender og Beskæftigelse, at vi lever i en meget urolig tid, for så vidt angår sociale foranstaltninger her på EU-plan, og vi må insistere på, at der i traktaten indføjes et behørigt retsgrundlag med kvalificeret flertalsafgørelse i forbindelse med vedtagelse af programmer på det sociale område. Hvis dette ikke bliver resultatet, er fremtiden for programmer og aktioner af nogen betydning på det socialpolitiske område på europæisk plan i alvorlig fare.
Der skal gøres meget mere, hvis alle medlemsstater skal blive enige om dette vigtige spørgsmål. Parlamentets og dets enkelte medlemmers aktive inddragelse og assistancen fra alle relevante NGO'er er af afgørende betydning. Der skal udøves en intens lobbyvirksomhed over for alle for at sikre, at alle er klar over, hvilke stærke følelser der findes i forbindelse med dette spørgsmål.
Regeringskonferencen er blevet nævnt. Den må ikke have lov til at forbigå dette spørgsmål. Det er intet mindre end den europæiske socialpolitiks menneskelige ansigt, der står på spil her. Det er faktisk også hele ideen om et borgernes Europa, som tager sigte på at forbedre livskvaliteten for alle sine borgere, der står på spil.
Jeg vil gerne fremsætte en appel under dette møde i dag. Jeg appellerer til Dem, hr. rådsformand, minister Proinsias De Rossa, om at viderebringe dette budskab til Rådet og til deres kolleger i det formandskab, som for øjeblikket er ansvarligt for forhandlingerne på regeringskonferencen, således at vi i fællesskab kan sikre, at regeringskonferencen giver os et solidt grundlag til sociale foranstaltninger i fremtiden. Jeg vil også rette denne appel til Parlamentet. Jeg appellerer også til Parlamentet om dets aktive inddragelse i og støtte til en fælleseuropæisk mobilisering af alle dem, som hver dag bestræber sig på at tage fat på behovene blandt de fattige, de sårbare og de dårligt stillede. Disse spørgsmål bør være et hovedanliggende for os alle.

Hughes
Fru formand, jeg vil gerne oprigtigt takke det irske rådsformandskab for at medvirke til at arrangere denne forhandling i anledning af Den Internationale Dag for Udryddelse af Fattigdom, og fordi det irske formandskab har gjort bekæmpelsen af social udstødelse til en af sine højeste prioriteter. Jeg vil også gerne takke kommissæren for at fremsætte sit standpunkt i forbindelse med dette centrale spørgsmål så klart i dag og for to uger siden, da han var i Udvalget om Sociale Anliggender og Beskæftigelse.
Den beslutning, vi har forelagt i dag, vedrører ikke kun fattigdom inden for Den Europæiske Unions grænser, men også globalt - og jeg er enig i det, som både ministeren og kommissæren sagde i denne henseende. For at gøre det helt klart vil jeg i vor beslutning acceptere nogle af de ændringsforslag, fru Schörling har stillet på vegne af Gruppen De Grønne.
Selv om vor beslutning ikke kun vedrører fattigdom i Den Europæiske Union, må der virkelig være noget helt galt, når over 50 mio af vore medborgere i denne velstående del af verden er fanget i fattigdom. Artikel 2 i traktaten - den er værd at læse igen - lover bæredygtig vækst, et højt beskæftigelsesniveau, et højt socialt beskyttelsesniveau og en højnelse af levestandarden og livskvaliteten. For alt for mange millioner af vore medborgere er disse ord ikke andet end tom retorik.
Vore finansministre koncentrerer sig hovedsagelig om opløbet mod Den Økonomiske og Monetære Union, og jeg støtter dette skridt mod en monetær union. Men lad os acceptere i dag, at den hverken kan eller må vindes på bekostning af håbene, behovene og forhåbningerne blandt så mange af vore borgere.
Der må være en balance. Men hvor er mon balancen, når jeg med skam må sige, at min regering har medvirket til at sikre, at Domstolen har annulleret udbetalingen af 12 mio ECU til de ældre, de fattige - de, der er skubbet ud i vort samfunds marginaler.
Budskabet skal udbredes vidt og bredt - kommissæren har helt ret her - til Europas borgere, de kirker og de organisationer, som arbejder med de udstødte og repræsenterer deres interesser. De skal kræve, at deres ministre - ikke alle ministre er som hr. De Rossa - på regeringskonferencen arbejder på at opnå to ting, som vi virkelig behøver for at udføre vort arbejde på europæisk plan. For det første et beskæftigelseskapitel, som kan give os værktøjerne til at kunne begynde at tackle arbejdsløsheden og navnlig langtidsledigheden på en koordineret måde i hele Unionen. For det andet et solidt grundlag i traktaten til handlingsprogrammer med henblik på at hjælpe dem, der er udstødt og mest i nød.
Kun med foranstaltninger, der kan indfri løfterne i artikel 2, vil dette blive en Union, som fortjener navnet. Uden sådanne fortjener Unionen ærlig talt ikke at lykkes.
Jeg vil gerne oprigtigt takke minister De Rossa personligt for hans engagement i kampen på dette område.

Schiedermeier
Fru formand, kære kolleger, hvorledes skal vi med held bekæmpe fattigdommen internationalt, når vi end ikke i Europa kan nå frem til et fælles grundlag? En afgørende hindring for videreudviklingen af et godt fattigdomsprogram i Den Europæiske Union synes faktisk at være retsgrundlaget, fordi Storbritannien og Tyskland vægrer sig ved at tillade yderligere skridt på EU-plan med den begrundelse, at det er en national opgave inden for subsidiaritetens rammer. Sagen ved Den Europæiske Domstol gav i første omgang et positivt resultat. Det er derfor tvivlsomt, om de vil gå ind for, at der indføres programmer og aktioner med det formål at reagere på de behov, de fattige, sårbare og dårligt stillede i Europa har.
Afgørelsen i Rådet burde for fremtiden træffes med kvalificeret flertal efter forslag fra kommissær Flynn. Jeg tvivler på, om de pågældende lande vil gå ind for dette forslag på regeringskonferencen. Dertil kommer, at begrebet fattigdom defineres forskelligt i de enkelte stater. Der er også til dels betydelige betænkeligheder i de enkelte stater over for de såkaldte alternativer eller det andet arbejdsmarked. I den situation er der i hvert fald ud fra Kommissionens synspunkt kun tilbage at håbe, at den endelige dom fra Den Europæiske Domstol bliver positiv.
Det er givet vanskeligt at evaluere resultaterne af dette program. Målene må under alle omstændigheder vurderes som positive. Genindslusning i samfundet af de marginaliserede gennem fornuftig beskæftigelse i et socialt virke er uden tvivl værd at stræbe efter. I den forbindelse skal videreudviklingen af de pågældendes egne evner gennem relevant uddannelse og videreuddannelse støttes.
De påtænkte selvstændige genbrugsvirksomheder og mindre virksomheder på håndværksbasis, som senere kan klare sig uden tilskud, skal bedømmes positivt. Tanken om en tandem, hvor den pågældende får en erfaren socialarbejder som ledsager, er rigtig, da genindslusningen således muliggøres. Ældres intensive deltagelse inden for undervisningsområdet i såkaldte ghettoer er på forsøgsstadiet i Amerika.
De hjemløse - blot i Europa mellem 3 og 5 millioner - skal selv arbejde med på opførelsen af deres fremtidige boliger. Også det er endnu en positiv tanke, fordi resocialisering af de marginaliserede og skabelsen af arbejdspladser her går hånd i hånd. Det er endvidere vigtigt at fremme det sociale virke, som endnu ikke kan ligestilles med regulær beskæftigelse.
Tilbage står at bemærke, at der skal overholdes klare kriterier for målgrupperne. Kommissionen har fastsat seks kriterier, af hvilke de pågældende skal opfylde de tre. Også det forekommer mig fornuftigt. Råd og Kommission må inden længe se at blive enige for fremtidig at kunne hjælpe hurtigt og ubureaukratisk. Det er i den forbindelse uden betydning, om hovedpunkterne fastlægges nationalt eller europæisk, eller om Europa fastlægger rammen og nationalstaterne overtager ansvaret i form af egne initiativer.
Det afgørende er, at der snart handles aktivt til de fattiges bedste. Det er mit krav på PPE-Gruppens vegne på Den Internationale Dag for Udryddelse af Fattigdom. Derudover vil jeg gerne takke det irske formandskab og hr. kommissær Flynn for deres indsats.

Crowley
Fru formand, jeg vil gerne ligesom mine kolleger byde rådsformanden velkommen i Parlamentet og også byde kommissær Flynn velkommen. Men efter disse to platituder skal der behandles seriøse og meget slagkraftige foranstaltninger og spørgsmål.
Jeg mener, at når vi her i dag lytter til de indlæg, der fremsættes, vil vi hver især komme med vore synspunkter, vi vil sige, at vi har det meget dårligt med, at den mest magtfulde økonomiske blok i verden, Den Europæiske Union, har så mange langtidsledige. Vi vil sige, at vi skal gøre noget, vi skal fortsætte kampen, vi skal gøre dette og hint, og i sidste instans ender vi med en domstolsafgørelse og en regering, der siger, at man ikke kan bruge penge på det.
Og hvad har rådsformanden gjort her i dag? Han har vist os den form for foranstaltninger, der kunne træffes, de positive skridt, der kunne tages. Desværre har rådsformanden ikke været i stand til at overbevise sine kolleger i Rådet om værdien og fordelen af disse, og vi er nødt til at presse hårdere på for at sikre, at vi får disse budskaber igennem.
I sin redegørelse nævnte rådsformanden det nationale program til fattigdomsbekæmpelse, som han fik gennemført i den irske regering. Det er noget, som kunne anvendes som et udkast til en europæisk model. Få det venligst opført på dagsordenen. Det er endnu mere rædselsvækkende for mig som irer - og ganske givet også for kommissær Flynn - at hele ideen om en fattigdomsbekæmpelsesstrategi i Europa kom fra en tidligere irsk kommissær, kommissær Hillery. Vi kan se det enorme arbejde, der blev udført med de ganske små beløb, som blev givet i de tidligere programmer, og alt det, der blev opnået; det fik folk til at føle sig styrket.
Det, man skal lægge mærke til i forbindelse med Paul-partnerskabet i Limerick eller Pavee Centre i Dublin, som blev finansieret under fattigdomsprogrammet, er, at de ikke blev styret eller gennemført af institutioner, men derimod blev styret af de personer, der var inddraget, og de personer, der var mest berørt.
Desværre har jeg ikke nok tid til at fortsætte, men afslutningsvis - som et udtryk for den irske sjæl - vil jeg gerne citere George Bernard Shaw, som sagde: «At hade vort medmenneske er ikke den endelige synd. At være ligegyldig over for ham er umenneskelighedens inderste væsen«.

Boogerd-Quaak
Fru formand, kære kolleger, man kan måle et samfunds kvalitet på, hvordan det behandler sine allerfattigste, og ikke hvordan det står økonomisk. Jeg finder, at vi på fattigdommens dag må understrege dette - og dermed også må understrege, at Den Europæiske Union har et ansvar.
Jeg vil takke det irske formandskab for det initiativ, det tager på dette punkt, men jeg vil også udtale min bekymring over den kendsgerning, at vi her i budgetdebatten må gøre os de største anstrengelser for senere i den procedure, der kommer med Rådet, i hvert fald at anvende den smule penge, som vi har på det Den Europæiske Unions budget til programmer, der vedrører afskaffelse af fattigdom, og som har at gøre med de ældres situation i Europa. Den må vi skamme os over, og jeg er ikke optimistisk med hensyn til disse forhandlinger med Rådet. Jeg vil dog ønske formandskabet held og lykke med dette og tilsige min støtte.
Men vi må gøre mere end dette. Vi har også et ansvar for at se på, hvor vi kan gøre noget ved fattigdommen. Når jeg for eksempel som ordfører ser på de demografiske forhold i Europa, så ser jeg, at stadig færre mennesker kan være aktive på arbejdsmarkedet, at vi får flere ældre, at antallet af unge falder. Vi må virkelig føre en integreret politik, når det drejer sig om omkostningerne ved vor sociale sikkerhed. Vi må også på unionsplan turde gøre os vore tanker om en forskydning af beskatningen af arbejde til andre områder, hvis vi i fremtiden skal kunne tilvejebringe midlerne til dækning af pensionerne i Europa. Vi må gøre dette i fællesskab, for ellers kan man altid sige, at man af konkurrencemæssige grunde ikke kan sætte visse forhold på dagsordenen. Vi må føre hele problemet op på verdensplan under de kommende WTO-forhandlinger. Hvis vi gør det, kan vi se samfundets allerfattigste i øjnene. Hvis vi ikke gør det, kan vi ikke.

González Álvarez
Fru formand, vi må takke ministeren og kommissæren for deres sensibilitet i forbindelse med Den Internationale Dag for Udryddelse af Fattigdom, for ministeren har jo ret. Ifølge FN's seneste udviklingsrapport er der 1.300 mio mennesker, som står i en endnu værre situation end for 15 år siden, og 89 lande, hvor situationen er værre end for 10 år siden. 13 mio børn dør årligt af sygdomme, som ville kunne undgås, og 200 mio børn er underernæret. Samtidig bruger verden 800.000 mio dollars - et beløb, som jeg ikke vil regne yderligere på - på militærbudgetter.
Kommissionen har givet en definition af fattigdom: personer uden sociale, økonomiske og kulturelle rettigheder, og som er udelukket fra det normale samfundsliv. I Europa findes der rent faktisk 52 mio fattige, 3 millioner boligløse og 17 mio arbejdsløse. I mit eget land, Spanien - og jeg inddrager også Portugal - er der syv mio fattige, og en tredjedel af den portugisiske befolkning lever på fattigdomsgrænsen. Sådan forholder det sig, fordi arbejdsløshed, atypisk beskæftigelse, feminisering af fattigdommen og situationen for de ældre, som der bliver flere og flere af, vil øge fattigdomsproblemet i Europa, et privilegeret kontinent, hvis man ser på resten af verden, men et kontinent med enorme problemer.
Efter vores mening vil de nedskæringer i næste års budget, som Rådet har foreslået, såvel som de nedskæringer, der er foretaget i medlemsstaterne med henblik på tilpasning til konvergenskriterierne, få en negativ indvirkning på de sociale forhold, og det går således ikke i den rigtige retning. Vi finder det desuden beklageligt, at det fjerde fattigdomsprogram er blokeret. Der er blevet gennemført pilotprojekter - det tredje fattigdomsprogram - som har vist, hvorledes der kan gøres en integreret indsats for en målgruppe.
Det er derfor rigtigt, som De siger, hr. kommissær, hr. minister, at det i forbindelse med traktatændringen er nødvendigt at etablere en retslig ramme, som gør det muligt at komme videre og at udvide området for flertalsafgørelser, hvilket ligeledes vil hindre, at vigtige programmer på dette område blokeres.

Schörling
Fru formand, kære kolleger! Det drejer sig ikke kun om at højtideligholde Den Internationale Dag for Udryddelse af Fattigdom, men også Det Internationale År og Det Internationale Årti, 1997-2006, for Udryddelse af Fattigdom. Der er tale om et højst nødvendigt initiativ fra FN's side, som har til formål at rette søgelyset mod verdens fattigdomsproblemer og den kendsgerning, at uretfærdighederne og skellene mellem fattige og rige og mellem syd og nord hele tiden øges. Vi må huske på, at en femtedel af jordens befolkning, dvs. den rige, industrialiserede del af verden, i dag råder over 85 % af jordens ressourcer udtrykt i BNP. I dag dør flere mennesker af fattigdom og sult end af krig. Ifølge FAO's statistik er 800 millioner mennesker ramt af sult.
Der er desværre nok ikke den opmærksomhed omkring dette år og denne dag, som man kan mene, at der burde være. Vi politikere har naturligvis et særligt ansvar i denne forbindelse. Jeg hilser derfor Rådets og Kommissionens taler her i dag velkomne. Desuden hilser jeg det beslutningsforslag, som formanden for Udvalget om Sociale Anliggender har udarbejdet på udvalgets vegne, velkomment. Beslutningsforslaget kommer ind på mange vigtige aspekter og fokuserer især på de 52 millioner fattige, der findes i Europa. Vi har naturligvis et særligt ansvar for at bekæmpe social udstødelse og fattigdom i EU og Europa, men vi må ikke glemme verden udenfor.
I UNDP's »Human Development Index« er kun fire europæiske lande, bl.a. Aserbajdsjan og Armenien, placeret i nederste halvdel af tabellen, der omfatter 174 lande. På den baggrund, fru formand, et det chokerende og sørgeligt, at EU reducerer udviklingsbistanden til de fattigste lande og til de ikke-statslige organisationer. Kære kolleger, lad os ikke kun være solidariske, når vi stemmer om dette beslutningsforslag, men også når vi i morgen skal stemme om budgettet.

Leperre-Verrier
Fru formand, det er utvivlsomt en god ting, at vi en gang om året overvejer, hvordan man kan bekæmpe den fattigdom, der uafladeligt vokser i denne verden, hvor velstand og ulighed hænger sammen. Det giver os i det mindste lejlighed til at hylde NGO'erne for deres store arbejde.
Men lad os undgå hykleriet. For nu at holde os til Den Europæiske Union vil bekæmpelsen af fattigdommen kræve en kampånd, som de europæiske institutioner ikke ligefrem har vænnet os til. Men kendsgerningen er, at der bliver flere og flere fattige. Fattigdommen berører omkring 55 mio borgere i Den Europæiske Union, og som vi alle ved, går det værst ud over de unge, kvinderne og familier med kun én forsørger.
Hvad skal der da gøres? Jeg lyttede til Deres redegørelse med store forhåbninger, hr. formand, og jeg mener også, at kampen mod arbejdsløshed samt uddannelse er vigtige elementer i denne vanskelige kamp mod social udstødelse. Men Den Europæiske Unions indsats vil først blive virkelig effektiv, hvis den giver afkald på den økonomiske ultraliberalisme og giver opbygningen af et socialt Europa, der interesserer sig for sine borgeres værdighed og velfærd, en central placering i det europæiske projekt.

Vanhecke
Fru formand, De vil sikkert ikke tage mig det ilde op, at jeg i det ene minut, jeg har til rådighed, ikke søger den fattigdom, der findes langt borte, men tværtimod prøver at åbne øjnene for den elendighed og fattigdom, som rammer så mange mennesker i vore egne befolkninger.
Strukturelt set er fattigdom i de lande, der tilhører Den Europæiske Union, et problem, som først og fremmest truer med at ramme familier med børn. Afskaffelse af fattigdommen i vore egne lande må da også i første række ske gennem materiel og moralsk støtte til familierne og her igen i første række familier, der ofte må klare sig med én, meget ofte endda meget beskeden indkomst - og også ved at indbygge en absolut forret for ens egen befolkning til beskæftigelse og sociale udgifter.
Jeg må konstatere, at regeringen i mit eget land derimod allerede nu foretager såkaldte besparelser på familietilskud og på Unionsplan nøjes med at kaste et hurtigt blik på budgettet, så - det kan siges uden overdrivelse - mange penge smides ud ad vinduet.
Jeg står altså, det være sagt til slut, meget kritisk over for endnu en international dag til afskaffelse af fattigdom og endnu en dag med stor ståhej for ingenting.

Waddington
Fru formand, hr. rådsformand, hr. kommissær, mine damer og herrer, når jeg anbefaler Dem denne beslutning, vil jeg gerne gøre Dem opmærksom på holdningerne blandt Europas borgere. Den seneste Eurobarometer-undersøgelse fra 1994 vedrørende opfattelsen af fattigdom og social udstødelse i Europa viser, at de fleste europæere mener, at fattigdommen og den sociale udstødelse er steget i de seneste ti år, og at kløften mellem rig og fattig er stigende.
De europæere, der deltog i undersøgelsen, og som udgjorde et stort og repræsentativt udsnit, tilskriver den øgede fattigdom og ulighed stigningen i langtidsledigheden og tabet af solidaritet i de europæiske samfund. Vore borgere mener, at de offentlige myndigheder bør gøre en samlet, integreret indsats for at bekæmpe fattigdom og social udstødelse, idet 89 % mener, at Den Europæiske Union bør gribe ind. Til trods for det, der er sagt i formiddag, er kendskabet til de foranstaltninger, som EU har truffet, meget lille, og blandt dem, der har kendskab til dem, mener flertallet, at de er utilstrækkelige.
Jeg mener, at vore europæiske borgeres opfattelser er rigtige. Den Europæiske Union har ikke gjort en fælles indsats for at tage fat på de flerdimensionale spørgsmål, årsagerne til og konsekvenserne af fattigdom. Det er derfor, vi i denne beslutning anmoder om, at Kommissionen nedsætter en projektgruppe med det fælles formål at udvikle langt mere integrerede strategier og at koordinere anvendelsen af Fællesskabets ressourcer med henblik på at bekæmpe social udstødelse i Den Europæiske Union.
Det er derfor, vi i vor beslutning opfordrer til solidaritet og fordømmer de aktioner, der er iværksat af en række medlemsstater, anført af Det Forenede Kongerige, og som har ført til annullering af midlerne til programmer til fordel for de fattige og social udstødte, herunder de ældre. Det er derfor, vi opfordrer til ændringer i traktaten. Det er ikke kun en opfordring til kamp, hr. Flynn, men en opfordring til medfølelse og en opfordring til en indsats på europæisk plan.

Mezzaroma
Fru formand, fattigdom er den største fornedrelse, mennesket kan lide ud over krænkelse af dets rettigheder og værdighed. Fattigdom er et attentat mod familien. Kun den der er fattig, ved, hvad fattigdom vil sige. I min betænkning af marts her i år anførte jeg, at der i Europa er 52 millioner fattige, et tal, der er så stort, at vi ikke bør sidde med hænderne i skødet, selvom det stammer fra 1988. Men hvorledes skal vi bekæmpe denne svøbe, og hvorledes skal vi lette disse fattiges situation? Vel, en af løsningerne består i, at alle Europas borgere opdrages og uddannes til at leve bedre med fattigdommen. Jeg skal forklare mig nøjere. Borgere, der er uddannet til at spare op og fordele ressourcerne, mens virksomheden kan vokse, ikke som et mål i sig selv, men for at opfylde et socialt formål, hvorunder enhvers energi bruges til fælles bedste, og politikken når sit høje mål, nemlig først og fremmest at tænke på dem, der er forladt, de handicappede, dem, der ikke har nogen familie og er syge og handicappede og arbejdsløse, dem som ikke har noget hjem og mangler den fornødne komfort til at overleve.
Vinteren nærmer sig, og en ubønhørlig beskæftigelseskrise vil fjerne enhver udsigt til udvikling. En industrirevolution, som vi hverken har søgt at komme i forkøbet eller fuldt ud vurderer, vil vende op og ned på tilværelsen for mænd og kvinder og deres børn, som er midt i deres arbejdsdygtige alder, uden at nogen af os umiddelbart kan foretage os noget.
Da IBM i Amerika afskedigede 30.000 medarbejdere, måtte det antage psykiatere for at bistå de videnskabsmænd, som var på randen af sindssyge og yderste fattigdom. Men nu kære kolleger, lad os ikke lade verdensdagen for fattigdommen gå upåagtet hen! Lad os gøre noget konkret, lad os give disse fattige - direkte! - bistand til at sikre dem et minimum af muligheder for at overleve, ikke ved lovgivning, for der kræves kun nogle få ECU. Lad os oprette modtagelsescentre, der direkte er forbundet med vor institution. Vi må overbevise os selv om, at subsidiaritetsprincippet ikke giver svar, der er tilstrækkelige til, at vi kan få vort Europa påskønnet for det, det er, nemlig en overordnet enhed, for at være en enhed og forene, det vil først og fremmest sige nå det mål, som udgøres af sundhed, værdighed, udvikling, beskyttelse af dets børn, nemlig Europas borgere.

Cox
Fru formand, i fredags tog jeg til et område i min valgkreds, hvor indtil 80 % af husholdningerne modtager en eller anden form for sociale ydelser. De har mange problemer, og alligevel er der trods disse - eller måske netop på grund af disse - en enorm vilje til fællesskabsånd med hensyn til at tage kampen op.
For nogen tid siden fremsendte de et velunderbygget og beskedent, men målrettet forslag til Kommissionen med henblik på midler til systematisk at tackle problemet med en høj frafaldsprocent blandt skolebørn i en tidlig alder. Dette fænomen, måske mere end noget andet, fastholder den sociale udstødelse.
Der er indtil videre ikke kommet noget ud af deres ansøgning. Dette skyldes ikke dens kvalitet, og det skyldes heller ikke uvilje fra Kommissionens side mod at behandle den. Det skyldes den nedrige sag, som den britiske regering, drevet af skepsis over for Europa, har anlagt mod Kommissionen i forbindelse med spørgsmålet om juridisk kompetence på området social udstødelse.
Jeg skammende mig, fru formand, i dette område, som nægtede at blive marginaliseret, over, at jeg lige nu ikke kan gøre noget. Men min politiske overbevisning er bestyrket med hensyn til, at uanset hvad der sker ved Domstolen, som vi skal respektere, skal regeringskonferencen ændre bestemmelserne, så socialpolitikken undgår at blive taget som gidsel af de enkelte stater.
Jeg nægter at acceptere, at områder, som er marginaliseret i social eller økonomisk henseende, overhovedet ikke skal være af interesse for Europa. Hvis forhandlingen i dag, hr. rådsformand, kan understrege noget budskab, er budskabet følgende: Fat mod og lad Dem er blive overbevist om, at bestemmelserne skal ændres.

Ghilardotti
Fru formand, også jeg vil sige rådsformanden og kommissionsformanden tak for deres redegørelser. Selvom der ikke på europæisk plan findes statistiske data vedrørende fattigdommen, viser de anslåede tal, som er forelagt os af Kommissionen og de enkelte medlemsstater, at fænomenet er i tiltagende. Fattigdommen vokser særlig, fordi arbejdsløsheden vokser, og antallet af løst beskæftigede og atypiske arbejdspladser er vokset, og den eneste udvej i forhold til fortiden er at erkende, at man kan få et arbejde og samtidig leve i trang. Først og fremmest bevirker fremkomsten af det stadig større antal løse stillinger foruden øget fattigdom andre skader, idet ulighederne dels vokser og dels bringer de sociale sikringssystemer i fare. Samtlige regeringer står over for budgetproblemet, og samtlige regeringer er ligeledes tvunget til at nedsætte det offentliges indsats på det sociale beskyttelsesområde.
Hvad skal man da gøre? Her er et forslag til Kommissionen: På samme måde som der findes økonomiske indikatorer for inflationen og bruttonationalproduktet, der sætter os i stand til at skabe klarhed over økonomiens formåen og virkningerne af den økonomiske og monetære politik, bør man på europæisk plan indføre indikatorer vedrørende fattigdommen som led i kontrollen af effektiviteten af de former for socialpolitik, der iværksættes. Jeg vil derfor anmode Kommissionen om at gøre noget effektivt på dette område. Jeg har med stor interesse påhørt rådsformandens ord. Der er to ting, der skal gøres nu. Umiddelbart må man straks overbevise samtlige medlemsstater om, at det er nødvendigt at finde frem til enighed om problemet vedrørende retsgrundlaget og afsætte ressourcer på fællesskabsbudgettet. Jeg mener, at vi bør skamme os over at have nedskåret ressourcerne.
Det andet punkt vedrører regeringskonferencen. Jeg vil stille mig selv, kollegerne, Kommissionen og Rådet et spørgsmål: «Hvad skal integrationsprocessen tjene til, dersom det ikke lykkes at fremme social retfærdighed, fastslå retten til arbejde og personlig værdighed?«

Porto
Fru formand, det kan ikke undlade at gøre et vist indtryk, at det her i Europa-Parlamentet, i et af de rigeste områder i verden, er presserende nødvendigt at gøre det stigende fattigdomsproblem til genstand for debat. Af respekt for dem, der lider under problemet, kan vi ikke stille os tilfreds med gode hensigter og løsningsforslag, som ikke tager fat på de grundlæggende problemer.
Man må realistisk se i øjnene, at hverken fattigdom eller alle de andre sociale problemer vil blive udryddet alene gennem øgede offentlige udgifter, som ganske vist er nødvendige, men forudsætter en dynamisk markedsøkonomi, som kan tiltrække private beskæftigelsesskabende investeringer.
På den anden side må man nødvendigvis også tage i betragtning, at den stigende fattigdom i vid udstrækning er et resultat af dårlig fysisk planlægning, og at det primært findes i de store byområder, hvor der så igen anvendes en stigende andel af de offentlige midler til at bekæmpe fattigdommen.
Sådan forholder det sig i Portugal for Lissabon-områdets vedkommende, på trods af at der er brugt meget store offentlige midler i dette område, der er det område i Den Europæiske Union, der er vokset mest i de senere år. Politikerne kan således, hvad enten de personligt synes om det eller ej, ikke undlade at udvikle en langt mere afbalanceret infrastruktur i de store byer, da det kun således vil være muligt at bekæmpe denne elendighed, som er så stor en skændsel for os.

Weiler
Fru formand, det er sikkert en tilfældighed, at vi efter forhandlingen om topmødet, der handlede om reformer, nu drøfter emnet fattigdom, men det er meget passende! Vi går her alle ind for en indsats mod fattigdom, og på den anden side binder Rådet vore hænder. Hovedårsagen til fattigdom er arbejdsløshed, og det er nok ikke nogen tilfældighed, at netop Storbritannien og Tyskland, som rejste sagen om fattigdomsprogrammet, også er imod et kapitel om beskæftigelse i den nye traktat. Disse to nationale regeringer bærer ansvaret for, at 12 mio ecu nu er frosset inde og mange initiativer sandsynligvis må vente i 20 måneder, indtil der er truffet en afgørelse.
Fattigdom i form af svigtende indtægter er i alle lande forbundet med dalende chancer for børnenes uddannelse, dårlig ernærings- og sundhedstilstand og øget husvildhed. Et særligt fænomen: den tyske sammenslutning til beskyttelse af børn regner med, at der er op mod 50 000 såkaldte gadebørn.
I Vesttyskland og Storbritannien har fattige og rige udviklet sig på en særlig måde og begge grupper er blevet større. Parlamentet og Kommissionen har i lang tid tilbudt Rådet forhandlinger om udarbejdelsen af retsgrundlag for forskellige programmer. Trods det irske formandskabs bestræbelser er der ikke sket noget. Det er derfor uomgængelig nødvendigt, at sociale programmer for fremtiden vedtages i Rådet med flertal i stedet for med enstemmighed. Fattigdom er ikke nogen naturkatastrofe. Til bekæmpelse af fattigdom og til integrering af de fattige i vort samfund skal vi have en langfristet strategi, som effektivt og til stadighed koordinerer nationale og europæiske koncepter.

Papakyriazis
Hr. formand, det er ikke kun det, at 1/7 af befolkningen i Den Europæiske Union er plaget af fattigdom. Det er ikke kun det, at der er lige så mange fattige, som der er indbyggere i et af de såkaldte store europæiske lande eller i halvdelen af de 15 såkaldte små lande. Det er snarere det, at det er ligesom en anden, parallel verden, der eksisterer ved siden af vores. Bekæmpelsen og udryddelsen af fattigdom burde derfor være det grundlæggende mål, Den Europæiske Unions højeste prioritet, og jeg er bange for, at det ikke er tilfældet. Jeg håber, vi kæmper for, at det bliver. Så Den Europæiske Union omsider kan blive fri for den skamplet, det er, når man nægter at gennemføre programmer for fattigdomsbekæmpelse. Her er der ikke plads til juridiskteknisk frugtesløshed, til juristerier, til bureaukratisk og sparsommelig frygtsomhed.
Hr. De Rossa, jeg glædede mig over Deres tale. Jeg håber, at Deres land - og mit ønske gælder også Dem, hr. Flynn - at Dublin bliver det sted, hvorfra der vil komme en institutionel reform, så vi får et nyt juridisk grundlag for den sociale politik og bekæmpelsen af fattigdommen.

Fouque
Fru formand, formålet med mine to ændringsforslag til beslutning om fattigdomsproblemet er at råde bod på en forglemmelse og indføje »gender mainstreaming«.
En undersøgelse foretaget efter køn påviste over for hr. Boutros Ghali i København, at 70 % af de meget fattige er kvinder. I Europa er forholdet det samme. Også her feminiseres fattigdommen. Hovedparten af kvinderne, der massivt er kommet ud på arbejdsmarkedet, har et atypisk ansættelsesforhold eller deltidsbeskæftigelse. De er udsat for forskelsbehandling af enhver art. De udgør 55 % af de langtidsledige, 90 % af eneforsørgerne. Kvinderne er således stadig de mest udstødte af de udstødte.
Trods alle disse hindringer er det her, som alle andre steder i verden, kvinderne, der udfører to tredjedele af det samlede arbejde. De er hovedaktørerne i en varig udvikling og i opdragelsen af de kommende generationer.
Jeg opfordrer derfor vore udvalg til at bringe begrebet »gender mainstreaming« i anvendelse med henblik på, at alle Unionens instanser og medlemsstaternes regeringer inddrager kvinderne i handlingsprogrammerne til udryddelse af fattigdom på lige fod med mændene og deltager i de politiske, økonomiske, sociale og kulturelle politiske beslutninger. Jeg kræver, at regeringskonferencen indføjer ligestilling mellem mænd og kvinder som en grundlæggende rettighed.

De Rossa
Fru formand, jeg glæder mig over at få lejlighed til at svare på forhandlingen i formiddag. Det fremgår klart af indlæggene, at Parlamentets holdning ligger på linje med min, nemlig at Europas fremtid skal være forankret i en vision om et samfund, hvor markedsværdierne udformes på baggrund af de menneskelige værdier, og hvor markedskræfterne styres ud fra hensynet til hele samfundet.
Kernen i denne vision er ideen om social solidaritet, som omfatter den enkeltes ret til at nyde gavn af ikke kun familiens, men også fællesskabets støtte og den enkeltes dertil knyttede ansvar for at bidrage til at tilvejebringe denne sociale støtte.
Det skal gang på gang understreges, at 13 af de 15 medlemsstater for øjeblikket støtter de programmer, som er blokeret for øjeblikket. Et af de kritiske spørgsmål, som blokerer programmerne, er frygten for, at hvis man viderefører den form for programmer, der foreslås på grundlag af artikel 235, vil subsidiaritetsprincippet på en eller anden måde blive omgået eller tilsidesat. Vi må finde måder, hvorpå vi kan forsikre medlemsstaterne og de regionale myndigheder om, at subsidiaritetsprincippet ikke trues af disse former for programmer. Vi skal også finde en måde, hvorpå vi kan ændre traktaten, så der fastsættes kvalificeret flertalsafgørelse, for at disse programmer kan gennemføres, og ikke kun de programmer, der for øjeblikket er blokeret, men også andre, som måtte blive nødvendige i fremtiden.
Jeg glæder mig over Kommissærens redegørelse og indlægget fra formanden for Udvalget om Sociale Anliggender og Beskæftigelse, Stephen Hughes, og også alle de indlæg, hvori medlemmerne har givet udtryk for stor støtte i formiddag. Jeg håber, at dette vil blive hørt af medlemsstaterne, som deltager i regeringskonferencen. Jeg vil absolut gøre dem opmærksom på det, og jeg håber, at alle medlemmerne vil gøre det samme.

Formanden
Tak til rådsformanden.
Jeg har modtaget et beslutningsforslag , fremsat i overensstemmelse med artikel 37, stk. 2, i forretningsordenen.
Afstemningen finder sted om lidt.

Afstemning
Riis-Jørgensen
Fru formand, jeg synes, der er så megen uro i salen og så forskellige udtryk for, hvad man stemmer, at jeg ville sætte megen pris på, at vi stemte endnu en gang for at verificere, om afstemningen var korrekt. Er det muligt?

Formanden
Der var tale om afstemning ved navneopråb, hvilket klart blev sagt. Deres stemme er registreret. Hvis De har taget fejl af knappen, kan De gøre opmærksom herpå, og det vil blive ført til protokols. Men som De vil vide, kan jeg ikke gentage afstemningen.

Barton
Jeg accepterer, at De ikke kan gentage afstemningen, men hvis medlemmerne meddeler, at de ønsker at ændre deres stemmeafgivning, og hvis vi derved kommer over grænsen på 313, kan De oplyse Parlamentet om, hvorvidt det så vil blive erklæret for vedtaget i den situation?

Formanden
Jeg er klar over, at der kan være et problem for nogle af medlemmerne, men jeg kan som nævnt ikke gentage afstemningen.

Watts
Fru formand, det ville være forkert, hvis vore afstemninger blev afgjort på grundlag af mangelfuldt udstyr. Jeg forsøgte at trykke på den grønne knap for at stemme »ja«, men den reagerede ikke. Det er forkert, hvis vi i Parlamentet træffer beslutninger med mangelfuldt udstyr.

McIntosh
Fru formand, det var ikke Deres skyld, men skærmene viste ikke, hvilken betænkning vi stemte om. Der er megen uro i salen, og det er umuligt at følge denne afstemning. Der er forsinkelse mellem det tidspunkt, hvor De sætter spørgsmålet under afstemning, og det tidspunkt, hvor det fremgår af skærmen. Det er meget vanskeligt at følge denne afstemning.

Formanden
Mine damer og herrer, selv om et øjebliks mentalt fravær kan aflede vores opmærksomhed fra afstemningspapirerne, er gruppeformændene under alle omstændigheder til stede for at lede deres gruppers afstemning. Jeg lytter selvfølgelig med stor respekt til, hvad De siger, og jeg tager Deres bemærkninger til efterretning, men det er også alt, hvad jeg kan gøre.

Kirsten Jensen, Blak og Sindal
De danske socialdemokrater har stemt for forslaget om en ændring af listen over ekstraktionsmidler, da ændringen ikke har betydning for det danske beskyttelsesniveau.
Det nævnes dog i Kommissionens tekst som en del af bilaget, at disse godkendelser fremover alene bør varetages af Kommissionen. Det er de såkaldte komité-procedurer, der her henvises til, hvor det hverken er muligt at få aktindsigt eller på anden måde følge med i de beslutninger, der måtte blive taget.
Det er klart, at de mange tekniske beslutninger bør kunne varetages af embedsmænd i Kommissionen, men de danske socialdemokrater finder det betænkeligt at overlade disse sager til komité-proceduren, så længe der ikke er ordentlig åbenhed på dette område.
Betænkninger af Lehne, Ford og LinzerBonde (EDN), Gahrton (V), Holm (V), Lis Jensen (EDN), Krarup (EDN), Lindqvist (ELDR), Sandbæk (EDN), Schörling (V), Sjöstedt (GUE/NGL) og Svensson (GUE/NGL), skriftlig . De tre betænkninger om personers frie bevægelighed inden for et EU uden indre grænser er et vigtigt tegn på skiftet fra samarbejde til statsdannelse, og selv om der er sympatiske forslag i Parlamentets betænkninger, kan de nordiske unionsmodstandere ikke støtte nedbrydelsen af de indre grænser og opbygningen af en fælles ydre mur.
I et frit internationalt samarbejde er hvert land selv herre over, hvem der kommer ind i og ud af landet. Det er denne ret, der normalt knyttes til nationen, der nu opbygges for EU. Det er en vigtig statsfunktion. Næste skridt er helt naturligt opbygningen af et fælles statsborgerskab med fælles rettigheder og pligter. Til en stat hører også magtmidler som mønt, militær og politi, og disse opbygges nu også for EU, som dermed kommer til at ligne en stat frem for et praktisk internationalt samvirke mellem selvstændige stater.
De nordiske unionsmodstandere er stærke tilhængere af internationalt samarbejde, og vi ønsker os et samarbejde, hvor alle Europas nationer tager del. Men det skal være et samarbejde og ikke en stat, og vi advarer dem, der vil bygge en stat, om, at de med deres overdrevne centralisering lægger gift ud også for fornuftigt internationalt samarbejde og handel.
Vi er for samhandel og samarbejde og for en bæredygtig udvikling i stærkt internationaliserede økonomier, men vi tvinges til at afvise selv sympatiske forslag, når de er led i opbygningen af en ny stat, som vil knuse landenes folkestyre. Uden folkestyre intet fremskridt. Man kan ikke fjerne grænserne mellem medlemslandene og flytte beslutningerne fra parlamenterne til markedskræfter og lukkede embedsmandskomitéer, uden at det fører til oprør eller forfald.
Vi håber, at oprøret vil blive udløst på fredelig vis, når Maastricht II-traktaten sættes til folkeafstemning, for de beslutninger, der tages her i Parlamentet, er uden forbindelse med vælgerne udenfor.
Opgiv planerne om den nye statsgrænse. Kom tilbage til borgernes ønske om et praktisk samarbejde mellem landene.

Kirsten Jensen, Blak og Sindal
Den danske Socialdemokratiske Gruppe finder ikke, at tiden er moden til at ophæve personkontrollen ved EU's indre grænser. Vi undlader derfor at stemme i forbindelse med betænkningerne om dette emne af Lehne, Ford og Linzer. Uanset hensynet til det indre markeds gennemførelse, bliver man efter vores opfattelse nødt til at tage problemerne med narkotika og våbensmugling dybt alvorligt. Disse problemer er ikke blevet mindre på grund af det indre marked. Kun en effektiv personkontrol ved grænserne giver os en rimelig chance for at komme den form for kriminalitet til livs, derfor kan den ikke undværes, før problemerne er løst.
Betænkning af Ford
Ford
Fru formand, jeg taler på vegne af Den Socialistiske Gruppe i Europa-Parlamentet, som vil støtte min betænkning om fri bevægelighed. Det er en skam, at Kommissionen ikke bliver her og hører stemmeforklaringerne, da den kunne få noget at vide om, hvorfor Parlamentet har bestemte holdninger.
Rom-traktaten foreskriver, at der skal være fri bevægelighed for varer, tjenesteydelser, kapital og personer. De tre første af disse har haft deres syvmilestøvler på i nogen tid, mens sidstnævnte har måttet humpe fremad uden hjælp fra Kommissionen.
Selv nu er det direktiv, som Kommissionen har givet os, lidt af et giftbæger: der er tale om fri bevægelse »hvis«; fri bevægelse »hvis« Spanien og Storbritannien undertegner direktivet om de indre grænser, «hvis« Spanien og Storbritannien løser deres problemer i forbindelse med Gibraltar, «hvis« Dublin-konventionen ratificeres. Men Parlamentet ønsker fremskridt nu, og Den Socialistiske Gruppe ønsker fremskridt nu, således at vi kan få fri bevægelighed for Europas 12-14 mio tredjelandsstatsborger, som lovligt bor i Den Europæiske Union, fri bevægelighed for de 4 mio sorte europæere, vi har i vor midte, fri bevægelighed for blinde uden de nuværende meningsløse karantænebestemmelser for førerhunde, som vi ved ikke fungerer.
Kommissionen besvarede for nylig et spørgsmål fra mig og sagde, at der i de seneste fem år ikke var påvist et eneste tilfælde af rabies, mens hunde var i karantæne, som koster os millionvis af pund.
Fri bevægelighed for fodboldfans, uden begrænsning i form af en alt for emsig kontrol, når de ikke er dømt for hooliganisme eller racisme. Vi vil følge meget nøje, hvad Rådet gør i forbindelse med disse forslag. Parlamentet vil ikke tolerere nogen forsinkelse.

Andersson, Lööw og Waidelich
Vi hilser det velkomment, at grænserne åbnes. Det er tilfredsstillende, at det indre marked bliver gennemført, således at mennesker kan bevæge sig frit over grænserne. I Norden har vi længe haft en lignende ordning, som har fungeret udmærket. Men der er også en risiko forbundet med, at personer kan krydse grænserne frit; således kan ikke mindst narkotika lettere bringes over grænserne.
For at forhindre dette og alligevel bevare den frie bevægelighed kræves der såkaldte kompensatoriske foranstaltninger. Sådanne kompensatoriske foranstaltninger kan blandt andet have form af et øget politisamarbejde.

Theorin og Wibe
En medlemsstat bør, hvis den finder det hensigtsmæssigt, kunne kontrollere personer ved sine nationale grænser, som den mistænker for at bryde landets love og regler. Man bør ikke gøre sig til talsmand for en afskaffelse af den indre grænsekontrol, som ikke er forbundet med ledsageforanstaltninger. En afskaffelse af de indre grænsekontroller skal være koblet sammen med ledsage- og erstatningsforanstaltninger. Indtil nu er der ikke fremsat noget forslag til ledsageforanstaltninger. Vi må først have klarhed over, hvad »kompensatoriske kontrolforanstaltninger« indebærer, da der er fare for et stigende narkotikasmugleri mellem EU's medlemslande, og for at den manglende kontrol vil give kriminelle større muligheder for at slippe uden om retslige foranstaltninger.
Hver medlemsstat skal selv have lov til at afgøre, hvilken form for indre grænsekontrol over for andre EUmedlemsstater det ønsker at udøve og på hvilket niveau. Det går ikke ud over den frie bevægelighed for personer i EU, at personer kan blive kontrolleret ved indre grænsekontroller. Hvis Sverige f.eks. skal kunne bevare sine nuværende regler for indførsel af alkohol, må det have mulighed for at kontrollere de personer, der passerer dets grænser.
Betænkning af Linzer
Berthu
Fru formand, Kommissionen har i dag forelagt tre forslag til direktiv vedrørende afskaffelse af personkontrol ved de indre grænser. Denne tendens forekommer os særdeles ufornuftig. Det er ikke lige på et tidspunkt, hvor indvandringsstrømmene til Europa tager til, at man skal gennemføre en reform, der er udformet med henblik på en anden tid, da Berlinmuren endnu skilte os fra Østeuropa, og den afrikanske økonomi endnu ikke var så afgrundsdyb dårlig som i dag.
Rådet synes at have haft den fornuftige refleks at udforme et forslag til fælles aktion til styrkelse af kontrollen med tredjelandsstatsborgeres ret til at rejse inden for Fællesskabet, som imidlertid stod i stærk modsætning til Kommissionens tre forslag til direktiv. Desværre ser det ud til, at Rådet har givet efter for anstalterne fra yderliggående tilhængere af den frie bevægelighed, som imidlertid ikke repræsenterer noget som helst i den offentlige mening. Vi opfordrer til, at der udvises det påkrævede mod i denne sag.
Ikke alene er princippet i de tre forslag til direktiv dårligt, heller ikke gennemførelsesbestemmelserne hjælper stort. De påståede kompensationsforanstaltninger kompenserer intet overhovedet, og den påståede beskyttelsesklausul er kun af 30 dages varighed, hvilket er en latterlig frist i forhold til styrken og varigheden af indvandrerpresset, som beregnes i årtier. De tre forslag henviser desuden ikke, heller ikke for så vidt angår visaene, til medlemsstaternes permanente ret til at beskytte den offentlige sikkerhed på deres territorium, en lovfæstet ret i henhold til artikel 36, 48, 100 A m.fl. i traktaten. Denne udeladelse, som ikke er tilfældig, er signifikant for Kommissionens vilje til at udrydde alle staternes forsvarsmidler på dette område.
Omfanget af Kommissionens forvovenhed fremstår helt klart, når den med en håndbevægelse afviser den generelle erklæring, der er vedtaget af de medlemsstater, der har undertegnet Fællesakten, og hvori det hedder: «Intet (i disse bestemmelser) berører medlemsstaternes ret til at træffe foranstaltninger, som de anser for nødvendige for at kontrollere immigration fra tredjelande og for at bekæmpe terrorisme, kriminalitet, narkotikahandel og ulovlig handel med kunstværker og antikviteter«.
Efter Kommissionens mening er denne erklæring ikke noget værd, fordi den berøver artikel 7 A i traktaten sin virkning, men når staterne har indføjet denne præcisering, er det netop, fordi de har ønsket at afklare det tvetydige indhold i artikel 7 A. Kommissionen kan ikke med et pennestrøg slette sådanne tekster, og det kan kun opfattes som et bevis på, at Kommissionen prætenderer at hæve sig over folkenes vilje!

Andersson, Lööw og Waidelich
Det siger sig selv, at statsborgere fra tredjelande skal have samme ret som unionsborgerne til at passere grænserne frit. Men præcis som det er tilfældet med unionsborgernes frie bevægelighed, indebærer øget bevægelighed for tredjelandsstatsborgere også øget fare for, at forbudte varer såsom narkotika bringes over grænserne. Derfor er det af største vigtighed, at den frie bevægelighed ledsages af kompensatoriske foranstaltninger.

Theorin og Wibe
Det siger sig selv, at statsborgere fra tredjelande, som har fået opholdsog arbejdstilladelse i et EU-medlemsland, skal have lov til at bevæge sig frit inden for Den Europæiske Union på nøjagtig samme måde som EU-landenes statsborgere. Men denne betænkning stiller nøjagtig samme, efter vor opfattelse fejlagtige, krav om afskaffelse af personkontrol ved de indre grænser som Ford-betænkningen.
Man bør ikke gøre sig til talsmand for en afskaffelse af den indre grænsekontrol, som ikke er forbundet med ledsageforanstaltninger. En afskaffelse af de indre grænsekontroller skal være koblet sammen med ledsage- og erstatningsforanstaltninger. Indtil nu er der ikke fremsat noget forslag til kompensatoriske foranstaltninger. Vi må først have klarhed over, hvad »kompensatoriske kontrolforanstaltninger« indebærer, da der er fare for et stigende narkotikasmugleri mellem EU's medlemslande, og for at den manglende kontrol vil give kriminelle større muligheder for at slippe uden om retslige foranstaltninger.
Hver medlemsstat skal selv have lov til at afgøre, hvilken form for indre grænsekontrol over for andre EUmedlemsstater, det ønsker at udøve og på hvilket niveau. Det går ikke ud over den frie bevægelighed for personer i EU, at personer kan blive kontrolleret ved indre grænsekontroller. Hvis Sverige f.eks. skal kunne bevare sine nuværende regler for indførsel af alkohol, må det have mulighed for at kontrollere de personer, der passerer dets grænser.
Indstilling ved andenbehandling / Oomen-Ruijten
Díez de Rivera Icaza
Oplysning og uddannelse har altid været hjørnestene i forbrugerpolitikken. Den fælles indsats for at fremme den frie bevægelighed for produkter og hensynet til forbrugerbeskyttelsen kunne ikke lade hånt om nødvendigheden af at fremme muligheden for at vurdere kvalitet og priser. Den nuværende situation, hvor sammenlignende reklame tillades i nogle medlemsstater og forbydes i andre, er til skade for forbrugerne.
Reklame er en form for oplysning, som giver forbrugerne bedre mulighed for at vælge. Det er derfor vigtigt for de europæiske forbrugere, at der sættes visse grænser for reklamen med henblik på at sikre beskyttelsen af deres økonomiske interesser og deres ret til korrekte oplysninger med henblik på at kunne træffe et hensigtsmæssigt valg.
Dette direktiv har til formål at harmonisere betingelserne for sammenlignende reklame med henblik på virkeliggørelse af det indre marked og fremme af den frie bevægelighed for tjenesteydelser på reklameområdet i Unionen. Jeg vil stemme for denne vigtige harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om sammenlignende reklame.
Indstilling ved andenbehandling / Poggiolini
Díez de Rivera Icaza
Dette EF-handlingsprogram på sundhedsovervågningsområdet med hjemmel i artikel 129 i traktaten om Den Europæiske Union har til formål at beskytte borgernes sundhed og at forebygge sygdomme. Et korrekt fungerende EF-system til overvågning af sundheden vil således gøre det muligt for alle Unionens medlemsstater på grundlag af pålidelige og sammenlignelige sundhedsdata at fastlægge prioriteringer inden for sundhedspolitikken og at forbedre dennes rentabilitet og effektivitet.
Jeg tilslutter mig fuldt ud forslaget om oprettelse af et europæisk sundhedsovervågningscenter med henblik på fastsættelse af sundhedsindikatorer og oprettelse af et net til indsamling og formidling af dataene og forbedring af analysen af sundhedsoplysningerne.
Til sidst opfordrer jeg Europa-Parlamentet til ikke at give efter over for Rådet i spørgsmålet om budgettet til dette program, som er af afgørende betydning for Unionen, men som kun udstyres med et latterligt lille beløb, der må betragtes som en hån mod unionsborgernes solidariske interesser.

Kirsten Jensen, Blak og Sindal
De danske socialdemokrater mener, at samarbejde mellem EU-landene på sundhedsområdet er en god ting, når det drejer sig om forskning og udveksling af statistik. Mange lande, herunder Danmark, kan sikkert have brug for gode ideer til indretningen af sundhedsvæsenet, og der kan mellem landene også laves aftaler om specialiserede behandlinger. Men når man via EU begynder at komme ind på den egentlige sygdomsbehandling og betalingsordningerne for sygdomsbehandlingen, så går man for vidt. Vi kan forstå, at medlemmer fra lande, hvor sundhedsvæsenet er brudt sammen, ser et håb i EU, men skattebetalingen og dermed finansieringen skal stadig foregå nationalt.

Rovsing
Af Maastricht-traktatens artikel 129 fremgår det, at Fællesskabet - og dermed de 15 EU-lande - bidrager til virkeliggørelsen af et højt sundhedsbeskyttelsesniveau ved at fremme det indbyrdes samarbejde og om nødvendigt støtte medlemsstaternes indsats på nationalt niveau.
Det foreliggende forslag til handlingsprogram er fuldt ud i overensstemmelse med traktatens ånd og bogstav. Der er ikke tale om nogen form for harmonisering, men om en foranstaltning, der tager sigte på - på grundlag af sammenlignelige sundhedsdata - at give de enkelte EU-lande mulighed for at fastlægge prioriteringer inden for sundhedspolitikken, forbedre dennes rentabilitet og dermed dens effektivitet.
Ikke desto mindre har Ministerrådets flertal ved fastlæggelsen af dets fælles holdning til Kommissionens forslag ikke kunnet enes om andet end at udvande et i enhver henseende fornuftigt forslag til handlingsprogram på sundhedsområdet. Dette gælder såvel med hensyn til finansieringen som med hensyn til udformningen af de praktiske rammer for programmets gennemførelse.
Jeg er derfor helt enig i ordførerens kritik af den fælles holdning og i Miljøudvalgets indstilling.
Indstilling ved andenbehandling / Riis-Jørgensen
Kirsten Jensen, Blak og Sindal
De danske socialdemokrater har i dag stemt for EuropaParlamentets forslag om ændring af navn og E-nummer for alternativt raffineret carrageenan. Det skyldes, at vi ikke ønsker et tilsætningsstof godkendt, der kan forveksles med tilsætningsstoffet carrageenan under samme Enummer.
Dels fordi det er et mindre rent stof i forhold til carrageenan, og dels fordi stofferne ikke er ens. Carrageenan er f.eks. godkendt til anvendelse i modermælkserstatning på trods af, at forskellige undersøgelser viser problemer med mavesmerter og i enkelte tilfælde mavesår hos småbørn. Hvis alternativt raffineret carrageenan godkendes med dette navn og næsten samme E-nummer, så mener vi, at der er begrundet frygt for, at stoffet bliver godkendt til babyer.
Derudover mener vi, at det er nødvendigt for at undgå vildledning af forbrugerne og af hensyn til den fremtidige anvendelse af alternativt raffineret carrageenan, at der er klare linjer med hensyn til det nye tilsætningsstof. Derfor skal det kaldes PES (Processed Euchema Seaweed) og tildeles nummer E 408 i stedet for E 407a.

Rovsing
Den foreliggende indstilling fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse bør støttes af et klart flertal i dette Parlament. Indstillingen har til formål at sikre, at der ikke sker en forveksling af forarbejdede Euchema-alger (PES) og carrageenan.
I overensstemmelse med den betænkning, som Europa-Parlamentets flertal vedtog ved førstebehandlingen, indstiller Miljøudvalget, at de to produkter (PES og carrageenan) markedsføres under forskellige E-numre. Betydningen heraf for forbrugerne og for forbrugernes sikkerhed sættes tydeligt i relief af den lobbyvirksomhed, som repræsentanter for PES-producenterne har udøvet over for Europa-Parlamentet i den seneste tid. Hvis spørgsmålet om valg af E-nummer var uden betydning, ville selv PES-producenterne have forholdt sig passive i denne sag.
Ordføreren og udvalget bør roses for den konsekvens, der til dato har været udvist under behandlingen af forslaget til ændring af direktiv 95/2/EF, og Parlamentet bør såvel af hensyn til forbrugerne som af principielle grunde stemme massivt for den foreliggende indstilling.
Betænkning af Florenz
Díez de Rivera Icaza
Vi ved alle, at uden vand er der intet liv, og at dette element på grund af sin betydning har været genstand for mange fortolkninger i historiens løb, lige fra konceptet »Numen« i det klassiske Grækenland til konfrontationsårsag i Mellemøsten. Vand er et af nøgleelementerne i menneskets liv, og derfor er det nødvendigt med en klar og sammenhængende unionspolitik for vandressourcer.
Ordføreren påpeger med rette det uhensigtsmæssige i, at bestemmelserne om vandkvaliteten i Unionen er spredt rundt om i 50 direktiver, som i nogle tilfælde endog er indbyrdes modstridende, og at det er presserende nødvendigt at forelægge Parlamentet et rammedirektiv, som i overensstemmelse med det femte handlingsprogram omfatter en samlet og bæredygtig forvaltning af Unionens vandressourcer.
Til sidst gør jeg endnu en gang opmærksom på, at uden en streng kontrol med såvel kvaliteten som udnyttelsen af vandet er det tvivlsomt, om vandkvaliteten i Unionen kan bevares endsige forbedres.

Holm
Kommissionen synes ikke at have været særlig entusiastisk eller skarpsindig, hvad dette vigtige område angår. Havde den udvist samme energi, som når det drejer sig om ØMU, havde jeg sikkert været tilfreds.
Det fremgår desværre, at Kommissionen ikke alene mangler baggrundsviden, miljøforståelse og helhedssyn, men også forslag til konkrete foranstaltninger, når det gælder om at fremlægge en politik på vandområdet.
Det er først og fremmest helhedssynet, jeg savner. Andre områder spiller nemlig også en rolle i forbindelse med vandpolitikken. Det gælder først og fremmest den form for landbrug, som EU subsidierer, hvor kunstige plantebehandlingsmidler, der indeholder en lang række gifte, forårsager alvorlige forringelser af vandet. Det samme gælder industripolitikken, som påvirker vandet gennem alt for lemfældige miljøbestemmelser, transportpolitikken, energipolitikken osv.
Kommissionen må anlægge et helhedssyn på vandproblemerne, der inddrager alle disse områder, ellers vil dens ord ikke føre til andet end, at der bruges endnu mere papir (hvilket også ødelægger vandet!).
EU bør fremlægge en progressiv politik på dette område, men gennemførelsen af den bør ske på nationalt, regionalt eller lokalt plan.

Kirsten Jensen, Blak og Sindal
I Kommissionens meddelelse om vandpolitikken fremlægges der en strategi for en sammenhængende vandpolitik, som skal fastsætte de fundamentale principper for regulering af vand i Fællesskabet. Den skal munde ud i et rammedirektiv for vand.
Desværre er Kommissionens meddelelse ikke fyldestgørende nok til at leve op til disse målsætninger.
Parlamentets Miljøudvalg har derfor foreslået en opstramning. Kommissionen skal opstille kriterier for forebyggelse ved kilden, sætte strengere grænseværdier for stoffer i vandmiljøet og bruge en kombination af emissionsstandarder og miljøkvalitetsmålsætninger i vandpolitikken. Ritt Bjerregaard har i et brev til Parlamentets Miljøudvalg lovet, at disse krav vil blive imødekommet. På baggrund af dette brev vil Den Socialistiske Gruppe stemme for Parlamentets betænkning, idet betænkningen sammen med Ritt Bjerregaards brev borger for en fornuftig fremtidig vandpolitik.
Forslag til beslutning om Det Europæiske Råd i Dublin
Gahrton
Fru formand, konflikten i Mellemøsten er særdeles akut. Den er en af de i øjeblikket vigtigste og farligste konflikter i verden. Udviklingen hen imod fred er gået i stå; der sker ikke ret meget. Den Europæiske Union har i denne sammenhæng et forholdsvis godt omdømme. EU har været ret aktiv, især Europa-Parlamentet, som både har vedtaget beslutninger og udtalelser og haft direkte kontakter gennem Delegationen for Forbindelserne med Det Palæstinensiske Lovgivende Råd. Vi har bl.a. manifesteret vor interesse og været aktive ved at foretage rejser og valgovervågning og være værter ved et palæstinensisk besøg.
Fra mange sider i EU har man klaget over, at Unionens aktivitet, økonomiske støtte og stærke optræden i forbindelse med konflikten i Mellemøsten har været temmelig usynlig. Nu er konflikten igen ved et skæringspunkt. Der sker alvorlige ting i konfliktområdet. I den situation vil Europa-Parlamentet overhovedet ikke ytre sig, og det udelukkende fordi der, som vi alle ved, i de store partigrupper foregår nogle rent interne parlamentariske overvejelser om, hvorvidt en udtalelse fremsat i dag kan konkurrere med en betænkning, som vil kunne forelægges Parlamentet om en måned eller måske senere. Jeg må sige, at det i højeste grad har forbavset mig, at det får lov til at foregå på denne måde. Begivenhederne i Mellemøsten kan jo ikke så godt vente på de interne beslutningsprocesser i Europa-Parlamentet. Formålet med at kunne fremsætte en hurtig udtalelse fra Parlamentets side er jo, at det skal kunne ske, når udtalelsen har aktualitet og kan have en vis virkning. Hvordan skal man i Mellemøsten opfatte dette, at flere partigrupper har fremsat forslag, som overhovedet ikke fører til noget? Det kan kun tolkes som mangel på interesse fra Europa-Parlamentets side eller som, at partitaktiske hensyn får lov til at gå forud for seriøs handling, når freden står på spil. Fru formand, jeg er dybt skuffet. Jeg har haft, og håber fortsat at have, et godt samarbejde om Palæstina med mine kolleger i de store partigrupper, men jeg er dybt skuffet over deres optræden her i dag.

Berthu
Fru formand, som afslutning på forhandlingen om det ekstraordinære topmøde i Dublin har Gruppen Nationernes Europa som modvægt mod socialisternes og midterpartiernes konsensusforslag fremsat et forslag til beslutning med krav om en radikal omorientering af regeringskonferencen.
Klart nok blev vort forslag forkastet af flertallet her i forsamlingen, men vi mener rent faktisk, at når regeringskonferencen står i stampe, er det, fordi den har taget en forkert retning. Det er således beklageligt, at der ofres dyrebar tid på sekundære problemer, såsom detaljer i Europa-Parlamentets beslutningsprocedurer, ikkeprioriterede spørgsmål, såsom listen over de borgerrettigheder, der skal indføjes i traktaten, rettigheder, som allerede er velbeskyttede på nationalt plan, for ikke at tale om veritable absurditeter som udvidelsen af området for flertalsafgørelser i Rådet.
Debatten om Unionens fleksibilitet, som måske er den vigtigste debat i dag set fra et institutionelt synspunkt, slæber sig stadig afsted i total forvirring.
På alle disse områder forekommer det os, at Rådet er offer for føderalisternes intellektuelle terrorisme. Det fremgik klart af debatten her i formiddags. Hvad skulle vi med en redegørelse fra Kommissionen efter Rådets rapport, i betragtning af at kun Rådet er kompetent til at redegøre for et uformelt møde, der hovedsagelig er af mellemstatslig karakter.
Det mest triste er, at Kommissionens indlæg viste en reel politisk vilje, medens det samme ikke kan siges om Rådets. Hvis man, som beskrevet i vort forslag til beslutning, ønsker at give konferencen en mere hensigtsmæssig retning, er det nødvendigt, at Rådet frigør sig føderalisternes utopier om en superstat og går ind på at iværksætte procedurer svarende til et nationernes Europa.

Antony
Fru formand, når den franske statschef forhånes her i Europa-Parlamentet, står vi sammen med ham, for det er Frankrig, man håner. Når han forhånes i Jerusalem af det israelske besættelsespoliti, er det atter Frankrig, man krænkes. De israelske ledere burde dog vide, at ingen varig fred kan baseres på uretfærdighed og apartheid.
Den første uretfærdighed, der blev begået, var imod det palæstinensiske folk, der blev fordrevet fra sine territorier af israelerne. Disse påberåber sig en historisk ret til deres land, der går tilbage til Abraham. Med den type argumenter kan der udløses tusindvis af konflikter rundt om i verden. Ydermere hævder både palæstinensere, kristne og muslimer at nedstamme fra Abraham.
Den anden uretfærdighed, der blev begået, var imod den kristne befolkning i Libanon, som hr. Kissinger ville deportere til Amerika for at overlade pladsen til palæstinenserne. Men freden i Mellemøsten kan kun baseres på respekten for folkenes ret til at leve i frihed på deres jord. Palæstinenserne har ret til Palæstina og en palæstinensisk stat. Israel og Syrien må trække sig tilbage fra Libanon, men det samme gælder de palæstinensiske og iranske militser; og amerikanerne, der - forstå det, hvem som kan - støtter talibanere og proiranske kurdere, må ophøre med at blande sig i alting på denne højst upassende måde.

Le Gallou
Fru formand, mødet i Dublin var en eksemplarisk demonstration af umuligheden af at føre en europæisk udenrigs- og sikkerhedspolitik. Den franske præsident, Jacques Chirac, foreslog en fælles aktion i Mellemøsten, for at palæstinenserne ikke skal stå alene over for israelerne og den amerikanske mægler, som klart hælder til den ene side, men denne vilje til at fastlægge en fælles holdning stødte på modstand navnlig fra briternes og tyskernes side, hvis diplomati er rettet ind efter det amerikanske og israelske diplomati. EuropaParlamentets tilbageholdenhed i Mellemøsten-anliggender skyldes i øvrigt også den pression, det amerikanske og israelske diplomati udøver over for Parlamentets medlemmer.
Det skal endvidere bemærkes, at den holdning, som staten Israel indtager til Den Europæiske Union, er stødende, for så vidt som den kan opsummeres således: betal, men ti stille. Det er selvsagt utåleligt og uværdigt.

Lindqvist
Den bedste måde at mindske den almindelige befolknings mistillid til EU på er at undlade at fremsætte flere forslag, som tager sigte på en »vertikal« opbygning af EU. Ethvert sådant forslag vedrørende udenrigs- og sikkerhedspolitikken, ØMU osv. styrker kun mistilliden. Regeringskonferencen må anskues ud fra dette perspektiv.
Forslag til beslutning om udryddelse af fattigdom
Wolf
Jeg har valgt at afgive en ægte mundtlig stemmeforklaring i stedet for at trække veksler på Deres tålmodighed med oplæsningen af en skriftlig forklaring.
Jeg vil understrege to punkter. For det første fremgår det på udmærket vis af beslutningen i dens endelige form, at det er en farlig illusion at tro, at fattigdommen i Europa kan overvindes på bekostning af de fattige lande og befolkninger i verden. Det modsatte er tilfældet. En varig overvindelse af fattigdommen i Europa kan kun ske inden for et internationalt velstandssystem, hvor Europa er et nyttigt medlem af den internationale familie og ikke en verdensmester i eksport, der lever på andres bekostning. For det andet er det flere gange under drøftelsen blevet nævnt - men i sidste instans blev ændringsforslagene herom alligevel forkastet - at de fattige og udstødte føres i felten mod dem, som er integreret i samfundet, som har arbejde, som er organiseret i fagforeninger og bliver relativ godt betalt.
Dette forsøg på en spaltning af det afhængige arbejde og på at bortlede opmærksomheden fra de store fordelingsproblemer mellem kapital og arbejde vil forhåbentlig mislykkes. Vi bliver nødt til at gøre os klart, at den opgave, det drejer sig om, vedrører begge parter. Det drejer sig ikke kun om at omdefinere det afhængige arbejdes status og integrere dem, der i dag er udstødt her, men tillige om at styrke rettighederne, dog ikke absolut om at styrke den individuelle private købekraft hos dem, som i dag er integreret i samfundet.

Ephremidis
Vi kunne samle ind til at imødegå den store byld af international armod ved at lægge en afgift på den skammens byld, som tæller over 50 mio medborgere i dagens Europæiske Union, der lever på grænsen til fattigdom og tvinges ud af det sociale, økonomiske og kulturelle liv.
Skammen bliver ikke mindre af, at fremtidsudsigterne peger på en forværring af situationen, eftersom arbejdstagernes levestandard forringes fra dag til dag, og tusindvis af mennesker ofres på Den Økonomiske og Monetære Unions alter i jagten på de velkendte konvergensindikatorer og -kriterier på den ene side og på den anden side en håndfuld multinationale monopolers og visse privilegerede samfundslags profitjagt. Og det store flertal af befolkningen knuses af voldsomme spareprogrammer, masseafskedigelser, nedskæringer i de sociale ydelser og voldsomme stigninger i arbejdsløsheden. Alt dette på grund af gennemførelsen af Maastricht-traktaten, hvidbogen og de tydeligvis befolkningsfjendtlige reformer af disse med den så højt berømmede regeringskonference.
Beskyttelsen og forbedringen af arbejdstagernes indkomst er det vigtigste element i en politik, der fremmer social retfærdighed. Det er nødvendigt med en radikal nyorientering af de anvendte udviklingsmodeller, som i høj grad mangler socialt perspektiv, hvilket betyder, at et stadigt større antal arbejdstagere skubbes ud i fattigdom og social udstødelse. Det er vigtigt, at der træffes foranstaltninger til opprioritering og forbedring af den menneskelige faktors deltagelse i udviklingsprocessen og produktionen for at få beskæftigelsesprocenten højere op, foranstaltninger til stabilisering af beskæftigelsen, hvilket skal ske med en reduktion af foreløbige og midlertidige stillinger. Sideløbende med støtten til og styrkelsen af indkomsten er det nødvendigt at udforme og gennemføre uddannelsesprogrammer, programmer for erhvervsmæssig orientering og nyorientering og planlægning af sociale programmer sammen med lokale aktører på erhvervsområdet, der vil give mulighed for bedre social integration og give alle adgang til de nye teknologier.
Af største betydning er det, at der sker en øjeblikkelig mobilisering med konkrete foranstaltninger med henblik på så hurtigt som muligt at få de millioner af mennesker, der lever i fattigdom, ud af den sociale udstødelse, så de kan reintegreres og reaktiveres i samfundet på lige og værdige vilkår. Der kræves en samordnet indsats for at bekæmpe diskrimination og fænomener som racisme og fremmedhad.
Denne udvej kommer Rådets redegørelse ikke engang ind på, idet den blot tygger drøv på evigt gentagne erklæringer for at gå uden om de egentlige årsager til fattigdommen, til at den fortsat eksisterer og forværres. Men oprøret, protesterne og de arbejdsløses kamp i de allerfleste af EU-landene er beviset på, at kun hvis vi fjerner det bedrag og selvbedrag i det samfundspolitiske system, som gennemsyrer fællesskabspolitikkerne, men også de nationale politikker, som de etablerede interesser står bag, vil vi komme ud af den store modsigelse mellem den rige, storslåede Europæiske Union og den tilintetgørende fattigdomsbyld af over 50 mio europæiske borgere.

Malone
1996 er af FN blevet udnævnt til Det Internationale År for Udryddelse af Fattigdom. I betragtning heraf ville vi forvente, at EU's foranstaltninger på dette område blev intensiveret.
I stedet sker nøjagtigt det modsatte. Den tyske og den britiske konservative regering sætter sig kraftigt imod det fjerde fattigdomsprogram.
Domstolens foreløbige afgørelse den 24. september vil i realiteten forhindre Kommissionen i at støtte de omkring 800 ansøgninger fra organisationer i hele Europa, der beskæftiger sig med fattigdomsbekæmpelse.
Som kommissær Flynn sagde for nylig: «Disse tilfælde beviser endnu en gang, at der absolut er behov for et klart retsgrundlag i traktaten, som gør det muligt at vedtage programmer på det sociale område ved flertalsafgørelse «.
Vi skal gå videre. Vi skal ikke kun forsøge at afhjælpe den skade, der er forårsaget af fattigdom - langtidsledighed, degeneration i byerne osv. vi skal også finde måder, hvorpå vi kan forhindre udstødelse. Dette skal være et centralt aspekt ved alle nationale og europæiske politikker.
Jeg glæder mig derfor over hr. De Rossas og den irske regerings initiativ som opfølgning af det sociale topmøde i København ved at forelægge en strategi til fattigdomsbekæmpelse. Dette synes at være en egnet strategi, ikke kun på nationalt plan, men også i givet fald for EU.
Der skal fastsættes minimumsrettigheder på det sociale område i hele EU, f.eks. vedrørende retten til arbejde og social beskyttelse.
Bekæmpelsen af alle former for udstødelse og fattigdom skal være et mål i alle EU-programmer og -politikker.
Der skal gennemføres analyser af indvirkningen på fattigdom og social udstødelse, inden der vedtages ny EUlovgivning, eller nye EU-instrumenter gennemføres.
Der skal rettes op på mangelen på sammenlignelige oplysninger om omfanget af fattigdom i hele Unionen.
Endelig skal Kommissionen og Rådet inden udgangen af indeværende år undersøge, hvilke fremskridt hver enkelt medlemsstat har gjort med hensyn til at opfylde de forpligtelser, der blev indgået i København. Dette bør så ajourføres hvert år i FN's tiår mod fattigdom.
(Mødet udsat kl. 13.20 og genoptaget kl. 15.00)

Europaaftale med Slovenien
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A4-0277/96 af Livari for Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender om forslag til Rådets og Kommissionens afgørelse om indgåelse af Europa-aftalen mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Republikken Slovenien på den anden side [10587/95 - KOM(95)0341 - C40419/96-95/0191(AVC)]; -A4-0282/96 af Posselt for Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser om de økonomiske og handelspolitiske aspekter af Europa-aftalen mellem Den Europæiske Union og Republikken Slovenien.
Iivari
Hr. formand, det har taget ualmindelig lang tid at vedtage Europaaftalen med Slovenien, når man sammenligner med processen for de andre nye demokratier i Centraleuropa. Selve forhandlingerne forløb jo hurtigt. De blev indledt den 15. marts 1995, og aftalen blev paraferet i juli samme år. Undertegnelsen fandt dog først sted i juni 1996.
Når undertegnelsen blev udsat, skyldes det den indviklede situation i området, der opstod efter Anden Verdenskrig. Et område, der den gang hørte til Italien, blev sammenlagt med Jugoslavien, og indbyggerne blev evakuereret til Italien. Da Jugoslavien senere blev opløst, forpligtede Slovenien sig til at yde økonomisk kompensation for tabet af de ejendomme, der var kommet til at ligge på den slovenske side. Italien krævede imidlertid, at dets borgere fik ret til at generhverve de tabte ejendomme. Samtidigt blev det ifølge lovgivningen i Slovenien, der for nylig var blevet selvstændigt, forbudt udlændinge at eje fast ejendom i landet.
Europaaftalen indebærer derimod, at Slovenien forpligter sig til både at bringe sin lovgivning vedrørende erhvervelse af fast ejendom i overensstemmelse med EU's lovgivning og fjerne al forskelsbehandling af medlemsstaternes borgere i forbindelse med kapitalens frie bevægelighed. Spørgsmålet var, inden for hvilken tidshorisont og hvordan den pågældende lovgivning skulle fornys.
De utallige anstrengelser, den slovenske regerings udfoldede for at få Rådets aftaleudkast godkendt, led skibbrud i det slovenske parlament, da det ikke var muligt at mønstre det nødvendige flertal. Efter anstrengende forhandlinger bemyndigede det slovenske parlament den 11. april 1966 imidlertid regeringen til at undertegne aftalen på grundlag af det kompromis, som blev indgået under det spanske formandskab. I aftalen forpligter Slovenien sig til at garantere alle unionsborgere ret til at erhverve fast ejendom fra det fjerde år efter aftalens ikrafttrædelse. Desuden vil unionsborgere, der har haft bopæl i mindst tre år på slovensk territorium, få tilkendt retten til at erhverve fast ejendom fra tidspunktet for aftalens ikrafttrædelse. På denne måde sikres det, at de italienske landflygtige, der har haft bopæl i det tidligere Jugoslavien, får ret til at generhverve deres ejendomme.
Striden om ejerskab af fast ejendom har været et omstridt indenrigspolitisk spørgsmål både i Slovenien og Italien. Jeg er særlig glad for, at problemet blev løst under det italienske formandskab. Forbindelserne mellem den italienske og slovenske regering er da også for øjeblikket gode.
Hele processen er også ud fra en overordnet synsvinkel særdeles interessant. Den udvikling, der har ført til demokratiseringen i de centraleuropæiske lande og de baltiske landes selvstændighed, har været positiv. Den giver reelle muligheder for at opbygge et fælles Europa. Samtidig har den revet historiske sår op, og der er opstået en række svære nationalitets- og grænsespørgsmål. Krigen i det tidligere Jugoslavien er et tragisk eksempel på dette.
Nu bør vi sammen bestræbe os på ikke at hænge sig fortidens uret og i stedet tænke på opbyggelsen af fremtiden. Retfærdigheden bør ske fyldest, men samtidigt er der i Europa brug for beslutsomhed og selvbeherskelse, for at det nye samarbejde kan blive en succes.
Sloveniens økonomiske og politiske udvikling er på mange måder opmuntrende. Det er i front blandt de lande, som der er indgået Europaaftaler med, når man vurderer forudsætningerne for medlemskab. Europa-Parlamentet fremskyndede på sin side i sin beslutning af 30.11.1995 godkendelsen af Europaaftalen med Slovenien. Jeg håber, at Parlamentet nu kan træffe en positiv afgørelse, for at Slovenien kan nå at indhente det forspring, som de andre aftalelande har i forbindelserne med EU.
Hr. formand, i Finland blev der sidste søndag afholdt valg til Europa-Parlamentet. Jeg fik et godt valgresultat, men det var ikke nok til at bevare min plads i Parlamentet. Jeg vil i denne forbindelse takke alle mine gode kolleger i Europa-Parlamentet og ønske jer alle fremgang med at skabe fred i Europa.

Formanden
Mange tak, fru Livari. Også jeg ønsker Dem held og lykke med løsningen af Deres nye opgaver.

Posselt
Hr. formand, Sloveniens økonomiske data er fremragende. Selv om nogle data måske skal korrigeres nedad ved årets udgang, er de makroøkonomiske data fremragende. Man ser det på, at bruttonationalproduktet pr. indbygger i købekraft udgør 9 000 USD, man ser det bl.a. også på, at i Slovenien er allerede to af de fem Maastricht-kriterier opfyldt, og man håber at opfylde alle fem Maastricht-kriterier inden år 2000.
Når Slovenien alligevel langt senere end andre stater i Central- og Østeuropa, som for længst er associeret, når frem til en associeringsaftale, skyldes det landets vanskelige historie. Det var også grunden til, at Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser i sin betænkning var nødt til at undersøge de politiske og historiske rammebetingelser for denne associeringsaftale.
Jeg havde det held som den eneste borger fra Den Europæiske Union at deltage i Sloveniens uafhængighedsfest den 26. juni 1991. Jeg var endnu ikke medlem af Europa-Parlamentet, men jeg oplevede dengang på stedet, hvorledes det såkaldte internationale samfund næsten demonstrativt lod dette land i stikken og så at sige ved at tie udleverede det til de serbisk-jugoslaviske panserkommunister, der opfattede det som en tilskyndelse til at slå løs, hvilket da også skete to dage senere.
Dengang spillede dog et land, som i dag er medlem af EU, nemlig Østrig, en meget positiv rolle, for så vidt som de fleste af dets ledende politikere, navnlig de fleste af forbundslandenes regeringschefer, var til stede på denne historiske dag. Jeg skal aldrig glemme en ledende slovener, der den dag sagde: «I dag er vi for første gang i vor historie uafhængige. I morgen kan vi alle være døde«! Således gik det heldigvis ikke. Men slovenerne har naturligvis sat deres lid til Europa-Parlamentet. Og her fandt de støtte.
Allerede flere år før 1991 gjorde en slovensk borgerretsforkæmper ved navn France Bucar her opmærksom på menneskerettighedssituationen i Jugoslavien. Senere blev han den første formand for det første parlament i Slovenien valgt ved frie valg. En journalist ved navn Andrej Novak arbejdede for sit folk her, han blev senere Sloveniens første ambassadør ved Europarådet; også han - han er for længst død, desværre - en pioner for denne associeringsaftale. Slovenerne hører til hos os, de er et udpræget europæisk folk.
Jeg husker stadig, at hr. de Michelis dengang sagde, at når Slovenien bliver uafhængig, vil vi isolere landet i 50 år. Nu er Slovenien ikke isoleret, det er hr. de Michelis nok snarere. Men jeg husker også, at dengang, da den slovenske hovedstad var omringet af tropper, brød en italiensk kollega fra Europa-Parlamentet, nemlig Marco Pannella, igennem som den første og optog kontakt med de demokratiske kræfter i Slovenien.
Jeg opfordrer derfor indtrængende alle kolleger til at tænke på, at Europa-Parlamentet allerede krævede, at Slovenien blev anerkendt, da endnu ingen af medlemsstaterne var rede til det. Efter mange vildfarelser og megen forvirring er det omsider blevet muligt at associere Slovenien, fordi de bilaterale problemer er løst.
Vi kan naturligvis se de problemer, der er med både reprivatisering og privatisering. Vi kan se mindretalsproblemerne, der for en dels vedkommende er blevet løst på forbilledlig vis, men hvor der for en dels vedkommende er brug for yderligere løsninger. Men vi vægrer os imod, at der for Slovenien opstilles kriterier, som man ikke har opstillet for nogen anden associeret stat. Der må ikke komme en »lex Slovenien«, og vi skal give Slovenien de samme chancer i vort fællesskab, som tjekkerne, polakkerne og andre har fået.
Jeg mener, at Slovenien på grundlag af sin kulturelle tradition, sin politiske pluralisme og sin 1400 år gamle integration i dette område er en værdifuld partner og også bliver et værdifuldt medlem af denne union. Jeg hilser det udtrykkelig velkomment, at Slovenien den 10. juni omsider kunne aflevere sin ansøgning om tiltrædelse af Den Europæiske Union, samme dag som associeringsaftalen blev undertegnet. Vi opfordrer alle medlemsstater til ufortøvet at ratificere den.

Manzella
Hr. formand, Europaaftalen med Slovenien er den første, Den Europæiske Union indgår med en af de stater, der er udgået af det tidligere Jugoslavien, og er således en retsakt, der indebærer ansvar og værdier, som skal ses under ét og samme synspunkt. Det er det geoøkonomiske aspekt på grund af hvilket Slovenien har en nøgleposition blandt de store magter, der er førende for det europæiske markeds udvidelse mod øst, og det er givet i stand til at fremme en sådan udvikling takket være dets gode økonomiske og finansielle struktur. Herefter kan nævnes det geopolitiske aspekt, som udgøres af den nyttige afsmitning på de øvrige stater, der er udgået af Jugoslavien, en afsmitning, der vil vise sig, hvis Slovenien formelt og reelt tilslutter sig de europæiske principper for supranationalt demokrati uden nationalistisk diskrimination kort sagt det europæiske borgerskab. Endelig er der det forfatningsmæssige aspekt, der skal forstås som værende Europaforfatningsmæssigt. Slovenien ønsker at indtræde i Europa med henblik på en fuldstændig tilpasning af sin forfatning til det almindelige europæiske retssystem, også for så vidt angår retten til etablering og erhvervelse af fast ejendom.
Vedrørende sidstnævnte punkt er det omhyggeligt udarbejdede bilag til aftalen ikke resultatet af en bilateral strid med Italien, således som nogle fejlagtigt antager, og denne strid er jo i øvrigt blevet bilagt netop under det italienske formandskab. Der var og er fortsat tale om et stort europæisk principspørgsmål. Det ville givet være paradoksalt, dersom en stat i enighed med Unionen efter 50 år i sin forfatningsmæssige administrative og civilretlige struktur fortsat ville bevare former for chauvinisme, der kunne henføres til en krig, hvis følger er overvundet netop ved dannelsen af Unionen.
Af disse store forventninger retfærdiggøres vor stemme for aftalen. Det er herefter op til de nationale parlamentarikere at ratificere den og afpudse den med henblik på den fremtidige udvikling af denne tiltrædelsesproces.

Ebner
Hr. formand, kære kolleger, endelig er det så vidt: efter at Rådet den 6. marts 1995 gav Kommissionen mandatet og efter at undertegnelsen efter mange vanskeligheder kunne finde sted den 10. juni 1996, skal i morgen den første af 17 ratificeringer finde sted. Det fylder mig som politiker og også som menneske med stor glæde!
En særlig tak går ved denne lejlighed til hr. Iivari og hr. Posselt og tillige til formanden for Europa-Parlamentet, Klaus Hänsch, som med sin tale i Ljubljana i begyndelsen af april bidrog til at afspænde en særdeles vanskelig situation.
Også Europa-Parlamentets delegation til forbindelserne med Slovenien har forsøgt - sidst så sent som for to uger siden i Slovenien - at yde sin part til løsning af meningsforskellene. Vi har konstateret, at der for øjeblikket, også fordi der snart skal være valg i Slovenien, alligevel er nogle meningsforskelle, men at flertallet er fast besluttet på at udvikle sig stadig mere i retning af Europa.
Der var og er vanskeligheder, ingen tvivl om det. Men de kan løses. De er der på det bilaterale område, men der har været en positiv udvikling. Jeg mener, at man også skal fremhæve, at regeringen Dini og regeringen Prodi og navnlig tillige statssekretær Fassino i den nye regering efter i begyndelsen at have holdt sig udenfor resolut er gået ind for en tilnærmelse, for afspænding og for en forbedring af situationen.
Slovenien bliver associeret. Slovenien har afleveret sin ansøgning om tiltrædelse. Samtalerne om deltagelse i Den Vesteuropæiske Union er indledt i lighed med dem om medlemskab af NATO. Denne udvikling kan ligestilles med, at Slovenien føres tilbage til de europæiske lande, selv om der stadig er nogle spørgsmål i den bilaterale problematik med Italien, der skal løses i en ny ånd, hvad enten det drejer sig om ejendomsretlige eller historiske spørgsmål.
Der er stadig spørgsmål om reprivatiseringen og moratoriet, men efter valget den 10. november vil problemerne sikkert kunne løses.
Så er der virkelig ikke mere noget til hinder for, at dette land, der i århundreder har været knyttet til Europa og som har udviklet sig så europæisk og føler så europæisk, vender tilbage. Så vil Slovenien kunne tale med og være med til at bestemme på lige fod.

Caligaris
Hr. formand, Europa-Parlamentet påtager sig under udøvelse af den fælles beslutningstagning, når det skal stemme om en associeringsaftale med et tredjeland, samtidig ret og pligt til uden enhver tvivl at sørge for overholdelsen af menneskerettighederne og mindretalsrettigheder, en forpligtelse, som bliver uomgængeligt nødvendig, når aftalen, som den der i dag foreligger med Slovenien, repræsenterer et skridt, der er fornødent på vejen frem mod tiltrædelsen. Det synes nemlig logisk, at den, der vil tilslutte sig Den Europæiske Union holder fodslag med denne i de principper, der inspirerer den.
For et Europa, der ikke pedantisk går ind for regeringernes Realpolitik , er jeg forpligtet til at gøre opmærksom på, at denne aftale, som vi skal til at stemme om, ikke udspringer af sikkerhed for, at Slovenien efter aftale med Kommissionen vil løse sin politiske strid med de italienske mindretal og de landflygtige, men snarere er et storslået politisk tillidsvotum til dette land fra Den Europæiske Unions og Italiens side.
Heraf følger, at Europa-Parlamentet, da det ikke før afstemningen med sikkerhed kan påregne, at Slovenien er villigt til at løse disse tvister, i denne forbindelse har moralsk og politisk pligt til at sørge for, at landet efter aftalen behørigt opfylder sine forpligtelser. Vi skal her i salen i dag huske på de omstændigheder, der har ført til disse tvister, dvs. de enorme lidelser, som er forårsaget af etniske og politiske grunde, og længe efter afslutningen af den anden verdenskrig påført et mindretal, der har århundredgamle rødder og er højt civiliseret. Men vi vil ikke af den grund modsætte os aftalen, idet vi er overbevist om, at Den Europæiske Unions velfærd, fremskridt og sikkerhed, uanset hvor bedrøvelig og grusom fortiden har været, i vidt omfang afhænger af, at vi ikke lader dette være afgørende for os, men etablerer stærke og nye bånd på grundlag af konvergens og samarbejde.
Det ville imidlertid også over for Europa-Parlamentet, der vel bør vide, hvad det står for at skulle stemme for, være fejlagtigt ikke at tilkendegive, at Slovenien endnu ikke i strid med Solana-aftalen tillader udlændinge at erhverve fast ejendom, idet det alene tilbageleverer de faste ejendomme, som blev konfiskeret under kommunismen, til slovenske borgere, men ikke til italienske, tyske eller andre landes borgere eller borgere af anden etnisk herkomst, som har været nødt til at forlade landet. Og i dag forbyder det et parti at deltage i de politiske valg til Landdagen i Istria, fordi partiet er gunstigt indstillet over for de fordrevnes tilbagevenden til deres hjemegne.
Disse tre punkter i striden mellem Italien og Slovenien vil efter kompromiset i Solana, men først og fremmest efter denne afstemning blive en integrerende del af tvisten med Den Europæiske Union. Om ikke længe finder valgene i Slovenien sted, og det ligger os fjernt at ville øve indflydelse på resultatet. Men vi kan ikke undlade at udtrykke håbet om, at den fremtidige Landdag og den fremtidige regering i Slovenien behørigt opfylder aftalerne med Den Europæiske Union og Italien i bevidstheden om, at Slovenien alene på denne måde fuldt ud kan indtræde i Den Europæiske Union.
Europa-Parlamentet har allerede med næsten samtlige afgivne stemmer anerkendt den politiske mådeholdenhed, hvormed Italien har behandlet det slovenske spørgsmål. Og i dag forløber tilnærmelsen mellem Italien og Slovenien til gensidig tilfredshed, ligesom der er en voksende bevidsthed om tilstedeværelsen af stærke interesser. Det er ligeledes utvivlsomt, at en solid bilateral forbindelse mellem Italien og Slovenien er snævert forbundet med Den Europæiske Unions udvidelse mod øst samt et betydeligt element i den gradvise stabilisering af Balkanområdet.
Vi håber dog, at Den Slovenske Landdag og den slovenske regering gør sig klart, at dette lykkelige øjeblik kan blive brat afbrudt, dersom de ikke straks giver et tilfredsstillende svar på de krav, der er stillet af de landsfordrevne minoriteter. Europa og Italien har ydet et generøst bidrag, og nu er det Sloveniens tur til at yde sit.

Bertens
Hr. formand, hr. kommissær, den slovenske regering har leveret en præstation af format. I midten af 1991 var Slovenien endnu offer for den såkaldte jugoslaviske folkehærs intervention, og fem år senere har det uafhængige Slovenien udviklet sig til et fuldbårent demokrati med gode ordninger for sine mindretalsgrupper. Det er endnu ikke nok, men foreløbig dog godt, når man tager omstændighederne i betragtning. Ydermere har Slovenien nu en social markedsøkonomi med sandsynligvis de højeste vækstrater i Europa. Med rammeaftalen vedrørende striden med Italien har man nu fjernet den sidste hindring for, at Slovenien kan indtage sin fortjente plads i Europa. Europa-aftalen er et godt første skridt. Det gælder nu om, at ikke alene Europa-Parlamentet, men også de nationale parlamenter hurtigt tiltræder denne aftale. Denne associering omfatter som bekendt blandt andet en politisk dialog og en gradvis etablering af en frihandelszone. Det åbner muligheden for medlemskab, og Sloveniens ansøgning herom fortjener da også positiv opmærksomhed. Den eksjugoslaviske republik vil efter min mening være klar til at tiltræde ØMU&#x02BC;en allerede i år 2000.
Europa-aftalen er et vigtigt første skridt på vejen til medlemskab. Den giver en række instrumenter til brug for et mere intensivt samarbejde, og de skal benyttes aktivt. Yderligere støtter vi forslagene om intensivering af samarbejdet fra de to ordførere, hr. Iivari og hr. Posselt, som fortjener megen ros. Man kan her tænke på tilslutning til de transeuropæiske net, PHARE, INTERREG og støtten til privatiseringsprocessen i Slovenien. Naturligvis må meget af arbejdet udføres inden for rammerne af førtiltrædelsesstrategien og en struktureret dialog, sådan som det gælder alle andre lande i Central- og Østeuropa.
Hr. formand, jeg skal slutte mit indlæg. Vi har fuld tillid til, at de resterende problemer kan løses gennem en intensivering af vore forbindelser. Et medlemskab ville kunne forbedre den gode indbyrdes forståelse. Jeg har, lad det være sagt endnu en gang, fuld tillid til, at Slovenien vil være med i den første gruppe af ansøgerlande. Men det er dog Sloveniens egen opgave, i samarbejde med os i Den Europæiske Union, at gøre sig klar til medlemskabet. Denne Europa-aftale er det første vigtige skridt på vejen hertil.

Tamino
Hr. formand, jeg vil gentage det synspunkt, der er fremsat af gruppen De Grønne, som tidligere har støttet associeringsaftalen mellem Slovenien og Den Europæiske Union med henblik på Sloveniens senere tiltrædelse af Europa. Grundene til, at denne aftale er blevet forsinket, altså tvisten med Italien for så vidt angår de rettigheder, der tilkommer de landflygtige, der har forladt disse områder, og særlig problemet om de ejendomme, de har efterladt dér, synes heldigvis nu løst, og som jeg allerede tidligere har hævdet, tror jeg, at løsningen af dette problem er blevet lettet ved en positiv holdning til denne associering, som tidligere er kommet til udtryk i Europa-Parlamentet.
Jeg finder, at den aftale, som i sin tid blev foreslået af det spanske formandskab for Den Europæiske Union, også selvom den senere skal nærmere fastlægges og afklares, vil være til gavn for de gode forbindelser mellem Italien og Slovenien og kunne tjene til eksempel for de fremtidige forbindelser mellem Den Europæiske Union og andre lande, der har rejst sig af asken efter det tidligere Jugoslavien.
Fra dette synspunkt er jeg ikke enig med dem, der finder det spanske kompromis utilstrækkeligt, fordi man ikke kan pålægge en ny stat ansvaret for tidligere regimers og staters handlinger. Jeg siger dette som søn af en familie, der har måttet forlade sine ejendomme og ejendele i det tidligere Jugoslavien, nemlig i dag Republikken Kroatien. Og jeg håber tillige, at det meget hurtigt vil blive muligt at indgå en tilsvarende aftale med Kroatien.
At jeg er gunstigt indstillet over for denne associeringsaftale, forhindrer mig dog ikke i at gøre opmærksom på nogle problemer, som jeg finder bør tages op under associeringsfasen. Først og fremmest problemet om den politiske gennemskuelighed. Vedrørende de forestående politiske valg i Slovenien har vi Grønne været forvirrede ved at konstatere, at Landdagen i Istria, til trods for at det først og fremmest findes på kroatisk område, har ret til at være repræsenteret i hele den politiske verden i Slovenien, idet Istria delvis også ligger på slovensk område, og da denne Landdag i Istria er en interetnisk institution, hvori kroater, italienere og slovener har sæde. De formelle problemer, der er rejst for at udelukke denne Landdag, er måske rigtige fra et lovgivningsmæssigt synspunkt, men politisk kan de ikke overbevise mig.
Der er ligeledes tale om problemer vedrørende økonomisk gennemskuelighed, som skal undersøges, og som vi har al mulig tid til at løse i associeringsfasen. Det økonomiske samarbejde mellem Italien og Slovenien kan udvikles yderligere. Jeg finder det ligeledes frugtbart fra et økonomisk synspunkt at iværksætte et samarbejde mellem havnene i Capodistria og Trieste. Ligeledes er der problemet med atomkraftværket i Krsko. Mange slovenske partier finder dette værk absolut ubetryggende. Jeg mener, at Den Europæiske Union skal foretage en undersøgelse af sikkerheden på dette værk og mulighederne for at erstatte det med mere sikre energikilder.
Endelig er der transportproblemet. Selvom der også inden for de transeuropæiske transportnetværker er indeholdt en mulighed, der vedrører østlandene, er forholdet dog det, at vi i dag har en trafik, der går via Slovenien, også efter at Østrig har valgt at begrænse TIR-trafikken over sit eget område. Også med Slovenien må der opnås en aftale om transittransport af varer, som i stadig videre omfang omlægges til jernbanetraffik fra lastbiltrafik.

Dell'Alba
Hr. formand, kære kolleger, det er sjældent, at vi her i salen ikke takker ordførerne for det arbejde, de har udført, men under denne forhandling vil jeg gøre en undtagelse og ikke takke ordførerne, som med deres betænkninger har villet forgifte en drøftelse, som kunne have været klar og fredelig. Jeg siger det i bevidstheden om mit tilhørsforhold til Marco Pannellas radikale transnationale parti, der har været nævnt af hr. Posselt, og som har været blandt de største forkæmpere for anerkendelsen af Slovenien.
De tager fejl, hr. Iivari, når De i Deres begrundelser forfalsker den historiske og politiske virkelighed og undlader at omtale, at vi, når vi nu er kommet så meget for sent på den med denne associeringsaftale, alene kan takke Sloveniens nægtelse af at efterkomme Den Europæiske Unions krav - også med hensyn til bilæggelse af den bilaterale konflikt - således som de var formuleret i det såkaldte »Solana-kompromis«, og som det nye italienske formandskab ikke har villet fjerne, og således opnået et resultat, det kunne skilte med i Firenze, men således at det tillige spolerede de muligheder, der endelig kunne have ført til løsningen af de alvorlige problemer i forbindelse med den bilaterale tvist.
Den behørige tilbagelevering af de ejendomme, der har måttet forlades, og i det hele taget en godtgørelse og muligheden for bilæggelse af den bilaterale tvist er herved forsvundet for stedse. Ganske vist må der tillægges regeringen Prodi et stort ansvar i denne forbindelse, men den rekonstruktion, som sker i dette dokument fra hr. Iivaris hånd i dette dokument er forkert, fordi vore forventninger i halvandet år har været afhængige af, at Unionen har bidt sig fast i dette dokument, og Slovenien som vi alle ved, har til hensigt at opretholde sin lovgivning om ejendomsretten, der således ikke stemmer overens med de regler, der gælder i Den Europæiske Union.
Det er yderst alvorligt, hr. Posselt, at De vilkårligt i begrundelsen for Deres betænkning anfører, at jeg har anmodet parlamentsformand Hänsch om og fået hans tilsagn om, at dette fjernes fra det dokument, som vi senere officielt skal godkende. At gengive historien uden i det mindste måde at omtale de forfølgelser, det italienske samfund har været udsat for, de krænkelser og de landsfordrivelser, som hundrede tusinder personer har været udsat for, er en meget alvorlig sag. Det er uacceptabelt og vil bevirke, at vor gruppe ikke vil stemme for denne betænkning, hvis man i denne opretholder meget alvorlige forfalskninger, der meget vel kan give befolkningen et absolut fordrejet billede af Europa-Parlamentet.

Van der Waal
Hr. formand, uanset rædslerne i borgerkrigen i det tidligere Jugoslavien har Slovenien udviklet sig til et stabilt demokrati, hvori de fundamentale friheder og mindretalsrettigheder respekteres. Eftersom dette land kun var i krig i nogle få dage, var alle betingelser for en heldig overgang til markedsøkonomi til stede. Samtidig med at de traditionelle eksportmarkeder i de tidligere Warszavapagtlande gik tabt, lykkedes det Slovenien at rette opmærksomheden mod Vesten. En stram monetær politik og en hård fiskal disciplin har været andre forudsætninger for en gunstig økonomisk udvikling.
Europa-aftalen kan give nye impulser til den slovenske økonomi. De er på nuværende tidspunkt påtrængende nødvendige under hensyn til den lavere økonomiske vækst, den tiltagende arbejdsløshed og forringelsen af handelsbalancen. De slovenske myndigheder kæmper med typisk vestlige problemer såsom kontrol med lønomkostningerne og imødegåelse af en svækkelse af den offentlige økonomi gennem reformer af det sociale system. Ved et handelssamkvem mellem Unionen og Slovenien, der er så åbent som muligt, må en yderligere økonomisk udvikling i Slovenien stimuleres.
Især på transportområdet kan forbindelserne mellem medlemslandene i Den Europæiske Union og Slovenien udbygges. Slovenien er geografisk set et bindeled mellem Vesteuropa og Balkan. De slovenske myndigheder giver da også udbygningen af en passende infrastruktur høj prioritet. Optagelsen af Slovenien i De transeuropæiske Netværk er her af stor betydning. Det vil dog vare flere år, før vejnettet har tilstrækkelig kapacitet til at imødekomme det stigende transportbehov. Transportforbindelserne mellem Unionen og Slovenien er derfor endnu ikke helt fri i Europa-aftalen. Transportsektoren i Slovenien må have mulighed for at forberede sig på det indre marked.
Sammenfattende kan det siges, at med underskrivelsen af Europa-aftalen optages Slovenien i førtiltrædelsesstrategien, og medlemskab af Unionen stilles i udsigt. Blandt andet på grund af landets kultur, der bærer den vestlige kristendoms mærke, er Slovenien en indlysende kandidat. Vi udtaler håbet om, at det slovenske parlament efter valget den 10. november hurtigt vil fremskynde ratifikationen af denne aftale.

Jung
Hr. formand, som Sloveniens naboer, der fra starten fulgte og også støttede dette lands selvstændighedsbestræbelser med megen forståelse og aktiv deltagelse, er vi østrigere naturligvis interesseret i, at Slovenien indgår i EU. Men støtte og forståelse skal ikke blot gå den ene vej. Vi liberale forstår derfor ikke, hvorfor Slovenien i dag ikke er til sinds at ophæve dekreterne fra den jugoslaviske partisanregering i Jajce og erklære dem for ugyldige, således som Kroatien for længst har gjort. Disse dekreter, der har bragt så megen ulykke og uret, død og elendighed over de tysksprogede østrigere i denne stat.
Desuden er Slovenien heller ikke i dag af grunde, som det er svært at få øje på, rede til at give denne befolkningsgruppe og gottscheer-befolkningsgruppen en retfærdig mindretalsstatus. Også på det punkt bliver jeg nødt til at modsige den, der havde ordet før mig. Over for andre befolkningsgrupper som f.eks. ungarere er det sket for længst. Endvidere har vi berettigede og endnu ikke bortvejrede betænkeligheder, hvad angår den manglende sikkerhed på atomkraftværket i Krsko, som navnlig under kampene for uafhængighed udgjorde en reel trussel for det østrigske grænseområde. Desuden nærer vi en begrundet frygt for, at de i aftalen fastsatte og delvis automatiserede tilnærmelsesskridt på det økonomiske område og tillige, hvad angår fri bevægelighed på arbejdsmarkedet - herunder familiemedlemmer - ikke er tilstrækkelig gennemtænkt...
(Formanden opfordrede taleren til at slutte) ... Det kommer af, at de små grupper får så lidt taletid. Jeg gentager: Vi nærer berettigede betænkeligheder på det økonomiske område og hvad angår fri bevægelighed på arbejdsmarkedet. Det er problemer, som først og fremmest Østrig og til dels også Italien skal klare. De øvrige stater kan derfor let og letfærdigt fatte beslutninger; det er ikke dem, der skal tage følgerne.
Forbundslandsregeringen i Kärnten gav derfor ikke mindst den 9. oktober i år udtryk for sine betænkeligheder ved aftalen. I sidste ende savner vi også som et tegn på Sloveniens gode vilje imødekommenhed over for naboen i den dumpingpolitik, som de slovenske duty-free-shops er udtryk for, og som er ødelæggende for de små erhvervsvirksomheder i grænseområdet. Vi kan derfor ikke stemme for aftalen i den foreliggende form.

Konecny
Hr. formand, kære kolleger, sent, men vist ikke for sent er nu også Slovenien partner i en Europaaftale - et land, som i sin økonomiske og demokratiske udvikling har nået høje standarder, når man ser på udgangspunktet. Det er rigtigt, at Østrig var blandt de partnere, som allerede tidligt støttede uafhængigheden og i de første turbulente uger tilbød en hjælpende hånd.
Det er helt klart, at her går et land ind i en udvikling, som i sidste instans kan føre det ind i kredsen af Den Europæiske Unions medlemsstater. Det er givet af stor betydning, at denne aftale kom i stand trods alle de vanskeligheder og forsinkelser, der var under det italienske formandskab. Jeg ser deri et godt varsel for den videre udvikling, selv om jeg i forhandlingen i dag har hørt et par indlæg ikke kun fra italienske, men også fra østrigske kolleger, der gør mig bestyrtet.
Der er ingen tvivl om, at der i Central- og Østeuropa er et stort antal nationale problemer og mindretalsproblemer; der er imidlertid heller ingen tvivl om, at de ikke kan løses ved at modregne, rive op i gamle sår og fremsætte gensidige beskyldninger, men kun ved at man i fællesskab - dvs. med blikket rettet mod fælles mål - skuer ind i fremtiden.
Vi vil naturligvis stemme for denne aftale, selv om der er en del ting, der skal kræves af den slovenske regering. Krsko og dumpingpolitikken i form af duty-free-shops er blevet nævnt, men det afgørende er jo det fælles partnerskab i en region, som har brug for et økonomisk opbrud og en ny humanitet.

Linzer
Hr. formand, Den Europæiske Union har nu indgået associeringsaftaler med ni lande, og disse aftaler åbner mulighed for, at disse stater senere kan tiltræde Unionen. Det principielle spørgsmål, om Unionen udvides mod øst, er dermed allerede besvaret. Spørgsmålene hvornår og hvorledes, dvs. om tidspunktet og betingelserne for en tiltrædelse, står imidlertid stadig åbne. Udgjorde landene i Central- og Østeuropa endnu før årsskiftet 1989/90 en relativ homogen blok i det mindste ud fra et europæisk synspunkt, viser det sig i dag, at ansøgerlandene er så forskellige i deres kulturelle, religiøse, geopolitiske og økonomiske udgangspositioner, at det ikke er muligt at behandle alle ens. Det betyder, at ikke kun udgangspositionen, men også den vej, de enkelte central- og østeuropæiske stater er slået ind på - deres mål er at blive medlem af Den Europæiske Union - varierer meget.
Når vi i dag som Europa-Parlament i forhandlingen om hr. Iivaris og hr. Posselts betænkninger - jeg vil i øvrigt gerne her takke de to kolleger for deres udmærkede arbejde - opfordrer til ratificering af Europaaftalen mellem Slovenien og Unionen, skal det være et tegn til denne unge stat Slovenien. Det skal være et tilråb: I er på rette vej! Vi vil dermed anerkende den slovenske stats og dens befolknings udmærkede bestræbelser på at finde tilbage til en sammenslutning af stater i Europa, som Slovenien i sin historie har givet væsentlige bidrag til den økonomiske, politiske og kulturelle udvikling.
Den Europæiske Union stiller store krav til ansøgerne fra Central- og Østeuropa både i økonomisk og politisk henseende. Men jeg tror, at Slovenien på grundlag af sine forudsætninger har fortjent at blive optaget i Den Europæiske Union ved allerførste lejlighed.

Malerba
Hr. formand, kære kolleger, det emne, der er under forhandling er af stor betydning. Endnu en grænse, der er blevet opbygget i Europa, begynder at blive udvisket, en grænse, der har været bevægelig i historiens løb og været vidne til store tragedier og lidelser, som endnu ikke er glemt og endnu ikke historisk afklaret. Jeg tager ordet som medlem af Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser og vil kun opholde mig ved de økonomiske problemer, der findes på dette område, særlig i grænseområdet mellem Italien og Slovenien.
For så vidt angår Osimo-aftalerne og de herpå følgende bilaterale aftaler med Italien, skal disse fuldt ud respekteres, og Europa-Parlamentet skal fungere som garant ved vedtagelsen af associeringsaftalen. For så vidt angår den slovenske økonomis udvikling i retning af en markedsøkonomi, er det på sin plads at erindre om, at privatiseringerne forløber uregelmæssigt i Slovenien, idet der på kapitalmarkedet stadig findes begrænsninger for kapitalbevægelser i forhold til udlandet, og de udenlandske banker, der ønsker at åbne filialer, støder på vanskeligheder. Det ville være på sin plads, om sagkyndige fra Kommissionen rettede henvendelse til den slovenske regering om at udvikle de nye regler i retning af en harmonisering med Europa.
For så vidt angår den transport og de infrastrukturer, der har betydning for Europa, finder vi, at Ljubljana skal have en højhastighedstogforbindelse med det europæiske net efter linjen øst-vest - Budapest, Ljubljana, Triest og Venezia - mens det vil være interessant at færdiggøre både linjen fra Maribor til Capodistria og det intermodale transportsystem, som slynger sig langs den bestående italiensk-slovenske grænse. Der skal foretages en samlet planlægning for Isonzo-bassinet, der ligger mellem Slovenien og Italien, både med henblik på brug af vandressourcerne og forvaltningen af vandet fra Novagoriza. Vindyrkningsområdet ved Collio skal beskyttes ved europæiske oprindelsesbetegnelser.
For så vidt angår beskæftigelsesproblemet skal det bemærkes, at de italienske egne ved den slovenske grænse lider under en situation med økonomisk marginalisering, hvilket genspejler sig i en ledighedsprocent på omkring 15 % mod et gennemsnit på 6, 4 % i Nordøstitalien. Ophævelsen af grænsen vil skabe yderligere arbejdsløshed, som der må rådes bod på ved europæiske politiske aktioner, både i form af strukturelle, regionalpolitiske indgreb og ved ekstraordinære indgreb med henblik på udnyttelse af samarbejdet over grænsen. Endelig er Gorizia den sidste by i Europa, som endnu er gennemskåret af en grænse som følge af den anden verdenskrig. Gorizia og Novagoriza kan gennem det europæiske engagement blive et forsøgsområde for tanker og initiativer mellem forskellige kulturer og etniske grupper med henblik på at skabe muligheder for samarbejde og vækst i stedet for den nuværende grænse.
Endelig vil jeg fremkomme med en teknisk betragtning vedrørende hr. Posselts betænkning. A-delen af betænkningen, som er den eneste tekst, vi skal stemme om, er frugten af et samarbejde i Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser, som jeg godkender og skriver under på. Begrundelsen (B-delen) er alene affattet af ordføreren, og vedrørende denne har jeg forbehold, som dog ikke er af betydning for vor afstemning.

Moretti
Hr. formand, jeg må spørge denne Union, hvorledes og med hvem den ønsker at blive stor. Hvis Sloveniens tilnærmelse til Unionen har til formål at styrke et borgerligt og demokratisk system i landet foruden at fremme en økonomisk udvikling, skal den hilses velkommen. Dersom dette lands formål derimod er at indtræde i Europa og nyde godt af dets økonomiske fordele, men samtidig træde demokratiets ukrænkelige frihedsrettigheder under fode, er jeg fuldstændig uenig. Slovenien bør redegøre for, hvorledes landet tænker sig at forholde sig til de krav, Italien har fremsat vedrørende tilbagegivelse af ejendomme, der er blevet frataget tusinder af italienske flygtninge, der forlod det tidligere Jugoslavien i 50'erne, og om det har til hensigt at tillægge de italienske statsborgere i Slovenien de fundamentale demokratiske frihedsrettigheder, og den ret til eget sprog og kultur, som de slovenske minoriteter har i Italien.
Jeg er enig i de initiativer, der er egnet til at fremme denne stats integration i Den Europæiske Union, men jeg opfordrer myndighederne til at fremme politiske initiativer til at sikre alle de befolkningsgrupper og etniske grupper, der bor i Slovenien de basale garantier for frihed, demokrati, sprog og kultur, før indtrædelsen i Unionen.
Jeg fremhæver de store bestræbelser og de betydelige fremskridt, der er gjort af dette land i retning af den store overgang til demokrati fra den 25. juni 1991, hvor Jugoslavien påberåbte sig folkenes ret til selvbestemmelse. Denne ret kvæles, må det understreges, inden for Unionen af mange medlemsstater i forhold til hele regioner og befolkningsgrupper, som altid inden for deres egne landegrænser har hævdet disse frihedsrettigheder. Padania er det sidste eksempel herpå!
Jeg opfordrer derfor Unionens medlemsstater til at være på vagt og handle med henblik på at sikre demokratiet og den gensidige respekt for de kulturelle og sociale former for egenart.

Parigi
Hr. formand, parlamentsmedlemmerne fra Alleanza Nazionale benytter lejligheden til at gentage, at de er overbevist om, at Den Europæiske Union, førend den udstrækkes til at omfatte andre lande, bør konsolidere sin øjeblikkelige stilling ved i stedet at styrke den politiske union, som vi foretrækker for den blot økonomiske union.
Hvad særlig angår aftalen med Jugoslavien må vi beklage, hvorledes denne republik, regeringen Prodis medskyldige, har tilsidesat de legitime forventninger hos de italienere, der har overlevet den dødbringende og bibelske etniske udrensning, der for 50 år siden gennemførtes af den kommunistiske hær i det tidligere Jugoslavien - hvor 350.000 italienere på få måneder blev jaget ud af Jugoslavien og titusinder af italienere blev smidt levende ned i bjergkløfter i det tidligere Jugoslavien - og nu kræver tilbagelevering af de ejendomme, man har frarøvet dem. Denne tilbagelevering skulle allerede være sket, ikke blot til opfyldelse af en ren og skær pligt for Slovenien, men først og fremmest som bevis for en civilisation, som, da den ikke kan måles med almindelig målestok, skal vises gennem højt moralske handlinger, som netop tilbageleveringen af ejendommene til de retmæssige ejere og deres efterkommere.
Den Europæiske Union, som altid, men ofte alene med ord, har gjort sig til herre over livet og ledestjerne for retfærdighed for befolkningerne, skal begynde at befri sig fra denne alene bankmæssige og handelsmæssige mentalitet, som bevirker at den alene regner med materielle garantier men desværre lader hånt om de moralske værdier, der er det sande bevis på opnåelse af en moden civilisation.

Titley
Hr. formand, lad mig allerførst sige, at jeg beklager meget, at dette er den sidste mødeperiode, som fru Iivari deltager i. Hendes ihærdige arbejde for Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender vil blive stærkt savnet i fremtiden.
Lad mig gå videre og sige, at jeg glæder mig meget over denne aftale, som ikke kommer for tidligt, og komplimenterer alle dem, der har været med til at løse problemerne. Og det spanske formandskab skal selvfølgelig også have anerkendelse for at bryde dødvandet under dets embedsperiode. Dette er naturligvis en vigtig aftale, vigtig fordi Slovenien, som en række medlemmer har sagt, klart er en ansøger, der står stærkt med hensyn til et fremtidigt medlemskab af Den Europæiske Union. Jeg håber, at nogle af vore kolleger vil huske, at vor opgave i denne institution er at opbygge et nyt Europa og ikke at kæmpe det gamle Europas kampe igen.
Slovenien må selvfølgelig ikke selv gå ud fra, at medlemskab af Den Europæiske Union vil være en automatisk følge af denne aftale. Der er stadig meget arbejde, der skal gøres. Slovenien bør navnlig have sig for øje, at medlemskab af Den Europæiske Union indebærer, at den gældende fællesskabsret overtages fuldt ud, uden nogen undtagelser ud over midlertidige undtagelsesordninger.
Jeg ønsker imidlertid ikke at komme ind på det, som andre medlemmer allerede har taget op under denne forhandling. Jeg vil gerne tage et bestemt spørgsmål op og rette mine bemærkninger til kommissær van den Broek. Den europæiske opbygning består nu af en række aftaler - f.eks. Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, associeringsaftalerne med Central- og Østeuropa, CEFTA, frihandelsaftalerne med EFTAlande. Det fulde udbytte af disse vil ikke komme, før vi får fælleseuropæiske kumulationsbestemmelser.
Jeg anerkender det arbejde, som Kommissionen har udført i denne henseende, og glæder mig navnlig over den afgørelse, som Budgetministerrådet traf i juli om at indføre en diagonal kommunikation mellem EØS, Schweiz og de central- og østeuropæiske lande. Alligevel er det, vi bør gøre, at presse på for at opnå en fuldstændig kumulation af oprindelsesbestemmelser, hvis vi virkelig skal gøre det økonomiske potentiale i forbindelse med disse overlappende aftaler størst muligt.
Jeg håber, at Kommissionen vil prioritere dette højt i den kommende periode, uanset de drøftelser, der måtte finde sted vedrørende den fremtidige udvidelse af Den Europæiske Union.

Graziani
Hr. formand, jeg har her i salen gentagne gange hørt, at man satte lighedstegn mellem to forskellige størrelser. Til en fejlagtig betænkning påstår man, at der svarer en fejlagtig aftale. Men selve aftalen er det væsentlige, og betænkningen er kun et uheld. Jeg vil derfor ikke benytte betegnelsen historisk om aftalen, hvilket har en ganske enkel grund. Det blad, der er vendt, og som virkelig fortjener at blive kaldt historisk, er det, der angår den ideologiske og politiske skillelinje mellem Fællesskabet - i dag Unionen - og den anden del af Europa.
I dag har vi næsten nået normale forbindelser, som vel ikke er lette at håndtere, men en normal tilstand, som skal afstikke, ikke så meget et samliv, men noget, der er af større betydning for forholdene her på kontinentet. Jeg kan følgelig kun gå ind for en sådan aftale, hvilket ikke betyder tilgivelse for nogen af, hvad der er sket i fortiden, og når jeg siger »ikke for nogen« betyder det netop »ikke nogen«. Men dersom Europa stopper her med at tælle de forurettelser og handlinger, der for de førstes vedkommende er begået af totalitære styreformer og diktaturer, ville det ikke være et Europa af i dag og endnu mindre i morgen, men tværtimod Europa med gårsdagens og tidligere tiders borgerkrige.
Det er derfor på sin plads stærkt at fremhæve, at det Europa, der i dag åbner sig for Slovenien og i morgen for andre lande i Østeuropa, er et demokratisk Europa hvor respekten for mindretallenes ret og alle de øvrige menneskerettigheder er lov, nemlig den samme lov, der hjemler ret til borgerskab. Vi har et kontinent, der har haft en indviklet historie, og indviklede er stadigvæk resultaterne af grænserne mellem nationalstaterne. Haveejerproblemer siger amerikanerne, der har haft en anden historisk udvikling. Men der er tale om andet end haveejerproblemer - kan vi sige - men alene hvis vi tager vort udgangspunkt i nationalisme og den heraf følgende indelukkelse i nationalstater.
Ånden i aftalen er en anden, en europæisk ånd, inden for hvilken også de komplicerede »haveejerproblemer« kan finde en national løsning, der respekterer alles rettigheder. Jeg ser derfor nødig, at man glemmer, at en politisk, italiensk talende gruppe ikke har opnået lovlig anerkendelse. Der er tale om et alvorligt forhold, som der skal rådes bod på, og som skal afklares. Ej heller må man sige, at der alene er tale om skønhedsplet på et helt andet billede. Også selvom der alene var tale om en skønhedsplet, og det er der måske, er der dog stadigvæk tale om en utilstedelig krænkelse af en borgerlig og politisk ret.
Jeg vil derfor give udtryk for tillid til genoprettelse af de uretfærdigheder, der er begået, og stemme for aftalen, der inden for hele situationen i Slovenien retfærdiggøres ved, at denne republik stadigvæk er et fast punkt på det oprørte hav i det tidligere Jugoslavien, med de deraf følgende muligheder for et stadig nærmere samarbejde også med de tilgrænsende lande, hvilket giver god og ny næring til opbygningen af Europa. Det er inden for disse rammer, at vi skal løse de stridigheder, som stadig består, særlig med Italien og de italienere, der engang har boet, og som fortsat bor i Slovenien.

Rack
Hr. formand, jeg har lyttet meget opmærksomt til den hidtidige forhandling og i den sammenhæng i nogle indlæg måttet konstatere et meget kortsigtet syn på sagerne. Det drejer sig i forbindelse med denne aftale ikke kun om fast ejendom og om Italien, men tillige om fortsat tilknytning af Slovenien til vort fælles Europa. Det er glædeligt, her kan der gives et signal om samtykke.
Men jeg savner noget i denne forhandling, nemlig øget information og oplysning til vore borgere i Unionen om, hvad denne aftale reelt betyder. Også her gælder det om at give denne information, for at også vore borgere kan gå ind for denne aftale. Det er allerede blevet nævnt, at Slovenien, Unionen og dermed også mit land, Østrig og Steiermark, kan få økonomisk fordel af denne aftale. Men hvad der overhovedet ikke er blevet nævnt, er, at vi alle, ikke kun slovenerne, men at vi i Europa og som helhed i dette større område kan forvente os en udenrigs- og sikkerhedspolitisk gevinst, fordi vi får mulighed for at udvide den sikrede fredszone til dette så omstridt område på Balkan og opnå positive resultater for os alle. Endvidere har der hidtil overhovedet ikke været gjort opmærksom på, at der i denne aftale for første gang også i spørgsmål om nuklear sikkerhed er blevet aftalt langt mere end i alle aftaler forud herfor, som denne aftale kan sammenlignes med. Der er blevet gjort opmærksom på, at vi med hensyn til transportinfrastrukturen har muligheder, hvis vi benytter dem.
I denne sammenhæng skal der ganske vist også fra østrigsk side om end i et noget andet tonefald end det, der allerede er blevet anvendt, gøres opmærksom på, at vi aldrig må miste en vigtig forudsætning for denne associeringsaftale og navnlig for Sloveniens kommende medlemskab af Den Europæiske Union af syne. Europæisk Union betyder for os og dermed også for et kommende medlemsland som Slovenien: menneskerettigheder, retsstat og beskyttelse af mindretal. Derfor opfordrer vi indtrængende Slovenien til omgående at ratificere Europarådets konvention om menneskerettigheder! På den måde kan vi sikre, at der også vil være juridisk sikrede grundlag for det tysk- og det italiensksprogede mindretal i området.
Jeg opfordrer på given foranledning Slovenien til at løse tidligere ekspropriationer, som i to tilfælde har præget det tyvende århundrede i dette område, på en human måde i en ny europæisk samarbejdsånd.

Van den Broek
Hr. formand, tillad mig først at benytte denne lejlighed til at takke fru Iivari for hendes beretning om Europa-aftalen og hr. Posselt for hans beretning om de økonomiske og kommercielle aspekter i forbindelse med denne. Jeg vil gerne tilslutte mig hr. Titleys ord og på Kommissionens vegne udtale de allerbedste ønsker for fru Iivari, der for sidste gang deltager i et plenarmøde i Parlamentet.
Som det er nævnt af forskellige af de ærede medlemmer, er Europa-Parlamentets ratifikation af denne Europaaftale et særdeles vigtigt skridt for Slovenien på vejen mod integration i Den Europæiske Union, samtidig med at der gives et tydeligt signal til regeringerne og parlamenterne i vore medlemslande om, hvor vigtigt det er, at de nationale parlamenter behandler denne Europa-aftale med den samme energi, som Europa-Parlamentet har gjort.
Siden den dag i juni 1991, hvor Slovenien erklærede sin uafhængighed, har landet stræbt efter en tilslutning til Den Europæiske Union. Det står stadig tydeligt for mig, hvad der foregik på den tid, og hvordan Slovenien befandt sig på afgrundens rand og nær var blevet trukket med ind i, hvad der senere udviklede sig til et totalt jugoslavisk drama. Det undgik man heldigvis, og Den Europæiske Union har bestemt også kunnet yde en positiv indsats her. Jeg erindrer Dem om den aftale, der i juli 1991 blev indgået i Brioni under den europæiske trojka.
Jeg vil også gerne endnu en gang udtale en anerkendelse af den indsats, der blev gjort af især det spanske formandskab for at rydde de problemer, der opstod ved indgåelsen af Europa-aftalen med Slovenien, af vejen. Jeg er enig med alle dem, der har sagt: Nu er det tid at se fremad og drage nytte af den enighed, der er opnået om at løse de problemer, der bestemt stadig er tilbage, i en konstruktiv atmosfære.
Jeg vil også erindre om den væsentlige indsats, som Parlamentets formand, hr. Hänsch, ydede i april i år. Jeg mener, at hans tale til det slovenske parlament har været af væsentlig betydning for at sætte både Unionen og Slovenien i stand til at underskrive Europa-aftalen den 10. juni i år. På denne dag ansøgte Slovenien om medlemskab af Den Europæiske Union og bekræftede hermed sin samhørighed med Europa.
Som svar på bemærkninger, der er gjort af en række af de ærede medlemmer, skal jeg endnu en gang sige, at Slovenien har lovet at foretage de forfatnings- og lovgivningsmæssige ændringer, som er påkrævede for at gennemføre Europa-aftalen. Det blev klart for mig under de samtaler, som jeg for tre uger siden havde med præsidenten, regeringen og medlemmer af parlamentet i Slovenien. Det blev tillige bekræftet af ministerpræsident Donovtsjek over for Europa-Parlamentets delegation under dens nylige besøg i Ljubljana.
Efter at Europa-aftalen var underskrevet, blev interimaftalen med Slovenien paraferet, hvilket gerne skulle føre til, at denne aftale kan træde i kraft den 1. januar 1997. Kommissionen godkendte i går forslaget herom, og efter tidsplanen vil interimaftalen kunne underskrives den 5. november i år. De ved, at det dermed, under forudsætning af at Europa-aftalen ratificeres, bliver muligt, at alle Europa-aftalens kommercielle og økonomiske afsnit kommer til at virke allerede fra starten af næste år.
Jeg forstår, at tidsplanen for denne beslutning og den konsultation, der er knyttet hertil, er stram. Jeg forstår, at dette sætter Parlamentet under pres. Jeg har da også sørget for, at Parlamentet og Udenrigsudvalget holdes løbende underrettet om, hvordan arbejdet skrider frem, og jeg er taknemlig for Deres støtte og samarbejde gennem anvendelse af den hasteprocedure, der er nødvendig, for at denne aftale underskrives rettidigt.
Slovenien arbejder allerede tæt sammen med Unionen med henblik på en ordentlig forberedelse af medlemskabet. Jeg skal her pege på den store indsats fra den slovenske regerings side for at besvare Kommissionens spørgsmål inden den frist, der udløb den 25. juli i år. Besvarelsen af disse spørgsmål vil være af stor betydning for den udtalelse vedrørende Sloveniens medlemsansøgning, som Kommissionen vil fremsætte efter regeringskonferencen. Når Europa-aftalen er ratificeret og trådt i kraft, vil Slovenien kunne deltage i forberedelsen af medlemskab på lige fod med de andre associerede Central- og Østeuropæiske lande.
Et positivt signal herfra i dag vil styrke motivationen hos den nye slovenske regering, der bliver dannet efter det slovenske valg den 10. november, for at møde de kommende udfordringer - især vedrørende den nationale tiltrædelsesstrategi - på en god måde.
Ved siden af en liberalisering af lovgivningen på ejendomsrettens område må Slovenien konsolidere sine økonomiske reformer og reformerne af statsapparatet, så landet kan styre en markedsøkonomi på hensigtsmæssig måde og snart konkurrere på det indre marked.
Jeg vil fremhæve det positive og konstruktive samarbejde mellem Kommissionen og de slovenske myndigheder. Jeg håber, at den nye regering vil fortsætte i samme ånd, og jeg ser frem til en yderligere styrkelse af de bilaterale forbindelser, der har som endeligt mål at optage Slovenien som nyt medlem i Den Europæiske Union.
Endelig vil jeg udtrykke min tillid til, at såvel Kommissionen som Europa-Parlamentet vil hjælpe Slovenien på dets vej mod Den Europæiske Union med al den konstruktive støtte - men også al den kritiske støtte - der er brug for. Hermed tænker jeg især på de resterende problemer, som kan løses ved gode forhandlinger og godt samarbejde.
Hr. formand, vi ser bestemt frem til et fortsat godt samarbejde med Slovenien og en god integrationsproces.

Posselt
Hr. formand, jeg vil ikke kun takke kommissæren for hans glimrende arbejde og love ham, at vi vil beskæftige os indgående med interimsaftalen, men jeg vil også gerne fremsætte en kort personlig bemærkning til nogle ord fra hr. Dell'Alba, der beskyldte mig for forfalskning. Jeg mener, at jeg ifølge forretningsordenen har ret dertil.

Formanden
Jeg beklager, men der var ikke tale om en personlig bemærkning, men derimod om en politisk debat, hvor et medlem tilkendegav sin uenighed med Deres betænkning.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 10.00.

Aktionsplan til fordel for Rusland
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende mundtlige forespørgsler:
B4-0854/96 af Lalumière for Gruppen Europæisk Radikal Alliance til Rådet om en EU-aktionsplan til fordel for Rusland; -B4-0855/96 af Lalumière for Gruppen Europæisk Radikal Alliance til Kommissionen om en EU-aktionsplan til fordel for Rusland; -B4-0857/96 af Schroedter, Aelvoet og Roth for Gruppen De Grønne i Europa-Parlamentet til Rådet om en aktionsplan til fordel for Rusland; -B4-0970/96 af Schroedter, Aelvoet og Roth for Gruppen De Grønne i Europa-Parlamentet til Kommissionen om en aktionsplan til fordel for Rusland; -B4-0972/96 af Kjer Hansen og Cars for Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe til Kommissionen om EU's strategi over for Rusland; -B4-0973/96 af Miranda, Carnero González, Piquet, Vinci og Pettinari for Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre til Kommissionen om Den Europæiske Unions handlingsplan for Rusland; -B4-0980/96 af Hoff, Krehl, Truscott, Livari og Wiersma for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe til Rådet om en EU-aktionsplan til fordel for Rusland; -B4-0981/96 af Hoff, Krehl, Truscott, Livari og Wiersma for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe til Kommissionen om en EU-aktionsplan til fordel for Rusland; -B4-0983/96 af Lehne og Oomen-Ruijten for Det Europæiske Folkepartis Gruppe til Rådet om forbindelserne mellem EU og Den Russiske Føderation.
Lalumière
Hr. formand, hr. kommissær, den 13. maj 1996 vedtog Rådet en aktionsplan til fordel for Rusland.
Det var et prisværdigt initiativ, der bl.a. tog sigte på at støtte reformprocessen op til det russiske præsidentvalg, som tegnede til at blive problematisk. Formålet var desuden at udvælge en række aktioner, der skulle gennemføres i afventning af, at partnerskabsaftalen blev ratificeret af alle Unionens medlemsstater og dermed kunne træde i kraft.
Men hvor berettiget denne plan end er, forekommer den mig en smule summarisk. Derfor har jeg ønsket at stille en forespørgsel til Rådet og Kommissionen med henblik på en præcisering af de påtænkte retningslinjer og aktioner. Rusland er efter vores mening en anderledes partner end de øvrige. Rusland er på grund af sin størrelse, geostrategiske position, ældre og nyere historie og politiske og militære vægt selvskreven til at spille en vigtig rolle for og med Den Europæiske Union.
Men dette land har enorme problemer. Og denne vigtige partner er samtidig en uforudsigelig partner. Dette kræver fra vores side en politik, der på samme tid anlægger et langsigtet perspektiv på de mål, der skal nås, og et kortsigtet pragmatisk syn. Det får vi lejlighed til at vende tilbage til, når jeg forelægger den betænkning, jeg har fået til opgave at udarbejde om forbindelserne mellem Den Europæiske Union og Rusland.
I dag skal jeg blot understrege følgende: for så vidt angår Unionens bidrag til de demokratiske og retlige reformprocesser i Rusland, finder jeg, at planen nok opregner en række aktioner, men ikke i tilstrækkelig grad understreger den uhyre betydning af dette arbejde, som er en forudsætning for at skabe en retsstat i Rusland, hvilket igen er betingende for de økonomiske reformers succes - eller fiasko.
I den forbindelse skal betydningen af en skattereform understreges. Hvis vi kunne bidrage til indførelse af et egentligt skattesystem i Rusland, ville vi have udført et nyttigt arbejde, for en af de grundene til alle de problemer, der plager dette land, er en dramatisk mangel på skatteindtægter. Og uden et minimum af skatteindtægter kan der hverken findes demokrati eller retsstat.
Hvad angår det økonomiske samarbejde, indeholder planen mange forslag, herunder på det nukleare område, miljøområdet og vedrørende modernisering af produktionsapparatet. Det skal i den forbindelse understreges, at ikke alene skal bistanden være massiv, men også at vore programmer, som f.eks. TACIS, skal tilpasses, styres og koordineres bedre med de programmer, der gennemføres af vore medlemslande og af finansielle organer som IMF, EBRD og EIB.
Der skal imidlertid også tages hensyn til den sociale situation. Denne er så alvorlig, at den kan bringe hele reformkonstruktionen i fare. Behovene er af et sådant omfang, at Den Europæiske Union aldrig vil kunne yde en tilstrækkelig stor hjælp. Men under alle omstændigheder må den sociale dimension aldrig forsømmes i EUprogrammerne, og TACIS-programmet må således f.eks. give mere plads til sundhed, uddannelse og social beskyttelse.
Endelig må det beklages, at aktionsplanen ikke siger noget om det politiske samarbejde. Den nævner ganske vist meget kort samarbejdet på området retlige og indre anliggender og spørgsmål vedrørende sikkerheden i Europa, men der siges ikke noget om bekæmpelsen af de forskellige former for mafiakriminalitet, som gennemsyrer Rusland og Unionens medlemslande.
Også afsnittet om udenrigspolitik er summarisk. Denne politik bør ses i en global kontekst og i særdeleshed i sammenhæng med udvidelsen af Unionen til de øst- og mellemeuropæiske lande.
Alle disse spørgsmål kræver svar fra Rådet og Kommissionen. I Parlamentet vil vi vende tilbage hertil i forbindelse med forhandlingen om forbindelserne mellem Unionen og Rusland.

Schroedter
Hr. formand, kære kolleger, Lad os huske på én ting: Rådets pludselige idé at lave denne handlingsplan for Rusland har ikke kunnet skjule, at der var tale om støtte til Jeltsins valgkamp. Og naturligvis heller ikke, at det var et nyt forsøg på at bevise over for verden og navnlig USA, at en fælles udenrigspolitik for Den Europæiske Unions stater ikke bare er tom snak. Bortset fra at en sådan handlingsplan for Rusland støtter russernes dominerende rolle i SNG og der er risiko for, at det kan misforstås som støtte til russernes krav om overherredømme, er denne handlingsplan virkelig ikke andet end tom snak.
Den indeholder ikke mere, end der allerede i forvejen var planlagt inden for rammerne af partnerskabs- og samarbejdsaftalerne, interimsaftalen, TACIS-forordningen og andre former for økonomisk støtte. Men det er naturligvis rigtigt, at Rusland har brug for omfattende støtte til den demokratiske og økonomiske reformproces og til at klare den katastrofale miljøødelæggelse i landet. Rusland har navnlig brug for et åbent Europa, som er rede til at udforme en fælles sikkerhedsstruktur og som ikke med ufølsomme afgørelser som f.eks. udvidelsen af NATO og en ny grænsedragning qua Schengen-aftalen i virkeligheden deler Europa og fremmer konfrontationen.
Men det undskylder ikke vesteuropæernes manglende aktivitet, da der var hårdt brug for en politisk intervention som f.eks. i tilfældet Tjetjenien, hvor de internationale menneskerettigheder krænkedes i alvorlig grad. Jeg gør blot opmærksom på, at tavsheden om den forbrydelse, krigen i Tjetjenien er, efter at det blev kendt, at Rusland satte et nyt masseødelæggelsesmiddel ind - vakuumbomben - over for sin egen civilbefolkning, er mere end beskæmmende.
Jeg forventer af Kommissionens redegørelse konkrete svar på, om der i det sidste halve år virkelig er blevet gjort noget for at støtte den demokratiske udvikling i Rusland. Handlingsplanen er for så vidt en plan, der skal hilses velkommen, men der mangler stadig svar, bl.a. på det spørgsmål, om Kommissionen har henvendt sig til den russiske regering angående Alexander Nikitin. Den benytter allerede de fremragende resultater af Bellonabetænkningen til at forberede TACIS-programmerne, som er stærkt påkrævede. Mit besøg i Murmansk viste, at hjælpeprogrammerne virker dér.
Men Alexander Nikitin sidder stadig i russisk fængsel; det var mig ikke en gang muligt at aflægge ham et besøg. Tværtimod: han dømmes som spion, selv om han har gjort landet en virkelig stor tjeneste og selv om han gav os grundlaget for vort arbejde. I et hemmeligt dekret beskyldes han for at være landsforræder. Jeg anser det for påtrængende nødvendigt, at Kommissionen helt konkret siger, hvornår og hvorledes den intervenerer og hvilke pressionsmidler den agter at anvende.

Cars
Hr. formand, det var ikke mindst som en modsætning til undertrykkerne i Sovjetunionen, til uretfærdighedernes, miljøødelæggernes og det økonomiske misregimentes administratorer, at det i efterkrigsperioden lykkedes Vesteuropas demokratier at trænge de store kommunistpartier tilbage og bringe højrediktaturerne i Spanien, Portugal og Grækenland til fald. Det var en helt enestående succes. Demokratiet har på sin vis haft en lige så bemærkelsesværdig succes i Rusland, som det lykkedes at krænge den sovjetiske spændetrøje af sig. Således har der nu flere gange kunnet holdes demokratiske valg af præsident og parlament i Rusland. Desuden er der aviser og andre medier med en høj grad af uafhængighed og et retssystem, der har vilje til at beskytte borgernes menneskerettigheder. Miljøbevidstheden er blevet styrket, og økonomien viser også tegn på at begynde at fungere. Denne udvikling var langt fra givet i et land, der siden tidernes morgen er blevet styret af enevældige zarer og kommunistiske partisekretærer - det gør den så meget mere glædelig.
Men måske er der nogen, der spørger: «Er det ikke gået op for ham, hvor ustabil situationen i Rusland er, med et stort og reaktionært socialistparti, højrenationalistiske skrålhalse som Sjirinovskij, Tjetjenien, skrøbelige atomkraftværker, soldater, der ikke får løn, korruption, gangstervælde og en præsident med dårligt hjerte på vej til operationsstuen?« Jo, dette, og meget mere, er jeg skam bevidst om. Men de mange og alvorlige problemer må ikke hindre os i at se det Rusland, som har gjort gode fremskridt, og som vi vil tage udgangspunkt i og styrke og fremhæve. Det er i realiteten det, som handlingsplanen og vor forhandling i dag drejer sig om, nemlig hvordan Unionen kan hjælpe til med at udvikle det Rusland, som er sundt, humant og orienteret mod fred og samarbejde med andre demokratier.
Hvad jeg og andre liberale i denne sammenhæng ønsker af Den Europæiske Union er følgende:
1.at Unionen åbner op for øget samhandel, dvs. også for en større import fra Rusland af både varer og tjenesteydelser, 2.at Unionen yder økonomisk støtte til opbygningen af russiske institutioner, som fremmer mangfoldighed, respekt for individet, miljøet og økonomisk udvikling, 3.at Unionen medvirker til en øget udveksling af studerende og forskere med Rusland, 4.at Unionen gennem en bedre samordning af PHARE- og TACIS-programmerne fremmer et øget samarbejde mellem Rusland og dets nabolande i Central- og Østeuropa, 5.at Unionen med al mulig tydelighed gør det klart for de russiske ledere, at den virkelig ikke har nogen interesse i, at Rusland går i opløsning, men at vi forventer af de russiske myndigheder, at de altid respekterer mindretallenes og individernes menneskerettigheder, 6.at Unionen i samarbejde med Rusland og alle andre berørte stater medvirker til at skabe en sikkerhedsordning i Europa - en ordning, som også sikrer Ruslands frihed og fred, 7.at Unionen som et langsigtet mål for udviklingen i Europa også holder muligheden for russisk medlemskab af Den Europæiske Union åben.Hvordan, kommissær van den Broek, reagerer Kommissionen på vore ønsker?

Hoff
Hr. formand, hr. kommissær, den 13. maj vedtog Det Europæiske Råd en handlingsplan for Rusland. Formålet med dette program var i tiden op til det russiske præsidentvalg på ny at bekræfte betydningen af et reelt, et ægte partnerskab mellem Den Europæiske Union og Rusland og samtidig tillige gøre yderligere reformer mulige.
I de sidste uger er det endnu en gang blevet klart, at partnerskabet er af stor betydning, når det gælder om at garantere sikkerhed og stabilitet på hele det europæiske kontinent. De sidste dages magtkampe i Kreml, navnlig om den stilling, den russiske præsidents sikkerhedsrådgiver skal indtage, har betydet usikkerhed i Den Europæiske Union og navnlig i de stater, der er associeret med Den Europæiske Union.
Vi er glade for, at den forhenværende formand for dumaen, Rybkin, har fået overdraget denne funktion, for vi håber, at han på grundlag af sin tidligere funktion som formand for dumaen også vil være i stand til at styrke og omforme dialogen med Den Europæiske Unions institutioner. Ruslands interne stabilitet er imidlertid ikke kun af betydning for os, fordi Rusland er vor direkte nabo, Ruslands stabilitet er også af betydning, fordi landets store økonomiske problemer kun kan løses på den måde.
Heldigt gennemførte ændringer af systemet og en økonomisk sanering i Rusland ville gøre republikken til en partner, vi kunne regne med. Krigen i Tjetjenien er en alvorlig belastning i sig selv, men især for det russiske budget. Vi håber, at den fred, general Lebed har forhandlet sig frem til, holder også i fremtiden og at en genopbygning nu kan indledes i regionen.
Derudover skal de økonomiske reformer prioriteres højst. I de sidste dage har vi fået forelagt rapporter, ifølge hvilke 75 % af den russiske befolkning lever under fattigdomsgrænsen og millioner af russiske arbejdere allerede i månedsvis har ventet på deres løn; også denne sociale katastrofe kunne bidrage til usikkerhed og manglende stabilitet i Rusland. Den handlingsplan, der nu foreligger, kan bidrage til, at Den Europæiske Union støtter Rusland, så det kan løse sine problemer og fortsætte reformprocessen. Men det er ikke nok, der er brug for yderligere dybtgående foranstaltninger.
Vi håber, at Rådet og Kommissionen sammen med Parlamentet vil udarbejde endnu et katalog over foranstaltninger, hvori allerede eksisterende instrumenter skal integreres. Vi håber, at vi i forbindelse med udarbejdelsen af den forestående betænkning af fru Lalumière kan forhandle videre derom i Udenrigsudvalget.
Efter min mening er partnerskabsaftalen fortsat det centrale element i den vestlige strategi for partnerskabet med Rusland. Begge parter bliver nødt til at bestræbe sig ihærdigt for at fylde denne aftale med liv. Jeg håber, at vi i Den Europæiske Union vil være i stand til at yde vort bidrag dertil.

Lehne
Hr. formand, kære kolleger, også jeg vil som indledning her fremhæve Ruslands betydning som partner i Europa. I drøftelserne overses det ofte, at Rusland er det folkerigeste land i Europa og at det de facto om end ikke mere er en verdensmagt, der kan sammenlignes med USA, så dog til dato er det mægtigste land i Europa.
Det er derfor ganske nærliggende, at vi som Europæisk Union er stærkt interesseret i ikke kun at pleje så gode forbindelser som muligt med denne partner og nabo, men tillige i så vidt omfang som muligt at bidrage til, at der hos denne partner, som har oplevet og for øjeblikket stadig oplever en række omvæltninger, er så stabile økonomiske, demokratiske og politiske forhold som muligt. Det er derfor nærliggende, at der i den nuværende situation ud fra europæernes synsvinkel gøres alt, hvad der er muligt, for at fremkalde disse stabile forhold.
Vore aktiviteter i forbindelse med TACIS, og navnlig TACIS-demokratiprogrammet, er et klart tegn på den betydning, vi tillægger denne politik som helhed.
Jeg mener, at jeg fra de talrige delegationsbesøg, vi i de sidste år har aflagt i Rusland, har fået den erkendelse med, at vort TACIS-program i det store og hele alligevel er blevet modtaget meget positivt og at helt konkrete gode resultater allerede kan påvises. Det udelukker ikke, at der på enkelte punkter stadig er behov for forbedringer; også dét vil vi som Parlament sikkert fortsat være opmærksomme på.
Også det politiske handlingsprogram, som nu er blevet vedtaget endnu en gang, opfatter jeg som endnu et nyttigt skridt til støtte for den positive udvikling i Rusland. Jeg vil derfor gerne udtrykkelig sige, at jeg går ind for dette handlingsprogram.
Jeg vil lige gøre opmærksom på et aspekt: Jeg har også i de sidste måneder og år meget, meget ofte fået det indtryk, at der, hvad angår de europæiske aktiviteter, ikke kun i dette tilfælde, altså støtten til Rusland, men også på andre områder ofte er en kløft mellem den politisk begrundede mening, som f.eks. i dette handlingsprogram, og den støtte, der rent faktisk ydes bagefter.
Når sådanne afgørelser er truffet som dette handlingsprogram, bør også det, der står deri, realiseres ud fra en europæisk synsvinkel. Der må ikke forekomme smålige administrative forhindringer, som man igen og igen hører om og som i sidste instans fører til, at meget af det, der er blevet vedtaget politisk, ikke gives videre og heller kommer derhen, hvor det skulle.
Den politiske udvikling i Rusland fylder os egentlig stadig med en vis bekymring. Dog er der, i det mindste ud fra mit synspunkt, allerede taget store skridt i retning af øget stabilitet. De ændringer, der nu er foretaget i forbindelse med sikkerhedsrådgiveren, dvs. beslutningen til fordel for hr. Rybkin, som jeg også hilser velkommen, gør det efter min mening klart, at der allerede er tale om en høj grad af stabilitet. Naturligvis vakte dette postyr som enhver politisk beslutning af så stor betydning. Men den omstændighed, at det bagefter ikke kom så vidt, som indenrigsministeren annoncerede på tv, er for mig også et tegn på, at sådanne ændringer i vigtige politiske stillinger i dag i Rusland kan forløbe lige så normalt og også gør det, som det sker i andre demokratier i verden.
Jeg vil lige nævne endnu et aspekt: Under de mange valgobservationer, vi har foretaget i Rusland i de sidste måneder og år, har jeg fået det indtryk, at befolkningen gennemfører disse valg med stor alvor, går til valgurnen og stemmer for virkelig at opbygge et demokrati i Rusland.
Det ændrer ikke noget ved, at vi naturligvis skal være på vagt over for flere ting og som en god partner og ven også skal gøre opmærksom på fejl. Det har vi gjort meget, meget vel f.eks. ved bedømmelsen af konflikten i Tjetjenien. Vi har endvidere gjort det i forbindelse med en række overtrædelser af menneskerettighederne. Det skal vi også gøre for fremtiden!

Mitchell
Hr. formand, i de få minutter, jeg har til rådighed, vil jeg forsøge at komme ind på de rejste spørgsmål.
Det Europæiske Råd i Firenze så med tilfredshed på den stadige forbedring af forbindelserne mellem Den Europæiske Union og Rusland, en forbedring, som navnlig var kendetegnet ved interimsaftalens ikrafttræden i februar 1996 og Rådets vedtagelse af handlingsplanen den 13. maj 1996. Denne handlingsplan, som omfatter støtte til den demokratiske proces, økonomisk samarbejde, aspekter vedrørende sikkerhed samt udenrigsforbindelser og retlige og indre anliggender, vil blive gennemført hurtigt og effektivt i fuldt samarbejde med de russiske myndigheder.
Partnerskabs- og samarbejdsaftalen udgør et vigtigt grundlag for udviklingen af Unionens forbindelser med Rusland. Indtil partnerskabs- og samarbejdsaftalen træder i kraft, vil handelsafsnittene deri blive iværksat ved hjælp af en interimsaftale. Rådet anser handlingsplanen for at være et vigtigt element i styrkelsen af forbindelserne mellem EU og Rusland. Planen omfatter en lang række aktionsområder, som Rådet fastsatte den 20. november 1995, og er koncentreret om en række prioriteter. Hovedtrækkene i handlingsplanen blev præsenteret for russerne af trojkaen og det italienske formandskab i både Rom og Bruxelles, inden Rådet vedtog planen. Handlingsplanen vil klart nødvendiggøre en nær og løbende samordning af Det Europæiske Fællesskabs aktioner, hvis væsentlige støtteinstrument fortsat er TACIS-programmet, foranstaltningerne fra medlemsstaternes og i givet fald de øvrige væsentlige donorers side med henblik på at sikre den størst mulige effektivitet med hensyn til synergi og komplementaritet. Det er Unionens opgave at sikre, at gennemførelsen af planen er produktet af fælles bestræbelser sammen med Rusland og af et nært samarbejde mellem Unionen og medlemsstaterne.
På områderne under den første søjle er der gjort fremskridt med hensyn til de overenskomstmæssige forbindelser med henblik på ratifikationen af partnerskabs- og samarbejdsaftalen med Rusland. Interimsaftalen, som indeholder bestemmelser om ikrafttrædelsen af handelsafsnittene i partnerskabs- og samarbejdsaftalen, er ved at blive iværksat, mens der har fundet forhandlinger sted om den nye dagsorden som fastsat i partnerskabs- og samarbejdsaftalen.
Med hensyn til regionalt samarbejde har Kommissionen selvfølgelig forelagt sit initiativ med hensyn til samarbejdet med de baltiske lande, og der støttes også samarbejde på tværs af grænserne som led i TACIS.
Foranstaltningerne i forbindelse med atomenergi, nuklear sikkerhed og miljøet samt bestræbelser på at modernisere produktionssystemet er naturligvis af meget stor betydning i betragtning af de miljøskader, der tidligere er forårsaget i Rusland. Disse foranstaltninger iværksættes eller undersøges også som led i TACIS.
Med hensyn til samarbejde på området retlige og indre anliggender vil der blive behandlet foranstaltninger til bekæmpelse af organiseret kriminalitet på et seminar i Finland i begyndelsen af december, som eksperter fra Rusland og medlemsstaterne vil deltage i. Man vil her specifikt komme ind på indvirkningen af organiseret kriminalitet og narkotika på Rusland og Unionen. Man vil også behandle samarbejdsforanstaltninger med henblik på at bekæmpe sådanne aktiviteter.
Førnævnte er ikke en udtømmende liste over igangværende foranstaltninger. Der vil selvfølgelig blive truffet yderligere foranstaltninger fremover. Nogle af de specifikke foranstaltninger, der overvejes som led i handlingsplanen, falder ind under procedurer, som allerede findes, såsom TACIS-programmet. Kommissionen er naturligvis bedst i stand til at redegøre for, hvordan TACIS kan hjælpe i forbindelse med iværksættelsen af handlingsplanen.
I forbindelse med udviklingen af Unionens generelle forbindelser med Rusland sætter Rådet stor pris på EuropaParlamentets værdifulde bidrag. Den nuværende forhandling giver os god lejlighed til at udveksle synspunkter i forbindelse med disse vigtige spørgsmål, og vi ser frem til lignende lejligheder fremover.
For at tage de yderligere områder op, som de ærede medlemmer henviser til, vil jeg påpege, at for så vidt angår forskning, kan Rusland på visse betingelser allerede deltage i adskillige projekter under det fjerde rammeprogram. Inden for rammerne af de disponible budgetmidler bør samarbejdsprogrammer på forsknings- og udviklingsområdet uden tvivl fremmes i parternes gensidige interesse under forudsætning af, at intellektuelle, industrielle og kommercielle ejendomsrettigheder beskyttes effektivt og på passende vis.
Samarbejde i forbindelse med retlige og indre anliggender har jeg allerede været inde på, men med hensyn til spørgsmål om asyl og tilbagevending er dette en af planens fem væsentlige prioriteter. Opfølgning af problemet med flygtninge og fordrevne i SNG står også højt på listen over indsatsområder. Med hensyn til bekæmpelse af organiseret narkotikahandel og kriminalitet fastsætter planen, at et sådant samarbejde kan være i form af regelmæssig udveksling af oplysninger under hensyntagen til de nationale og internationale bestemmelser om databeskyttelse, oprettelse af et netværk af kontaktpunkter og deltagelse i seminarer.
For så vidt angår EIB's deltagelse, bør det huskes, at det er Den Europæiske Investeringsbanks rolle at finansiere udviklingen af Den Europæiske Unions medlemsstater. Den griber kun ind i eksterne anliggender på grundlag af særlige enstemmige afgørelser, der træffes af Styrelsesrådet. I Ruslands tilfælde bør det understreges, at EBRD, Verdensbanken og TACIS allerede finansierer aktiviteter, og medlemsstaternes bidrag supplerer disse midler. Som et resultat heraf er medlemsstaternes og de internationale organisationers finansielle engagement over for Den Russiske Føderation allerede ret betydeligt.
Vedrørende spørgsmålet om samarbejde i forbindelse med atomenergi gør Rådet opmærksom på, at det har bemyndiget Kommissionen til på grundlag af Euratom-traktaten at indgå to samarbejdsaftaler med hensyn til kontrolleret nuklear fusion og nuklear sikkerhed, idet formålet med sidstnævnte er at medvirke til at forbedre den nukleare sikkerhed og navnlig at finde frem til og gennemføre videnskabeligt og internationalt vedtagne retningslinjer for den nukleare sikkerhed. I denne forbindelse nævnte medlemmet sagen i forbindelse med Alexander Nikitin. Rådet er bekendt med sagen og Parlamentets bekymringer. Sagen er for øjeblikket genstand for retslig procedure i Rusland, og Rådet følger den nøje og noterer sig, at Parlamentet også følger dette spørgsmål.
Ud over TACIS-programmet med henblik på tilnærmelse af bestemmelserne i forbindelse med energicharteret vil foranstaltningerne som led i TACIS forsat sigte på at øge både diversiteten og sikkerheden for forsyningen af kulbrinter i Europa. Efter valget i Rusland fremsatte formandskabet den 5. juli 1995 en erklæring på Den Europæiske Unions vegne, hvori der bl.a. blev givet udtryk for, at Unionen er fast besluttet på at presse på med etableringen af nære forbindelser som led i et væsentligt og konstruktivt partnerskab med Den Russiske Føderation på grundlag af demokrati, menneskerettigheder og retsstatsprincipper.
Unionen overvåger nøje situationen i Tjetjenien. Som en positiv udvikling glæder den sig over de nylige aftaler mellem de russiske myndigheder og separatisterne, som blev indgået ved hjælp af OSCE's bistandsgruppe i Tjetjenien. Både i offentlige erklæringer og som led i kontakter med de russiske myndigheder har EU vedvarende understreget, hvilken betydningsfuld og nyttig rolle bistandsgruppen har spillet både med hensyn til at opnå en våbenhvile og at finde frem til en bredere politisk forhandlingsløsning på problemet.
Afslutningsvis kan Rådet kun understrege, at det tillægger det stor betydning, at partnerskabs- og samarbejdsaftalen træder i kraft ved første givne lejlighed. Aftalen skal danne grundlaget for forbindelserne mellem Unionen og Rusland og vil juridisk og internationalt konsolidere muligheden for et samarbejde på alle områder af fælles interesse. Indtil den træder i kraft, er handlingsplanen et klart bevis på, at Unionen er fast besluttet på at styrke sine forbindelser med Rusland og at koncentrere sig om specifikke praktiske spørgsmål og mål.

Van den Broek
Fru formand, jeg vil prøve at fatte mig i korthed, for hr. minister Mitchell har allerede meddelt en hel del om fremgangsmåden i forhold til Rusland. Jeg vil fra min side over for fru Lalumière understrege, at tanken med handlingsplanen som sådan ikke var, at den yderligere skulle udfylde det bredspektrede samarbejde, som er planlagt med Rusland på basis af især aftalen om partnerskab og den interimaftale, der i mellemtiden er trådt i kraft, men mere, at den skulle give konkret indhold til rammeaftalen og udgøre en handlingsplan for gennemførelse af denne. Der er også udarbejdet et notat herom. Det vil vi med største fornøjelse stille til rådighed for Parlamentet, for deri står for eksempel også, hvad der sker med det eksisterende TACIS-instrument og med det eksisterende TACIS-budget på alle disse forskellige områder. Der er i dag blevet talt meget om den måde, hvorpå vi eventuelt kan styrke demokratiet i Rusland. Mange projekter på dette område er i mellemtiden sat i gang. Et meget interessant projekt er for eksempel det samarbejde, som vi har med Europarådet, et fælles program i samråd med Rusland, der skal hjælpe Rusland til at opfylde de betingelser, der skal opfyldes med henblik på medlemskabet af Europarådet. Det har altså meget at gøre med tilpasning af forfatningslovgivning og anden lovgivning.
Der er andre projekter, som jeg tilfældigt kan hente frem af hukommelsen, og som har at gøre med en stimulering af visse venskabsby-arrangementer. Vi ser således, at der også på et lavere administrativt niveau gøres en indsats for at styrke de demokratiske institutioner. Det sker også på undervisningsområdet. Jeg fremdrager en række vigtige arbejdsområder som for eksempel miljø, jeg tænker her på fru Schroedter, og den nukleare sikkerhed, hvor samarbejdet med Rusland naturligvis er af den allerstørste interesse. Hvad angår det samlede budget, som vi har til rådighed til nuklear sikkerhed, det vil sige kernekraftreaktorers sikkerhed, bliver halvdelen af det beløb, der er til rådighed under TACIS, anvendt i Rusland. Dér findes de fleste kernekraftværker, og dér findes den største risiko. Jeg lader hele Tjernobyl-sagen i Ukraine ude af betragtning, for det er i virkeligheden et G7-projekt og ikke så meget blot et TACIS-projekt. Kort sagt, jeg vil egentlig slutte mit bidrag i denne fase med at sige, at jeg også er parat til senere endnu en gang på Kommissionens vegne i det omfang, der er behov for det - og måske også mere regelmæssigt - med Parlamentet at drøfte vor followup i samarbejdet med Rusland, eftersom det jo naturligvis er noget, som kun gradvis kan gennemføres. Det er også ofte ret komplicerede projekter. Vi har at gøre med statsinstitutioner, der som sådan stadig ikke alle er gennemsigtige, og som også ofte stadig befinder sig i en reformproces. Jeg medgiver da også åbent og ærligt, at også hvor det drejer sig om at give vort samarbejde indhold, er der oftest tale om en trial and error -proces, hvor også vi har meget at lære. Jeg er i hvert fald taknemlig for den interesse, Parlamentet har vist for at give nye impulser til samarbejdet med et land, der befinder sig i en overordentlig penibel situation. Penibel i politisk forstand, fordi den øverste leder, som vi ved, har store helbredsproblemer, og fordi udskiftninger i toppen medfører en vis politisk usikkerhed. Dernæst viser den økonomiske situation en række lyspunkter. Jeg nævner et af dem: Inflationen er i det seneste år reduceret væsentligt. På den anden side er der enorme økonomiske problemer med manglende lønudbetalinger og en økonomi, der helt klart har brug for nye impulser udefra, impulser, som ikke kommer, fordi investeringsklimaet i landet er af en sådan art, at det ikke virker tiltrækkende i øjeblikket.
Kort sagt, det hele hænger sammen. Jeg vil i hvert fald forsikre Parlamentet om - også i tilslutning til hvad hr. minister Mitchell har sagt - at samarbejdet med Rusland bidrager til stabiliteten dér, og at Rådet og Kommissionen tillægger det den allerhøjeste prioritet.

Krehl
Fru formand, Rusland har jo i de seneste år haft nogen succes på vej mod demokrati, men der er stadig meget at gøre. EU's handlingsplan med henblik herpå er meget ærgerrig og støtter ikke kun de russiske reformer inden for demokrati og økonomi, men også det regionale samarbejde om nuklear sikkerhed, miljø, humanitær bistand og tillige foranstaltninger med henblik på et kommende europæisk sikkerhedssystem.
Fru formand, det er store opgaver, Den Europæiske Union forsøger sig med og som den også lægger frem i denne handlingsplan. Men det er desværre langtfra noget bevis på, at EU er tilstrækkelig udstyret til at overtage en vigtig rolle i Rusland.
Den Europæiske Union skal ud over støtten gennem TACIS-programmet også udarbejde andre programmer for Rusland og træffe foranstaltninger, hvis de problemer, der er der, skal løses. Der skal endvidere etableres tættere institutionelle forbindelser. Jeg nævner her blot i forbifarten, at partnerskabsaftalen endnu ikke er ratificeret i alle medlemsstater.
Den Europæiske Union er kort og godt kun en lille spiller med begrænset indflydelse i det store russiske samfund. TACIS-programmets finansielle ramme er i forhold til, hvad andre internationale organisationer yder, kun begrænset, og enkelte medlemsstater i Den Europæiske Union, som f.eks. Forbundsrepublikken Tyskland, har større politisk indflydelse i Rusland end Den Europæiske Union som en institution af stater.
For at blive taget alvorligt i Rusland bliver Den Europæiske Union nødt til at styrke sin profil og øge sin støtte til den økonomiske og demokratiske reform; handlingsplanen kan kun være det første skridt. De sidste uger har vist, at den politiske stabilitet i Rusland alligevel ikke er så vidt fremskreden endda. Selv resultatet af præsidentvalget, hvor general Lebed med 11 mio russeres stemme blev nr. tre i første runde og dermed muliggjorde Jeltsins sejr, er et tegn på en meget vanskelig udvikling, under hvis forløb øget nationalisme vinder indpas også i Rusland.
Afskedigelsen af general Lebed, utilfredsheden med indenrigsministeren, med forsvarsministeren, vanskelighederne i den russiske hær og sidst, men ikke mindst den syge præsidents fravær fra den stærke præsidentmagt i Rusland viser, at den politiske situation i Rusland er uhyre vanskelig. Den Europæiske Union kan ikke leve med et ustabilt Rusland. Vi har den historiske chance for virkelig at fremme demokrati i Rusland og også fortsat bistå med, at konflikten i Tjetjenien løses på fredelig vis.
Et indadvendt Rusland, som udvikler sin egen autoritære demokratiske stil, som har mere med Romanov-dynastiet at gøre end med en moderne samfundsforfatning, er ikke nogen mulighed for EU.

Carrère d'Encausse
Fru formand, med vedtagelsen af aktionsplanen til fordel for Rusland har Rådet bekræftet sin vilje til at støtte de igangværende reformer. Men denne plan er ikke tilstrækkelig. Det er nødvendigt at præcist at definere, hvad den omfatter, gennemførelsesmodaliteterne og hvilke midler den vil blive tildelt. Rusland befinder sig i dag i en paradoksal situation. Man havde forudset utallige katastrofer - borgerkrige, problemer med den offentlige sikkerhed, hungersnød. Intet af dette er lykkeligvis sket. Der har været den frygtelige krig i Tjetjenien, men i dag er våbnene bragt til tavshed, og forhandlingerne er i gang.
De demokratiske reformer har givet uafviselige resultater. Gentagne valg - til lovgivende forsamling, præsidentvalg, lokale og regionale valg - vidner om en stabilisering af institutionerne og især om en stigende demokratisk bevidsthed i det russiske samfund. Men demokratiet kan ikke leve under kaotiske sociale vilkår. Demokratiet kan ikke leve uden en stat, som repræsenterer de samlede samfundsmæssige interesser. Det er her, Rusland har de største svagheder, hvilket bremser moderniseringen og i sidste instans kan bringe de opnåede fremskridt i fare. Jeg vil nævne fire af disse svagheder. Først usikkerheden på det nukleare område. De russiske atomkraftanlæg er farlige. Tjernobyl er eksemplet par excellence. Endvidere er der problemet med ulovlig handel med fissile materialer.
Problemet på det nukleare område er tæt forbundet med den voldsomme miljøforringelse, der har fundet sted i løbet af de sidste 75 år, hvor der ikke blev taget det ringeste hensyn til miljøet, som nu er totalt ødelagt. Konsekvensen heraf er en generel forringelse af den russiske befolknings sundhedstilstand, en situation, der yderligere forværres af sundhedssystemets sammenbrud. Dette afspejler sig på tragisk vis i demografiske data, hvor der kan registreres et fald i den forventede gennemsnitslevealder over de sidste femten år og en stigning i børnedødeligheden.
Det tredje problem er sikkerheden for personer og goder samt statens sikkerhed, som trues af en voldsomt stigende kriminalitet, ganske vist bestående af småkriminalitet, men især af økonomisk kriminalitet, der i stigende grad er tilknyttet internationale kriminelle netværk.
Det fjerde problem, som har at gøre med den økonomiske omstillingsproces, er den stigende polarisering i samfundet. En meget stor del af befolkningen er fattig, hvilket den mærker så meget mere, som resten af samfundet bliver rigere. For at afhjælpe de sociale problemer, sikre de allerdårligst stillede og beskytte borgernes sikkerhed har Rusland brug for en stærk stat, som kan tilgodese almenvellets interesser. Den russiske stat er imidlertid svag. Den er svag over for de stærke, egoistiske lokalmyndigheder. Den er svag over for kriminaliteten, og den er svag over for et desorienteret og splittet samfund.
For at den russiske stat kan varetage en stats funktioner er det først og fremmest nødvendigt med en finansiel basis og en gennemskuelig retsorden. Den vigtigste opgave for Den Europæiske Union i denne sammenhæng er at bistå Rusland med at oprette det skattesystem, der aktuelt mangler, at stille de fornødne midler til rådighed, for at det kan fungere, og udforme retslige rammer, som kan sikre systemets effektivitet. Det er ikke så helt lille en opgave. Hertil kræves et veldefineret og sammenhængende projekt, udstyret med de nødvendige finansielle midler, og som mobiliserer alle de europæiske institutioner - finansielle institutioner, forskellige programmer, såsom TACIS, i en fælles indsats for at løse de ovennævnte problemer. Hvis aktionsplanen ikke omfatter et sådant projekt, en sådan konceptualisering og en sådan koncentration af midlerne, vil den forblive teori. Europas fremtid er vel en sådan indsats værd.

Antony
Fru formand, De, mine damer og herrer kristdemokrater, gaullister, centrumpolitikere og liberale, De vil hjælpe Rusland med at skabe en retsstat og fremme respekten for de individuelle rettigheder. Målsætningen er prisværdig. Men mener De virkelig selv, at De er troværdige, i betragtning af at mafiaen og Deres partier er infiltreret i hinanden, i Italien, Frankrig og mange andre steder, og når det i belgiske og franske kiosker vrimler med pornografisk, sadistisk og pædofil litteratur, som nogle her i salen sætter en ære i at forsvare?
Mener De selv, at De er troværdige, når den franske justitsminister rækker den pædofile morder, Patrick Henri, hånden, og samme Toubon vil kvæle pressefriheden ved at forbyde den at omtale korruption og immigration og påtvinge en endnu mere totalitær lov end kommunisten Gayssot, en veritabel frihedsdræbende lov, der tjener tanke- og bagtankepolitiet, som den store journalist Annie Kriegel en gang betegnede som det »utålelige tankepoliti«?
I, marxister og socialkommunister af enhver afskygning, kræver i dag uden blusel mere demokrati i Rusland, og I siger, I er bekymrede over de autoritære tendenser i dette land. Man må gnide sig i øjnene! Hvorfor har I ikke fremsat dette krav noget tidligere!
Men skulle man ikke først i det mindste undersøge, om Gulag ikke stadig eksisterer, tæt forbundet som det er med, hvad der er tilbage af det kommunistiske nomenklatur? Hvorfor ikke kræve en optælling af disse lejre, aflæggelse af regnskab for disse mange millioner ofre, og hvorfor ikke kræve retsforfølgelse af de mange bødler, der stadig er i live?
Halvtreds år efter Nüremberg afsiger man stadig domme over nationalsocialismen. Er det ikke i dag, 40 år efter opstanden i Budapest, på tide at indlede den nødvendige proces mod den internationale socialisme, mod dens forbrydelser mod menneskeheden de sidste 80 år, mod folkene og nationerne? Det er, hvad det russiske folk har mest brug for, således at det kan gøre op med det dårligste fra dets fortid og træde ind på fremtidens vej.

Truscott
Fru formand, selv om der har være visse fremskridt mod demokrati i Rusland, er der stadig meget, der skal gøres. EU's handlingsplan er særdeles ambitiøs, som det allerede er blevet sagt, idet den ikke kun sætter sig for at støtte Ruslands demokratiske og økonomiske reformer gennem TACIS, men også tager fat på overenskomstmæssige forbindelser, regionalt samarbejde, atomenergi og nuklear sikkerhed, miljøet, økonomisk genopbygning, humanitær bistand og den fremtidige europæiske sikkerhedsstruktur.
Dette er omfattende opgaver, som EU søger at løse i sin foreslåede handlingsplan. Desværre er der endnu ikke skygge af bevis på, at EU for øjeblikket er i stand til at påtage sig en sådan rolle. EU vil absolut skulle målrette støtten fra TACIS-programmet bedre og overveje at give Rusland adgang til andre EU-programmer, hvis det skal have en indvirkning på de problemer, landet står over for. Der skal også være tættere institutionelle forbindelser i stedet for de ad hoc-foranstaltninger, der findes i dag.
EU spiller ærlig talt for øjeblikket en birolle i det russiske samfund, med kun en begrænset indflydelse. Den støtte, der tilvejebringes via TACIS-programmet, blegner ved siden af den finansielle støtte, som tilvejebringes af internationale institutioner som IMF, der ydede Rusland et lånetilsagn på 10, 9 mia £. Selv enkelte medlemsstater, f.eks. Tyskland, har større indflydelse i Rusland end EU som institution. For at blive taget seriøst er EU derfor nødt til at øge sit engagement og sin støtte til økonomiske og demokratiske reformer i Rusland.
Med henblik på demokratiske og økonomiske reformer er der nu mere end nogen sinde behov for EU's og Parlamentets støtte. Der er en stigende nationalisme i Rusland, som vi har hørt, og en stigende desillusionering med hensyn til de vestligt inspirerede reformers og værdiers angivelige fiasko. Alexander Lebeds succes, som der allerede er blevet henvist til, under præsidentvalget i sommer, hvor han med 11 mio stemmer blev nr. 3, var en tilkendegivelse af denne politiske tendens. Den omstændighed, at en mand, som beundrer general Pinochet, har kaldt mormoner for udskud og skidt, har lovet at skyde kriminelle - kun rimeligt, beskriver sig selv som halvdemokrat samt anses for at være en moderat nationalist i det russiske politiske firmament, viser den foruroligende politiske retning i Rusland.
Det er let at sprede panik i forbindelse med situationen i Rusland, men det forbliver en kendsgerning, at over en tredjedel af befolkningen lever under et eksistensminimum, mens den sociale infrastruktur i landet er gået i opløsning. EU og vesten bør støtte såvel landets sociale som økonomiske genrejsning. EU har en historisk chance for at fremme et reelt demokrati i Rusland og støtte en fredelig løsning af konflikten i Tjetjenien. Alternativet er et indadskuende Rusland, som udvikler sin egen autoritære form for demokrati, der har mere til fælles med Romanovs' og zarens Rusland end en moderne forfatning.

Formanden
Jeg har modtaget seks beslutningsforslag , fremsat i overensstemmelse med artikel 40, stk. 5, i forretningsordenen.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag formiddag.

Udvalg for beskæftigelses- og
arbejdsmarkedspolitikken
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0316/96) af Theonas for Udvalget om Sociale Anliggender og Beskæftigelse om forslag til Rådets afgørelse om nedsættelse af et udvalg for beskæftigelsesog arbejdsmarkedspolitikken (KOM(96)0134 - C4-0396/96-96/00097(CNS)).

Theonas
Fru formand, med sit forslag om nedsættelse af et udvalg for beskæftigelses- og arbejdsmarkedspolitikken vil Kommissionen kompensere for manglen på en fast struktur på beskæftigelsesområdet svarende til den, der blev skabt på det økonomiske område, da Udvalget for Økonomisk Politik blev nedsat i 1974 med det formål at fremme koordineringen af medlemsstaternes økonomiske politikker på kort og mellemlang sigt.
Siden marts 1995 har man forsøgt at udfylde dette tomrum med en ad hoc-gruppe bestående af arbejdsministrenes personlige repræsentanter, som blev nedsat af Rådet (socialministre). Denne gruppe er imidlertid stødt på mange vanskeligheder under det arbejde, den var blevet pålagt at udføre, navnlig på grund af utilstrækkeligheden af de midler, den havde fået til sin rådighed, dvs. manglen på en officiel og fast struktur, der ville kunne afhjælpes med oprettelsen af et sekretariat med det nødvendige personale til at foretage analyser, overvåge situationen og udarbejde relevante rapporter og sammenlignende studier inden for udvalgets kompetenceområde.
Nødvendigheden af et udvalg med en fast og varig struktur blev påpeget i Rådets og Kommissionens fælles rapport, som blev forelagt på topmødet i Madrid, samtidig med at Europa-Parlamentet i sine beslutningsforslag vedtaget i hhv. november 1995 og juni 1996 krævede en bedre koordinering af den makroøkonomiske politik og strukturforanstaltningerne for arbejdsmarkedet samt en effektivisering af ad hoc-gruppen for beskæftigelse, så den bedre ville kunne samarbejde med Udvalget for Økonomisk Politik om udarbejdelsen af den fælles rapport om beskæftigelsespolitikken, som forelægges Det Europæiske Råd.
Som ordfører mener jeg ikke, at nedsættelsen af dette udvalg alene kan løse det mest eksplosive problem i vor tid, nemlig arbejdsløsheden, og heller ikke fremme beskæftigelsen i Europa på nogen nævneværdig måde. Dette er en opgave for Den Europæiske Unions og medlemsstaternes mere overordnede politikker, som imidlertid ikke synes at bidrage væsentligt i denne retning. Men hvis udvalget nedsættes, kan det være et positivt bidrag til udviklingen og gennemførelsen af den fælles strategi for beskæftigelse og navnlig også hjælpe med udarbejdelsen af fælles indikatorer, der kan anvendes i en mere omfattende overvågning af beskæftigelsespolitikken og gennemførelsen af de flerårige programmer.
Det vil også kunne bidrage til en mere fyldig information af arbejdstagerne, deres repræsentanter, de sociale aktører samt Europa-Parlamentet og de øvrige EU-institutioner ved at forsyne disse med brugbare oplysninger om udviklingen på beskæftigelsesområdet, sammenlignende tabeller med relevante data fra de enkelte medlemsstater, oplysninger om de nye former for beskæftigelse, oplysninger om forværring af den sociale situation i medlemsstaterne og om negative eller andre erfaringer med politikken for at fremme mere fleksible ansættelsesformer og begrænse lovindgreb på arbejdsmarkedet.
Det er netop denne funktion, som de tre ændringsforslag fra Udvalget om Sociale Anliggender og Beskæftigelse søger at fremme, idet de vedrører en nærmere præcisering af udvalgets rolle - ændringsforslag 1 - en styrkelse af dets beføjelser - ændringsforslag 2 - og et krav om, at rapporter og henstillinger udarbejdet af udvalget skal forelægges for Europa-Parlamentet - ændringsforslag 3.
Endelig vil jeg gerne gøre opmærksom på, at den rolle, som det nye udvalg tildeles, adskiller sig fra den rolle, Det Stående Udvalg for Beskæftigelse har, idet dette har deltagelse af Rådet, Kommissionen og repræsentanter for arbejdsgiver- og arbejdstagerorganisationer og har til opgave at sikre dialogen mellem de tre parter inden for spørgsmål vedrørende EU-beskæftigelsespolitikken.
Det kan konkluderes, at Kommissionens forslag til afgørelse i vid udstrækning er inspireret af bestemmelserne vedrørende nedsættelsen og funktionen af Udvalget for Økonomisk Politik, og der er også anvendt det samme retsgrundlag, nemlig traktatens artikel 145. Eftersom det pågældende udvalg helt vil erstatte arbejdsministrenes ad hoc-arbejdsgruppe, vil de økonomiske konsekvenser for Den Europæiske Unions budget være af begrænset omfang.

Andersson
Fru formand, jeg vil gerne begynde med at takke ordføreren for den glimrende betænkning, som nu forelægges, og for et godt samarbejde i Udvalget om Sociale Anliggender og Beskæftigelse om udarbejdelsen af den.
At nedbringe arbejdsløsheden og skabe nye arbejdspladser er en af de vigtigste opgaver for Den Europæiske Union. Tidligere kunne det enkelte land begrænse arbejdsløsheden gennem sin egen arbejdsmarkedspolitik og sin egen økonomiske politik. Men som det har vist sig, er dette ikke længere tilstrækkeligt. Det forslår ikke i en verden, hvor kapitalen flyder frit over grænserne. Naturligvis skal der også fremover træffes foranstaltninger på nationalt plan for at nedbringe arbejdsløsheden. Det nye er, at det også er nødvendigt med foranstaltninger på fællesskabsplan. Det har Rådet været bevidst om og slået fast på en lang række rådssamlinger - i Essen, Cannes og Madrid og Firenze. Men man har faktisk kun gjort meget lidt konkret for at leve op til de mange højtidelige tilsagn, som er blevet afgivet på rådssamlingerne.
Ud over foranstaltninger på nationalt og på fællesskabsplan er det nødvendigt at tage såvel makroøkonomiske som arbejdsmarkedspolitiske skridt; de skal supplere hinanden. Der er brug for en økonomisk politik, som ikke kun lægger vægt på at bekæmpe inflation og budgetunderskud, men også på at bekæmpe arbejdsløshed. Der er brug for en arbejdsmarkedspolitik, som prioriterer arbejdsmarkedspolitiske foranstaltninger højere end udbetaling af passiv arbejdsmarkedsstøtte.
Arbejds- og finansministrene må samarbejde om beskæftigelsespolitikken. De skal også bruge de samme ressourcer til at overvåge de flerårige beskæftigelsesfremmende programmer, som medlemsstaterne har påtaget sig at gennemføre.
Der eksisterer i dag et Udvalg for Økonomisk Politik, der skal bistå finansministerrådet med analyser, forslag og overvågning. Arbejdsministrene har behov for en tilsvarende bistand. Det erkendte Rådet på sit uformelle møde i Cordoba og anmodede Kommissionen om at fremlægge et passende forslag. Det forslag, som Kommissionen nu har fremlagt, er godt. Da det blev behandlet i Parlamentets Budgetudvalg blev der udtrykt skepsis over for tanken om at nedsætte et Udvalg for Beskæftigelses- og Arbejdsmarkedspolitikken. Den skepsis vil jeg gerne bortvejre. Der er tale om et udvalg, som er underordnet arbejdsministerrådet, og som kan sidestilles med det i forvejen eksisterende udvalg under finansministerrådet. Nedsættelsen af dette udvalg medfører ikke nogen omkostningsforøgelse, men er ensbetydende med, at der etableres en balance mellem finans- og arbejdsministrene, for så vidt angår beskæftigelsespolitiske foranstaltninger. Udvalget skal overvåge de nationale programmer. Til denne overvågning er brug for fælles indikatorer. Det er noget, som vi tidligere har påpeget fra Parlamentets side, og som vi påpeger endnu en gang i vort forslag. Desværre står der intet i Kommissionens forslag om sådanne fælles indikatorer.
Nedsættelsen af et Udvalg for Beskæftigelses- og Arbejdsmarkedspolitikken løser naturligvis ikke arbejdsløshedsproblemet i Europa. Men det er en begyndelse til en mere permanent unionsstruktur, inden for hvis rammer man for alvor kan gøre noget ved disse spørgsmål.
På den igangværende regeringskonference drøfter man nu, om der i traktaten skal indsættes et kapitel om beskæftigelsen, som giver Unionen større kompetence på dette område. Arbejdsløshedsbekæmpelsen skal have samme placering og status i traktaten som bekæmpelsen af inflation og budgetunderskud. Derfor er der behov for et Udvalg for Beskæftigelses- og Arbejdsmarkedspolitikken, der har samme status som Det Monetære Udvalg. Et forslag herom vil vi fra Parlamentets side være tilhængere af. Det ville forbedre mulighederne for at tage kraftige skridt mod arbejdsløsheden på unionsplan og føre til en bedre samordning mellem medlemsstaterne.
Det aktuelle forslag om nedsættelse af et Udvalg for Beskæftigelses- og Arbejdsmarkedspolitikken er et skridt hen imod etableringen af en bedre unionsstruktur, som kan danne ramme om en mere aktiv arbejdsmarkedspolitik. Udvalget vil gennem sit samarbejde med Det Stående Udvalg for Beskæftigelse være i kontakt med arbejdsmarkedets parter, og det vil naturligvis også være i kontakt med Udvalget for Arbejdsmarkedspolitik. Det vil blive en glimrende støtte for arbejdsministrene i deres arbejde.

Menrad
Fru formand, EU-medlemsstaternes og Fællesskabets største problem inden for den økonomiske politik og socialpolitikken er arbejdsløsheden. Det er en udfordring også til Unionen som sådan. De transeuropæiske net skal gennemføres, men det kan kun vanskeligt lade sig gøre for øjeblikket. Tilbage er de muligheder, beskæftigelsespolitikken frembyder og som ligeledes blev anbefalet på topmødet i Essen i 1994: fælles prioriteter med beskæftigelsespolitiske foranstaltninger og tilsvarende flerårige programmer for EU-staterne.
Den uformelle arbejdsgruppe om opfølgning af den beskæftigelsesstrategi, der blev fastlagt på Det Europæiske Råds møde i Essen, der blev nedsat i foråret 1995, skulle sørge for, at medlemsstaterne udvekslede informationer og erfaringer, og kontrollere anvendelsen af de nævnte programmer. I det foreliggende dokument slås det fast, at en uformel gruppe egentlig ikke er tilstrækkelig til et effektivt stykke arbejde. Det foreslåede Udvalg for Beskæftigelses- og Arbejdsmarkedspolitikken vil udgøre en mere stabil ramme.
Siden 1974 har der eksisteret et stående udvalg for den økonomiske politik, som samarbejder med ØKOFINRådet. Et tilsvarende udvalg, som samarbejder med Rådet af arbejds- og socialministre er nødvendigt, for arbejdsløshed er ganske vist et økonomisk, men tillige et stort socialt problem.
I den udmærkede Theonas-betænkning gives der udtryk for den opfattelse, at Kommissionen skal deltage i udvalgets arbejde i rimeligt omfang og at der skal tages hensyn til Parlamentet. Et stående Udvalg for Beskæftigelses- og Arbejdsmarkedspolitikken kan yde et vigtigt bidrag til en koordineret national gennemførelse af de i Essen vedtagne prioriteter under deltagelse af arbejdsmarkedets parter. Prioriteter er foranstaltninger for problemgrupper på arbejdsmarkedet, for de unge og kvinderne, en sænkning af de indirekte lønomkostninger og en moderne lønpolitik samt investeringer i erhvervsuddannelse.
Det drejer sig ikke om et konjunkturopsving, men om at ændre det til en varig vækstproces, der skaber arbejdspladser. I den henseende stemmer PPE-Gruppen for Theonas-betænkningen.

Boogerd-Quaak
Fru formand, vi nedsætter her for jeg ved ikke hvilken gang et udvalg. I dette tilfælde drejer det sig om et udvalg, der skal være rådgivende i beskæftigelses- og arbejdsmarkedspolitikken. Jeg har forholdt mig ret roligt over for dette emne i udvalget, selv om jeg godt nok har støttet ordføreren i den endelige afstemning. Min ro var egentlig forårsaget af en række spørgsmål, som jeg sad tilbage med, og som jeg gerne vil have besvaret af kommissæren.
Hvordan skal dette udvalg egentlig fungere? Vil møderne, sådan som budgetudvalget har ønsket det, være offentlige? Vil man afæske udvalgets medlemmer en erklæring om deres økonomiske interesser? Hvordan vil man i det hele taget lade udvalget arbejde, hvor det gælder en aktiv politik på arbejdsmarkedet? Hvordan vil man lade udvalget arbejde i forhold til det allerede eksisterende Stående Udvalg for Beskæftigelse? Det er alle sammen spørgsmål, som jeg finder må have et klart svar - ikke fordi jeg overvejer at foreslå min gruppe at stemme mod indstillingen, men derimod fordi jeg mener, at vi, hvis vi nedsætter et sådant udvalg, må sikre, at det kommer til at arbejde ekstraordinært godt, for vi nedsætter det jo for at fremme den måde, arbejdsmarkedet fungerer på.
Vi har i denne uge, for jeg ved ikke hvilken gang, en debat om beskæftigelsen i Europa. Vi har talt om beskæftigelse i forbindelse med kommissionsformandens redegørelse. Vi har talt om beskæftigelse i forbindelse med budgettet. Vi har her til morgen talt om beskæftigelse under debatten om fattigdom. Jeg konstaterer, at en del af mine kolleger taler om beskæftigelse under behandlingen af dette udvalg.
Det er i virkeligheden sådan, at vi til stadighed viser en form for magtesløshed, når vi taler om dette spørgsmål. Mit spørgsmål til kommissæren skal da også være: Venter han, at dette udvalg for eksempel kan klare det, som Rådet indtil nu ikke har kunnet klare? Vil der virkelig blive ført en aktiv arbejdsmarkedspolitik, hvis vi nedsætter et sådant udvalg? Vil de institutioner, der arbejder for at skabe arbejdspladser, et af forslagene fra formanden for Kommissionen, hr. Santer, for eksempel begynde at samarbejde, hvis vi nedsætter et sådant udvalg, hvori mindst fire medlemmer fra medlemslandene skal have sæde?
Kort sagt, jeg har en hel masse spørgsmål, ikke fordi jeg er imod udvalget, men fordi jeg mener, at dette udvalg absolut må kunne være til god støtte. Jeg vil da også spørge kommissæren om, hvordan han tænker sig at behandle de råd, som udvalget giver, og hvordan Parlamentet vil blive inddraget i udførelsen af udvalgets råd.

Wolf
Fru formand, kære kolleger, faktisk taler vi nu for tredje eller fjerde gang i denne uge om beskæftigelse. Det rejser så det spørgsmål, hvorledes Fællesskabet kan skaffe sig de nødvendige instrumenter, hvormed det virkelig opnår en koordinering af medlemsstaternes politikker og den europæiske merværdi af en europæisk beskæftigelsespolitik. Andre talere har allerede gjort opmærksom på, hvor mange spørgsmål der stadig står åbne her. Jeg vil endvidere endnu en gang opfordre til, at Kommissionen her når frem til klare svar.
Væsentligt for mig er det - og derfor vil vi støtte denne betænkning - at der her skabes et startpunkt til et sådant instrument til forbedring af denne koordinering - nemlig på foranledning af Rådet af socialministre - og det er sikkert godt. Det må dog ikke ske efter mottoet: «kan du ikke løse et problem, så nedsæt et udvalg til at begrave det.« Det skal vi efter min mening meget klart gøre Kommissionen opmærksom på. Styrkelsen af Rådet af socialministre i forhold til det næsten almægtige ØKOFIN-Råd kan kun være det første element i, at der i Unionen bliver sat gang i en effektiv selvstændig beskæftigelsespolitik, som befrier sig fra den illusion, at beskæftigelse er noget, der kommer automatisk, når vi først har vækst, monetær union, konkurrenceevne og kapitalrentabilitet.

Carl Lang
Fru formand, kære kolleger, man forelægger os et forslag om nedsættelse af endnu et udvalg, denne gang med navnet Udvalg for Beskæftigelses- og Arbejdsmarkedspolitikken. Jeg må konstatere, at det europæiske bureaukratis kræftbyld spreder sig. Nedsættelsen af dette udvalg er et yderligere symptom på den håbløshed og de centraliserende og bureaukratiske forvildelser, som har grebet europæiske politikere. Dette udvalg vil ikke kunne maskere den dramatiske fiasko for Maastricht-traktatens økonomiske og sociale politik, og det vil ganske givet stille sig tilfreds med at iagttage og kommentere de katastrofale følger for beskæftigelsen af en socialt set kriminel frihandelsfilosofi.
Medens antallet af udvalg og observationscentre stiger, udvikler arbejdsløsheden, omfanget af atypisk arbejde, fattigdom og virksomhedsflytninger sig med voldsom hast. Ingen nødløsning vil kunne inddæmme de hårdt ramte europæiske folks legitime vrede. Der skal ikke nedsættes flere udvalg, politikken skal ændres, og det skal sikres, at vore egne borgere får fortrinsret ved ansættelser, og at vort fælles marked beskyttes.

Van Lancker
Fru formand, kære kolleger, hr. kommissær, De vil sikkert huske, at EuropaParlamentet ikke brød ud i jubel over de beskedne resultater fra Essen, men vi har stillet os mere positive over for opfølgningsproceduren. En sådan procedure skaber ganske vist ikke arbejdspladser, men vi var dog overbeviste om, at den var et første beskedent skridt i retning af en fælles europæisk beskæftigelsespolitik. Erfaringerne med det indre marked og med konvergensstrategien for ØMU&#x02BC;en har nemlig lært os, at denne politiske vilje i forbindelse med en god tidsplan og en god opfølgningsprocedure kan hjælpe til, at der bliver trukket i samme retning, og det har vi da også ønsket med hensyn til beskæftigelsesstrategien. Jeg er overbevist om, at det også har været Kommissionens tanke.
Men i denne samarbejdsprocedure kæmper Rådet (Socialministrene) og ØKOFIN stadig ikke med de samme våben. ØKOFIN har i øvrigt flere gange bevist, at det ikke har hjertet med i beskæftigelsespolitikken. Det er da også på høje tid, at Rådet (Socialministrene) nu får et udvalg, som sætter det i stand til mere ligeværdigt at yde sit bidrag til beskæftigelsesstrategien. Jeg tvivler dog på, at dette forslag virkelig vil bringe Rådet (Socialministrene) på omgangshøjde. Der er to grunde hertil.
Den første er, at beskæftigelsespolitikken bygger på to forudsætninger, der hænger nøje sammen: En makroøkonomisk politik og en strukturel arbejdsmarkedspolitik. Denne tosporede måde at gribe opgaven an på er ikke gennemført konsekvent for det nye udvalg. Mens økonomiudvalget kan sætte sit tydelige præg på beskæftigelsespolitikken og på den økonomiske politik, er der ikke sørget for, at beskæftigelsesudvalget kan få indflydelse på for eksempel de økonomiske direktiver. Hvordan i himlens navn kan vi sørge for, at også den økonomiske politik i direktiverne primært rettes mod beskæftigelsen, hvis udvalget ikke har noget at sige her? Kommissionen skuffer mig i nogen grad ved for eksempel ikke at anvende artikel 103, stk. 2, for både det svenske og det belgiske forslag til regeringskonferencen har her sørget for at knytte de nødvendige forbindelser.
Det andet er, at jeg endnu en gang vil understrege, hvad hr. Andersson allerede har sagt: En opfølgningsprocedure står og falder med kriterierne. Hvis Rådet og Kommissionen træffer væsentlige foranstaltninger til seriøst at fremme beskæftigelsen, så må der tilvejebringes indikatorer, der kan måle medlemslandenes indsats, for eksempel vedrørende uddannelse. Hvis uddannelse er vigtig, hr. kommissær, hvorfor så ikke give garanti for, at en bestemt procentdel af den erhvervsaktive befolkning årligt kan komme under uddannelse. Hvornår når vi den endelige prøvesten, det vil sige halveringen af arbejdsløsheden ved år 2000 som konkret prøvesten for beskæftigelsespolitikken. Jeg er overbevist om, at hvis dette udvalg ikke råder over indikatorer, bliver det kun til en papirtiger, der højst kan fylde papiret med ord. Jeg håber da også, at Kommissionen vil tiltræde vort ændringsforslag.
Til sidst, hr. formand, vil jeg sige, at der med dette udvalg kun er taget et lille skridt i retning af en sammenhængende europæisk beskæftigelsesstrategi. Men jeg håber stadig, kære kolleger, at de manglende brikker i puslespillet vil blive lagt under regeringskonferencen, og at udvalget vil komme til at spille en stærkere traktatbestemt rolle i Unionens beskæftigelsespolitik.

Pronk
Fru formand, det forslag, vi har foran os, er et betydningsfuldt forslag, fordi det følger op på det, der blev besluttet på topmødet i Essen vedrørende en europæisk strategi for beskæftigelsen. Beskæftigelsen er ét af de områder, der har topprioritet i Den Europæiske Union. Det er godt, at der bliver nedsat et udvalg til at arbejde med afprøvning af den beskæftigelsespolitik, som medlemslandene fører. Dernæst kan udvalget fremme en bedre koordinering af beskæftigelsespolitikken mellem medlemsstaterne. I forbindelse med fremme af beskæftigelsen i Europa er det herudover væsentligt at inddrage de sociale parter.
Det er også vigtigt, at dette udvalg for beskæftigelses- og arbejdsmarkedspolitikken finansieres af Rådets budget. Ellers kommer vi i vanskeligheder med komitologien, fordi udvalget ikke opfylder komitologiens betingelser. Det er nemlig et organ, som skal støtte Rådet (Socialministrene) i forbindelse med gennemførelse og udvikling af den europæiske beskæftigelsesstrategi.
Dette udvalg er et svar på spørgsmålet fra Udvalget for Sociale Anliggender og Beskæftigelse i betænkningen fra regeringskonferencen om den sociale politik, som jeg var ordfører for. Det danner modvægt til Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik. På denne måde er der en bedre ligevægt mellem den økonomiske og den sociale politik i Den Europæiske Union. Det drejer sig først og fremmest om at fjerne forskellene mellem det indre marked og socialpolitikken og skabe én økonomisk og social Union.
Det er irriterende, at beskæftigelsesudvalget forveksles med Det Stående Udvalg for Arbejdsmarkedsspørgsmål. Vi har allerede nævnt eksempler herpå. Hvad dét angår, ville det have været meget bedre at søge at finde et andet navn for dette udvalg, som man alligevel må tilpasse, og hvor man skal undgå, at der udføres dobbeltarbejde.
Jeg finder det derfor meget beklageligt, hr. kommissær, at Kommissionen ikke har fremsat noget forslag om dette udvalg. Jeg er bange for, at De taler udenom med hensyn til dette udvalg. Vi ved, at dette strander på repræsentativiteten. Der må træffes en beslutning herom, og den skal træffes så hurtigt som muligt, ellers får vi bare overflødig kritik for bureaukrati. Vi må nu gøre dette efterfølgende.
Parlamentet har ikke noget direkte at gøre med det udvalg, vi nu taler om, og sådan ønsker vi, at det skal være. Det er immervæk sådan, at Rådet ikke beskæftiger sig med Parlamentets budget, og Parlamentet ikke beskæftiger sig med Rådets budget. Denne forsamling vil dog blive holdt underrettet om udvalgets betænkninger og anbefalinger. Men hvad resten angår, må vi nok forhøre os om dette og hint, for den samlede strategi er mig ikke helt klar.

Lindqvist
Fru formand, den nuværende arbejdsløshed på 20 millioner i EU's medlemslande er måske den største udfordring til os. En af grundene til, at arbejdsløsheden er så stor - der er flere - er ØMU. Det siger sig selv, at arbejdsløsheden skal blive stor, når man indskrænker, sparer og skærer ned på samme tid i de 15 medlemslande uden at have en motor, der stimulerer økonomien. At den er stor, skyldes bl.a. ØMU-projektet, som bør mødes med modkrav. Et nej til ØMU havde været det bedste. Det næstbedste havde været at fastsætte kriterier for ØMU, der angav mål for beskæftigelse, miljø og regionalt ansvar. Men sådan er det ikke gået.
Nedsættelsen af et beskæftigelsesudvalg for at finde frem til fælles strategier og veje er dog noget, der peger i den rigtige retning. Men jeg vil gerne understrege, at det ikke er nogen løsning. Tror man, at dette udvalg vil løse arbejdsløshedsproblemet i EU, tager man fejl. Hvert land må påtage sig sit ansvar for arbejdsløsheden; ansvaret skal fortsat være medlemsstaternes. Udvalget må ikke overtage det og skabe en form for overnational europæisk beskæftigelses- eller konjunkturpolitik. Det ville aldrig gå godt, og det er da heller ikke meningen, sådan som jeg opfatter Kommissionens forslag. Altså: sammenfatning, udarbejdelse af rapporter, fremsættelse af idéer og anbefalinger, men ikke nogen overstatslig politik på EU-plan. Det kan i det mindste blive et positivt skridt hen imod løsningen på vort største problem.

Thomas Mann
Fru formand, de forhåbninger, der gives udtryk for i hvidbogen om vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse, om at skabe 15 mio arbejdspladser inden år 2000 og dagens konkrete tal ligger milevidt fra hinanden. De næsten 20 mio borgere i Den Europæiske Union, som er uden arbejde, har fortjent mere end hensigtserklæringer og udtryk for forlegenhed. Det var derfor et betydningsfuldt europæisk signal, da topmødet i Essen vedtog udarbejdelsen af en omfattende strategi for medlemsstaternes samarbejde om beskæftigelse.
Opmærksomheden skal koncentreres om dem, der er særlig hårdt ramt af arbejdsløshed, investeringerne i erhvervsuddannelse øges lige som beskæftigelsesintensiteten, og det giver anledning til en forventning om, at kampen mod arbejdsløsheden ikke kun føres offensivt på papiret og i taler. En omstridt foranstaltning er nedsættelsen af et Udvalg for Beskæftigelses- og Arbejdsmarkedspolitikken. For at kunne arbejde godt og effektivt har udvalget imidlertid brug for en stabil organisatorisk struktur.
De beretninger, der kan forventes, om fremskridt og forsømmelser muliggør offentlige debatter også i EuropaParlamentet. Derfor har vi brug for relevante data, analyser og konklusioner, men i god tid, hr. kommissær. Resultaterne vil føre til en kvalificeret udveksling af erfaringer med Rådet, Kommissionen og arbejdsmarkedets parter om beskyttelse af arbejdstagerne og sociale standarder, om betingelserne for øget mobilitet og mere fleksible arbejdstider og givet også om de muligheder, de unge mennesker har, som netop nu i stort antal er til stede på tribunen.
Vi forventer oplysninger om gennemførligheden og effektiviteten af mange politikker og aktiviteter, der i dag endnu er forskellige, men som for fremtiden muligvis bliver fælles.

Peter
Fru formand, om den principielle målsætning, at bekæmpe arbejdsløsheden i EU, er Parlamentet, Rådet og Kommissionen enige. Men medens Parlamentet og Kommissionen kan enes om konkrete foranstaltninger, vægrer Rådet sig på vigtige punkter. Beslutningssituationen præges af holdningen blandt økonomi- og finansministrene, herunder udtrykkelig også dem fra Forbundsrepublikken. De kan i den sammenhæng støtte sig til samarbejdet med et særligt udvalg, men det kan Rådet af socialministre ikke, som har svært ved at udgøre en modvægt til fordel for en aktiv beskæftigelsespolitik i EU.
Det foreløbige ved en ad hoc-gruppe, som samarbejder med det, men ikke har tilstrækkelige midler, bevirker, at de egentlige krav ikke kan opfyldes. Kommissionens forslag om at nedsætte et ordinært Udvalg for Beskæftigelses- og Arbejdsmarkedspolitikken, som samarbejder med Rådet af socialministre og tillige med Rådet (almindelige anliggender), svarer til Parlamentets hensigter.
Det turde ikke falde Kommissionen vanskeligt at acceptere de ændringer, der er foreslået af Udvalget om Sociale Anliggender og Beskæftigelse. Ingen vil forvente forbedringer på arbejdsmarkedet, blot fordi der nedsættes et udvalg. Men man kan da forvente effektive bidrag og konkrete forslag, som kan være nyttige for løsningen af beskæftigelsesproblemet. Ved denne lejlighed vil jeg gerne opfordre Kommissionen og især den her tilstedeværende kommissær til ufortøvet at forelægge de forlængst annoncerede forslag til at forøge effektiviteten af det siden 1970 eksisterende Stående Udvalg for Beskæftigelse, hvor også repræsentanter for arbejdsgivere og arbejdstagere er med.

Flynn
Fru formand, lad mig allerførst takke hr. Theonas og også medlemmerne af Parlamentet for den meget effektive og hurtige måde, hvorpå de har behandlet Kommissionens forslag om at nedsætte dette udvalg for beskæftigelses- og arbejdsmarkedspolitikken. Medlemmerne af Parlamentet har i aften erkendt betydningen af forslaget, og det er meget beroligende for mig og for Kommissionen.
Vi tillægger det selvfølgelig stor betydning, at der hurtigt udvikles denne faste struktur til at bistå udviklingen af den europæiske beskæftigelsesstrategi. Det Europæiske Råd anmodede i december sidste år i Madrid om, at strukturen blev etableret. Kommissionen vedtog forslaget i marts i år, og det irske formandskab har meget aktivt forsøgt at opnå fremskridt på rådsplan. Det ønsker virkelig at få dette spørgsmål vedtaget gennem en afgørelse på Socialministerrådet den 2. december.
Jeg finder det hensigtsmæssigt lige at vende tilbage til årsagerne til, at Rådet i første omgang gav os mandatet til at etablere strukturen. Baggrunden er ganske enkelt følgende: For det første og dybest set skal dette initiativ set på baggrund af udviklingen af en mere afbalanceret europæisk beskæftigelsesstrategi, hvor struktur- og navnlig arbejdsmarkedspolitikkerne anses for at være lige så vigtige som de makroøkonomiske politikker. Dette er et væsentligt programpunkt i den strategi, som Det Europæiske Råd i Essen tog initiativ til, og som blev bekræftet på efterfølgende europæiske råd. Operationelt skal denne afbalancerede blanding af forskellige politikker afspejles i en mere retfærdig balance mellem Socialministerrådet på den ene side og Økofin-Rådet på den anden side ved defineringen af en europæisk beskæftigelsesstrategi. Det er grundlaget for forslaget.
For det andet skal Socialministerrådet have en stærk kapacitet til at udarbejde analyser og forslag med henblik på at opfylde det mandat, det fik i Essen sammen med Økofin og Kommissionen, nemlig at have nøje føling med beskæftigelsestendenserne i Unionen, overvåge de relevante politikker i medlemsstaterne og årligt aflægge rapport for Det Europæiske Råd om den videre udvikling på arbejdsmarkedet. Det skal navnlig være i stand til at yde et betydeligt bidrag til udarbejdelsen af den fælles årsrapport om beskæftigelsessituationen, som er rettet til Rådet. Hr. Mann henviste til behovet for gode analyser. Det er noget, som dette udvalg også vil gøre.
Kommissionens forslag tager troligt alle disse henstillinger op. Det udvalg, som vi har foreslået, har følgende karakteristika, og de er meget vigtige: stabilitet, takket være en valgt formand, en stærk kapacitet til at udarbejde analyser og forslag, navnlig takket være Kommissionens nøje inddragelse, en status, som muliggør et frugtbart samarbejde med Udvalget for Økonomisk Politik, det organ, som støtter Økofin-Rådet, samt mulighed for et effektivt samarbejde mellem Rådet og Kommissionen.
Jeg vil gerne understrege, at vi ikke taler om komitologi her. Jeg ved, at dette er et meget følsomt spørgsmål for Europa-Parlamentet. Komitologi finder anvendelse, når Rådet overdrager visse gennemførelsesbeføjelser til Kommissionen. Det er derfor et spørgsmål om at gennemføre afgørelser, som Rådet har truffet. Derimod er formålet med dette udvalg for beskæftigelses- og arbejdsmarkedspolitikken at foreslå Rådet og Det Europæiske Råd politiske debatter og politiske henstillinger på beskæftigelsesområdet. Udvalget selv vil derfor ikke træffe nogen beslutninger, der kan sættes igennem. Det er vigtigt at forstå dette.
Udvalget vil blive nedsat til at bistå de europæiske institutioner med at gøre fremskridt med hensyn til at definere og gennemføre en fælles beskæftigelsesstrategi. Sammenlignet med den nuværende situation, hvor Rådets drøftelser forberedes af et uformelt rådsorgan, ad hoc-gruppen, markerer udvalget et fremskridt med hensyn til gennemsigtighed og interinstitutionel balance. Jeg mener, at Europa-Parlamentet bør se med tilfredshed på dette, da det er noget, som Europa-Parlamentet har anmodet om i nogen tid nu.
Jeg må imidlertid sige, at på nuværende tidspunkt går drøftelserne på rådsplan i retning af en vis svækkelse af udvalgets status i forhold til det oprindelige forslag. Jeg vil ikke skjule for Dem, at denne tendens foruroliger mig. Jeg mener ikke, at det er den vej, det bør gå. Af den grund tillægger jeg det budskab, som Parlamentet har fremsat i sin udtalelse om dette forslag, stor betydning. Det opmuntrer mig meget at få den form for reaktion, som jeg får, da vi snarere ønsker at få et stærkt end et svækket udvalg.
Jeg glæder mig over den generelle støtte i aften til forslaget til afgørelse, og jeg glæder mig over adskillige af de stillede ændringsforslag, som giver en bedre definition af og endog styrker udvalgets rolle. Lad mig gennemgå dem hurtigt.
Ændringsforslag nr. 1: Jeg anser forslaget om i betragtningerne at tilføje en henvisning til udvalgets bidrag til udvikling og gennemførelse af den europæiske beskæftigelsesstrategi for virkelig at være særdeles hensigtsmæssigt, og jeg vil foreslå Rådet, at det accepteres.
Ændringsforslag nr. 2: den indledende sætning. Som i forbindelse med betragtningerne glæder det mig at støtte en ændring af artikel 1, stk. 2, som generelt fastsætter udvalgets bidrag til den europæiske beskæftigelsesstrategi inden den detaljerede beskrivelse af opgaverne.
I første led har jeg intet problem med ideen bag anmodningen om at nævne anvendelsen af fælles indikatorer, og jeg kan informere Dem om, at der under Rådets drøftelser allerede er blevet vedtaget en henvisning til disse indikatorer i artikel 1.
Med hensyn til det, fru Van Lancker sagde om indikatorerne, støtter jeg det synspunkt, og jeg vil gerne oplyse Dem om, at der er ved at blive gjort fremskridt i spørgsmålet om indikatorer. Det er endnu ikke vedtaget. Men der er mange medlemsstater, der så småt er begyndt at støtte denne ide, og jeg håber, at vi i den fælles rapport til Dublin vil være i stand til at tage dette spørgsmål op med meget større held.
Med hensyn til det tredje led håber jeg, at udvalget vil bidrage til en bedre samordning af medlemsstaternes beskæftigelsespolitik, som anført i ændringsforslaget. Kommissionen har som bekendt som led i regeringskonferencen foreslået, at der i traktaten indføjes bestemmelser for en sådan samordning. Men inden revisionen af traktaten finder jeg, at det er noget forhastet at indføre en sådan bestemmelse som en del af udvalgets mandat. Jeg mener ikke, jeg kan acceptere dette på nuværende tidspunkt. Vi håber selvfølgelig, at regeringskonferencen støtter dette senere.
Med hensyn til det fjerde led: Det er her virkelig et spørgsmål om stil, i relation til den foreslåede ændring af den indledende sætning. Jeg har intet problem med det.
Det femte led: Dette ændringsforslag sigter mod at nævne udvalgets rolle ved udarbejdelsen af to specifikke rapporter, rapporten om beskæftigelsen i Europa og den fælles beskæftigelsesrapport fra Kommissionen og Rådet. Den første, rapporten om beskæftigelsen, er en kommissionsrapport. Kommissionen har vedtaget rapporten for 1996, og jeg tror, den vil blive behandlet i Parlamentet meget snart. Rapporten bør faktisk anses for snarere at være en del af den analytiske støtte, som Kommissionen vil yde til dette udvalg, end et produkt fra udvalget.
For så vidt angår den fælles rapport om beskæftigelsen, mener vi, at omtalen i betragtningerne skulle være tilstrækkelig for os her. Selv om forelæggelsen af en fælles rapport for Det Europæiske Råd for øjeblikket er et vigtigt element i Essen-proceduren, kan vi ikke forudse, om eller hvornår dette vil blive erstattet af et andet instrument, og vi ønsker derfor ikke at fastsætte det alt for specifikt, at dette skal være en del af udvalgets mandat.
I det sjette led foreslås det, at udvalget regelmæssigt hører erhvervslivets to sider på fællesskabsniveau. Som bekendt - og dette har adskillige talere nævnt - blev Det Stående Udvalg for Beskæftigelse nedsat til specifikt at sikre en dialog mellem offentlige myndigheder og arbejdsmarkedets parter på det beskæftigelsespolitiske område. Med vor nylige meddelelse om den dialogens fremtid har vi foreslået muligheder for at gøre det stående udvalg mere effektivt, og der vil formentlig finde en reform sted. Jeg mener, at det stillede ændringsforslag vil skabe en vis forvirring med hensyn til henholdsvis det stående udvalgs og beskæftigelsesudvalgets rolle, og jeg accepterer det ikke af denne grund.
Når dette er sagt, vil jeg gerne understrege, at afgørelsen indeholder en bestemmelse om koordinering mellem de to udvalg, og dette er vigtigt for at sørge for, at arbejdsmarkedsparternes bidrag høres og tages med i betragtning. Dette blev omtalt. Lad der ikke herske nogen forvirring på beskæftigelsesområdet; vi har nok udvalg. Dette udvalg er anderledes, jeg ønsker at få en god forståelse mellem det og Det Stående Udvalg for Beskæftigelse.
Endelig ændringsforslag nr. 3: Det hedder heri, at rapporter og henstillinger, som udvalget udarbejder, forelægges for Europa-Parlamentet. Jeg vil gerne gøre det klart, at jeg fuldt ud forstår Parlamentets interesse i, at det holdes informeret om udvalgets aktiviteter. Det er imidlertid mit indtryk, at dette ændringsforslag i sin nuværende formulering ikke vil blive accepteret af Rådet, da det strengt taget er Rådets egen opgave og ikke udvalgets opgave at beslutte, at en given rapport eller henstilling skal forelægges for Parlamentet. Jeg foretrækker derfor, som et alternativ til dette ændringsforslag, en generel bestemmelse om, at Parlamentet vil blive holdt informeret om udvalgets aktiviteter.
Jeg vil gerne sige til fru Boogerd-Quaak, at der ikke bør herske nogen forvirring om, hvad dette udvalg er for noget. Det er ikke et lovgivende udvalg, og det er heller ikke et udøvende udvalg, og vi skal derfor forstå det forhold og det samarbejde, der vil eksistere mellem det og det stående udvalg, og altid huske på, at det stående udvalg er på ministerplan. Jeg mener derfor, at dette er et meget godt forslag. Det glæder mig, at Parlamentet støtter det. Vi bør give Socialministerrådet, arbejdsministrene og beskæftigelsesministrene den samme slagkraft, som Udvalget for Økonomisk Politik giver Økofins finansministre. Det er kernen i det hele, og vi ønsker et udvalg, der er så stærkt som muligt til at kunne nå dette mål.

Formanden
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag formiddag.

Spørgetid (Rådet)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er spørgetid til Rådet (B4-0971/96).

Hardstaff
Hr. formand, til forretningsordenen. Hvorfor blev mit spørgsmål til Rådet ikke trykt? Det blev indgivet den 19. september, hvorfor det skulle have været nr. 6 i dokumentet. Det er et spørgsmål, der er meget vigtigt for en af mine vælgere, en lektor ved Sproginstituttet i Napoli, som er blevet behandlet meget skandaløst i en medlemsstat, som helt åbenbart overtræder og tilsidesætter den europæiske arbejdsmarkedsret.
Jeg mener, at dette er noget, som burde være sat på dagsordenen. Vi kontrollerede, at det var nået frem. Der var ingen, der fortalte os, at det på nogen måde var uantageligt, og jeg vil gerne have oplyst, hvorfor det ikke blev medtaget.

Formanden
Jeg tager det, De lige sagde, til efterretning.

Formanden
Spørgsmål nr. 1 af Hans Lindqvist (H-0716/96):
Om: Schengen-aftalens integrering i EU
Schengen-aftalen om afskaffelse af kontrol ved de indre grænser og en styrket kontrol ved de ydre grænser er formelt en mellemstatslig aftale mellem de kontraherende stater.
Er det Rådets mål, at Schengen-aftalen skal integreres i EU? Hvilke følger vil det få for narkotikabekæmpelsen samt asyl-, visum- og flygtningepolitikken? Indebærer Schengen-samarbejdet total afskaffelse af paskontrol, eller indføres der et andet krav om identitetspapirer?

Mitchell
Som det ærede medlem anfører i sit spørgsmål, er Schengen-aftalen en international aftale, som visse medlemsstater har indgået i et helt andet regi end det, der dækkes af Traktaten om Den Europæiske Union. Det ærede medlem vil derfor forstå, at Rådet som en af Unionens institutioner ikke er i stand til at svare på, om Schengen-aftalen bør integreres i Den Europæiske Union. Hele dette spørgsmål drøftes i øjeblikket på den regeringskonference, der er ansvarlig for at revidere traktaterne.
For så vidt angår spørgsmålet om, hvilke følger Schengen-aftalens integration i EU vil få for narkotikabekæmpelsen samt asyl-, visum- og flygtningepolitikken, er det på nuværende tidspunkt heller ikke muligt at foretage en bare nogenlunde pålidelig vurdering heraf.
Jeg er enig i, at det er et meget vigtigt spørgsmål, som Rådet i givet fald må behandle meget grundigt. Men det er som sagt for tidligt at drage nogen som helst konsekvenser på nuværende tidspunkt.
Endelig for så vidt angår paspolitikken inden for rammerne af Schengen-aftalen, kan Rådet ikke udtale sig herom, idet dette spørgsmål udelukkende henhører under de instanser, der deltager i Schengen-aftalen.

Lindqvist
Tak for svaret, selvom der ikke var meget indhold i det. Jeg skal selv prøve at beskrive, hvad der kan blive følgen af at integrere Schengen i EU. Jeg ved, at et forslag om noget sådant indgår i forhandlingerne på regeringskonferencen. Det ved Rådets repræsentant også.
I Norden har vi i mange år haft en pasunion. Den indebærer, at man ikke behøver at vise pas, når man rejser mellem de nordiske lande. Vi har imidlertid beholdt grænsekontrollen, og det er fortsat muligt at kontrollere personer ved grænsen. Integreres Schengen i EU, vil det betyde, at grænsekontrollen fjernes, da dette er et af hovedformålene med Schengen-samarbejdet.
Desuden ville der efter både min egen og andres opfattelse være fare for, at de fælles regler, der ville skulle indføres, førte til en hårdere asyl-, flygtninge-, indvandrer- og visumpolitik, da det formentlig ville være de mindst generøse regler i EU, der ville danne rettesnor for dem. For mange medlemslande ville det være ensbetydende med en flygtningepolitik, hvor der blev stillet hårdere krav. Vil dette blive følgen, hvis Schengen integreres i EU?
På samme måde tror jeg, at et af motiverne til at forsøge at integrere Schengen i EU-bestemmelserne er ønsket om at skabe en mere samlet, homogen stat. Jeg vil gerne bede om et svar på, om det også er formålet.

Mitchell
Personligt er jeg enig i nogen af de ting, medlemmet tager op. Som medlem af refleksionsgruppen rejste jeg faktisk hele spørgsmålet om anvendelsen af pas i Unionen. Dybest set mener jeg, at der er en alvorlig konflikt i den beskrivelse af europæisk borgerskab, der findes i Maastricht-traktaten, hvis vi på en eller anden måde er fremmede over for hinanden og skal vise pas, når vi rejser inden for Unionen. Mit land har et særligt problem med Schengen-aftalen, ikke med princippet for den, men på grund af en mangeårig traditionel ordning med vor nærmeste nabo og på grund af grænsesituationen i forbindelse med Nordirland. Men jeg kan sige, at hele dette område behandles på regeringskonferencen. Personligt mener jeg, at hvis vi forsvarede vore ydre grænser i Unionen lige så omhyggeligt, som vi undertiden overvåger de indre medlemsstatsgrænser, ville det være mere hensigtsmæssigt for Unionen. Jeg håber, at den dag kommer, hvor der ikke anvendes pas nogen steder i Den Europæiske Union. Det er noget, jeg slår til lyd for.

Sjöstedt
Jeg forstår udmærket, at Rådet ikke kan foregribe resultaterne af regeringskonferencen og udtale sig om, hvorvidt Schengen vil blive integreret i EU, men man kunne måske få at vide, hvad der er Rådets målsætning. Er det det irske formandskabs målsætning, at de forhold, der i dag reguleres i henhold til Schengen-aftalen, efter regeringskonferencen skal reguleres efter EU-retten? Vil de i så fald skulle reguleres inden for rammerne af søjle 3 eller efter de grundlæggende bestemmelser i søjle 1?

Mitchell
For det første er Schengen-aftalen ikke en traktatbaseret aftale. For det andet vil Rådet behandle rapporten fra regeringskonferencen som Ministerråd, og de forskellige medlemsstater vil fremlægge deres synspunkter. Der er ikke kun et enkelt synspunkt i Rådet, og derfor kan jeg ikke som formandskabets repræsentant tale på Rådets vegne. Nogle medlemsstater i Rådet mener, at Schengen-aftalen bør have et traktatgrundlag, andre, at den ikke bør have det, og de ønsker ikke at undertegne den. Personligt ville jeg ikke have noget problem, hvis den blev traktatbaseret, og efter min opfattelse vil den dag, hvor passet forsvinder, være den dag, hvor vi virkelig har opnået en Union. Det er noget, der ligger mig meget stærk på sinde, men jeg kan ikke sige, at der kun er et enkelt synspunkt i Rådet i forbindelse med dette spørgsmål.

Andersson
Ja, det er klart, at Schengen kan skræmme en. Også jeg kommer fra Sverige, hvor man har levet med en nordisk pasunion. Vi har haft et »Schengen« i Sverige mellem Sverige, Danmark, Norge og Finland. Vi har kunnet opretholde narkotikakontrollen, og vi har kunnet føre en forskellig flygtningepolitik, når vi har ønsket det. Samtidig har personer kunnet passere grænserne uden at vise pas. Det kan med andre ord godt lade sig gøre inden for Den Europæiske Union at have pasfrihed, lade personer bevæge sig frit over grænserne og samtidig føre en streng kontrol, når det gælder narkotika, våbenhandel og lignende. Det kan fuldt ud lade sig gøre.

Mitchell
Jeg vil minde Parlamentet om, at jeg også kommer fra en slags Schengen-ordning mellem Storbritannien og Irland, som har eksisteret siden den irske stats grundlæggelse. Der er ingen paskontrol mellem Irland og Storbritannien, og det har der aldrig været siden statens grundlæggelse.
Der er imidlertid komplikationer i hele Schengen-processen. Som irsk statsborger ville jeg finde det mærkværdigt, at Norge og Island, som ikke er medlem af Unionen, kan have fordelagtige ordninger med hensyn til at kunne rejse i Unionen, som borgerne i min stat ikke har. Dette er noget, som man også bør se nærmere på. Men jeg håber, at medlemsstaterne på lang sigt vil være så fornuftige at tilslutte sig Schengen. Jeg kan fortælle Dem, at objektivt set er det noget, som min stat ønsker at gøre. Jeg gentager, at for mit vedkommende vil vi ikke være en Union før den dag, hvor passet forsvinder. Det er meningsløst at tale om unionsborgerskab, når vi er fremmede over for hinanden og er nødt til at udarbejde et dokument, som i de fleste lande er underskrevet af udenrigsministeren, for at kunne rejse mellem vore lande. Jeg er enig i medlemmernes synspunkter her, men jeg vil minde Parlamentet om, at enhver traktatbaseret ændring kun kan indføres, hvis der er fuldstændig enighed om disse ændringer.

Formanden
Da de følgende spørgsmål vedrører samme emne, vil vi under ét behandle spørgsmål nr. 2 af Anne McIntosh (H-0718/96):
Om: Aktion mod børnepornografi
På baggrund af det øgede antal tilfælde af pædofili i Den Europæiske Union vil det irske formandskab for Rådet, som led i dets kampagne for sikre gader, træffe foranstaltninger på europæisk plan for at forhindre handel med børnepornografi?
Vil Rådet overveje at indføre lovbestemmelser i stil med Storbritannien for at udrydde denne ulovlige handel, bl.a. ved at oprette en database over tidligere straffede pædofiler og udveksle oplysninger mellem politistyrkerne? og spørgsmål nr. 3 af Lyndon Harrison (H-0825/96):
Om: Det indre markeds virkninger for børn og unge
Traktaten om Den Europæiske Union erkender den potentielt negative virkning af det indre marked på områder som f.eks. socialpolitik, miljøpolitik, sundhedspolitik og sikkerhedspolitik. Men det erkendes ikke engang noget sted i traktaten, at det indre marked kan få virkning for børn og unge i Den Europæiske Union.
Er Rådet enigt i, at børn er berørt på forskellige måder af det indre marked, og at de kan lide alvorligere skade end voksne af virkninger som f.eks. familiers bevægelighed på tværs af grænserne og større bevægelsesfrihed for pædofile?
Er Rådet derfor enigt i, at denne virkning af det indre marked bør erkendes i traktaten med en særlig henvisning til børn og unge?
Mitchell
Med hensyn til begge disse spørgsmål, som vedrører beskyttelse af børn, vil medlemmerne huske, at jeg under Europa-Parlamentets mødeperiode i september behandlede dem i forbindelse med spørgsmålet om bortførelse af børn med henblik på seksuel udnyttelse. I dag vil jeg gerne understrege, at Rådet deler de ærede parlamentsmedlemmers bekymringer med hensyn til seksuel udnyttelse af børn og er fast besluttet på at sørge for, at der udfoldes enhver bestræbelse på at tackle den mest forfærdende kriminelle adfærd, som en seksuel udnyttelse af børn er. EU gav udtryk for denne bekymring, da den efter de tragiske hændelser i Belgien den 6. september offentliggjorde en erklæring, hvori den glædede sig over resultatet af verdenskongressen i Stockholm og tilkendegav, at den ville arbejde på at gennemføre henstillingerne fra Stockholm. Parlamentsmedlemmerne vil være bekendt med, at disse henstillinger omfattede en opfordring til at forpligte sig til at gøre kommerciel seksuel udnyttelse af børn til en strafbar handling. Der var også opfordringer til at retsforfølge alle, der forser sig, uanset om det er lokale eller udlændinge, samt at udvikle og gennemføre love med henblik på at fastsætte det strafferetlige ansvar for alle dem, der praktiserer børneprostitution, handel med børn og anden ulovlig seksuel aktivitet.
Med hensyn til det specifikke emne, som fr. McIntosh rejser i sit spørgsmål, nemlig børnepornografi, omfatter henstillingen en kriminalisering af både handelen med og besiddelsen af noget sådant afskyeligt materiale, og jeg kan forsikre det ærede medlem om, at EU vil gøre alt, hvad der står i dens magt for at gennemføre dette.
Unionen gik med det samme i gang med arbejdet med at overføre den erklæring, den fremsatte, til positive foranstaltninger. Da ministrene med ansvar for retlige og indre anliggender holdt deres uformelle samling den 26. og 27. september i Dublin, kunne de i vidt omfang fokusere på spørgsmålet om seksuel udnyttelse af børn og menneskehandel. På denne samling gentog ministrene deres tilsagn om at have det størst muligt samarbejde på dette område, og de opnåede politisk enighed om tre vigtige foranstaltninger.
Den første af disse var et forslag fra det irske formandskab, som var forelagt umiddelbart efter afsløringen af hændelserne i Belgien, om at udvide mandatet for Europols Narkotikaenhed til at omfatte menneskehandel. Dette instrument vil omfatte aktiviteterne blandt pædofile og dem, der skaffer børn til dem, samt handel med børn med henblik på seksuel udnyttelse. Hvis det gennemføres, vil EDU øjeblikkeligt få beføjelser til at bekæmpe denne form for aktivitet. Dette arbejde vil blive videreført af Europol, når Europol-konventionen er ratificeret. Denne foranstaltning vil lette samarbejdet og udvekslingen af oplysninger mellem politistyrkerne og gøre det muligt for EDU at tilvejebringe enhver form for bistand, som den kan i forbindelse med disse aktiviteter.
Den anden foranstaltning var et belgisk forslag om at iværksætte et program vedrørende udveksling og uddannelse af personer med ansvar for bekæmpelse af seksuel udnyttelse af børn samt menneskehandel.
Endelig blev der opnået enighed om et fælles forslag fra Belgien/formandskabet om oprettelse af et register over kompetencer og ekspertise med hensyn til bekæmpelse af pædofil kriminalitet af denne art.
Gennemførelsen af disse forslag vil i væsentlig grad bidrage til det internationale samarbejde mellem de operationelle politistyrker. Ministrene drøftede også en række andre foranstaltninger, som var foreslået af Belgien, til styrkelse af instrumenterne for på en konkret og praktisk måde at imødekomme den europæiske befolknings bekymringer. De anmodede derfor højtstående embedsmænd om ufortøvet at undersøge og senest i november at redegøre for dem om følgende: vedtagelse af aftalte definitioner af denne form for adfærd, således at sanktionerne i alle lande i Den Europæiske Union standardiseres, vedtagelse af foranstaltninger til sikring af, at retsforfølgningen er effektiv, vedtagelse af foranstaltninger til sikring af, at interesserne blandt ofrene for seksuel udnyttelse varetages af det kriminalretlige system, effektiviteten af eksisterende internationale instrumenter med henblik på samarbejde på det kriminalretlige område, navnlig med hensyn til børn.
Ministrene understregede også betydningen af, at Europol-konventionen snarest muligt ratificeres med henblik på at bekæmpe denne form for organiseret kriminalitet, og var enige om, at de ville gøre alt, hvad der var muligt for at opnå dette resultat.
Det arbejde, som jeg har skitseret, er konkrete skridt, som Rådet allerede har taget med henblik på at tackle dette problem. Rådet vil ikke standse med det, men agter at forfølge dette spørgsmål aktivt, indtil der er gjort alt, hvad der står i dets magt for at sikre, at vi i EU-medlemsstaterne har et område, hvor vore børn er sikre, og hvor der ikke er noget fristed for pædofile og dem, der på skændig vis profiterer af den seksuelle udnyttelse af børn.
Rådet er på det rene med det synspunkt, hr. Harrison har givet udtryk for, nemlig at spørgsmålet om mindreåriges rettigheder bør behandles på regeringskonferencen med henblik på at indføje en bestemmelse i traktaten om dem. Dette er et spørgsmål, som for øjeblikket er under overvejelse på regeringskonferencen, men de ærede medlemmer vil forstå, at jeg ikke på nuværende tidspunkt har lov til at komme ind på enkelthederne i forbindelse med denne drøftelse.

McIntosh
Jeg til gerne takke rådsformanden for et meget omfattende svar. Der var dog et par undladelser. Hvis vi f.eks. opretter et register på europæisk plan, hvilke foranstaltninger agter vi så at træffe med hensyn til de navne, der er opført i det pågældende register? I f.eks. Det Forenede Kongerige vil vi oplyse navnene på dem, der er registreret for at have begået kriminelle handlinger i forbindelse med børn, over for potentielle arbejdsgivere. Er det den form for foranstaltninger, vi kunne koordinere på europæisk plan?
Det, der optager mig mere, er den omstændighed, at De ikke nævnte, hvordan vi vil kontrollere reklamer, som for øjeblikket sendes ud på Internet gennem det kendte pædofilnet, som er meget vanskeligt at spore. Det er et område, hvor vi meget hensigtsmæssigt kan kræve, at der træffes foranstaltninger på europæisk plan.
Jeg glæder mig over det, rådsformanden sagde, men jeg mener, vi bør træffe andre foranstaltninger ud over dem, der blev nævnt.

Mitchell
Allerførst med hensyn til et register på EU-plan og hvad vi agter at gøre med hensyn til dets anvendelse - bør vi f.eks. give arbejdsgivere oplysninger? Dette er et spørgsmål i relation til gennemførelsen, som vil skulle behandles meget nøje. Jeg er ikke i stand til at sige nøjagtigt, hvordan det vil blive anvendt, men jeg kan forsikre medlemmet om, at hvis registret er der, vil viljen også være det til at anvende det på enhver mulig måde med henblik på at forhindre pædofile i at fortsætte med deres ulovlige og oprørende aktiviteter.
Med hensyn til Internettet vil medlemsstaterne i første række behandle det debatoplæg, som Kommissionen offentliggjorde for nylig. Jeg forventer, at det også vil medvirke til at stimulere en bred debat om spørgsmålet. Dette vil være meget værdifuldt, og Rådet vil reagere meget konstruktivt på fremtidige forslag af denne art fra Kommissionen.
Jeg bør påpege, at Industriministerrådet behandlede dette spørgsmål den 8. oktober. Spørgsmålet behandles i øjeblikket af Kommissionen på Industriministerrådets anmodning efter dette møde. Dette er ikke nogen let situation at have med at gøre, da den kræver en vis frivillig støtte, som tingene forholder sig. Jeg ved ikke, om det f.eks. teknisk er muligt at kontrollere Internettet uden at have en eller anden kontrol med dem, der sender noget ud på Internettet. Men jeg kan forsikre medlemmet om, at sagen forfølges aktivt af både Industriministerrådet og Kommissionen. Rådet vil gøre alt, hvad det kan for at hjælpe i denne henseende.

Harrison
Jeg beklager at måtte bringe rådsformanden ud af vildfarelsen, men desværre var hans svar på mit spørgsmål ikke fyldestgørende. Jeg havde spurgt ham om udviklingen af det europæiske indre marked, hvor tre ud af fire frihedsrettigheder efter min opfattelse udgør en fare for børn. Han talte om den frie bevægelighed for arbejdstagere, i dette tilfælde pædofile og personer, som er i stand til at bevæge sig på tværs af grænser og påføre børn skade. Jeg taler også om den frie udveksling af tjenesteydelser, f.eks. TV-udsendelser, med virkninger for børn i henseende til reklamer eller programmer med et indhold beregnet for voksne. Jeg taler også om den frie bevægelighed for varer, hvad enten vi taler om narkotika, levnedsmidler, legetøj eller hvad det end måtte være.
Vi bør med andre ord, hr. Mitchell, tage fat på spørgsmålet om det indre markeds udvikling, og hvorvidt det kan have negative virkninger for børn, hvoraf nogle er fuldstændig uforudsete.
Jeg er meget taknemlig for Deres udtalelse i september, hvori De erkendte, at børn og unge i retlig henseende godt kan forstås som statsborgere i henhold til Den Europæiske Union, men vi ønsker at få en afklaring af dette vigtige spørgsmål om det indre markeds udvikling og af, om disse negative virkninger for børn kan mildnes gennem passende foranstaltninger på europæisk plan.

Mitchell
Jeg kan ikke sige, om det indre markeds fremkomst har medført en manglende kontrol på særlige områder, men jeg kan i bagklogskabens lys sige, at vi bør se nærmere på, hvordan vi kan styrke kontrollen på dette område. Jeg mener f.eks., at problemet ikke kun findes i Den Europæiske Union, men også i forbindelse med EU-borgere, som praktiserer disse forfærdelige aktiviteter uden for Unionen, hvor der ikke findes et indre marked.
Det er derfor sikkert ikke fuldstændig korrekt at tilskrive den frie bevægelighed for personer hele skylden for det problem, der findes. Men jeg kan forsikre medlemmet om, at med hensyn til det indre markeds funktion og den frie bevægelighed for personer vil ministrene med ansvar for retlige og indre anliggender behandle det spørgsmål, der er rejst.

Waddington
Jeg vil gerne takke rådsformanden for de udførlige svar, han har givet på spørgsmålene vedrørende mishandling af børn og pædofili. Jeg vil gerne spørge ham om den sidste del af hans første svar til os, hvor han fortalte os, at man gjorde sig visse overvejelser med hensyn til børn og regeringskonferencen.
Vi som Parlament ønsker, at barnets rettigheder behandles på regeringskonferencen og indføjes i den europæiske traktat. Er dette et spørgsmål, som rådsformanden behandler seriøst og aktivt, og er der udarbejdet forslag i denne retning?

Mitchell
Som jeg sagde i mit svar, kan jeg ikke tale på Rådets vegne i dette spørgsmål. Ud fra et irsk perspektiv vil jeg fremsætte følgende bemærkninger.
Muligheden af at styrke princippet om ikke-diskrimination i traktaten behandles på regeringskonferencen. Det irske formandskab har forelagt et dokument om dette spørgsmål, som indeholder muligheden af en generel bestemmelse om ikke-diskrimination såvel som et egnet retsgrundlag til vedtagelse af lovgivningsforanstaltninger med henblik på at forhindre en sådan diskrimination. Diskrimination på grund af alder er et af de aspekter, der er indeholdt i det irske formandskabs dokument i denne henseende. Muligheden af at styrke bestemmelserne om retlige og indre anliggender i traktaten med henblik på at støtte kampen mod den internationale kriminalitet overvejes også.
Med hensyn til de øvrige traktatbestemmelser er det blevet henstillet meget stærkt, at vi i traktaten bør indføje særlige henvisninger til børn og deres rettigheder som statsborgere. De første oplysninger, som jeg har fået, er, at borgerskab, som beskrevet i unionstraktaterne, gælder for alle personer, som er borgere i en medlemsstat. Men i betragtning af, at spørgsmålet er blevet rejst her i Parlamentet, og en række organisationer har rejst det over for forskellige ministre i deres medlemsstater, mener jeg, at dette er et spørgsmål, som det er værd at undersøge igen. Jeg har anmodet om, at formanden for regeringskonferencen gøres bekendt med dette, og spørgsmålet behandles i øjeblikket.
Men hvis der skal foretages en ændring, vil det kræve fuld tilslutning fra de øvrige medlemsstater, men det er noget, som vi er ved at undersøge.

Dury
Tak for Deres svar, hr. formand. Det er ikke første gang, vi drøfter dette spørgsmål.
Jeg vil gerne have uddybet følgende punkt: den belgiske vicepremierminister har foreslået oprettelse af et europæisk organ i lighed med det organ til eftersøgning af forsvundne børn, der findes i Washington, og hvis præcise navn jeg ikke i øjeblikket kan huske. Kan De tilslutte Dem dette forslag? Indgår det i det arrangement, som det irske formandskab foreslår?

Mitchell
Dette forslag er af stor værdi, og vi vil absolut se nærmere på det. Der er ikke, så vidt jeg ved, et konkret forslag til behandling i Rådet for øjeblikket, men den belgiske ministers forslag er af stor værdi, og jeg vil gerne have det behandlet.

Formanden
Spørgsmål nr. 4 af Otto von Habsburg (H-0720/96):
Om: Den politiske situation i Fyrstendømmet Monaco, Fyrstendømmet Andorra og Republikken San Marino
Har Rådet overvejet, hvordan den retlige og politiske situation i Fyrstendømmet Monaco, Fyrstendømmet Andorra og Republikken San Marino, som ligger inden for Den Europæiske Unions område, videre skal udvikles?
Vil Rådet være indstillet på at give disse tre stater et tilbud, som ville tillade dem i større omfang end tidligere at tage del i Unionens mål og arbejde, uden at de mister deres uafhængighed?

Mitchell
De pågældende tre staters politiske og juridiske status har på ingen måde nogen negativ indflydelse på Den Europæiske Unions politik. Andorra og San Marino har indgået aftaler med Fællesskabet, som gør dem til en del af dets toldområde og giver regler for spørgsmål af fælles interesse. De blandede udvalg, der er nedsat ved aftalerne, træffer afgørelse om spørgsmål vedrørende den løbende forvaltning af aftalerne.
Monaco, som indirekte ligeledes er en del af Fællesskabets toldområde, er associeret Unionens målsætninger og drøftelser via garantiaftalen af 1918 og toldkonventionen af 1963 mellem Fyrstendømmet og Frankrig. Såfremt en fremtidig udvikling, som går ud over nævnte aftalers anvendelsesområde, risikerer at skade det indre markeds funktion eller andre af Unionens politikker, er Rådet overbevist om, at Kommissionen - og medlemsstaterne, når det drejer sig om spørgsmål, som henhører under EU-traktatens afsnit V og VI - vil træffe de nødvendige foranstaltninger både på fællesskabsplan og på unionsplan.

Posselt
Jeg takker for den præcise oplysning om økonomi og finanser. Men derudover vil jeg gerne have at vide, om der finder en struktureret dialog sted med disse stater, eller om en sådan struktureret dialog ikke ville være fornuftig, f.eks. når det drejer sig om den indre sikkerhed, for der er brede aspekter i den indre sikkerhed, som vedrører netop disse stater.

Mitchell
En struktureret dialog finder kun sted med de associerede stater. Men jeg kan sige, at der finder en regelmæssig dialog sted mellem disse stater og Den Europæiske Union. Jeg har inden for de seneste ti dage personligt haft et møde med San Marinos udenrigsminister, og vi have en meget hensigtsmæssig meningsudveksling.
Jeg er ikke bekendt med, at nogen af de stater, der er nævnt i spørgsmålet, skulle presse på for at få en bedre dialog i stand med Unionen, og jeg mener, at de dialoger, der findes, fungerer rimeligt tilfredsstillende.

Evans
Det interesserede mig meget at høre rådsformandens svar. Jeg vil blot gerne udvide spørgsmålet lidt og spørge om en lignede situation, som findes i forbindelse med Isle of Man og Kanaløerne. Her er nogle øer, som ligger helt inden for Det Forenede Kongeriges område, er afhængige af Europa med hensyn til mange tjenesteydelser og faciliteter og har den britiske monark som statsoverhoved - hendes portræt er jo på mange af deres pengesedler - men disse områder ligger tilsyneladende uden for Den Europæiske Union. Er dette ikke kun et smuthul og et skattely, for at nogle rige mennesker kan gemme deres rigdom væk og udnytte systemet til at blive endnu rigere i et mere gunstigt skatteklima, eller er der noget reelt formål med deres særlige eksistens som sådan? Skader deres eksistens og pseudouafhængighed ikke i en vis grad Den Europæiske Unions status? Har rådsformanden mon kendskab til, om der findes nogen dialog med disse øer med henblik på at sætte en stopper for denne temmelig elitære anomali?

Mitchell
Jeg er ikke i stand til at afgive kendelser, som bedre kunne indhentes hos Domstolen. Jeg har ikke en juridisk definition på alle ordninger med Unionen. Så vidt jeg ved, blev ordningerne med Isle of Man og de tilsvarende jurisdiktioner, som det ærede medlem nævner, behandlet på tiltrædelsestidspunktet og frembyder ikke nogen problemer. Mens nogle af disse områder jo hører under den britiske krone, er der ingen som helst tvivl om, at f.eks. Isle of Man er det mest irske af stederne. Jeg har ikke kendskab til, at der findes nogen problemer. Ordningerne for Isle of Man og lignende områder i Det Forenede Kongerige er behandlet på tilfredsstillende vis og frembyder ingen problemer, og de har været helt på plads siden tiltrædelsen i 1973.

McMahon
På baggrund af det problem, som Glasgow Celtic Football Club havde med Monaco i forbindelse med John Collins' transfer, vil formanden oplyse os om, hvorvidt den frie bevægelighed for fodboldspillere og andre fællesskabsborgere indgår i aftalen med Monaco? Hvis det ikke er tilfældet, vil han så give os tilsagn om, at der ufortøvet vil blive indledt drøftelser mellem Fællesskabet og Monaco med henblik på at løse problemer som dem, Celtic Football Club har oplevet?

Mitchell
Det er et særskilt spørgsmål, men jeg kan forsikre medlemmet om, at Irland ikke har oplevet nogen problemer i denne henseende. Vi har haft fri bevægelighed for det irske fodboldhold med hensyn til Storbritannien i en lang årrække nu.

Formanden
Spørgsmål nr. 5 af Michl Ebner (H-0749/96):
Om: Handlingsprogram for minoritetssprog
Kommissionen fremlagde i begyndelsen af 1994 en meddelelse om minoritetssprogene i EU i form af en aktivitetsrapport for perioden 1989-1993. Der var tale om den første officielle meddelelse om emnet bevarelse og fremme af minoritetssprog.
Agter Rådet at opfordre Kommissionen til at udarbejde et handlingsprogram for minoritetssprog? Hvilken form for afgørelser vil der fremover blive truffet vedrørende vore minoriteter, sprog og kulturer?

Mitchell
Rådet er sig fuldt ud bevidst, at det er meget vigtigt at bevare den sproglige forskelligartethed i Unionen. Det er denne mangfoldighed, som giver vort kontinent dets umådelig rige kulturarv. Som jeg sagde i svaret på et spørgsmål fra fru Terrón i Cusí i november sidste år, er det netop med henblik på at bevare de eksisterende forskelle mellem sprogene og kulturerne i medlemsstaterne, at politikken på dette område skal føres under iagttagelse af nærhedsprincippet.
Rådet skal nøje sørge for, at indsatsen på unionsplan tilfører en yderligere dimension i forhold til det, der gennemføres på nationalt plan. Med hensyn til kulturen er Unionens indsats underlagt artikel 128 i traktaten. På det nylige møde i Galway havde kulturministrene god lejlighed til at udveksle synspunkter vedrørende Unionens kulturpolitik. Ud over Rådets indsats på grundlag af artikel 128 gennemfører Kommissionen i kraft af de beføjelser, som den har i henhold til traktaten, en selvstændig aktion til fordel for minoritetssprogene, og denne aktion har sin egen post på budgettet. Det ærede medlem vil forstå, at jeg ikke er i stand til at knytte yderligere bemærkninger til det, der i alt væsentligt er Kommissionens opgave.
Jeg vil også bemærke, at Det Europæiske Kontor for Regionale og Mindre Udbredte Sprog, som har sæde i Dublin, og som har til formål at bevare og fremme de mindre udbredte og oprindelige sprog i Den Europæiske Union, til dels finansieres af Kommissionen. Den irske regering bidrager også til kontorets administrationsomkostninger.
Der er ikke modtaget specifikke forslag fra Kommissionen vedrørende minoritetssprog. Men Rådet kan forsikre det ærede medlem om, at det vil se meget nøje på eventuelle forslag, som Kommissionen måtte forelægge i denne henseende.

Ebner
Kontoret i Dublin, som De netop nævnte, blev nødt til at indstille sit virke, fordi de finansielle midler ikke mere kommer i det omfang, som egentlig var fornuftigt og nødvendigt i henhold til budgettet. Der findes også flere andre initiativer, som har måttet indskrænkes af den grund. Ved Kommissionens sidste opslag indkom der mere end 1 000 ansøgninger inden for dette område, men alt for få finansielle midler.
Betydningen af minoritetssprogene og af beskyttelsen af minoriteterne har De jo understreget, hr. formand. Det er jeg Dem taknemmelig for, vi skal blot have flere data. Vi opstiller også en række retningslinjer for f.eks. ansøgerlandene. Vi forlanger af dem en række foranstaltninger, som i Den Europæiske Union de facto ikke en gang alle stater lever op til. Vi forlanger altså mere af andre, end vi selv formår at yde.
I øvrigt vil jeg gerne spørge Dem, om det er muligt, at kravet fra Europa-Parlamentet om at forelægge minoritetsbeskyttelsen på regeringskonferencen og forankre den vil blive opfyldt.

Mitchell
Jeg tror, at vi med udvidelsen får lejlighed til igen at se nærmere på hele spørgsmålet om minoritetssprog. Hele Unionen bliver et umuligt sted, hvis alle sprogene i Unionen skal have en officiel status og anvendes i forbindelse med alt arbejde i Unionen. Eftersom dette ikke bliver en realitet, og heller ikke allerede er en realitet, skal vi gøre os nogle tanker om, hvordan vi behandler de minoritetssprog, der ikke anvendes i Unionens daglige arbejde.
Da jeg kommer fra et land, som har sit eget minoritetssprog, irsk, et sprog, som for øvrigt anvendes i stadig højere grad i Dublin, hvor der har været en eksplosion af helt igennem irske underskoler, vil jeg absolut gerne fremme den holdning, det ærede medlem indtager. Unionens fremtid vil blive sikret, når vi sørger for, at forskelligartetheden i Unionen beskyttes og anerkendes. Med dette mener jeg også en tilstrækkelig anerkendelse af minoritetssprog. Jeg mener ikke, det vil være fair eller rimeligt at give håb om, at alle sprog i Unionen vil blive arbejdssprog. Men udvidelsen giver os på ny lejlighed til at behandle dette spørgsmål.

Ewing
Jeg tror ikke, at spørgsmålet gik på, at over tredive minoritetssprog, som støttes af det storartede irske kontor, skal blive officielle sprog. Jeg tror ikke, det på nogen måde var spørgsmålet. Spørgsmålet drejer sig om budgetposten og næringen af et dyrebart aspekt af Europas kulturarv med hensyn til at sikre, at disse sprog kan overleve, da de for det meste er af litterær art med store mængder musik osv. Jeg vil egentlig gerne spørge, om Rådet, når det modtager budgettet, vil se positivt på den foreslåede forhøjelse, vi gerne vil have for at sikre, at vi kan give næring til disse sprog - vi beder ikke om, at de bliver arbejdssprog, det er efter min mening ærlig talt et vildspor. Jeg ønsker, at Rådet støtter vor anmodning om flere midler til disse sprog.

Mitchell
Jeg beklager, hvis medlemmet mente, at jeg var ved at komme ind på et vildspor. Jeg satte det hele ind i en sammenhæng. Jeg vil forsikre hende om, at formandskabet i høj grad vil støtte den holdning, hun indtager. Jeg kan ikke forsikre hende om, at Rådet er enigt heri. Ikke alle medlemsstater har samme holdning. Vi kan oplyse Parlamentet om, at i den hvidbog om udenrigspolitikken, som den irske regering offentliggjorde tidligere på året, hedder det, at hvis der under regeringskonferencen dukkede en passende lejlighed op, vil den irske regering forsøge at opnå en forbedring af det irske sprogs status i Unionen. De kan derfor gå ud fra, at vi også vil forsøge at opnå en forbedring for andre minoritetssprog. Det, som medlemmet giver udtryk for, er absolut noget, som formandskabet, i egenskab af formandskab, vil støtte.

Posselt
Først vil jeg som formand for den tværpolitiske arbejdsgruppe om minoritetssprog gerne sige Dem mange tak, fordi De går ind for at bibeholde budgetposten og også for en eventuel forhøjelse af den.
Alligevel vil jeg stille det spørgsmål, om det ikke derudover er muligt at udnytte også andre programmer bedre. Fru Ahern og jeg har i denne uge indbudt repræsentanter fra Nordirland for det irske sprog, medlemmer af forskellige trosretninger, til at komme her. Det glæder mig, at det irske sprog i mellemtiden også tales dér. Spørgsmålet er, om ikke også grænseoverskridende programmer som f.eks. INTERREG og andre i højere grad kunne anvendes til et sådant kulturelt og fredsskabende samarbejde og til fremme af minoritetssprog. Jeg ved fra fru kommissær Wulf-Mathies, at hun ser positivt på det.

Mitchell
Jeg har er også positivt indstillet over for dette. Lad mig sige, for at jeg ikke får problemer eller vanskeligheder derhjemme, at det irske sprog ikke betragtes som et minoritetssprog i Irland. Det er faktisk det første officielle sprog. Da jeg talte om andre minoritetssprog, mente jeg sprogene inden for Unionen. Så endog definitionen af, hvad der er et minoritetssprog, er noget, der bør undersøges.
Hele dette område vil få en meget mere central placering i forbindelse med udvidelsen, fordi der i forbindelse med Unionen vil blive et meget større pres fra medlemsstaternes side om at gøre plads for minoritetssprog. For mit vedkommende finder medlemmet absolut fuldt støtte hertil. Hele dette spørgsmål er af stor værdi.

Killilea
Det forbløffende mig noget at høre rådsformanden sige, at Rådet ikke har fået forelagt nogen forslag. I april 1994 fremsendte Parlamentet syv væsentlige forslag, en af de sidste lovgivninger, der blev vedtaget i Parlamentet, i forbindelse med de mindre udbredte sprog, som blev sendt til både Kommissionen og Rådet. Der er indtil videre ikke sket noget i forbindelse med nogen af de syv forslag, som tilfældigvis stod i forbindelse med en betænkning, som jeg havde den ære at forelægge for Parlamentet. Det er således ikke helt rigtigt at sige, at Rådet ikke har fået forelagt noget. Det har det, og jeg vil gerne nu på dette sene tidspunkt, at rådsformanden går arkiverne igennem og finder disse henstillinger fra Parlamentet, som blev vedtaget enstemmigt her. De omfattede de fysiske, finansielle, kulturelle og alle de øvrige aspekter i forbindelse med de mindre udbredte sprog.
Endelig glæder det mig, hr. rådsformand, at De korrigerede Dem selv med hensyn til, at irsk skulle være et mindre udbredt sprog. Jeg behøver ikke sige mere.

Mitchell
Må jeg allerførst sige, at Rådet ikke har fået forelagt noget forslag fra Kommissionen. Det er det afgørende punkt, jeg nævnte. For det andet gjorde jeg det helt klart, at det i den hvidbog om udenrigspolitikken, som den irske regering offentliggjorde tidligere på året, hedder, at hvis der under regeringskonferencen dukkede en passende lejlighed op, vil den irske regering forsøge at opnå en forbedring af det irske sprogs status i Unionen, og at medlemmerne derfor kan gå ud fra, at vi også vil have samme holdning over for andre sprog.

Formanden
Spørgsmål nr. 6 af Hugh McMahon (H-0752/96):
Om: Registrering af de farmaceutiske produkter Smoltine og Azamethipos
Smoltine og Azamethipos har stor betydning for den skotske og irske lakseopdrætsindustri. Kan Rådet på den baggrund garantere, at Smoltine og Azamethipos vil blive registreret ud fra objektive kriterier, og at Rådet - til trods for, at Veterinærkomitéen ikke kunne nå til enighed om registrering - hurtigt vil løse dette problem for at imødekomme såvel forbrugernes interesser som interesserne hos Unionens akvakulturindustri?

Mitchell
Jeg forstår, at spørgsmålet om registrering af de farmaceutiske produkter, som det ærede parlamentsmedlem nævner, stadig behandles i Kommissionen. Spørgsmålet er endnu ikke blevet henvist til Rådet, og det vil derfor ikke være på sin plads, at jeg på forhånd udtaler mig om Rådets holdning til dette spørgsmål.
Men som det ærede parlamentsmedlem uden tvivl er bekendt med, kræver EU-lovgivningen om veterinærmedicinske præparater i henhold til fællesskabslovgivnigen, at alle veterinærmedicinske præparater opfylder visse objektive videnskabelige kriterier, inden de markedsføres i medlemsstaterne.

McMahon
Jeg takker rådsformanden for hans svar. Det er et meget interessant og væsentligt spørgsmål, fordi kommissær Bangemann i sidste måned i Parlamentet forsikrede mig om, at sagen var sendt til Rådet. Nu gad jeg vide, om kommissær Bangemann løj, og om jeg bør rejse spørgsmålet om, hvorvidt kommissærer kommer i Parlamentet og ikke giver os præcise oplysninger. Dette er en meget alvorlig sag for europæiske valgte repræsentanter.
Jeg vil gerne bede rådsformanden om at holde fast ved denne sag. Jeg vil klart gå videre med den over for Kommissionen for at finde ud af, hvad der nøjagtigt er sket. Men det, jeg har fået oplyst er, at fordi spørgsmålet var kørt fast i Veterinærkomitéen, henvises det automatisk til Rådet. Det er meget vigtigt for lakseindustrien i Skotland og Irland. Den oplever for øjeblikket en røverisk praksis fra Norges side, som vi behandler senere på ugen. Det er meget vigtigt at få dette kemikalie mod fiskelus, som blev indført, fordi det har vist sig ikke at være skadeligt for livet i havet. Dette er således meget vigtigt for industriers fremtid i meget sårbare og perifere områder.
Jeg takker rådsformanden og vil endnu en gang tage dette op over for Kommissionen.

Mitchell
Jeg takker medlemmet for hans bemærkninger, og blot i tilfælde af, at der skulle foreligge en fejl, vil jeg også undersøge sagen. Jeg har fået oplyst, at sagen stadig behandles i Kommissionen, og at det svar, jeg gav, er rigtigt, men jeg vil kontrollere rigtigheden af det og igen sætte mig i forbindelse med medlemmet.

Formanden
Spørgsmål nr. 7 af Georges Berthu (H-0757/96):
Om: Ophævelse af artikel 235
I sit skriftlige svar på mit spørgsmål H-0686/96 anfører Rådet, at Domstolens udtalelse nr. 2/94 om Fællesskabets eventuelle tiltrædelse af den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder ikke vedrører artikel 235 som helhed, men kun den særlige problematik om Fællesskabets tiltrædelse af menneskerettighedskonventionen.
Med hvilken begrundelse mener Rådet at kunne konkludere, at Domstolen, når den f.eks. erklærer, at artikel 235 ikke kan anvendes som hjemmel for en udvidelse af Fællesskabets kompetenceområde ud over den generelle ramme, der udgøres af traktatens bestemmelser som helhed, udtaler sig specifikt om det forelagte spørgsmål i stedet for at give en generel vurdering af artikel 235?
Hvis der rent faktisk er tale om en generel vurdering, som den sunde fornuft lader formode, er Rådet da rede til at foreslå regeringskonferencen, at alle tvetydigheder ophæves for fremtiden, og at de europæiske beslutningsprocedurers demokratiske og gennemsigtige karakter godtgøres, ved at støtte ophævelsen af artikel 235?

Mitchell
I min egenskab af formand for Rådet kan jeg ikke udtale mig om de vurderinger og de forslag, der er indeholdt i første del af det ærede medlems spørgsmål. Den eneste institution, der har beføjelse til at fortolke fællesskabslovgivningen generelt og traktatens bestemmelser, er Domstolen.
Som svar på den anden del af det ærede medlems spørgsmål vedrørende regeringskonferencen, må jeg påpege over for ham, at Rådet som sådant ikke deltager i konferencen vedrørende en revision af traktaterne. I henhold til artikel N i Traktaten om Den Europæiske Union kan regeringen i enhver medlemsstat eller Kommissionen forelægge Rådet forslag til ændring af de traktater, som Unionen bygger på.
Som formand for Rådet kan jeg ikke henholde mig til de drøftelser på regeringskonferencen, der er relevante for det ærede medlems spørgsmål.

Berthu
Hr. formand, Rådet nægter at drage de fornødne konklusioner af Domstolens udtalelse af 28. marts 1996, som imidlertid er fuldstændig klar; det fremgår af denne udtalelse, at artikel 235 ikke kan anvendes som hjemmel for en udvidelse af Fællesskabets kompetenceområde eller til at ændre traktaten. Rådet leder så efter mulige nødudgange, og det forstår man godt, eftersom det selv ofte anvender artikel 235 til at krænke traktatens bestemmelser. Jeg kan give et eksempel af nyere dato herpå.
Kommissionen har med en uformel udtalelse fra Rådet offentliggjort en retsforskrift om EURO'en, som indebærer en ændring af traktaten, eftersom en af bestemmelserne består i at ændre valutaens navn fra ECU til EURO. Men navnet ECU er fastsat i traktaten. Det er ikke en sigel, det er ikke et akronym, det er et navn, der nævnes flere steder i traktaten. Rådet agter at anvende artikel 235 til at foretage en sådan forklædt ændring af traktaten. Det er fuldstændig uacceptabelt. Det er ikke alene nødvendigt at ophæve artikel 235 men også at opgive planen om at ændre navnet ECU til EURO.

Mitchell
Jeg er ikke enig i de generelle synspunkter, som medlemmet giver udtryk for med hensyn til artikel 235. Formålet med artikel 235 er klart at omfatte handlinger fra Fællesskabets side, som viser sig påkrævet for at virkeliggøre et af dets mål på områder, der ikke udtrykkeligt er omfattet af andre særlige bestemmelser i traktaten, og den har vist sig at være det mest hensigtsmæssige og nødvendige redskab i udviklingen af Fællesskabets politikker.
Medlemmet henviser til et særligt tilfælde med hensyn til tiltrædelsen af den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, som Domstolen udtalte sig om. Dette var et særligt tilfælde, ikke en generel afgørelse. Spørgsmålet om artikel blev faktisk behandlet af refleksionsgruppen, og i sin rapport understregede den i punkt 125: «Gruppen går ikke ind for at indføje et katalog over EU's beføjelser i traktaten. Den foretrækker at holde fast ved det nuværende system, hvorefter retsgrundlaget for Unionens aktioner og politikker fastsættes i hvert enkelt tilfælde. Den går således ind for at bevare artikel 235 som et instrument, der kan afspejle udviklingen i fortolkningen af EU's målsætninger.« Det er et citat taget direkte fra rapporten fra refleksionsgruppen bestående af de femten medlemsstater, Kommissionen og Europa-Parlamentet.

Formanden
Spørgsmål nr. 8 af Per Gahrton (H-0758/96):
Om: EU's forvandling til »stat« gennem ØMU
Den svenske statsminister Göran Persson udtalte for nogen tid siden, at ØMU kan medføre, at EU forvandles til en stat. Baggrunden er, at ØMU medfører behov for tættere samordning af medlemsstaternes økonomiske politik, hvilket (bl.a. ifølge den tidligere kommissionsformand Jacques Delors) forudsætter, at EU får en »økonomisk regering«, da Unionens økonomiske politik efter al sandsynlighed ikke kan styres af en centralbankbestyrelse bag lukkede døre uden alvorlige men for demokratiet. Deler Rådet den opfattelse, at en gennemførelse af ØMU ud fra en demokratisk synsvinkel forudsætter, at man går videre og giver EU en »økonomisk regering«, hvilket igen ville indebære, at EU ville blive forvandlet fra en samarbejdsorganisation til en slags stat?

Mitchell
Som svar til det ærede medlem må jeg understrege, at i overensstemmelse med den forpligtelse til at udvise tilbageholdenhed, som er knyttet til funktionen som formand for Rådet, er jeg forpligtet til at afholde mig fra at vurdere eller kommentere udtalelser, der er fremsat uden for formelle rådssamlinger.
Jeg vil alligevel gerne gøre det ærede medlem opmærksom på, at bestemmelserne om Den Økonomiske og Monetære Union fremgår meget præcist af afsnit IV i Traktaten om Den Europæiske Union. Forberedelserne til Den Økonomiske og Monetære Union skal træffes og bliver også truffet i overensstemmelse med de relevante bestemmelser i traktaten.

Gahrton
Det er interessant, at Rådets repræsentant ikke bestrider den svenske statsministers konklusioner, hvorefter ØMU kan føre til, at EU forvandles til en stat. Det er i sig selv en ganske interessant oplysning, idet det er et af de store spørgsmål, som i øjeblikket debatteres i Sverige - altså om indførelsen af en fælles mønt efter bestemmelserne i Maastricht-traktaten vil føre til en grundlæggende ændring af EU fra en samarbejdsorganisation til en organisation af i det mindste statslignende karakter. Man ved måske, at der i Sverige er ganske stor modstand mod ØMU. Bekræftes nu oven i købet, direkte eller indirekte, den frygt, som også den svenske statsminister udtrykker, for at vi på denne måde, så at sige ad bagvejen, uden at man fortæller folk hvad det drejer sig om, skaber en europæisk supermagt, der som det næste skridt, som Jacques Delors har sagt, også får brug for en regering, så er det en særdeles vidtrækkende udvikling, der er i gang. Jeg synes nok, det havde været interessant at få en noget klarere kommentar fra Rådets repræsentant.

Mitchell
Jeg ville ønske, at medlemmerne af Parlamentet ikke ville tillægge mig ting, som jeg ikke sagde. Det forhold, at jeg ikke kommenterede det, den svenske statsminister sagde, betyder ikke, at jeg er enig i det, han sagde. Jeg gjorde det meget klart, at jeg er forpligtet til at afholde mig fra at vurdere eller kommentere udtalelser, der er fremsat uden for formelle rådssamlinger.
Den Europæiske Union er en Union i udvikling, den vil kun udvikle sig i det omfang, hvori traktaterne vil lade den udvikle sig. Traktaterne vil kun blive vedtaget med enstemmighed fra medlemsstaternes side, og formålet med Den Europæiske Union er at sikre, at den fred og stabilitet, vi har haft i anden halvdel af dette århundrede i sammenligning med den ødelæggelse, som medførte et tab af 60 mio menneskeliv i første halvdel af dette århundrede i alene Europa, fortsat hører til dagens orden.
Det påhviler os som politikere ikke at fremkalde frygt og anvende udtryk, som opskræmmer folk. Der er ingen, der vil blive tvunget til noget. Hele dette projekt kan kun gennemføres på baggrund af enighed. Jeg mener ærlig talt, at den måde, vi griber tingene an på nu, hvor vi er på vej ind i det 21. århundrede, er meget bedre end den måde, hvorpå vi greb tingene an på vej ind i det 20. århundrede. Jeg håber, at den fred og stabilitet og den deraf følgende velstand, vi har haft i anden halvdel af dette århundrede, vil fortsætte som et resultat heraf. Det er den civiliserede udøvelse af statsmandskunst, det er den civiliserede udøvelse af diplomati, og det er den civiliserede udøvelse af politik. Der er ingen, der bør gå i forvejen og anvende et eller andet udtryk om det. Hele situationen er som sagt inde i en udvikling.

Formanden
Da de følgende spørgsmål vedrører samme emne, vil vi under ét behandle spørgsmål nr. 9 af Jan Andersson (H-0764/96):
Om: Bekæmpelse af syntetisk narkotika
Der sker i stigende grad fremstilling, handel med og anvendelse af syntetisk narkotika i Europa. Samtidig kritiserer vi de lande i Sydamerika og Asien, som producerer kokain, opium osv. Vor kritik bliver ikke troværdig, hvis vi ikke først løser problemerne i vores egen verdensdel.
Det irske formandskab har sat kampen mod narkotika højt på dagsordenen.
Hvad agter Rådet at foreslå med henblik på at få kontrol over fremstillingen, handelen med og brugen af syntetisk narkotika? og spørgsmål nr. 10 af Raymonde Dury (H-0816/96):
Om: Forbud mod Rohypnol
Er Rådet kendt med Rohypnols katastrofale virkninger for brugerne, især når dette stof indtages sammen med andre narkotika? Kan Rådet bekræfte, at det multinationale firma Hoffman Laroche, som har hovedsæde i Schweiz, har nægtet at trække dette lægemiddel tilbage fra markedet i De Forenede Stater? Kan Rådet oplyse, i hvilke lande inden for Den Europæiske Union, dette produkt forhandles af apoteker? Har Rådet til hensigt at træffe foranstaltninger for at standse dette produkt, som antageligvis er lige så farligt som LSD? Mener Rådet ikke, Rohypnol bør klassificeres som »narkotika«?
Mitchell
Som det påpeges i hr. Anderssons spørgsmål, er kampen mod narkotikaproblemet i Europa virkelig en af det irske formandskabs vigtigste prioriteter. Der har indtil videre været mange aktiviteter på dette område under vort formandskab, og vi håber at se hurtige resultater af de trufne foranstaltninger. Det er det irske formandskabs opgave at udarbejde et program over aktiviteter, som vil tage hensyn til de retningslinjer, der blev fastlagt på Det Europæiske Råd i Madrid i december sidste år.
Bekæmpelsen af problemet med syntetisk narkotika er et af de vigtigste elementer i dette program. Disse såkaldte designerstoffer kan fremstilles af ingredienser, som i sig selv er helt legitime og anvendes i den almindelige industri, men når de kombineres, er de dødbringende. På mange måder gør den omstændighed, at disse narkotika er lette at få på, deres forskellige former og den lethed, hvormed de kan fremstilles, dem endnu mere farlige for vore unge end de traditionelle plantebaserede narkotika som kokain og heroin. Som det påpeges i hr. Anderssons spørgsmål, bliver disse designerstoffer også fremstillet i EU-medlemsstater og også hos vore europæiske naboer.
Det er øjeblikkeligt nødvendigt med en indsats på europæisk plan for at sætte en stopper for fremstillingen af sådanne narkotika. Blandt de foranstaltninger, der drøftes i Rådet, og som vil bidrage til at begrænse fremstilling, handel med og anvendelse af syntetisk narkotika er: et fælleseuropæisk initiativ til at tilskynde medlemsstaternes toldforvaltninger til at indgå aftaler med relevante organer og virksomheder i den private sektor med henblik på at sikre sig deres hjælp i kampen mod narkotika - arbejdet i forbindelse med denne foranstaltning er kommet langt - foranstaltninger til sikring af et forbedret samarbejde mellem politi- og toldmyndigheder, udveksling af personale og ekspertise mellem de retshåndhævende myndigheder i medlemsstaterne, udarbejdelse af en håndbog om forebyggelse og afskrækkelse i forbindelse med ulovlig narkotikafremstilling med henblik på at hjælpe de retshåndhævende myndigheder med at tackle dette problem, oprettelsen af et register over medlemsstaternes særlige sagkundskab, viden og ekspertise med hensyn til bekæmpelse af narkotikahandel, som vil medføre ekspertise på området syntetisk narkotika, udveksling af oplysninger om narkotikahandelsruter og syntetisk narkotika med landene i Central- og Østeuropa - dette vil være et af hovedspørgsmålene på det narkotikaseminar, som det irske formandskab arrangerer den 23. oktober, og hvortil alle disse lande er blevet opfordret til at sende eksperter. Eftersom prækursorer er en vigtig komponent af syntetisk narkotika, har formandskabet også prioriteret kontrollen med prækursorer. Kommissionen har gjort betydelige fremskridt med hensyn til at indgå aftaler om prækursorer med tredjelande og forbedre den centrale database og på baggrund af udvekslinger af oplysninger på seminarer og workshopper om dette spørgsmål. Rådet behandler for øjeblikket praktiske retshåndhævende foranstaltninger i forbindelse med kontrollen med prækursorer.
Rådet støtter også den fulde gennemførelse af henstillingerne fra ekspertgruppen om kemiske produkter. Som de ærede medlemmer uden tvivl er bekendt med, prioriterede ministrene med ansvar for retlige og indre anliggender også på deres nylige uformelle samling i Dublin foranstaltninger mod syntetisk narkotika.
Jeg vender mig nu til de anliggender, hr. Dury rejser i sit spørgsmål, og kan sige, at Rådet er kendt med misbrugsproblemet i forbindelse med Rohypnol, navnlig blandt narkomaner, som er i metadonbehandling. Men så vidt jeg ved, er der endnu ikke forelagt entydige beviser på, at Rohypnols skadelige virkninger alene eller sammen med andre stoffer er værre end de skadelige virkninger af andre lignende stoffer, som kan fås på recept. Jeg tænker her specielt på benzodiazepines.
Spørgsmålet om, i hvilke EU-medlemsstater dette produkt forhandles, er et spørgsmål, som vil skulle bekræftes af producenten. Rådet har ingen umiddelbare planer om at forbyde dette stof. De nøjagtige grunde til, at det er så populært blandt narkomaner, er stadig uklare, og indtil dette er godtgjort, vil det være uklogt at overveje at forbyde dets anvendelse.

Andersson
Jeg vil gerne takke Rådet for det meget udførlige svar. Først vil jeg dog gerne i korthed påpege noget i forbindelse med det foregående spørgsmål, idet den svenske statsminister er min partikammerat. Der er tale om et løsrevet citat, som overhovedet ikke afspejler, hvad den svenske statsminister har sagt om ØMU. Det ønskede jeg blot skulle siges, således at man ikke tror, at han savner dømmekraft.
Hvad narkotikabekæmpelsen angår, er jeg positiv over for, hvad der er blevet sagt, og over for de foranstaltninger, der træffes mod syntetisk narkotika. De har til formål at begrænse udbuddet. Det er kendt, at der er et stigende udbud i først og fremmest Polen, og at der foregår en stigende handel i Polen og ud over de polske grænser. Det er imidlertid kun en del af problemet. Det, der bekymrer mig med hensyn til narkotikabekæmpelsen i Europa i øjeblikket, er, at efterspørgslen stiger. Det vil aldrig lykkes os at stoppe narkotikaen, hvis vi ikke også bekæmper efterspørgslen. Vi må altså sørge for, at der i medlemslandene føres en politik, der bevirker, at unge og andre siger nej til narkotika. Lad os også arbejde for det i Rådet. Jeg håber derfor, at De ikke kun har planer om udbudsbegrænsende, men også om efterspørgselsbegrænsende foranstaltninger.

Mitchell
Det ærede medlem tager et meget vigtigt aspekt op. Jeg er medlem af den irske regerings ekspertgruppe på problemets efterspørgselsside, og den offentliggjorde for nylig en interimsrapport. En af grundene til, at folk navnlig i vor indre byer og i vore mere dårligt stillede områder griber til narkotika, ligger i det gamle ordsprog »Lediggang er roden til alt ondt«. Der er jo så mange mennesker, der er langtidsledige, som bor under vanskelige boligforhold, som ikke omskoles til beskæftigelse, og som ikke har nogen uddannelsesmuligheder. Hvis vi ikke retter ressourcerne mod efterspørgselssiden, kan vi bogstavelig talt ikke vinde kampen blot ved at klare udbudssiden.
Jeg anbefaler det ærede medlem og medlemmerne af Parlamentet at se nærmere på det lokale udviklingsprogram, der for øjeblikket er på vej i Irland. Vi afholder en konference i november for Europa i forbindelse med dette spørgsmål. Den kan afgjort bidrage til at tackle efterspørgselssiden. Jeg deler absolut de bekymringer, det ærede medlem giver udtryk for.

Dury
Hr. formand, jeg ved ikke, hvem der har udarbejdet det skriftlige svar, jeg har modtaget vedrørende Rohypnol, men alligevel! Så må man spørge embedsmændene og om fornødent indhente oplysninger i USA, hvor der faktisk findes undersøgelser af Rohypnols katastrofale virkninger. De amerikanske myndigheder har anmodet det multinationale firma Hoffman Laroche om at trække dette lægemiddel, som når det indtages sammen med andre produkter, har katastrofale virkninger, tilbage fra markedet.
Når jeg stiller spørgsmålet, skyldes det, at jeg tæt på mit hjem i Bruxelles har set unge udveksle Rohypnol, og man skal med egne øjne have set, hvilken tilstand disse unge befandt sig i, for at indse, at det er et veritabelt narkotikaproblem, det drejer sig om. Det er det, der har fået mig til at stille spørgsmålet.
Efter min mening bør man i Kommissionen eller i Lissabon undersøge, hvordan lovgivningen i de enkelte lande forholder sig til Rohypnol, og man bør endvidere forhøre sig i USA, om man der ligger inde med relevante undersøgelser. Eventuelt bør man også udveksler synspunkter med det multinationale firma Hoffman Laroche, for det har jo også en del af ansvaret for disse fænomener. Det tjener mange penge på de omhandlede lægemidler, og det er et meget stort multinationalt firma, som bør have en medborgerlig holdning til de produkter, det fremstiller, dvs. en kritisk holdning til de virkninger, der ganske givet ikke er ønskede, men som dog er reelle.

Mitchell
Dette er et meget alvorligt spørgsmål, som formandskabet ser meget alvorligt på. Jeg vil anmode om en rapport om virkningerne af Rohypnol i De Forenede Stater. Jeg vil undersøge sagen nærmere, når jeg har modtaget denne rapport, og jeg vil sørge for, at den relevante minister i Rådet modtager et eksemplar af rapporten.

Formanden
Spørgsmål nr. 11 af Winifred Ewing (H-0812/96):
Om: Den fælles valuta og udstedelsen af pengesedler
I artikel 105 A i traktaten om Den Europæiske Union bestemmes det, at de pengesedler, der udstedes af ECB og de nationale centralbanker, er de eneste, der vil have status som lovlige betalingsmidler i Fællesskabet efter indførelsen af en fælles valuta og Euro-pengesedler og -mønter.
I artikel 16 i protokol nr. 3 bestemmes det imidlertid, at »ECB (...) så vidt muligt [skal] overholde eksisterende praksis for udstedelse og udformning af pengesedler«.
Tre skotske forretningsbanker udsteder deres egne pengesedler, der ikke anses for lovlige betalingsmidler.
Vil det efter Rådets opfattelse stadig være muligt for de tre skotsk clearing-banker efter indførelsen af en fælles valuta at udstede deres egne pengesedler, hvilket ville være en overholdelse af eksisterende praksis?

Mitchell
I december 1995 blev man på Det Europæiske Råd i Madrid enige om, at den tredje fase af Den Økonomiske og Monetære Union indledes den 1. januar 1999. Dette blev bekræftet af Det Europæiske Råd i Firenze i juni 1996. Den fælles valuta - euroen - vil blive indført i begyndelsen af tredje fase. I henhold til det scenario for indførelsen, som Det Europæiske Råd vedtog i december 1995, skal europengesedler og -mønter sættes i omløb senest den 1. januar 2002.
I protokol nr. 11 i Traktaten om Den Europæiske Union bestemmes det, at Det Forenede Kongerige ikke er forpligtet eller bundet til at gå over til tredje fase af Den Økonomiske og Monetære Union, uden at dets regering og parlament har truffet særskilt beslutning derom. Det Forenede Kongeriges regering har meddelt, at den ikke vil træffe afgørelse om, hvorvidt Det Forenede Kongerige vil deltage i den tredje fase, der indledes den 1. januar 1999, før på et tidspunkt, der ligger tættere på denne dato.
Som det ærede medlem anfører i sit spørgsmål, giver artikel 105 A i traktaten, som ikke finder anvendelse på medlemsstater, der ikke deltager i Den Økonomiske og Monetære Union, Den Europæiske Centralbank eneret til at bemyndige udstedelse af pengesedler i Fællesskabet. I artiklen bestemmes det endvidere, at Den Europæiske Centralbank og de nationale centralbanker kan udstede pengesedler, og de pengesedler, der udstedes af Den Europæiske Centralbank og de nationale centralbanker, er de eneste, der har status som lovlige betalingsmidler i Fællesskabet. Som det ærede medlem også påpeger, kræves det i artikel 16 i protokollen om statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank, at Den Europæiske Centralbank så vidt muligt skal overholde eksisterende praksis for udstedelse og udformning af pengesedler. Hvis Det Forenede Kongerige deltager i Den Økonomiske og Monetære Union, vil det være Den Europæiske Centralbanks opgave, efter dens oprettelse, at træffe afgørelse om, hvorvidt skotske banker bør være bemyndiget til fortsat at udstede pengesedler uden status som lovlige betalingsmidler.

Ewing
Hr. rådsformand, mange tak for det klare svar, da mit parti har mødtes med hr. Lamfalussy, som har bekræftet denne situation.
Jeg vil blot gerne sige, at eftersom de skotske banker i mere end 200 år har udstedt disse pengesedler, som ikke er lovlige betalingsmidler, falder vi selvfølgelig ikke ind under Maastricht-bestemmelserne, og vi udgør derfor ikke noget problem for nogen. Problemet er som altid - ikke kun for befolkningen i Skotland, men for alle - et spørgsmål om accept i offentligheden. Den tyske udenrigsminister sagde til mig, da jeg rejste dette under forhandlingerne, at offentlighedens accept vil blive styrket kolossalt, hvis alle kunne have noget kendt på den ene side af sedlen eller mønten.
Men i Skotlands tilfælde har vi, da vi ikke har nogen status som lovlige betalingsmidler, enhver ret til at sige: lad os fortsætte en udmærket praksis, som er særdeles acceptabel og har bestået i mere end 200 år.

Formanden
Spørgsmål nr. 12 af Pat Gallagher (H-0801/96):
Om: Prisstigninger og den fælles valuta
Den udbredte opfattelse blandt befolkningen af, at mange detailforretninger udnyttede ændringer i pengesystemet til at hæve priserne, var en medvirkende årsag til, at indførelsen af decimalsystemtet i Det Forenede Kongerige og Irland for nogle år siden var så upopulær. Befolkningens støtte i de deltagende lande vil være af afgørende betydning for en vellykket indførelse af den fælles valuta. Hvilke planer har Rådet på denne baggrund til at forhindre, at indførelsen af euroen bliver betragtet som et påskud for forretningsfolkene til at hæve forbrugerpriserne?

Mitchell
I det scenario for indførelsen, som Det Europæiske Råd vedtog i Madrid i december 1995, bestemmes det, at sedler og mønter i den fælles valuta, euroen, vil blive sat i omløb senest den 1. januar 2002. Kommissionen har forelagt forslag til Rådets forordning, som udstikker rammerne for anvendelsen af euroen. Disse omfatter detaljerede bestemmelser om afrunding. Disse bestemmelser har til formål at sikre, at omregningskurserne ikke vil blive afrundet eller beskåret og således beskytte mod risikoen for, at man kan opnå en gevinst som følge af afrundingsmæssige unøjagtigheder.
Endvidere forstår jeg, at Kommissionen er ved at undersøge måder, hvorpå det kan sikres, at befolkningen vil blive gjort fortrolig med prisansættelsen i euro, og gøres vanskeligt for virksomhederne at skjule prisstigninger. En sund konkurrence og vagtsomme forbrugere er selvfølgelig det bedste middel til at sikre, at forretningsfolkene ikke er i stand til at skjule prisstigninger under overgangen til euroen. Skulle man finde det nødvendigt, at Rådet gennemfører foranstaltninger til at imødegå en sådan risiko, er jeg sikker på, at Rådet vil være villig til at træffe de pågældende foranstaltninger.
Endelig vil hovedmålet for Det Europæiske System af Centralbanker, dvs. Den Europæiske Centralbank og de nationale centralbanker, i henhold til artikel 105, stk. 1, i Traktaten om Den Europæiske Union være at fastholde prisstabiliteten. Jeg er ikke i tvivl om, at ESCB som led i gennemførelsen af dette mål vil tage hensyn til det, som det ærede medlem nævner.

Gallagher
Jeg takker rådsformanden for hans udførlige svar. Medlemmerne fra Irland og Det Forenede Kongerige vil være meget kendt med den fordel, som mange forretningsfolk udnyttede under overgangsprocessen fra det gamle system til decimalsystemet. Jeg vil anmode ministeren om at medvirke til at sikre, at de fornødne foranstaltninger træffes. Jeg forstår fuldt ud det, han sagde, og han sagde det i god tro, men det er vigtigt for mig, at der træffes de fornødne foranstaltninger over for personer, som forser sig her, for at sikre, at det ikke er forbrugeren, der betaler, som det skete tidligere.

Mitchell
Jeg vil gerne give det ærede medlem tilsagn om, at vi vil gøre alt, hvad vi kan for at sikre, at det spørgsmål, han rejser, tages op, og at dette problem undersøges i god tid forinden. Jeg takker ham for at tage det op på den måde, han gjorde. Jeg vil selvfølgelig sørge for, at formanden for Økofin gøres opmærksom på herpå. Det er et spørgsmål, som fortjener særlig opmærksomhed i god tid inden valutaens faktiske indførelse.

Formanden
Spørgsmål nr. 13 af Irini Lambraki (H-0771/96):
Om: Foranstaltninger i forbindelse med den spændte situation i Diyarbakir
Efter de seneste dramatiske begivenheder i Diyarbakir bør det internatioanle fællesskab træffe øjeblikkelige foranstaltninger, fordi den tyrkiske militærmagt på uhyggelig vis kræver stadig flere menneskeofre.
Hvorledes agter Rådet at reagere på den stadig voksende spænding i området og hvilke foranstaltninger agter den at træffe for i det mindste at beskytte tusinder af kurderes liv i området?

Mitchell
Rådet er fortsat bekymret over den utilfredsstillende menneskerettighedssituation i Tyrkiet, og dette gælder naturligvis også hændelserne i Diyarbakir. Rådet har gentagne gange gjort det klart - og bliver ved dermed - at overholdelse af retsstatsprincipperne og de grundlæggende frihedsrettigheder er af helt afgørende betydning for, at der kan etableres snævrere forbindelser mellem Tyrkiet og Den Europæiske Union. Det insisterer på, at bekæmpelsen af terrorisme skal ske under fuld overholdelse af de grundlæggende værdier demokrati og menneskerettigheder.
Det ærede medlem kan være forsikret om, at behovet for fremskridt med hensyn til demokratiske reformer og overholdelsen af menneskerettighederne forsat vil indtage en fremtrædende plads i Rådets tilgang til forbindelserne mellem Den Europæiske Union og Tyrkiet.

Lambraki
Hr. formand, jeg vil gerne takke rådsformanden for hans svar og for det engagement i sagen, som hans svar giver udtryk for.
Jeg har kun 3 bemærkninger:
Desværre har hverken vore beslutninger eller Deres gode vilje i Rådet forbedret den dramatiske situation for kurderne i Diyarbakir. Der kræves konkrete handlinger, og det ved jeg ikke, om De er i stand til.
Også vi i Europa-Parlamentet fordømmer terrorisme, men terrorismen bør ikke bruges af grupper af stater og samfund som alibi for folkedrab på indbyggere.
Og så vil jeg bede Dem om at se på de kurdiske landmænds problem i Diyarbakir, nu hvor vinteren nærmer sig. 3000 landsbyer i området er blevet lagt øde under påskud af terroristbekæmpelse, og Diyarbakir, der for tre år siden havde 300.000 indbyggere, har i dag 1, 5 mio indbyggere, som dør af sult i byens gader. Jeg ved ikke, hvilke foranstaltninger De kan træffe for at undgå, at tusindvis af børn dør af sult i Diyarbakir.

Mitchell
Den Europæiske Union erkender, at der er behov for yderligere forbedringer og fremskridt over hele linjen med hensyn til gennemførelse af menneskerettigheder og demokratiske frihedsrettigheder i Tyrkiet. Vi har til stadighed gjort det klart over for de tyrkiske myndigheder, at overholdelse af retsstatsprincipperne og de grundlæggende frihedsrettigheder danner grundlag for den fortsatte tilnærmelse mellem Den Europæiske Union og Tyrkiet.
Vi har fået tilsagn fra de tyrkiske myndigheder om, at de har til hensigt at videreføre processen med forfatningsog lovgivningsmæssige reformer. Vi vil fortsat opfordre til snarlige fremskridt med hensyn til at indføre og iværksætte de yderligere reformer, der er nødvendige for på fyldestgørende vis at garantere menneskerettighederne, som ikke opfylder de standarder, vi forventer.
Kommissionen har på sin side støttet tyrkiske NGO'er og faglige organisationer, som i en årrække har virket til fremme for menneskerettighederne, herunder Menneskerettighedsforeningen, Menneskerettighedsfonden og den tyrkiske lægeforening. Kommissionen vil fortsætte samarbejdet og yde støtte til forskellige projekter til fremme af menneskerettighederne i Tyrkiet. Dette kan opfattes som et tegn på, at Unionen til stadighed er optaget af de spørgsmål, som det ærede medlem har rejst.

Formanden
Spørgsmål nr. 14 af John Cushnahan (H-0774/96):
Om: Ressourcer til at bekæmpe narkotikahandel
Nu hvor kontrollen ved de indre grænser er afskaffet, bedes Rådet oplyse, om det forstår betydningen af at yde tilstrækkelig beskyttelse ved EU's havne og kyster for at forhindre den internationale narkotikahandel?
Hvilke nye foranstaltninger agter Rådet at træffe på dette område?

Mitchell
Det har været en af det irske formandskabs væsentlige prioriteter at sørge for mere samordnede og effektive foranstaltninger på EU-plan til bekæmpelse af narkotikahandel og narkotikamisbrug.
Et eksempel herpå er iværksættelsen af en omfattende undersøgelse af, om samarbejdet er tilstrækkeligt i forbindelse med beskyttelsen af Den Europæiske Unions ydre grænser mod import af narkotika til lands, ad søvejen og ad luftvejen.
Som jeg allerede sagde i et svar under mødeperioden i juli, har formandskabet allerede taget initiativ til en drøftelse af toldstrategien ved de ydre grænser. Det har forelagt forslag om uddannelse, teknisk bistand, kontroludstyr, efterforskning, risikoanalyse og forbedret kommunikation. Den agter at foreslå en fælles aktion, der skal tjene som retsgrundlag for tildelingen af midler fra De Europæiske Fællesskabers budget. Disse forslag sigter mod at etablere et mere effektivt samarbejde om bekæmpelse af narkotikasmugling og vil opfylde et af punkterne i den liste over foranstaltninger, som Det Europæiske Råd i Madrid i december 1995 vedtog med hensyn til narkotika.
Rådet vil også prioritere en genvurdering af Napoli-konventionen om gensidig bistand mellem toldadministrationer, om programmet vedrørende »Told 2000«-strategien til den tredje søjle og om EU's deltagelse i Verdenstoldorganisationens strategiplan for gennemførelse af operative foranstaltninger i forbindelse med narkotikasmuglingsruten på Balkan.
Formandskabet vil også nøje undersøge de nuværende ordninger for fælles toldovervågningsaktiviteter ved de ydre grænser. Denne undersøgelse vil ske med henblik på at forbedre deres effektivitet. Det vil tilstræbe at opnå et globalt mandat til disse aktiviteter, således at man ikke behøver at indhente Rådets godkendelse hvert år som på nuværende tidspunkt.
Det vil også søge at fremme samarbejdet mellem medlemsstaternes toldmyndigheder og private handels- og skibsfartsinteresser i kampen mod narkotikahandel.

Cushnahan
Jeg til gerne takke rådsformanden for hans svar. Jeg anerkender og yder min tribut til det irske formandskab for at gøre dette spørgsmål til et af de øverste prioriteter under dets embedsperiode. Jeg ønsker det held og lykke med at forsøge at overtale vore europæiske partnere til at give det samme prioritet.
Jeg opfordrer ministeren til at fremsætte en bemærkning på baggrund af min forfærdelse over, at der kun er opført 24 mio ECU på budgettet for næste år. Det er næppe et tegn på en stærk prioritet til at bekæmpe en international narkotikahandel til et beløb af 1.000 mia USD.
Jeg yder også min tribut til ministeren selv. Jeg er helt klar over, at han beskæftigede sig med dette spørgsmål, lang tid inden han blev minister. Han har altid med stort engagement beskæftiget sig med problemet med narkotikamisbrug, navnlig i han egen hjemby.
Jeg vil gerne, hr. rådsformand, minde Dem om de nylige narkotikafangster i Moneypoint og Cork - også de enorme beslaglæggelser i f.eks. havne som Rotterdam og Amsterdam, hvor der sidste år blev beslaglagt 450 t narkotika. Jeg minder Dem om den udtalelse, jeg videregav til Deres kontor, fra lederen af politimyndigheden i Rotterdam om det manglende retlige og politimæssige samarbejde om beskyttelse af kystlinjer og kystområder.
Er Rådet rede til at se nærmere på den langsigtede løsning med hensyn til at oprette en europæisk kystvagt. Vil Rådet på kort sigt sammen med andre europæiske institutioner yde bistand til lande som vort, som har en tung byrde i forbindelse med ansvaret for at kontrollere over 20 % af de europæiske kystfarvande, men utilstrækkelige ressourcer til at klare dette problem? EU skal på kort sigt tildele flere ressourcer til søfartstjenesterne i disse lande. Men lad os på lang sigt lægge planer for en europæisk kystvagt.

Mitchell
Jeg er enig med det ærede medlem, hr. Cushnahan, når han rejser dette spørgsmål. Jeg må sige - og der er ingen grund til ikke at kalde en spade for en spade - at jeg mener, at de ressourcer, vi har tildelt den europæiske kamp mod narkotika til forskel fra den kamp, medlemsstaterne fører individuelt, at Den Europæiske Unions budget er helt utilstrækkeligt i forhold til problemets omfang.
Det irske formandskab har søgt at forbedre denne situation, vi gjorde den til et prioriteret spørgsmål. Det agter at foreslå en fælles aktion, som skal tjene som retsgrundlag for tildelingen af midler fra Det Europæiske Fællesskabs budget. Det agter endvidere at foreslå et globalt mandat fra Rådet til aktiviteterne, som jeg har skitseret, således at man ikke behøver at indhente Rådets godkendelse hvert år som på nuværende tidspunkt.
Der gives udtryk for mange bekymringer i forbindelse med dette spørgsmål i Parlamentet, på rådssamlinger, på Det Europæiske Råds samlinger, af kommissærer. Der synes at være en vilje, og nu skal vi finde en vej. Der var en vilje og vi fandt vejen til ØMU. Dette er et prioriteret spørgsmål. Vi spørger altid, hvordan vi kan bringe Unionen tættere på borgerne. Dette er én måde, hvorpå vi kan bringe Unionen tættere på borgerne, men vi kan ikke gøre det med et budget for i år på 40 mio ECU. Det kan ganske enkelt ikke gøres. Jeg har ikke budgettallet for næste år, men 40 mio ECU i år er ganske enkelt ikke tilstrækkeligt. Det er slet ikke tilstrækkeligt, og det tager ikke problemet alvorligt.
Vi vil absolut gøre alt, vi kan for at sikre, at ressourcerne øges. Jeg mener, at Parlamentet bør presse på i denne henseende, da der gives udtryk for bekymring. Jeg mener, at det er på tide, at vi imødekommer vore bekymringer med ressourcer.
Formandskabet og Rådet vil som sagt være optaget af at sikre, at Den Europæiske Unions ydre grænser er tilstrækkeligt beskyttet mod narkotikasmugling. Narkotika kommer ind til lands, ad søvejen og ad luftvejen. Der anvendes forskellige ruter alt afhængig af narkotikaens art og oprindelse. Narkotika indføres på forskellige måder: af personer, personligt, i uledsagede ladninger, skjult i biler, skibe og containere, og navnlig i forbindelse med cannabis i små fartøjer. Der er klart behov for en skærpelse. Der er ingen enkelt foranstaltning eller strategi, heller ikke en øget beskyttelse af havene, som man kan forvente vil være effektiv alene. Det er vigtigt at sikre, inden de forskellige mulige tilgange til spørgsmålet bringes i anvendelse, at de sandsynligvis vil yde et effektivt bidrag til at beskytte de ydre grænser mod narkotikahandel, og at de så anvendes på en samordnet måde.
Jeg mener, at det er på sin plads, at undersøge forslaget om at få en eller anden form for kystvagtsamarbejde mere konstruktivt og detaljeret.
Folk taler om forsvar og sikkerhed. Sikkerhed er noget andet end forsvar. Narkotikaspørgsmålet er et sikkerhedsspørgsmål. I f.eks. Irland findes der allerede et samarbejde mellem Irish Air Corps og RAF om eftersøgnings- og redningsopgaver. Det kunne være noget, der er lige så løst som dette, eller det kunne være noget, der er mere struktureret som led i Unionen. Men vi er nødt til - og dette er noget på hele området af Petersberg-opgaverne, som er ved at blive behandlet - at se nærmere på dette aspekt. Tiden er inde til, at vi ser nærmere på, hvordan vi kan beskytte vore ydre grænser, herunder vor kyst, mod disse narkotika. Det er for sent, når de dukker op på gaden.
Jeg mener, at der er et meget hensigtsmæssigt forslag her, som bør undersøges. Jeg kan ikke give et tilsagn eller et svar, men jeg mener, det er på sin plads at undersøge det på en eller anden professionel måde, således at vi vil kunne give et entydigt svar.

Crowley
Jeg takker rådsformanden for hans svar. Men jeg vil gerne anmode om en afklaring af spørgsmålet om, hvor mange penge der vil blive tildelt i år. Er det 40 mio ECU, 24 mio ECU eller, som nogle af mine kolleger mener, er det et mindre beløb? Kan vi for det andet, eftersom rådsformanden i den grad går ind for en samlet indsats og samlet aktion på europæiske plan, få et tilsagn fra rådsformanden om, at de midler, der for øjeblikket befinder sig på en bankkonto i Bruxelles, og som skal udbetales til den irske søfartstjeneste til modernisering af udstyr og anskaffelse af yderligere skibe, vil blive frigivet snarest muligt, så den irske søfartstjeneste, som i realiteten er den vestlige fløj af en eventuel europæisk kystvagttjeneste, kan beskytte dette store område mod illegal indførsel af narkotika.
Er der endelig med hensyn til at forhindre, at lande i navnlig Sydamerika anser det for at være økonomisk nødvendigt at dyrke råprodukterne af narkotika, nogen nye forslag på vej fra Rådet med henblik på at bistå disse regeringer i Sydamerika?

Mitchell
Med hensyn til midlerne på kontoen i Bruxelles vil jeg, hvis medlemmet stiller et spørgsmål skriftligt, bestræbe mig på at besvar det. Jeg har ikke nogen oplysninger med, som kan hjælpe mig med at besvare spørgsmålet.
Så vidt jeg forstår, og med forbehold for ændring, er det beløb, der er til rådighed over tre søjler i 1996 40 mio ECU, ca. 32 mio £. Med hensyn til dyrkningen af produkterne er dette et centralt aspekt i forbindelse med bekæmpelsen af problemet. En væsentlig del af bekæmpelsen af narkotikaproblemet er de enkelte medlemsstaterns anliggende, men Unionen kan også spille en rolle. Den Europæiske Union kunne påtage sig at tage det op over for andre regioner, hvor narkotikaen dyrkes. Der er omkring fem regioner i Asien, hvor noget i retning af 80 % af den heroin, der kommer til Vesteuropa, stammer fra.
Alt tyder også på i f.eks. Sydamerika, hvor kokain traditionelt stammede fra, at der nu produceres heroin dér. Dette har skrækkelige konsekvenser, fordi der her allerede er etablerede ruter i hele verden.
Det, som det ærede medlem siger, er meget hensigtsmæssigt. Det er noget, som er på dagsordenen. Vi ser navnlig på det caribiske område. Dette har været drøftet på ministermødet mellem Asien og Europa og videreføres af vore embedsmænd.

Formanden
Spørgsmål nr. 15 af María Izquierdo Rojo (H-0777/96):
Om: Andalusien og den fælles markedsordning for oliven
I Andalusien, en af EU's mest relevante regioner, er oliven den vigtigste afgrøde, ikke blot i økonomisk henseende, men også hvad angår de sociale og miljømæssige aspekter. Olivenproduktionen i Andalusien er således den største i Europa og i verden som helhed, beskæftiger 140.000 personer og finder sted i områder og på marginaljorder, hvor der ikke kan dyrkes nogen anden afgrøde.
Finder Rådet ikke, at det forud for beslutningstagningen omkring reformen af den nuværende markedsordning for denne sektor burde høre Andalusien, så man undgår en forringelse i forhold til den nuværende ordning? Er det orienteret om den stærke modstand, Kommissionens foreløbige forslag har mødt i Andalusien? Vil dette ikke forværre den i forvejen stærke utilfredshed, der hersker i andalusisk landbrug efter »det med kogalskaben« og reformen af markedsordningen for frugt og grøntsager?

Mitchell
Rådet deler det ærede medlems holdning, nemlig at det er nødvendigt at bibeholde vilkår, der er egnede til de økonomiske, sociale og miljømæssige forhold i forbindelse med en produktion, der er så vigtig som produktionen af olivenolie, navnlig i de regioner i Fællesskabet, som traditionelt og i overvejende grad er præget af denne form for landbrugsproduktion.
Det erkendes generelt, at tiden er inde til at påbegynde en reform af den fælles markedsordning for olivenolie. Men Rådet kan kun udtale sig på grundlag af et formelt forslag fra Kommissionen. På nuværende tidspunkt er der ikke forelagt noget forslag. Under alle omstændigheder er det klart, at under behandlingen af et fremtidigt forslag vil hver medlemsstat være i stand til at sætte fokus på interesserne i de regioner, hvor dyrkningen finder sted.

Izquierdo Rojo
Hr. rådsformand, mange tak for Deres svar, som jeg påskønner, for det betyder meget, at Ministerrådet har samme opfattelse af dette spørgsmål som Andalucía, og at det viser lydhørhed og forståelse for, at det rent faktisk er 140.000 arbejdspladser der står på spil, og at det derfor er en beslutning, der har stor betydning ikke alene for landbruget, men for beskæftigelsen, socialpolitikken og miljøet.
Ministerrådet skal ikke træffe afgørelse i sagen endnu, og det, rådsformanden har sagt her, lyder godt, men Ministerrådet må koordinere sit arbejde med Kommissionen, og det skal vide, at Kommissionen er utilbøjelig til at imødekomme anmodningen om, at der, før Kommissionen forelægger Rådet en så vidtrækkende beslutning, bør være en refleksions- og konsulteringsperiode, der giver den berørte sektor mulighed til at udtale sig. Det vil være helt uacceptabelt, om en sådan beslutning trækkes ned over hovedet på Andalucía, der er den største producent af olivenolie i Europa og i verden som helhed. Og det ville nærmest være en hån, hvis der i dette tilfælde - uvist af hvilken grund - ikke fastsættes en refleksions- og konsulteringsperiode, som det hidtil har været skik og brug i forbindelse med sådanne reformer.
Jeg takker rådsformanden mange gange for den udviste forståelse for problemets alvor.

Mitchell
Medlemmet har helt rigtigt forstået den indføling, som vi som formandskab har med den situation, hun skitserer. Rådet kan kun afgive en udtalelse på grundlag af et formelt forslag fra Kommissionen, hvorfor hun måske ønsker at tage spørgsmålet op over for Kommissionen? Andalusien vil blive hørt på sædvanlig vis som led i høringsproceduren med medlemsstaterne, for så vidt angår Rådet.
Men jeg vil gerne slutte med at forsikre det ærede medlem om vor forståelse og sympati for de problemer, hun giver udtryk for.

Formanden
Jeg vil gerne navnlig takke hr. Mitchell for nogle meget gode svar. De havde forberedt svarene vedrørende narkotika meget godt.
Hermed er spørgetiden afsluttet.
(Mødet udsat kl. 19.10 og genoptaget kl. 21.00)

Beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A4-0288/96 af Theato for Budgetkontroludvalget om udkast til Rådets forordning (EF, Euratom) om Kommissionens kontrol og inspektion på stedet med henblik på beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser mod svig og andre uregelmæssigheder (8055/96 - C4-0358/96-95/0358(CNS) - Fornyet høring); -A4-0313/96 af Bontempi for Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender om udkast til anden protokol, udarbejdet på grundlag af artikel K.3 i traktaten om Den Europæiske Union, til konventionen om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser (7752/96 - C4-0137/96-95/0360 (CNS)).
Theato
Hr. formand, mine damer og herrer, allerede igen to betænkninger om beskyttelse af EU's finansielle interesser på dagsordenen, vil De måske spørge. Skrider det så hurtigt fremad med bestemmelser til imødegåelse af svig og andre uregelmæssigheder med Fællesskabets penge? Nej, det modsatte er tilfældet!
Det går kun langsomt og besværligt fremad. Temaerne i min betænkning for Budgetkontroludvalget om kontrol og undersøgelser på stedet går tilbage til marts 1994. Allerede dengang opfordrede Parlamentet i en beslutning Kommissionen til at fremsætte forslag til mere gennemgribende foranstaltninger mod misbruget af fællesskabsbudgettet, herunder tillige kontrol på stedet. Et første skridt i den rigtige retning var forordning 2988/95, der trådte i kraft i december 1995. Spørgsmålet om Kommissionens kontrol på stedet stod imidlertid i vidt omfang åbent. Kommissionen foretog senere en forbedring med et andet forordningsforslag i begyndelsen af i år. I vor beslutning fra maj 1996 fandt vi forslaget som helhed tilfredsstillende; alligevel stillede vi 13 ændringsforslag, som Kommissionen for størstedelens vedkommende har indarbejdet. Jeg vil gerne udtrykkelig takke fru Gradin og hendes stab for disse bestræbelser.
Men så kom modstanden fra Rådet. På grundlag af Rådets ændringer af Kommissionens forslag og af Parlamentets udtalelse høres vi nu på ny. Jeg har taget disse kronologiske data med for at spørge, hvor længe Unionen og medlemsstaterne næsten passivt vil se på bedrageres gøren og laden, navnlig på det grænseoverskridende område, når de forholder sig så tøvende i deres lovgivning. Ifølge en beretning fra Kommissionen gik der sidste år 1, 1 mia ecu tabt for fællesskabsbudgettet på grund af ulovlige transaktioner. Tallene fra gråzonen er nok noget højere.
På den ene side lyder devisen: der skal spares og budgettet skæres ned. Netop det gør vi med førstebehandlingen af budgettet for 1997 i denne uge. På den anden side forsvinder store summer uretmæssigt, fordi de bestemmelser om beskyttelse, der skal til, ikke kommer ud af stedet.
Jeg vil tage et par punkter op fra det forslag, Rådet har forelagt. For det første henviser det til subsidiariteten. Den har Parlamentet aldrig anfægtet. Kommissionen skal kontrollere i forbindelse med grænseoverskridende uregelmæssigheder og dermed sikre samme grad af beskyttelse af fællesskabsbudgettet i alle medlemsstater. Et land kan endvidere anmode om en sådan kontrol. De tilfælde, som allerede sektorrelateret er underlagt EUeller national kontrol, berøres ikke heraf.
For det andet er kontrollen af administrativ art. Det bestrider vi ikke. Men det er vigtigt, at der for Kommissionens inspektører gælder de samme vilkår som for de nationale inspektører, det betyder især, at de i tilfælde af mistanke skal have adgang til alle oplysninger og lokaler og at deres administrative rapporter har samme juridiske beviskraft som de nationale forvaltningers. Det står i artikel 1, 7 og 8.
For det tredje: Af Parlamentets oprindelig 13 ændringer genfindes de 7 på tilfredsstillende måde i den nye tekst og yderligere 2 i betragtningerne. Man har ikke fulgt vort forslag om, at Kommissionen i hastetilfælde kan foretage uanmeldte kontrolbesøg for at undgå forsinkelser.
Vi kan imidlertid leve med den nuværende udgave, dersom Fællesskabets og de nationale kontorers samarbejdsvilje fører til praktiske og tilfredsstillende resultater.
Det fjerde punkt står imidlertid stadig åbent. Skulle den i artikel 5 og 7 sikrede adgang til oplysninger, bilag, lokaler etc. hos modtagere af penge fra EU blive nægtet, er der ikke fastsat nogen form for sanktioner, som f.eks. indefrysning af eller udelukkelse fra støtte. Her bliver vi nødt til at opretholde vort krav om forvaltningsretlige sanktioner og vi stiller derfor et ændringsforslag - for øvrigt det eneste. Det er nu op til Kommissionen at redegøre for, om den er rede til at forelægge et tilsvarende forslag for at få fjernet denne for os eklatante mangel.
Til det irske formandskab vil jeg gerne sige tak for dets åbenhed, som det har vist i mange samtaler og også i vort udvalg, hvad angår de problemer, der er. Det ville være at ønske, at det kan bringe spørgsmålet om kontrol på stedet til afslutning endnu i år.

Bontempi
Hr. formand, under forelæggelsen af denne betænkning, der vedrører den såkaldte anden protokol til konventionen om beskyttelse af finansielle interesser, som snarere burde kaldes protokollen om juridiske personers, herunder virksomheders, ansvar vil jeg sige, at jeg i dette øjeblik finder noget selvmodsigende i hele situationen, og at jeg mener at dele dette indtryk med mine kolleger. Mens jeg på den ene side positivt vurderer og følgelig finder den fremskyndelse, der i de seneste måneder - under de spanske, italienske og irske formandskaber, er sket med hensyn til bekæmpelsen af svig og kriminalitet takket være vedtagelsen af eller forslaget om nye instrumenter.
Jeg vil blandt disse instrumenter erindre om konventionen om beskyttelse af finansielle interesser fra sidste år, den første protokol om bestikkelse af udenlandske personer i offentlige hverv, valgte eller ikke, og de to forordninger, hvoraf den ene er til behandling her i aften, takket være det fremragende arbejde, der er udført af Udvalget og fru Theato som ordfører, dvs. konventionen om udlevering. Og visse af disse instrumenter er endda allerede også vedtaget i Rådet. Jeg erindrer tillige om den konvention om bestikkelse, der skal træde i stedet for den første protokol. På den ene side, gentager jeg, er jeg tilfreds, idet nogle af disse instrumenter, som f.eks. protokollen om bestikkelse og protokollen om juridiske personers ansvar ligeledes har stor fornyende rækkevidde og følgelig betydelig politisk værdi. For at give et eksempel, har OECD, Europarådet og andre internationale organisationer i længere tid krævet fastsættelse af regler, der hjemler straf for udenlandske tjenestemænd, der som bekendt ikke kan retsforfølges i vore lande, eller regler, som skal virke yderligere afskrækkende på virksomhederne. Selvom jeg derfor er tilfreds, er jeg mig stadig bevidst, at de valgte instrumenter er svage i institutionel henseende og meget vel kan vise sig virkningsløse. I denne forbindelse vil jeg gøre Kommissionen og tillige Rådet opmærksom på, at det måske er værre at lovgive uden herefter at sikre respekten for lovene end ikke at lovgive overhovedet. Lovgivning vækker nemlig forventninger, men tomrum giver derefter skuffelser.
Fra dette synspunkt er svagheden ved instrumenterne og konventionerne særdeles udpræget. Vi i Budgetkontroludvalget, Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og hele Parlamentet har erindret herom ved forskellige lejligheder. Den sammenlignende undersøgelse, der blev gennemført i 1996 af en ekspertgruppe af det europæiske retsområde, vedrørende den øjeblikkelige situation med hensyn til ratifikation af konventionerne om samarbejdet mellem domstolene giver et nedslående og bekymrende billede. Konventionerne er vedtaget i Europarådet, men kun sparsomt omsat i praksis på grund af manglende ratifikationer, og vi må endda betragte konventionen om genbrug fra 1990, hvor den blev vedtaget, som noget positivt, selvom den kun er blevet ratificeret af fem lande i Den Europæiske Union.
Konventionerne på det politiske samarbejdsområde - og dem har vi en lang række af - fra 1987 til 1991 er blevet vedtaget som store og vigtige konventioner vedrørende udlevering af domfældte, reglen om, at der kun kan ske retsforfølgning i én stat, forenklingen af fremgangsmåderne for udlevering, overførelse af straffesager, fuldbyrdelse af straffedomme afsagt i udlandet, godt nok, men ingen af disse konventioner er trådt i kraft. Og endvidere, for så vidt angår svig, har fru Theato netop sagt, og jeg vil gentage, at vi vel på det seneste har vedtaget betydelige konventioner, men vi må beklageligvis på baggrund af de tidligere erfaringer nære begrundet frygt for, at alt vil komme til at gå meget langsomt, og måske ikke kan blive omsat i handling. Dette giver mig anledning til min følelse af noget selvmodsigende. På den ene side er min vurdering positiv, men på den anden side er jeg meget betænkelig ved det valgte instrument.
I realiteten er det instrument, som i dag skal stemmes om, tilsyneladende af stor interesse, fordi det er fornyende, eftersom det er første gang man i en retsorden indfører princippet om et ansvar, som med rette her betegnes som strafferetligt eller administrativt, fordi landenes retssystemer er forskellige, og det er rigtigt at gå frem med forsigtighed, fordi der også er tale om juridiske, og ikke blot fysiske personer. Nogle af de europæiske lande har allerede straffelovgivning på området, andre har det ikke. Italien, Spanien, Grækenland og Belgien har ikke en sådan lovgivning, mens andre har forskellige former for straffebestemmelser. Jeg finder, at dette krav er modent til opfyldelse i et system med indbyrdes økonomiske forbindelser, i et system med organiseret kriminalitet, også på det økonomiske område, hvori man ikke kan slå sig til tåls med de virkninger, der kan opnås ved kun at straffe fysiske personer. Doktrinen nec societas delinquere potest vedrørende medskyldighed og tillige den betydning og den rolle, som virksomhederne kan spille, går tilbage til romerretten. Den, der har fulgt de forskellige bestikkelsessager i Europa, herunder sagerne i Italien, ved, at dette er et vigtigt punkt. I denne forbindelse har jeg fundet Rådets tekst velafbalanceret, således som også vi forsøger at være det i vor udtalelse. Af indlysende grunde kan man ikke mekanisk overføre de sanktioner, der er fastsat for fysiske personer, på juridiske personer. Det er vanskeligt at føre bevis for skyld og selve den præventive virkning for selskaber, der er dækket af forsikringer, kan være meget mindre. Men hvad mangler da i dette instrument? Der mangler den vigtige del, som udgøres af den indbyrdes bistand og det indbyrdes samarbejde mellem domstolene, og som er blevet stærkt beskåret.
Jeg ville også være enig i, at dette punkt tages op i et særligt instrument, under forudsætning af, at kommissær Kinnock straks fremsætter forslag herom. En henstilling herom er i de sidste dage fremkommet fra syv europæiske dommere. Denne har givet megen genlyd. Der er tale om en udtrykkelig og meget kraftig henstilling til alle institutionerne, herunder Fællesskabets, om at skabe et europæisk rum for en dømmende myndighed for bekæmpelse af kriminalitet og bestikkelse. Jeg er helt enig i denne henstilling, og jeg tror endda, at vi bør sørge for, at Parlamentet i samarbejde med Kommissionen lytter til disse dommere og giver dem tilstrækkeligt rum. Men Parlamentets krav skal følges op af regeringshandlinger. Jeg ønsker nemlig ikke efter ovennævnte beskæring, at et løfte om et fremtidigt instrument ikke bliver til noget. Vi må bekæmpe kriminaliteten ved at overlade retterne territoriale beføjelser, som de ikke har i dag. Som bekendt er direkte forbindelser mellem retterne umulig i visse lande, og sagerne skal meget ofte passere gennem administrative kontorer, hvilket betyder tab af måneder og endda år. Jeg mener ikke, at vi over for borgernes forventninger, og deres ret til sikre forhold fortsat kan tie og forholde os passive, da Europa også er en retsstat.
Jeg vil til slut minde om, at dette netop er grundlaget for de forslag om overgang til den første søjle, som vi har formuleret, og som er indeholdt i talrige akter vedrørende bekæmpelsen af svig. Jeg finder, at det med henblik på en mere retfærdig og effektiv bekæmpelse af svig er en ufravigelig betingelse både at gøre en politisk og kreativ indsats ved at give Fællesskabet kompetence og iværksætte en demokratisk underbygget og effektiv aktion. Jeg spørger mig selv, hvorledes det kan være muligt, at man udkaster fremragende ideer som denne uden dog at lade handling følge på konventionerne. En skuffelse af denne art kan bevirke, at det Europa, som i øjeblikket gennemlever en meget vanskelig fase, mister troværdighed.

Theato
Hr. formand, jeg vil gerne fremlægge Budgetkontroludvalgets udtalelse om Bontempi-betænkningen. Men først vil jeg gratulere hr. Bontempi hjerteligt med hans klare og modige betænkning, som han har udarbejdet med den ham egne grundighed.
Som jeg allerede sagde for lidt siden, er det en langvarig og også af stilstand præget vej, som Kommissionen, Parlamentet og navnlig medlemsstaterne går for at skabe en juridisk ramme for den strafferetlige beskyttelse af fællesskabsbudgettet.
Parlamentet har altid understreget, at det ville have foretrukket bestemmelser via et direktiv, da det er vanskeligt at opnå samme grad af beskyttelse gennem konventioner med tillægsprotokoller. Men da proceduren med konventioner nu er vedtaget, vil vi bidrage til, at den gennemføres inden længe. Som det femte rådsformandskab i træk ønsker jeg det irske rådsformandskab, at det med succes kan afslutte den her foreliggende anden tillægsprotokol til konventionen om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser. Hvornår ratificeringen af den samlede pakke sker i alle medlemsstater, vides desværre ikke.
Protokollen om juridiske personers strafferetlige ansvar kan kun accepteres af os som Rådets kompromis, hvis der ikke finder yderligere opblødninger sted. Dvs. at der skal foreligge bestemmelser om straf til fysiske personer, som på juridiske personers vegne begår ulovligheder i relation til fællesskabsbudgettet. Det må medlemsstaterne ikke ensidigt unddrage sig. Der skal være sanktioner i forbindelse med hvidvaskning af udbytte opnået ved svig - og der er for det meste tale om store beløb opnået ved international svig. Bestemmelserne om gensidig retshjælp og retligt samarbejde er skuffende. Det har hr. Bontempi allerede anført. Som mindstemål bliver vi nødt til at kræve, at Kommissionen juridisk i det mindste sikres udveksling af erfaringer med de nationale retsinstanser samt at der udarbejdes et register over retsforfølgning. Der skal endvidere skabes klarhed om et lands kompetencemæssige prioritet i sager om svig og Den Europæiske Domstols kompetence, og jeg understreger endvidere nødvendigheden af, at de enkelte staters domstole arbejder sammen indbyrdes.
Hvis den konsoliderede tekst vil blive vedtaget i den ånd endnu i år, ville vi i bekæmpelsen af svig komme et lille skridt længere.

Schulz
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil først på et punkt tilslutte mig fru Theato, nemlig takken til hr. Bontempi, som jeg vil føje en tak til fru Theato selv til. Det er jo altid en vanskelighed: man må ikke rose sig selv, men De er en lige så engageret kollega på det område, som jeg ikke så meget vil begrænse til den konventionstekst, vi har foran os. Da hr. Bontempi og ligeledes fru Theato her har nævnt en række punkter fra ordlyden, vil jeg på vor gruppes vegne fremsætte nogle principielle bemærkninger.
Jeg finder ikke en bemærkning om det fremskredne tidspunkt, hvorpå vi drøfter emnet, på sin plads, men derimod - lad mig udtrykke det urbant - om den beskedne opmærksomhed i Europa-Parlamentet, nemlig at det er meget betegnende - jeg vil ikke stå her og skælde kollegerne ud - for et emne, som ret beset kunne trænge til umådelig stor opmærksomhed, men i virkeligheden opfattes som et marginalt, som et teknisk problem.
Det er rigtigt, at det ikke kan få parlamentsmedlemmerne op af stolene, at vi her beskæftiger os med et udkast til en tør tekst. Det er ikke en af Parlamentets stjernestunder, at vi skal drøfte den anden tillægsprotokol, men det indhold, der tvinger os til at drøfte det, burde egentlig føre til, at alle alarmklokker ringede i alle politiske lejre i Parlamentet og i de nationale parlamenter og i regeringerne!
Jeg behøver egentlig ikke at sige det til dem, som er samlet i denne sal, og heller ikke at understrege det, De ved det alle: korruption og svig i den form, vi lærer den at kende i, i den stadig mere raffinerede form, vi støder på disse to fænomener i, er ikke længere blot kriminelle fænomener, som man skal bekæmpe ved hjælp af straffeog fællesskabsretten, de er i mellemtiden blevet til alvorlige trusler mod de demokratiske retsstrukturer ikke kun i Den europæiske Union, men også i dens medlemslande.
Hr. Bontempi henledte netop opmærksomheden på udviklingen i Italien. Den er kendt, også på grundlag af de italienske myndigheders, den italienske stats og den italienske offentligheds massive indsats mod, at korruption og svig breder sig til stadig flere områder af det offentlige liv. Men Italien er kun ét medlemsland i Den Europæiske Union, og det, der gør mig så betænkelig, er - jeg har allerede en gang sagt det her - at systematisk svig og systematisk korruption - som for øvrigt ikke kun kommer fra det kriminelle område, men absolut også fra det lovlige erhvervsliv og officielle statskontorer og støttes af dem - ikke længere er et rent italiensk fænomen, men er på fremmarch i alle Den Europæiske Unions medlemsstater, det bliver der blot ikke lagt så meget mærke til.
Når i et land som det, jeg kommer fra, bestikkelse, der udbetales, kan trækkes fra i skat, så at sige kan betragtes som en driftsudgift, som virksomheden bliver nødt til at betale for at få gennemført forretningen, er det spørgsmål på sin plads, om dermed porten ikke netop åbnes på vid gab for korruptionen! Så må man spørge, hvorfor Den Europæiske Unions største medlemsstat ikke for længst har sat en stopper for det, for vi kan på baggrund af en ikke-eksisterende harmoniseret strafferet drøfte det i Europa-Parlamentet så meget, vi lyster. Så længe de nationale påtalemyndigheder, så længe de nationale bestemmelser om strafferet og de nationale bestemmelser om f.eks. skatteret er, som de er, nytter det ikke noget! I mit land vil vi overhovedet ikke kunne bekæmpe det!
Når vi nu er ved de juridiske personer, vil jeg gerne henlede Deres opmærksomhed på specielt én ting: bekæmpelse af korruption og bekæmpelse af svig har også noget at gøre med den offentlige bevidsthed og med en personlig moralopfattelse. Når en ansat i et firma - det gjorde hr. Bontempi også opmærksom på i sin betænkning - bliver rost for at have halet en ordre i land til sit firma, koste, hvad det vil, under anvendelse af ligegyldigt hvilke midler, endog kriminelle, forstår jeg godt, at medarbejderen i firmaet, der er afhængig af sin løn, siger: «Jeg anvender endog sådanne midler for at sikre mit job.« Så længe firmaet som juridisk person ikke selv underkaster sig en moralkodeks, kan jeg ikke bebrejde den ansatte noget!
Derfor er det, der nu tilstræbes i den anden tillægsprotokol, et meget, meget vigtigt supplement ganske uanset det af hr. Bontempi anførte udgangsspørgsmål, som går tilbage til romerretten, hvad der skal tilføjes et retsbegreb ved indgangen til det 21. århundrede, nemlig at det ikke mere er en enkelt person alene, der bærer sig forkert ad, men at den struktur, der tilskynder ham til det, har mindst lige så stor skyld. Derfor håber jeg, at denne overvejelse kommer med i de nuværende konventioner!

Formanden
Jeg vil give Dem helt ret, hr. Schulz. Problemet består ikke kun i, at forhandlingen finder sted på dette tidspunkt, men også at den finder sted i en tom sal.

Chanterie
Hr. ordfører, ærede kolleger, i dag bliver vi nok en gang, som det allerede er blevet sagt af tidligere talere og de to ordførere, stillet ansigt til ansigt med den halvhjertede europæiske bedrageribekæmpelse. På den ene side behandler vi et forslag til forordning, med andre ord en foranstaltning inden for rammerne af den første søjle. På den anden side udtaler vi os om et forslag til en protokol, altså et retligt instrument fra den tredje søjles arsenal. Allerede under den forrige samling i Strasbourg rejste vi børster overfor denne irriterende tvetydighed, og dengang erklærede kommissær Gradin sig også enig i vort standpunkt. Tager vi de to betænkninger, der nu ligger til behandling, under eet, så får vi et tydeligt billede af det absurde ved en sådan hybrid ordning. Lad os sætte, at forordningen træder i kraft, og at UCLAF kontrollerer og verificerer en række virksomheders transaktioner ude i medlemsstaterne, altså på stedet. Hvis der så i bestemte tilfælde viser sig at være tale om grove forsømmelser eller alvorlige uregelmæssigheder, så vil det afhænge af den pågældende medlemsstats lovgivning og retspraksis, hvorledes der bliver grebet ind, og på hvilken måde der bliver afsagt dom og sker domfældelse. Men først og fremmest om der overhovedet bliver tale om retsforfølgning, og i hvilket omfang der idømmes straffe og bøder. To eksempler på forskellige situationer.
Det første eksempel. I visse lande er juridiske personer strafferetligt ansvarlige. I andre lande, såsom Belgien, er dette den dag i dag endnu ikke tilfældet. Her følger en behandling ved en civil eller administrativ domstol, eller man må påberåbe sig den fysiske persons strafferetlige ansvar.
Andet eksempel. I bestemte lande, blandt andet i Belgien, indeholder loven en nøje beskrivelse af hvidvaskning af penge, erhvervet ved svig. I andre lande er dette ikke tilfældet. Visse ting er altså tilladt dér, som ikke går an i Belgien. Disse forhold bliver simpelthen ikke betragtet som forseelse eller overtrædelse og bliver således heller ikke forfulgt eller straffet.
Denne forskel rejser en række problemer, nærmere bestemt når det drejer sig om den samme skadelige handling i relation til De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser, fordi så ville det, der er strafbart i det ene land, ikke være det i det andet, hvilket fører til en interessant valgmulighed for euro-svindlerne. Dette ikke-fiktive eksempel viser, at vi må se at nå frem til bedre ordninger, men jeg vil naturligvis ikke modsætte mig forordningen eller protokollen, således som de er blevet os forelagt i dag. Det er bedre, at vi gør dette her end ingenting. Men det er ikke nok.
Vores to ordførere, fru Theato og hr. Bontempi, har også allerede gjort dette helt klart, og jeg vil gerne gratulere dem med deres arbejde. Jeg bakker også de to udvalgs ændringsforslag op. Dog vil jeg gerne pege på et bestemt ømt punkt. Ordføreren, hr. Bontempi, ved godt, hvad det drejer sig om. Vi har drøftet dette i udvalget. I Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder nøjedes vi ikke kun med via ændringsforslag at skærpe den kompetente kommissærs og UCLAF's ansvarsområde. Vi udvidede og profilerede listen over sanktioner, men vi tilføjede også spørgsmålet om hvidvaskning af penge under en ganske bestemt afstemning, som jeg egentlig mener er tvivlsom. Der findes et direktiv om hvidvaskning af penge, og dette direktiv om hvidvaskning af penge dækker samtlige situationer, også behandlingen af juridiske personer, altså virksomheder. Jeg er bange for, at vi, at når vi nu medtager hvidvaskning i protokollen, så svækker direktivet, fordi direktivet er det stærkeste middel. Det hører under den første søjle.
Set i lyset af alt dette, så mener jeg, at vi også se at få det gjort klart, hvorledes Kommissionen stiller sig til juridiske personers strafansvar, især banker og andre finansielle institutioner og de eventuelle følger, også i tilfælde af bedrageri begået af andre juridiske personer, navnlig virksomheder og sammenslutninger.
Jeg vil gerne bede Kommissionen om at skabe klarhed og her i en redegørelse at gøre det klart for Parlamentet, hvilket valg man træffer, er det første eller tredje søjle.
Jeg vil endnu en gang give udtryk for min agtelse for de to udvalgs arbejde.

De Luca
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, hver dag bringer os nye eksempler på udbredelsen af svig i Europa. I de forløbne uger har vi hørt om anholdelse af en politisk personlighed i en af Den Europæiske Unions medlemsstater, som havde forfalsket fakturaer og besveget Kommissionen for visse beløb ved brug af fiktive aftaler inden for turistsektoren. Senere har vi hørt den alvorlige appel fra en dommerorganisation i Genève, der kræver et virkeligt internationalt samarbejde om bekæmpelsen af svig for at overvinde de nationale administrationers passivitet. Italien har f.eks. ført en intens kamp, navnlig på det strafferetlige område, mens andre lande ikke har gjort dette. Alt dette har skabt store uligheder. Situationen er derfor alarmerende, men det forslag til Rådets forordning, vi har liggende for os i dag, vil givet ikke kunne lette vore bekymringer. Først og fremmest må man bekæmpe svig strafferetligt på samme måde i alle unionslandene.
Som ordføreren, fru Theato, meget vel har forstået, er Rådets indstilling vedrørende kontrolforanstaltninger på stedet, der udføres af Kommissionen, udtryk for den tilbageholdenhed, der hersker. Rådet har nemlig forkastet Europa-Parlamentets vigtigste forslag vedrørende det centrale spørgsmål om sanktionerne, men tillægger dog Kommissionen visse beføjelser til at handle, når disse beføjelser blot er af administrativ karakter og strengt begrænses af subsidiaritetsprincippet. Rådet nægter nemlig at give nogen som helst form for sanktionsbeføjelser, fordi det i så fald ville give Kommissionen en kontrolbeføjelse, men herved berøves selve kontrollen enhver form for effektivitet.
Vi ønsker for vort vedkommende ikke at sætte spørgsmålstegn ved anvendelsen af subsidiaritetsprincippet, men på betingelse af, at det ikke udformes og fortolkes som en vetoret for medlemsstaterne. Subsidiaritet skal være noget mere for Fællesskabet og ikke noget der er rettet mod dette. Og så kan jeg, hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, ikke lægge skjul på en vis nedslåethed eller en vis uro ved endnu en gang at konstatere, at medlemsstaterne, som det så udmærket er fremhævet af hr. Bontempi, ofte koncentrerer deres kræfter om at hindre en styrkelse af Kommissionens beføjelser på dette område og mere i almindelighed vedrørende alt, hvad der har med bekæmpelsen af svig at gøre. Alle fordømmer svigen i ord, men kun få søger konkret at forebygge den. Der er ikke tale om spørgsmål af blot juridisk karakter, og ej heller om jalousi med hensyn til beføjelser, men om at lægge en reel politisk vilje for dagen til at fremme en effektiv kamp mod den svig, som er ved at tage overhånd.
Dersom der viser sig en skandale af europæiske dimensioner på grund af slet forvaltning af Unionens midler og på grund af den omsiggribende svig, vil den opbygning af Europa, som vi alle arbejder tålmodigt og ihærdigt for, komme i alvorlig risiko for skibbrud.

Mulder
Hr. formand, med rette har Parlamentet gjort meget ud af bedrageribekæmpelse. Jeg er af den opfattelse, at findes der eet politisk område, hvor vi virkelig kan indlægge os hæder, så er det her. Alt, hvad der sker i Europa, bliver i for høj grad associeret med forkert styring af penge. Dette må afgjort ændres. Jeg tror, at de emner, som vi drøfter her til aften, og jeg vil takke ordførerne for deres arbejde, jeg tror, at dette igen er et skridt i den rigtige retning. Det er godt, at UCLAF udstyres med de nødvendige hjælpemidler for at kunne gøre sit arbejde i alle medlemsstater og også således, at de på stedet kan undersøge alskens mistænkelige sager.
På dette område accepterer vi som Liberal Gruppe subsidiaritetsprincippet. Hvis medlemsstaterne kan gøre det, så må de det, og så er det en udmærket ting, at Kommissionens embedsmænd kan ledsage de nationale myndigheder, når dette er påkrævet.
Efter vor mening må man også beklage, og det har fru Theato også allerede sagt, at det ikke er muligt for Kommissionens embedsmænd at foretage uafhængige inspektioner. Det ville have været bedre, om dette havde været tilfældet. Nationale myndigheder må ikke have noget at skjule på dette område, og når en kommissionsembedsmand vil foretage en uafhængig undersøgelse af dette, så burde det kunne lade sig gøre.
Det er imidlertid ikke så forfærdelig afgørende i vore øjne, det er en skam. Det, der til gengæld er afgørende, er den manglende mulighed for at iværksætte sanktioner. Hvilken mening har det overhovedet at udfærdige regler, hvorom vi ikke kan sige, hvorvidt de bliver efterlevet eller ej. Og hvis de ikke bliver efterlevet, hvilken mening har det da, hvis man ikke har nogen sanktioner overhovedet til at straffe mennesker eller til at gribe fat om sagerne.
Desværre er der heller ikke i aften nogen tilstede fra Rådet til at fortælle, hvorledes man vil afhjælpe dette onde. Måske vil Kommissionen kunne give os en vis forklaring. Vi mener, at dette er en stor ulempe ved de nuværende forslag. Men man kan ikke få alting på een gang. Det er et skridt i den rigtige retning. Vi vil således støtte det, men der mangler stadig noget mere. I de kommende år håber vi, at der fra Parlamentets side vil blive taget større skridt i denne retning.

Tomlinson
Hr. formand, det siger sig selv, at jeg komplimenterer begge ordførere for to betænkninger, som støttes i hele Parlamentet.
Men som led i denne forhandling bør vi imidlertid sige, at forbrydelse og kriminalitet er to af de grundlæggende europæiske vækstindustrier i dag. Man kan ulovligt få et større og større udbytte af offentlige midler, og der er en lavere og lavere afsløringsprocent og, i nogle tilfælde, risiko for afsløring. Det er ved at blive så let at klare sig rigtigt godt på grundlag af kriminalitet på skatteydernes bekostning, at når vi taler om den jævne bane, kan man i forbindelse med særdeles mange aktiviteter, der modtager offentlig støtte, sige, at den jævne bane nu har fået krogveje.
Denne betænkning er særdeles vigtig, for selv om fru Theatos betænkning accepterer nogle af Rådets ændringer, må vi sige, at vi accepterer dem noget modstræbende, da vi ved, hvorfra de kommer.
Nærhedsprincippet: ja! Men hvis Rådet anvender nærhedsprincippet som det grundlag, hvorpå det forsvarer sit ret til ikke at gøre noget, er vi selvfølgelig nødt til at afvise det.
Administrative sanktioner: selvfølgelig kan vi sige ja! Men administrative sanktioner uden straf er ingen sanktioner.
Det, vi ser i aften - og det er det eneste, jeg ønsker at bruge mine to minutter til at sige - er den foragt, som Rådet nærer for Parlamentets synspunkter. Det mener tydeligvis, at disse to vigtige forhandlinger kan finde sted, uden at så meget som en laverestående funktionær fra Rådet kommer her og gør sig notater, som han i det mindste kunne foregive, at han videregiver til sine chefer. Det er et udtryk for foragt for Parlamentet, og det bør siges helt klart, at Parlamentet fortsat vil gå videre, end disse betænkninger giver os mulighed for. Det er på det grundlag, vi støtter begge betænkninger i aften.

Rosado Fernandes
Hr. formand, hr. kommissær, jeg er efterhånden blevet et kendt ansigt ved disse aften- og nattemøder, hvor der, måske fordi natten symbolsk er forbundet med svig og ran, er så få medlemmer til stede.
Både Bontempi-betænkningen og Theato-betænkningen er præget af et dybt engagement i at finde en overbevisende løsning til bekæmpelse af den organiserede kriminalitet. Til hr. Bontempi vil jeg dog, uden at prætendere at være Gaio eller Justinian, sige, - efter at have læst følgende citat i hans betænkning: «fællesskaber kan ikke begå svig«, - at problemet i dag består i, at: «staten kan rent faktisk gøre sig medskyldig i bedrageri«.
Det store problem i Europa er i øjeblikket, at på trods af hele det retsmaskineri, som kan stables på benene, klynger de offentlige forvaltninger sig til subsidiaritetsprincippet for ikke at måtte give afkald på det prærogativ, de har med hensyn til enten at samarbejde direkte eller at undlade at bekæmpe kriminaliteten. Set i et filosofisk og politisk lys er der tale om en dramatisk krise i retssystemet, en vidtrækkende krise i retsplejesystemet, som har ført til, at der på grund af manglende justits på andre områder er arrangeret den største demonstration i efterkrigstidens nyere historie.
Vi er alle forbundet i denne kamp. Hvis der ikke findes en deontologisk kodeks med et retligt fundament, som staterne af fri vilje retter sig efter, og hvis der ikke inden for pressen findes journalister, som accepterer en deontologisk ramme, er det ikke muligt at bekæmpe hverken den dårlige presse eller det udbredte samarbejde med omertá, med den organiserede kriminalitet.
Med disse overvejelser slutter jeg mit indlæg, idet jeg ønsker de to ordførere den største succes med resultaterne af deres indsats; de skal vide, at de i mig har en stor beundrer.

Neil Kinnock
Hr. formand, det vil allerede være klart for Dem, at vi har fået forelagt to fortrinlige betænkninger, som begge behandler det afgørende spørgsmål om, hvordan skatteydernes interesser kan beskyttes. Desværre er der ikke flere skatteydere her i aften, men alligevel er jeg sikker på, at arbejdet kan udføres samvittighedsfuldt, selv om de har trukket sig tilbage for at gå i seng.
For det første skal fru Theato komplimenteres for, at hendes betænkning om kontrol på stedet til bekæmpelse af svig er klar og konstruktiv. Den tekst, som Rådet i princippet opnåede enighed om i juni, som det vil være Parlamentet bekendt, er resultatet af en betydelig indsats fra Kommissionens, Rådets og navnlig det italienske formandskabs side for at få dette spørgsmål afsluttet med et vellykket resultat. Jeg mener, at det for en stor del imødekommer de væsentlige bekymringer, som Parlamentet gav udtryk for i maj i år, og som der er henvist til under denne forhandling.
Det er helt klart vigtigt, at denne tekst hurtigst muligt gennemføres i praksis, og så snart Parlamentet har vedtaget sin holdning, skulle Rådet kunne vedtage teksten tids nok til, at forordningen kan træde i kraft den 1. januar næste år. Denne nye forordning vil gøre det muligt for Kommissionens inspektører, der har med bedrageribekæmpelse at gøre, at gennemføre mere effektive undersøgelser. Den vil medføre et ensartet beskyttelsesniveau for Fællesskabets finansielle interesser overalt i Unionen. Denne bestemmelse om en ensartet beskyttelse af budgettet er et nyt element i Unionens strategi for bedrageribekæmpelse, og med tiden vil den klart i vidt omfang forbedre kontrollen.
I forordningen bekræftes det, at medlemsstaterne har et centralt ansvar for at forebygge uregelmæssigheder, og den giver medlemsstaterne mulighed for at forberede denne kontrol, sammen med Kommissionen - en tilgang, som klart er i overensstemmelse med den partnerskabstilgang, der er indeholdt i Kommissionens strategi for bedrageribekæmpelse. Kommissionens inspektører vil være i stand til at gennemføre kontrollen direkte hos økonomiske aktører, og de får adgang til oplysninger på samme vilkår som de nationale inspektører, et forhold, som fru Theato understregede meget kraftigt i sit indlæg. Rapporterne vil på lige fod med de rapporter, de nationale inspektører har udarbejdet, udgøre gyldige bevismidler i retlige procedurer.
Jeg kan tilføje, hr. formand, at UCLAF nu er i gang med at undersøge effektiviteten af alle instrumenter og procedurer, der er til rådighed på nationalt plan til at beskytte Fællesskabets finansielle interesser. Resultatet af dette arbejde vil blive forelagt næste år.
Som det sikkert er bekendt, foreslår Parlamentet, at der indføres en eller anden form for sanktion mod aktører, som nægter at samarbejde med Kommissionens inspektører eller nægter at give dem adgang til oplysninger. Vi er klart ikke afvisende over for formålene med dette ændringsforslag. Men da kommissær Gradin og kommissær Liikanen har iværksat projektet vedrørende sund og effektiv finansiel forvaltning, SEM 2000, er det klart, at spørgsmålet om sanktioner nu behandles meget aktivt i fællesskab med medlemsstaterne, og dette står klart også i direkte forbindelse med retten til at foretage kontrol og revision samt sanktioner. Jeg er derfor sikker på, at vi vil være i stand til at finde løsninger som led i SEM 2000, som forhåbentlig vil imødekomme de bekymringer, som fru Theato giver udtryk for.
Som svar på det specifikke og vægtige spørgsmål, hun tog op i sit indlæg, nemlig med hensyn til et forslag fra Kommissionen om administrative sanktioner, kan jeg klart sige, hr. formand, at Kommissionen vil lade indholdet i det af fru Theato stillede ændringsforslag indgå i sit arbejdsprogram for 1997 vedrørende bedrageribekæmpelse. Kommissionen støtter som sagt fuldt ud ånden i ændringsforslaget, og grunden til, at vi ikke tager det op nu, er ganske enkelt, at der er behov for at finde frem til en retlig bestemmelse, hvorved Kommissionen fuldt ud kan udøve sine beføjelser til at udføre kontrolforanstaltninger, en målsætning, som jeg er sikker på, at fru Theato og hendes kolleger støtter til fulde.
Nu til Bontempi-betænkningen om udkast til anden protokol til konventionen om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser. I henhold til bestemmelserne som led i den tredje søjle høres de ærede medlemmer af rådsformandskabet og ikke at Kommissionen, og den tekst, som Parlamentet er blevet hørt om, afspejler et foreløbigt kompromis, der blev opnået ved afslutningen af det irske formandskab, med nogle yderligere ændringer. Men i Rådet for Retlige og Indre Anliggender i juni blev der fra Kommissionens side, som var repræsenteret af fru Gradin, insisteret på, som kun fru Gradin kan gøre det, at Parlamentet høres. Det glæder mig derfor at fremsætte mine bemærkninger vedrørende betænkningen. Formandskabet skal klart skulle fremsætte sine egne bemærkninger, når det får lejlighed dertil.
Generelt ser Kommissionen med stor tilfredshed på hr. Bontempis betænkning. Vi kan støtte de fleste af ændringsforslagene, selv om jeg har nogle mindre betydelige bemærkninger til nogle få af dem. Den omstændighed, at vi støtter de forskellige ændringsforslag, har desværre ikke samme betydning i forbindelse med den tredje søjle som i forbindelse med den første søjle, som det vil være Parlamentet bekendt. Der findes intet initiativmæssigt monopol. Kommissionen kan kun love, at den vil argumentere bedst muligt for de ting, der accepteres i aften. Jeg er sikker på, at de ærede medlemmer vil forstå dette.
Vedrørende titlen, ændringsforslag nr. 1, er det Kommissionens opfattelse, at det er bedre, at vi holder fast ved de mere generelle bestemmelser i det oprindelige forslag. Vi glæder os over ændringsforslag nr. 2 vedrørende en særskilt retsakt om retligt samarbejde. Dette var et vigtigt element i Kommissionens oprindelige forslag, men det er nu blevet opgivet under Rådets forhandlinger. Som det måske er de ærede medlemmer bekendt, er Rådet for øjeblikket ved at behandle en horisontal retsakt, som sigter mod en forbedret gensidig retshjælp. Men jeg kan ikke udelukke muligheden af, at der fortsat vil være behov for en særskilt retsakt i forbindelse med svig til skade for fællesskabsbudgettet, navnlig når det drejer sig om at definere en særlig rolle til Kommissionen som led i det retlige samarbejde.
I ændringsforslag nr. 3 gøres der med rette opmærksom på vedtagelsen af protokollen om bestikkelse som det relevante tidspunkt. Ændringsforslag nr. 4 imødekommer vore bekymringer med hensyn til behovet for, at alle former for juridiske personer, der begår svig, er omfattet. Men dette spørgsmål er tilsyneladende i vidt omfang reguleret i de nationale bestemmelser, og for at respektere nærhedsprincippet tror jeg ikke, at det er et område, som Kommissionen bør vove sig ind på. Vi foreslår derfor, at teksten forbliver, som den er.
I ændringsforslag nr. 5 defineres anvendelsesområdet i titlen, og vi er enig med hr. Bontempi heri og i ændringsforslag nr. 6 og 7. I sidstnævnte fastsættes der med rette straffe- eller forvaltningsretlige sanktioner, når en virksomhed mangler en tilstrækkelig organisation, tilsyn eller kontrol og derved udsætter sig selv for en svigagtig adfærd. Ændringsforslag nr. 8 frembyder ikke noget problem for os, og vi kan også acceptere ændringsforslag nr. 9. Vi ser navnlig med tilfredshed på, at svigagtige virksomheder udelukkes fra at deltage i offentlige licitationer. Men vi ser intet formål med at begrænse anvendelsen af opløsning efter retskendelse til virksomheder, hvis væsentlige virke er svigagtige aktiviteter. I alvorlige tilfælde kan det være nødvendigt at lukke og omstrukturere enhver form for virksomhed, der gør sig skyldig i svig. At udelukke en vigtig svigagtig adfærd fra opløsning efter retskendelse forekommer os at være temmelig svagt.
Vi kan acceptere ændringsforslag nr. 10 og 11, som lader de artikler i forslaget udgå, der er taget op andre steder i teksten. Ændringen af afsnit III, som hr. Bontempi foreslår i ændringsforslag nr. 12, præciserer helt klart indholdet, men vi mener ikke, at dette er absolut nødvendigt på baggrund af præciseringen i den efterfølgende tekst. Vedrørende ændringsforslag nr. 13 er Kommissionen fuldstændig enig i behovet for at konfiskere udbyttet af svig og træffe sikkerhedsforanstaltninger. Men problemet er for størstedelens vedkommende allerede løst i den tekst, som Rådet er ved at behandle.
Vi støtter også kravet om fuld overførsel af udbyttet af svig til fællesskabsbudgettet. Men dette spørgsmål kunne i givet fald løses bedre som led i regnskabsafslutningen i henhold til de normale budgetbestemmelser i stedet for som led i dette instrument under den tredje søjle. Ændringsforslag nr. 14 vedrører hvidvaskning af penge og udbytte opnået gennem svig. Ændringsforslaget indeholder i realiteten en mindre lempelse ved kun at tale om sanktioner i forbindelse med grove tilfælde af bestikkelse. Kommissionen er stadig af den opfattelse, at alle tilfælde af bestikkelse er grove og bør gøres til genstand for sanktioner. Vi er selvfølgelig enige i, at juridiske personer bør holdes ansvarlige for hvidvaskning af penge, men den foreslåede tekst undersøges stadig nøje af vor juridiske tjeneste og kan frembyde nogle problemer.
Ændringsforslag 15 indeholder ideen om gensidig bistand i forbindelse med iværksættelsen af sanktioner. Den gensidige bistand foregår selvfølgelig normalt inden retssagerne. Iværksættelsen af sanktioner er medlemsstaternes anliggende, og vi foreslår, at det forbliver således. Må jeg minde de ærede medlemmer om, at vi i forordningen om kontrol på stedet nu har mulighed for at kontrollere, at medlemsstaternes foranstaltninger til at beskytte budgettet er ensartede. Det betyder, at medlemsstaterne skal tilvejebringe sammenlignelige afskrækkelsesmidler, og det skulle efter vor opfattelse tilvejebringe et sikkerhedsnet.
I ændringsforslag nr. 16 og 17 udvides svig til at omfatte bestikkelse, og det accepterer vi gerne. Ændringsforslag nr. 18 og 19 vender tilbage til anmodningen om retligt samarbejde i forbindelse med spørgsmålet om de kompetente myndigheder. I ændringsforslag nr. 19 foreslås det endog, at afdelingen for koordinering af bedrageribekæmpelse skal have en særlig rolle, og at fru Gradin som kommissær med ansvar for svig udnævnes til mægler.
Jeg har lov til at sige, at fru Gradin selvfølgelig er meget beæret over forslaget, men hun mener også, at det næppe er realistisk i denne fase af drøftelserne. Men hr. Bontempis forslag rejser et reelt spørgsmål. Medlemsstaterne er i stigende grad i gang med at oprette deres egne specialiserede nationale organer, som skal tage sig af svig til skade for Fællesskabets budget. Enheder som Guardia di Finanzia, OECD, DEFO i Belgien og den nyligt oprettede ICLAF i Frankrig vil have behov for en privilegeret kontaktperson på kommissionsplan. Det kunne være hensigtsmæssigt at gøre sig nærmere overvejelser om, hvordan der kan skabes en retlig ramme til hurtige og effektive kontakter mellem afdelingerne for bedrageribekæmpelse i medlemsstaterne og afdelingen for bedrageribekæmpelse i Kommissionen. I praksis foregår arbejdet glat og effektivt på et uformelt grundlag, men en formel ramme kunne blive nødvendig. Jeg kan love Parlamentet, at Kommissionen vil gøre sig nærmere overvejelser om dette spørgsmål på en meget konstruktiv måde.
Det er klart, at ordførerne fortjener stor anerkendelse for deres betænkninger. Kommissionen har virkelig brug for støtte på dette yderst vanskelige og komplekse område med retligt og strafferetligt samarbejde. Vi mener, at både hr. Bontempis og fru Theatos betænkninger har tilvejebragt netop den form for velunderbygget støtte, som Kommissionen ønsker. Jeg takker dem, og jeg takker også Parlamentet for dets store tålmodighed med det, der nødvendigvis har været en meget omfattende redegørelse fra Kommissionen.

Theato
Hr. formand, jeg vil gerne takke kommissæren hjerteligt for de særdeles klare ord. Det punkt, der flere gange er blevet nævnt i forbindelse med min betænkning, en gang af mig og dernæst af andre talere, vedrørte sanktioner i de tilfælde, hvor Kommissionens tjenestemænd i forbindelse med kontrol nægtes adgang til lokaler og oplysninger.
Det er ikke muligt at få sanktionerne med her i dette forslag til forordning; vi agter heller ikke at forsinke det. De har, hvis jeg har forstået Dem ret, gjort det meget klart, at Kommissionen efterfølgende vil indføje denne bestemmelse inden for rammerne af SEM 2000 for her at sørge for sanktioner. På det punkt har jeg forstået Dem ret; det har nemlig indflydelse på det ændringsforslag, jeg har stillet her til dette forslag til forordning. Hvis De kan bekræfte det over for mig endnu en gang, ville det være mig til stor hjælp.

Neil Kinnock
Jeg kan bekræfte, at det ærede medlem har tolket Kommissionens motiver og også mål korrekt. Det er vor opfattelse, at tingene bør ses i et meget omfattende og stringent perspektiv, og inden for de beføjelser, vi har, vil vi gerne forsøge at sikre, at vi når de samme mål som dem, det ærede medlem ønsker.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 10.00.

Udstyr på skibe
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A4-0294/96) fra Udvalget om Transport og Turisme om Rådets fælles holdning fastlagt med henblik på vedtagelse af Rådets direktiv om udstyr på skibe (C4-0370/96-95/0163(SYN)) (Ordfører: Kaklamanis).

Kaklamanis
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, det spørgsmål, vi drøfter her, drejer sig om udstyr på skibe. Det har at gøre med sikkerhed til søs, sikkerhed på skibe og arbejdstagernes sikkerhed på skibene. Det er et meget aktuelt spørgsmål, som ofte har været helt akut - jeg tænker her på de seneste forlis, som vi har talt så meget om både i udvalget og i plenum. Der findes beslutninger om dette spørgsmål, truffet inden for rammerne af Den Internationale Søfartsorganisation, men de har ikke været tilstrækkelige. Formålene med det direktiv, vi behandler her, er følgende: 1) at forbedre sikkerhedsniveauet på skibe, der sejler til og fra havne i Den Europæiske Union; 2) at fremme integrationen af det indre marked gennem sikring af et højt og ensartet niveau for kvaliteten af det udstyr, som disse skibe medfører; 3) at undgå, at dette udstyr skader de europæiske skibes konkurrencedygtighed. Endelig har vi også ønsket at beskytte havmiljøet via en fornyelse og forbedring af skibenes udstyr. Vi nåede ikke frem til en færdig tekst, sådan som alle i Transportudvalget havde ønsket det; men der er ingen tvivl om, at denne tekst vil betyde en væsentlig forbedring af de nuværende forhold. Den endelige tekst er resultatet af et kompromis med Rådet og Kommissionen. Jeg vil bede den kommissær, der er til stede her, hr. Kinnock, - en kommissær, der både forstår at tale og at lytte - om at overbringe vor tak til Kommissionens ansvarlige direktorat for det gode samarbejde, vi har haft. Der var imidlertid tre punkter i den endelige tekst, som vort udvalg, Transportudvalget, ikke kunne acceptere, fordi de ikke levede op til eller var i direkte modstrid med Parlamentets faste principper. På disse tre punkter har vi genfremsat ordførerens, undertegnedes, ændringsforslag, som er vedtaget af alle medlemmer af Transportudvalget; det ville glæde mig meget, hvis det samme sker i morgen her i plenum.
Jeg tror ikke, jeg behøver gå i detaljer med denne betænkning, dels fordi de er meget tekniske, men også fordi de kolleger, der gør mig den ære at være til stede her i aften, sandsynligvis, så vidt jeg kan se, er bedre inde i sagen, end jeg er som ordfører, eftersom de er ældre og mere erfarne medlemmer af Europa-Parlamentets Transportudvalg. Jeg håber, at betænkningen med hjælp fra Kommissionen - og vi forventer en del af kommissær Kinnock - vil være et lille bidrag til bestræbelserne på at forbedre sikkerheden til søs, sikkerheden på skibene og arbejdstagernes sikkerhed på skibene, så vi ikke skal sørge over forlis så ofte, som det var tilfældet i det forgangne år.

Sindal
Hr. formand, hr. kommissær, kolleger, igen i dag kan vi her i Parlamentet med tilfredshed være med til at fremme sikkerheden i de europæiske farvande. Parlamentet og Transportudvalget har et medansvar og føler en stolthed over at have deltaget i udformningen af mange direktiver gennem de mange betænkninger om sikkerhed til søs. Lad mig i den anledning mindes min kollega, som i sin tid skrev den betænkning om sikkerhed til søs, som har været manual for det, vi i dag beskæftiger os med.
Der er bred enighed om, at dette direktiv skal blive til noget fornuftigt både i Kommissionen, Rådet og i Parlamentet. Nogle medlemslande har stadig svært ved at sætte sikkerheden øverst på dagsordenen og er mere optaget af konkurrencemæssige vilkår. Men, kære kolleger, det går fremad og ikke mindst på grund af dette Parlaments engagement.
Jeg behøver ikke i dette forum at nævne skibsnavne eller fortælle om tragedier for at lette forståelsen for dette direktiv. Vi har for det første en juridisk ramme. Vi har for det andet en harmoniseringsopgave, standardisering. De to ting kan for mange være meget tekniske og ikke politiske. Vi skal for det tredje løfte denne opgave, således at internationale testmetoder bliver anvendt. For det fjerde er det vigtigt, at samme direktiv finder international anvendelse, og her tænker jeg på, at den europæiske søfart er global. Derfor er det væsentligt, at Kommissionen sørger for - hvad jeg ved, den gør, og jeg ved, at kommissær Kinnock arbejder med det - at IMO også inddrages i den videre udvikling. For det femte er det vigtigt, at der i direktivet kan inkorporeres, adopteres eller hvad man nu vil bruge af ord, nye forbedringer, så vi ikke afskærer os fra en udvikling.
Til slut vil jeg sige, at jeg måske modsat ordføreren er glad for disse ændringsforslag, der har været stemt igennem Parlamentet, og jeg vil gerne lykønske ordføreren for hans samarbejdsvilje. Jeg tror, at det er en god betænkning. Jeg håber, at den også kan gennemføres i medlemslandene, når vi engang har fået den vedtaget. Vi er jo ofte i den situation, at gennemførelsen halter bagefter. Min slutbemærkning til kommissæren skal være, at jeg tror, at alt det, der hedder sikkerhed til søs eller sikkerhed inden for transport, skal være noget, vi holder Ministerrådet fast på i fremtiden.

Watts
Hr. formand, jeg vil gerne udtrykke stor tilfredshed med dette forslag til et direktiv om udstyr på skibe som endnu et væsentligt fremskridt til forbedring af sikkerheden til søs i Den Europæiske Union. Vi kan ikke stærkt nok understrege behovet for sådanne foranstaltninger. Skibskatastrofer har medført tragiske tab af menneskeliv i det seneste årti - over 12.000 menneskeliv er gået tabt til søs. Disse mange ulykker har fået os i EU til at prioritere sikkerheden til søs i et forsøg på at forhindre, at der igen sker sådanne tab af menneskeliv.
Dette forslag er derfor glædeligt, da det er den første fællesskabslovgivning, som vedrører effektiviteten af udstyr på skibe. Der hersker ingen tvivl om, at sikkert og pålideligt udstyr kan være et af de væsentligste elementer, som i fremtiden kan forhindre tragedier til søs, og jeg håber, at dette direktiv vil gøre netop dette.
I direktivet tages der to væsentlige spørgsmål op: Det ene vedrører i udstrakt grad standarder for alt udstyr på skibe, og det andet sikrer, at de organer, der er udpeget til at foretage kontrol, kan nå op på de høje niveauer, vi kræver.
Jeg nævner et eksempel fra min valgkreds, da det meget godt viser, at der er et presserende behov for dette direktiv. Jeg henviser selvfølgelig til den kontrol, som de britiske søfartsmyndigheder tidligere på året foretog i Dover af ro-ro-fartøjet Stena Invicta . Evakueringen, som fandt sted i perfekt dagslys, mislykkedes på grund af fejl i vigtige dele af skibets udstyr. Frem for alt lykkedes det ikke en ud af fem redningsflåder på den pågældende roro-færge at blive pustet op. Dette forsinkede evakueringen under perfekte forhold for personerne om bord på færgen i mere end 20 minutter. Tænk, hvad der kunne have været sket, hvis det havde været i hård sø midt om natten. Dette var en øvelse. Næste gang kunne det være alvor.
Jeg glæder mig derfor særdeles meget over, at der med dette forslag, som f.eks. omfatter oppustelige redningsflåder, vil blive håndhævet høje standarder i hele Den Europæiske Union og forhåbentlig i Det Forenede Kongerige og i min valgkreds og i Dover.
Jeg vil da også gerne høre kommissærens kommentarer til den pågældende øvelse som led i dette forslag, som klart fastsætter høje standarder for vigtigt udstyr, såsom oppustelige redningsflåder.
Vi kan ganske enkelt ikke længere tolerere en ligegyldig holdning til sikkerheden til søs fra nogen medlemsstats side.
Jeg vil gerne slutte med at takke ordføreren, hr. Kaklamanis, hvis betænkning i vidt omfang vil bidrage til sikkerheden på alle vore skibe.

Sarlis
Hr. formand, jeg henvender mig til Dem for at protestere over den ukorrekte stavemåde på skiltet på tolkekabinen, hvor accenten er placeret over den forkerte stavelse, og jeg vil bede Dem sørge for, at det bliver rettet så hurtigt som muligt. Der var som bekendt også stavefejl i Bruxelles, så vi er nødt til også at rette dem her.
For nu at komme til sagen vil jeg sige, at vi er enige i den fælles holdning, der er lagt frem til behandling og vedtagelse i Parlamentet. Vi er også enige med ordførerens bemærkninger og ændringsforslag, og jeg vil stærkt opfordre Kommissionen og kommissær Kinnock personligt til at arbejde for, at disse få ændringsforslag, som jeg håber Parlamentet vil vedtage i morgen, accepteres både af Kommissionen og senere af Rådet. Det er faktisk en bemærkelsesværdig fælles holdning; Kommissionen har bidraget til den, Parlamentet har bidraget, og jeg må indrømme, at Rådet også har bidraget til, at vi har kunnet nå til dette heldige resultat.
Jeg vil nu benytte mig af lejligheden til at gøre opmærksom på, at sikkerhed inden for skibsfarten er en sag, der ikke kan udnyttes til at nå andre mål. Sikkerhed inden for skibsfarten er et mål i sig selv, det er et helt selvstændigt spørgsmål, og vi har alle pligt til at sørge for sikker skibsfart for at redde liv og gods. Men jeg må understrege, at sikkerhed inden for skibsfart ikke bør bruges som påskud til at indføre foranstaltninger, der ikke har nogen tilknytning hertil. Og hvis jeg skal forklare disse generelle bemærkninger lidt nærmere, må jeg gøre opmærksom på, at nødvendigheden af at sørge for sikkerhed inden for skibsfarten - en nødvendighed, ingen vil betvivle - i Deres meddelelse om den »maritime strategi« udnyttes til at gennemføre løsninger, der f.eks. har med skibsregistre at gøre. Der står ingen steder, undtagen i Kommissionens egne dokumenter, at regler - i dette tilfælde et direktiv - vedrørende de nationale skibsregistre kan kædes sammen med spørgsmål, der vedrører skibsfartssikkerhed. Men det er selvfølgelig ikke noget, vi skal drøfte nu. Jeg håber, at vi i næste mødeperiode og i de følgende mødeperioder vil få lejlighed til at drøfte denne selvmodsigende tekst - undskyld mig udtrykket, hr. kommissær - som jeg håber vil kunne forbedres med en debat og en dialog.

Jarzembowski
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg kan egentlig kun bekræfte det og derfor vil jeg udelade halvdelen af mit indlæg. Der er allerede sagt så meget godt og rigtigt, at det ville være forkert at gentage det. Jeg mener, at det først og fremmest gælder om, at ikke blot alle EU-medlemsstater underskriver IMO-bestemmelserne, men at de også anvendes ens. Det er det afgørende med henblik på beskyttelse af mennesker og miljø og - jeg tror, min danske kollega er enig med mig - tillige til indførelse af lige konkurrencevilkår i alle dele af Fællesskabet. Det er også i overensstemmelse med industriens ønsker.
Derfor er Kaklamanis-betænkningen en udmærket betænkning, og derfor vil jeg indskrænke mig til ændringsforslag 1. Efter min ringe mening er begrundelsen for ændringsforslag 1 lidt uheldig. Når vi kræver, at sætningen »Denne bestemmelse gælder ikke for radiokommunikationsudstyr« skal udgå, drejer det sig ikke om at tage kontrollen med radioudstyr ud af direktivet. Det fremgår helt entydigt af bilagene, at også radioudstyr skal kontrolleres. Det drejer sig snarere om, at vi ikke vil have flere procedurer ved siden af hinanden, men én ensartet fornuftig kontrolprocedure, som hjælper os til at undgå bureaukrati og dermed gøre en procedure mulig, der er fair både for værftsindustrien og for rederierne.
Jeg håber derfor uanset begrundelsen for ændringsforslag 1, at De, hr. kommissær, vil gå ind for ændringsforslag 1 med den rigtige begrundelse, som De sikkert kender. Jeg vil ikke så gerne opleve det, vi desværre kom ud for i forbindelse med lufthavnspersonale, at vi i Parlamentet bestræbte os meget på at udarbejde fornuftige ændringsforslag, som Kommissionen kunne støtte, og Kommissionen dernæst ikke fremlagde et eneste af vore ændringsforslag for Rådet. Og dog - ét fremlagde den, men et ubetydeligt et.
Derfor håber jeg, hr. kommissær, at De går ind for de tre beskedne, men klare ændringsforslag fra Parlamentet og også vil støtte dem i Rådet. Netop ændringsforslag 1 skal bidrage til forenkling, harmonisering og til skabelse af en fornuftig rammebetingelse for værftsindustrien og rederierne. Jeg er spændt på, om De denne gang vil følge Parlamentet.

Neil Kinnock
Det glæder mig at bemærke støtten fra Udvalget om Transport og Turisme til den fælles holdning vedrørende direktivet om udstyr på skibe. Jeg er enig i, at det er en klar forbedring i forhold til det oprindelige forslag. Det glæder mig også at kunne støtte ændringsforslag nr. 1, da det er ordene, der er indeholdt i ændringsforslaget, og ikke nødvendigvis begrundelsen, som lovgivningen skal tage hensyn til. Vi støtter og accepterer derfor ændringsforslaget som stillet af udvalget, eftersom man derved vil undgå en unødvendig anvendelse af overlappende bestemmelser på det samme radiokommunikationsudstyr uden på nogen måde at bringe sikkerheden i fare.
Men jeg beklager at sige, at de to øvrige ændringsforslag ikke kan accepteres af stort set proceduremæssig årsager, som jeg ikke tror, at Parlamentet ved nærmere eftertanke vil finde noget at indvende imod.
Jeg sagde under førstebehandlingen, at princippet om de bemyndigede organers uafhængighed vil blive fastsat i foranstaltningens bilag C. Det er det, der er sket i den fælles holdning, hvori det bestemmes, at et bemyndiget organ skal være uafhængigt og ikke må være kontrolleret af producenter eller leverandører. I ændringsforslag nr. 2 gentages dette krav blot, og det er efter vor opfattelse en unødvendig gentagelse af de bestemmelser, der allerede er fastsat i bilag C. Jeg opfordrer derfor Parlamentet til endnu en gang at se på ændringsforslag nr. 2 og bilag C og selv se, at der fuldt ud er taget højde for dets anliggender.
Med hensyn til ændringsforslag nr. 3 er jeg ved at ændre den form for udvalg, der henvises til i den fælles holdning. Jeg må blot minde Parlamentet om, at i alle fællesskabsbestemmelser om sikkerhed til søs er der nedsat forskriftsudvalg. Den fælles holdning viderefører blot en fast praksis, som jeg håber, at Parlamentet også vil støtte.
Jeg afslutter med at takke Parlamentet for at støtte denne nye foranstaltning, som udgør endnu et vigtigt skridt mod en større sikkerhed til søs. Som hr. Watts sagde i sit indlæg, er ethvert sikkerhedsmæssigt smuthul, der lukkes via den lovgivning, der udarbejdes af Parlamentet og Fællesskabet, et reelt fremskridt med hensyn til at beskytte menneskeliv og også miljøet.
Jeg er derfor Udvalget om Transport og Turisme og navnlig ordføreren, hr. Kaklamanis, som endnu en gang har udført et for ham karakterisk grundigt stykke arbejde, meget taknemlig.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 10.00.

Teknisk kontrol med motorkøretøjer
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A4-0295/96) fra Udvalget om Transport og Turisme om Rådets fælles holdning fastlagt med henblik på vedtagelse af Rådets direktiv om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om teknisk kontrol med motorkøretøjer og påhængskøretøjer dertil (C4-0369/96-95/0226(SYN)) (Ordfører: Belleré).

Belleré
Hr. formand, kommissær Kinnock, vi er nu kommet til opløbet om dette syvende direktiv. Det første stammer fra 1977, og de øvrige har haft til formål at ændre den oprindelige affattelse og gøre vejtrafikken mere sikker for personer og motorkøretøjer i snæver forstand. Affattelsen af denne betænkning kan synes en smule restriktiv, men sådan forholder det sig ikke, hr. Kinnock. Vi må nemlig gå til værks på denne måde, dersom vi vil opnå målet om sikkerhed ved harmonisering af denne sektor i de forskellige medlemsstater. Vi må ikke lade plads åben for hobbyarbejder eller for såkaldte politiske aftaler. Og hvorfor skal vi så udelade brandvæsenets og politiets køretøjer fra anvendelsesområdet for direktivet i artikel 4, stk. 1? Hvorfor udelukker vi køretøjer af historisk interesse, der er fremstillet før den 1. januar 1960 i artikel 4, stk. 2? Hvorfor udsætter vi datoen for direktivets gennemførelse, som jeg gerne ville have sat allerede til 1997, men dog først i den sidste halvdel af året, i artikel 11, stk. 1? Hvorfor fjerner vi det fastsatte forbud mod færdsel med køretøjer, som ikke opfylder minimumskravene med hensyn til bremser og udstødning, og kræver forebyggende foranstaltninger af de enkelte medlemsstater?
Hr. formand, hr. kommissær, jeg genfremsætter alle de ændringsforslag, der blev vedtaget ved førstebehandlingen, og som blev tiltrådt af Europa-Parlamentet, dog således at medlemsstaterne fik ret til at udføre strengere og hyppigere kontrol og ikke begrænse sig til bremsesystemerne. For så vidt angår den kontrol, der skal udføres i de forskellige medlemsstater med køretøjer, der er fremstillet før den 1. januar 1960, er det således de hastighedsbegrænsende foranstaltninger, der skal kontrolleres med henblik på at sikre, at hastighedsbegrænsningerne for disses vedkommende ikke overskrides.
Jeg genfremsætter ændringsforslag 5 vedrørende udstrækkelsen af den tekniske undersøgelse til at omfatte toog trehjulede køretøjer. Jeg genfremsætter ligeledes nedsættelsen til tre, henholdsvis ét år for kontrolsynene af køretøjer med en egenvægt på mindre end 3, 5 tons, og som anvendes til varetransport, udstrækkelsen af kategori fem til at omfatte køretøjer, der anvendes til offentlig personbefordring - ændringsforslag 8 - samt kontrol af CO2udstødningen fra benzinmotorer ved koldstart. Disse former for kontrol skal desuden udføres på specialværksteder, som er autoriseret hertil af medlemsstaterne, og som derefter kontrolleres stikprøvevis.
Som De ser, kommissær Kinnock, står vi ikke langt fra hinanden, og vi er overbevist om, at man her i salen i morgen vil tage parti for mig og forslagsstilleren, hvilket vil gøre det muligt at foretage en mere samlet vurdering af hele problematikken. Og som jeg sagde i indledningen, vil vi se, hvorledes formen og indholdet af det syvende direktiv til slut vil blive.

Simpson
Hr. formand, jeg vil gerne indlede med at sige til kommissær Kinnock - da jeg ved, at det sydlige Wales altid er ham en hjertesag, og jeg kommer selv fra en minelandsby - at i denne uge er det trediveårsdagen for katastrofen i Aberfan, og vi husker altid Aberfan. Jeg håber, at han vil videregive dette til befolkningen i det sydlige Wales.
Jeg takker ordføreren for hans hårde arbejde i forbindelse med dette direktiv, men jeg må sige, at ved en nærmere undersøgelse har min gruppe visse forbehold med hensyn til de ændringsforslag, som ordføreren har stillet, og som der senere er stemt om i Udvalget om Transport og Turisme.
Spørgsmålet om teknisk kontrol med motorkøretøjer er komplekst, og ingen vil nægte, at der er behov for at harmonisere en sådan kontrol i hele Unionen, så vi kan være sikre på, at et køretøj, der anses for sikkert i ét medlemsland, vil blive accepteret som sådant i et andet.
For øjeblikket er kravene absolut forskellige, hvilket giver anledning til en del bekymring med hensyn til færdselssikkerhed. Min gruppe mener imidlertid, at i nogle tilfælde har ordføreren overkompenseret for dette og udvidet direktivets anvendelsesområde langt ud over det, der var tilsigtet eller for den sags skyld ønsket.
For at illustrere dette vender jeg mig til betragtning 26 i ændringsforslag nr. 3, hvorved medlemsstaternes mulighed for at udelukke motorkøretøjer af historisk betydning - veterankøretøjer, om man vil - fra direktivets anvendelsesområde udelades. Min gruppe mener, at en sådan foranstaltning ikke kun mindsker mulighederne for at bevare sådanne historiske køretøjer, men heller ikke erkender, hvilken hengivenhed ejerne af disse køretøjer overøser dem med. Efter min opfattelse hører disse køretøjer formentlig blandt de bedst vedligeholdte på vore veje. Som en, der hengivent følger vedligeholdelsen af damplokomotiver, ved jeg, at de er de bedst vedligeholdte.
Det samme gælder brandvæsenets køretøjer, som ordføreren mener bør omfattes af direktivet. Jeg bemærker, at han i sin betænkning også taler om politiets køretøjer, men politiets køretøjer nævnes ikke der, kun brandvæsenets køretøjer, som er omfattet af hans ændringsforslag nr. 6. Det er min erfaring, at disse køretøjer som en selvfølge er meget vedligeholdte. Men under alle omstændigheder udgør de ikke nogen trussel mod færdselssikkerheden i betragtning af deres ringe antal.
Andre områder, hvor min gruppe har problemer, er artikel 11 og ændringsforslag nr. 7, som søger at afkorte fristen for gennemførelse til seks måneder. Dette er ganske enkelt ikke praktisk muligt.
I ændringsforslag nr. 5 anmodes der om en undersøgelse med henblik på muligheden for at udvide direktivets anvendelsesområde til at omfatte to- og trehjulede køretøjer. Kommissionen har, så vidt jeg forstår, alle de oplysninger, den har brug for i denne forbindelse. Så hvorfor endnu en undersøgelse?
Ændringsforslag nr. 1 og 10 søger at ændre metoderne til kontrol af udstødningens indhold af kulilte ved koldstart. Min gruppe kan ganske vist støtte en sådan foranstaltning i forbindelse med moderne køretøjer, men at indføre en sådan over hele linje vil ikke kun være unfair over for ejere af ældre køretøjer, men også diskriminerende. Desuden er vi ikke så sikre på, om kontrol ved koldstart ikke under alle omstændigheder er omfattet af dette direktiv.
Tre ændringsforslag, hvor vi er enige med ordføreren, er nr. 2, 8 og 9 - hvoraf nogle søger at skærpe bestemmelserne med henblik på at omfatte køretøjer på højst 3.500 kg, som anvendes til personbefordring, at øge hyppigheden af kontrol og sikre, at køretøjer, der ikke opfylder mindstekravene, fjernes fra vore veje. Selv om min gruppe erkender de problemer, som dette kan give anledning til i Rådet, kan vi ikke acceptere, at køretøjer, der ikke anses for at være sikre i trafikken, efter at de ikke har klaret den godkendte kontrol, får noget spillerum eller nogen tid til at komme på vejene igen.
Min gruppe vil således blot støtte tre ændringsforslag og mener, at Kommissionens direktiv i det store og hele er et direktiv, som vi kan støtte.

Ferber
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, efter at vi i fællesskab er kommet igennem førstebehandlingen i Transportudvalget og i plenum, er jeg - det må jeg sige helt åbent her - noget overrasket over, at socialisterne nu under andenbehandlingen pludselig forlader den fælles vej. Men for øjeblikket er der overhovedet intet, der kan overraske en, hvad socialisternes politik angår.
Det, vi drøfter i dag, er et vigtigt element i vor lovgivning om det indre marked. Det drejer sig om ud over typegodkendelsen også at tilnærme den tekniske kontrol og integrere den europæisk. Jeg vil også sige et par ord om ændringsforslagene. Kernepunktet er naturligvis ændringsforslag 8 om nedsættelsen af tidsintervallet til tre år efter første ibrugtagning og derefter hvert år for de anførte køretøjers vedkommende herunder udvidelsen til offentlig personbefordring. Jeg synes, det er et afgørende punkt, når det drejer sig om spørgsmål vedrørende færdselssikkerhed, som jo vejer tungere for ældre køretøjers vedkommende end for nyindregistrerede køretøjers vedkommende.
Hvad angår ændringsforslag 10, som skyldes et initiativ fra mig - det drejer sig om koldstarten - vil jeg gerne gøre opmærksom på, at det netop er socialisterne, som ved alle mulige og umulige anledninger kræver sådanne ting og igen og igen forlanger miljøstandarder af os, som slet ikke er mulige for industrien. Vi drøfter jo nu programmet om motorolie i Miljøudvalget. Jeg skal udarbejde udtalelsen fra Forskningsudvalget.
Her har vi noget, som allerede bliver kontrolleret f.eks. i USA og er med i målecyklen. Så hedder det pludselig: Nej, det kan vi ikke gøre, det ville jo være uhørt, fordi det endnu aldrig har stået i direktivet. Selv om vi måske ikke burde bringe det igennem her, fordi socialisterne ikke vil være med, vil vi givet tage det med i programmet om motorolie eller i senere Euro-3-/Euro-4-lovgivninger. Jeg er spændt på, med hvilken ildhu PSE-gruppen vil stemme for her.
Ændringsforslag 6 - her er vi enige med hr. Brian Simpson - vil vi også forkaste. Jeg er selv kommunalpolitiker, vi har selv et kommunalt brandvæsen - det er virkelig de flotteste køretøjer, man kan få at se. De er altid tiptop pudsede, tiptop holdt, altid med tanken fuld og olien kontrolleres mindst én gang om dagen - disse køretøjer er virkelig i tiptop stand; her er en undtagelse virkelig begrundet. Jeg anser det endvidere for acceptabelt, at veteranbiler får særlig beskyttelse. Derfor vil vi forkaste ændringsforslag 6.
Ændringsforslag 7: Jeg mener nok, det skulle være muligt at gennemføre hele sagen på et halvt år. Her bør vi være lidt fair over for hinanden.
Også hvad angår ændringsforslag 9, kan jeg kun støtte ordføreren. Her bliver vi nødt til at lægge pres på, for at de køretøjer, der ikke opfylder visse ting, der er virkelig vigtige for også andre trafikanters sikkerhed - som f.eks. bremser - ikke benyttes i trafikken. Hastighedsbegrænsende anordninger, også dét er et punkt, der skal kontrolleres. I dag går 50 % af et køretøjs værdi til elektronik. Det er punkter, vi ikke kontrollerer. Der er da et eller andet galt. Og hastighedsbegrænsende anordninger er da det mest harmløse, man kan forlange. Vi vil her for fremtiden blive nødt til at gøre langt mere ved området elektronik.
Også ændringsforslag 5, der handler om to- og trehjulede motorkøretøjer, vil vi som PPE-gruppe støtte. Vi har jo allerede i evigheder ventet på Kommissionens kloge ord herom.
PPE-gruppen agter således - jeg resumerer - at støtte alle ændringsforslag med undtagelse af ændringsforslag 6.

Van der Waal
Hr. formand, forslaget til direktiv vedrørende den tekniske kontrol af motorkøretøjer og påhængskøretøjer er navnlig blevet stillet af følgende to grunde. For det første for at medtage de i lastbiler og busser installerede hastighedsbegrænsende anordninger som en del af den tekniske kontrol af motorkøretøjer og påhængskøretøjer. For det andet konsolideringen af det gamle direktiv fra 1977, som, siden det blev indført, er blevet ændret adskillige gange.
Rådet har i sin fælles holdning overtaget en række af Europa-Parlamentets ændringsforslag, men Udvalget om Transport og Turisme stiller under denne andenbehandling nok en række ændringsforslag til den fælles holdning. Det er imidlertid ikke dem alle, som vi kan støtte. Det angår indledningsvis det ændringsforslag, som tillader, at medlemsstaterne foretager strengere kontrol på andre områder end bremseinstallationerne. Sådanne krav stilles i øjeblikket ikke endnu ved typegodkendelse for adgang til markedet, og de vil derfor virke markedsforstyrrende.
Det samme gælder for udstødningsstandarderne ved koldstart og målingen af udstødningens indhold af kulilte. Endvidere vil vi gerne, i modsætning til Transportudvalgets forslag, overlade det til medlemsstaterne, om de ønsker at kontrollere de få historiske køretøjer eller ej.
Vi vil støtte de fleste af de andre ændringsforslag, men vi lægger os tæt op ad Kommissionens forslag.

Schlechter
Hr. formand, Parlamentet skal ved andenbehandlingen udtale sig om et forslag til et rådsdirektiv om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om teknisk kontrol med motorkøretøjer og påhængskøretøjer dertil.
Den foreliggende betænkning indeholder absolut positive aspekter, som bør fremhæves og støttes. Det glæder mig, at medlemsstaterne skal anerkende et i en anden medlemsstat udstedt bevis for, at et motorkøretøj og påhængskøretøjer hertil har gennemgået en teknisk kontrol, hvilket er i fuld overensstemmelse med det nugældende direktiv.
Jeg vil dog gerne vide, hvad det var, hr. Ferber insinuerede. Vi har stemt for en fornuftig og gennemførlig politik - men det er en anden sag, som man kan diskutere på et andet tidspunkt. Jeg beklager imidlertid, at den fælles holdning ikke siger noget om medlemsstaternes forpligtelse til at lade køretøjet underkaste kontrol før den første indregistrering samt en regelmæssig kontrol af hastighedsbegrænsende anordninger. Det er et tveægget sværd. En hastighedsbegrænsende anordning er en elektromekanisk anordning, som der i teorien kan manipuleres med. Set i dette lys er kontrolforanstaltninger nødvendige.
Men en sådan kontrol forudsætter et endog meget ydedygtigt kontrolmateriel, der kan afsløre mangelfulde, svigtende eller manipulerede fartskrivere. Det er godt, at kommissæren er til stede, for man må spørge, om alle medlemsstaterne er villige til at pålægge deres kontrolcentre at erhverve et så ydedygtigt og dermed dyrt kontrolmateriel.
Den fælles holdning forekommer mig at være et skridt i den rigtige retning. Selv om jeg helst ser, at bestemmelserne træde i kraft hurtigst muligt, er det gruppens opfattelse, at den af ordføreren foreslåede frist på seks måneder er for kort til, at medlemsstaterne kan bringe forholdene i overensstemmelse med de nye bestemmelser.
Hvad angår kontrolhyppigheden synes jeg, at ordførerens ændringsforslag nr. 8 om kontrol tre år efter første ibrugtagning og derefter hvert år er det fornuftigste. Efter min mening er det foreliggende direktiv et skridt i den rigtige retning. Det indebærer klart nok meget strenge kontrolforanstaltninger. Det siger sig selv, at de køretøjer der ikke opfylder mindstekravene, skal trækkes tilbage, således at de ikke kan benyttes i trafikken, som det hedder i ordførerens ændringsforslag nr. 9.
Afslutningsvis siger jeg tak, hr. kommissær, De har udført et godt stykke arbejde. Tak, hr. ordfører, der er gjort fremskridt, og det er altid noget.

McIntosh
Hr. formand, jeg glæder mig over kommissærens tilstedeværelse i salen på dette sene tidspunkt. Jeg håber, De også deler min beundring af hr. Simpsons nye look. Jeg synes, han ser usædvanlig smart ud, og det er en glæde at se socialisterne følge den konservative påklædningsstil.
Må jeg blot sige, at jeg gerne vil støtte det, hr. Simpson sagde med hensyn til det, han kaldte »veteran«-biler. Jeg vil bede om ordførerens støtte i en i øvrigt meget god betænkning og anmode ham om at overveje at tage ændringsforslag nr. 3 og 6 tilbage. Situationen for klassiske biler er, at de i lang tid har været underlagt en undtagelsesbestemmelse i henhold til bestemmelserne i Det Forenede Kongerige. Jeg er sikker på, at kommissæren og Parlamentet er enige i, at de britiske bestemmelser er eksemplariske. For nye biler kræver vi allerede en teknisk kontrol tre år efter første ibrugtagning og derefter en årlig kontrol.
Jeg håber, at Kommissionen og også Parlamentet vil støtte os i, at der skal bibeholdes en undtagelsesbestemmelse for klassiske biler i dette direktiv i henhold til subsidiaritetsprincippet. I andre henseender er jeg sikker på, at min gruppe vil støtte denne fortrinlige betænkning, og jeg vil gerne komplimentere Kommissionen for at forelægge dette direktiv. Jeg håber også, at Kommissionen rent faktisk, når direktivet er blevet vedtaget, vil sikre, at bestemmelserne deri gennemføres i hver eneste medlemsstat.

Neil Kinnock
Allerførst vil jeg gerne knytte en bemærkning til den meget alvorlige tone, som hr. Simpson slog an med sin omtale af årsdagen for katastrofen i Aberfan for 30 år siden. Det finder en særlig resonans hos mig, da jeg hver uge holdt et kursus i landsbyen, og jeg var der om morgenen, da katastrofen fandt sted, og i nogen tid derefter - ja, jeg havde kontakt til familierne i adskillige måneder derefter. Jeg tror ikke, der er nogen, som nogen sinde kan glemme de forfærdelige rædsler, som den tid var præget af, eller alt det, der er fulgt efter den.
Udvalget om Transport og Turisme og dets ordfører, hr. Belleré, har arbejdet hurtigt med at få dette forslag tilbage i Parlamentet til andenbehandling. Jeg glæder mig meget over dette, eftersom det klart vil gøre det lettere at få denne foranstaltning endeligt vedtaget inden udgangen af i år.
Det er derfor beklageligt, at den hast, hvormed den fælles holdning blev gennemgået, synes at være resulteret i nogle ændringsforslag, som ikke kan accepteres. Jeg henviser navnlig til tre af de fire ændringsforslag, som blev stillet tidligere under førstebehandlingen, og som jeg, som jeg forklarede dengang, ganske enkelt ikke kan støtte.
I ændringsforslag nr. 1 henvises der til den fremskyndede arbejdsmetode med henblik på officiel kodifikation. Dette indebærer, at forslaget blot er en kodifikation, hvilket absolut ikke er tilfældet, da der er optaget væsentlige nye elementer i basisteksten. Samarbejdsproceduren skal derfor anvendes fuldt ud, hvilket illustreres af, at vi har denne andenbehandling.
I ændringsforslag nr. 5 anmodes Kommissionen om at forelægge en beretning om muligheden for at udvide den tekniske kontrol til også at omfatte to- og trehjulede motorkøretøjer. Må jeg minde Parlamentet om, at jeg allerede har bedt Kommissionen om at udarbejde bestemmelser for kontrol af disse køretøjer og at basere et forslag på den etablerede kontrolordning, der findes i adskillige medlemsstater. Hverken jeg, eller for den sags skyld Parlamentet, har brug for en beretning. Tværtimod er det, der er brug for, et forslag. Jeg agter at forelægge et sådant handlingsforslag for Kommissionen inden udgangen af i år.
I det tredje ændringsforslag, som hører blandt gentagelserne - ændringsforslag nr. 10 - er der krav om en kontrol af udstødningens indhold af kulilte ved koldstart. Igen, som jeg sagde under førstebehandlingen, hvis typegodkendelseskravene til en bil ikke omfatter krav vedrørende koldstart, er det urimeligt at indføre en kontrol, som en bil ganske enkelt ikke er konstrueret til at kunne bestå. Men jeg sagde, at jeg vil holde øje med dette, og hvis typegodkendelseskravene ændres til at omfatte krav vedrørende koldstart, kan der absolut blive tale om at ændre kontrolkravene i overensstemmelse hermed.
Jeg kan forstå begrundelsen for det fjerde ændringsforslag, som vender tilbage fra førstebehandlingen - ændringsforslag nr. 8 - vedrørende kontrolintervallet. Jeg accepterer fuldt ud det politiske budskab, som Parlamentet ønsker at give udtryk for. Kommissionens oprindelige forslag for mange år siden var faktisk selv baseret på tre år for den første kontrol, to år for den anden og derefter en årlig kontrol. Jeg håber, at alle medlemsstater en dag vil vedtage et sådant krav, som nogle allerede har gjort, som fr. McIntosh mindede os om. I mellemtiden er det ikke praktisk muligt at forcere tempoet for de medlemsstater, som selv nu nyder fordel af undtagelser fra de nuværende bestemmelser. Alligevel gentager jeg mit tilsagn fra førstebehandlingen om at lade en vurdering af kontrolintervallet indgå i min beretning til Parlamentet, der er fastsat til 1998.
Jeg vender mig nu meget hurtigt til de nye ændringsforslag, der er stillet. Ændringsforslag 3 og 6 søger at eliminere en medlemsstats mulighed for at udelukke brandvæsenets køretøjer og visse køretøjer af historisk betydning fra en kontrol. Indstillingen ved andenbehandling søger at begrunde disse ændringsforslag ved at hævde, at de igen giver medlemsstaterne mulighed for at føre kontrol med sådanne køretøjer. Men den fælles holdning indeholder allerede denne mulighed. Parlamentets ændringsforslag vil imidlertid medføre, at der føres en unødvendig kontrol med et relativt lille antal køretøjer, som allerede generelt har en meget høj vedligeholdelsesstandard.
Jeg kan ikke støtte ændringsforslag nr. 2, som udvider muligheden for at gennemføre en strengere og hyppigere kontrol til at omfatte alle krav og ikke kun bremsesystemerne som for øjeblikket. Det er vort langsigtede mål at harmonisere kontrolkravene på et niveau, som garanterer sikkerheden, og dette ændringsforslag er uforeneligt med dette mål.
Med hensyn til ændringsforslag nr. 4 må jeg informere Parlamentet om, at en kontrol med hastighedsbegrænsende anordninger er problematisk. Vi erkender derfor, at det er nødvendigt at undersøge spørgsmålet nærmere, og når dette er gjort, vil vi forelægge forslag, som behandler spørgsmålet.
Jeg må også bede Parlamentet om ikke at tro, at det, der vedtages her i dag, kan gennemføres i morgen. Fristen på seks måneder for at gennemføre dette direktiv, som fastsat i ændringsforslag nr. 7, er klart utilstrækkelig. Jeg må derfor ganske enkelt af praktiske grunde insistere på et år.
Jeg kommer til sidst til ændringsforslag nr. 9. Parlamentet vil være bekendt med, at jeg er positivt indstillet over for dette ændringsforslag, selv om jeg også erkender, at hvis ånden i den fælles holdning respekteres, vil målsætningen med det under alle omstændigheder blive nået. Men der er også en praktisk vanskelighed, da der endnu ikke er nogen fælles tilgang til, hvordan man skal behandle køretøjer, som ikke opfylder kontrolkravene. Nogle køretøjer kan ikke forlade kontrolcentret, nogle kan bringes til reparation, mens kontrolattesterne i andre tilfælde udstedes med en forpligtelse til at lade fejlen udbedre inden den næste kontrol. Denne situation er klart utilfredsstillende, og jeg agter at undersøge den nærmere og lade det indgå i min beretning i 1998. Så bliver vi måske i stand til at gøre noget.
Jeg beklager meget, at jeg ikke er i stand til formelt at acceptere nogen af de ændringsforslag, der omhyggeligt er blevet stillet. Jeg håber, at Parlamentet vil forstå, at jeg ikke ville varetage min rolle i lovgivningsprocessen på passende vis, hvis jeg ved denne lejlighed gjorde noget andet.
Jeg takker udvalget og navnlig hr. Belleré for den opmærksomhed, de har skænket dette spørgsmål. Jeg er sikker på, at min uenighed med dem ved denne lejlighed ikke vil forhindre, at vi forfølger vore fælles mål ved mange andre lejligheder.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 10.00.

Fjerde rammeprogram for F&U-aktioner
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel (O-0172/96) af Scapagnini for Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi til Rådet om genfinansiering af det fjerde rammeprogram for Det Europæiske Fællesskabs indsats inden for forskning, teknologisk udvikling og demonstrationsaktioner (19941998) (C4-0092/96-960034(COD)).

Scapagnini
Hr. formand, kære kolleger, hr. minister, der er kun gået to et halvt år, siden EuropaParlamentet og Rådet i april 1994 afsluttede forligsproceduren vedrørende det fjerde program. Denne begivenhed betegnede, som vi ved, den første virkelige anvendelse af den forligsprocedure, der blev indført ved Maastrichttraktaten. I denne akt med fælles beslutningstagning af 26. april 1994 besluttede parterne at revidere finansieringen af rammeprogrammet, idet de lod muligheden for en forhøjelse på 700 mio ECU stå åben med henblik på udviklingen af Europas økonomiske udsigter. Denne finansieringsmulighed skulle have været vedtaget senest den 30. juni her i år. Mens Parlamentet gennemførte førstebehandlingen i juni, gjorde man på rådsmødet om forskning sin beslutning afhængig af resultaterne af rådsmødet om ECOFIN den 14. oktober. Da man desuden ikke fulgte det forslag, der var fremsat af Parlamentets Forskningsudvalg, om at udsætte rådsmødet om forskning til efter rådsmødet om ECOFIN, har formandskabet faktisk gjort forskningsministrene til gidsler for finansministrene.
Endnu i dag synes formandskabet på rådsmødet om »forskning« ikke at have taget noget skridt for at bringe os ud af dette dødvande. På rådsmødet om »forskning« den 7. november har tværtimod krævet, at Kommissionen skulle finde yderligere økonomiske ressourcer inden for linjen for det tredje budget under de nuværende økonomiske udsigter. Hertil må jeg med stor beklagelse føje, at formandskabet ikke har accepteret at underrette Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi om resultaterne fra rådsmødet om forskning. I denne anledning har jeg som formand med samtykke fra alle mine kolleger skrevet til parlamentsformand Hänsch og anmodet ham om at rejse spørgsmålet på det trepartsmøde, der er fastsat til denne uge, og på denne måde varetage Parlamentets interesser over for Rådet. Jeg vil understrege, at Parlamentet gennem det kompetente udvalg har vist, at det er åbent over for et kompromis, således som det ses af budgetbetragtningerne. Rådet synes derimod ikke at udfolde større bestræbelser for at finde frem til nogen form for dialog i denne retning.
For at proceduren med fælles beslutningstagning skal lykkes, kan den ikke påbegyndes efter Rådets vedtagelse af den fælles holdning. Det irske formandskab bør spørge sig selv om, hvilke grunde der afholder det fra at fortsætte de nyttige uformelle kontakter, der blev indledt i juli her i år, og som syntes at være så lovende. Der er her, hr. formand, ikke blot tale om et spørgsmål mellem institutionerne. Det virkelige problem er, om Ministerrådet virkelig vil overholde den forpligtelse, det påtog sig i april 1994. Uden en sådan økonomisk forpligtelse kan store områder, som f.eks. forskningen inden for luftfart og rumfart, multimedieuddannelsen og forskningen af vandområder og vedvarende energikilder ikke udvikles, og dette vil givet få særlige virkninger for konkurrenceevnen, beskæftigelsen og miljøbeskyttelsen i Den Europæiske Union.
Under drøftelsen om budgettet for 1997 overvejer Europa-Parlamentet - og der skal stemmes herom i morgen - muligheden for at reservere 100 MECU til forskning og teknologisk udvikling. Dette beløb, der er fastsat i tillæg til den øjeblikkelige gennemførelse af det fjerde rammeprogram, bør ikke overskride grænserne for bevillingen. Med henblik herpå kræves der en egentlig beslutning om revision af det fjerde rammeprogram. Det forudses endvidere, at der skal afsættes endnu 100 MECU i budgetterne for 1998 og 1999, dersom programmet udstrækkes til 1999, således som Europa-Parlamentet allerede havde vedtaget ved førstebehandlingen.
Disse betragtninger bør fortolkes som et klart politisk signal fra Europa-Parlamentet til Rådet om »forskning« og Kommissionen, om at de skal gøre det klart, at den yderligere finansiering af det fjerde rammeprogram ikke længere afhænger af revisionen af budgetterne. Vi håber, at Rådet vil kunne reagere på dette signal og tilpasse sin fælles holdning til det fjerde rammeprogram i december. Jeg vil derfor opfordre det irske formandskab, og særlig minister Rabitte, der havde vist så megen god vilje over for os, til at reagere positivt på tilbuddet fra EuropaParlamentets Udvalg om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi under udarbejdelsen af den fælles holdning for således at undgå formalistiske former for argumentation. Alene gennem et samarbejde mellem vore institutioner kan vi nå det fælles mål for den europæiske forskning og således bidrage til skabelse af nye arbejdspladser og fremme af investeringerne.

Rabitte
Hr. formand, jeg takker hr. Scapagnini for at rejse dette spørgsmål. Rådet behandlede igen spørgsmålet om Kommissionens forslag til en supplerende finansiering til det fjerde rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling på dets seneste samling den 7. oktober 1996, men var ikke i stand til at fastlægge en fælles holdning.
De vil huske, at da Kommissionen forelagde sit forslag til en supplerende finansiering til rammeprogrammet for forskning og teknologisk udvikling, anførte den i begrundelsen, at det ville være nødvendigt med en væsentlig forhøjelse af det nuværende loft for udgiftsområde 3 i de finansielle overslag. Den 7. oktober 1996 forsøgte Rådet at kortlægge et begrænset antal emner, som kunne gennemføres på prøve- eller forsøgsbasis, men da der ikke forelå nogen oplysninger fra Kommissionen vedrørende de disponible midler inden for rammerne af det eksisterende finansielle loft, var det ikke muligt at komme videre på dette grundlag.
I betragtning heraf besluttede Rådet at afvente eventuelle oplysninger fra Kommissionen om yderligere midler inden for loftet for udgiftsområde 3 i de nuværende finansielle overslag og igen at tage dette spørgsmål op på sin næste samling i december og på det tidspunkt fastlægge sin holdning på baggrund af den budgetmæssige situation.
Man bør huske på, at som led i afgørelsen om vedtagelse af rammeprogrammet i 1994, som hr. Scapagnini henviser til, forpligtede Rådet og Europa-Parlamentet sig til at gennemføre en midtvejsvurdering af rammeprogrammet, idet de 700 mio ECU udgjorde et maksimumbeløb for en eventuel forhøjelse af det samlede beløb afhængigt af situationen på det pågældende tidspunkt, navnlig med hensyn til de finansielle overslag.
På baggrund af resultatet af Økofin-Rådet den 14. oktober 1996 er det nu klart, at de finansielle overslag ikke vil blive revideret. Derfor er Kommissionens oprindelige forslag om en supplerende finansiering på 700 mio ECU ikke længere en realistisk arbejdshypotese. Rådet har udført sin forpligtelse til at gennemføre en sådan midtvejsvurdering og har måttet erkende, at det under de nuværende budgetforhold ikke er muligt at forestille sig en forhøjelse af rammeprogrammet i den størrelsesorden, som Kommissionen har foreslået. Rådet afventer nu en klar position fra Kommissionens side for at kunne gå videre med dette spørgsmål.
Vedrørende det spørgsmål, hr. Scapagnini rejser med hensyn til min vilje til at opretholde kontakt med Parlamentet og med hensyn til, at dette spørgsmål er rejst i et brev, han skrev til hr. Hänsch den 10. oktober, vil jeg gerne sige, at jeg deltog i direkte kontakter med Parlamentet og dets Udvalg om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi den 6. marts, den 26. juni, den 9. juli, den 25. september i Dublin og i sidste uge på Den Socialistiske Gruppes møde. I maj inviterede jeg hr. Linkohr til Dublin, men desværre måtte han sende afbud i allersidste øjeblik. Den 7. oktober havde jeg samlingen i Forskningsministerrådet i Luxembourg, som blev efterfulgt af min formandstale som formand for Forbrugerministerrådet som svar til Europa-Parlamentet, til Forbrugerudvalget, den 8. oktober. Trods denne tidsplan tilbød jeg at mødes med Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi igen om aftenen den 8. oktober, men det var ikke belejligt, og det forstår jeg fuldt ud.
På officielt plan har mine kolleger og den irske repræsentation i Bruxelles haft regelmæssig kontakt med Deres sekretariat siden december sidste år, og som De ved, havde mine embedsmænd også møde med parlamentsmedlemmer fra Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi den 16. juli her i Strasbourg og adskillige gange i Irland. Jeg vil derfor påstå, at min præstation og hele det irske formandskabs præstation kan klare en nærmere undersøgelse. Der er virkelig overhovedet ikke tale om nogen modvilje fra vor side mod at opretholde kontakten med Parlamentet. Det har været meget magtpåliggende for os at gøre det lige fra begyndelsen, men desværre har vi måttet gøre det inden for de belastninger og pres, formandskabet udsættes for.

Desama
Hr. formand, jeg har med stor opmærksomhed påhørt Deres svar på spørgsmålet fra formanden for Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi. Dette svar skuffede mig ikke, for så vidt som jeg ikke forventede andet svar fra Deres side. Jeg må dog konstatere, at Rådet gør sig skyldig i passivitet og manglende opfyldelse af sine forpligtelser.
De henviste selv til, at i henhold til den fælles beslutningstagning fra april 1994, hvori jeg selv deltog aktivt, skulle Rådet træffe afgørelse senest den 30. juni 1996. Europa-Parlamentet og i øvrigt også Kommissionen har lagt sig i selen og foreslået en tidsplan, der gjorde det muligt for Rådet at udtale sig inden den 30. juni. Det har Rådet ikke gjort. Det har påberåbt sig, at det var nødvendigt at afvente beslutningerne fra topmødet i Firenze, og det ene og det andet, kort sagt, det har ikke besluttet noget.
I oktober blev der afholdt et møde i Rådet af Forskningsministre. Vi havde flere kontakter til Dem, som De henviste til for lidt siden, og De udviste rent faktisk på daværende tidspunkt stor disponibilitet. Parlamentet har ligesom De selv i forbindelse med disse kontakter konstateret, at manglen på en revision af de finansielle overslag ændrede problemstillingen, og at det nu var nødvendigt at finde veje til at indgå et finansielt kompromis. Alle er enige heri, men der sker intet.
Den 7. oktober, stadig den samme historie om passivitet fra Rådets side, Rådet, som end ikke, uafhængigt af finansieringsrammen, når til enighed om visse prioriteter. Der kommer intet ud af dette rådsmøde. To rådsmøder uden resultat, selv om Kommissionens forslag og Parlamentets betænkning og forslag ligger på bordet.
I dag fortæller De os, at vi må vente lidt endnu. Men vente på hvad? Jeg mener ikke i traktaten at have set belæg for, at Økofin-Rådet skulle være et superråd. Rådet udgør en juridisk enhed, og Rådet af Forskningsministre rangerer juridisk set ikke lavere end Økofin-Rådet. I realiteten, hr. formand, har Rådet af Forskningsministre gjort knæfald for Økofin-Rådet - og det er ikke Deres ansvar alene, - langtfra - og sandsynligvis endog i mindre grad Deres ansvar end andres. Rådet af Forskningsministre venter på, at Økofin-Rådet siger: «Vær så god, her har I nogle krummer«.
Nu er vi så i gang med budgetproceduren, og i morgen formiddag skal Europa-Parlamentet stemme om et forslag gående ud på at oprette en reserve på 100 mio ECU for 1997 med henblik på at nå op på 300 mio ECU til en genfinansiering af rammeprogrammet for de kommende tre regnskabsår. De kan ikke sige, at Europa-Parlamentet ikke har udvist opfindsomhed og god vilje.
De afventer nu, at Kommissionen fremsætter et modforslag, og det vil rent faktisk være en god idé, om Kommissionen fremsætter et ændret forslag, således at Rådet i december omsider kan fastlægge en fælles holdning.
Beslutningen skal nemlig træffes ved fælles beslutningstagning med Europa-Parlamentet, hr. formand, og ikke i grupperne på højt niveau under Økofin-Rådet, ikke i Rådet af Finansministre. Det er på Deres niveau, der skal træffes afgørelse. Det er på niveauet for Deres forbindelser med Europa-Parlamentet og med Kommissionen som supervisor. Det er traktaten, intet andet end traktaten og hele traktaten. Og jeg siger på forhånd, at hvis Rådet i december ikke påtager sig sit ansvar, agter vi her i Europa-Parlamentet at gå rettens vej og anlægge passivitetssøgsmål.

Quisthoudt-Rowohl
Hr. formand, formelt er dette en mundtlig forespørgsel til Rådet. Men der er repræsentanter for Kommissionen til stede, og jeg vil gerne uddybe emnet en smule.
Jeg vil gentage, hvad vi alle ved: Den 26. april 1994 blev der truffet en afgørelse ved fælles beslutningstagning. Det var første gang efter Maastricht, og dengang var de to institutioner udmærket tilfredse med proceduren. Rådet og Europa-Parlamentet, og jeg understreger også Rådet, var dengang indforståede med resultatet. Der er nu gået knap to et halvt år, og selv om genfinansieringen skulle have fundet sted inden den 30. juni, står vi midt i en ørken. Jeg kan ikke finde noget andet ord. Rådet af forskningsministre træffer ikke nogen afgørelse, det venter på ØKOFIN-Rådet. ØKOFIN-Rådet anmoder Kommissionen om at lave et nyt forslag. Ja, jeg spørger virkelig mig selv: er de europæiske institutioner blevet ude af stand til at handle? Hvad gør vi som Parlament? Linkohrbetænkningen bygger på et forslag fra Kommissionen, der ikke kun indeholdt en anmodning om en forhøjelse, men - det vil jeg gerne sige helt klart til Kommissionen - hvis indhold udgør en helt ny udgave.
Efter Linkohr-betænkningen har jeg hørt, at Kommissionen skulle have lavet et nyt forslag, som imidlertid ikke adskiller sig fra det første, selv om vor kollegas betænkning var anderledes end Kommissionens forslag. Hvorfor er vi her så egentlig og hvorfor arbejder vi? Spørgsmål nr. to.
Af ansvarsfølelse over for medlemsstaternes vanskelige finansielle situation - selv min egen stat, Forbundsrepublikken Tyskland, har det jo finansielt ikke så godt - foreslår vi som Parlament en reserve på 100 mio ecu - det hørte De lige - med udsigt til, at denne forhøjelse fortsætter i de kommende to år. På dette forslag, som er et meget reelt forslag, får vi ikke noget svar. Jeg spørger, hvorfor egentlig ikke?
I mellemtiden - jeg taler nu igen om Kommissionen - har Kommissionen arbejdet flittigt på et femte rammeprogram, men hvorfor egentlig det? De synes jo åbenbart ikke at være i stand til at få gennemført dette fjerde rammeprogram i midten ordentligt. Hvad stiller forskningen egentlig op nu? Hvad kan forskerne nu forvente? Hvad kan de mellemstore virksomheder nu forvente af Kommissionen? Vi sidder kort og godt i suppedasen, jeg kan ikke finde noget andet ord for det!
Kan De egentlig, hr. rådsformand, give os og Europas borgere et plausibelt svar på følgende spørgsmål: Hvorfor er De rede til at bruge så mange penge på at bevare eksisterende og til dels forældede strukturer og så få på det eneste, der sikrer os arbejdspladser, nemlig forskning og udvikling og en styrkelse af de mellemstore virksomheders innovative kræfter? Jeg ser deri en absolut modsigelse af formand Santers erklærede mål at nedbringe arbejdsløsheden i Den Europæiske Union. Hvor vanskeligt det er, kan De jo se af alle de bestræbelser, som medlemsstaterne gør sig på nationalt plan, og af de på trods heraf relativt magre resultater. Heller ikke her holder jeg min egen stat udenfor.
For øvrigt må jeg lige sige følgende: Den 8. oktober var De, så vidt jeg husker, ikke til stede hr. formand. At De i sidste uge, De selv eller en repræsentant for Dem, gik til Den Socialistiske Gruppe, er for Europa-Parlamentet ikke nogen officiel oplysning. Hr. formand, De er minister og politiker nok til at vide, at det har noget med partipolitik at gøre! Vi er her også stadig væk!

Holm
Hr. formand, jeg er glad for, at Scapagnini har stillet dette spørgsmål. Mine kolleger i udvalget har allerede beskrevet de tekniske omstændigheder. Dem vil jeg derfor ikke gentage. Men jeg har på fornemmelsen, at Rådet på en eller anden måde prøver at skjule noget. Man skyder skylden på andre, såsom Økofin-Rådet. Den fornemmelse er der hele tiden. Spørgsmålet er, hvorfor man ikke vil bruge disse midler. Hvad ligger der bag? Det drejer sig om væsentlig forskning, som Den Europæiske Union og medlemsstaterne har brug for. Der er tale om forskning, som er nødvendig for fornyelsen af energikilderne og for den informationsteknologiske udvikling. Det er områder, hvor vi kan være konkurrencedygtige, og hvor der vil kunne skabes arbejdspladser i fremtiden. Det er derfor vigtigt, at der er adgang til disse midler.
Fra Den Grønne Gruppes side støtter vi naturligvis denne type forskning. Hvad vi derimod ikke støtter er forskning i fusionsenergi. Rådet har tidligere beskåret midlerne til SAVE II-programmet og THERMIE-programmet, hvad jeg i høj grad beklager. Derfor må vi i dag have et svar fra forskningsministerrådet og fra ministeren på, hvad der egentlig foregår.

Linkohr
Hr. formand, hvorvidt Rådet egentlig stadig er i stand til at træffe beslutninger - dét er det hovedspørgsmål, som går langt videre end emnet forskning. Det er ikke et problem fra Dem, hr. rådsformand, det er ikke Rabittes problem, men Rådet er som helhed ude af stand til at træffe beslutninger og skubber dem foran sig; det har kollegerne før mig allerede sagt meget klart.
I den sammenhæng bliver man også nødt til at spørge sig selv, hvorledes Den Europæiske Union og institutionerne ser ud udefra. Kommissionen laver forslag om task-forces. Man får det indtryk, at nu er der på en gang noget, der bevæger sig på europæisk plan. Der nedsættes store task-forces og dét indstiller industrien sig på! Og hvad kommer der ud af det? Ingen afgørelse, sæbebobler - i sidste ende blamerer vi os. Til dato ved vi ikke, om vi får 100 mio eller 200 mio, eller får vi dem måske om to år. Kendskab dertil har hverken vi eller de, der ser på os.
Men det er også et problem, vi har med Kommissionen. For strengt taget skulle Kommissionen på den formodentlig realistiske baggrund på ca. 100 mio ecu næste år i det mindste internt revidere sit forslag. Der er tale om en række task-forces - det er også nævnt i Rådets afgørelse. Også Europa-Parlamentet har udtalt sig om en liste over task-forces. Hvis vi nu får 100 mio til rådighed næste år, bliver man nødt til at fordele dem. Og så bliver Kommissionen også nødt til at sige, hvorledes den prioriterer.
Strengt taget er det et problem, vi tre parter har til fælles og som udmærket kunne løses i en trilog herom, og netop ikke i spontane aktioner, men reelt i en organiseret trilog. Det skulle efter min mening være muligt. Problemet forværres yderligere af, at vi allerede nu har indledt drøftelsen af det femte forskningsrammeprogram. Og denne forhøjelse af det fjerde forskningsrammeprogram er noget i retning af en forløber for det femte forskningsrammeprogram. Disse task-forces er en prøve på det, der måske venter os i det femte forskningsrammeprogram.
Der er også absolut interessante ideer i det. Men så skal der også træffes en afgørelse. Parlamentet har forelagt Dem et tilbud, Budgetudvalget har fremlagt dette tilbud, og Parlamentet vil også vedtaget det. Det er et godt grundlag, på hvilket man kunne arbejde realistisk. Jeg håber meget, at vi ikke mere skal bruge lang tid til virkelig at nå frem til et tillidsfuldt grundlag, så at vi også udadtil ikke kun sender talebobler ud, men virkelig træffer afgørelser.

Neil Kinnock
Hr. formand, jeg er taknemlig for muligheden for at tage ordet, og jeg gør det hovedsagelig på grund af de mange henvisninger til Kommissionen i navnlig fru QuisthoudtRowohls indlæg.
Jeg mener, jeg bør benytte lejligheden til, ikke i nogen defensiv henseende, at svare på det, hun sagde med hensyn til »hvilke midler forskningen kan forvente at få fra Kommissionen«. Jeg citerer hende præcist, og jeg svarer ved at give udtryk for det fornuftsbestemte synspunkt: kun de midler, vi har og har lov til at anvende. Jeg har forståelse for de indvendinger, der er gjort mod de begrænsninger, der er blevet pålagt forskningsmidlerne. Jeg har meget stor forståelse for disse indvendinger, men det er ærlig talt ikke noget, der skal tages op over for Kommissionen. Medlemmerne kunne måske udnytte tiden bedre ved at tage det op over for medlemmerne af Økofin, ikke mindst selvfølgelig repræsentanten fra hendes land, i Økonomi- og Finansministerrådet. Hans svar kunne være oplysende.
Lad mig også sige, hr. formand, at efter at det ikke lykkedes Økofin-Rådet at opnå enighed om en revision af de finansielle overslag, er det klart, at Rådet anser Kommissionens forslag om en supplerende finansiering på 700 mio ECU for at være forældet, og at det er Kommissionens opgave at afdække yderligere finansielle midler inden for loftet for udgiftsområde 3 i de nuværende finansielle overslag. Selv hvis revisionen af de finansielle overslag ikke videreføres, ønsker Kommissionen ikke at ændre sin holdning til behovet for og muligheden af en supplerende finansiering til det fjerde rammeprogram. Behovet for en sådan supplerende finansiering tilkendegives selvfølgelig ikke kun på baggrund af Kommissionens forslag, det er også begrundet af de øjeblikkelige yderligere forskningsbehov, som skyldes BSE og risikoen for beslægtede sygdomme hos mennesker og også hos andre arter. Det er kun omfanget og ikke princippet for en supplerende finansiering, der er afhængigt af revisionen af de finansielle overslag. For at præcisere dette citerer jeg med Deres tilladelse det afgørende punkt i Kommissionens begrundelse. Det hedder heri: Selv om Kommissionen endog begrænser sit forslag til 700 mio ECU, understreger den, at det nuværende loft for udgiftsområde 3 i de finansielle overslag bør forhøjes betydeligt med henblik på at muliggøre en tilfredsstillende finansiering af rammeprogrammer for forskning og teknologisk udvikling og transeuropæiske net. Kommissionen forbeholder sig derfor ret til at ændre det nuværende forslag, når den forelægger sine forslag for revisionen af de finansielle overslag for 1997 og 1998 og at ændre forslaget i overensstemmelse med budgetmyndighedens afgørelser i forbindelse med spørgsmålet. Hvis der ikke foretages en revision af de finansielle overslag, vil en tilfredsstillende finansiering ikke være mulig. Dette betyder imidlertid ikke, at enhver supplerende finansiering er udelukket. Kommissionen overvejer derfor måder, hvorpå den nuværende hårdknude i Rådet kan løsnes, og er fast besluttet på at finde frem til et brugbart svar i god tid inden den næste samling i Forskningsministerrådet, som er fastsat til den 5. december, og som meget dygtigt vil blive ledet af den minister, som det glæder mig at se hos os i aften.

Rabitte
Hr. formand, for det første er jeg enig i, at spørgsmålet er vigtigt. Jeg er også enig i, at fristen den 30. juni ikke blev nået. Men medlemmerne vil skulle medgive, at jeg siden den 30. juni har forsøgt at fremme denne sag. Det er en kompleks sag af grunde, som vi alle kender, og vi har gjort meget betydelige fremskridt med hensyn til igen at få det placeret langt oppe på dagsordenen. Dette bør ikke overskygge betydningen af, at der indledes drøftelser om det femte rammeprogram. Det er derfor vigtigt, at der træffes en endelig afgørelse her. Jeg vil gøre opmærksom på konklusionerne fra den seneste rådssamling den 7. oktober, hvor man blev enige om, at spørgsmålet vil blive afgjort på Rådet i december. Kommissær Kinnocks bemærkninger er meget glædelige i den situation, vi nu befinder os i.
Det er ikke til særlig megen nytte at skitsere denne sags forløb. Alle her i Parlamentet er bekendt med den. Det bør anføres, at da det foreløbige forslag til budget for 1997 blev forelagt, gjorde Kommissionen det meget klart, at det ikke omfattede bevillinger til de 700 mio ECU, som hr. Scapagnini henviste til, det omfattede ikke Kommissionens forslag om den pågældende forhøjelse af midlerne til det fjerde rammeprogram. Det blev gjort til genstand for evaluering og en vurdering under de forhold, der nu er fremherskende.
Jeg hørte også det, medlemmerne sagde om Parlamentets forslag om en reserve på 100 mio ECU. Også dette glæder jeg mig helt klart over. Man kan begynde at se en mulig konsensus tage form, da det ikke er muligt at tilsidesætte budgetproceduren. Jeg accepterer - og har altid accepteret - at både Rådet og Parlamentet er inddraget i budgetproceduren. Det vil imidlertid skulle gå sin gang, men de oplysninger, hr. Scapagnini har givet os, er nyttige, og jeg håber, vi kan anvende dem som et udgangspunkt.
Hr. Linkohr rejste spørgsmålet om, hvad dette betyder med hensyn til, hvornår Rådet er i stand til at træffe en afgørelse. Der har måske været en vis sendrægtighed tidligere, men Rådet er fast besluttet på at afslutte det på samlingen i december. Som svar på det andet spørgsmål: Der er visse prioriteter, som formentlig har skabt enighed i Rådet om, hvilke der er de prioriterede områder.
Kommissæren henviste til spørgsmålet om vacciner og sygdomme og specifikt til spørgsmålet om BSE; flyindustrien har haft en fremtrædende plads; intermodal transport og multimedier er også muligheder.
Der er noget, jeg selv foretrækker, og jeg har tidligere sagt til Parlamentet, at ud over at behandle spørgsmål som BSE-vaccinationsprogrammet og flyindustrien er landminer noget, som man bør se nærmere på. Der er et tvingende moralsk aspekt her ved siden af alle andre hensyn. Medlemmerne af Parlamentet har udtrykt sig klart over for mig som rådsformand. Jeg vil igen give et oprigtigt tilsagn om, at jeg vil slå til lyd for denne holdning over for mine kolleger i Rådet.
Budgetproceduren skal gå sin gang, og det ville derfor være tåbeligt at udsende positive signaler, som siger, at denne vanskelige sag er ved at finde sin afslutning. Samtidig kan man absolut se et lysglimt i denne fase. Jeg glæder mig over de positive bemærkninger fra Parlamentet og fra kommissæren. Det vil ikke være i mangel af nogen indsats fra formandskabets side, hvis det ikke lykkes os at opnå en positiv afslutning her. Jeg er fast besluttet på, at vi skal gøre det. De spørgsmål, det drejer sig om, er vigtige, og det er vigtigt, at vi løser dem, således at vi kan tage fat på det væsentlige spørgsmål, nemlig udformningen og indholdet af det femte rammeprogram.

Desama
Hr. formand, jeg vil gerne rydde en misforståelse af vejen, da jeg hører rådsformanden sige, at Rådet den 5. december eventuelt kan vedtage en fælles holdning, men at det i modsat fald vil være nødvendigt at afvente afslutningen af budgetproceduren.
Budgetproceduren vil selvfølgelig ikke være afsluttet den 5. december, eftersom vi på det tidspunkt vil befinde os mellem første- og andenbehandlingen. Men netop fordi budgetproceduren ikke vil være afsluttet, er det helt afgørende, at Rådet af Forskningsministre den 5. december indtager en klar holdning til spørgsmålet. Det ville være den bedste måde, hvorpå forskningsministrene kan bakke Parlamentet op over for den anden gren af budgetmyndigheden, som udgøres af Rådet.

Scapagnini
Hr. formand, jeg har til slut to ganske korte spørgsmål. Et til Kommissionen, som vi lader stå ubesvaret hen, nemlig hvornår påtænker Kommissionen at besvare det spørgsmål, som er stillet af Rådet? Og endelig et særligt spørgsmål til Rådet på baggrund af de udtalelser, der er fremsat af ministeren: Er Rådet rede til at genoptage de uformelle møder med Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi hurtigst muligt, således at denne dialog mellem os virkelig kan komme til at fungere?

Neil Kinnock
Jeg kan svare kort på spørgsmålet: forhåbentlig senest i midten af november.

Rabitte
Jeg har overhovedet ingen vanskeligheder med, at sådanne uformelle møder genoptages med henblik på snarest muligt at løse hele dette spørgsmål.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 10.00.
(Mødet hævet kl. 23.25)

