
Simpson
Fru formand, jeg er Dem taknemmelig for at lade mig få ordet. Jeg vil gerne henlede Deres og Parlamentets opmærksomhed på den tragiske og forfærdelige togulykke, som fandt sted i går lige uden for Paddington Station i London, hvor to tog kolliderede. I øjeblikket ligger antallet af døde på 26, men det forventes at stige - måske endda til det dobbelte - og der er mange alvorligt sårede.
Jeg vil derfor anmode Dem om, fru formand, at skrive et brev til den britiske premierminister på vegne af Europa-Parlamentet, hvor De giver udtryk for, hvor rystede og forfærdede vi er over det frygtelige omfang af denne tragedie, og anmoder ham om at overbringe vores dybeste medfølelse til de pårørende til de afdøde og til de alvorligt sårede i håb om, at de kommer sig fuldt ud.
I lyset af denne frygtelige togulykke vil jeg være Dem taknemmelig, hvis De vil gøre det.

Formanden
Ja, hr. Simpson, jeg har selv hørt om denne skrækkelige ulykke, og jeg er helt med på Deres forslag. Hvis De ellers er enig, vil jeg på alles vegne skrive og give udtryk for al vores medfølelse over for de mange, der er berørt af denne katastrofe.

Forbindelserne mellem Tyrkiet og Den Europæiske Union
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Rådet og Kommissionen om forbindelserne mellem Tyrkiet og Den Europæiske Union.
Jeg har modtaget 6 beslutningsforslag, fremsat med udgangspunkt i forretningsordenens artikel 37, stk. 2.

Sasi
Fru formand, kære medlemmer af Europa-Parlamentet, Tyrkiet er en nøglepartner for Unionen i såvel økonomisk, social som kulturel henseende. Tyrkiet har spillet og spiller også i fremtiden en vigtig rolle ved opretholdelsen af fred og stabilitet i vores verdensdel. Dette er endnu en gang blevet bevist i forbindelse med de seneste hændelser på Balkan.
Det er klart, at Unionen og Tyrkiet har brug for hinanden. Betydningen af samarbejdet er vokset i sammenhæng med toldunionen, som trådte i kraft for fire år siden. Vi mener, at toldunionen har været til gavn for begge parter. Sidste år udgjorde EU's eksport til Tyrkiet mere end halvdelen af Tyrkiets totale import, og Tyrkiets eksport samme år til Unionens område var ca. halvdelen af Tyrkiets totale eksport. I denne forbindelse er der imidlertid grund til at pointere, at økonomisk og institutionelt samarbejde aftalt i forbindelse med indgåelsen af toldunionen ikke er blevet gennemført som planlagt.
Tyrkiet er med i udvidelsesprocessen i overensstemmelse med beslutninger taget i Luxembourg i 1997 og i Cardiff i 1998. For at forberede Tyrkiet til medlemskabet er der udarbejdet en særskilt strategi, en såkaldt europæisk strategi. Strategien omfatter både uddybning af samarbejdet på forskellige områder og uddybning af det økonomiske samarbejde. Som formandsland stræber Finland efter at fremme gennemførelsen af den europæiske strategi. De to forslag til forordning, som handler om det økonomiske samarbejde i forbindelse med den europæiske strategi, foreligger netop nu til behandling i Europa-Parlamentet. At gennemføre strategien fuldt ud uden finansiering er meget svært. Som formandsland appellerer vi således til Parlamentet om en positiv og hurtigst mulig behandling af de omfattede forordninger. Som vi alle er klar over, blev Tyrkiet ramt af et tragisk jordskælv i august. De ødelæggelser og alvorlige materielle skader, som jordskælvet har medført i Tyrkiet, lægger endnu større vægt på vigtigheden af iværksættelse af finansieringen.
Unionen følger nøje sin samarbejdspartners demokratiske udvikling. Situationen med hensyn til menneskerettigheder i Tyrkiet, inklusive minoritetsrettighederne, har alvorlige mangler. Vi hører desværre ofte bl.a. om begrænsninger af ytringsfriheden, hvilket ikke harmonerer med vores europæiske værdier. Vi har dog med tilfredshed lagt mærke til den tyrkiske regerings seneste foranstaltninger for at gennemføre demokratiske reformer og forbedre menneskerettighederne. Vi vil også opmuntre Tyrkiet til at fortsætte reformerne. CSCE-topmødet i Istanbul den 18.-19. november giver Tyrkiet en god lejlighed til at vise, at det stræber efter at fremme de alment anderkendte borgerrettigheder.
Den Europæiske Union er imod henrettelser overalt og i alle tilfælde. At udrydde dødsstraffen globalt er Unionens fælles mål. Tyrkiets lovgivning tillader stadig dødsdomme og eksekvering af dem. Der er dog ikke gennemført henrettelser i landet siden 1984. Vi håber, at Tyrkiet afholder sig fra at eksekvere dødsdommene for de allerede dødsdømte fanger - inklusive dommen over PKK-leder Öcalan. Vi forventer, at Tyrkiet fuldstændigt fjerner dødsstraffen i sin lovgivning, og indtil det er sket, fortsætter med moratoriet. Vi minder desuden om, at afståelse fra gennemførelsen af dødsstraf er en del af de fælles værdier i Unionen, som Tyrkiet har til hensigt at blive medlem af.
Der har i den senere tid været en opmuntrende udvikling i forholdet mellem Tyrkiet og Grækenland. Vi viser stor respekt for Grækenlands indsats for denne udvikling og synes, at den påbegyndte dialog mellem landene er meget positiv. Det har været rørende at se, hvordan begge lande har vist hinanden ægte sympati og solidaritet på grund af jordskælvene i Tyrkiet og Grækenland. Vi håber, at den positive atmosfære udviklet i den senere tid kan blive et skridt mod en varig forbedring af forholdet mellem landene. Øget samarbejde øger tilliden, hvilket igen bidrager til sikring af stabiliteten i området omkring det østlige Middelhav og i hele Europa. Det er fordelagtigt for os alle.
Selvom ovennævnte dialog vækker håb, findes der stadig mange svære, uløste spørgsmål. Den Europæiske Union og formandslandet støtter fuldt ud FN's bestræbelser på at finde en varig og retfærdig løsning på situationen på Cypern. Vi håber på, at der allerede i efteråret gøres fremskridt i løsningen af problemet, som har stået på alt for længe. Vi tror på, at Tyrkiet for sin del er i stand til at medvirke til, at der findes en retfærdig løsning.
Under mit besøg i Tyrkiet for to uger siden fik jeg at vide, at ødelæggelserne fra august måneds jordskælv er de største i Europa siden Anden Verdenskrig. Tyrkiet kan ikke alene klare den krævende opgave med genopbygningen. Omkostningerne til udbedring af ødelæggelserne findes der endnu ikke en præcis redegørelse for. Vurderingerne varierer mellem USD 3 milliarder og 6,5 milliarder. Jordskælvet gjorde 400.000 mennesker hjemløse, og i øjeblikket bor de i teltbyer. At bo under disse forhold er ikke muligt, når det bliver vinter. Den Europæiske Union vil gerne støtte Tyrkiet i det krævende genopbygningsarbejde. Vi tror på et konstruktivt samarbejde i Europa-Parlamentet også i dette vigtige anliggende.
Finland stræber i formandsperioden efter at gøre sit bedste for at integrere Tyrkiet tættere i de europæiske strukturer. Korrespondancen mellem statsminister Ecevit og Unionens forrige formandsland udgør en god basis for bestræbelserne. Statsminister Ecevit forsikrede i sit brev, at København-kriterierne ligger til grund for Tyrkiets stræben efter medlemskab.
Der hersker enighed i unionslandene om såvel Tyrkiets betydning som samarbejdspartner som nødvendigheden af en intensivering af samarbejdet. Dette er kommet til udtryk i flere forbindelser fra Den Europæiske Union og de enkelte unionslande. For kun et par dage siden konstaterede statsminister Simitis og forbundskansler Schröder, at de for deres del stræber alvorligt efter et positivt slutresultat ved det kommende Helsinki-topmøde. Kernen i spørgsmålet er at forstærke Tyrkiets kandidatstatus. For at opnå dette resultat skal både Unionen og Tyrkiet arbejde aktivt og vise god vilje.
Vi tror fast på, at vi bedst kan støtte gennemførelsen af Tyrkiets demokratiske reformer ved at bringe landet nærmere til Unionen. Isolation vil i dette tilfælde hverken fremme Tyrkiets eller Unionen hensigter. I dette arbejde kan vi ikke undvære Europa-Parlamentets konkrete foranstaltninger i de økonomiske spørgsmål og dets generelle støtte til udvikling og intensivering af forbindelserne mellem Den Europæiske Union og Tyrkiet.

Verheugen
Fru formand, ærede parlamentsmedlemmer, Kommissionen glæder sig overordentligt meget over, at Europa-Parlamentet allerede i dag så kort tid efter, at det har påbegyndt arbejdet, behandler emnet Tyrkiet i en udførlig debat, fordi der virkelig er tale om et af de vigtigste politiske og strategiske anliggender, som Europa står over for at skulle løse for øjeblikket. Dagens forhandlinger finder sted på et tidspunkt, hvor vi har en chance for at gå i en ny retning med hensyn til forbindelserne mellem Den Europæiske Union og Tyrkiet, nemlig præcis to måneder før Det Europæiske Råds møde i Helsinki, hvor det forventes, at der bliver truffet nogle vigtige beslutninger med hensyn til udvidelsesprocessen som helhed og især med hensyn til Tyrkiet.
Repræsentanten for formandskabet har netop foretaget en politisk analyse af den nuværende situation, som Kommissionen fuldt ud kan tilslutte sig. Ud fra Kommissionens synspunkt vil jeg gerne tilføje følgende tanker: Siden Det Europæiske Råds møde i Luxembourg i december 1997 er forholdet mellem Den Europæiske Union og Tyrkiet blevet forværret af grunde, som vi alle kender. Som De ved, har Tyrkiet ikke anset Det Europæiske Råds bekræftelse på, at landet kommer på tale i forbindelse med en tiltrædelse, for tilstrækkelig.
Kort efter Det Europæiske Råds møde i december 1997 vedtog Kommissionen den såkaldte europæiske strategi for Tyrkiet med henblik på landets forberedelse af en tiltrædelse på alle relevante områder. Denne europæiske strategi blev udarbejdet som en specifik, skræddersyet førtiltrædelsesstrategi med det formål at udvide og uddybe den eksisterende toldunion. Kommissionens forslag blev godkendt politisk på topmødet i juni 1998 i Cardiff. Siden da har der været afholdt flere møder om gennemførelsen af visse aspekter af denne strategi, dog har mangelen på en passende finansiering hidtil forhindret væsentlige fremskridt, selvom jeg må tilføje, at billedet alt i alt ikke er så dystert, som det nogle gange fremstilles.
Toldunionen blev forbedret på nogle områder, og man er kommet et godt stykke videre med undersøgelsesforhandlingerne om en mulig frihandelsaftale om tjenesteydelser. Eksperter fra Kommissionen har besøgt Tyrkiet for at forbedre vores generelle kendskab til den tyrkiske lovgivning på alle de berørte områder. Hvad angår finansieringen, vil jeg gerne påpege, at Tyrkiet indtil årets udgang modtager EUR 375 millioner fra Meda I-finansieringsprogrammet. Vi må dog bestræbe os yderligere på at opfylde vores aftaler med Tyrkiet. Kommissionen vil gerne opmuntre Europa-Parlamentet til hurtigst muligt at afgive sin udtalelse om forslagene til forordninger, som skal støtte den europæiske strategi.
Uden denne finansielle støtte er der fare for, at den europæiske strategis troværdighed går tabt. Troværdighed er imidlertid absolut nødvendig, også for at overbevise den tyrkiske side om, at landet skal yde et aktivt bidrag til realiseringen af denne strategi. Hvis vi virkelig ønsker at hjælpe Tyrkiet i landets forberedelser til tiltrædelsen, sådan som Det Europæiske Råd i Luxembourg har ønsket det med den europæiske strategi, skal vi også vise, at vi selv vil yde et afgørende bidrag til at nå målet. I denne proces spiller Europa-Parlamentet helt entydigt en central rolle.
Jeg vil på dette sted gerne give udtryk for min tilfredshed med, at Kommissionen reagerede så hurtigt efter det ødelæggende jordskælv, som rystede Tyrkiet den 17. august. Det var muligt at træffe beslutningen om at bevilge nødhjælp for EUR 30 millioner til genopbygning takket være budgetmyndighedens hurtige reaktion. Desuden vil Den Europæiske Investeringsbank på mellemlangt sigt yde et lån på op til EUR 600 millioner til genopbygningen og makrofinansiel hjælp på op til EUR 200 millioner for at sikre de løbende reformer under nøje afstemning med Den Internationale Valutafond.
Vi bør dog også se fremad. Som allerede nævnt kommer Det Europæiske Råd i Helsinki igen til at beskæftige sig med Den Europæiske Unions forhold til Tyrkiet. Jeg vil i den forbindelse gerne slå fast med al tydelighed, at alle tiltrædelseskandidater bliver målt og vejet efter København-kriterierne, og at alle bliver behandlet ens i den forbindelse. Tyrkiet opfylder ikke de politiske kriterier. Der er stadig et underskud, hvad angår demokrati, retsbestemmelser, menneskerettigheder og beskyttelse af minoriteter. Spørgsmålet er dog, hvordan vi opnår, at de nødvendige reformer i Tyrkiet indledes, og at Tyrkiet beslutsomt og uigenkaldeligt går i gang med at blive et fast medlem af de europæiske demokratiers familie. Det er min faste overbevisning, at denne proces kun kommer i gang i Tyrkiet og kun kan blive en succes, hvis Tyrkiet får grønt lys i retning mod Europa.
Tyrkiet har i den seneste tid gjort nogle - om end på ingen måde tilstrækkelige - fremskridt med hensyn til demokratiseringsproces og menneskerettigheder, og jeg vil gerne påpege, at dette også understreges i den næste fremskridtsrapport om Tyrkiet. Rapporten bliver diskuteret og besluttet af Kommissionen allerede i næste uge - nøjagtig i dag om en uge. Heri bliver der bl.a. gjort opmærksom på, at systemet med særdomstole blev ændret i juni i år, og at militærdommeren blev fjernet fra den såkaldte statssikkerhedsdomstol. Det påpeges, at der er truffet adskillige vigtige lovgivningsmæssige og administrative foranstaltninger for at sætte en stopper for tjenestemænds krænkelse af menneskerettigheder. Vi forventer, at Tyrkiet tager endnu et vigtigt skridt og afskaffer dødsstraffen endegyldigt.
Jeg vil også gerne fremhæve Grækenlands og Tyrkiets gensidige tilnærmelse, som er opnået kort før jordskælvet i forskellige anliggender, der var af interesse for begge parter, som lovende for fremtiden. Jeg håber oprigtigt, at den tillid, der er opstået takket være afspændingen mellem de to lande, vil give dem mulighed for at tage fat på de vanskelige sikkerhedsspørgsmål i regionen med samme ånd som i de hidtidige diskussioner.
Som De ved, har Tyrkiet besluttet sig for at gå den europæiske vej og er parat til at opfylde forpligtelserne i Amsterdam-traktaten. Jeg mener derfor, at Det Europæiske Råd bør understrege på det forestående møde i Helsinki, hvilken plads Tyrkiet kan indtage i den europæiske struktur. Jeg vil gerne allerede i dag informere Dem om, at jeg næste uge vil foreslå Kommissionen, at den afgiver en henstilling til topmødet i Helsinki om, at Tyrkiet skal behandles som en tiltrædelseskandidat på lige fod med alle andre kandidater. Det betyder, at Tyrkiet skal opfylde forpligtelserne i København- og Madrid-kriterierne. Tyrkiet har endnu et stort stykke arbejde foran sig, og der er stadig behov for betydelige politiske og økonomiske fremskridt, men i betragtning af den enorme strategiske betydning, Tyrkiet har for Europas fremtid, for sikkerheden, stabiliteten og freden i Europa, ville det være en alvorlig fejl på langt sigt at nægte landet en ligeberettiget optagelse i udvidelsesprocessen.
Tiden frem til topmødet i Helsinki bør Tyrkiet og vi bruge på at aftale en fælles køreplan for Tyrkiet. Denne køreplan var forbundskansler Schröder og premierminister Ecevit jo allerede inde på i deres brevveksling forud for topmødet i Köln. I denne forbindelse ville der være tale om specifikke tiltag på de områder, der hører ind under København-kriterierne, med henblik på at hjælpe Tyrkiet med at opfylde disse kriterier på mellemlangt eller langt sigt. Tilsvarende initiativer fra Tyrkiets side forud for topmødet i Helsinki ville uden tvivl øge chancerne for at opnå et godt resultat på Det Europæiske Råds møde.
Jeg er overbevist om, at Europa-Parlamentet kommer til at spille en væsentlig rolle i den debat, vi får i nær fremtid, især når den omfattende proces med lovgivningsmæssig afstemning, screening, indledes efter beslutningen i Helsinki om at give Tyrkiet kandidatstatus. Jeg vil gerne understrege én ting, for at der ikke skal opstå misforståelser: Vi taler ikke om at indlede tiltrædelsesforhandlinger med Tyrkiet nu, vi taler derimod om at tage det allerførste skridt. Det allerførste skridt består i at give Tyrkiet kandidatstatus, så processen kan komme i gang, og vi får en chance for at komme til at tale om at indlede forhandlinger inden for en overskuelig fremtid.

Poettering
Fru formand, kære kolleger, efter redegørelsen fra repræsentanten for rådsformandskabet og fra repræsentanten for Kommissionen kan man helt sikkert gå ud fra, at der bliver truffet en beslutning på topmødet i Helsinki om at give Tyrkiet kandidatstatus. Jeg er fuldt ud enig med hr. Verheugen, når han siger, at der her er tale om et af de vigtigste strategiske spørgsmål, der vedrører Den Europæiske Unions fremtid.
Vi spørger dog os selv, hvad der har ændret sig siden december 1997 i Luxembourg, hvor Tyrkiet fik tilbud om at deltage i en Europa-konference, hvilket landet afviste. Lad os se på Tyrkiets argumentation i 1997, hvor landet sagde: Vi bliver diskrimineret, fordi vi ikke bliver optaget i tiltrædelsesprocessen. Jeg ser hr. Poos, der var til stede dengang, og som hører til en af de andre store grupper her. Hvis vi nu giver Tyrkiet kandidatstatus - og det siger jeg i ramme alvor - men indleder forhandlinger med alle andre centraleuropæiske stater, hvilket vi jo formentlig også kan forvente af topmødet i Helsinki, bliver der jo igen tale om diskrimination, fordi Tyrkiet bliver behandlet anderledes end de centraleuropæiske stater. Hvordan skal vi reagere på det?
Min gruppe deltog i udarbejdelsen af kompromisteksten. Jeg må dog sige Dem, at vi ikke kan tilslutte os denne kompromistekst, hverken litra d eller nr. 1, fordi der nemlig gives indtryk af, at Tyrkiets medlemskab af Den Europæiske Union vil få en positiv indvirkning på sikkerheden, stabiliteten og udviklingen i Den Europæiske Union. Vi mener ikke, det er rigtigt at sige dette på nuværende tidspunkt. Vi mener også, at beslutningen er modsætningsfyldt. Når der i nr. 2 står, at København-kriterierne skal overholdes - demokrati, retsregler, menneskerettigheder, minoriteter - og når der så står i nr. 3 i artikel 3, at Tyrkiet er langt fra at have opfyldt disse kriterier, så må vi jo tage det til efterretning. Vi må ikke tro på en illusorisk politik om, at Tyrkiet allerede er så vidt, at landet kan få kandidatstatus.
Jeg vil gerne sige følgende i ramme alvor og på ingen måde polemisk: Jeg ved, hvor vanskeligt det var for Den Socialdemokratiske Gruppe, da det handlede om toldunionen, og vi fra PPE-gruppen var altid for dengang. Jeg siger det ikke for at kritisere Dem for at have ændret mening, jeg siger det heller ikke for at arbejde for, at Tyrkiet får tiltrædelsesstatus. Jeg siger det snarere, fordi vi fra PPE-gruppen altid er gået ind for at have et så tæt samarbejde med Tyrkiet som muligt og så venskabelige forbindelser til Tyrkiet som muligt, og det gælder selvfølgelig også stadig i dag.
Derfor ønsker vi at skabe et forum mellem Den Europæiske Union og Tyrkiet, hvor vi kan forhandle om alle samfundsmæssige spørgsmål. Jeg vil gerne slutte af med at sige, at Tyrkiet selvfølgelig har et europæisk kald. Men hvis vi giver Tyrkiet kandidatstatus nu, må vi spørge os selv, hvad vi skal sige til Ukraine eller Rusland i morgen, hvis vi nægter disse lande kandidatstatus. Derfor siger vi, at det ikke er det rigtige tidspunkt at give Tyrkiet denne status. I første omgang skal vi indlede udvidelsen med de centraleuropæiske lande. Først når dét er lykkeligt overstået, kan vi måske tage det næste skridt. Men vi må ikke tage det andet skridt før det første, og lad os, frem for alt, gøre alt for, at Den Europæiske Union, dette store projekt vedrørende Europas forening, bliver en stærk, handledygtig, en demokratisk Europæisk Union i det 21. århundrede! Det skal have førsteprioritet i forhold til alle andre overvejelser, fordi vi ønsker et fredens og stabilitetens Europa i et klart og godt partnerskab med Tyrkiet. Tiden er imidlertid endnu ikke kommet til at træffe strategiske afgørelser om Tyrkiets medlemskab af Den Europæiske Union.

Swoboda
Fru formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, jeg vil gerne minde Dem om, at dette Parlament eller det afgåede Parlament på baggrund af mit forslag og min betænkning har besluttet, at der skal udarbejdes en køreplan for, hvordan Tyrkiet og Europa kan nærme sig hinanden. Det er fuldt ud i overensstemmelse med det, som kommissæren også har sagt her i dag.
Kommissæren har med en åbenhed, der fortjener tak, også lagt kortene på bordet og sagt, hvad han går ind for. Jeg vil også gerne sige med al tydelighed, at min gruppe hverken vil sige ja eller nej hertil i dag, fordi vi hverken har kendskab til fremskridtsrapporten eller de forhandlinger, som Rådet fører med Tyrkiet. Jeg vil dog sige med lige så stor tydelighed, at jeg meget beklager, hr. Poettering - ikke at De ikke anerkender den fælles beslutning, det er ikke det væsentlige - men at De går bag om den beslutning, som Europa-Parlamentet har truffet med et meget stort flertal. Det er efter min mening meget beklageligt. Vi skal følge denne vanskelige tilnærmelsesproces, der vil vare længe - det nærer jeg slet ingen tvivl om - af hensyn til udviklingen i Tyrkiet.
Hvad har ændret sig i Tyrkiet? For det første er der, især på initiativ fra den græske udenrigsminister, som jeg gerne vil yde min tribut til, opnået et langt bedre - dog endnu ikke optimalt - forhold mellem Tyrkiet og vores medlemsland Grækenland, også som et skridt i retning mod en løsning på det så vigtige Cypern-spørgsmål.
For det andet har man i forbindelse med kurderne - godt nok under de ulykkelige omstændigheder med dødsdommen over Öcalan - dog taget de første skridt i retning af en politisk løsning, og med hensyn til menneskerettigheder har man ikke kun opnået en løsladelse af Akim Birdal - og det kun af sundhedsmæssige årsager - der er også foretaget nogle lovgivningsmæssige ændringer, der forhåbentlig også gennemføres i praksis. Jeg vil ikke overdrive det, jeg vil ikke forskønne tingene, men der er tale om forandringer, som vi skal reagere på. Hvad skal et land dog mene om, at vi altid siger, at det skal forandre tingene, forandre tingene og forandre tingene, og landet forandrer tingene, og så kommer der egentlig ikke noget positivt svar og ikke noget signal?
Mit kriterium og vores kriterium i Den Socialdemokratiske Gruppe er: Kan vi, med vores positive signal, styrke de positive forandringer, der aftegner sig i Tyrkiet, eller ej? Det er det afgørende. Det andet er: Hvad siger menneskerettighedsorganisationerne? Hvad siger repræsentanterne for de tyrkiske kurdere? Uanset hvem De taler med i Tyrkiet - netop med hensyn til menneskerettigheder, også netop med de kurdiske repræsentanter - får De et klart og tydeligt svar: Styrk forbindelserne mellem Tyrkiet og Europa! Det er vores chance for at handle i større omfang, det er vores chance for at kunne gøre mere for at bevirke de rigtige forandringer i Tyrkiet!
Ud fra den betragtning, fru formand, vil jeg gerne sige med al tydelighed, at vi vil svare lige så klart på kommissærens klare udsagn, når vi har alle fakta og dokumenter. Men ét mål har vi som socialister og socialdemokrater, nemlig at ændre tingene og forholdene i Tyrkiet således, at vi virkelig kan tale om demokrati, frihed og respekt for menneskerettighederne dér. Hvis der sendes et signal i Helsinki, skal dette være formålet, og det skal give dem, der kæmper for menneskerettigheder i Tyrkiet, fuld støtte. Ud fra den betragtning håber jeg på min gruppes vegne, at der træffes en god beslutning i Helsinki.

Duff
Fru formand, det centrale spørgsmål synes at være, hvorvidt Parlamentet og Den Europæiske Union er tilstrækkeligt selvsikre til at bekræfte Tyrkiets status som ansøgerland. Mangel herpå vil fremprovokere en alvorlig krise i forholdet til Tyrkiet. Ingen ønsker, at Tyrkiet får særbehandling, og ingen må ignorere rækken af problemer i forbindelse med behandlingen af kurderne eller situationen på Cypern.
Min gruppe mener, at tilbageholdenheden i forbindelse med ansøgerstatus vil inddrage Tyrkiet i en mere seriøs forberedelse af medlemskab, en stærkere dialog og i højere grad præsentere landet for kulturen og politikken i Den Europæiske Union. Parlamentet har i allerhøjeste grad smølet med dette spørgsmål, hvilket Meda-programmet og den finansielle støtte til den europæiske strategi viser.
Den Liberale Gruppe og De Grønne har fremsat et ændringsforslag, hvori det kræves, at der åbnes for klare udsigter til medlemskab. Det ville fremme udviklings- og reformkræfterne i Tyrkiet og øge Den Europæiske Unions indflydelse på Tyrkiets fremtidige udvikling. Denne holdning støttes af den cypriotiske og græske regering, og Parlamentet ville være reaktionært, hvis det ikke formår at danne fortrop for denne udvikling.
Jeg beder indtrængende dem, der ønsker, at Tyrkiet skal forny sig på baggrund af dets europæiske traditioner, om at støtte vores ændringsforslag.

Ceyhun
Fru formand, den øverste dommer i den høje kassationsret, Sami Selçuk, kritiserede i sin tale ved åbningshøjtideligheden for det nye domstolsår i Tyrkiet den 6. september udtrykkeligt landets forfatning. Med ordene "Tyrkiet er et land med en forfatning, men det er dog ingen forfatningsstat" fordømte han den tyrkiske grundlov. Ifølge ham beskytter forfatningen statens rettigheder på bekostning af statsborgernes frihed. "Vi har brug for mere demokrati, flere statsborgere, der må tænke frit, uden at lovene hindrer dem heri", sagde dommeren. Han krævede en bred demokratisk reform og en omfattende omstrukturering af det politiske system. Han har ret. Hans krav er identiske med vores forventninger. Jeg er sågar overbevist om, at også flertallet i Europa-Parlamentet går ind for et demokratisk Tyrkiet, hvor menneskerettighederne og minoriteternes rettigheder bliver respekteret. Jeg er også overbevist om, at vi ikke alene er moralsk forpligtede, fordi vi skal støtte de demokratiske kredse og deres beskedne succeser, men også, fordi et demokratisk Tyrkiet, der kan løse sine problemer i Tyrkiet, vil gavne den indre sikkerhed i Den Europæiske Union.
Med vores politik kunne vi bidrage til, at de, der går ind for et europæisk demokrati i Tyrkiet, bliver vinderne, og at høgene og duerne, der er mod Europa, bliver taberne. Det vil sige, at vi for øjeblikket har brug for en politik, der med kritiske øjne tvinger Tyrkiet til at håndtere åbne spørgsmål såsom det kurdiske spørgsmål, Cypern-spørgsmålet og menneskerettighedsproblematikken hurtigt og humant. Det kan ikke gøres med en politik, der går ud på at holde Tyrkiet udenfor, at isolere Tyrkiet! Derfor skal der - uanset hvordan tidsplanen og den mere nøjagtige procedure ser ud - træffes en principiel afgørelse i Helsinki med hensyn til menneskene af tyrkisk og kurdisk oprindelse og demokratiet i Tyrkiet.
Indlemmelsen af Tyrkiet er - for min gruppes vedkommende kan jeg p.t. endnu ikke sige noget konkret, fordi vi også stadig diskuterer sagen, men for mig personligt betyder det, som hr. Verheugen allerede har sagt, at landet har tiltrædelsesstatus i Den Europæiske Union - tvingende nødvendig, ikke kun med henblik på demokratiseringsprocessen i Tyrkiet, men også med henblik på fred og stabilitet på Balkan og i Sydøsteuropa. Den græske udenrigsminister Papandreou sagde i går på universitetet i Istanbul: "Vi ønsker, at Tyrkiet optages i Den Europæiske Union nu!" Det taler for sig selv! Jeg mener, at han har understreget det ganske kraftigt!

Alavanos
Fru formand, vores gruppe er for Tyrkiets europæiske kurs, som måske kan føre frem til dets optagelse. Ligeledes er vi for en mere åben politik i forbindelse med finansiering, for så vidt det kan bidrage til at forbedre den situation, som især de mange ofre for jordskælvene befinder sig i. Men det betyder dog ikke, at vi er enige i det, som repræsentanten for det finske formandskab sagde, endsige med hr. Verheugen eller det fælles beslutningsforslag, som er indbragt for Europa-Parlamentet.
Vi er af den mening, at EU skal være et samfund af principper og ikke en kynisk, politisk størrelse, som fremmer geostrategiske hensyn, som i høj grad er dikteret af Washington. Hvorfor stillede vi betingelser over for Slovakiet og nægtede at anerkende dette ansøgerlands regime? Var det negativt for Slovakiet? Hvorfor gjorde vi det samme over for de baltiske lande, hvor vi satte spørgsmålstegn ved respekten for mindretal? Var det negativt for de baltiske lande? Vidste vi ikke, at Slovakiet og de baltiske lande ville tage konkrete skridt? Af hvilken grund skulle vi ændre vores indstilling til Tyrkiet?
Hr. Verheugen sagde, at vi skal give et skub, et tegn, et signal, som kan frigøre demokratiseringskræfterne i Tyrkiet. Har vi ikke allerede gjort det? Har vi ikke gjort det med toldunionen? Har vi ikke gjort det med forslaget om en europæisk konference? Har vi ikke gjort det med Meda-programmet? Men vi har ikke fået svar. Følgelig mener jeg, at vi skal holde fast ved vores betingelser, og at vi skal kræve konkrete skridt fra Tyrkiets side. Endelig vil jeg gerne nævne, at jeg med sorg måtte høre tre grupper anføre den græske udenrigsministers udtalelser og synspunkter som et argument for betingelsesløst at fremme forbindelserne. Jeg vil ikke sige noget herom. Det er ikke det rette sted at kommentere det, men jeg vil dog gerne sige, at hr. Swoboda tager fejl, når han fortæller os, at der er gjort fremskridt i Cypern-spørgsmålet, blot fordi hr. Papandreou er fremkommet med en sådan udtalelse. Der er ikke sket noget fremskridt i Cypern-spørgsmålet! Vi har igen været vidne til, at hr. Ecevit har sagt, at aftalerne mellem de to samfund ikke vil blive fremskyndet, medmindre hr. Denktas' regime bliver anerkendt. Ingen fremskridt i Cypern-spørgsmålet, ingen fremskridt i det kurdiske spørgsmål!

Turchi
Fru formand, ærede kolleger, det virker måske utroligt, eller også er det bare et sammentræf, men så sent som i går fik jeg en erklæring fra de kurdiske myndigheder om, at de ville fortsætte den væbnede kamp. Alt dette bør efter min mening fordømmes både i demokratiets navn og som følge af den gensidige civile respekt, der skal være mellem befolkningerne. Jeg siger dette, fordi det er her, det sande tyrkiske problem ligger samt problemet med forbindelserne mellem os som Fællesskab og den tyrkiske stat.
Før Öcalan-sagen var der ingen, der satte spørgsmålstegn ved de optimale forbindelser med en stat, som altid havde givet udtryk for sit eget ønske om et stadig tættere samarbejde med Fællesskabet, og som sågar bad om at blive optaget i dette. Hr. Poettering sagde selv for lidt siden i sit indlæg, at han på det tidspunkt, hvor toldaftalerne blev indgået, gik ind for, at man tog dette skridt. Selvom jeg således må understrege - først og fremmest som kristen og katolik og herefter som politiker - at det er nødvendigt, at man i Tyrkiet konkret viser en større respekt for de civile rettigheder og de grundlæggende værdier, navnlig med hensyn til menneskerettighederne, må man på den anden side sige, at alle de forpligtelser, som Tyrkiet har indgået over for Fællesskabet i de senere år, når det gælder udenrigspolitik, samarbejde, økonomi og således også det kulturelle område, altid er blevet overholdt. Efter min mening skal vi således anmode både formanden for Kommissionen, Rådet og alle parlamentsmedlemmerne om at sørge for, at alle aftalerne med den tyrkiske stat bevares og overholdes, men man skal også bevare en nøjagtig og præcis aktion fra Fællesskabets kompetente organers side, når det gælder om at kontrollere, at der konkret sker fremskridt med demokratiseringsprocessen og den fredelige løsning på konflikterne med de andre stater, og at det ikke bare er erklæringer fra den tyrkiske stats side.
Hvis vi fortsætter i denne retning med den målsætning at udvide Fællesskabet og samtidig opnå en overholdelse af dets principper og grundlæggende værdier, vil denne institution igen få sin egen rigtige rolle, der er fundamental for udenrigspolitikken og den internationale troværdighed.

Belder
Fru formand, det frygtelige jordskælv den 17. august ramte lige netop den region i Tyrkiet, som har den højeste indkomst pr. indbygger. De tre provinser i katastrofeområdet sørger for hele 17% af landets industriproduktion. En ud af 100 arbejdstagere i området har ikke overlevet jordskælvet. En ud af fire indbyggere mistede henholdsvis slægtninge eller bolig. Hvem i Europa har ikke medfølelse med ofrene? Denne håndsrækning var og er der faktisk. Ud fra et bibelsk perspektiv er det faktisk en pligt.
Således ændrede tyrkernes verdensbillede sig også pludselig. Den spontane hjælp fra de historiske ærkefjender Grækenland og Armenien modbeviste den tyrkiske talemåde, at en tyrker ikke har nogen venner, bortset fra hans egne landsmænd.
I selve landet afslørede jordskælvet det tilsyneladende magtfulde statsapparats store svagheder på en pinlig måde. Her var der en chance for de ikkestatslige organisationer. Kravet om gennemgribende politiske og sociale reformer er blevet stadig større siden da, og er nået helt op på samfundets højeste plan, selv til præsident Demirel, der så sent som i fredags ikke ville betegne den tyrkiske grundlov som demokratisk.
Fremtrædende repræsentanter for det tyrkiske erhvervsliv dæmper derimod disse positive røster. De taler om den farlige polarisering mellem stat og samfund, mens kløften mellem fattige og rige samtidig bliver dybere. For at afdæmpe denne eksplosive situation opfordrer de nævnte erhvervsledere til, at kræfterne forenes med henblik på et civilt samfund.
Hvilken holdning bør Den Europæiske Union indtage over for Tyrkiet, som kæmper med sig selv? Bestemt en holdning, som vidner om oprigtigt, godt naboskab, inklusive virkelig politisk og økonomisk støtte. At stille medlemskab af Den Europæiske Union i udsigt i den forbindelse er der endnu ikke tale om i øjeblikket. Vi venter for øvrigt på fremskridtsrapporten.
Netop Ankaras uændrede hårde, militære kurs med hensyn til det kurdiske problem, til trods for PKK's anmodning om en dialog, herunder opgivelsen af den væbnede kamp, understreger nytten og nødvendigheden af vurderingen af tiltrædelseskriterierne. Hertil kan føjes Cypern-problemet, som stadig ikke er løst.

Speroni
Fru formand, kommissærens redegørelser var ganske enkelt præget af nyttehensyn. Han talte nemlig om økonomiske kriterier, strategiske kriterier og sikkerhed, men han kom overhovedet ikke ind på det emne, der hedder demokrati og menneskerettigheder. I Tyrkiet har man stadig dødsstraf, og hverken den enkeltes rettigheder eller folkeslagenes rettigheder respekteres. Det drejer sig ikke bare om det kurdiske spørgsmål, men også om andre minoriteter. Der er stadig nogle antidemokratiske punkter i lovgivningen, f.eks. artikel 155 i straffeloven og artikel 8 i den såkaldte antiterrorismelov. Så før vi giver Tyrkiet ansøgerstatus, er det efter min mening hensigtsmæssigt, at vi forvisser os om, at Tyrkiet foretager disse ændringer i lovgivningen. Først da vil man kunne gå i gang med optagelsen.
Jeg var medlem af det udvalg, som Europarådet gav til opgave at følge Öcalans retssag, og jeg må sige, at straffesagen absolut heller ikke holdt sig inden for de demokratiske regler. Jeg mener derfor, at det er alt for tidligt, at Tyrkiet får ansøgerstatus.

van Velzen
Fru formand, vi har selvfølgelig med stor interesse lyttet til Kommissionens forslag om at give Tyrkiet status som ansøgerland. Men den situation, som man befinder sig i som politiker, er naturligvis, at man skal handle på tidspunkter, hvor det går godt, men at man naturligvis også skal stille spørgsmålet, hvordan det nu egentlig skal fortsætte i det øjeblik, hvor man giver et sådant land en status. For vi taler her om at handle politisk, vi taler om at forberede EU-medlemskabet.
Hvis man alene ser på, hvilke anstrengelser det koster i de central- og østeuropæiske lande, må man også stille spørgsmålet, hvad Kommissionens tilbud betyder for Tyrkiet. Vil vi, og det er mit spørgsmål til kommissæren, lade Tyrkiet forblive i denne position i årtier? Ville det ikke være meget mere logisk at begynde at arbejde skridt for skridt og fortsætte med at fuldende den proces, som vi har sat i gang? Hr. Swobodas liste med hensyn til udviklingen i Tyrkiet var naturligvis overordentlig tynd. Vi vil nu tilbyde et land, som overhovedet ikke opfylder København-kriterierne endnu, denne status som et positivt signal fra Helsinki.
Jeg er fuldstændig overbevist om, fru formand, at det ikke bliver et positivt signal fra Helsinki, men at det bliver én stor frustration. Desuden, hvordan går det med Den Europæiske Unions egen forberedelse af Tyrkiets fremtidige medlemskab? Hvor meget har vi tænkt over, hvad det betyder for vores grænser? Hvor meget har vi tænkt over, hvad det betyder for vores landbrugspolitik, for den uddybelse, som vi er i gang med? Alle den slags spørgsmål må vi således også besvare.
Det er på tide, at vi begynder at uddybe. Det er på tide, at vi begynder at tænke over den slags spørgsmål, nu hvor man i Helsinki vil komme med dette forslag, som er fuldstændig overilet. Jeg håber også, at vi på dette punkt kommer på bedre tanker, for det er absolut frustrerende, også for den tyrkiske regering og den tyrkiske befolkning, hvis vi vil tilbyde en status, som i mange år ikke vil give noget som helst perspektiv.

Katiforis
. (EL) Fru formand, hr. kommissær, hr. repræsentant for Rådet, ærede medlemmer, det er tydeligt, at vores forhandling i dag om forbindelserne mellem Tyrkiet og Den Europæiske Union er en del af en opvarmning til forhandlingerne ved topmødet i Helsinki i slutningen af året. Forhandlingernes retning er endnu ikke konkretiseret. Rådets finske formand, statsminister hr. Lipponen, udtalte i Athen under sin sidste rundrejse til hovedstæderne, at han endnu ikke føler sig moden til at komme med konkrete forslag. Kansler Schröder udtalte ligeledes i Athen efter sit møde med den græske statsminister hr. Simitis, at han ville anse det for en fejl under en offentlig debat eller i et presseinterview at omtale de betingelser, som Tyrkiet skal opfylde for at kunne kaldes et ansøgerland, en ting, fru formand, der, så vidt jeg kan se, antyder, at Tyrkiet må og skal opfylde visse forudsætninger for at kunne opnå status som ansøgerland.
Offentlig debat er jo demokratiets store "brist". Regeringer kan forhandle bag tæppet, men Parlamentet kan ikke tillade sig den luksus at være tavs. Jeg er sikker på, at alle eller i hvert fald de fleste er enige i visse basale ting. Vi ønsker, at Tyrkiet tager en positiv, europæisk retning. Vi ønsker, at der bliver givet rundhåndet, humanitær hjælp til de tragiske jordskælv. Endelig er vi alle eller i hvert fald de fleste klar over, at den måde, som den personlige frihed, pressefriheden, fængslerne samt politiets afhøringer bliver forvaltet på i Tyrkiet, ikke har noget som helst med demokrati eller med europæisk kultur at gøre. Jeg kan ikke undgå at tænke på den kommentar, som Luxembourgs statsminister fremsatte under det luxembourgske formandskab, da han meget rigtigt udtalte, at Europa ikke kan sidde til bords med bødler.
Fru formand, det tyrkiske folk har selv betalt prisen for dette utidssvarende regime med masser af døde jordskælvsofre. Det kunne ikke være foregået i et land, hvor lov og demokratiets og den frie presses kontrol fungerer. Jeg anser kommissærens anskuelse om, at Tyrkiet inden Helsinki-mødet vil have levet op til København-kriterierne, så landet kan blive betragtet som værende et ansøgerland, for meget optimistisk.
Det græske folk har vist sine varme følelser over for det tyrkiske folk i forbindelse med de tragiske jordskælv. Jeg tror også, at det tyrkiske folk nærer varme følelser over for det græske folk. Den græske regering har udtalt, at den er parat til at acceptere, at Tyrkiet optages som ansøger på betingelse af, at Tyrkiet viser tegn på vilje til radikalt at ændre opførsel. Men Tyrkiet har ikke vist sådanne tegn. Tyrkiet holder fast ved delingen og den militære besættelse af Cypern. Tyrkiet fastholder sine trusler om krig med Grækenland i tilfælde af, at der indføres internationale retsregler i territorialfarvandene. Så længe denne insisteren varer ved, kan vi ikke komme videre. Og udtalelserne her i Parlamentet om, at hr. Papandreou har anerkendt, at Tyrkiet har gjort fremskridt i forbindelse med Cypern-spørgsmålet, er ikke rigtige. Hr. Papandreou er ikke fremkommet med en sådan udtalelse, det kan jeg absolut forsikre Dem for. Det, som han har sagt for at forbedre situationen, skal ikke fordrejes. Hvis der findes indicier fra Tyrkiets side, vil vi modtage dem med åbne arme, men der skal visse indicier til. Hr. kommissær, i øjeblikket har Tyrkiet udspillet, og det bør komme med det næste træk, for Europa har gjort tilstrækkeligt for at opmuntre. Vi har ikke fra Tyrkiet, hverken fra officielt hold eller fra det tyrkiske folk, som også lider under det regime, som det er blevet pålagt, set det svar, der skal til, for at vi fra europæisk side kan tage det næste skridt videre frem. Vi må have det svar, og så kan vi gå videre i spørgsmålet om Tyrkiets ansøgning.

Ludford
Som medlem af Europa-Parlamentet for London glæder det mig at repræsentere mange tyrkere, tyrkisk-cypriotere og kurdere. Det får mig til at hævde, at den største hindring for Tyrkiets optagelse ikke er fordomme og diskrimination. EU er ikke en klub for kristne. Kulturelt set er Europa rigere ved at have muslimske borgere og residenter, og det bifalder jeg. Den største hindring for Tyrkiets optagelse er landets manglende evne til at opfylde de politiske kriterier, der blev fastlagt i København, især vedrørende demokrati, menneskerettigheder og minoriteters rettigheder, især det kurdiske folk. Og det er nedladende og fornærmende at behandle Tyrkiet anderledes end andre ansøgerlande og derved antyde, at Tyrkiet er andenklasses og ude af stand til at stræbe efter europæiske politiske standarder.
Det største problem i det tyrkiske system er undertrykkelsen af det kurdiske folk. Det har fordrejet den tyrkiske stat og retfærdiggjort militariseringen. Hundredtusinder af mennesker er døde, og millioner er fordrevet fra deres hjem. PKK har begået nogle grusomheder, men de udlignes så sandelig af de grusomheder, den tyrkiske hær har begået. Der er for lille reaktion på PKK's våbenhvile. Vores fejl består i, at vi mere opfatter Tyrkiet som en strategisk militær allieret end en politisk partner. Vi skal styrke vores forhold og bidrage til konstruktuve ændringer, men må endnu ikke sige, at Tyrkiet er på kurs mod optagelse. Derfor kan jeg ikke støtte min gruppes ændringsforslag 1.

Korakas
Fru formand, det er tydeligt, at såvel Rådet som Kommissionen er fast besluttet på at give Tyrkiet status som ansøgerland til EU. Således kommer hykleriet efter min mening endnu en gang til at fremstå i al sin vælde som det basale princip i EU, denne dobbeltmoralske politik med sin udvalgte finfølelse over for menneskerettighederne og respekt for international ret.
Personligt bliver jeg ikke overrasket over de forslag, som Rådet og Kommissionen stiller. Når de selv er i stand til at bombe et suverænt land som Jugoslavien, kan de ikke have noget problem med Tyrkiets bombardementer af kurderne i Irak. Denne dobbeltmoralske politik, der er baseret på økonomiske og politiske interesser hos de kræfter, som hersker inden for EU, får dem til at lukke øjnene for det, der sker i Tyrkiet i dag. Man afviser en demokratiseringsproces og respekt for menneskerettighederne, man træder ethvert princip i international ret under fode. Fængslerne er fyldte, tortur og dødsdomme fortsætter, regimet i Tyrkiet er ligeglad med PKK's forskellige gestus. PKK har sendt et repræsentantskab til Tyrkiet som et fredstegn og har indstillet brugen af våben.
Men for regimet i Tyrkiet har dette ingen betydning. Det vil for enhver pris gennemtvinge en militær løsning på det kurdiske problem ved sine folkemord på kurderne. Cypern lider fortsat under den tyrkiske hærs invasion og besættelse, og vi lukker øjnene. Hvis vi går videre med Kommissionens og Rådets forslag, kan De være sikre på, at vi ikke tilskynder regimet til en demokratiseringsproces. Vi tilskynder tværtimod til en fortsættelse og en forværring af den nuværende uacceptable, umenneskelige politik, som følger en provokationskurs over for Grækenland, en provokationskurs over for menneskeheden. For få dage siden fortalte repræsentanten for den tyrkiske delegation i Fællesudvalget EU-Tyrkiet os: "Sådan er vi, vi er et demokratisk land. Enten kan I tage imod os eller også kan I forkaste os."
Bravo altså! Gå videre, og I skal virkelig få prisen for respekt for menneskerettighederne!

Gollnisch
Fru formand, kære kolleger, de franske, flamske og italienske parlamentsmedlemmer fra koordineringen af det europæiske højre er positive over for at oprette forbindelser med Tyrkiet, som bygger på gensidig respekt, gensidige fordele og ikkeindblanding i indre anliggender. Derimod er de klart imod at optage Tyrkiet i Den Europæiske Union, hvilket hverken ville tjene Unionens eller Tyrkiets interesser.
Den tyrkiske nation er en stor nation, men den er forskellig fra Europas nationer i henseende til oprindelse, sprog, historie, kultur, religion og institutioner. Langt størstedelen af dens territorium og befolkning befinder sig i Asien. En optagelse af Tyrkiet i Den Europæiske Union ville rejse uløselige problemer: forstærket indvandring som følge af forskellig demografi, forstærket økonomisk konkurrence som følge af forskelle i indkomster og lønudgifter. Nu må det snart være slut med det globaliseringsvanvid, som vil udstrække Unionen i det uendelige, uden at der tages højde for de nationale identiteter. Det må også være slut med den ydmygende tvetydighed, som vi i årevis har fastholdt Tyrkiet i. Vi må have mod til at sige, at Tyrkiets helt særlige rolle er at være bindeled mellem Europa og Asien, mellem Occidenten og Orienten, og ikke at gennemføre en integration, som ville være invaliderende for samtlige de berørte nationer.

Salafranca Sánchez-Neyra
Hr. formand, jeg tror, at vi i dette indviklede og komplekse emne vedrørende forholdet til Tyrkiet må begynde med at konstatere, at forbindelserne mellem Den Europæiske Union og Tyrkiet har ligget i dvale i to år. Jeg spørger repræsentanten for Kommissionen: Er denne situation i Den Europæiske Unions interesse?
Hr. formand, jeg synes, at vi må være afklarede og forstå at skelne mellem det, vi kan, og det, vi ønsker at love, og jeg tror - og jeg henvender mig her til Rådets formandskab - at et af de budskaber, som vi bør give i Helsinki, er, at stemningen ved forhandlingerne i Luxembourg bør forbedres. Hvordan kan vi forbedre denne stemning? Ja, det kan vi ved at bringe Tyrkiet nærmere til Den Europæiske Union og Den Europæiske Union nærmere til Tyrkiet med udgangspunkt i konkrete, håndgribelige, kontante og højtklingende handlinger.
Jeg tror ikke, det er godt at gå uden om et spørgsmål, som vi på et eller andet tidspunkt er nødt til at tage stilling til. Vi kan ikke udsætte det længere. Ønsker vi, at Tyrkiet skal være forankret i det demokratiske system med vestlige værdier, eller ønsker vi det ikke? Hvad er vi indstillet på at gøre for at opnå det?
Tyrkiet har været Den Europæiske Union en loyal allieret og fortjener et klart og oprigtigt svar. Jeg tror, at Den Europæiske Union må gå denne situation i møde med klarhed og ikke ved at erstatte virkeligheden med en opdigtet virkelighed, for i sidste ende skaber dette ikke andet end utilfredshed og frustration. På baggrund af denne klarhed henvender jeg mig til Kommissionens repræsentant, for i sidste ende er det, som Kommissionen beslutter, uigenkaldeligt, eller det vil i hvert fald tælle virkelig meget i stats- og regeringschefernes vurdering. Vil Kommissionen foreslå Det Europæiske Råd mere end dette, eller vil Kommissionen derimod på baggrund af kravet om opfyldelse af København-kriterierne og tyrkernes egen interne overbevisning give tyrkerne mulighed for ikke at komme for sent til fremtidens tog?
Jeg så gerne, at Kommissionen gav et klart svar på, hvilke betingelser dets forslag vil indeholde.

Carnero González
Hr. formand, jeg tror oprigtigt, at det vigtigste i forholdet mellem Den Europæiske Union og Tyrkiet er at undgå bratte omvæltninger og voldsomme ændringer. Det grundlæggende er, at vi ikke udsender forkerte eller urealistiske signaler hverken til regeringen i Ankara eller til det tyrkiske samfund, og at vi baserer vores holdning på to principper.
For det første at forbindelserne mellem Den Europæiske Union og Tyrkiet er grundlæggende for begge parter nu og i fremtiden, på alle områder og på alle niveauer, og for det andet at Den Europæiske Union på intelligent vis bør prioritere styrkelsen af Tyrkiets demokratisering. Med henblik herpå bør vi bruge de redskaber, der står til vores rådighed - associeringsaftalen og uden tvivl også toldunionen. Den Europæiske Union må kræve, at Tyrkiet opfylder København-kriterierne, men må ikke føje nye kriterier til.
Jeg hørte med bekymring, hvordan hr. Poettering på Det Europæiske Folkepartis vegne tilføjede et såkaldt kulturelt kriterium til vores forbindelser med Tyrkiet. Hvad hentyder han til? At der er uoverstigelige kulturelle forskelle mellem europæere og tyrkere, som forhindrer, at Ankara kan have til hensigt, at dette land skal høre til Den Europæiske Union? Jeg er radikalt imod denne uacceptable opfattelse.
Vi kan kræve politiske principper, demokrati, respekt for menneskerettigheder, retfærdig behandling af mindretal, af det kurdiske folk, at international lovlighed opretholdes. Men at tilføje andre kriterier ville på ingen måde overhovedet være europæisk i ordets bedste betydning. Jeg vil derfor gerne have en afklaring fra PPE og fra hr. Poettering vedrørende dette. Den tyrkiske offentlighed, den moderne, politiske, sociale og erhvervsmæssige offentlighed afkræver os et klart budskab, men dette budskab omfatter en tilnærmelse mellem Den Europæiske Union og Tyrkiet og samtidig en styrkelse af de demokratiske værdier, som rent faktisk i dag stadig ikke er opfyldt. Leyla Zana er sikkert det mest tydelige eksempel på det, jeg siger.

van den Bos
Hr. formand, Europa har meget at tilbyde Tyrkiet og omvendt. Jeg er derfor enig med Kommissionen i, at Tyrkiet skal have ansøgerstatus og være velkommen, når det opfylder de strenge København-kriterier. Vi må hjælpe Tyrkiet ved forberedelsesprocessen. Det er imidlertid væsentligt, at Tyrkiet selv gennemfører gennemgribende reformer, ikke blot i ord, men frem for alt også i handlinger. Den øverste magt skal lægges hos regeringen og ikke længere hos militæret. Så længe Tyrkiet krænker menneskerettighederne, og så længe Ankara forsøger at løse det kurdiske problem med først og fremmest militære midler, er der ikke skyggen af chance for en virkelig tiltrædelse. Det foreliggende beslutningsforslag giver udtryk for denne opfattelse, hr. formand, frem for alt i punkt 1, 2 og 3. Punkt 9 synes jeg imidlertid er uacceptabelt, fordi det her med urette antydes, at Tyrkiet forsøger at løse det kurdiske problem med fredelige midler. Bare det var rigtigt.

Uca
Hr. formand, jeg kan tilslutte mig alle de talere, der har påpeget, at de nuværende forandringer i tyrkisk politik absolut er utilstrækkelige. Alligevel går jeg som parlamentsmedlem med kurdisk oprindelse ind for finansiel bistand og økonomisk samarbejde, og jeg støtter også Tyrkiet i forbindelse med landets optagelse i Den Europæiske Union. I den forbindelse skal forudsætningerne fra Helsinki dog opfyldes, det vil sige, at der skal være fundet en politisk løsning på Cypern-spørgsmålet, menneskerettighedsspørgsmålet og det kurdiske spørgsmål, dødsstraffen skal generelt være afskaffet, og alle fanger skal være tildelt en generalamnesti. Den kurdiske identitet skal anerkendes!

Oostlander
Hr. formand, Den Europæiske Union er et forbund af demokratiske retsstater, som medvirker til styrkelsen af den internationale retsorden indbyrdes og over for tredjepart. Europa-Parlamentet ønskede derfor, at artikel 6 blev optaget i Amsterdam-traktaten, hvori der står noget sådant. Artikel 7 omtaler endda suspension af medlemmer, som ikke overholder artikel 6. Det er derfor logisk, at der ikke kan forhandles om tiltrædelsen af Den Europæiske Union med lande, som kun er en retsstat i utilstrækkelig grad. Vi har allerede tidligere oplevet det med Slovakiet. Der har vi indtaget en meget klar holdning. Landet opfyldte ikke de politiske kriterier fra København.
Kommissær Verheugen siger også meget berettiget, at Tyrkiet ikke opfylder de politiske kriterier, og den udtalelse må have konsekvenser. Vi kan naturligvis ikke prisgive Den Europæiske Unions karakter af geopolitiske eller realpolitiske grunde. Vi kan ikke lade et land, som ikke er nogen retsstat, træffe beslutning om vores fælles fremtid, det kan der ikke engang forhandles om. Vi må tage Unionens karakter alvorligt.
Rådet siger høfligt, at Tyrkiet gør sit bedste for i højere grad at blive en retsstat. Hr. Swoboda har presset en række idéer frem for at vise, at der alligevel er nogen sandhed i det. Han er nok ikke selv begejstret over den liste, som han har indleveret. Hvoraf fremgår det nu virkelig, at Tyrkiet gør sit bedste? Fremgår det af Cypern? Fremgår det af det kurdiske spørgsmål? Fremgår det af behandlingen af kristne mindretal i Tyrkiet? Fremgår det af, at politiet, som lokalt gør, hvad det har lyst til, sættes under kontrol? Fremgår det af reformen af hærens rolle? Fremgår det af forandringerne med hensyn til religionsfrihed? Jeg ville gerne se en dokumenteret rapport, enten fra Rådet eller fra Kommissionen, om de positive skridt, som Tyrkiet har taget, samt en oversigt over de punkter, som der stadig skal gøres noget ved.
På ét punkt gør Den Europæiske Union for få fremskridt. Det er med hensyn til den finansielle afvikling af toldunionen. Den græske regering har sagt meget venlige ord om Tyrkiets medlemskab, lige efter jordskælvet. Men jeg tror ikke, at vi har nogen gavn af det. Lakmusprøven for den græske regering består i viljen til at ophæve blokaden af de finansielle aspekter af toldunionen. Det er det eneste virkelige bidrag, som den græske regering kan yde, og alle andre venlige udtalelser er fuldstændig tomme. Vi vil have konkrete handlinger her. På dette område må Den Europæiske Union heller ikke skuffe Tyrkiet. Dyrebare udtalelser om jordskælvet hjælper heller ikke, for det har ikke ændret retsstaten.
Hr. formand, vi må, hvad det angår, være tydelige over for Tyrkiet. Ingen tvetydighed!

Sakellariou
Hr. formand, formanden for PPE-gruppen har givet udtryk for sin medfølelse over for min gruppe, fordi vi dengang havde meget vanskeligt ved at træffe en beslutning om toldunionen. Jeg vil gerne give denne medfølelse tilbage på grund af den lethed, hvormed PPE-gruppen har vendt 180º siden tilslutningen til toldunionen.
Hr. formand, jeg har lyttet nøje til, hvad rådsformanden og kommissær Verheugen har sagt vedrørende Tyrkiets mulige kandidatur i Helsinki. Det ville have glædet mig, hvis det virkelig havde været en ærlig holdning fra Den Europæiske Unions side over for Tyrkiet. Men jeg frygter, at vi genoptager en politik, der i årtier har tilladt os at gemme os bag grækerne og sige: Grækerne ville aldrig være indforståede hermed. Nu, hvor grækerne viser, at de eventuelt vil være indforståede, skal vi virkelig bekende kulør. Vi skal virkelig spørge os selv samvittighedsfuldt: Ønsker vi at have Tyrkiet i Den Europæiske Union, eller ønsker vi det ikke? Smarte formuleringer i forbindelse med, om der her er tale om en kandidat til et kandidatur, eller om der skal skabes en ny kategori af kandidater, der godt nok betragtes som kandidater, men som man ikke forhandler med, vil på ingen måde være fremmende for vores forhold til Tyrkiet.
Min sidste bemærkning gælder et punkt, hvor smarte formuleringer også altid har spillet en rolle. Vi taler altid om det kurdiske spørgsmål, men vi taler ikke om det kurdiske folk. Der er tale om et folk på 12-20 millioner mennesker, der ikke kan udfolde deres frihed, deres menneskerettigheder og borgerlige rettigheder noget sted, hverken i Tyrkiet eller i andre lande. Her skal vi sætte ind.

Giannakou - Koutsikou
. (EL) Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, der skal ikke herske tvivl om, at spænding, usikkerhed og ustabilitet er fjender af udvikling og trivsel. Vi grækere tilstræber at etablere fred og stabilitet i det bredest mulige område af det sydøstlige Middelhav. Det er altså tydeligt, at vi anser Tyrkiets yderligere tilnærmelse mod EU for en positiv udvikling. For at undgå enhver misforståelse skylder jeg at betone, at tilnærmelsen mellem Grækenland og Tyrkiet - til trods for det historiske modsætningsforhold og de eksisterende forskelle - ud fra de faktiske forhold er en af de vigtigste referenceakser i vores nationale udenrigspolitik og sikkerhedspolitik.
Men Tyrkiets europæiske kurs er et spørgsmål af stor interesse inden for rammerne af det internationale samfund. En positiv udvikling afhænger ene og alene af det konkrete land. Såfremt Tyrkiet foruden de privilegier og forpligtelser, som alle de stater, der ønsker optagelse i EU, uden undtagelse er bundet af, ville dele og konsekvent følge de betingelser og tidsplaner, som er fastsat i de kriterier, der blev vedtaget i København og Luxembourg, ville landets europæiske mål kunne realiseres. Det er sørgeligt, at Tyrkiets nationale og internationale opførsel stadig ligger så fjernt fra de europæiske konstanter. På områderne demokratisering og respekt for menneskerettighederne mangler der virkeligt meget. Inden for det internationale system er Tyrkiet karakteriseret ved en negativ stabilitet, idet landet fastholder aktiviteter, som fremmer frem for at afværge en destabilisering af det lokale geopolitiske miljø.
International ret er ikke tjent med, at man truer med at anvende vold, med at de herskende stater udøver politisk afpresning, med at man betvivler grænsedragningerne og de forpligtelser, som ligger i de internationale aftaler og generelt i den provokerende holdning i det internationale liv.
Især Tyrkiets holdning over for Cypern-spørgsmålet viser klart, at intet er ændret undtagen det fordrejede billede, som den internationale presse skaber på grund af de katastrofale jordskælv. Tyrkiet ønsker at tilnærme sig Unionen, men ønsker at gøre det uden at ændre noget nationalt eller i sin opførsel. Kan det foregå, uden at Tyrkiet respekterer den internationale ret? Jeg anser det for indlysende, mine damer og herrer, at man ikke kan retfærdiggøre udvalgte forskelle, opførsler og gå på kompromis med principper og regler angående Fællesskabets system. Noget sådant ville være uretfærdigt for de andre ansøgerlande og ville skabe et uheldigt fortilfælde inden for rammerne af udvidelsen, både den nuværende og fremtidige...
(Formanden afbrød taleren)

Fava
Hr. formand, jeg tror, at denne debat og det forslag, vi drøfter i dag, i høj grad viser Parlamentets vilje til at sende et klart, kraftigt og venskabeligt signal om en åbning, et signal, der tager højde for den græske regerings ændrede holdning over for den tyrkiske regering. Vi skal dog også være modige nok til at indrømme, at Parlamentet nu venter på, at man overholder de politiske København-kriterier, som er vigtigere end de økonomiske. De politiske København-kriterier er etiske kriterier, og de udgør det sande identitetselement for Parlamentet og Den Europæiske Union.
Den Europæiske Union baserer sin egen identitet på, at den er en retsstat, hvilket er en meget vigtigere overgang og en meget mere betydningsfuld betingelse end det at kunne præge en fælles mønt eller have en fælles forsvarspolitik. De etiske kriterier betyder menneskerettigheder, demokrati og respekt for minoriteterne. Jeg tror, at den sammenfatning, som vi har foretaget i vores forslag, er en nødvendig sammenfatning, vi skal forelægge for Tyrkiet. Det er i orden med en ansøgerstatus og med signalerne om en åbning, når blot vi er modige nok til først og fremmest at gentage over for os selv, at det bliver vanskeligt at optage Tyrkiet i EU, så længe den tyrkiske regering bliver ved med at ignorere Sikkerhedsrådets resolutioner om invasionen på Cypern, så længe den bliver ved med at nægte det kurdiske mindretals eksistens ved generelt at tale om terrorister, og så længe Öcalan ikke slipper for truslen om dødsstraf.
Jeg mener, at vi i vores tankegang bør gå bort fra en rent økonomisk synsvinkel. Vi skal forlange nogle konkrete resultater på det demokratiske plan, og det er en garanti, som ikke bare er nødvendig for vores traktater, men som også og ikke mindst er nødvendig for vores folk, først og fremmest det tyrkiske folk.

Khanbhai
Hr. formand, Den Europæiske Union er historisk set en baby. I sin barndom stillede den spørgsmålstegn ved det britiske medlemskabs berettigelse og afviste landets ansøgning om optagelse. På det tidspunkt troede mange, at Grækenland eller Spanien - jeg går ud fra, at det den dag i dag er fuldstændig glemt - aldrig ville kvalificere sig som medlemmer.
Vi har i de seneste 10 år set store ændringer. I dag er der 15 medlemsstater, Parlamentet er ved at få politisk magt og vil, håber jeg, ophøre med blot at være en snakkeklub.
Tyrkiets ansøgning skal vurderes på baggrund af følgende kriterier: Tyrkiets strategiske, geografiske og økonomiske position, og hvordan dette indvirker på Europa, Tyrkiets vigtige rolle som medlem af NATO, og hvordan dette medlemskab fastholdes, hvis døren smækkes i over for Tyrkiet, der, som fremtidigt ansvarligt medlem af EU, kunne fungere som ildslukker til de brande af utilfredshed, som brænder i Mellemøsten mv.
Jeg forstår frygten hos dem, der er bekymrede over Tyrkiets islamiske befolkning. I virkeligheden bor mange tyrkere i Tyskland og Frankrig, mange muslimer - herunder tyrkisk-cyprioter - bor i Storbritannien. Befolkningen i Kosovo og Albanien er hovedsagelig muslimer. Det religiøse billede af Tyrkiet udgør en historisk tilfældighed, som Spanien gjorde det under maurerne i et par hundrede år. Tyrkiets kultur er klart europæisk, og det religiøse billede må ikke nedvurdere landets europæiske identitet.
Lad os se fremad i de næste 10, 15 eller 25 år og undersøge, hvad der er i Europas bedste interesse. Hvad vil bidrage til velstanden og freden blandt denne familie af nationer, som vi kalder Europa af i dag? Lad os ikke være hykleriske, lad os spørge os selv, hvad der er det intellektuelle grundlag for at udelukke Tyrkiet. Unge europæere, socialt mobile og langt mindre religiøse end os, forventer, at vi udvikler et Europa med muligheder for arbejde og velstand, som vi alle kan nyde godt af.
Tyrkiet kan ikke komme ind i EU i dag, men geografi, kultur, historie, sikkerhed og almindelig sund fornuft ...
(Formanden afbrød taleren)

Roure
Hr. kommissær, hr. formand, kære kolleger, som indledning til mit indlæg vil jeg erindre Dem om den beslutning, Europa-Parlamentet vedtog den 18. juni 1987.
I denne beslutning var der fire punkter, der udgjorde, og jeg citerer: "uoverstigelige forhindringer for overvejelser om Tyrkiets eventuelle indtræden i Fællesskabet". Jeg vil opregne disse fire punkter.
For det første den tyrkiske regerings afvisning af at ville anerkende det folkedrab, der tidligere blev begået mod armenierne. For det andet dens uvillighed til at lade internationale retsnormer gælde i dens stridigheder med Grækenland. For det tredje den fortsatte tilstedeværelse af tyrkiske besættelsestropper på Cypern og for det fjerde benægtelsen af det kurdiske problem.
Siden da har intet ændret sig. Ganske vist nævner det beslutningsforslag, vi i dag skal stemme om, flere af punkterne, men vi må absolut insistere på, at den nuværende situation i Tyrkiet er uacceptabel for os og for de kriterier, der blev fastlagt i København, som det i øvrigt også understreges i tredje afsnit.
Det er op til Tyrkiet at ændre holdning, hvis det virkelig ønsker at indtræde i Den Europæiske Union. Det er Tyrkiet, der skal forandre sig. Det er for os indlysende, at det cypriotiske spørgsmål ikke er til at komme uden om, og at Tyrkiet ikke kan skjule det kurdiske problem. Disse spørgsmål er helt centrale.
Vi er nødt til at stå fast på vores krav, hvis vi vil være troværdige, og hvis vi vil have Tyrkiet til at ændre sig. Vi ved - det har historien tilmed vist os for nylig - at demokrati kun kan være sundt i et land, hvis dette land er i stand til at anerkende sine mindretal og respektere dem.

Langen
Hr. formand, Europa-Parlamentet opfordres til at foretage en grundlæggende og åben og ærlig evaluering af den hidtidige og fremtidige Tyrkiet-politik. Tyrkiet er og bliver en vigtig partner for Europa. Dette partnerskab styrkes imidlertid ikke ved, at vi nu giver landet tiltrædelsesperspektiver. Vi har brug for pragmatiske skridt på vejen hen imod en selvstændig Tyrkiet-politik i Den Europæiske Union. Vi har sagt ja til toldunionen. Men her i salen blev der blokeret for finansiel bistand fra toldunionens side. Jeg kræver, at disse pragmatiske skridt nu bliver gennemført snarest muligt. Vi har brug for Tyrkiet som en pålidelig partner i en geostrategisk urolig region i Europas yderkant.
En selvstændig Tyrkiet-politik kan dog ikke have Tyrkiets tiltrædelse af Den Europæiske Union som mål. De tiltrædelsesperspektiver, hr. Verheugen, der skal åbne topmødet i Helsinki, og som De har beskrevet her på Kommissionens vegne, er efter vores mening den helt forkerte vej at gå. Vi plæderer udtrykkeligt for en selvstændig Tyrkiet-politik i Den Europæiske Union, der hviler på tre søjler: sikkerhedspartnerskab, tætte økonomiske forbindelser og en permanent dialog om politiske, økonomiske, kulturelle og demokratiske spørgsmål.
Tyrkiets optagelse i Den Europæiske Union ville stille for store krav til Den Europæiske Union og pålægge Tyrkiet et radikalt politisk skifte, som landet ikke kan og, så vidt jeg ved, heller ikke vil gennemføre inden for en overskuelig fremtid. Derfor ville Tyrkiets optagelse af mange grunde føre til en kvalitativ forandring af Den Europæiske Union og til en automatisk stilstand i de europæiske integrationsbestræbelser. Ankara-aftalen er ikke en tilstrækkelig grund til det, for siden denne aftale med EØS har Europa i tre traktatsændringer, den fælles europæiske akt, Maastricht-traktaten og Amsterdam-traktaten, dokumenteret sin vilje og evne til at overføre yderligere kompetenceområder fra nationalt til europæisk plan og dermed styrke Europa.
Min gruppe går derfor ind for en selvstændig Tyrkiet-politik uden for en tiltrædelse. Vi ønsker disse højt prioriterede forbindelser til Tyrkiet af sikkerhedspolitiske, økonomiske og politiske grunde. Vi ønsker imidlertid også at styrke Europa yderligere og ikke udhule det med tiltrædelser, som vi ikke kan overkomme.

Titley
Hr. formand, jeg må indrømme, at jeg fyldes med afsky for kvaliteten af forhandlingen i Parlamentet, når jeg hører udtalelser om, at Europa løbes over ende og bliver oversvømmet. Jeg er dog noget forundret over denne forhandling og vil derfor gerne stille hr. Sasi og kommissær Verheugen et spørgsmål: Hvad er forskellen mellem det, der skal foregå i Helsinki og det, der foregik i Luxembourg? I Luxembourg bekræftede vi, at Tyrkiet er kvalificeret til optagelse i EU. Jeg kan forstå, at vi i Helsinki taler om at bekræfte Tyrkiets status som ansøger. Men når jeg spørger kommissær van den Broek, om Tyrkiet er ansøger, siger han, at Kommissionen allerede betragter Tyrkiet som ansøger. Så hvori består det nye i Hensinki?
Alle ansøgerlande skal naturligvis opfylde kriterierne fra København, og Tyrkiet er bestemt ingen undtagelse. Endnu opfylder ingen af ansøgerlandene disse kriterier, ellers ville de pr. definition være medlemmer nu, så hvori består undtagelsen for Tyrkiets vedkommende?
Opfyldelsen af København-kriterierne er ikke en statisk proces - det er en dynamisk proces. Vi samarbejder med de andre ansøgerlande for at hjælpe dem med at opfylde kriterierne. Der var aldrig blevet gjort noget ved menneskerettighedsproblemerne i Letland og Slovakiet, hvis det ikke var for de positive udsigter ved medlemskab af Den Europæiske Union, og Tyrkiet bør behandles på samme måde.
Vi er nødt til at være aktivt involveret for at forbedre gennemførelsen af den europæiske strategi. Vi må harmonisere Tyrkiets lovgivning i forhold til EU's acquis, og vi er nødt til at samarbejde med Tyrkiet for at opbygge et civilt samfund. Det kan vi ikke gøre, medmindre vi gør det, vi gjorde med de andre central- og østeuropæiske lande, og er indstillet på at bruge de penge, vi har lovet at bruge. Det er en afgørende faktor. Vi er nødt til at blive involveret, som vi lovede, at vi ville, i toldunionen og i associeringsaftalen, og vi skal arbejde på at gøre Tyrkiet klar til medlemskab af Den Europæiske Union, nøjagtig ligesom de øvrige ansøgerlande.

Morillon
Hr. formand, den lidenskabelige og fængslende tone i den debat, der fandt sted i vores gruppe i sidste uge i Bruxelles, og i den debat, der netop nu foregår her i salen, viser, hvis nogen skulle være i tvivl herom, hvor vigtigt det spørgsmål er, som vi skal tage stilling til i dag.
I lyset heraf viser der sig at være en bred enighed om at tildele Tyrkiet en privilegeret plads, alene som følge af Europas historie og geografi. I konsekvens heraf er der enighed om nødvendigheden af at styrke forbindelserne mellem Den Europæiske Union og dette land. På den anden side, når talen falder på de skridt, Tyrkiet har taget i retning af at nærme sig kravene, sidder man tilbage med en tvivl om dets evne, for ikke at tale om dets vilje, til at opfylde samtlige København-kriterier.
Tidspunktet er inde til at lægge tvetydigheden bag sig. Derfor har vores gruppe foreslået, at der nedsættes et diskussionsforum, hvori der selvsagt skal sidde politiske personligheder fra Den Europæiske Union og Tyrkiet, men også repræsentanter for det civile samfund. Målet skulle være at trænge bedre til bunds i de spørgsmål, der fortsat er et problem, hvilket naturligvis vil sige spørgsmålene om overholdelse af menneskerettigheder og respekt for minoriteter, men også spørgsmål, der har med de økonomiske forbindelser at gøre, hvor Europa må leve op til sine løfter om en toldunion og sætte fart i udarbejdelsen af den hertil hørende finansprotokol.
I betragtning af Tyrkiets geostrategiske betydning og af den rolle, det til alle tider har spillet for forsvaret af Europa, mener vi endvidere, at det ville være på sin plads også at optage spørgsmålene om udenrigs- og sikkerhedspolitik på dagordenen. Indførelsen af et sådant forum forekommer mig at være den eneste måde, hvorpå man uden hykleri kan levere et svar på de spørgsmål, der stadig er ubesvarede.

Martínez Martínez
Hr. formand, jeg finder den nye holdning med hensyn til forbindelserne mellem Den Europæiske Union og Tyrkiet, som der lægges op til i Helsinki, meget heldig, og måske bør man understrege den ved endnu tydeligere at bekræfte de to principper, som vores holdning, så vidt jeg forstår, bygger på.
Det første er, at Tyrkiet har ret til at deltage i Den Europæiske Union, at vi behøver Tyrkiet i vores projekt, og at projektet bliver ufuldstændigt, hvis ikke integrationen af Tyrkiet gennemføres.
Det andet er, at denne integration bør opfylde de samme betingelser, som er opfyldt af de øvrige deltagere i projektet.
Det er min overbevisning, at vi behøver Tyrkiet ikke kun af sikkerhedsårsager, men også for at fremme troværdigheden og den universelle karakter, som projektet med opbygningen af Europa har. En stor verdslig stat med en overvejende muslimsk befolkning vil vise, at det Europa, der er under opbygning, ikke er et Europa med kristent fundament, men at det er baseret på universelle værdier, der er relevante for enhver europæisk borger uanset religion eller mangel på samme. Dette Europa, som vi andre har forpligtet os over for, kan dele værdier med andre af menneskehedens store fællesskaber, som vi omvendt ville blive adskilt fra, hvis projektet var baseret på et religiøst fundament.
Hvis vi står fast på, at Tyrkiets plads står og venter på, at vores tyrkiske medeuropæere kommer og sætter sig sammen med os ved Unionens bord, bør vi med samme bestemthed erklære, at der ikke gives nogen rabatter overhovedet med hensyn til de betingelser, der blev fastlagt i København. Dette skal gøres vel vidende, at Tyrkiet stadig har lang vej igen, især hvad angår situationen med menneskerettigheder samt rettigheder for de mindretal og befolkningsgrupper, som udgør landets befolkning, uanset om de er anerkendt, og også med hensyn til Tyrkiets optræden over for Cypern. Alt dette skal der gøres opmærksom på med fasthed, men uden at overdrive eller karikere sagerne, blot ved at beskrive de mangler og hindringer, som skal overvindes, uden at vige uden om, men også uden at fremlægge dem som uoverstigelige vanskeligheder. Selv de mest alvorlige mangler bør af Unionen betragtes som problemer, og det er vores pligt at hjælpe Tyrkiet med at finde en løsning på dem, altid under hensyntagen til det fælles formål at opnå Tyrkiets integration i Den Europæiske Union.

Tajani
Hr. formand, forbindelserne med Tyrkiet er et vanskeligt og komplekst emne. Vi kan ikke lukke øjnene for realiteterne i et land, der i øvrigt altid har været på NATO's side. Tyrkiet mangler stadig at gøre en lang række fremskridt, at holde fast ved de vestlige demokratiske værdier og at løse spørgsmålene i forbindelse med forholdet til Grækenland og Cypern. Men for at gøre denne proces nemmere tror jeg, at man alvorligt bør overveje formand Poetterings forslag om at indføre en kalender med regelmæssige møder mellem Tyrkiet og EU, hvor man kan drøfte demokrati, minoriteternes menneskerettigheder, økonomisk og social udvikling samt sikkerhed og udenrigspolitik. Der er lang vej igen - meget lang vej - men den dialog, der er indledt med partnerskabet, og som skal styrkes med det forum, hr. Poettering foreslår, må og skal ikke afbrydes. At afslutte dialogen vil nemlig betyde, at man øger risikoen for en stadig større islamisk ekstremisme i Tyrkiet, og det ville være et destabiliserende fænomen i Middelhavsområdet. Vi går derfor ind for en fortsættelse af dialogen mellem EU og Tyrkiet, idet vi dog opfordrer Tyrkiet til at gøre nogle konkrete fremskridt.
Det er ikke nok med en politik, der er baseret på løfter. Det er nødvendigt med en politik med nogle konkrete handlinger, og det er nødvendigt med en overholdelse af menneskerettighederne og en afskaffelse af dødsstraffen, idet vi dog godt er klar over, at det kurdiske spørgsmål er et spørgsmål, der ikke kun vedrører Tyrkiet, men som også vedrører Iran. Så når man taler om menneskerettigheder og garantier for det kurdiske folk, skal man huske, at det ikke bare er inden for Tyrkiets grænser, det foregår - ellers ville det udelukkende blive et politisk propagandainstrument. Jeg mener derfor, at forslaget om at fortsætte dialogen bør støttes, men jeg vil gerne gentage, at Tyrkiet skal komme med nogle konkrete beviser på landets interesse for Europas demokratiske værdier.

Rack
Hr. formand, Tyrkiet af i dag er ikke en tiltrædelseskandidat af i morgen. Når vi taler om emner som dødsstraf, menneskerettigheder, minoriteter, demokrati og retsregler, er der en verden til forskel på os. Kløfterne mellem os i så vigtige anliggender som økonomi-, social- og miljølovgivning - for nu blot at nævne nogle få vigtige områder - er næppe ret meget mindre. Den vedvarende militære besættelse af en del af Cypern er ikke et bidrag til fred og sikkerhed i Europa. Ingen vej fører forbi disse kendsgerninger. De, der siger noget andet, er i bedste fald skinhellige. Skinhellige floskler skaber ikke tillid, hverken hos vores partner Tyrkiet eller hos vores borgere hjemme. Derfor er der også nogle væsentlige passager i den foreliggende kompromisbeslutning, som vi ikke kan sige ja til. Hvis de relevante dele ikke slettes fra teksten, forkaster vi den samlede beslutning.
Tyrkiets medlemskab af Den Europæiske Union er jo netop ikke et vigtigt bidrag til Unionens fremtidige udvikling. Hvis vi korrigerer det, bidrager vi til øget klarhed i Tyrkiet og for Tyrkiet. Samtidig forbliver vi troværdige over for vores egne borgere. For at kunne opnå yderligere fremskridt på Europas og Tyrkiets lange vej til en tilnærmelse mod hinanden får vi et presserende behov for troværdighed. Ud fra den betragtning kan vi støtte alt det, som man har været inde på flere gange i dag. Det omfatter f.eks. kravet om ikke alene at tage Den Europæiske Unions finansielle forpligtelser over for Tyrkiet på basis af finansprotokollen verbalt alvorligt, men også at frigive de tilsvarende økonomiske midler. Hvis vi gør det, viser vi ikke kun vores egne borgere, men også Tyrkiet og de tyrkiske borgere, at vi tager opfordringen og vores hensigt alvorligt: Vi ønsker at være partnere i fremtiden! Det betinger imidlertid også, at vi ikke må tage det andet skridt før det første, hvilket allerede er blevet påpeget flere gange i dag.

Suominen
Hr. formand, da Romano Prodi forelagde sit program, sagde han til Europa-Parlamentet, at der måske ligger 20 eller endog 30 år med unionsudvidelse foran os, og at antallet af medlemmer på den tid vil stige til 25 - måske endnu flere. Hans tidsperspektiv var og er realistisk.
Jeg er bange for, at flere lande, som er meget tættere på et eventuelt medlemskab end Tyrkiet, i håb om politisk indsmigren allerede for flere år siden er blevet bibragt den opfattelse fra flere sider - og jeg mener ikke fra Parlamentet, men fra regeringernes repræsentanter - at et fuldt medlemskab for f.eks. de baltiske lande, Polen og Ungarn kan være muligt allerede i 2002 eller 2003. Den interne udvikling i disse lande og først og fremmest deres egne evner til at opfylde Unionens forpligtelser for også at opnå Unionens rettigheder er næppe tilstrækkelige til et så hurtigt fuldt medlemskab, som de selv ønsker.
Der er et aspekt, som vi skal have afklaret for os selv. Jeg synes ikke, at det er ærligt, hvis vi gemmer os bag en udtalelse om, at Tyrkiets udvikling ikke er tilstrækkelig endnu, men egentlig mener, at Tyrkiet i det hele taget ikke kan være medlem. Nej, jeg mener, at vi skal sige, som Rådets repræsentant, minister Sasi, sagde her ved en lejlighed, nemlig at vi endnu skal se en omfattende udvikling i Tyrkiet, men at vi vil vise god vilje. Med andre ord, at vi ikke lukker Tyrkiet ude. Også Unionen vil mærke udvidelsens belastninger, når Polen med sine 40 millioner indbyggere, hvoraf en fjerdedel stadig lever af landbrug, om nogle år bliver medlem. Heller ikke Unionen har uendelige muligheder, og derfor er det nemt at tilslutte sig kollega Poetterings ord: ja til et fornyet Tyrkiet i fremtiden, men den tid er ikke kommet endnu.

Schröder, Jürgen
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg mener, at den tanke, der igen og igen er blevet givet udtryk for, og ifølge hvilken Tyrkiet skal opfylde visse betingelser for at blive medlem af Den Europæiske Union, er forkert. Lad os forestille os, at tyrkerne rent faktisk opfylder kriterierne. Vi i Den Europæiske Union ville overhovedet ikke være i stand til at optage Tyrkiet. Det er virkeligheden! For vi har et princip her i Den Europæiske Union, nemlig det socialistiske princip om at tage fra de rige og give til de fattige. Vi kalder det økonomisk og socialt sammenhold. Hvis Tyrkiet blev medlem af Den Europæiske Union, ville Tyrkiet selvfølgelig også have krav på, at dette princip overholdes. Her ville Den Europæiske Union absolut tage munden for fuld.
Det, vi står over for, er i sig selv en kraftpræstation af højeste karat, nemlig at optage polakkerne, tjekkerne og ungarerne - som jeg hellere vil have i Den Europæiske Union i morgen end i overmorgen. Men vi kan ikke også optage Tyrkiet. Og hvad angår den identitet, der hele tiden fremføres her, mener jeg, at hvis Tyrkiet er europæisk, hører Ukraine og Rusland som minimum også til i Den Europæiske Union, og det er også umuligt. Lige så umuligt er det imidlertid at optage Tyrkiet. Vi bør holde op med at tænke på denne måde. Vi bør ikke længere stikke Tyrkiet blår i øjnene, fordi det nemlig er unfair og letfærdigt. Det er ikke os, der kommer til at undgælde for det, men derimod vores børn.

Sasi
Hr. formand, jeg takker medlemmerne af Parlamentet for de værdifulde synspunkter. Jeg vil gerne pointere, at i politik skal de situationer, hvor det er muligt at fremme fred, stabilitet og menneskerettigheder, udnyttes. Nu har vi denne mulighed. Kosovo-krisen viste konkret, hvor vigtigt der er, at vi opbygger samarbejde og fred i Europa. Det kan kun ske ved at binde sig til europæiske strukturer, og vi ved, at Tyrkiet spiller en betydningsfuld rolle, hvad angår en positiv udvikling af stabiliteten i Sydøsteuropa. En anden essentiel hændelse er jordskælvene i både Tyrkiet og Grækenland. De har skabt god vilje hos de græske og tyrkiske nationer og ligeledes forudsætninger for tættere politiske forbindelser mellem disse lande. Vi har altså mulighed for at indføre et bedre samarbejde i stedet for, at parterne fjerner sig fra hinanden.
Jeg tror på, at tættere forbindelser også vil bidrage til en rigtig udvikling i Tyrkiet. Jeg tror, at det vil betyde, at man i Tyrkiet vil opfatte det som nødvendigt at forbedre menneskerettigheder, demokrati og politiske forhold. Jeg tror, at det også byder på en mulighed for at gøre fremskridt i Cypern-spørgsmålet, som Tyrkiet uden tvivl har stor indflydelse på, og der er brug for Tyrkiets medvirken for at kunne komme videre.
Kommissær Verheugen henviste til Tyrkiets eventuelle kandidatstatus i sit indlæg. Hvad det angår, skal det siges, at der endnu er meget at gøre før Helsinki-topmødet for at kunne opnå en afgørelse som den. Vi skal arbejde på det i Unionen, men det er også vigtigt, at Tyrkiet under hele denne proces udsender positive signaler om, at landets udvikling går i den rigtige retning, og at demokratiet og menneskerettighederne i Tyrkiet bliver forstærket.
Her er København-kriterierne blevet diskuteret. For den sags skyld er der grund til at sige, at København-kriterierne er betingelserne for, at forhandlingerne påbegyndes. Nu drøfter vi kandidatstatussen. Hvis kandidatstatussen ønskes forstærket, påpeger København-kriterierne en signifikant vej eller rute for udviklingen i Tyrkiet, og de er egnede til at bringe udviklingen i den rigtige retning, hen imod de værdier, som vi står for her.
Jeg vil også understrege Tyrkiets betydning for stabiliteten i hele området rundt omkring landet. Jeg tror, at hvis de islamiske lande opdager, at Tyrkiets nye vej mod vestlige værdier giver landet bedre muligheder og bedre forudsætninger for politisk arbejde, bliver det også et vigtigt eksempel for de omkringliggende islamiske lande, og Tyrkiet kan også på den måde konsolidere udviklingen i Europas nærregioner.
Jeg nærer stor respekt for det forelagte forslag til beslutning, og jeg kan konstatere, at jeg er meget tilfreds med, at Parlamentet lover at arbejde hurtigt med hensyn til anliggenderne om Tyrkiet. Jeg vil endnu en gang appellere til Parlamentet om, at de finansielle forordninger forhandles hurtigst muligt i Parlamentet.

Verheugen
Hr. formand, jeg vil gerne rette en inderlig tak til Europa-Parlamentet for en debat, som også hjælper Kommissionen i dens arbejde, og som bidrager til den beslutning, som vi skal træffe. Lad mig besvare et par spørgsmål, der er blevet stillet.
For det første handler det ikke om at give Tyrkiet udsigt til en tiltrædelse af Den Europæiske Union i dag eller i næste uge eller i Helsinki. Denne udsigt har Tyrkiet haft i årtier. Det er blevet bekræftet igen og igen, at landet har udsigt hertil, senest i Luxembourg i 1997. Tyrkiet er allerede en del af Den Europæiske Unions udvidelsesproces. Derfor er jeg jo også ansvarlig for Tyrkiet i Kommissionen og ikke nogen anden. Landet er en del af udvidelsesprocessen. Det, vi taler om i dag, er kun en taktisk ændring. I Luxembourg er det allerede blevet besluttet at vælge en anden fremgangsmåde for Tyrkiets vedkommende end for andre ansøgerlande i forbindelse med tidspunktet for forhandlinger. Det har vist sig, at beslutningen fra Luxembourg ikke er håndterlig, fordi Tyrkiet opfatter den som diskriminerende.
Når jeg bliver spurgt, om vi nogensinde vil opleve Tyrkiet som medlem af Den Europæiske Union, siger jeg, at det ved jeg ikke. Når jeg bliver spurgt, om vi opnår tiltrædelsesforhandlinger med Tyrkiet, siger jeg også, at det ved jeg ikke. Men vi vil aldrig opleve det, hvis vi ikke gør et forsøg nu på at skubbe Tyrkiet i en retning, der måske, hvis landet ønsker det, gør det i stand til at føre tiltrædelsesforhandlinger med os. Kandidatstatussen betyder ikke, at vi fører tiltrædelsesforhandlinger, kandidatstatussen betyder derimod, at vi undersøger, hvad der skal ske, for at København-kriterierne bliver opfyldt. Alle her i Europa-Parlamentet er enige om, at vi ønsker et demokratisk Tyrkiet, et Tyrkiet, der respekterer minoriteternes rettigheder, et Tyrkiet, der beskytter menneskerettighederne, og et Tyrkiet, der yder sit bidrag til fred og stabilitet i hele regionen. Alle talere har ønsket det. Kan nogen venligst svare mig på, hvordan vi kan fremme denne proces på anden måde, end ved at vi taler med Tyrkiet om det?
Den beslutning i Helsinki, som jeg ønsker mig, ville betyde, at vi skal indlede en meget seriøs dialog med Tyrkiet, indlede en lovgivningsmæssig tilnærmelse, og at vi skal sige helt præcist til Tyrkiet, hvad der skal ændres. Kun når disse ændringer har fundet sted, kan der tales om forhandlinger. Jeg garanterer Dem, at ingen vil komme her og sige, at vi ønsker at indlede forhandlinger med Tyrkiet om tiltrædelse nu, hvis de politiske kriterier fra København ikke er opfyldt klart og entydigt. Det betyder, at Tyrkiet skal have forandret sig i demokratisk og retsstatslig forstand, før vi kan indlede tiltrædelsesforhandlinger. Bare for at det står virkelig klart, hvad det egentlig drejer sig om her!
Tyrkiet er igennem mange år blevet mødt med argumenter, som jeg også har hørt her i dag, og som jeg gerne vil sammenfatte med ordene "ikke på den måde og ikke nu!". Nu er sandhedens time kommet! Dette "ikke på den måde og ikke nu!" går ikke længere! De, der ikke erkender, at sandhedens time er kommet, og ikke erkender, at der nu skal gives et klart og ærligt svar til Tyrkiet, vil løbe den risiko, at alt det, vi ønsker af Tyrkiet, ikke bliver opnåeligt, men at der derimod indledes en helt anden udvikling, som man dog også skal påtage sig ansvaret for, nemlig ansvaret for, at Tyrkiet ikke søger vejen til det demokratiske værdisamfund, Europas familie, men søger en helt anden vej. Dette ansvar skal man også være parat til at påtage sig, hvis man ønsker det.
En allersidste bemærkning vedrørende det kulturelle aspekt. Jeg bestrider ikke, at der findes kulturelle forskelle mellem det overvejende kristeligt prægede Europa og den islamisk prægede del af Europa og Tyrkiet. Det bestrider jeg ikke. Men hvis De prøver at forestille Dem, hvordan verden vil udvikle sig i den tid, vi går i møde, kan svaret på kulturelle forskelle jo ikke lyde, at kulturerne skal isoleres fra hinanden, svaret kan derimod kun lyde, at kulturerne skal åbne sig for hinanden! Samarbejdet mellem Europa og Tyrkiet kunne blive et opmuntrende og håbefuldt eksempel på, hvordan kulturer, der er beslægtede og lever med hinanden, kan finde en fælles vej til at opnå fred, demokrati og retsregler, og også mulighed for velstand for de mennesker, der lever i disse kulturer.
Jeg vil gerne bede Europa-Parlamentet om ud fra denne betragtning at give os mulighed for at tale troværdigt med Tyrkiet, at bidrage troværdigt til, at der sker forandringer i Tyrkiet. Dertil hører også, at vi virkelig overholder de forpligtelser - også de finansielle forpligtelser - som vi har indgået med Tyrkiet.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.

Fredsprocessen i Mellemøsten
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er Rådets og Kommissionens redegørelse om fredsprocessen i Mellemøsten efterfulgt af forhandling.

Sasi
Hr. formand, kære medlemmer af Europa-Parlamentet, jeg har den glæde at tale til Dem om den aktuelle situation for fredsprocessen i Mellemøsten og Den Europæiske Unions rolle i den forbindelse. Efter flere års afbrydelse har det været glædeligt at høre positive meldinger om fremskridt i fredsprocessen.
I forhold til situationen i sommer er mange aspekter ændret. For et halvt år siden var vi i den situation, at iværksættelsen af Wye River-aftalen, indgået i oktober 1998, var løbet ud i sandet. Israels regering var ikke i stand til at sikre iværksættelsen af aftalen på grund af interne pressioner, og landet havnede i et parlamentsvalg i utide. Afslutningen af perioden med Oslo-aftalen den 4. maj i år gjorde situationen endnu mere usikker. Palæstinenserne havde meddelt, at de ensidigt ville proklamere Palæstina som en selvstændig stat den dag. Da der samtidig foregik en heftig valgkampagne i Israel, var betingelserne for en tilspidsning af situationen til stede. Atmosfæren var generelt præget af skuffelse og usikkerhed. Der var også frygt for forøgede terrorangreb.
I dag er situationen for det meste anderledes. Resultatet af Israels parlaments- og premierministervalg i maj var et vendepunkt, som muliggjorde genoptagelsen af mæglingen i konflikten. Israels nye regering har forsikret det internationale samfund om, at den virkelig stræber efter fred med nabolandene. Den politiske udvikling i Mellemøsten er vel altid forbundet med en vis utilregnelighed. Forskellen mellem situationen før årskiftet eller sidste forår og nu er, at der i øjeblikket er grund til optimisme. Vi har påvisninger af øget politisk vilje, evne til direkte forhandlinger og iværksættelse af indgåede aftaler i tide.
Jeg ved, at Europa-Parlamentet nøje følger udviklingen i fredsprocessen i Mellemøsten, og at folk her er i besiddelse af et stort kendskab til områdets anliggender, hvilket dokumenteres ved en undersøgelse om fredsprocessen i Mellemøsten udgivet af Parlamentet i maj. Jeg koncentrer mig om udviklingen efter sidste forår. Det er for den periode, Parlamentet senest er kommet med en udtalelse om sagen.
Finland har som formandsland konsekvent betragtet fredsprocessen i Mellemøsten som et af de mest essentielle, fælles udenrigs- og sikkerhedspolitiske anliggender. Vi følger udviklingen i fredsprocessen nøje og opretholder tætte forbindelser med de deltagende parter. Den finske udenrigsminister besøgte området den 1.-5. august. Den finske republiks præsident Martti Ahtisaari er netop nu på besøg i området, som omfatter Israel, de palæstinensiske områder, Syrien og Libanon. Desuden er vi af den mening, at det omfattende samarbejdsnet, som er skabt af den særlige udsending Moratinos, og hans dybtgående kendskab er meget gavnlige. Hans arbejde har været meget værdifuldt for Den Europæiske Union med hensyn til at få oplysninger, være synlig og skabe forhandlingsforbindelser.
Den Europæiske Union har bidraget med en betydningsfuld indsats til udviklingen i de seneste måneder. Vi har altid opmuntret parterne til at diskutere og forhandle. Desuden har vi forsøgt at skabe forudsætninger for etablering af en gunstig opinionsatmosfære for fredsprocessen og handlet med henblik på at løse op for spændingen. Udtalelsen fra Det Europæiske Råd i Berlin, som efter min mening medvirkede betydeligt til reduktion af forårets spændinger, er et godt eksempel på dette.
Der er i flere forbindelser udtrykt ønske om en større aktivitet fra EU med hensyn til fredsprocessen i Mellemøsten. Det er også sandt, at vi står fortræffeligt med hensyn til indflydelse. Europa har i årtusinder haft en fast forbindelse via Middelhavet til Mellemøsten og er i besiddelse af et enestående kendskab til området. Vi stræber ikke efter at konkurrere med USA eller andre aktører om rollens vægtighed, men vi søger at skabe en tæt dialog med parterne. Udsigterne for den nære fremtid ser med hensyn til det palæstinensiske aspekt således ud, at parterne forhandler direkte med hinanden uden nævneværdig indblanding af andre.
Blandt Unionens medlemsstater hersker der stor enighed om principperne og målsætningerne for fredsprocessen i Mellemøsten. Det er i løbet af årtier blevet slået fast, hvad der kan gøre forstærkningen af Unionens rolle i området mulig. Allerede nu er vi den mest betydningsfulde hjælper for palæstinenserne, hvilket kan ses på den politiske arena som en mærkbar indsats, bl.a. ved mødet i den Palæstina-hjælpkoordinerende Ad Hoc Liaison Committee, i Tokyo i midten af oktober. Økonomisk samarbejde og teknisk eksperthjælp i bestemte anliggender vedrørende forhandlingerne om en varig status og inden for god forvaltning er de områder, hvor vi har trådt hjælpende til og er parate til at handle også i fremtiden. Desuden anser Den Europæiske Union de projekter ved det nationale samarbejde, som bringer de enkelte mennesker i kontakt med hinanden på en positiv måde, for meget vigtige. Dette samarbejde er i al stilhed fortsat også i løbet af de år, hvor fredsprocessen har stået stille.
Den nye fase i den politiske fredsproces kan anses for at være genoptaget ved en aftale indgået i Sharm el Sheikh i sidste måned. Det internationale samfund støtter aftalen indgået mellem parterne. Iværksættelsen af Sharm el Sheikh-aftalen er begyndt udmærket med en præcis opfyldelse af forpligtelserne både af Israel og palæstinenserne. Gennemførelsen af aftalen ved hjælp af konkrete foranstaltninger er i praksis den bedste måde at styrke den svækkede tillid mellem parterne på. Aftalen skaber ny tro på, at de omfattende principper fra Oslo ikke er blevet glemt. Der er, mener jeg, meget brug for tro og tillid. Parterne udskød med vilje de sværeste og mest følsomme spørgsmål til en senere afgørelse. Tidsfristen på et år til indgåelse af aftalen om en varig status sat af parterne er ambitiøs. Målsætningen er alligevel til at nå med beslutsomt arbejde, konsekvent opbygning af gensidig tillid og med den rette indstilling. Den Europæiske Union er parat til at bidrage med alle tilgængelige midler, når parterne ønsker det.
Hvad angår det syriske aspekt, er der stadig en fuldkommen mulighed for igangsættelse af forhandlingerne og ad den vej at opnå fred, for begge parter ønsker fred. Det virker kun, som om de begge afventer, at modparten tager det første skridt. Situationen skal udnyttes, og derfor er vi parate til at byde parterne vores gode tjenester. Jeg tror på, at det kun er spørgsmål om tid, før forhandlingerne påbegyndes.
Det libanesiske aspekt ser med de seneste ugers hurtige udvikling ud til i en vis grad at være kørt ud på et sidespor i den generelle bevidsthed. Med hensyn til den gunstige udvikling i Libanon er det nødvendigt at etablere stabile forhold i landet. Vi håber, at den politiske løsning på det libanesiske aspekt skrider hurtig frem, og vi er parate til at træde hjælpende til med det, vi kan, også med hensyn til dette aspekt.
Indtil nu har jeg mest betragtet fredsarbejdet fra den politiske synsvinkel. Ved fredsskabelse spiller politikken nu engang en hovedrolle, men samtidig er den en tillidskabende faktor, og for at sikre den opnåede fred er økonomisk og andet regionalt samarbejde, som behandles som et multilateralt aspekt, først og fremmest vigtigt. Endnu er det ikke lykkedes under samarbejdet at indfri de forventninger, der er stillet til det som støtteaktivitet for fredsprocessen, men jeg tror, at der er alle muligheder for succes. Beviser på det er EU's samarbejde med Middelhavslandene inden for rammerne af Barcelona-processen og aktiviteterne for at fortsætte MENA-møderækken i foråret.
En retfærdig, omfattende og varig fred medfører ud over ændringer i det regionale samarbejde også interne ændringspressioner i landene. Vi vil gerne se, at parterne forbereder deres respektive befolkninger på gensidige kompromiser, som forliget nødvendigvis kræver. I dag er tiden ikke mere til hårde ord. Vi tror fast på, at ændringerne udelukkende er til gavn for Mellemøsten, når man bliver klar til at nyde frugterne af disse. Som EU's formandsland forstår Finland fuldstændigt muligheden for en dybtgående ændring og vil fortsat arbejde for fred og til fælles fordel sammen med vores partnere med alle tilgængelige midler.

Formanden
Det glæder mig meget at kunne indkalde kommissær Patten. Så vidt jeg ved, er det Deres første store redegørelse for Parlamentet på vegne af Kommissionen. Velkommen, hr. kommissær.

Patten
Det glæder mig, på dette tidlige tidspunkt, som De henviser til, at drøfte dette meget vigtige spørgsmål med medlemmerne af Parlamentet, som, når alt kommer til alt, længe har været særdeles interesseret i bestræbelserne på at skabe fred i Mellemøsten. De har valgt et belejligt tidspunkt til denne forhandling. Håbet om fred i Mellemøsten er større nu, end det har været i mange år. Valget af en ny og mere konstruktiv regering i Israel samt underskrivelsen af Sharm el Sheikh-memorandummet i sidste måned har beredt vejen for en genoptagelse af fredsprocessen. Der er tydelige tegn på, at begge sider mener det alvorligt. De første troppetilbagetrækninger, løsladelse af fanger, og gårsdagens aftale om åbningen af en sikker passage mellem Gaza og Vestbredden viser, at både israelerne og palæstinenserne igen gør bestræbelser på at nå frem til en fredsaftale. Forhandlingerne om den endelige status er allerede startet på ny. Man skal ikke undervurdere forskellene. Men med politisk vilje på begge sider er det ikke komplet umuligt at bygge bro. Den Europæiske Union vil gøre alt, hvad den kan for at hjælpe parterne med at overholde tidsfristen i februar til indgåelse af en overordnet aftale. Vi mener også, at den endelige aftale skal indgås inden for målperioden på et år, som minister Sasi sagde, og som angivet i Sharm el Sheikh-memorandummet, og som Det Europæiske Råd i Berlin opfordrede til.
Så hvad kan vi i Europa gøre for at bistå fredsmæglerne? Det er korrekt, at vi bør modsvare deres fornyede politiske tilsagn om at komme fremad med praktisk støtte fra Den Europæiske Union. Det er, som formandskabet netop har gjort klart, hvad den samlede Union gør. Præsident Ahtisaari er i Mellemøsten, hvilket formandskabet påpegede, ambassadør Moratinos har ledsaget ham og vil, ved jeg, fortsat arbejde hårdt på at maksimere Den Europæiske Unions bidrag i de kommende vigtige måneder.
Vi presser også på med gennemførelsen af projekter som f.eks. arbejdet med havnen i Gaza og sikre passager mellem Vestbredden og Gazastriben. Det er projekter, som er politisk, socialt og økonomisk vigtige. Vi håber også, at forhandlingerne mellem Syrien og Libyen snarest genoptages, og vil fortsat hjælpe parterne med henblik herpå.
Men freden i Mellemøsten skal ses i en større sammenhæng - den rækker længere end forhandlingerne mellem Israel og palæstinenserne, om end de er nok så centrale. Derfor er vi ivrige efter at genoplive de multilaterale forhandlinger og det regionale samarbejde. Formandskabet og Kommissionen har endnu en gang opfordret til, at der snarest holdes et møde i tilsynsudvalget om Arbejdsgruppen vedrørende Regional Økonomisk Udvikling. Dette ledes naturligvis af Den Europæiske Union. Efter 3 års dødvande ville dette bringe israelerne, egypterne, palæstinenserne og jordanerne sammen på officielt niveau igen.
Vi tager andre praktiske skridt, som justeres i henhold til det nye politiske klima. Kommissionen har optrappet sin planlagte støtte til regionale samarbejdsprojekter mellem israelerne og araberne. Vi vil i næste måned foreslå medlemsstaterne finansiering på over EUR 20 millioner til sådanne projekter. Denne pakke omfatter fornyet bistand til folk til folk-aktiviteter og grænseoverskridende samarbejde, hvor israelerne og araberne mødes på ikkestatsligt og ekspertniveau. De første folk til folk-projekter, 17 i alt, som koster ca. EUR 5 millioner, starter snart. Medlemmerne vil huske, at Den Europæiske Union, som formandskabet sagde, er den største økonomiske bidragyder til de overordnede bestræbelser på at genforene befolkningerne i Mellemøsten.
Lad mig sige lidt om vores bistand til palæstinenserne, hvilket er et emne, som Parlamentet har været interesseret i. Generelt vender vi os mod både israelerne og palæstinenserne, for at de skal forbedre fjernelsen af hindringer, der afholder den internationale bistand fra at nå dens mål. Palæstinenserne skal på deres side fastholde deres sunde opbygning af institutioner, herunder, og det vil jeg gerne understrege, budgetgennemsigtighed. Israelerne skal desuden finde en mere effektiv måde at forene deres berettigede sikkerhedsbekymringer med det presserende behov for ægte palæstinensisk udvikling.
Det glæder os, at vi for nylig nåede frem til en aftale om ajourføringen af trepartshandlingsplanen. Denne plan anfører, som de ærede medlemmer husker, israelske, palæstinensiske og internationale donorforpligtelser inden for rammerne af bestræbelserne på bistand til det palæstinensiske selvstyre. Jeg håber, at det forbedrede politiske klima giver plads til yderlige fremskridt på disse områder.
Vi har konstant presset på for at få opbygget sunde og ansvarlige institutioner i det palæstinensiske selvstyre. Det glæder mig derfor at kunne sige, at præsident Arafat har godkendt den nyligt offentliggjorte rapport om styrkelsen af de palæstinensiske institutioner, som er udarbejdet af Den Uafhængige Ekspertgruppe og sponseret af Council on Foreign Relations med betydelig bistand fra Den Europæiske Union.
Præsident Arafat har udnævnt adskillige ministre til et særligt udvalg. De skal mødes med ekspertgruppen, inklusive kommissionsformand Prodi, i Bruxelles i næste måned for at drøfte gennemførelsen af de vidtrækkende anbefalinger i rapporten.
Vi fortsætter ligeledes drøftelsen vedrørende disse spørgsmål på det kommende møde i ad hoc-forbindelsesudvalget om bistand til palæstinenserne - mødet i Tokyo - som er den internationale donormekanisme. Vi presser på, for at udvalgets næste møde kommer til at foregå i Portugal i overensstemmelse med den aftale, der blev indgået på mødet i Frankfurt i februar. Jeg er overbevist om, at det nok skal lykkes. I lyset af vores store andel af den samlede bistand til palæstinenserne på over 50% bør de fleste fremtidige møder om koordineringen af bidrag efter vores mening holdes i Unionen, hvor den medlemsstat i Den Europæiske Union, som er vært for mødet, deler posten som formand.
Det glæder mig at kunne fortælle, at den 10. konvention mellem Fællesskabet og De Forenede Nationers Hjælpeorganisation for Palæstinaflygtninge (UNRWA) blev underskrevet i sidste uge. Kommissionen er allerede påbegyndt de første betalinger i henhold til den nye konvention. Dermed kan vi hjælpe med til at gøre noget ved mangelen på midler i UNRWA og fortsætte vores altafgørende støtte til de palæstinensiske flygtninge.
Lad mig også give udtryk for min taknemmelighed over for Udvalget om Udvikling og Samarbejde, ja hele Parlamentet, for den detaljerede rapport og Deres støtte inden for rammerne af høringsproceduren, for Kommissionens bestræbelser på af få afsluttet konventionen. Jeg vil især gerne hylde ordføreren, fru Morgantini. Lad mig også takke Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik samt Budgetudvalget for deres støtte til konventionen.
Jeg har givet Dem et resumé af vores og formandskabets bestræbelser på omsider at opnå fred i Mellemøsten. Vi stoler på, at parterne udfører det i praksis, som de på papiret har skrevet under på. Til gengæld fortsætter Europa med fuldt ud at spille sin rolle i fredsprocessen. Men lad mig også understrege, at det er vores hensigt fortsat at arbejde tæt sammen med USA, ikke som konkurrenter, men som partnere, vedrørende dette spørgsmål. Vi anerkender den vigtige rolle, USA spiller, idet de har kæmpet længe og ihærdigt på at skabe fred i denne urolige region, og jeg bifalder bestræbelserne, f.eks. udenrigsministerens forhandlingsevner og beslutsomhed.
Yitzak Rabin sagde, at man ikke indgår fred med sine fjender. Ingen undervurderer omfanget af de fremtidige udfordringer: Der bliver ikke fred i morgen. Men der kommer fred - det er jeg sikker på - med tid og tålmodighed ligeligt fordelt mellem parternes vilje til at opnå fred og udenforståendes vilje til at hjælpe den på vej. Vi har i dag en ny chance for at opnå fred i Mellemøsten. Det er vores opgave at gøre, hvad vi kan som europæere for at give freden en chance og fremskynde den. Det er det, vi, med Deres aktive støtte og tilskyndelse, har til hensigt at gøre.

Galeote Quecedo
Hr. formand, vi er mange, der har det indtryk, at Sharm el Sheikh-aftalerne udgør en milepæl i den ønskede fredsproces i Mellemøsten. Det er ganske enkelt ikke muligt at fastslå absolutte sandheder i en strid, hvis årsager er tæt forbundet med selve vores civilisations rødder. Netop derfor åbner den beslutsomhed, som israelerne og palæstinenserne nu udviser ved udarbejdelsen og gennemførelsen af deres aftaler, en vidunderlig dør mod håbet. Et yderligere bevis herpå er løsningen for nogle få timer siden af de sidste hindringer for åbningen af den korridor på 45 km, som vil forbinde Gaza med Vestbredden.
Men som hr. Patten meget rigtigt sagde, bør vi ikke undervurdere de vanskeligheder, der stadig lurer i horisonten, og som sikkert vil bringe os i - forhåbentlig midlertidige - kritiske situationer, hvor vi alle især bør tænke på to ting, nemlig for det første at vejen frem altid bør være en ærlig, åben og direkte dialog mellem parterne, og for det andet at israelere og palæstinensere under alle omstændigheder har en fælles fjende - terrorismen - som, uanset i hvilken form den udtrykkes, ikke har andet formål end tilintetgørelse af freden, af friheden og af respekten for menneskerettighederne. Især i den historiske kontekst, som vi befinder os i, er der overhovedet ingen berettigelse for brug af vold, uanset hvor den kommer fra.
Det er ikke nødvendigt at ty til statistikker for samhandel, investering og udviklingssamarbejde for at få øje på Den Europæiske Unions betydning i denne region, men Den Europæiske Unions manifesterede økonomiske solidaritet bør værdsættes på lige fod med dens evne til at bidrage effektivt til en fredelig løsning af konflikten.
Jeg er enig med hr. minister Sasi i anerkendelsen af det effektive arbejde, der er udført af Den Europæiske Unions særlige udsending, ambassadør Moratinos. Selvom vi ofte har omtalt dette, bør vi alligevel nævne den manglende synlighed af vores bidrag som europæere til fredsprocessen. Og her har Europa-Parlamentet også et ansvar, som det bør leve op til i samhørighed med sin erklærede vilje til at bidrage til at udarbejde en fælles udenrigspolitik for Den Europæiske Union. I denne sammenhæng bør Europa-Parlamentet efter min vurdering have to umiddelbare formål, nemlig at bringe Euro-Middelhavsforummets parlamentariske strukturer i anvendelse, da det kan blive et nyttigt redskab til at sikre freden, og at gennemføre Parlamentets formand, fru Fontaines initiativ til en rundrejse i regionen.

Schori
Hr. formand, efter årtier med krig, konflikter, flygtninge, besættelse, terror, fortvivlelse og forbitrelse ser vi nu endelig et lys for enden af Mellemøst-tunnelen - en tunnel, som har lukket regionens indbyggere inde i mistro og modsætninger.
Med aftalen i Wye River og Sharm el Sheikh, den nye politiske situation i Israel, en beslutsom PLO-ledelse og en bedre indsigt i arabernes verden er der blevet skabt en ny situation, som giver grobund for en virkelig og holdbar løsning i regionens interesse. Sjældent har forudsætningerne for fremskridt været så gode som nu. Det er israelere og palæstinensere, der er hovedaktørerne. De har selve nøglen til denne løsning. De nuværende ledere er bevidste om deres historiske ansvar. Det er så vigtigt i denne situation, at begge sider afstår fra ensidige forpligtelser, som kan bringe processen i fare.
Omverdenen har med bekymring og engagement, utrættelig diplomatisk energi og enorme økonomiske forpligtelser fulgt dramaet i Mellemøsten i mere end et halvt århundrede. EU spiller, som det er fremgået, en vigtig og stadig større rolle i området. Jeg støtter fuldt ud formandskabets og kommissær Pattens konstruktive holdning her i dag.
Det nye Parlament sender i dag et nyt og tydeligt signal om effektiv og udholdende støtte til fredsprocessen, som skal bane vej for fremskridt, demokrati, respekt for menneskerettigheder og fremtidshåb for alle folk i regionen samt ikke mindst for fredelig sameksistens mellem Israel og den uafhængige stat Palæstina. Den Socialdemokratiske Gruppe støtter enstemmigt den flerpartibeslutning, som er blevet præsenteret her.

Nicholson of Winterbourne
Hr. formand, dette beslutningsforslag fejrer de gode nyheder, den vellykkede afslutning på Sharm el Sheikh-forhandlingerne og aftalen om sikker passage for palæstinensiske varer, køretøjer og personer. Men den sikre passage er rent fysisk blot en snæver korridor, igennem hvilken den frie bevægelighed, som er et grundlæggende princip i filosofien bag Den Europæiske Union, er omgivet af mange nødvendige sikkerhedsforanstaltninger. Må der hurtigt blive slækket på disse, efterhånden som der opbygges tillid.
Frihandel kræver også fair prisfastsættelse, så producenten og sælgeren kan få en passende fortjeneste, samt ærlig mærkning af produkters oprindelse og processer for at opfylde kundens krav om sundhed og valg. Begge disse hovedelementer inden for frihandel har manglet helt eller delvist i den palæstinensiske eksporthandel, især inden for tekstiler og landbrugsprodukter. Konflikt har også domineret dagsordenen inden for handelsområdet.
Dette forslag opfordrer til en afslutning på alle handelshindringer. Kun da kan tre nære naboer - Israel, Palæstina og Jordan - skabe virkelig fremgang for deres befolkninger. Jo, der er risici, men hvilken gevinst. Jeg anbefaler Parlamentet dette beslutningsforslag.

Maes
Hr. formand, dette beslutningsforslag vækker ikke de samme følelser. Vi er egentlig alle sammen glade for den udvikling, som er foregået siden valget af hr. Ehud Barak til Israels premierminister. Vi glæder os over genoplivelsen af fredsprocessen og over Sharm el Sheikh-aftalen, som ganske vist opnåedes efter vanskelige forhandlinger, men som indtil nu respekteres af alle parter, og den protokol, som blev undertegnet i går om forbindelsen mellem Gazastriben og Vestbredden, giver også anledning til glæde. Vi er optimistiske, men vi er stadig bekymrede. Den nye israelske regering står fast på sin kolonisationspolitik i det palæstinensiske område og er stadig gidsel for Likudpartiet, som mangedoblede antallet af bosættelser for at forhindre tilbagevenden til de palæstinensiske områder. Hvad angår disse bosættelser, både på de syriske Golanhøjder og i det palæstinensiske område, vil vi henlede Kommissionens opmærksomhed på problemet med toldpræferencer, som israelske produkter blev indrømmet.
Hr. kommissær, man bør forhindre, at disse toldpræferencer også gælder for produkter fra bosættelserne. Den forrige Kommission skulle have taget sine forholdsregler på dette område. Disse foranstaltninger skal fortsat respekteres, ellers opmuntrer vi de facto til kolonisationspolitikken, selvom Det Europæiske Fællesskab sammen med resten af det internationale samfund, inklusive USA, til stadighed har fordømt denne politik, og selvom vi alle ved, at den israelske bosættelsespolitik udgør en stor hindring på den lange vej mod fred og mod en virkelig palæstinensisk stat.

Morgantini
- (IT) Hr. formand, jeg er overbevist om, at man bør udnytte enhver åbning og enhver mulighed for at skabe fred ved at stadfæste menneskerettighederne og hver persons eller hvert folkeslags sociale og politiske rettigheder. Situationen i Mellemøsten er stadig langt fra dette, men der er ingen tvivl om, at valget af Ehud Barak til premierminister i Israel og palæstinensernes fredelige valg har givet en mulighed for fred. Det viser den nye udvikling i Oslo-aftalerne ved omarbejdelsen i Sharm el Sheikh. Men for at freden - eller i det mindste en mulig retfærdighed - skal kunne skabes, er det nødvendigt med nogle flere skridt fra de israelske myndigheders side, sådan som flere af vores kolleger allerede har sagt, ikke bare med hensyn til spørgsmålet om Palæstina og Israel, men også med hensyn til spørgsmålet om Libanon og Syrien. Besættelsen af det sydlige Libanon skal ophøre, og Syriens jord skal gives tilbage, sådan som der står i de forskellige FN-resolutioner. Alt dette skal naturligvis ske med sikkerhed for staten Israel. Sikkerhedsspørgsmålet må dog ikke få os til at glemme den ulovlige militære besættelse, bombeangrebene på civilbefolkningen, der finder sted i det sydlige Libanon, eller eksistensen af fængsler som dem i Qian. Det palæstinensiske spørgsmål forbliver dog centralt.
Den Europæiske Union stadfæstede i Berlin i marts 1999 palæstinensernes ret til en suveræn og demokratisk stat i fredelig sameksistens med staten Israel. I Sharm el Sheikh forpligtede de stridende parter sig til at fastlægge den endelige stat inden år 2000. For at gøre dette er det nødvendigt, at Israel bliver klar over, at en suveræn stat til palæstinenserne ikke er en gavmild indrømmelse, men en rettighed. Israel skal navnlig undlade at foretage handlinger, der ændrer den fysiske og demografiske planlægning i de besatte områder, inklusive Østjerusalem. Vi får i dag stadig oplysninger om ødelæggelser af palæstinensiske huse, konfiskering af jord eller øget bosættelse i kolonier. Den 25. september gav militæradministrationen grønt lys for konfiskeringen af palæstinensisk jord tilhørende 79 landsbyer i Green Line-området, og det er opdyrket og beboet jord. Det samme var tilfældet i den landsby, der grænser op til Hebron. I Østjerusalem konfiskerer man kvinders og mænds identitetskort for at mindske deres tilstedeværelse, og det er med en operation, som det israelske informationscenter vedrørende menneskerettigheder har kaldt for tavs deportation. Desuden er der stadig dramaet med de palæstinensiske flygtninge. FN-resolutionen bør gennemføres. Åbningen af en passage mellem Gaza og Vestbredden er naturligvis meget positiv, men de israelske kontroller gør det svært for kvinder, mænd og varer at passere. Den Europæiske Union skal spille en stor rolle i den forbindelse. Den Europæiske Union har spillet en god og vigtig rolle i fredsprocessen med hensyn til alle de ting, den har gjort, og det tror jeg, at den skal blive ved med. I den forbindelse er vores rolle fundamental, og det gælder også for den rolle, som de europæiske instanser spiller.

Collins
Hr. formand, jeg vil først og fremmest gerne sige, at jeg i høj grad værdsætter kommissær Pattens omfattende redegørelse her til morgen om de mange komplekse spørgsmål, som mangler at blive drøftet på dette problematiske område.
Fremtidsudsigterne for en permanent fredsaftale i Mellemøsten er, mener jeg, mere lovende end nogensinde før. Som andre har nævnt, er der sket en vigtig udvikling i denne henseende. Den nye israelske premierminister, hr. Barak, har dannet regering med tilstrækkeligt stort flertal, så han kan genoptage forhandlingerne i fredsprocessen med tilstrækkelig parlamentarisk støtte til hans hensigt om at få fredsprocessen til at skride fremad igen.
Præsident Arafat og premierminister Barak har allerede underskrevet memorandummet om gennemførelse af Wye River-aftalen og genoptagelse af forhandlingerne om den endelige status.
I henhold til Wye River-aftalen er der allerede gennemført en række foranstaltninger, herunder overdragelse af kontrollen over særlige områder samt løsladelsen af en række palæstinensiske fanger. Unionen skal fortsat spille en aktiv rolle i oprettelsen og konsolideringen af en varig fredsaftale i Mellemøsten. Den Europæiske Union gør rigtigt i at støtte en aftale i Mellemøsten, som afspejler principperne om overdragelse af land for fred, hvilket sikrer samlet og individuel sikkerhed for befolkningen i både Israel og Palæstina.
Jeg bifalder i den sammenhæng Palestinian National Unions beslutning om at bekræfte annulleringen af bestemmelserne i det palæstinensiske nationale charter, som opfordrede til Israels ødelæggelse. De har også bekræftet deres tilsagn om at anerkende og leve i fred med Israel. Jeg er sikker på, at oprettelsen af en demokratisk, levedygtig og fredelig suveræn palæstinensisk stat på basis af eksisterende aftaler er den bedste garanti for Israels sikkerhed. Jeg støtter den palæstinensiske befolknings ret til at danne en stat, men en stat, som bliver til på baggrund af forhandling og velvilje hos alle interesserede parter, og ikke en stat, som bliver til som følge af tvang.
Gennemførelsen af Wye River-aftalen synes at fortsætte. De virkelige problemer opstår inden for rammerne af forhandlingerne om den endelige status, som omfatter stridsspørgsmålet Jerusalem, kontrol med vandressourcerne og flygtninges tilbagevenden. Fremskridt inden for disse spørgsmål kan hindres af udviklingen på land, f.eks. udvidelsen af bosættelser eller terrorangreb.
Jeg bifalder redegørelsen fra det palæstinensiske selvstyre, som har erklæret, at det vil gribe til handling mod terrorisme, mens premierminister Barak uformelt har givet forståelse af, at han vil forsøge at begrænse udvidelsen af bosættelserne.
Premierminister Barak har ligeledes lovet, at han inden for et år vil afslutte sit herredømme over det sydlige Libanon. Fredsforhandlingerne mellem Israel og Libanon, som har været fastfrosset siden 1966 - og de betingelser, hvorpå Israels tilbagetrækning fra Libanon opnås - er især vigtige for sikkerheden hos FN's fredsbevarende styrke i Libanon.
Ud over spørgsmål vedrørende suveræniteten og sikkerheden mellem Israel og Libanon bekymrer flygtningenes tilbagevenden især Libanon, hvis etniske balance forstyrres af, at der er 250.000 palæstinensiske flygtninge i landet.
Afslutningsvis mener jeg, at Syrien, som ønsker fuld genoprettelse af Golanhøjderne, har meddelt, at landet er villig til at genoptage fredsforhandlingerne med Israel, men kun fra det punkt, hvor de blev afbrudt i 1966. Spørgsmålet er standset dér. Jeg mener, at Den Europæiske Union og USA ved at arbejde sammen gør deres bedste for at få gang i forhandlingerne.
Vi skal fortsat tilskynde til bevægelse på begge sider.

Belder
Europæiske diskussioner om fredsprocessen i Mellemøsten har efter vores opfattelse en temmelig udbredt tendens til en bemærkelsesværdig ensidighed. De får det til at se ud, som om det kun er manglende medgørlighed og samarbejde fra israelsk side, der udgør den store hindring. Der stilles derimod påfaldende få ubetingede krav fra Vestens side til de palæstinensiske myndigheder. Ofte tales der ikke om den arabiske verden selv. I denne henseende udgør det foreliggende fælles beslutningsforslag bestemt en forbedring af nogle tidligere beslutningsforslag.
Afgørende for en rigtig forståelse af den langvarige arabisk-israelske konflikt er stadig det elementære spørgsmål om begyndelsen, om årsagen til den. Den findes ikke nødvendigvis i det såkaldte palæstinensiske problem. Naturligvis eksisterer dette, men dette overordentligt fortvivlende problem er igen et resultat af den krig, som de arabiske stater førte mod den netop proklamerede jødiske stat i 1948-49.
Den store prøve for fredsprocessen er måske palæstinensernes evne til virkelig at nå frem til en ordentlig forvaltningsstruktur. Med henblik herpå fortjener palæstinenserne bestemt både al mulig israelsk og europæisk støtte. En sådan interaktion fremmer samtidig den gensidige forståelse, som er et uundværligt skridt på vejen mod virkelig fred i Mellemøsten. Punkt 11 i det fælles beslutningsforslag passer for øvrigt udmærket til dette.
Endelig bør begge parter, både israelerne og palæstinenserne, selv tilkendegive, om de har behov for Den Europæiske Union som politisk mægler i fredsprocessen.

Sichrovsky
Kære hr. formand, vi som europæere har et særligt og netop historisk ansvar i forbindelse med fredsprocessen i Mellemøsten. Dette ansvar kan dog ikke se sådan ud, at vi bedømmer den pågældende politiske strategi eller palæstinenserne og giver udtryk for vores holdninger til demokratisk valgte politikere i Israel. Vi skal som europæere forblive neutrale i denne konflikt og støtte begge parter ligeligt i deres bestræbelser. Vi forkaster derfor beslutningsforslag som dem, De Grønne har fremsat, og som igen og igen ytrer sig kritisk om den israelske regering, men ikke kommer ind på modpartens problemer. At tage parti i denne konflikt er noget, vi som europæere ikke kan tillade os, og som vi også mister vores troværdighed som formidlere på.

Napoletano
Hr. formand, jeg tror, at den debat, der finder sted her i Parlamentet, viser, at vi alle sammen enstemmigt værdsætter de fremskridt i fredsprocessen, der blev markeret med memorandummet fra Sharm el Sheikh. Processen er en komplet proces, hvilket kommissær Patten mindede om, men i dag har vi dog også nogle vigtige tidshenvisninger og opdelinger, inden for hvilke der skal ske nogle handlinger, som gør, at man kan skimte den endelige løsning, nemlig anerkendelsen af to suveræne og uafhængige stater, der kan eksistere side om side i gensidig sikkerhed.
Jeg tror, at vi i dag igen bør bekræfte vores løfte og gøre en ekstraordinær indsats, der skal supplere indsatsen fra parterne, som ingen naturligvis kan erstatte. Men i den forbindelse tror jeg, at EU måske også kan spille en mere politisk rolle for ligeledes at bidrage til løsningen af de punkter, der er uenighed om, og som endnu ikke er blevet løst. Her mindede man om forhandlingen mellem Israel og Libanon og Syrien om Golan samt de punkter på dagsordenen, der endnu ikke er blevet taget op. Efter min mening er det dog vigtigt, at der med hensyn til disse punkter ikke bliver nogen unilaterale handlinger, som skader de forhandlede løsninger, og at man med det samme holder øje med de to samfund. Israel skal nemlig gå i retning af sikkerhed, og palæstinenserne skal gå i retning af fred og fremgang. Jeg tror ikke, at der er noget, som ikke kan løses.
Jeg vil gerne sige et sidste ord om det meget vanskelige spørgsmål om Jerusalem og Jerusalems status. Her skal palæstinenserne og israelerne naturligvis have viljen til at finde en løsning. Jeg må sige, at der ikke er noget, som ikke kan løses, og for at underbygge dette vil jeg nævne historien i min by, Rom, der viser, at det er muligt for to stater at sameksistere i den samme hovedstad.

Sbarbati
Hr. formand, på vegne af Den Liberale Gruppe vil jeg gerne give udtryk for vores endda store tilfredshed med denne aftaleprotokol fra Sharm el Sheikh, der styrker den besværlige fredsproces i Mellemøsten, og vi håber, at den vil fuldføre den. Vi i Den Liberale Gruppe mener, at Europa skal fortsætte med kraftigt at støtte freds- og samarbejdsprocessen i Mellemøsten. Europa skal dog ikke bare gøre en indsats på det økonomiske område, men også på det politiske og kulturelle område, idet det opnår en politisk størrelse og betydning, som anerkendes i regionen og på verdensplan. Når vi forsvarer retten til selvstyre, mener vi dog, at alle parter skal anmodes om konkret at bekæmpe terrorisme for at garantere befolkningernes sikkerhed.

Jonckheer
Hr. formand, vi glæder os naturligvis over den ændrede politik, som hr. Baraks nye, israelske regering fører, og over Sharm el Sheikh-aftalen. Det er i dag nødvendigt med alle midler at støtte de kræfter i både Israel og Palæstina, som ønsker at nå frem til en endelig aftale.
I denne forbindelse må den israelske regering afholde sig fra ensidigt at gennemføre nye bosættelser, at gribe til udvisning af palæstinensere og at videreføre sin bosættelsespolitik i Østjerusalem. Vi mener ligeledes, det er vigtigt at videreføre og styrke EU-programmet "fra folk til folk", som er omtalt i punkt 11 i beslutningsforslaget.
En fred mellem de to stater, Israel og Palæstina, vil kun blive varig såfremt deres økonomi udvikler sig inden for rammerne af et regionalt samarbejde, der kan befordre varig og rimelig udvikling for alle parter, et samarbejde, som giver de mest sårbare territorier størst prioritet. Vi tænker her eksempelvis på problemet med vand. Den Europæiske Union skal have en sådan målsætning for øje. Den bør også påbegynde forhandlinger om Euro-Middelhavsaftaler med Syrien og Libanon og føre den aftale, der er underskrevet med Jordan, ud i livet. Erklæringerne fra Rådets formand og fra kommissær Patten forekommer os at trække i den rigtige retning.

Frahm
Hr. formand, udviklingen i Mellemøsten har fundet sted efter devisen "to skridt frem og et tilbage", men ikke desto mindre må man sige, at vi er kommet langt, siden jeg i begyndelsen af 1970' erne begyndte at interessere mig for problematikken. Dengang var det palæstinensiske folk og PLO fuldstændig marginaliserede. De eneste, der tog dem bare en smule alvorligt, var den europæiske venstrefløj. Jeg må minde om, at først da den borgerlige Netanyahu tabte valget, gik fredsprocessen i gang igen. Selv om der er grund til optimisme nu, så må man sige, at der stadig er en række uløste problemer. Der er problemet med Jerusalems status. Der er problemet omkring den palæstinensiske internationale kontakt via Gaza og en international lufthavn på Vestbredden og ikke mindst spørgsmålet om vandressourcerne. Det vil være en væsentlig opgave nu at fastholde begge parter i en fredelig udvikling. Jeg mener, at EU kan spille en aktiv rolle, hvis man vil benytte den økonomiske gulerod og være vagthund for denne aftale. Det vil være en udvikling, hvor man kan styrke menneskerettighederne på begge sider, og hvor mine venner på den israelske venstrefløj måske kan få deres drøm opfyldt. Alle har ret til et hjemland!

Gorostiaga Atxalandabaso
Hr. formand, i Baskerlandet har vi med interesse undersøgt hele den palæstinensiske fredsproces, fordi vi også i Euskal Herria støtter behovet for at komme igennem den nuværende politiske konflikt via demokratiske aftaler.
Vi er meget bekymrede over, at de fleste mennesker får et positivt indtryk af de nuværende forhandlinger i Mellemøsten. Faktisk foregår der ikke en egentlig fredsproces, eftersom der ikke er opnået enighed om de vigtigste spørgsmål.
Vi vil gerne understrege mindst tre af dem. For det første den fortsatte koloniseringsproces både i Gazastriben og på Vestbredden. For det andet situationen i Jerusalem, det vil sige Al Quds, Barak-regeringens ønske om at gøre byen til Israels udelelige hovedstad og endelig mangelen på løsninger for de palæstinensiske flygtninge, som bor uden for deres land, og som har ret til at vende tilbage til deres hjem. Som minister Sasi siger, har Israel ingen vægtige grunde til ikke at genoptage forhandlingerne med Syrien, som de afbrød i 1996. Hvis disse forhandlinger får en vellykket afslutning, er vi sikre på, at forhandlingerne mellem Israel og Libanon følger efter. I mellemtiden respekterer Israel ikke de aftaler, som underskrives med repræsentanterne for det palæstinensiske folk.
Der er kun én løsning - en løsning baseret på fredsprocessen, og som også tager palæstinensernes vilje og ret til selvbestemmelse med i betragtning.

Menéndez del Valle
Hr. formand, vi glæder os alle over genoptagelsen af fredsprocessen i Mellemøsten, men vi ved dog, at den historiske baggrund og konfliktens forhold er dramatiske, og at forskellige initiativer, som syntes at give håb for fremtiden, i årenes løb er endt med at blive blokeret på grund af uforsonlighed, manglende politisk vilje eller snæversyn hos en af parterne. Således har alvorlige hindringer for at opnå en retfærdig fred, som den konstante etablering af jødiske bosættelser på palæstinensiske territorier eller ringeagt for, hvad Østjerusalem betyder for palæstinensere, arabere og muslimer generelt, fyldt vejen mod fred med vanskeligheder, og dette bør ikke defineres som en simpel udeblivelse af krig.
For at den håbets vej, der er blevet åbnet efter undertegnelsen af Sharm el Sheikh, ikke endnu en gang ved denne lejlighed skal blive lukket for fremtiden, er det nødvendigt, at den følsomhed og politiske intelligens, der udvises af de nye ledere i staten Israel, hvis sikkerhed vi ønsker garanteret, tilskynder til foranstaltninger, som kan skabe en vedvarende tillid hos den palæstinensiske part, således at den nyligt åbnede fredelige vej hurtigst muligt fører frem til det endelige mål.

Ries
Hr. formand, hr. kommissær Patten, kære kolleger, i går underskrev israelere og palæstinensere i Jerusalem den aftale, der åbner vejen mellem Gaza og Vestbredden, en fri passage, der binder de palæstinensiske territorier sammen hen over Israel. Denne korridor er i dag mere end et symbol, en realitet, skrøbelig, men håndgribelig.
Den åbning, der fandt sted for en måned siden med Sharm el Sheikh-aftalerne, sætter omsider aftalerne fra Oslo og Wye Plantation på skinner igen. Det er en væsentlig etape for en varig og retfærdig løsning på konflikten. Aftalerne anerkender palæstinensernes ret til selvbestemmelse inden for rammerne af en stat, men de garanterer også Israel retten til at leve i sikkerhed bag sikre og anerkendte grænser.
Den Europæiske Union, som udgør et enestående eksempel på samarbejde mellem nationer, der tidligere var hinanden fjendtligt stemt, bør her tjene som model og katalysator, arbejde for økonomisk samkvem med regionen og, hvorfor ikke, på længere sigt oprette et indre marked for hele Mellemøsten. Talte De ikke lige, hr. Patten, om at mangedoble det multilaterale samarbejde i regionen, give det nyt liv? Det er en målsætning, der kan synes langt borte, men den fortjener at blive forfulgt. Den Europæiske Union bør være med, det er dens kald og dens interesse at være til stede overalt, hvor freden og demokratiet skal konsolideres.

Schröder, Ilka
Kære hr. formand, kære hr. kommissær, kære hr. formand for Rådet, jeg glæder mig over, at der efter Deres redegørelse igen er kommet bevægelse i fredsprocessen. Alligevel vil jeg gerne understrege, at de nuværende aftaler halter meget bagefter i forhold til Wye-aftalen. Jeg er skuffet over disse gentagne tilbageslag, efter at man har indgået aftaler. Så meget mere glædeligt er det, at Kommissionen tager et politisk initiativ, idet den støtter Gaza Seaport, forbindelsen mellem Vestbredden og Gazastriben samt folk til folk-projekter.
Arbejdsgruppen til regionalt samarbejde er efter min mening vigtig med henblik på at fremme de multilaterale forhandlinger i Madrid-processen. De Grønne afkræver Rådet og Kommissionen et initiativ i især nedrustningsprocessen og inden for miljøbeskyttelsen. Af Israel kræver vi, at landet muliggør en fælles og retfærdig udnyttelse af ressourcerne sammen med Palæstina, navnlig inden for grund- og drikkevand.
Stærkere EU-støtte er det, fredsprocessen mellem Israel og Syrien har brug for. Her må der ikke indledes en gensidig blokade!

Poos
Hr. formand, Sharm el Sheikh-aftalen er endnu en foreløbig aftale. Den indebærer intet nyt og er utilstrækkelig, hvad indholdet angår. De to parter er blevet enige om at iværksætte forpligtelser, de tidligere har underskrevet, men som aldrig er blevet ført ud i livet. Det er ikke fred, og det er for tidligt at råbe op om sejr. Ikke desto mindre har denne nylige aftale betydelig politisk betydning. Den signalerer en opblødning i fredsprocessen efter flere års stagnation, ja ligefrem sabotage, under Netanyahu-regeringen, som aldrig accepterede logikken fra Oslo. Det er derfor vigtigt, at Europa-Parlamentet på forhånd forholder sig overvejende velvilligt til den og opfordrer parterne til at gennemføre den fuldt ud og i god tro.
Forslaget til beslutning er velafbalanceret og rimeligt. Det er en nyttig påmindelse om Europa-Parlamentets principielle holdninger til den israelsk-palæstinensiske konflikt. Jeg beklager, at punkt 7 i PSE-gruppens forslag til beslutning om stop for oprettelse af kolonier ikke længere figurerer i kompromisteksten. Det er i virkeligheden en ufravigelig tillidsforanstaltning, at Israel overholder et sådant stop. For øvrigt optræder dets palæstinensiske modstykke i punkt 8 i form af en præcis og utvetydig forpligtelse til at bekæmpe terrorisme.
Et europæisk bidrag til freden i Mellemøsten kommer ikke udelukkende til udtryk gennem økonomisk og finansiel bistand, det er også ved at stå fast på de politiske principper i en retfærdig og varig løsning, at vi i sidste ende sætter europæiske fingeraftryk på en endelig fredsordning.

Gahrton
Hr. formand, jeg er enig i det, som mange andre har sagt her, nemlig at der egentlig sker noget positivt. Vejen mellem Gaza og Vestbredden er et eksempel herpå. Der er dog stadig lang vej endnu. Hvad f.eks. bosættelserne angår, kræver vi en stærkere formulering i ændringsforslag 1. Det er meget vigtigt, at man understreger, at det er resolution 242, som er grundlaget for hele fredsprocessen, og at Israel skal rømme de områder, som blev besat i 1967.
En vigtig del af disse områder er naturligvis Jerusalem. Jeg mener, at det er vigtigt at slå fast, at Israel, eller Israels forgængere, faktisk accepterede principppet om, at Jerusalem er et internationalt anliggende. Da man accepterede FN's delingsplan, accepterede man også, at Jerusalem skulle være en international by, som ikke skulle tilhøre nogen af de jødiske eller palæstinensiske stater, som er blevet besluttet ifølge delingsplanen. Det skal fra EU's side konstant understreges, at det er uacceptabelt, at Israel behandler Jerusalem, som om det var landets private anliggende. Det er en by af international interesse, ikke mindst for de tre store verdensreligioner.
Til sidst flygtningene. EU har jo gennem sin medvirken på forskellig måde i Kosovo-krigen faktisk accepteret en krig for at garantere, at flygtningene kan vende tilbage. I Palæstina findes der også millioner af mennesker uden for området, som ifølge FN's resolution, der blev vedtaget for mere end 15 år siden, har ret til at vende tilbage. Det er utroligt centralt, at man står fast på dette princip. De skal have frihed til at vælge mellem at vende tilbage og at få kompensation. De fleste af dem er allerede begyndt på et nyt liv og formår sikkert ikke at udnytte retten til at vende tilbage til præcis det hus, som de engang boede i. Princippet skal imidlertid alligevel slås fast, ellers kommer der nok ikke nogen endelig løsning på dette problem.

Caudron
Hr. formand, kære kolleger, efter at have været formand for Delegationen for Forbindelserne med Israel under Netanyahu må jeg sige, at jeg i dag, efter valget af Ehud Barak, er lykkelig over genoptagelsen af fredsprocessen.
Barak havde lovet det, og han gør det. Som vi franskmænd siger, lad os ikke surmule glæden ihjel, og lad os lykønske det israelske demokrati. Men lad os samtidig ikke foregøgle os noget. Det bliver ikke let, intet af det bliver let. Der kommer uden tvivl kriser, blokeringer, og jeg vil sige her i dag, at det er nødvendigt, nu og fremover, at have tillid til forhandlerne, og måske skal vi her i Parlamentet love os selv for fremtiden ikke måned efter måned at vedtage stadig flere beslutninger af belærende indhold, hver gang der sker noget nyt undervejs.
Jeg vil slutte med endnu et ønske. Måtte Den Europæiske Union ophøre med at være sleeping partner for langt om længe at være politisk til stede i Mellemøsten. Til det formål skal den ganske vist først bevilge sig selv de nødvendige redskaber, men det vil kommissæren og formanden for Rådet måske fortælle os noget om.

Sasi
Hr. formand, kære medlemmer af Parlamentet, jeg ser, at vi alle forholder os ganske forhåbningsfuldt til fremtiden for fredsprocessen i Mellemøsten. Mulighederne for fremskridt er reelle, og det skal forsøges udnyttet. Unionen er parat til at være med til at fremme forhandlingerne både økonomisk og politisk.
Imidlertid ligger der, som mange talere har konstateret, store udfordringer foran os, som ingen bør undervurdere. De sværeste og mest følsomme spørgsmål er stadig uløste. Hvis det havde været muligt fuldt ud at udnytte tiden efter fredskonferencen i Madrid i 1991, kunne tilliden mellem parterne allerede nu have været stærk. Nu virker tidsfristen på et år for indgåelse af aftalen om en endelig status sat af parterne til gengæld temmelig ambitiøs, hvilket den selvfølgelig også bør være. Jeg vil bare konstatere, at Unionen er parat til at bidrage med alle tilgængelige midler, hvis parterne ønsker det.

Patten
Som minister Sasi sagde, har dette været en meget nyttig forhandling. Jeg tror, den har understreget Parlamentets og hele Den Europæiske Unions bekymring for at spille en konstruktiv rolle i Mellemøsten. Adskillige talere, hr. Galeote i begyndelsen af forhandlingen og hr. Schori, påpegede, at der efter nogle ret triste og vanskelige måneder og år endelig syntes at være lys forude. Det, tror jeg, er rigtigt, og det afspejles i det, de fleste ærede medlemmer har sagt.
Selvfølgelig har hr. Poos ret, når han på baggrund af sin viden og erfaring siger, at det er lidt for tidligt at åbne champagnen. Der er mere arbejde, der skal gøres. Det er vores hensigt at gøre, hvad vi kan for at hjælpe processen, og jeg vil gerne endnu en gang give udtryk for min taknemmelighed over for ambassadør Moratinos for alt det, han har gjort i regionen for på Unionens vegne at yde stor hjælp.
Det er måske værd endnu en gang at fremhæve styrken ved vores økonomiske forhold. Vi er naturligvis Israels største økonomiske partner, og det er ligeledes værd at mindes den samlede bistand til palæstinenserne. Den Europæiske Unions samlede bistand til Vestbredden og Gazastriben udgjorde fra 1994-1998 EUR 1,5 milliarder, og Den Europæiske Unions bistand til De Forenede Nationers Hjælpeorganisation i samme periode udgjorde ca. EUR 505.000.000. Det er et betydeligt engagement efter enhver målestok.
Den ærede kvinde, der talte på vegne af Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe - vi kender hinanden fra tidligere - henviste til vigtigheden af retfærdig og åben handel mellem regionen og Den Europæiske Union. Da jeg for et par uger siden mødtes med udenrigsminister Levy i New York, sagde jeg til ham, at jeg ikke mente, at vores forhold skulle druknes i appelsinjuice - der er vigtige handelsspørgsmål, som vi skal løse, hvoraf appelsinjuice er et af dem. Der er flere omfattende spørgsmål, som vi skal løse, og jeg er sikker på, at vi skal stile efter at gøre det i løbet af de næste par måneder.
Hr. Collins, som talte omtrent halvvejs under forhandlingen, sagde, at han mente, der var mere lovende fremtidsudsigter for Mellemøsten. Jeg tror, at det under forhandlingen afspejlede den almindelige opfattelse af, at det er muligt at hjælpe tingene bedre på vej, og vi har bestemt til hensigt at gøre, hvad vi kan i Kommissionen for at bidrage til den proces.

Formanden
Tak, kommissær Patten.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i afstemningstiden.
(Mødet udsat kl. 11.55 og genoptaget kl.12.00)

AFSTEMNING
Dell'Alba
Fru formand, på vegne af de tilstedeværende radikale parlamentsmedlemmer, som er løsgængere, vil jeg gerne bekræfte, at vi ikke vil deltage i afstemningerne, så længe man ikke har løst spørgsmålene om rettigheder og privilegier for alle de medlemmer, der er valgt ind i dette Parlament, og så længe man ikke giver alle de 626 parlamentsmedlemmer lov til at have de samme rettigheder og de samme pligter. Vi håber, at Udvalget om Forfatningsspørgsmål snarest muligt finder en passende løsning, som giver alle europæiske borgere mulighed for at føle sig fuldt ud repræsenteret her i Parlamentet.
Forslag fra Formandskonferencen om Europa-Parlamentets kalender for mødeperioderne - år 2000

Blokland
Fru formand, Formandskonferencens forslag om Europa-Parlamentets kalender for mødeperioderne i år 2000 så jeg først, efter at fristen for at stille ændringsforslag var udløbet. På det tidspunkt opdagede jeg, at en mødedag i Strasbourg, nemlig den 12. juni 2000, falder sammen med 2. pinsedag, en officiel kristen helligdag, og således også en fridag for alle i flere af Den Europæiske Unions medlemsstater, nemlig Belgien, Danmark, Tyskland, Frankrig, Luxembourg, Østrig og Sverige. Jeg har endnu aldrig oplevet, at Europa-Parlamentet holder møde på sådan en dag. Jeg beklager i allerhøjeste grad, at der i det foreliggende forslag endnu ikke er taget hensyn til denne gode sædvane. I betragtning af de nævnte overvejelser og de praktiske problemer, som kan opstå ved tilrettelæggelsen af et møde på en officiel helligdag i mange medlemsstater, anmoder jeg Dem, fru formand, om at søge en passende løsning.

Formanden
De har fuldstændig ret, hr. Blokland. Når afstemningen om kalenderen er afsluttet, vil mit forslag til Formandskonferencen være, at den pågældende mødeperiode undtagelsesvis først starter tirsdag morgen, så vi på den måde kan respektere, at mandag er fridag i et vist antal af vores medlemslande. Det er ikke tilfældet i alle landene, men jeg tror, at dette forslag kunne være en løsning.
Procedurer uden betænkning:
Forslag til Rådets afgørelse om tilpasning af Europol-ansattes vederlag og tillæg (10097/1999 - C5-0090/1999 - 99/0810(CNS)) (Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder, Retsvæsen og Indre Anliggender)
(Kommissionens forslag godkendtes)- Forslag til Rådets afgørelse om ændring af Rådets retsakt af 3. december 1998 om vedtagelse af
vedtægten for Europols personale, med hensyn til fastsættelse af vederlag, pensioner og andre beløb i euro (10098/1999 - C5-0089/1999 - 99/0811(CNS)) (Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder, Retsvæsen og Indre Anliggender )
(Kommissionens forslag godkendtes)- Udkast til afgørelse truffet af Det Blandede EØS-Udvalg om ændring af bilag IV (energi) til EØS-aftalen -
Udkast til Fællesskabets fælles stillingtagen (SEK(1999) 780 - C5-0060/1999 - 99/0807(CNS)) (Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi )
(Kommissionens forslag godkendtes)- Udkast til afgørelse truffet af Det Blandede EØS-Udvalg om ændring af bilag IV (energi) til EØS-aftalen -
Udkast til Fællesskabets fælles stillingtagen (SEK(1999) 781 - C5-0061/1999 - 1999/0808(CNS)) (Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi)
(Kommissionens forslag godkendtes)
Udkast til afgørelse truffet af Det Blandede EØS-Udvalg om ændring af bilag I (dyre- og plantesundhed)
til EØS-aftalen (SEK(1999) 986 - C5-0100/1999 - 1999/0812(CNS)) (Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi )
(Kommissionens forslag godkendtes)
Udkast til afgørelse truffet af Det Blandede EØS-Udvalg om ændring af bilag I (dyre- og plantesundhed)
til EØS-aftalen - Udkast til Fællesskabets fælles stillingtagen (SEK(1999) 1037 - C5-0101/1999 - 1999/0813(CNS))
(Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi)
(Kommissionens forslag godkendtes)- Udkast til afgørelse truffet af Det Blandede EØS-Udvalg om ændring af bilag I (dyre- og plantesundhed)
til EØS-aftalen - Udkast til Fællesskabets fælles stillingtagen - (SEK(1999) 1050 - C5-0102/1999 - 1999/0814(CNS))
Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi)
(Kommissionens forslag godkendtes)- Forslag til Rådets beslutning om ændring af beslutning 91/666/EØF om oprettelse af EF-beredskabslagre af mund- og klovesygevacciner (KOM(1999) 290 - C5-0126/1999 -1999/0121(CNS)) (Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter)
(Kommissionens forslag godkendtes)
Procedurer uden forhandling:
Betænkning (A5-0008/99/rev.) af Westendorp y Cabeza for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet - Konsekvenser af Amsterdam-traktatens ikrafttræden for de igangværende lovgivningsprocedurer den 1. maj 1999 vedrørende industripolitik, eksterne økonomiske forbindelser, forskning og energi (SEK/1999)0581 - C4-0219/1999)
(Forslag til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)- Betænkning (A5-0014/99) af Jackson for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet - Konsekvenser af Amsterdam-traktatens ikrafttræden for de igangværende lovgivningsprocedurer pr. 1. maj 1999 vedrørende miljø- og
sundhedsanliggender og forbrugerpolitik (SEK(1999) 0581 - C4-0219/1999)
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Indstilling ved andenbehandling (A5-0016/99) fra Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om Rådets fælles holdning (7122/1/1999 - C5-0032/1999- 1997/0370(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets beslutning om et flerårigt program til fremme af vedvarende energi i Fællesskabet (Altener) (1998-2002) (Ordfører: Werner Lagen)

Patten
Fru formand, jeg håber at være på skærmen i mindre end 10 sekunder. Hvad angår ændringsforslag 1, har Kommissionen altid været af den overbevisning, at politikken vedrørende vedvarende energi og politikken vedrørende energieffektivitet er tæt forbundet og skal koordineres, men vi spørger os selv, om et charter for vedvarende energikilder ikke er for tidligt.
Vi godkender i princippet ændringsforslag 2, 7, 8 og 9, men vi mener, at de skal omformuleres. Vi godkender med glæde ændringsforslag 3 og godkender i princippet ændringsforslag 4, selvom vi ikke mener, at dette er et spørgsmål om at føje en tredje målsætning til programmet, men snarere om at klarlægge den første målsætning. Ændringsforslag 5 er fuldt ud acceptabelt, og det glæder os at godkende ændringsforslag 6 i princippet.
Ændringsforslag 10 er det forslag, som vi har størst problemer med. Efter at have haft mulighed for at overveje dette ændringsforslag er vi nu af den opfattelse, at det skal forkastes af to årsager. For det første er Altener-programmet åbent for tiltrædelseslandene. Det er ikke tilfældet med de pågældende associerede lande i Middelhavsområdet. For det andet henviser ændringsforslaget til en betragtning og henviser ikke tilsvarende til den pågældende artikel, som jeg tror er artikel 7. Godkendelse af dette ændringsforslag ville efter vores overbevisning være inkonsekvent og forvirrende.

Formanden
Jeg takker kommissær Patten. Jeg ville godt have bedt Rådet om at give mig del i dets bemærkninger, men, som De kan se, bliver det lidt vanskeligt, og det beklager jeg meget.
(Formanden erklærede den ændrede fælles holdning for godkendt)
Indstilling ved andenbehandling (A5-0015/99) fra Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om Rådets fælles holdning (7123/1/1999 - C5-0033/1999 - 1997/0371(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets beslutning om et flerårigt program for fremme af energieffektiviteten (SAVE) (1998-2002) (Ordfører:Nuala Ahern)

Patten
Jeg er bange for, at vi ikke kan acceptere ændringsforslag 1, 2, 3 og 6. De forsøger efter vores vurdering at indføre et urealistisk mål, hvorved energieffektiviteten øges til 1,5% over det, der ellers skulle nås. Der er yderligere en grund til, at vi finder det svært at acceptere dem, og det er, fordi de stræber efter at gøre Save til et lovgivningsprogram.
Hvad angår ændringsforslag 4, skal vi med glæde godkende det. Der er tydeligvis behov for komplementære aktiviteter på området energieffektivitet og vedvarende energi.
Vi godkender i princippet ændringsforslag 5, 11, 12 og 13, om end de skal omformuleres, og jeg tror, at de sidste to erstatter 5 og 11.
Vi er indstillede på i princippet at acceptere ændringsforslag 7. Vi kan ikke godkende ændringsforslag 8 og 9, da de ville gøre programmet for ubøjeligt, og vi accepterer fuldt ud ændringsforslag 10.
Ændringsforslag 5

Ahern
Jeg troede, dette var blevet forklaret på plenarforsamlingen i går. Der er tale om tekniske tilpasninger, om juridisk rådgivning. Kommissionens ændringsforslag 5 var en komitologiændring, og vi omformulerede den. Kommissionen har allerede indikeret, at de skal omformuleres, så vi har erstattet, om juridisk rådgivning, ændringsforslag 5 med ændringsforslag 13, og jeg vil gerne anmode om Deres tålmodighed vedrørende dette. Hvis De ønsker at stemme ændringsforslag 5 igennem, er det fint, men vi har fået indikationer på, at den juridiske holdning er, at vi skal omformulere det. Ændringsforslag 13 erstatter derfor ændringsforslag 5, og ændringsforslag 12 erstatter ændringsforslag 11, om juridisk rådgivning. Hvis De venligst kan bringe orden i det, fru formand, for vi behøver virkelig en klar juridisk tekst.

Formanden
Fru Ahern, De bringer mig lidt i forlegenhed, for under normale omstændigheder skal jeg sætte ændringsforslag 5 under afstemning, og derefter, såfremt ændringsforslag 5 bliver forkastet, ændringsforslag 13. Jeg tror, alle kollegerne har opfattet budskabet, og jeg må holde mig til forretningsordenen, for vi kan ikke sådan midt under mødet ændre den fastlagte afstemningsrækkefølge.
(Formanden erklærede den ændrede fælles holdning for godkendt)
Henstilling (A5-0020/99) af Glenys Kinnock for Udvalget om Udvikling og Samarbejde om forslag til Rådets og Kommissionens afgørelse om indgåelse af en aftale om handel, udvikling og samarbejde mellem Det Europæiske Fællesskab og Den Sydafrikanske Republik (8731/1999 - KOM(1999)245 - C5-0154/1999 - 1999/0112 (AVC)

Redondo Jiménez
Jeg vil gerne bede Kommissionen om at bekræfte, om dens holdning til Sydafrika på nuværende tidspunkt er den samme, som da Kommissionen fremlagde sin holdning for Parlamentet, eftersom jeg har forstået, at der er en afvigelse.

Patten
Hvis der er nogen uoverensstemmelse, kender jeg ikke til den. Vi er positivt indstillet over for den betænkning, Parlamentet overvejer, og vi er positive over for aftalen. Vi mener ikke, at der er nogen problemer med den.

Formanden
Sagen er klar.

Cunha
Fru formand, ifølge de oplysninger, som jeg har i dag, ønsker Sydafrika ikke at underskrive vinaftalen. Det var ellers en betingelse sine qua non for godkendelse af den samlede aftale. Jeg vil gerne have, at Kommissionen fortæller mig, hvad den siger til det.

Formanden
- Kære kolleger, som De sikkert kan forestille Dem, er dette hverken stedet eller tiden til at tage hul på en debat. Til gengæld har jeg taget hul på afstemningen.
(Forslaget vedtoges)
Betænkning (A5-0017/99) af Hans-Peter Martin for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Rådets afgørelse om supplerende makrofinansiel bistand til Bulgarien (KOM(1999)403 - C5-0098/1999 - 1999/0165(CNS))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0018/1999) af Hans-Peter Martin for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Rådets afgørelse om supplerende makrofinansiel bistand til Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien (KOM(1999)404 - C5-0099/1999 - 1999/0166(CNS))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0019/1999 af Hans-Peter Martin for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Rådets beslutning om supplerende makrofinansiel bistand til Rumænien (KOM(1999)405 - C5-0097/1999 - 1999/0167(CNS))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Forslag til fælles beslutning om den internationale konference om aids i Zambia

Muscardini
Fru formand, der er et ret alvorligt problem. I dette beslutningsforslag står der i punkt 15 i den italienske tekst, at man "opfordrer de religiøse myndigheder til at samarbejde helt og fuldt i gennemførelsen af forebyggelsesprogrammer og deltage konstruktivt i aids-forebyggelsesaktioner", hvilket forekommer mig at være helt normalt og legitimt. I den franske og den engelske tekst står der, at man anmoder de religiøse myndigheder om at samarbejde uden forbehold - hvilket allerede afviger fra den italienske tekst ud fra et leksikalt synspunkt - og navnlig om at deltage i uddelingen af præservativer. Det forekommer mig dog at være ret usandsynligt og uforklarligt, at de religiøse myndigheder personligt skulle dele præservativer ud. Men som De kan forstå, står det i den franske og den engelske tekst!

Jeg var ikke i stand til også at læse teksten på de andre EU-landes sprog, men jeg vil først og fremmest gerne vide, om der er en underforstået politisk mening, så den italienske tekst er forkert, eller om det er den franske og engelske tekst, der er forkert. Jeg spørger dog mig selv - men det er et andet problem - om det kan være rigtigt, at alle parlamentsmedlemmer er nødt til at læse teksterne på 15 sprog, hver gang de skal stemme, for så burde vores Parlament samles alle månedens dage. Formand Pasqua har allerede understreget problemet med den manglende oversættelse. Vores gruppe vil i dag gerne understrege, at der ikke alene er en mangel på oversættelse, men at der også er nogle oversættelser, som er forkerte. Jeg vil gerne have dette spørgsmål opklaret, og hvis det er den franske og engelske tekst, der er rigtig, trækker jeg naturligvis min underskrift på dette forslag tilbage.
(Forslaget vedtoges)
Forslag til fælles beslutning om Tyrkiet

van Velzen
Fru formand, der er flere problemer med sprogversioner. For så vidt angår beslutningsforslaget om Tyrkiet, mangler der i hvert fald i den nederlandske version et væsentligt udsagnsord i det første afsnit. På engelsk er det "to apply for". Det mangler. Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at den engelske version er udgangspunkt, og at der i den nederlandske version skal tilføjes: "kan in aanmerking komen om het lidmaatschap aan te vragen".

Formanden
- Ja, jeg kan fortælle Dem, at det er den engelske version, der står til troende.

Friedrich
Fru formand, jeg vil gerne påpege samme aspekt. Det er meget, meget misforståeligt, som de fleste kolleger åbenbart har givet udtryk for, i forbindelse med stk. 1, og det er det vigtigste stk. overhovedet. Det, de har kritiseret, er afstemninger om første, anden og tredje del. Det er misforståeligt for så vidt, at både "første" og "anden del" ud fra sætningen betyder den første halvdel af hele det lange stk. Forskellen mellem "Afstemning, første del" og "Afstemning, anden del" består kun i, at ordene "to apply" den ene gang skal være der og den anden gang ikke. Hvis ordene "to apply" ikke er der, ændrer det selvfølgelig fuldstændig meningen med dette stk., fordi der så står, at Tyrkiet har ret til medlemskab. Hvis "to apply" bliver stående, siger man, at Tyrkiet har ret til at ansøge om medlemskab. Derfor betyder "første del" med andre ord: De, der stemmer for første del, ønsker at fjerne de to ord. De, der, hvor der står "første del" på papiret, siger nej, ønsker at bibeholde "to apply" i anden del. Jeg beder derfor om, at De, fru formand, undtagelsesvis læser op, hvad vi stemmer om, så alle ved, hvad de stemmer om.

Formanden
Det er lige præcis, hvad jeg skulle til at foreslå, hr. Friedrich. Jeg tror, det er meget vigtigt. Hver kollega skal kunne stemme med fuld bevidsthed om, hvad han gør. Så jeg vil forud læse op, hvad det er, vi skal stemme om.

Swoboda
Fru formand, jeg skal ikke opholde Dem længe. Det er egentlig en selvfølge, at De ikke har brug for Rådet i et så vigtigt anliggende som at læse de enkelte punkter op. Fordi Det Europæiske Folkepartis Gruppe springer fra ...
... østrigerne, ved jeg det endnu ikke, men da Det Europæiske Folkepartis Gruppe springer fra, har vi selvfølgelig overvejet, om vi skal holde afstemning i dag. Jeg går dog ind for, at vi gennem afstemningen i dag giver Kommissionen og Rådet en vejledende beslutning om, i hvilken retning de skal bevæge sig. Jeg beder kun om, fru formand, at vi foretager en opdelt afstemning om stk. 7, fordi jeg har et mundtligt ændringsforslag hertil. Men det kommer jeg tilbage til.

Formanden
Hvis De ikke har noget imod det, hr. Swoboda, så tror jeg, det ville være godt, hvis De fremsætter Deres mundtlige ændringsforslag for mig, når vi kommer til afstemningen om punkt 7.

Katiforis
Fru formand, jeg skal blot sige, at også i den græske oversættelse er der sket den samme fejl, som hr. van Velzen gjorde opmærksom på, nemlig at ordene "to apply" er undladt, selvom de har vital betydning. Jeg ville altså gerne påpege over for Dem og mine græske kolleger, at der er en oversættelsesfejl.
Punkt 7

Swoboda
Fru formand, jeg vil gerne foreslå, at vi efter ordene - jeg har kun den engelske tekst her - "between the two countries" tilføjer "on the basis of the principles of respect of international law and treaties".
(Forsamlingen gav til kende, at den accepterede, at det mundtlige ændringsforslag kom til afstemning)
(Forslaget vedtoges)
Forslag til fælles beslutning om Sharm el Sheikh-aftalen og genoptagelsen af fredsprocessen i Mellemøsten
(Forslaget vedtoges)

STEMMEFORKLARINGER- Kalender for mødeperioder 2000

Berthu
Fru formand, endnu en gang har vi under afstemningen om kalenderen for mødeperioderne i år 2000 skullet modstå et stormløb af ændringsforslag med det formål at forkorte varigheden af mødeperioderne i Strasbourg.
Denne adfærd er så meget mere utålelig, som den har til formål at tømme et kompromis, indgået af regeringerne, for sit indhold, endnu før blækket i aftalen er blevet tørt. Der er tale om protokol nr. 12, der indgår i Amsterdam-traktaten, som lige netop er blevet ratificeret af de forskellige medlemsstater. For øvrigt var dette kompromis fuldt ud i overensstemmelse med Domstolens afgørelse af 1. oktober 1997.
Da modstanderne af Strasbourg således er ude af stand til at reducere mødeperiodernes antal, forsøger de nu at reducere antallet af dage i hver mødeperiode, hvilket ville føre til samme resultat, blot med andre midler. Efter vores opfattelse ville det være et overgreb mod selve traktatens ånd, og vi glæder os derfor over, at disse ændringsforslag er blevet forkastet.
Men vi benytter også denne lejlighed til at minde om vores principielle holdning til mini-mødeperioderne i Bruxelles. Der er, som traktaten siger, og som Domstolen har slået fast, tale om ekstra mødeperioder - jeg sagde udtrykkeligt "ekstra" - som kun kan komme på tale, hvis alle de normale mødeperioder i Strasbourg er blevet regelmæssigt afholdt. Mini-mødeperioderne er således supplerende mødeperioder, hvilket efter vores opfattelse helt indlysende betyder, at de kun kan blive afholdt, hvis den ordinære Strasbourg-dagsorden er overfyldt. Set under denne forudsætning er det klart, at vi ikke i dag, hvor vi stemmer om kalenderen for år 2000, er i stand til at vide, om dagsordenen for mødeperioden i f.eks. november 2000 vil være overfyldt, og om det af den grund er nødvendigt at indføje en mini-mødeperiode den 29. og 30. november, det vil sige om mere end et år, om fjorten måneder for at være helt nøjagtig.
Ved at træffe den slags beslutninger krænker Europa-Parlamentet traktaternes ånd, og jeg håber, der findes regeringer, som vil sætte tingene på plads.

Martin, David
Det meget skuffende resultat ved dette års valg til Europa-Parlamentet viste med al tydelighed, hvis det var nødvendigt, at Parlamentets synlighed og relevans for den europæiske befolkning skal øges. Jeg tror, at de to forslag vedrørende kalenderen gav os mulighed for at forbedre både vores arbejdsmetoder og kontakten med borgerne.
Forslaget om at afkorte mødeperioderne i Strasbourg til fire dage ville have betydet, at parlamentsmedlemmerne kunne opholde sig i valgkredsene i længere perioder og mødes med grupper, enkeltpersoner og organisationer og fortælle om, hvad vi laver her i Strasbourg og Bruxelles.
Forslaget om at have en kort session i Bruxelles på en onsdag - når parlamentsmedlemmerne selvfølgelig allerede er i Bruxelles til gruppe- og udvalgsmøder - ville have givet formanden for Kommissionen mulighed for at møde i Parlamentet og redegøre for resultatet af Kommissionens ugentlige møde og dermed vise borgerne, at Kommissionen er ansvarlig over for Parlamentet, og bedre vores profil ved at få Kommissionens vigtige initiativer meddelt i denne institution.
Jeg beklager, at begge forslag blev forkastet i dag, men jeg er sikker på, at mine kolleger vil vende tilbage senere hen med fremtidige forslag.

Della Vedova
Fru formand, jeg bad om ordet for at få ført til protokols, at de fem tilstedeværende radikale parlamentsmedlemmer - Bonino, Dell'Alba, Della Vedova, Dupuis og Turco - ikke deltog i afstemningen om kalenderen for år 2000 og heller ikke i de efterfølgende afstemninger. Som vores kollega Dell'Alba gjorde opmærksom på ved afstemningstidens begyndelse, har vi nemlig ikke i sinde via vores deltagelse i afstemningerne at godkende en situation, som reelt diskriminerer millioner af europæiske borgere, hvis repræsentanter man nægter den fulde udøvelse af deres eget parlamentsmandat.

Posselt
Hr. formand, jeg vil gerne først og fremmest sige, at jeg glæder mig meget over denne afstemning om kalenderen, ikke på grund af et regeringskompromis, som det var tilfældet med hr. Berthu, men fordi jeg er overbevist om, at vi kun kan bevare vores arbejdsdygtighed, hvis vi udnytter hele arbejdsugen, hvis vi altså ikke gør torsdag til fredag. Desuden glæder det mig, fordi jeg mener, at Strasbourg er Europa-Parlamentets selvstændige, demokratiske og anticentralistiske ansigt med en stor europæisk symboleffekt. Derfor er jeg som europæer taknemmelig for denne afstemning, og jeg vil gerne understrege, at vi skal sørge for, at det hele nu ikke bliver undergravet i praksis. Jeg er enig med hr. Martin i, at vi har brug for ledig tid. Det kan imidlertid ikke lade sig gøre med fridage, men derimod ved at vi strukturerer vores udvalgs- og gruppearbejde således, at vi får mødefrie arbejdsuger, som man kan bruge på de tre arbejdssteder, men som det store flertal bruger i deres valgkredse.

Blak, Lund og Thorning-Schmidt
. Vi har stemt for forslaget om at have mødeperioder af fire dages varighed, hvorved fredagene udgår. Det er vores opfattelse, at disse dage ikke har noget seriøst politisk indhold og anvendes til sager, der lige så vel kan ordnes administrativt. Vi havde gerne set, at grupperne i Europa-Parlamentet havde kunnet enes om at anvende fredagene til politisk debat, men det er ikke tilfældet.
Europols personale (C5-0090 og C5-0089/1999)

Bonde, Krarup
Vi stemte imod Rådets to afgørelser vedrørende Europol-ansatte af en principiel grund. Vedtægten for Europol blev vedtaget i de nationale parlamenter i medlemsstaterne uden virkelig debat. Ratificieringen af vedtægten blev godkendt uden videre, og det var umuligt for de nationale parlamenter at fremsætte ændringsforslag.
Europa-Parlamentet - den eneste EU-institution, som vælges direkte af vælgerne - blev heller ikke hørt på noget tidspunkt i løbet af de to års forhandlnger om indholdet i vedtægten. Dette til trods for bestemmelserne i Maastricht-traktatens artikel K6 om, at EU-ministrene regelmæssigt skal konsultere Parlamentet om den overordnede udvikling inden for retlige og indre anliggender og sikre, at dets synspunkter tages i betragtning på passende vis.
Men det mest foruroligende aspekt er, at Europol-ansatte faktisk er hævet over loven. I maj 1997 indgik justitsministrene i EU en aftale om en protokol, som gav Europols personale immunitet mod retsforfølgelse for talte eller skrevne ord eller handlinger, som de foretager under udøvelse af deres officielle funktioner, og for uautoriseret eller ukorrekt behandling af data. Denne immunitet skulle endog fortsætte, selvom man stoppede med at arbejde for Europol, eftersom alle deres officielle papirer og dokumenter og andet officielt materiale er ukrænkelige.
Disse immunitetsbeføjelser er ekstraordinære og ikke i tråd med de beføjelser, politistyrker i EU har. Sådanne beføjelser er en fornærmelse mod retsstaten og ikke i offentlighedens interesse.
Dyre- og plantesundhed (C5-0100, C5-0101 og C5-0102/1999)

Berthu
I anledning af disse afstemninger om spørgsmål om dyre- og plantesundhed vil jeg gerne minde om, hvor vigtigt det er, at medlemslandene i Den Europæiske Union suverænt beholder deres frihed til på nationalt niveau at foretage vurderinger og træffe beslutninger om alle spørgsmål vedrørende fødevaresikkerhed.
Staterne bør beholde deres absolutte ret til at beskytte deres befolkning. Vi har en perfekt illustration af dette i dag med Kommissionens beslutning om at ophæve embargoen på britisk oksekød og Frankrigs og Tysklands afvisning af at gennemføre denne beslutning. Set med franskmændenes øjne er det klart, at når man fortsat registrerer 3.000 tilfælde af kogalskab i Storbritannien årligt, til trods for alle de sikkerhedsforanstaltninger, der er truffet, er det, fordi der er et eller andet, man endnu ikke har forstået omkring overførslen af denne sygdom. Under disse omstændigheder har vores nationale agentur for fødevaresikkerhed, med støtte fra det lærde medicinske selskab, med rette vurderet, at Frankrig bør opretholde sin embargo. Hvis vi ikke havde dette nationale agentur, og hvis vi havde erstattet det med et europæisk agentur, som der i dag er nogle, der kræver, ville vi være berøvet objektive oplysninger, og vi ville sågar ikke have ekspertudtalelser at bygge vores forbehold på.
Tilbage står imidlertid, at de europæiske landes regeringer, og i særdeleshed den franske regering, har bragt sig i en umulig situation ved at vedtage Amsterdam-traktaten. Dens nye artikel 95, som erstatter den gamle artikel 100 A, forhindrer enhver medlemsstat i på eget initiativ at træffe forholdsregler, som afviger fra EU's regler på sundhedsområdet, og tvinger den til at bede Kommissionen om eventuelle fravigelser, idet den skal begrunde sin anmodning med "nye videnskabelige beviser". Men det er selvfølgelig klart, at vi i tilfældet med kogalskaben ikke møder op med nye videnskabelige beviser i forhold til de elementer, som Kommissionen allerede er i besiddelse af. Vi har simpelthen en anden vurdering af princippet om forsigtighed. Kommissionen giver ofte produkternes frie bevægelighed høj prioritet, og det er interessant at konstatere, at Frankrig for en gangs skyld sætter sine borgeres fødevaresikkerhed endnu højere.
Uanset dette skaber modsigelsen mellem den europæiske beslutning om at ophæve embargoen og det franske nej en uholdbar situation, som mindre end seks måneder efter, at Amsterdam-traktaten er blevet ratificeret, beviser den manglende konsekvens hos dem, som støttede den. Endnu et par sager som denne her, og franskmændene vil måske forstå det nyttige i selv at træffe de beslutninger, der skal gælde hjemme hos én selv.
Indstilling ved andenbehandling (A5-0016/99)

Kauppi
Hr. formand, hvad angår Altener-programmet, vil jeg specielt henlede opmærksomheden på den nordlige energiøkonomi. I Europas yderregioner stiller det exceptionelle klima sine krav, som EU bør tage højde for. Anvendelse af tørv yder et ekstra bidrag til den nordlige energipolitik. F.eks. er moserne i Finland en mærkbar naturressource, hvorfra produktion af tørvbriketter udgør ca. 7% af Finlands energibehov. Antallet af personer, som enten direkte eller indirekte lever af tørvproduktion, er 6.500.
Tørv er indtil nu ikke klassificeret som vedvarende energikilde på lige fod med træ. Faktisk er tørv en vedvarende naturressource i lighed med træ, hvis fornyelsescyklus er længere end tørvets. Den beregnede nominalemission fra tørv vil gå mærkbart ned, når tørvets totale livscyklus og dets fornyelsesevne tages i betragtning. Anvendelse af tørv er væsentlig, når anvendelsen af træ i energiproduktionen øges. Uden parallelanvendelse af tørv er voluminet af forbrændingskedlerne planlagt til træanvendelse ikke tilstrækkeligt, og det er heller ikke muligt at drive dem rentabelt. Derfor skal tørvets usædvanlige evner tages i betragtning, når den europæiske energibeskatning drøftes. En sundere og renere energiøkonomi kræver, at tørv i fremtiden defineres som hørende til de vedvarende energikilder.

Caudron
. (FR) Som jeg allerede havde lejlighed til at sige i marts, er jeg tilhænger af en voluntaristisk politik på energiområdet. Vi må se at komme ud over de rene hensigtserklæringer, som man har hørt på i det sidste årti, og talerne må nu finde en konkret anvendelse. Det er forudsætningen for, at Den Europæiske Union kan trække i den retning. Den må sætte skub i en bevægelse til fordel for en rationalisering af den europæiske energipolitik.
Til det formål er der udarbejdet to strategier i to komplementære flerårige programmer, som indgår i rammeprogrammet for aktioner inden for energisektoren: Save II (til fremme af en mere effektiv brug af energi) og Altener II (til fremme af vedvarende energi).
Det drejer sig i dag om at videreføre disse to programmer, som fandtes i forvejen. Europa-Parlamentet må drage nytte af den magt, det takket være Amsterdam-traktaten har fået i kraft af fælles beslutninger, til at gøre dem endnu bedre.
For Save II's vedkommende har Rådet accepteret et vist antal af de ændringsforslag, Europa-Parlamentet fremsatte under førstebehandlingen. Herudover er der flere ændringer, som tager højde for Rådets nylige beslutninger og de positioner, der blev fremført under Kyoto-konferencen.
Imidlertid har Parlamentet ønsket at genfremsætte flere ændringsforslag, som er blevet diskuteret i udvalget, specielt det meget vigtige forslag om graden af forbedring af energieffektiviteten.
På baggrund af, at energieffektiviteten i det endelige forbrug hidtil er blevet forbedret med henved 1% om året, anbefaler Kommissionen ganske vist en sænkning på yderligere et procentpoint af energieffektiviteten i den endelige efterspørgsel. Ordføreren har ønsket, at man satte sig et endnu mere ambitiøst mål på over 1,5%. Jeg støtter dette ændringsforslag, selvom jeg indrømmer, at man på den ene eller anden måde må måle en eventuel negativ effekt heraf på konkurrenceevnen i virksomhederne, især de små og mellemstore virksomheder.
For at nå denne målsætning er det uden videre indlysende, at der skal tages skridt via lovgivningen, selvom dette kun udgør ét instrument blandt flere, jeg tænker her især på økonomiske sanktioner.
Når det gælder Altener II, kender alle betydningen af vedvarende energikilder for reduktionen af forureningen og for bevarelsen af de naturlige ressourcer. Man ved ligeledes besked med de vanskeligheder, disse former for energi har ved at slå igennem på markedet, og med årsagerne til denne tingenes tilstand, nemlig at de traditionelle energikilder kan købes for priser, der er forholdsvis lave og stabile. Heraf fraværet af foranstaltninger til fremme af vedvarende energikilder.
Derfor går jeg ind for de ændringsforslag, der er blevet fremsat af hr. Langen, og som kræver, at Kommissionen spiller en mere aktiv rolle med henblik på at tilskynde til en strategi til fremme af disse energikilder, koordineret i medlemsstaterne selv, og med henblik på at udvikle Europas potentiale inden for eksport af teknologi omkring vedvarende energi.
I samme forbindelse finder jeg det uomgængeligt, at man hurtigst muligt vedtager charteret for vedvarende energikilder.
Vedtagelsen af disse to betænkninger udgør et løfte til de europæiske borgere om Den Europæiske Unions vilje til at beskytte miljøet, samtidig med at den formindsker vores energiafhængighed.
Indstilling ved andenbehandling (A5-0015/99)

Hyland
. (EN) Den politiske fordel for menneskeheden ved genforskning undermineres i høj grad af kapitalinteresser, idet teknologien anvendes på en måde, som ikke er kompatibel med en bæredygtig udvikling og meget ofte i strid med acceptable etiske standarder.
Mens EU omhyggeligt skal overvåge og regulere sektoren, er der efter min mening et moralsk ansvar hos de involverede parter om at opnå enighed om standarder, som ikke må overskrides.
Forsøg med menneskelige gener og for nylig forsøg på at indføre "terminatorteknologi", som sikrer, at afgrøder ikke producerer reproduktive frø, udgør en skræmmende krænkelse af menneskehedens velfærd.
Var det ikke for årvågne politikere, ngo'er, miljøforkæmpere og forbrugerinteresser, var samfundet blevet påduttet denne teknologi.
Selvom jeg bifalder Monsantos nylige løfte om ikke at lancere frøtermineringsteknologien, er spørgsmålet alt for alvorligt til at lade de direkte involverede, som ville have handlet anderledes, være foruden årvågenheden hos forbrugeren.
Jeg mener, at både EU og regeringerne i medlemsstaterne skal stramme op på og kontrollere det overordnede genforskningsområde yderligere og især gennemførelsen af programmer, som ikke er fuldstændig i overensstemmelse med etablerede etiske, miljø- og forbrugermæssige retningslinjer.
Henstilling af Glenys Kinnock (A5-0020/99)

Figueiredo
Denne aftale med Sydafrika er et led i Fællesskabets samarbejds- og udviklingspolitik, der skal sikre den nødvendige solidaritet med udviklingslandene. Det er imidlertid påkrævet, at de økonomiske og sociale konsekvenser af et liberaliseret handelssamkvem undersøges for begge aftalens parter.
Ud over en fjernelse af told på varer, som rammer Portugal, eksempelvis tekstiler og beklædningsgenstande, vækker særlig Davos-aftalen om vin og spirituosa bekymring. Spørgsmålet om oprindelsesbetegnelsen "portvin" er vitalt for den portugisiske vinproduktion. Det ville være positivt, hvis Sydafrika tog skridt til at løse problemet med det ulovlige misbrug af denne betegnelse, men de senest tilgængelige oplysninger tyder på, at Sydafrika trods Davos-aftalens lange frister og alle indrømmelserne på landbrugsområdet endnu ikke har opfyldt denne del af aftalen.
På den anden side er det særdeles alvorligt, at denne aftale kan holdes adskilt fra de globale forhandlinger om den samlede aftale, hvad der fører til, at den bliver udskudt med alle de ulemper, der følger deraf, og hvad der også skaber uheldig præcedens med hensyn til forsvaret af Fællesskabets oprindelsesbetegnelser inden for WTO, ikke mindst for betegnelsen "portvin". Derfor undlader jeg at stemme.

Fruteau
Indgåelsen af aftalen om handel, udvikling og samarbejde mellem Den Europæiske Union og Den Sydafrikanske Republik er netop blevet godkendt med et stort flertal.
Jeg kan naturligvis ikke andet end glæde mig over denne aftale, som jeg selvsagt har stemt for. Som lokalpolitiker var en af mine første handlinger efter mit valg til borgmester i Saint-Benoît på La Réunion at give en plads i byen navn efter Nelson Mandela. Det var i 1983, og denne rent symbolske gestus var tænkt som en broderlig udstrakt hånd, tværs over Det Indiske Ocean, til ham, som dengang sad og vansmægtede i apartheids fængsler.
Enhver kan i dag bedømme, hvor langt man er kommet siden. Og denne aftale, hvis indgåelse vi fuldt ud billiger, kommer i rette øjeblik til endegyldigt at konsolidere den demokratiskle overgangsproces og den kurs mod økonomisk og social stabilitet, som Den Sydafrikanske Republik nu i nogle år har befundet sig på. Den er i overensstemmelse med Den Europæiske Unions solidariske tradition. Med oprettelsen af en frihandelszone mellem to enheder på forskellige udviklingstrin antager den endda historisk karakter. Den er samtidig en fuldbyrdelse af iværksættelsen af Den Europæiske Unions strategi over for dette land, en strategi, som - lad os ikke glemme det - blev fastlagt under det franske formandskab. Endelig er det utvivlsomt ikke uden interesse at notere sig, at det partnerskab, der således er beseglet med dette store land mod syd, kan bidrage til synergier, der kan være til nytte for Den Europæiske Union i forbindelse med de følsomme forhandlinger, der skal til at finde sted i WTO fra og med Seattle-konferencen i november. Af alle disse grunde kan man kun glædes over godkendelsen af denne aftale.
Der er dog et punkt, som jeg gerne vil gøre både Parlamentet, Rådet og Kommissionen opmærksom på, og det er den indflydelse, denne liberalisering af handelssamkvemmet kan få, selv over en periode på 10 år, på den økonomiske udvikling i de ultraperifere regioner, og i særdeleshed på La Réunion, et fuldgyldigt europæisk territorium, beliggende i nærheden af Sydafrika.
Jeg har naturligvis noteret mig bestemmelserne i aftalens artikel 23, stk. 2, som åbner mulighed for at ty til overvågnings- eller beskyttelsesforanstaltninger for det tilfælde, at den økonomiske udvikling i "de regioner, der ligger alleryderst i Den Europæiske Union" skulle lide alvorlig skade. Alligevel forekommer det mig vigtigt på den ene side så hurtigt som muligt at få foretaget en dybtgående undersøgelse med henblik på så præcist som muligt at bestemme denne aftales mulige indvirkning på La Réunions økonomi og på den anden side at oprette en permanent overvågningsmekanisme, som giver mulighed for hurtig indgriben. Manglende årvågenhed fra vores side ville nemlig få dramatiske følger for samfundet på La Réunion, som allerede er hårdt ramt af arbejdsløshed (40% af befolkningen i den aktive alder), og ville være i fuldkommen modstrid med de bestræbelser, Den Europæiske Union i mange år, via strukturfondene, har udfoldet for at begunstige økonomisk og social udvikling på øen. Af disse grunde mener jeg, det er vigtigt at henlede forsamlingens opmærksomhed på dette væsentlige aspekt.

Souchet
De franske, italienske, portugisiske og danske medlemmer af Gruppen Union for Nationernes Europa har stemt imod denne frihandelsaftale mellem Den Europæiske Union og Sydafrika.
I modsætning til, hvad ordføreren anfører i sin begrundelse, bygger denne aftale ikke på samtlige parters brede accept. Det er mig endvidere magtpåliggende at gøre opmærksom på, hvor usædvanligt favorabel aftalen er for Sydafrika, og på følgerne af de vigtigste bestemmelser i denne aftale, som vi ikke må glemme gælder et land, hvis BNP ligger tættere på Polens end på dets afrikanske naboer:
Europa skal i løbet af 10 år åbne sine markeder for 95% af de sydafrikanske eksportvarer, mens Sydafrika for sit vedkommende kun skal åbne sine markeder for 86% af de europæiske eksportvarer.
75% af de sydafrikanske landbrugsprodukter vil få lettet adgangen til det europæiske marked.
Den Europæiske Union skal fjerne toldafgifterne for 86% af den samlede volumen af Sydafrikas eksport af industrivarer til Den Europæiske Union.
Produkter, som Sydafrika anser for at være følsomme, vil blive opført på en reserveliste.
Der skal indgås en særskilt fiskeriaftale og ligeledes en aftale om vin og spirituøse drikke.
Da jeg tog ordet under drøftelsen, stillede jeg personligt fire spørgsmål til Kommissionen om denne særlige aftale om vin og spirituøse drikke, mere præcist om bilag 10 til aftalen. De elementære svar, kommissær Nielson gav mig, var yderst vage, og jeg er personligt meget overrasket over at konstatere, at Parlamentet i dag har kunnet give grønt lys for underskrivelsen af denne frihandelsaftale, al den stund at princippet om beskyttelse af regionale benævnelser og appellationer ikke er klart anerkendt i bilaget til aftalen, og der ikke er udstedt nogen som helst garantier, når det gælder udviklingen i importeret vin helt uden told og konsekvenserne heraf for hele det europæiske vinavlererhverv.
Jeg erindrer om, at vi i øjeblikket importerer 320.000 hl vin fra Sydafrika, som, hvis denne aftale føres ud i livet, vil blive indført uden nogen form for importafgift.
Konklusionen er, hr. formand, at jeg, lige som kollegerne i min gruppe, er meget bekymret over udviklingen i disse frihandelsaftaler. For første gang holder vi et tredjeland skadesløst, som misbruger de udtryk, hvormed vi benævner vores europæiske appellationer med garanti for dyrkningssted, og dette er fuldstændig i modstrid med TRIPS-aftalerne. Denne skævvridning af de internationale regler, der på uansvarlig vis er indskrevet i en aftale, som er bindende for Den Europæiske Union, udgør et farligt eksempel, som risikerer at brede sig til andre stater, især de nye vinproducerende lande (Latinamerika, Oceanien osv.), såfremt de anmoder Den Europæiske Union herom.
Kort sagt, hr. formand, jeg er bekymret over, at man således indgår stadig flere præferenceaftaler, endnu før der er taget hul på WTO-forhandlingerne, hvor vi også bliver nødt til at tage hensyn til begrebet mestbegunstigelsesklausul.
Betænkning af Hans-Peter Martin (A5-0018/99)

Posselt
Hr. formand, jeg er meget lykkelig over, at Europa-Parlamentet beskæftiger sig indgående med Makedonien, for vi skal være klar over, at Makedonien er det europæiske land, der for øjeblikket er mest truet på grund af de ustabile forhold i nabolandene, men som på den anden side har gjort ekstreme fremskridt i forbindelse med den fredelige fjernelse af minoritetsproblemer og det spændte forhold til nabolandene. Derfor har dette land brug for massiv støtte, for den nye regering har bevist, hvordan man kan sørge for stabilitet i en af verdens farligste regioner i en europæisk ånd. Derfor: massiv støtte til Makedonien og landets reformregering, der støttes af begge nationer!
Betænkninger af Hans-Peter Martin (A5-0017/99, A5-0018/99, A5-0019/99)

Laguiller
Jeg er modstander af en bistand, hvis eneste formål er at genindføre en markeds- og udbytningsøkonomi, hvilket betyder, at der ikke går én øre til den befolkning, som fortsat skal leve i samme elendighed. Og det bliver der ikke rokket grundlæggende ved, bare fordi Parlamentet hyklerisk tilføjer ordet "social" til "markedsøkonomi". Desuden kan fortilfældet med Rusland, når det gælder bistand under IMF's auspicier, kun gøre en endnu mere mistænksom med hensyn til, hvad der bliver af pengene i den form for bistand.
Konference om aids

Laguiller
Jeg undlader at stemme om kompromisforslaget. Faktisk er det en fejl, at det fælles forslag bærer mit navn.
Jeg har ikke haft kendskab til teksten, som den foreligger, og jeg kan ikke tilslutte mig den. Netop fordi jeg mener, at aids er en virkelig katastrofe, specielt for Afrika, finder jeg det utilstedeligt, at man dækker over det knusende ansvar, der påhviler de rige landes regeringer, og medicinalindustrien for udbredelsen af denne sygdom.

Lang
Man kan kun have medfølelse med et kontinent, hvor 25 millioner mennesker skal dø i løbet af de næste 10 år, og som netop på grund af aids oplever en økonomisk og social nedtur uden fortilfælde.
De beslutningsforslag, som de forskellige politiske grupper har fremsat, er fulde af gode intentioner, men også af stor naivitet.
I disse forslag fordømmer De "egoismen" hos en industri, som ikke gør andet end at overholde de regler for det økonomiske og handelsmæssige spil, som De i bedste fald har accepteret, i værste fald bidraget til at opstille. De fordømmer ligeledes Vestens ligegyldighed og nødtørftigheden af den bistand, man har ydet Afrika til bekæmpelse af aids. Men De har ikke engang så meget mod som Emma Tuahepa, som vovede at spørge de afrikanske regeringer, hvad de havde gjort med, og hvad de stadig gør med afrikanernes penge. Lige så lidt som De har bemærket, at ikke én af de 11 afrikanske statsoverhoveder, som var tilmeldt konferencen, nedlod sig til at overvære den eller fremhævede kulturelle og religiøse faktorers betydning for udbredelsen af denne svøbe.
I GATT's og Den Europæiske Unions verden er det, som om De opdager, at de merkantile og finansielle værdier har taget teten foran politikken. Men Afrika kan ikke komme ud af denne menneskelige katastrofe ene og alene med løsninger, der bringes ind udefra. Det har ikke bare brug for sine lederes politiske vilje, men tillige hele befolkningens medvirken.
Jeg er ikke ude på at benægte Afrikas finansielle behov. Det drejer sig bare om at se tingene klart. Vestlig finansiel manna, hvoraf en del, som sædvanlig, ender på private bankkonti, er ikke alene ikke nok til at inddæmme epidemien. Den er nødvendig, men den er ikke tilstrækkelig. Og den er så meget mere nødvendig, som befolkningerne i vores lande også er i fare.
For vores egne ledere er uansvarlige. Ved at nægte at gøre en ende på indvandringen i Europa, ved at nægte at kontrollere den seriøst, og ved at nægte at gennemføre en systematisk eftersporing af aids i forhold til de kandidater til indvandring, som kommer fra disse lande i Afrika, udsætter De europæerne for ikke bare seropositivitet, men desuden også for et vist antal opportunistiske sygdomme som f. eks. tuberkolose, som ellers har været udryddet på vores kontinent.

Martin, David
Aids udgør en massiv udviklingskrise i Afrika. Sygdommen truer med at udviske årtier med sundhed og fremskridt inden for den sociale udvikling. Den truer den fremtidige økonomiske udvikling i Afrika, eftersom den slår de voksne ihjel i deres bedste arbejdsalder, hvorved der tyndes ud i arbejdsstyrken. Aids knækker og forarmer familier og gør millioner forældreløse. Aids bringer med andre ord uhørt elendighed til utallige afrikanere.
For at tackle denne plage skal der iværksættes uddannelse inden for sundhed og velfærd i massivt omfang. Denne bistand bør kanaliseres gennem lokale agenturer, som spreder viden om den sygdom, den forårsager, og dens virkninger og sørger for præventiv og lindrende sundhedspleje.
Tyrkiet

Duff
Jeg ønsker bestemt at forklare, hvorfor Den Liberale Gruppe, trods vores forbehold over for beslutningsforslaget og dets flertydighed, i sidste ende valgte at støtte det. Beslutningsforslaget redegør i det mindste for vores holdning vedrørende vores forhold til vores store nabo, og hvis Parlamentet ikke havde tilkendegivet sin holdning vedrørende dette vigtige emne, havde Parlamentet ikke levet op til sit ansvar som internationalt Parlament, hvilket havde været et kedeligt tegn på, at Fort Europas politik lever og har mere støtte, end det fortjener på denne forsamling.

Berthu
Hr. formand, om det tyrkiske spørgsmål har vi her i formiddag hørt udtalelser, som jeg finder ganske utrolige, af hr. Verheugen, som er den kommissær, der har med udvidelsen af gøre.
Allerede under høringen af ham i sidste måned erklærede han, at Tyrkiets kandidatur burde være genstand for en ny behandling til december under Rådets møde i Helsinki, og at han personligt ville støtte dette kandidatur. I formiddag begik hr. Verheugen samme forseelse. Han erklærede, at Rådets Helsinki-møde burde tildele Tyrkiet status som kandidat, og at dette land derefter burde behandles som alle andre, der ansøger om optagelse. Ganske vist skulle Tyrkiet - for at kunne få denne status - opfylde de kriterier, som Det Europæiske Råd i København fastsatte, heriblandt tilstedeværelsen af stabile institutioner som garanter for demokratiet, menneskerettighederne og respekten for mindretal. Det er soleklart, at Tyrkiet umiddelbart er ude af stand til at opfylde dette kriterium, men ikke desto mindre burde Tyrkiet ifølge hr. Verheugens ret pinlige tale modtage status som kandidat for til sin tid at være i stand til at indtræde i Den Europæiske Union.
Lige så nødvendigt vi synes det er at associere Tyrkiet til Unionen for at undgå, at der sker en islamisk udskridning i landet, lige så umuligt synes vi det er simpelthen at integrere Tyrkiet i Unionens strukturer, som de ser ud i dag, sådan som Europa-Parlamentet netop har krævet. Det forekommer os umuligt i en superstat, som er under konstituering, at integrere et land, som er dybt forskelligt, og som i løbet af kort tid vil have den mest talstærke befolkning og dermed utvivlsomt også det største antal stemmer i Rådet og flest medlemmer her i Parlamentet. Man må spørge sig selv, hvad Tyrkiet mon ville bruge denne magt til, når man ser, hvilken veritabel afpresning vi har været udsat for i forbindelse med tilbuddet til Tyrkiet om at deltage i den europæiske konference.
Det forekommer os ligeledes umuligt at udstrække den zone med fri bevægelighed for personer, Unionens lande i dag nyder godt af, til Tyrkiet. I virkeligheden får det tyrkiske spørgsmål det i dag til at træde tydeligt frem, at Unionens strukturer er ude af stand til at håndtere en udvidelse. Det er umuligt at integrere Tyrkiet i en europæisk superstat. Til gengæld skulle det være muligt at associere det med et Europa med variabel geometri, som respekterer suveræniteter som nationale grænser.

Gorostiaga Atxalandabaso
Hr. formand, vi kan ikke acceptere Tyrkiet som ansøger til Den Europæiske Union, da landet konstant benægter blot den mindste anerkendelse af det kurdiske folk.
Vi har her til morgen som sædvanlig hørt talere fra forskellige grupper i Parlamentet nævne det kurdiske mindretal i Tyrkiet. Det står fuldstændigt klart, at der er et kurdisk folk, som vores kollega, hr. Sakellariou, påpegede i løbet af forhandlingen.
Europa-Parlamentet bør indse, at der ikke er noget kurdisk mindretal i Kurdistan, ligesom der ikke er et baskisk mindretal i Baskerlandet. Vi ønsker at se Kurdistan tættere på Den Europæiske Union.

Konrad
Hr. formand, mine ærede damer og herrer, Den Europæiske Unions udvidelsesproces er det vigtige emne i denne legislaturperiode. Nu har vi i dag forhandlet isoleret om en beslutning vedrørende Tyrkiet og også stemt tilsvarende. Jeg stemte mod denne beslutning på baggrund af udvidelsesprocessen. I dag Tyrkiet og i morgen måske et andet land? Det er det spørgsmål, man skal stille sig selv. Det er efter min mening vigtigt, at Europa-Parlamentet tænker nøje over, hvilket billede vi egentlig har af Europa. Hvor stor skal Den Europæiske Union være? I dag Tyrkiet, i morgen Armenien, i overmorgen Marokko, eller har vi et andet koncept? Derfor er jeg mod, at vi nu udvider den vedtagne udvidelsesproces vilkårligt med andre lande.
Min anden bemærkning går ud på, at Rådet med stor sandsynlighed vil optage Tyrkiet i kredsen af tiltrædelseskandidater i Helsinki. Vi har sagt til de 11 lande - kandidaterne - at en status som tiltrædelseskandidat samtidig er et tilsagn om tiltrædelse, og når det forholder sig sådan, forringer man værdien af denne status ved, at man nu giver Tyrkiet denne status, men samtidig erklærer, at der ikke bliver forhandlet. Det skader den proces, der er blevet indledt, og det er efter min mening ikke acceptabelt. Jeg mener, at Parlamentet her har til opgave at understrege, hvordan konceptet ser ud for et Europa, som vi i sidste ende også stadig skal kunne betegne som en politisk union.

Posselt
Hr. formand, jeg vil gene advare vores tyrkiske partnere mod at mene, at alle, der har stemt for beslutningen, er venner af Tyrkiet, og de, der har stemt mod, er fjender af Tyrkiet. For mig at se forholder det sig helt modsat. Jeg ønsker, at vi straks indleder et mere intensivt samarbejde end hidtil, at finansprotokollen bliver frigivet, at der straks realiseres et tæt partnerskab uden for det fulde medlemskab, mens de, der har stemt for beslutningen, til dels kun propaganderer for et uopnåeligt mål om et fuldt medlemskab, så de kan benytte det til at ydmyge og pine og plage Tyrkiet. Derfor mener jeg, at vi har brug for ærlighed, vi skal sige til tyrkerne: Et fuldt medlemskab er en illusion, men alt det andet i form af en stabilisering og en tyrkisk tilnærmelse til de europæiske strukturer skal vi gå i gang med hurtigt!

Maes
Hr. formand, jeg vil afgive denne erklæring på vegne af ALE-medlemmerne i vores gruppe.
Vi er ikke overbeviste om, at de positive signaler, som vi konstaterer hos de tyrkiske myndigheder, allerede tyder på virkelige forandringer. Holdningen til menneskerettighederne, til det kurdiske problem og til Cypern gør, at vi i øjeblikket endnu ikke betragter Tyrkiet som en demokratisk retsstat. Vi vil dog gerne have, at Tyrkiet bliver det. Men også de demokratiske tyrkere, kurderne og cyprioterne vil gerne have det. Vi må støtte disse kræfter i Tyrkiet, og derfor vil vi have et virkeligt samarbejde. Vi har således ikke stemt imod dette beslutningsforslag, men heller ikke for, netop fordi vi samtidig både er for og imod.
Er udsigten til fuldt medlemskab nu for os en nødvendig forudsætning for samarbejde? Det tror vi ikke. Vi tror, at samarbejde også er muligt, men vi tror, at dette samarbejde endda er nødvendigt for at kunne skabe en virkelig freds- og udviklingspolitik. En sådan har vi alle sammen behov for.
Kan det så ikke være et samarbejde efter behov? I hvert fald kan geopolitiske grunde ikke være nok til noget så vidtrækkende som en fuldstændig tiltrædelse af Det Europæiske Fællesskab. Vi synes, at et demokratisk Tyrkiet selv må kunne udtale sig derom. Men vi synes også, at de europæiske lande, at befolkningerne, selv må bestemme, hvor langt de vil gå med enheden. Jeg er meget bekymret. Især når jeg i Kommissionen hører kommissær Bolkestein sige, at udvidelsen af Europa står i vejen for uddybelsen af Europa. Vi vil skabe et virkelig forenet Europa af folk og regioner med større overnationale beføjelser og med større magt til de underordnede niveauer. Men vi tror, at disse spørgsmål først fortjener et svar. Vi mener imidlertid, at Tyrkiet også fortjener et ærligt svar.

Korakas
Hr. formand, jeg vil også gerne meddele, at jeg stemte imod beslutningsforslaget om Tyrkiet, for det accepterer i virkeligheden forslaget fra Helsinki om at tildele Tyrkiet status som ansøgerland. Endnu værre er det, at man i beslutningsforslaget kan læse, at Tyrkiets regering og parlament gør forsøg på en demokratisering, at de respekterer menneskerettighederne, samt at de gør fremskridt inden for disse områder. Men vi ved alle i dette øjeblik - og jeg vil gerne gentage det - at torturen fortsætter, og at fængslerne er fyldte. Dette beslutningsforslag vil være nådestødet over for alle dem, der kæmper for ægte demokratiske ændringer inden for Tyrkiets grænser.
Min stemme skal ses som solidaritet såvel med det tyrkiske som det kurdiske folk. Dette beslutningsforslag vil opmuntre det tyrkiske regime til at fortsætte og forstærke sin undertrykkelsespolitik over for det kurdiske folk, men så sandelig også det tyrkiske folk. Det vil opmuntre til at fortsætte besættelsen af Cypern og til uforsonlighed og foragt for FN's resolutioner, og i det hele taget vil det spille en negativ rolle. Det vil intensivere, det vil forstærke det tyrkiske regimes uforsonlighed, derfor mener jeg, at et beslutningsforslag, som man kan stemme for, må se anderledes ud. Sådan som GUE/NGL-gruppen foreslog.

Caudron
Tyrkiet er et stort land og en førsterangs partner for Den Europæiske Union. Af den grund må enhver stillingtagen til landets indtræden i Unionen være gennemsyret af seriøsitet og ansvarlighed.
Derfor siger jeg, at hvis Tyrkiet (stadig) virkelig vil indtræde i Unionen og ikke blot forhandle sig til det bedst mulige partnerskab i det bedst mulige styrkeforhold, skal man diskutere seriøst med det på grundlag af præcise vilkår: respekt for de demokratiske principper og for de bestemmelser, som regulerer menneskerettighederne i EU, økonomisk tilnærmelse og overholdelse af reglerne om sund konkurrence uden dumping eller uloyale manøvrer, en hurtig demokratisk løsning på det kurdiske spørgsmål med "tydelige signaler" meget hurtigt, militær evakuering af den besatte del af Republikken Cypern.
Tyrkiet ser i dag ud til at være på en mere positiv vej, og derfor skal man diskutere med landet uden hverken at have bagtanker eller at gøre sig blind
Personligt er jeg ikke særlig optimistisk, hverken med hensyn til Tyrkiets reelle vilje til at slutte sig til os eller med hensyn til dets evne til hurtigt at opfylde de stillede betingelser.

Martin, David
Jeg bifalder kompromisforslaget om Tyrkiet, da det rammer den rigtige balance mellem behovet for at anerkende Tyrkiet som kvalificeret til EU-medlemskab og behovet for, at Tyrkiet gennemfører en række økonomiske og politiske reformer, før landets ansøgning bliver "aktuel".
Det er ikke et spørgsmål om, hvorvidt Tyrkiet har ret til at komme ind i EU, ej heller tvivler jeg på, at landet en dag kommer det. Tyrkiet skal dog bygge på de nylige reformer og sikre, at fuld demokrati, respekt for menneskerettigheder og minoriteters rettigheder bliver normen i Tyrkiet.
Tyrkiet skal fortsætte med at forbedre sit forhold til Grækenland og arbejde aktivt på at finde en løsning på spørgsmålet om Cypern.
Den tyrkiske regerings bestræbelser på at finde en løsning på det kurdiske spørgsmål er opmuntrende. En forvandling af dødsstraffen over hr. Öcalan og en officiel afskaffelse af dødsstraffen i Tyrkiet er yderligere velkomne skridt.

Papayannakis
 (GUE/NGL), skriftlig. (EL) Jeg vil ikke stemme for det fælles beslutningsforslag om retningen for forbindelserne mellem Den Europæiske Union og Tyrkiet, idet det indeholder logiske og politiske modsætninger samt en dosis hykleri, som ikke passer sig for et alvorligt, politisk organ som Parlamentet. Beslutningsforslaget lægger allerede i sin første artikel op til, at Tyrkiet bliver anset for at være et udvalgt land, hvad angår ansøgning om optagelse i EU. Og straks derefter i en række artikler forklarer det os, hvorfor Tyrkiet ikke opfylder København-kriterierne for at kunne anerkendes som et ansøgerland! Hvis der ikke er tale om en modsætning, mener forfatterne af beslutningsforslaget åbenbart, at en betingelsesløs anerkendelse af Tyrkiet som ansøgerland vil hjælpe landet til bedre at kunne gennemføre de politiske ændringer, som i sidste ende vil tilfredsstille København-kriterierne. Men hvorfor så ikke anføre det i vores beslutningsforslag? Hvorfor ikke gøre det klart for Tyrkiet, at dets anerkendelse som ansøgerland er en undtagelse i forhold til det, vi kræver af andre lande (som f.eks. Slovakiet), at denne undtagelse sker af særlige grunde (som vi burde nævne med al tydelighed), for at lette landets vej mod de påkrævede ændringer, at dets kurs vil blive fulgt af EU, og at EU til sidst vil bedømme dets ansøgning om optagelse i EU? Det faktum, at vi ikke gør det i dette beslutningsforslag, kan betyde, at vi ikke tager København-kriterierne alvorligt eller sågar, at vi ikke offentligt, det vil sige politisk, kan forklare, hvorfor vi gør en undtagelse i Tyrkiets tilfælde. Eller det kan endelig betyde, at vi ikke tager Tyrkiet alvorligt forstået på den måde, at vi anerkender landet som et ansøgerland af visse grunde, som vi ikke kan offentliggøre, men at vi i virkeligheden ikke har noget alvorligt ønske om at hjælpe landet til engang at blive medlem af Unionen! Ud fra hvad jeg har hørt mange medlemmer sige, som har betonet visse væsentlige forskelle, der generelt udelukker en tilnærmelse med Tyrkiet, synes den sidste forklaring nok at være den mest sandsynlige. Jeg er desuden absolut modstander af sådanne holdninger, i visse tilfælde endog racistiske. Europa har al interesse i Tyrkiets tilnærmelse, ikke i at gøre nar af den eller at undervurdere den, men ved at opstille klare betingelser for en stabil og langvarig forbindelse til landet, hvilket til sidst vil føre til dets optagelse i Unionen. Men det sker ikke med småpolitiske og opportunistiske bortforklaringer eller fortsatte piruetter, som hverken er Unionen eller Tyrkiet til ære.

Schmidt
Jeg har ønsket en anden formulering, hvad angår punkt 9.
Punkt 9 - som behandler Tyrkiet og det kurdiske spørgsmål - er efter min mening formuleret alt for svagt. I årtier har den tyrkiske stat forfulgt det kurdiske folk og nægtet det en minoritets naturlige ret til politiske, sociale og kulturelle rettigheder såsom retten til sit eget sprog, sine egne skoler og sin egen kultur.
Dødsdommen over Öcalan er endnu et bevis på, at Tyrkiet stadigvæk ikke opfylder EU's krav til et kandidatland.
Det er også vigtigt at understrege, at PKK skal stoppe volden og terrorismen for at støtte en fredelig og politisk løsning på det kurdiske spørgsmål.
Tyrkiet kan ikke betragtes som et fuldgyldigt kandidatland til EU, så længe de grundlæggende humanitære rettigheder og menneskerettighederne ikke respekteres.
Jeg undlod således at stemme ved den endelige afstemning.
Fredsprocessen i Mellemøsten

Caudron
I anledning af debatten og afstemningen om genoptagelsen af fredsprocessen i Mellemøsten vil jeg lykønske de israelske og palæstinensiske partnere for deres mod og udholdenhed.
Jeg vil også give udtryk for min tilfredhed over at se hr. Ehud Barak holde sine løfter fra valgkampen og genoptage den kurs, hr. Itzak Rabin satte. Jeg vil forsikre mine israelske venner om vores støtte til denne kurs.
Jeg håber, at Europa vil vise sig intelligent og tolerant nok til at lade forhandlerne forhandle og undgå at udvise "skolemestermanérer", hver gang der kommer en eller flere mere eller mindre alvorlige vanskeligheder.
Kursen er sat. Det bliver ikke let. Den er oversået med faldgruber. Alligevel er der ikke andre mulige veje, og for enden af den vil der være to stater med garantier fra hver side om respekt for den anden.
Jeg har altid troet, det kunne lykkes. I dag tror jeg naturligvis endnu mere på det og støtter mere end nogensinde før Israel i dets bestræbelser.

Formanden
Stemmeforklaringen er afsluttet.
(Mødet udsat kl. 13.20 og genoptaget kl. 15.00)

Åbningen af Millennium-runden
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er Rådets og Kommissionens redegørelser om åbningen af Millennium-runden inden for rammerne af Verdenshandelsorganisationen den 30. november til og med den 3. december 1999 i Seattle.

Sasi
Hr. formand, kære medlemmer af Parlamentet, det er en almindelig anerkendt kendsgerning, at et multilateralt handelssystem har sikret en stabil økonomisk vækst i en periode på 50 år. En essentiel prioritet i EU's udenrigsanliggender er en forstærkning og konsolidering af det multilaterale handelssystem. En ny runde med handelsliberalisering er en nødvendig og naturlig fortsættelse af tidligere resultater. EU har stræbt efter den omfattende forhandlingsrunde om handlen siden 1996. På trods af, at flere lande har stillet sig tvivlende over for fordele ved og udbytte af den nye runde, er der en udbredt villighed blandt alle medlemmer af WTO til at åbne den nye runde. Der er imidlertid uenighed om omfanget af den nye runde.
EU's store udfordring er nu også at få overbevist udviklingslandene og medborgersamfundet om fordelene ved den omfattende forhandlingsrunde. Som formandsland stræber Finland efter at sikre, at den endelige beslutning om påbegyndelsen af, formerne ved og dagsordenen for den kommende forhandlingsrunde om handlen træffes ved WTO's ministermøde i Seattle i november-december. Unionen støtter påbegyndelsen af de omfattende WTO-forhandlinger i 2000. En så omfattende forhandlingsrunde som muligt sikrer et afbalanceret slutresultat, som tager hensyn til alles interesser. Som det er bekendt på basis af beslutninger fra runden i Uruguay, skal der i hvert fald påbegyndes videreforhandlinger om landbrug og tjenesteydelser. Dette kaldes en såkaldt built-in-agenda. Hvis det ikke lykkes for os at få de andre medlemmer af WTO overbevist om udbyttet af og fordelene ved en omfattende runde, er der risiko for, at forhandlingerne koncentrerer sig netop om landbruget, hvor EU har betydelige fordele at forsvare.
I EU er der også enighed om, at rundens helhedsresultat skal godkendes som én pakke og af alle medlemmer af WTO. Med andre ord er ingenting aftalt, før alt er aftalt. Dette udgør imidlertid ingen hindring for, at der skabes resultater i nogle sektorer før andre. Man skal også holde fast i, at de opnåede resultater ligeligt genspejler synspunkter fra alle WTO-medlemmer.
Der er også enighed i EU om at stræbe efter runder på tre år. Vi skal huske, at Unionens målsætning med hensyn til en omfattende forhandlingsrunde skal tilpasses til såvel USA's sektorinddelte og indbyggede dagsorden og den overvejende linje om reduktion af toldafgifter, som udviklingslandenes mere forbeholdne udgangspunkt. Udviklingslandene har bl.a. krævet en justering af aftalerne fra Uruguay-runden og en ændring af disse i en for udviklingslandene mere fordelagtig retning.
Den største betydning for, at Unionens målsætninger føres ud i livet, er især, at udviklingslandene bliver overbevist om fordelene ved en omfattende handelsrunde og EU's gode hensigter bag denne målsætning. Dette kræver først og fremmest, at EU også bør være i stand til at behandle emner, som er besværlige for den, såsom dumping og tekstilbranchen. EU skal med andre ord være åben for forslag fra andre WTO-medlemmer. Industrilandene skal være i stand til at tilbyde konkrete fordele til udviklingslandene i stedet for lutter løfter. Unionen har i første række kæmpet for, at næsten alle produkter fra de mindst udviklede lande skal bevilges toldfrihed senest ved afslutningen af den nye runde. Vi håber på, at ud over EU vil også andre industrilande og de mere udviklede udviklingslande acceptere denne målsætning.
Nedenfor gennemgår jeg kort de vigtigste punkter, som EU foreslår sat på dagsorden til den næste forhandlingsrunde:
Det grundlæggende udgangspunkt med hensyn til landbruget er, at det skal kunne udøves i hele det europæiske område, inklusive de områder, som har specielle problemer. Det skal muliggøre bevaring af landdistrikterne, naturbeskyttelse og oparbejdelse af de levedygtige landdistrikter. Disse udgangspunkter er en del af det emneudvalg, som vi har benævnt med termen multifunctionality. Som en betydelig fødevareeksportør mener Unionen, at det er vigtigt også at forbedre produkternes adgang til markeder og fjerne handelshindringer ved den nye runde. Vi er også parate til at forhandle om nedsættelse af støtten, forudsat at den såkaldte fredsklausul, peace clause, og den specielle beskyttelsesklausul, special safeguard clause, bevares. Desuden skal vi kunne svare på forbrugernes bekymringer om kvaliteten af og trygheden ved fødevarer, miljøbeskyttelse og forbedring af dyrenes velfærd.
Unionen er for en omfattende WTO-runde også for tjenesteydelsernes vedkommende. Vi mener ikke, at nogen sektor skal udelukkes fra forhandlingerne. EU's udgangspunkt ved forhandlingerne er en forbedring af tjenesteydelsesforpligtelserne og en udvidelse af de eksisterende forpligtelser både sektorvis og landsvis. EU anser det for vigtigt, at udviklingslandenes deltagelse ved forhandlingerne støttes ved hjælp af de muligheder, som aftaler om tjenesteydelser kan byde på.
Unionen mener, at et system, som bygger på et reglement, er en fordel for alle, for på den måde kan indvirkningen af ensidige foranstaltninger undgås. Vi er således for, at der ved den nye forhandlingsrunde påbegyndes udarbejdelse af nye bestemmelser, og at der laves aftaler om principperne for de områder, som har en tæt forbindelse til den internationale handel. Sådanne områder er bl.a. miljø-, investerings- og konkurrencespørgsmål. Vores målsætning er at forny og tilpasse spillereglerne for handlen, således at de svarer til kravene for den globaliserende og integrerende verdenshandel. Fremtidens WTO-bestemmelser skal formuleres således, at de også byder på en mulighed for miljøbeskyttelse og ikkediskriminerende behandling af udenlandske investorer. Samtidig skal vi sørge for, at der tages højde for udviklingslandenes særlige forhold, og at de får lov til at have en fleksibel måde at tilegne sig de nye bestemmelser på.
En varig udvikling er medlemslandenes fælles målsætning, står der i indledningen til WTO-aftalen. Handelspolitikken og miljøpolitikken bør støtte hinanden bedre. Det er derfor Unionen mener, at det er vigtigt, at en varig udvikling er udgangspunktet for forhandlingerne, og at der tages hensyn til miljøet på forskellige delområder ved forhandlingsrunden.
Udenlandske direkte investeringer er i dette årti vokset hurtigere end varehandlen. Vi vil skabe rammer for, at investeringerne ude i verden behandles uden diskriminering. Mens udarbejdelsen af investeringsaftalen, som kan sikre de internationale investorers rettigheder, påbegyndes i WTO, skal der efter vores mening også skabes en mekanisme, som sikrer, at investorerne udviser ansvarlig adfærd.
Det er vigtigt for Unionen at sikre, at WTO's arbejde fortsætter på handels- og konkurrenceområdet. Vi mener, at udviklingen af de multilaterale konkurrenceprincipper udgør en vigtig del i liberaliseringen af den internationale handel, som efter vores mening forbliver mangelfuld, hvis WTO ikke kan gribe ind over for konkurrencehindringer, som private virksomheder har skabt, og de handelsforvridninger, som de forårsager. Også på disse områder skal der tages højde for udviklingslandenes særlige forhold, og de skal have tilladelse til at gøre fremskridt på en fleksibel måde.
Unionen er stærkt bundet til at fremme demokratiet, retsstaten og respekten for menneskerettighederne, som indkluderer arbejdslivets grundlæggende rettigheder. EU mener derfor, at det er vigtigt, at der i forbindelse med den næste forhandlingsrunde tages hensyn til spørgsmålene om den sociale dimension i handlen. Vi skal dog huske på, at udviklingslandene er kraftigt imod behandlingen af såkaldte arbejdsmarkedsstandarder i WTO. Udviklingslandene er bange for, at en WTO-forhandling om arbejdslivets grundlæggende rettigheder vil være et forsøg på at gribe ind over for deres relative fordel, som er baseret på deres lave arbejdstagerudgifter.
Det er et naturligt udgangspunkt, at WTO-forhandlingerne skal bygge på åbenhed. Ved at være åben indadtil er vi stærke og troværdige udadtil. Vi mener, at det er betydningsfuldt, at medlemmerne af Parlamentet deltager i ministermødet i Seattle. Vi vil som formandsland sørge for, at Parlamentet bliver informeret, og så tage hensyn til dets holdninger i størst muligt omfang. Det skal også bemærkes, at kontakterne til ngo'erne er gjort tættere både på fællesskabsplan og i medlemsstaterne.
Vi ler i en historisk betydningsfuld tid. Årtusindet skifter, når den nye forhandlingsrunde begynder. Mens det nye millennium skaber udfordringer for WTO, bør det også genspejle en udvikling. At bringe nye emner til WTO er et svar på udfordringerne af i dag. Ved hjælp ad nye udfordringer kan vi medvirke til, at udviklingen skrider frem som forventet.
Formandslandets målsætning er, at Rådets forslag til afgørelse bliver godkendt af Rådet (almindelige anliggender) næste mandag. Umiddelbart efter mødet i Rådet (almindelige anliggender) vil jeg den 12. oktober redegøre detaljeret for Rådets fælles holdning i lyset af de godkendte konklusioner for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi. For til sidst at give et kort rids af konklusionerne er de i første række et udtryk for EU's politiske vilje med en vision for det nye millennium. Konklusionerne er rettet mod det store publikum, og de udgør samtidig en bekræftelse af EU's generelle målsætninger for åbning af forhandlingsrunden på forskellige sagsområder.

Formanden
Tak, hr. Sasi.

Velkomstord
Formanden
Jeg meddeler Parlamentet, at en delegation fra den nationale forvaltningshøjskole i Folkerepublikken Kina under ledelse af hr. Wang Zhongyn, medlem af forvaltningsrådet og generalsekretær for statsrådet, i mellemtiden har taget plads i den officielle loge. Denne delegation besøger Frankrig som led i et udvekslingsprogram med den nationale forvaltningshøjskole - Ecole Nationale d'Administration - i Paris.
Jeg byder Dem alle velkommen og ønsker Dem et frugtbart ophold i Parlamentet.

Åbningen af Millennium-runden (fortsættelse)
Lamy
Hr. formand, mine damer og herrer parlamentsmedlemmer, hvis jeg har forstået det rigtigt, ville de parlamentsmedlemmer, som ønskede denne debat i dag om Seattle-konferencen, ikke have en udveksling af tekniske udtryk, men en politisk præsentation. Det tror jeg er rigtigt af Dem. Offentligheden i vores lande har nok en fornemmelse af, at liberaliseringen af handlen - hvor det er vores håb at komme et godt stykke videre - indgår i en bredere bevægelse, som giver anledning til spørgsmål og stiller spørgsmålstegn, og som vi må tage stilling til. Så lad os da virkelig og uden omsvøb stille spørgsmålet: Er globaliseringen en god eller dårlig ting?
Set med Kommissionens øjne er den positiv, og det af mindst tre grunde. For det første gør globaliseringen af markederne det muligt at opnå de stordriftsfordele, som er uundværlige for de industrielle revolutioner, der pågår inden for informationsteknologi, bioteknologi og transportområdet. Det er disse fremstød, der skal gøre det muligt at forene demografisk vækst og økonomisk vækst med en begrænset ramme af naturlige ressourcer, for det er det tekniske fremskridt, der får grænsen for en varig udnyttelse af disse ressourcer til at flytte sig.
For det andet er det adgangen til vores markeder og liberaliseringen af de direkte investeringer, der har holdt den industrialisering oppe, som med succes blev indledt i Sydøstasien, idet den åbnede nye og voksende afsætningsmuligheder for vores egen eksport og viste, at der findes strategier til at komme ud af underudviklingen. Det er også den succes, de industrialiserede lande og tigerøkonomierne i Asien har oplevet som følge af liberaliseringen af handlen, der rystede tilliden til de kommunistiske regimer og førte til deres radikale omdannelse i Europa og i Asien.
For det tredje henviser globaliseringen til de opvoksende generationers måder at opfatte verden på, det kommende århundredes generationer, som via medierne og deres egne rejser i udlandet ser verden som en landsby, hvor det er den gensidige afhængighed, der kræver solidariteten, og hvor man udtrykker sin appetit på forskellighed og på at mødes.
Naturligvis vil jeg ikke her udelukkende holde mig til en lyrisk eller idyllisk vision af globaliseringen. Som mange af Dem har jeg øje for omkostninger og risici ved en frihandel uden regler og uden stærke, multilaterale institutioner til at styre den. Jeg kan se ulighederne vinde terræn og udvikle sig så vidt som til social udstødning i vores lande. Jeg kan se de voksende kløfter mellem kontinenter. Jeg kan se den manglende stabilitet på finansmarkederne. Jeg kan se truslerne mod det lokale og globale miljø. Men selvom vores rolle her er at afspejle vores europæiske medborgeres bekymringer, spørgsmål og forventninger, så lad os holde os den globale dimension for øje, nemlig udviklingslandene, som i dag er delt mellem håbet om at blive integreret i verdensøkonomien og frygten for marginalisering. Det er også vores ansvar at sortere imellem angsten for tusindårsriget, modstanden mod forandring og de chancer, der kan gribes i globaliseringen, for væksten, den menneskelige udvikling og beskyttelsen af miljøet. Med forhandlingerne i den nye runde er det den multilaterale organisering af verdens markeder i det 21. århundrede, som vi forbereder, med det faste forsæt at nå frem til bedre ligevægt.
De kender de motiver, som fik Kommissionen til at foreslå Rådet og Parlamentet en lang dagsorden og en kort mødekalender for Seattle. Selvom jeg er stået på dette tog, efter at det havde sat sig i bevægelse, forekommer liberaliseringen via forhandlingsrunder mig at være at foretrække frem for via WTO's rutiner af tre grunde. For det første fungerer liberalisering a la carte ikke. Virkelige fremskridt kræver tykke pakker og opbakning om én målsætning. Dette udelukker ikke, at man i en fart får de første aftaler i hus, når de allerede er modne. For det andet skal der indarbejdes nye emner i WTO's missioner, emner, der er næret af det civile samfund: miljø, kultur, sundhed, fødevarer og også konkurrence og investering, som fremover vil være umulige at udskille fra international handel. For det tredje har verdensøkonomien brug for en styring efter de finansielle kriser, som tigerøkonomierne og overgangsøkonomierne har oplevet i de forløbne to år. En round ligner derfor den mest sikre modgift mod fristelsen til protektionisme.
Lad mig hurtigt uddybe disse punkter. I vores position - dette har Rådets formandskab præcis nu gjort opmærksom på -
går Unionens første og vigtigste bestræbelse ud på ikke at lukke sig inde i en sektorafgrænset forhandling, i lige linje efter konklusionerne fra Uruguay-runden, som kun skulle handle om landbrug og tjenesteydelser. Vores strategi er at afbalancere forhandlingerne ved at åbne dem i alle sektorer, så vi kan dække vores offensive og defensive interesser og tilskynde vores partnere - specielt udviklingslandene - til at gøre det samme. Hvad angår landbruget, giver retningslinjerne fra Det Europæiske Råd i Berlin om Agenda 2000 en solid basis for i henseende til liberalisering at opnå fremskridt, der er forenelige med den europæiske landbrugsmodel.
Dernæst er der ønsket om at fastlægge regler for og at konsolidere den institution, WTO er, så vi kan styrke dens multilaterale karakter, forbedre globaliseringens indvirkning på den varige udvikling og forebygge de risici for miljøet og sundheden, som er uadskilleligt forbundne med en ureguleret konkurrence mellem nationale standarder og forskellige produktionsniveauer. Disse regler har først og fremmest med investering og konkurrence at gøre, to emner, som får visse af vores partnere til at tøve, ud fra meget forskellige motiver, og som på grund af fortilfældet med AMI-aftalen - jeg vælger her at stave forbogstaverne på fransk - rejser forbehold hos visse udviklingslande og tilbageholdenhed, ja sågar voldsom fjendtlighed hos en del af vores ikkestatslige organisationer.
Tillad mig at forklare mig i en fart om disse to emner. Angående investeringer skal det være helt klart: Vi vil ikke forsøge at påtvinge udviklingslandene vores forskrifter for investeringer, som dominerer hos os, og som passer os. Vi har i sinde gennem forhandling at overbevise dem om, at den mest effektive måde at tiltrække sig direkte investeringer udefra på - og dette er den suverænt bedste adgangsvej til teknologien og de internationale markeder - først er at skabe en sikker og forudsigelig ramme for de udenlandske investorer, hvad enten de kommer fra industrialiserede lande eller fra andre lande på vej frem.
Konkurrencen giver alle vores økonomier nye udfordringer med globalisering, koncentration af den økonomiske magt og virkningen uden for landenes grænser af de beslutninger, staterne træffer om konkurrencepolitik. Men for udviklingslandene er konkurrencen et endnu mere formidabelt våben. Disse lande står på dette område over for en dobbelt vanskelighed: Deres interne markeder er alt for ofte kapret af monopoler eller oligopoler, hvis første skridt er at få de lokale forbrugere, og hovedsagelig de allerfattigste masser, til at leve med priser, der er alt for høje, mens det andet skridt er at forhindre nyankomne i at komme til og tvinge dem til at holde sig til den informelle økonomi. Den restriktive praksis, når det gælder adgang til markederne, til kredit og til energi, er en af de vigtigste - og hos os almindeligvis nærmest ukendte - årsager til underudvikling og videreførelse af sociale uligheder og korruption i disse lande. Hensigten med at optage konkurrencen på WTO's dagsorden er ikke at omdanne denne organisation til en verdensdækkende konkurrenceautoritet, men ganske enkelt at fastlægge et sæt af principper og procedurer med det formål at fremme indførelsen af interne konkurrencepolitikker og gøre dem indbyrdes kompatible.
Vi kommer nu til tre andre temaer, nemlig beskyttelse af miljøet, forbrugersundhed og av-sektoren, som, bortset fra spændingerne mellem tekniske fremskridt og kulturelle traditioner, henviser til civilisatoriske træk, som udmærker Europa: kravet om kvalitet, i f.eks. fødevarer, den kulturelle identitet i en åben verden, præferencen for det ikkesalgbare i en række aktiviteter.
Det er klart, at vi i denne henseende lider af et underskud af regler og procedurer, og i første række, må jeg sige, hos os selv. Den Europæiske Union har sat sig for at definere politikker til beskyttelse af miljøet, af sundheden, af fødevaresikkerheden. Her på dette sted forpligtede Romani Prodi i går Kommissionen til at foretage en gennemgribende revision af fødevarelovgivningen inden år 2002. Enhver kender til kompleksiteten i disse spørgsmål, hvor den videnskabelige viden spiller ind med sin del af usikkerheden, foruden de nationale lovgivninger og WTO's procedurer. Enhver er vidende om det problem, der opstår ved sammenstødet mellem de nationale standarder, WTO's regler og reglerne i andre multilaterale aftaler om miljø eller sundhedsbeskyttelse. Med denne nye round skal vi på den ene side undgå enhvert misbrug af disse forskelle og afvigelser i protektionistisk retning og på den anden side undgå at lade markedet om at dømme mellem konkurrerende nationale standarder. Vi skal bruge forsigtighedsprincippet som sikkerhedsventil, når vi skal fastsætte regler i tilfælde af videnskabelig usikkerhed. For øvrigt ville fremskridt inden for etikettering af produkterne og tydelig angivelse af deres oprindelse - og disse to ting er uadskillelige - gøre det lettere for forbrugeren at bedømme. Opinionen i Europa anser det ligeledes for nødvendigt at styrke kapaciteten til kunstnerisk frembringelse inden for av-sektoren, som er en central sektor i vores kultur, og Unionen må leve op til denne forventning.
Jeg kommer nu omsider til det spørgsmål, der i dag er størst uenighed om mellem på den ene side opinionsgrupperne og på den anden side regeringerne i vores medlemsstater, nemlig koblingen mellem handelsliberalisering og fremskridt inden for arbejdstagernes grundlæggende rettigheder. For Den Europæiske Union er det indlysende, at disse målsætninger ikke blot er kompatible, men ud fra vores erfaringer inderligt kohærente. Vores tilbagevenden til frihandel i efterkrigstiden fandt i Europa sted samtidig med et socialt fremskridt, som primært er blevet befordret af to ting, nemlig stigende produktivitet og kollektive forhandlinger. Når vi rejser dette spørgsmål, har vi altså på ingen måde i sinde at åbne for muligheden for at fastsætte lønstandarder eller udøve tryk på udviklingslandenes sammenlignende fordele, som hr. Sasi så udmærket udtrykte det for lidt siden. I øvrigt er vi meget på vagt over for den risiko for protektionistisk udskejen, som en ensidig dikteren af sociale standarder potentielt kunne indebære. Vi har heller ikke noget ønske om at gøre WTO til det sted, hvor disse standarder udarbejdes, dette ansvar påhviler ILO. Det eneste, vi er optaget af, er at få liberalisering af handlen og vores partneres overholdelse af de grundlæggende sociale standarder, sådan som de blev defineret på det sociale topmøde i København, til at forløbe parallelt. I Seattle skal vi således prøve at overbevise udviklingslandene om det politisk legitime ved denne målsætning og om den betydning, sociale fremskridt indebærer for deres egen udvikling.
Når jeg allerede ved flere lejligheder har refereret til udviklingslandene, er det af to grunde. For det første fordi hovedsigtet med denne nye forhandlingsrunde jo er varig udvikling, og fordi dette i første række angår udviklingslandene. For det andet fordi vi, hvis vi vil nå de mål, vi har sat os med denne runde, har brug for tilslutning fra alle vores partnere og naturligvis også fra udviklingslandene. Men det er indlysende, at denne round hører hjemme i en langt større kontekst, som er den globale styring. Derfor må vi sikre os, at der efter disse forhandlinger eksisterer et stærkere og mere stringent forbindelsesled mellem den nye søjle i det internationale system, WTO, og den søjle, som Bretton Woods-aftalerne allerede udgjorde.
Hr. formand, mine damer og herrer parlamentsmedlemmer, denne debat, som De ville have, om den nye runde munder ud i et spørgsmål, der i mine øjne er vigtigt: Giver Unionen med det, den foretager sig, Europas regeringer og borgere yderligere muligheder for med succes at tilpasse sig globaliseringen og at kontrollere den? Har vi viljen til, når vi udnytter vores størrelse, vores vægt i verdensøkonomien og de institutionelle landvindinger, vi har foretaget, at generobre en suverænitet, som verdensmarkedet undertiden fratager os, og at bidrage til en effektiv global styring? Hvis svaret fra Rådet og Parlamentet er positivt, vil vores forhandlingsposition være stærkere. Faktisk vil det betyde, at vi bliver i stand til vinde tilslutning til vores synspunkter og forvandle den frygt, vi mærker både her og der, til et meningsfuldt projekt. Det er mit ønske, at denne lovgivende forsamling en dag vil blive bedt om at udtale sig om resultaterne af denne nye round, hvilket for os alle sammen indebærer meget arbejde og ikke så lidt dialog. Jeg lover på ny, på Kommissionens vegne, løbende at fortsætte denne dialog med Dem i de måneder og år, der kommer.

Formanden
Tak, hr. kommissær.

Schwaiger
Hr. næstformand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, kære kolleger, udviklingen i verdenshandlen gennem de sidste 50 år er en succeshistorie. På verdensplan er udvekslingen af varer steget til det 17-dobbelte, og den samlede produktion er steget til mere end det dobbelte. En øget velstand og skabelse af arbejdspladser i Europa er nogle vigtige virkninger heraf. En fri og fair verdenshandel som led i et multilateralt verdenshandelssystem, der bliver stadig mere stabilt, var det succesrige grundlag. En globalisering af de økonomiske aktiviteter, der vokser i et uvant omfang og tempo, forlanger nu bydende, at dette multilaterale sæt af regler, hvis grundlag var GATT og nu er Verdenshandelsorganisationen WTO, videreudvikles.
I Millennium-runden står dette mål i centrum. En omfattende strategi i Den Europæiske Union, der medtager alle berørte områder på dynamisk vis, foreslås af Kommissionen og - det kan jeg sige allerede nu som ordfører - støttes i vid udstrækning af Europa-Parlamentet. Vi forsvarer den europæiske landbrugsmodel, der omfatter fødevareproduktionen, bevarelse af familiebedrifterne i landdistrikterne, bevarelse af landdistrikterne og miljøbeskyttelse i samme omfang.
Den defensive holdning til den amerikanske position i forbindelse med importen af landbrugsvarer og genteknisk behandlede produkter til Den Europæiske Union må ikke bestemme denne Millennium-runde, Den Europæiske Union bør derimod finde forbundsfæller til dens globale dynamiske strategi. Udbyttet af globaliseringen skal i den forbindelse rimeligvis komme regionerne og verdens nationer til gavn i samme omfang, og der skal skabes en bedre balance mellem Den Europæiske Unions interesser, de øvrige europæiske staters interesser, USA's interesser, de øvrige industrilandes og de nyindustrialiserede landes og udviklingslandenes interesser. De rammer, vi arbejder inden for nu, og som blev skabt med Verdenshandelsorganisationen i 1995, skal videreudvikles i den forbindelse, og organisationens instrumenter skal fuldendes. De væsentlige forhandlingsprincipper og løsningsforslag, der er indeholdt i Kommissionens dokument fra juli 1999, er hidtil blevet modtaget overvejende positivt i vores diskussioner i Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser og Udvalget for Industrielt Samarbejde.
Lad mig i dag blot komme kort ind på vores indholdsmæssige mål, vi får tid til at tale mere detaljeret om det til november. Vores beslutningsforslag vil overvejende indeholde de dynamiske elementer, der allerede er blevet nævnt af formanden for Rådet og kommissær Lamy, og som indeholder vores forestillinger om en bedre inddragelse af de finansielle tjenesteydelser, om investerings- og konkurrencepolitikken i WTO-regi, om en yderligere reduktion af tolden på industriprodukter og om en bedre inkorporering, ja, mainstreaming af miljø- og forbrugerbeskyttelsen i Verdenshandelsorganisationens regelsæt og omvendt. Beskyttelsen af intellektuel ejendom skal forbedres i mange udviklingslande. Der skal i højere grad tages hensyn til arbejdsstandarderne i verdenshandelssystemet, og vores markeder bør i højere grad åbnes for udviklingslande.
Der er dog også endnu et par åbne spørgsmål i forbindelse med samarbejdet mellem Rådet og Kommissionen på den ene side og Europa-Parlamentet på den anden side som led i Millennium-runden. Lad mig understrege noget på forhånd: Europa-Parlamentet er taknemmeligt for dialogen med Kommissionen og håber, at denne dialog også vil inddrage Rådet. Parlamentet vil repræsentere sin holdning i forbindelse med beslutningen, der jo bliver vedtaget til november, indgående og kohærent, men også ansvarligt. De kan regne med, hr. formand for Rådet, hr. Sasi, og hr. kommissær Lamy, at vi vil repræsentere den holdning, der bliver fastlagt i vores beslutning til november, indgående og kohærent både over for Dem og vores partnere i Millennium-runden. Vi vil også forsøge at leve op til vores ansvar som parlamentsmedlemmer, der er valgt af de europæiske befolkninger.
Desuden går vi på baggrund af vores hidtil begrundede antagelse ud fra, at Kommissionen og Rådet repræsenterer Den Europæiske Unions interesser med samme kohærens. Den Europæiske Unions styrke som verdens største handelsmagt ligger i den fælles holdning, der repræsenteres af alle. Vi registrerer derfor med en vis bekymring rygter, der går ud på, at visse delegationer i Rådet allerede nu i starten af forhandlingerne ...
(Formanden afbrød taleren)

Mann, Erika
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær Lamy, ærede kolleger, tillad mig at komme ind på nogle grundlæggende aspekter i forbindelse med Millennium-runden, som min gruppe anser for vigtige. Mine kolleger vil behandle de pågældende detaljer mere udførligt set ud fra deres perspektiv.
Den nye verdenshandelsrunde, der åbnes i Seattle den 30. november, giver os en chance for at udvide drejebogen for verdenshandlen med nogle vigtige aspekter. Runden får automatisk en symbolsk karakter og bør indeholde et klart budskab fra Den Europæiske Union. Det skal være formålet at skabe vækst, beskæftigelse og velstand for alle og samtidig reducere den verdensomspændende fattigdom. Kun hvis alle får gavn heraf, giver konceptet om en yderligere åbning af markederne mening.
Det, vi har brug for, er en ny orientering, der fører til en forsoning mellem handel og sociale komponenter uden derved dog at opføre nye diskrimineringsskranker som følge af skjult protektionisme. Derfor er det nødvendigt, at social- og arbejdsstandarderne, sundheds- og fødevarestandarderne samt miljøaspekterne bliver en essentiel del af forhandlingspakken.
Den nye WTO-runde kan føre til et yderligere globaliseringsskub og vil fremprovokere angst hos mange. Vi skal understrege, at alle har gavn af den åbne verdenshandel. I den forbindelse er det særlig vigtigt, at udviklingslandene i højere grad integreres i verdenssamfundet og det multilaterale verdenshandelssystem. Den Socialdemokratiske Gruppe støtter udtrykkeligt Kommissionens initiativ om som koncept at kombinere globalisering og en bæredygtig udvikling. Kun på den måde bliver verdenshandlens fundament mere afbalanceret og mere socialt retfærdigt.
Vi er også enige med Kommissionen og Rådet i, at der skal føres en omfattende forhandlingsrunde, det vil sige en forhandlingsrunde, der inkluderer alle emner. Kun på den måde garanteres det, at de enkelte fordele og ulemper afvejes hensigtsmæssigt, og kun på den måde kan Den Europæiske Unions interesser og borgernes interesser blive sikret som helhed.
Den Europæiske Union skal denne gang vise, at den er i stand til at påtage sig en, måske endda førende rolle i denne forhandlingsmaraton. Det ville være katastrofalt at besvare amerikanernes for øjeblikket politisk svage lederskab med passivitet fra europæisk side. Dette er især en appel til Rådet om at finde frem til en fælles europæisk holdning og vise Kommissionen fuld tillid, idet der gives et omfattende forhandlingsmandat rettidigt, hvor Parlamentets formelle arbejdsområder samtidig afklares. For kun en forhandlingsstærk Europæisk Union kan opnå, at der kan skabes en bedre balance mellem den europæiske og den amerikanske liberaliseringsmodel i forbindelse med globaliseringsprocessen i WTO-regi.
Omfattende information og gennemskuelighed er nødvendig for at opnå offentlighedens tillid og tilslutning til den nye forhandlingsrunde. Vi glæder og meget over høringen af fagforeninger og ikkestatslige organisationer. Tillid er også nødvendig, fordi den videre udvikling af den europæiske model bl.a. afhænger af, hvilket spillerum de nationale og regionale instanser fremover får til at udforme tingene. Tænk på, at Verdenshandelsorganisationen er et styringselement, for ikke at sige styringselementet for globale økonomiske processer. Kun ved at kombinere gennemskuelighed, offentlighedens deltagelse samt formelle og omfattende midler ...
(Formanden afbrød taleren)

Clegg
Hr. formand, jeg vil gerne på vegne af ELDR-gruppen signalere vores store støtte til både Europa-Kommissionens og Rådets bestræbelser på at overtale vores internationale partnere om fordelene ved en bredt baseret ny runde WTO-forhandlinger, som omfatter en lang række emner. For at man kan indgå de rette kompromiser mellem de orskellige, komplekse spørgsmål, som det internationale handelssystem står over for i dag, er det vigtigt, at forhandlingerne dækker en omfattende dagsorden lige fra toldnedsættelser til så vigtige spørgsmål som miljø og arbejdsstandarder samt nye spørgsmål, f.eks. konkurrence og investeringer.
De kan regne med at få stor støtte fra store dele af Parlamentet ved drøftelsen med dem, der måtte ønske at begrænse runden til blot en række snævre sektorspecifikke kommercielle studehandler.
Jeg bifalder også den åbenhed, hvormed hr. Lamy har påbegyndt sit arbejdsforhold med det nye Parlament, og jeg bifalder ligeledes hans støtte til traktatændringerne på den kommende regeringskonference for at styrke Europa-Parlamentets rolle i den fælles handelspolitik. Det ville være en fordel for Unionen som helhed, hvis Kommissionen og Parlamentet i højere grad kunne stå sammen i de internationale handelsforhandlinger. Men hvis Europa-Parlamentet skal spille en ny og mere ansvarlig rolle, skal det have øget adgang til oplysninger vedrørende handelsspørgsmål, end det er tilfældet på nuværende tidspunkt. Nye ansvarsområder bør ledsages af nye rettigheder. Jeg vil derfor gerne stille Rådet to specifikke spørgsmål.
For det første har Kommissionen allerede angivet, at den ikke har noget imod at medtage en formulering om Europa-Parlamentets rolle i gennemførelsen og færdiggørelsen af den nye WTO-runde i de konklusioner, som vedtages i Seattle. Kan hr. Sasi bekræfte, at formandskabet vil udarbejde en sådan formulering?
For det andet, kan hr. Sasi bekræfte, at formandskabet vil komme frem med nye forslag for at lette Parlamentets adgang til dokumenter drøftet i udvalget nedsat af Rådet i henhold til artikel 133, om nødvendigt ledsaget af særlige procedurer for at beskytte fortroligheden? Da hr. Sasi venligst har indvilget i at komme til mødet i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi den 12. oktober, foreslår jeg, at han fremlægger sit officielle svar på begge disse spørgsmål på det møde. Hvis vi kunne komme videre med disse to punkter, tror jeg, at både ansvarligheden og berettigelsen af Den Europæiske Unions forhandlingsposition i Millennium-runden vil være betydeligt styrket.

Lannoye
Hr. formand, jeg tror ikke, at det problem, der interesserer alle her, er, hvorvidt der skal være multilaterale regler til at holde styr på verdenshandlen. Vi anerkender enstemmigt nødvendigheden af sådanne regler. Problemet, som jeg ser det, er, hvorvidt Verdenshandelsorganisationen fungerer efter regler, som er retfærdige og i stand til at få verden, og ikke bare Europa, til at bevæge sig fremad i retning af en bæredygtig udvikling.
De svar, jeg har hørt fra især Rådet og i mindre omfang fra kommissær Lamy, får mig til at tænke på, at der er tale om en cirkelslutning. Man går ud fra den hypotese, at der notorisk ikke er gnist af modsigelse mellem disse to målsætninger, og følgelig ønsker man at udvide denne organisations kompetencefelt uden på overbevisende måde at have svaret med argumenter på det spørgsmål, som jeg synes må være det altoverskyggende. Vi har immervæk fem års erfaring, som gør os i stand til at sige, at slutopgørelsen for et vist antal vigtige sager, jeg tænker her på hormoner i dyreopdræt, på bananer, på genmanipulerede organismer, langt fra er overbevisende. Vi må konstatere, at konsekvenserne er negative for den måde, Den Europæiske Unions og, mener jeg at kunne sige, visse udviklingslandes politikker fungerer på. Man kan ligeledes konstatere fravær af initiativer fra Den Europæiske Unions side, når den mærker risikoen spidse til for en konflikt med WTO. Man bøjer sig altså på forhånd for visse krav, som måtte blive fremsat af handelspartnerne for at undgå konflikter. Så meget om de interne politikker.
Når det drejer sig om de eksterne politikker, tror jeg, man skal holde fast i, at vi ikke kun har handelsforpligtelser, vi er tillige bundet af multilaterale aftaler om miljø, af internationale konventioner om overholdelse af menneskerettigheder, og disse forpligtelser har efter min mening, som jeg tror deles af mange kolleger, en værdi på såvel det etiske som det politiske plan, der er vigtigere end frihandel.
Vi mener ikke, vi kan tillade os at bringe disse værdier i fare, fordi WTO skal fungere. Men vi er nødt til at konstatere, at modsigelsen findes i selve hjertet af WTO's tekster, aftalerne og vedtægterne. Der ligger to principper til grund for WTO's måde at fungere på: på den ene side den umulige distinktion mellem produkter, for hvilke produktionsprocesserne er anderledes, det vil især sige de miljømæssige eller sociale vilkår, som produktet er fremstillet under, og på den anden side den kendsgerning, at man er nødt til at mindske de negative virkninger, som ethvert politisk tiltag, der gælder sundhed, miljøbeskyttelse eller social beskyttelse, har for frihandlen. Her er således to grundprincipper for denne organisation, som er i modstrid med de mål, vi hævder at forfølge.
Afslutningsvis mener vi, hr. formand, hr. rådsformand, hr. kommissær, at en stillingtagen forud for enhver udvidelse af WTO's beføjelser er helt uomgængelig, og at man, hvis man undlader dette, bedriver liberal ideologi og intet andet.

Ainardi
Hr. formand, jeg mener som min kollega Lannoye, at der skal regler til, men spørgsmålet er ene og alene hvilke. Desværre peger alle de oplysninger, vi er i besiddelse af, på en vilje til at gøre WTO's kommende forhandlinger til en ny etape på vejen til netop at gennemtvinge liberaliseringens regler over hele planeten. Kommissionen har faktisk i sin meddelelse fra juli måned bekendtgjort, at den ønskede at liberalisere flere tjenesteydelser såsom sundhedsvæsen, uddannelse, men også investeringer og offentlige markeder. Denne bølge af liberaliseringer bliver selvfølgelig retfærdiggjort med almene interesser og med beskæftigelse, som De selv bekræftede det under høringen af Dem, idet De sagde, at en stadig tiltagende åbning af markederne for både varer og tjenesteydelser er i Fællesskabets interesse.
Det er i hvert fald ikke resultaterne af den liberalisering, der blev indledt i Marrakech, som skal dulme den frygt, De talte om for lidt siden. Har Unionen lavet en seriøs opgørelse over resultaterne fra Marrakech? Hvad jeg kan konstatere, er, at de fattige lande synker dybere og dybere ned i elendighed, og herhjemme kan jeg konstatere, hvor udbredt den arbejdsløshed og utryghed er, som eksisterer side om side med uhyrlige profitter. Der finder store fusioner eller opslugninger sted i dette øjeblik på europæisk plan og på verdensplan. I går og i dag var lønarbejderne fra Michelin her, midt i mødesalen, hvor de på dramatisk måde illustrerede den idé, som styrer alle relationer i Europa og i verden. Finansiel rentabilitet frem for alt. Men hvor er menneskene henne? Hvor er tanken? Hvor er naturen? Hvor er solidariteten?
Jeg tror ikke, valget står mellem liberalisering og protektionisme. Det trøster mig, at afvisningen af MAI-aftalen faktisk har demonstreret, at der er en mulighed for at gribe ændrende ind. Der kan udvikle sig en front med krav om en retningsændring. Således har Parlamentet vedtaget et ændringsforslag fra min gruppe, som anmodede om en revision af WTO's mekanismer, af procedurerne for bilæggelser af konflikter, så de bedre kan tage hensyn til sociale, sundhedsmæssige, kulturelle og miljømæssige spørgsmål. I dag retter 1.800 organisationer forespørgsler til os og beder om ændringer i systemet. Udviklingslandene forlanger en revision af den forrige aftale. Det glæder mig også, at en tværpolitisk gruppe om WTO om lidt afholder møde. Jeg har sammen med min gruppe taget initiativ til at organisere et åbent møde om disse spørgmål under mødeperioden i november. Der er mange, som forventer, at Den Europæiske Union i disse forhandlinger fremfører værdier som samarbejde, solidaritet og menneskers førsteprioritet i forhold til de merkantile værdier og markedernes diktat.

Pasqua
Hr. formand for Rådet, hr. formand, hr. kommissær, meddelelsen fra Kommissionen til de nationale parlamenter er yderst afslørende for både den fremmeste europæiske institutions dybt antidemokratiske maskineri og de betingelser, under hvilke det ny kapitel af multilaterale handelsforhandlinger skal finde sted.
Kommissionen påstår faktisk ubestrideligt, at GATT- og WTO-systemet i 50 år har bidraget til stabilitet og stræben efter økonomisk vækst med alle de fordele, som følger heraf. En spydig sjæl kunne for det første gøre Kommissionen opmærksom på, at denne frase berøver os nogle illusioner, for her gik vi lige og troede - guderne skal vide, at vores ører er helt hudløse af at høre det - at det skam var det europæiske projekt, som vi skyldte 50 års stabilitet, økonomisk vækst, fredelig bilæggelse af konflikter osv., men en blot nysgerrig sjæl kunne så spørge Kommissionen, hvad den mener om faldet i de udviklede landes årlige gennemsnitlige vækstrate, årti efter årti.
Ifølge en rapport fra OECD var OECD-landenes årlige gennemsnitlige vækstrate 1961-1969 på 5,2%, 1970-1979 på 3,9%, 1980-89 på 2,6% og 1990-1996 på 2,1%. Disse statistikker understøtter næppe, det er vel det mindste, man kan sige, idéen om, at den progressive afvikling af handelshindringer som følge af otte forhandlingsrunder siden begyndelsen af 1950'erne og indtil 1994 har virket positivt på den økonomiske vækst.
Ville det være for meget at bede Kommissionen om at udlevere de præcise økonometriske undersøgelser, hvorpå den bygger sin nuværende anbefaling om at gå i gang med en ny round - som hr. Lamy udtrykte det - af afviklinger? Ville det være uforskammet også at spørge den, om den har gjort sig den ulejlighed at verificere, om de eventuelle fremtidsprojekter, den måtte have fremført, da Uruguay-runden blev lanceret, er blevet til virkelighed? Kan De give os skrevne dokumenter, der er paginerede, har kildeangivelser og er daterede? Det er i det mindste mærkeligt, at Kommissionen i Bruxelles på et tidspunkt, hvor den opfordrer medlemsstaterne til at give grønt lys - mens alle andre forretninger hviler - til at igangsætte en ny runde af multilaterale handelsforhandlinger, ikke føler behov for at gøre en selv nok så lidet objektiv status over WTO og i særdeleshed dens apparat til bilæggelse af tvister.
Mon Kommissionen er mere blufærdig end vores venner hinsides Atlanten, som med jævne mellemrum opstiller regnestykket om fordele og ulemper ved en procedure? De sagde, at denne procedure var, som De kunne ønske den. Man vil i øvrigt bemærke, at det især er amerikanerne, der kan notere sig et vist antal succeser i det system, der er gældende. Det skal jeg ikke udbrede mig mere om, da jeg kun har meget kort tid tilbage.
Jeg vil dog sige følgende: Medmindre man er blind og ikke aner det mindste om, hvad der foregår på den anden side Atlanterhavet, kan man kun føle sig slået med forbavselse over overensstemmelsen mellem de formuleringer, Kommissionen har benyttet, og det, som præsident Clinton siger.
Åbningen af en ny runde multilaterale handelsforhandlinger er frem for alt noget, USA's præsident har besluttet, idet han har fastlagt tempoet - jeg oversætter: en fremskyndet forhandling, en stram dagsorden - og har fastlagt målene ...
(Formanden afbrød taleren)

Muscardini
Hr. formand, jeg kunne godt tænke mig en gennemgang af vores indlæg her i Parlamentet i går og i dag for at konstatere, hvor mange talere der overskred deres taletid, med hvor mange minutter de overskred den, hvem der fik lov til det, og hvem der ikke fik lov.

Butel
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, vores medborgere har allerede forstået, at de aftaler, der er resultatet af Millenium-runden, får alvorlige konsekvenser for deres personlige og professionelle liv.
Uruguay-runden stillede producenter og forbrugere over for et fait accompli. Lad os nu ikke begynde forfra igen. Se engang udenfor. Landmændene er bekymrede for deres fremtid, og det er vores pligt at forstå dem. Gentagne fødevareskandaler, diktaterne fra de store fødevaredistributører, den europæiske vilje til at bestemme over landbrugserhvervet, intet er vi blevet sparet for. Det er hele den globaliseringslogik, som nogle få har beordret, som vi nu må sætte spørgsmålstegn ved. I modsat fald bliver Millenium-runden en dødserklæring til vores landmænd, vores landdistrikter og vores agerjord, og det kan vi ikke acceptere.
Disse forhandlinger bør have fremgang og udfoldelse for befolkningerne som formål og ikke alene være et forsvar for store finansinteresser. Vi må bort fra denne ultra-frihandelslogik, som ensretter markedet. Den er ingen garanti for et retfærdigt forsvar for og fremme af vores interesser, som er europæiske, eftersom de først og fremmest er lokale, regionale og nationale. Det er vores ret at sikre, at vores job, vores produktioner og vores livskvalitet fortsat består. Heri vil Europa i givet fald kunne finde retfærdiggørelse. Den nuværende situation viser, at vi udsættes for repressive forholdsregler, hvor det eneste, vi vil, er at beskytte ...
(Formanden afbrød taleren)

Della Vedova
- (IT) Hr. formand, hr. kommissær, den internationale handel og en ny international arbejdsdeling er en stor ressource, når det gælder økonomisk vækst og frihed for de mere end seks millarder mennesker, der efterhånden bor på kloden. Der er ikke nogen frihed, som ikke også er handelsfrihed og bevægelsesfrihed. Efter min mening er der dog en begrundet risiko for, at Europa i denne sag med den internationale handel og også i Millenium-runden kommer til at udgøre bagtropperne og ikke indtage en civil førerstilling, sådan som det burde, nemlig en førerstilling, hvor det med nogle sikre regler for alle står i spidsen for den internationale handels nyhed i år 2000. Denne risiko skal forhindres, navnlig til gavn for de europæiske borgere. Jeg tænker f.eks. på den alt for store vægt, der lægges på de sociale beskyttelsesklausuler og den sociale dumping, når man udmærket ved, at de kun bliver erklæringer, som ikke kan blive fulgt op af noget som helst, og som ikke kan blive fulgt op af nogle reelle kontroller, og derfor vil de for udviklingslandene og de nyligt industrialiserede lande faktisk kun være det protektionistiske damoklessværd, der kan anvendes, når det gamle Europa - det gamle Europa med bureaukratierne, fagforeningsbureaukratierne og det industrielle forfald - står i vand til halsen.
Et andet punkt er efter min opfattelse den audiovisuelle produktion og den kulturelle produktion. Jeg mener, at den protektionisme, man mærker i Europa - i Frankrig og i Italien - er en protektionisme, som er fuldstændig malplaceret og forældet. Man behøver blot at tænke på den mulighed, Internettet giver for at udbrede de audiovisuelle og kulturelle produkter. At insistere på protektionistiske skemaer betyder, at man påtvinger de europæiske borgere nogle kulturelle og audiovisuelle produkter med et lavt niveau. De er næsten altid halvstatslige og er finansieret og støttet af det offentlige. Jeg mener, at de europæiske borgere er modne nok til og har ret til også at vælge i den forbindelse, inden for rammerne af det, der udbydes på internationalt plan.

Elles
Jeg vil gerne bidrage til denne forhandling med tre bemærkninger af generel, specifik og politisk karakter.
Først og fremmest en generel bemærkning. Vi bør som udgangspunkt støtte denne runde, vi bør have positive udsigter for at sikre, at vi kan undgå protektionisme, fremme frihandel og øge velstanden i verdenssystemet til andre dele af verden. Det er en skam, at hr. Pasqua er gået. Han sagde, at der ikke var nogen forhandling her i Parlamentet, men jeg vil gerne henvise til den britiske og amerikanske økonomi, hvor de i et verdenshandelssystem opnår høje vækstrater, lav arbejdsløshed og lave renter. Den franske økonomi og et par andre kontinentale lande kunne lære af disse landes erfaring.
Lad mig også sige, ud fra den overordnede forhandling, at formidlingen fra Kommissionen sandelig har fastlagt fire grundlæggende principper for dagsordenen for runden, som min gruppe fuldt ud støtter. Ikke mindst støtter vi behovet for en omfattende runde, for hvis runden er så bred som muligt, kan vi i sidste ende gøre fremskridt.
Hvad angår det specifikke, har jeg en kommentar vedrørende landbruget. Det bliver tydeligvis et af de mest ømtålelige områder, som skal undersøges, i form af eksportstøtte, det vigtige behov for at bevare landområderne, men også i form af fødevaresikkerhed. Det er tre af de hovedemner, som skal drøftes på runden. Det kan være, hr. kommissær, at Kommissionen og den amerikanske regering skal udarbejde en slags grønbog, der angiver, hvor forskellene og de fælles interesser er mellem USA og Europa, for som De ved fra Deres tidligere rolle, medmindre USA og Europa når til enighed om de overordnede linjer under en international runde som denne, slutter vi aldrig en aftale. Og derfor ville et uformelt dokument som dette være nyttigt i Seattle.
Afslutningsvis er der af politisk karakter en række netværk og ngo'er, som faktisk går ind for verdenshandel og gerne vil påtage sig et ansvar ved disse forhandlinger. Der er andre, som er langt mindre ansvarlige, mere militante af natur, og som sandsynligvis vil være at finde i Seattle. Det er af de årsager, vi skal sikre, at disse netværk ikke overtager dagsordenen, hvis vi ønsker at sikre, at forbrugermæssige, sociale og arbejdsmæssige spørgsmål er en del af dagsordenen. Vi har derfor brug for, mener jeg, en stor parlamentarisk delegation i Seattle, som er mindst lige så stor som den amerikanske Kongres, for at sikre, at vi kan repræsentere Parlamentets synspunkter samt være i stand til at sikre, at denne forhandling behandler både ikketoldmæssige og toldmæssige spørgsmål. Disse er lovgivningsmæssige problemer, og derfor skal lovgiverne være til stede. Jeg er derfor enig med de kolleger, der har sagt, at vi bør være stærkt parlamentarisk repræsenteret. De tre institutioner i Den Europæiske Union skal samarbejde, og det kunne være særdeles interessant at få både Rådets og Kommissionens synspunkt på behovet for at have en stærk europæisk parlamentarisk repræsentation ved disse forhandlinger.

Westendorp y Cabeza
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, kære kolleger, Erika Mann definerede - om end på kort tid - den holdning, som De Europæiske Socialdemokraters Gruppe indtager for øjeblikket vedrørende Millennium-runden, så jeg vil ikke uddybe den yderligere.
Jeg vil blot fremføre to overvejelser - som jeg gerne vil dele med Rådet og med Kommissionen - og som udgør to sider af samme sag. Kort og godt nødvendigheden af, at vores borgere engageres i denne vigtige opgave, ved at vi får dem til at deltage heri og tager os af deres berettigede bekymringer.
Den første overvejelse går ud på, at det er nødvendigt at delagtiggøre Europa-Parlamentet behørigt i de kommende forhandlinger. Der er ikke kun tale om et simpelt institutionelt krav og slet ikke et barnligt ønske om at være midtpunkt. Der er frem for alt tale om til enhver tid at gøre Den Europæiske Unions forhandlere opmærksom på de problemer, som denne runde giver anledning til for vores borgere, som det allerede er fremgået af tidligere taler, og på de løsninger, som disse borgere afkræver forhandlerne. Kun på denne måde kan vi sørge for, at disse krav når frem til Unionens repræsentanter. Og disse krav vil få meget større styrke, hvis Parlamentet står samlet over for Kommissionen og Rådet. Dette er derfor den første overvejelse.
Den anden overvejelse berettiger det første krav og går ud på, at borgernes største bekymringer tilsyneladende går i modstridende retninger. På den ene side er vi absolut bevidste om, at resultatet af denne runde ikke bør være en nulløsning, men at det skal give et nettooverskud for alle, og især udviklingslandene. På den anden side er vores samfund med berettigelse bekymret for de udfordringer, som globaliseringsfænomenet stiller os over for, nemlig respekten for menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, miljø- og naturbevarelse samt beskyttelse af forbrugernes sundhed.
Mit spørgsmål til Rådet og Kommissionen er, hvordan disse to tilsyneladende modstridende spørgsmål gøres forenelige.

Pesälä
Hr. formand, ærede formand for Rådet, ærede medlem af Kommissionen, fødevarernes renhed og kvalitet skal sikres i WTO. Derfor skal EU ikke være for beskeden i sine målsætninger, mens mødet i Seattle nærmer sig. Europas politik er et socialt og bæredygtigt landbrug og først og fremmest en produktion af rene kvalitetsfødevarer. Derfor skal miljøet, menneskenes og dyrenes sundhed samt retfærdighed fuldt ud skal tages med i udgangspunktet for forhandlingerne.
Dagsordenen for forhandlingerne skal have brede udgangspunkter. Den europæiske landbrugsmodel skal fremhæves med fuld kraft ved forhandlingerne. Kvaliteten og renheden af fødevarer må ikke risikeres på bekostning af handelsfrihed. Forsigtighedsprincippet skal ligeledes fortsat efterleves ved fødevareproduktionen. Desuden mener jeg, at det vil være bedst for alle, hvis produktionen af fødevarer også fremover kan ske tæt på det område, hvor de forbruges. Regionalt fungerende fødevarekæder er de bedste med hensyn til overvågning af kvaliteten af fødevarerne.
EU skal indtage en aggressiv holdning og forsvare sin bæredygtige fremgangsmåde. Også de andre skal tage hensyn til miljø- og sundhedsbeskyttelse i deres produktion, hvis handlen skal frigøres.

Kreissl-Dörfler
Hr. formand, verdens rigdomme er stadig fordelt højst ulige. I de sidste fem år, siden dannelsen af WTO, er forskellene blevet skærpet yderligere, og de, der ikke hører til de førende industrinationer, kommer længere og længere bagud. Derfor er det ikke nødvendigt med nye liberaliseringsrunder, men derimod med en grundlæggende analyse og vurdering af Uruguay-rundens indvirkning på landene, befolkningerne og miljøet. WTO-ministerrunden i Seattle er det rigtige sted at gøre det. En grundlæggende institutionel reform er også på sin plads. Der skal bl.a. sikres gennemskuelighed, demokratisk kontrol og ligeberettiget deltagelse for alle lande.
Og så over til landbruget. Hvis vi fortsætter i den retning, som Kommissionen og USA ønsker, er det fortsat netop de små og mellemstore landbrugere her og i udviklingslandene, der bliver ofrene. De kan ikke sættes op mod hinanden i konkurrence. Derfor skal der skabes en bedre adgang til markederne for udviklingslandene, og samtidig skal alle EU's eksporttilskud til landbrugsprodukter afskaffes. Ligeledes skal anerkendelsen af ernæringssikring som non trade concern i henhold til artikel 20 i Agreement on Agriculture overtages. Og med rette kræver en hel række lande i syd en ny forhandling af TRIPS-aftalen, for de mister deres ret til at udnytte deres egne ressourcer. Vi er også stærkt imod, at der tages patent på levende væsener. På samme måde skal en MAI-lignende aftale om investeringer udelukkende på WTO-plan forkastes. Her skal der inddrages andre internationale institutioner såsom FN og ILU. Sammenfattende kan man sige, at det er alle menneskers vel og ikke interesserne hos de store koncerner, de stærke og de rige såsom Den Europæiske Union og nogle eliter og oligarkier i udviklingslandene, der skal være fokus på i Seattle.
Kommissionen må ikke få et forhandlingsmandat, der går mod menneskerettighederne, de sociale rettigheder og miljøet. Netop udviklingslandene har, fordi de ikke er lige så stærke økonomiske partnere, brug for en garanteret særstilling, og det som regelen og ikke undtagelsen vel at mærke. Det skylder vi ikke kun dem, men også os alle sammen her.

Manisco
Hr. formand, vi ville virkeligt gerne tro på de forsikringer, som hr. Sasi og hr. Lamy gav os for, at Europa i Seattle har til hensigt at begrænse de skadelige konsekvenser af en yderligere liberalisering uden regler af den multilaterale handel i stars and stripes-globaliseringens sædvanlige tegn. Vi ville gerne tro på det, men det forhindrer vores bitre erfaringer med f.eks. hr. Lamys forgænger, sir Leon Brittan, os i. Hans løfter her i Parlamentet om at sætte sig imod den amerikanske damptromle blev regulært ikke overholdt - tag bare tilfældet med Helms-Burton og WTO. Vi er klar over, at tiderne har ændret sig radikalt, at man i hele verden bliver mere bevidst og begynder at protestere, og at man ikke længere vidt og bredt bruger sloganet "what is good for big business is good for the world at large". Vi håber, at det, vi har lyttet til i dag, ikke bare er pr, placebo eller et beroligende middel.

Muscardini
Hr. formand, globaliseringen skal styres. Det er klart, at Verdenshandelsorganisationen har fjernet nogle hindringer for handelsaktiviteterne, hvilket også har betydet, at der er nogle ideologiske grænser, som er blevet brudt ned, så befolkningerne bedre kan kommunikere med hinanden. Liberaliseringen må dog ikke være ukontrolleret, men skal derimod styres af bestemmelser, der beskytter de enkelte befolkningers egne værdier og det enkelte lands karakteristika. Vi skal således også forsvare det europæiske landbrug og traditionen med de lokale produkter, som også findes inden for tekstilsektoren, fodtøjssektoren og industrien, idet vi skal huske på, at ophøret med visse produkter også betyder, at traditioner eller sågar landskaber vil ændre sig - tænk bare på olivenolie, humle og malt. Et andet krav er, at fødevaresikkerheden skal sikres. Man må ikke i handelsfrihedens navn give tilladelse til cirkulation af varer, som ikke er sikre. Hormoner i kalvekød er ikke det mest anbefalelsesværdige, man kan spise, og fjernelsen af hindringerne må ikke betyde, at man også fjerner produkternes sikkerhed og kvalitet. Det sidste krav er, at det skal undgås, at de små bliver mast. Lad os sørge for, at Millennium-runden ikke bliver en runde, hvor Europa bliver slået knockout.

Sandbæk
Hr. formand, i Millennium-runden bør yderligere frihandel kombineres med hensyn til de fattige lande, arbejdstagerrettigheder og miljø. Desværre er Kommissionens udspil på vigtige områder som landbrug og TRIPS udtryk for en gammeldags handelspolitik, som går ud på at fremme egne eksportmuligheder, samtidig med at protektionistiske foranstaltninger bibeholdes i EU. Derfor er det ikke svært at forstå, at udviklingslandene får det indtryk, at EU' s politik på andre områder er lige så stærkt præget af egne interesser. Hvis forhandlingerne skal omfatte arbejdstagerrettigheder, miljø, forbrugerbeskyttelse, investeringer og konkurrence, må EU udsende et klart signal om, at man prioriterer de fælles interesser frem for egne snævre interesser. Det vil for udviklingslandene sige fri adgang for alle varer, kompensation for stigende priser på basisfødevarer, undtagelser fra TRIPS-aftalerne, og at EU fjerner de subsidier, der resulterer i unfair konkurrence, især på landbrugsvarerne.

Martinez
Hr. formand, denne nye runde af forhandlinger rejser et principielt spørgsmål, et metodespørgsmål og et spørgsmål om indholdet.
Først om det principielle, en ny runde, hvorfor nu det? Der har allerede været runder som bl.a. Tokyo, Kennedy, Nixon, Uruguay! Har menneskeheden vundet noget ved det? Hvis disse runder ikke havde fundet sted, havde vi så været fattigere? MAI-aftalen blev ikke underskrevet, det transatlantiske marked blev ikke oprettet! Der indtraf ikke nogen katastrofe. Til gengæld er GATT blevet underskrevet i Marrakech, og der er stadig 18 millioner arbejdsløse i Europa. ALENA blev underskrevet, og Mexico forblødte.
Videnskabeligt set forholder det sig med frihandel som med centralbankernes uafhængighed. Der findes ikke nogen altoverbevisende videnskabelig påvisning, hvad enten det nu er godt eller dårligt. Vi befinder os ikke på videnskabens område, men på troens område. Dybest set er det det samme, som hvis det var verdenskirken, der skulle holde møde i Seattle den 30. november.
Det viser, at metoden er vigtig. Hvis Rådet ikke vil have Blair House om igen, skal det holde øje med Kommissionens mandat, og staterne skal holde øje, og opinionsgrupperne skal holde øje. Grunden til at Millenium-runden kom frem i lyset, var den, at bønderne gjorde oprør mod MacDonald's.
Om indholdet vil der naturligvis være mange spørgsmål. Spørgsmål om tjenesteydelser, av, sociale anliggender, miljøforhold, udviklingslande og naturligvis spørgsmålet om landbruget, med en risiko for, at Europa opfører sig som Bambi og som Walt Disney. Europa vil selvfølgelig opnå at få etiketter, angivelse af oprindelsessted, det vil kunne lege med blå æsker og med grønne æsker, men det vil bøje sig i de væsentlige spørgsmål, det vil sige i spørgsmålene om intern støtte til bønderne og om fællesskabspræferencen. Hr. Lamy, De ikke så meget som nævnede ordet "fællesskabspræference", derfor vores forbehold over for denne runde.
At køre med i omgange og runder er en opgave for cykelryttere. Det eneste problem er, at det er befolkningerne, der træder i pedalerne, og at det er de fattigste, der tit er ved at krepere af strabadserne. Men som bekendt har man jo altid kræfter nok til at udholde andres dårligdomme!

Cunha
Hr. formand, som ordføreren, hr. Schwaiger, sagde, må referencerammen for forhandlingerne være den fælles landbrugspolitik reformeret efter Agenda 2000's retningslinjer, således som også Det Europæiske Råd har fastslået det i Berlin. Jeg vil dog gerne specielt fremhæve fire punkter.
For det første er den eneste måde, hvorpå EU kan komme i en offensiv position i disse forhandlinger, at den lægger kendsgerningerne om Unionens landbrugsforhold frem på bordet. Disse kendsgerninger består i et multifunktionelt landbrug, der forener økonomisk funktion med bevarelse af miljøet og landdistrikterne, og som sikrer, at der kan bo mennesker overalt. Og disse kendsgerninger har et navn: den europæiske landbrugsmodel. EU kan på denne baggrund ikke acceptere nogen tiltag, der sætter spørgsmålstegn ved denne model.
For det andet kan EU kun gå ind i en forhandling på landbrugsområdet, hvis det står klart, at frihandel er uadskillelig fra fair handel. På dette felt kan WTO derfor ikke kun begrænse sig til handelsspørgsmål, men må også inddrage så afgørende spørgsmål som fødevarernes kvalitet og sikkerhed, dyrevelfærd, miljøbeskyttelse og hensyn til forbrugerne og deres ønsker.
For det tredje skal EU lægge særlig vægt på forsigtighedsprincippet, således at der kan træffes særlige foranstaltninger af hensyn til forbrugerne. Der må ikke igen kunne forekomme situationer med gengældelsesaktioner på handelsområdet, blot fordi vi har villet tage hensyn til vores forbrugere, således som det skete i hormonkrigen.
For det fjerde må man være bevidst om, at det europæiske landbrug er grundlæggende heterogent, og at den europæiske landbrugsmodel derfor er en pluralistisk model. I denne sammenhæng må der således træffes særforanstaltninger til fordel for dem, hvis overlevelse er mest udsat: de små brug i de mindre begunstigede områder.

Garot
Hr. formand, landbruget bliver altså igen et af de vægtigste emner ved de kommende forhandlinger i WTO, og alle europæiske institutioner ser ud til som helhed at være enige om at få anerkendt vores europæiske landbrugsmodel, beskytte forbrugeren, og om at betragte Berlin-aftalen som ramme for Kommissionens forhandlingsmandat. Tilbage er således kun at udnytte fordelen af vores sammenhold over for konkurrenterne, vores partnere i WTO.
Lad os i den forbindelse klart udtale, at alt, hvad der bliver gjort for at informere, motivere og mobilisere vores respektive offentligheder, vil styrke vores forhandleres beslutsomhed i Cairns-gruppens, i USA's og i udviklingslandenes øjne.
Allerede nu kan vi konstatere, at presset fra vores civile samfund kan have afsmittende virkning i vores konkurrenters lejr. Beviset herfor er eksempelvis det, der lige nu sker i USA, vedrørende genmanipulerede organismer.
Det er således nødvendigt at videreføre dette fænomen og, med det formål at skabe et gunstigt styrkeforhold i selve WTO, at debattere og kommunikere over alt i Europa om, hvilken retning globaliseringen og liberaliseringen af dette handelssamkvem skal tage.
For os europæere må endemålet for denne globalisering bestå i at forlige økonomisk konkurrenceevne med en mere afbalanceret, en mere varig global udvikling, som især er fordelt bedre på nord og syd.
Med hensyn til landbruget må man indføre et handelssystem for landbrugsprodukter, som er retfærdigt, ganske vist med omdrejningspunkt i markedet, men også i mere almene betragtninger som sundhed, miljø, beskæftigelse og ligevægt mellem landområderne. I lyset af disse målsætninger er der behov for hurtigst muligt at lave en overgangsopgørelse over gennemførelsen af Marrakech-aftalerne. Herudover, hr. rådsformand, hr. kommissær, bør disse spørgsmål naturligt udgøre det bærende princip i aftalen, som man skal søge at gøre gældende i forhandlingerne.

Ducarme
Hr. kommissær, Kommissionens lunkenhed bekymrer mig, og jeg vil sige, at De måske burde huske følgende råd: Undgå kapitalismens fælde, vær offensive og, tillad mig udtrykket "vær liberale".
Jeg anmoder Kommissionen om at forpligte sig på et fundament af tre punkter. Hvorfor ikke forpligte sig på de humanistiske værdier og turde sige, at man skal anerkende de sociale, grundlæggende standarder, som ILO har fastsat? Hvorfor ikke ønske kvalitetsstandarder på verdensplan og derfor kræve samme rettigheder og samme forpligtelser for alle økonomier og virksomheder? Hvorfor ikke tale mangfoldighedens sag på internationalt plan og kræve kulturel undtagelse og landbrugsmæssig undtagelse for alle og enhver?
Til sidst et ønske og i hvert fald en vilje. Jeg tror ikke, det er godt for Europa-Parlamentet at gå ind på Kommissionens eventuelle tese, som er, at vi skal udtale os, når runden er ved at være forbi. Man skal hele tiden ånde Kommissionen i nakken og samtidig sørge for, at Parlamentet ikke bliver et gummistempel, men kan gøre sit synspunkt gældende.

Nogueira Román
Hr. formand, som det siges i indledningen til Kommissionens redegørelse om udkast til rapport til Rådet og Europa-Parlamentet, er der i den europæiske offentlighed i dag heldigvis en stigende bekymring og en heraf følgende diskussion om virkningen af verdenshandelsliberaliseringen for beskæftigelse, velstandsfordeling, udvikling, miljø, sundhed og forbrugerbeskyttelse samt den kulturelle mangfoldighed og en øget marginalisering af de fattige lande. Denne bekymring deles og (...) af vores gruppe. Vi går ikke ind for at udvide kompetencen hos en organisation, der mangler demokratiske organer, således som tilfældet er med WTO, ej heller interaktionen (...). Vi ønsker derimod, at Verdenshandelsorganisationen bliver officielt reformeret og omfattet af menneskerettighedskonventionen og ILO's konventioner.
Vi ønsker især, at der bliver truffet økonomiske og handelsmæssige foranstaltninger til støtte for udviklingen i de fattige og marginaliserede lande. I alle tilfælde vil jeg gerne give udtryk for, at forhandlingerne i Millennium-runden ikke må blive til skade for den europæiske landbrugsmodels væsentlige bestanddele eller de nødvendige reformer, der ud over det, som er aftalt i Agenda 2000, kan befordre den interne udvikling i mål 1-områderne med jordbaserede familiebrug og ikke kun til fordel for de store forarbejdnings- og distributionsselskaber.
Vi anmoder endelig om Parlamentets direkte deltagelse sammen med Kommissionen ...
(Formanden afbrød taleren)

Brie
Hr. formand, jeg mener, at det, man påtænker at gøre her, sandsynligvis bliver den mest skæbnesvangre internationale aftale nogensinde. Så meget mere deprimerende er det for mig, at resultaterne fra Uruguay-runden ikke engang er blevet evalueret grundigt endnu.
Jeg spurgte mig selv allerede i går under vores diskussion om fødevaresikkerhed, hvorfra vi egentlig tager sikkerheden for, at mange af de nuværende konsekvenser ikke har deres rod i den allerede påbegyndte deregulering. Så meget mere uacceptabelt er det for mig, at forhandlingsmandaterne næsten ikke bliver diskuteret i de nationale parlamenter. Det er efter min mening beskæmmende, at vi skal finde os i, at mange udviklingslande, der er aftalemæssigt involverede i og berørt af denne diskussion, af finansielle grunde ikke engang kan sidde med ved forhandlingsbordet, og at offentligheden omkring det er så ringe.
Hvis jeg så, i den korte tid, jeg har til rådighed, i det mindste kan kræve én ting, ønsker jeg mig, at Europa-Parlamentet sørger for denne offentlighed, for gennemskuelig og for en indgående diskussion på tværs af alle grupper.

Oomen-Ruijten
Hr. formand, jeg havde næsten opgivet at tale under denne forhandling. Hvorfor? Når jeg lytter til Rådet, Kommissionen og medlemmerne af Parlamentet, ligner det pindsvin, der kæler med hinanden. Bange for, at man stikker hinanden, idet man ved, at vi simpelthen synes at være enige med hinanden om alle vigtige temaer, og jeg nævner dem endnu en gang, de sociale aspekter, som hr. Hansenne kom ind på, nemlig bæredygtig udvikling, kultur, forsigtighedsprincippet i forbindelse med levnedsmidler, landbrugsspørgsmål, udviklingslandene og dyrevelfærd.
Hr. formand, det er kun et øjebliksbillede. På grund af dette øjebliksbillede synes jeg, at det er passende at fremsætte en appel, og det er: Hvordan holder Kommissionen sammen på alle disse kælende pindsvin, når de om nogen tid sidder i Seattle? Jeg tror, at det kan lade sig gøre ved hjælp af to ting. For det første ved at sørge for, at der er en stærk delegation fra Parlamentet, som sørger for, at nationale interesser ikke spiller nogen rolle. For det andet ønsker jeg, at hr. Lamy sørger for, at alle fortsat er overbevist om, at når WTO er vigtig for os, når WTO er vigtig for Europa, er WTO også vigtig for disse andre handelspartnere. Desuden at WTO kun kan være vigtig, hvis hver medlemsstat sørger for og også fortsat indser, at det ikke er én national interesse, som kan sejre, men at det altid må være den europæiske interesse også at få noget ud af disse forhandlinger.

McAvan
Hr. formand, fordelen eller ulempen ved at få ordet sent er, at meget af det, jeg ville sige, allerede er sagt, hvorfor jeg blot vil understrege tre generelle punkter.
For det første skal vi modstå presset om en mere snæver forhandlingsrunde, hvor det så end kommer fra. Vi har brug for en bred runde, vi har brug for omfattende forhandlinger for at få en pakke, der indeholder noget til alle.
For det andet får disse forhandlinger stor offentlig opmærksomhed. Dagene med forhandlinger om tekniske spørgsmål bag lukkede døre er for længst ovre. Folk holder øje, ngo'er holder øje, og virksomheder holder øje med miljøhensyn, sundhed og dyrevelfærd. Derfor glæder det mig meget, at Europa-Kommissionen i morgen går i samråd med ngo'erne i Bruxelles. Det er meget gode nyheder.
For det tredje har mange talt om behovet for en afbalanceret fremgangsmåde. Vi skal have en afbalanceret pakke. Det handler ikke kun om handel, det handler om international og social retfærdighed, det handler om miljøhensyn. Men vi må heller ikke, som nogen i Parlamentet ville ønske, glemme jobskabelsen og velfærden. Det har også betydning for offentligheden. Det bliver svært at få den afbalancerede pakke, men offentligheden forventer det af os, og det er det, ansvarlig og demokratisk ledelse handler om. Vi er nødt til at gøre det.
Endelig glæder det mig at høre Kommissionen og Rådet nævne behovene i udviklingslandene. Det er meget vigtigt, at vi giver dem mere end varme ord, når vi træder ind i det nye årtusinde. Lad os håbe, at vi i det næste årtusinde ser andet end historier om tilbagegangen i den økonomiske udvikling i Afrika.

Sánchez García
Hr. formand, mine damer og herrer, det er betryggende, at de 15 medlemsstater i en så vigtig forhandling som den med Verdenshandelsorganisationen har antaget en fælles holdning for inden for landbrugsområdet at fastsætte nogle stabile spilleregler, der tillader loyal konkurrence på verdensscenen og mulighed for med klarhed at imødegå det nye årtusindes udfordringer, da man som udgangspunkt har taget de holdninger, der blev vedtaget i dagsordenen for landbrugsaftalen under Uruguay-runden og Agenda 2000 i Berlin, samt opretholdelse af landbrugets mange forskellige funktioner.
Til dette grundlag bør man efter min mening tilføje landbrugets strategiske værdi i nogle af Den Europæiske Unions eksportregioner, som endvidere i Amsterdam-traktaten har opnået en enestående anerkendelse, f.eks. fjernområderne, som kræver særligt hensyn i Millennium-rundens forhandlinger, således at de beslutninger, der træffes i Seattle, friholder deres landbrug og sikrer deres sociale, kulturelle, økonomiske og miljømæssige overlevelse, især efter topmødet i Köln. Det vil derfor være fordelagtigt at minde Rådet og Kommissionen om problematikken i disse regioner og lade forhandlingernes formål inkludere sikringen af ...
(Formanden afbrød taleren)

Figueiredo
Hr. formand, ærede medlemmer, erklæringerne om den såkaldte Millennium-runde vækker bekymring. De agter at udstrække liberaliseringen til stadig flere sektorer og lande, herunder landbruget og de tjenesteydelser, som er væsentlige for udviklingen og forbedringen af befolkningernes livskvalitet som eksempelvis uddannelse og sundhed.
Formanden for Kommissionen har givet klart udtryk for sin holdning, da han i sin tiltrædelsestale sagde, at det indre marked fortsat skal restruktureres, og liberaliseringen fremmes, ligesom han udtrykkeligt understregede, at liberaliseringsprocessen skal gå videre inden for tjenesteydelserne. Dette betyder, at vi ikke kun er i gang med at liberalisere varehandlen, således som det skete med GATT. De multinationale firmaer vil nu gå længere, og de vil bemægtige sig dele af den offentlige sektor, der er vitale for befolkningens liv, og som hidtil har været statens ansvar.
Det er en meget farlig vej, således som implementeringen af WTO's bestemmelser allerede viser det i form af øget social ulighed, arbejdsløshed og fattigdom i verden. Det er vigtigt, at de kommende forhandlinger ikke går videre ad den vej, men derimod i retning af solidaritet og samarbejde.

Karoutchi
Hr. formand, i går havde vi i Parlamentet en debat om styrkelse af fødevaresikkerheden i Europa, mens konflikterne om forsigtighedsprincippet udviklede sig yderligere i selve Unionen, og mens amerikanerne parallelt hermed fortsætter med uberettigede repressalier. Situationen inden for landbruget og fødevareindustrien er blevet forværret i de seneste år, selvom vi teoretisk set var i ly af Uruguay-runden og Marrakech-aftalerne, som skulle sikre og organisere adgangen til markederne, eksportstøtten og den interne støtte.
Derfor vil De sikkert forstå vores bekymring, hr. kommissær, over det tilsyneladende fravær af fælles synspunkter i Unionen forud for starten på disse forhandlinger, mens USA virker meget determineret i sin modstand mod de europæiske støtteordninger, samtidig med at de elegant giver sig selv syndsforladelse for de fleksible udbetalinger. I virkeligheden kan diskussionen først for alvor komme i gang, hvis det lykkes os at få vores partnere og konkurrenter til at anerkende den europæiske landbrugsmodel. Det er denne model, der med baggrund i fællesskabspræferencen garanterer produkternes kvalitet, fødevaresikkerheden og vores landbrugssektors og fødevaresektors overlevelse og opsving.
Hr. kommissær, vi har med tilfredshed noteret os både Deres svar til udvalget og Deres ord som indledning til dette møde. Men vi ville gerne have Dem til at præcisere, hvad den amerikanske reaktion er på de europæiske ønsker om en forlængelse af fredsklausulen ud over år 2003. Kunne De ligeledes præcisere for os, om USA forlanger at få kompensationer eller forlanger at få fjernet de grønne og blå æsker, som morede hr. Martinez så meget, men som absolut er helt centrale for vores landmænd? Kunne De endvidere fortælle os, om De anser konklusionerne fra Rådets møde i Berlin om reformen af den fælles landbrugspolitik for at være et urørligt fundament, eller om de risikerer at komme i fare ved nye forhandlinger?

Roth-Behrendt
Hr. formand, hr. kommissær, på den korte tid, jeg har til rådighed, blot et par stikord. Hvad er formelt nødvendigt? Vi skal ændre Verdenshandelsorganisationens bestemmelser om stridigheder. Vi skal gøre dem mere gennemskuelige og klare og mere tilgængelige for offentligheden. Det er en af de vigtigste forudsætninger for, at det kan sikres, at områder såsom miljø og forbrugerbeskyttelse får den prioritet, der tilkommer dem, og ikke blot bliver undertrykt i et eller andet panel.
Blandt de indholdsmæssige områder, hr. Lamy, har vi især forsigtighedsprincippet. Jeg har allerede været inde på det flere gange. Vi skal medtage forsigtighedsprincippet inden for plantebeskyttelse fra handelsaftalen i aftalen. Hvad er det da, vi har brug for? Vi har brug for en miljø- og sundhedspolitik i aftalen som en vigtig og korrekt del. Det, som Verdenshandelsorganisationens handels- og miljøudvalg gør, er ikke tilstrækkeligt. Udvalget har hidtil ikke opfyldt sine opgaver. Der skal strammes op på tingene. Udvalget skal have en klar tidsplan, så det kan støtte arbejdet.
Hvilke områder, som vi virkelig kan få, er de vigtigste? Vi må gøre det, som også Kommissionen kræver. Vi skal gøre hele Verdenshandelsorganisationen mere åben, mere demokratisk og mere gennemskuelig, og vi skal sikre, at hele aftalen bagefter kan underkastes det, som De selv siger, nemlig en miljørisikovurdering. Vi skal undersøge produktionsmetoder, der ikke refererer til produkter, og vi skal se det hele i den store sammenhæng. Jeg er overbevist om, at Europa-Parlamentet ikke endnu en gang vil ratificere en aftale, hvor forsigtighedsprincippet, forbrugerbeskyttelsen og sundhedspolitikken ikke er højt prioriteret.

Hansenne
Hr. formand, vi er mange, som er ængstelige ved de sociale konsekvenser af en ny bølge af handelsliberaliseringer. Denne frygt bør tages alvorligt og figurere på dagsordenen for forhandlingerne om Millenium-runden. Imidlertid har vi hverken ved oprettelsen af WTO eller på Singapore-konferencen været i stand til at overtale vores partnere til at diskutere disse ting. Vi burde tage ved lære af denne fiasko og resolut fremføre en troværdig og kohærent position. Først og fremmest beslutsomhed: Der bliver ikke tale om afbalancerede forhandlinger, hvis ikke vi kan diskutere disse spørgsmål, og vores medborgere vil ikke kunne forstå, hvis vi dristede os til at igangsætte en ny runde forhandlinger efter fra starten at have droppet dette væsentlige spørgsmål.
Hvis vi vil slå igennem, må vi forsvare et troværdigt synspunkt. I 1994, i Marrakech, og i 1996, i Singapore, lykkedes det os ikke at overbevise et stort antal udviklingslande om det berettigede i vores bekymringer, fordi vi fremsatte dem i form af en social klausul. Vi led nederlag, fordi vi havde præsenteret et billede af os selv som negative og afstraffende.
Siden da har tingene forandret sig. Sidste år vedtog ILO's medlemsstater - og blandt dem vores egne lande - en erklæring om principper for og grundlæggende rettigheder i arbejdet. Vi forpligtede os alle til at overholde de principper, der skaber en virkelig social dynamik i det enkelte land. Vi lovede at støtte udviklingslandenes bestræbelser på at overholde deres løfter. Vi vil ikke straffe, vi vil hjælpe, men hjælpe med at overholde forpligtelserne. For at opnå dette må vi sørge for et hensigtsmæssigt og effektivt samarbejde mellem ILO og WTO.
Endelig må vi give indhold til den aftale, der blev indgået i Singapore, om et samarbejde mellem de to organisationers sekretariater med henblik på at sørge for, at erklæringen får en positiv opfølgning. Vi må også indtage en kohærent optræden. Hvis vi er parate til at hjælpe vores partnere for sammen med dem at bygge et egentligt socialt verdensfundament, må vi fortælle dem, hvilke anstrengelser vi er parate til at lade os formå til. Et opmuntrende præferencesystem, som er mere attraktivt, og et program for præcist og generøst samarbejde kan medvirke hertil.

Carraro
Hr. formand, det var efter min mening rigtigt af Kommissionen, at den i sin meddelelse understregede vigtigheden af, at det, vi indleder i Seattle, bliver en global forhandlingsrunde. Det bliver nogle vanskelige og komplekse forhandlinger, under hvilke man hele tiden skal holde sig den grundlæggende strategiske interesse for Det Europæiske Fællesskab for øje. Vi er den største eksportør i verden, og derfor er vi i højere grad end noget andet område på kloden interesserede i, at man går i retning af en afskaffelse af de barrierer, som hindrer og forhindrer den internationale handels udvikling.
At få den internationale handel til at vokse betyder, at man giver et væsentligt bidrag til Europas økonomiske vækst, som Fællesskabets lande i høj grad har behov for. Dette er efter min mening en ubestridelig kendsgerning, som hr. Pasquas mindst 30 år gamle antiamerikanske argumentation bestemt ikke kan sætte spørgsmålstegn ved. Naturligvis skal vi forsvare de værdier og principper, som er grundlæggende for Fællesskabets lande, men vi skal gøre det på en klog og fleksibel måde, idet vi hele tiden husker på, at det først og fremmest er nødvendigt at videreføre den grundlæggende strategiske interesse i liberaliseringen af den internationale handel, som jeg talte om lige før. Jeg mener derfor, at dette hverken er det rette sted eller det rette øjeblik at opstille forhindringer eller retningslinjer. Jeg tror, at Parlamentets inddragelse under forhandlingerne, i samarbejde med kommissær Lamy, vil kunne føre til nogle passende resultater i forbindelse med denne målsætning.

Langenhagen
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, jeg vil gerne tale om et område, der er præget af underskud, og sige, at jeg anerkender fordelene ved en yderligere liberalisering. Men jeg kunne godt ønske mig en verdensomspændende handelsbalance. Den europæiske model, som i praksis har vist sig at være velegnet, skal bevares, eksempelvis i forbindelse med vores høje miljøstandarder og inden for forbrugerbeskyttelsen, inklusive de socioøkonomiske foranstaltninger. På den baggrund skal der - selvom fiskeriet simpelthen ikke besidder samme skarphed som landbrugsområdet - også tages hensyn til nogle maritime aspekter under WTO-forhandlingerne. Derfor nævner jeg tre aspekter.
For det første er Europa henvist til at importere fisk. Enhver svækkelse af vores europæiske fiskeforarbejdende industri betyder omfattende tab af arbejdspladser i regioner, der som oftest i forvejen er struktursvage. Den værdifulde hjælp, som Kommissionen og Europa-Parlamentet hidtil har ydet med forskellige markeds- og reguleringsinstrumenter, må ikke ofres på den fuldkomne liberaliserings alter.
For det andet tjener de internationale fiskeriaftaler til at udnytte ikkeeuropæisk farvand, og de støtter på den ene side de europæiske fiskere og på den anden side udviklingen i den tredje verdens lande. Jeg taler ikke protektionismens sag. Men uden offentlig støtte ville disse aftaler ikke være tænkelige. Her handler det om at se ud over den fuldkomne liberaliserings næsetip for at sikre de mange arbejdspladser, der kan være afhængige af et afbalanceret og reguleret verdensmarked.
Partnerskabsprincippet skal fremover styrkes globalt. Men det betyder, at den frie handel ikke må udnævnes til guldkalv. Handlen skal bringes i overensstemmelse med andre vigtige mål, f.eks. miljøbeskyttelsen og en bæredygtig udvikling inden for fiskeri. Det handler i forbindelse med WTO-forhandlingerne helt konkret også om, at de produkter, som vi ønsker at markedsføre på verdensplan, stadig er til rådighed, når vi så langt om længe taler om dem.

Ettl
Hr. formand, mine damer og herrer, selvom Det Europæiske Fællesskab hører til de energiske fortalere for den nye forhandlingsrunde i WTO-regi, må vi ikke udelukke de sociale anliggender i forbindelse med dette formentlig sidste store liberaliseringsskridt.
Delagtighed i velstand, et sundt miljø og sundhed på arbejdspladsen er vel de bedste investeringer i en god fremtid. Allerede under Uruguay-runden i 1994 forventede man for AVS-staternes vedkommende øget velstand som følge af øget vækst. Væksten blev opnået i vid udstrækning, men de laveste niveauer for levestandard har overhovedet ikke ændret sig ifølge OECD- og UNCTAD-studier. Det modsatte var tilfældet! Det kan da ikke være hensigten med vores politik at øge vores velstand, men gøre de fattige fattigere. Derfor må vi ikke forpasse den sidste chance for at kræve de syv vigtigste kernearbejdsstandarder, der blev ratificeret i IAO-konventionen, som en kontrollerbar social klausul. Hermed menes der ikke en ny protektionisme, det drejer sig derimod om standarder for grundlæggende rettigheder, som diskriminerede arbejdstagere kan forsvare sig med. Det er en del af menneskerettighederne, og denne minimumskvalitet skal tilstræbes. Derudover kan man jo også anspore AVS-staterne hertil i en positiv ånd. Det indeholder Kommissionens beretning en række idéer til. Hvis det ikke lykkes at inddrage det sociale aspekt, kommer liberaliseringen ikke til at fungere med det sidste store skridt. Jeg forventer større engagement fra Rådets side i denne sag.

Kauppi
Hr. formand, min gode ven minister Sasi, liberaliseringen af verdenshandlen forbereder sig på at tage et stort skridt i Seattle. EU er i takt med den europæiske integration vokset til en central, global økonomisk opinionsdanner, som den omfattende forhandlingsrunde kan tilbyde tilstrækkelige muligheder for at sikre en stabil økonomisk vækst.
Af de mange vigtige temaer på dagsordenen ved forhandlingerne er liberalisering af tjenesteydelser den mest udfordrende. Den Europæiske Union er verdens største aktør inden for branchen tjenesteydelser. Andelen af tjenesteydelser i BNP er relativt set den største i Den Europæiske Union, og den vokser desuden hele tiden, og det er godt. De største hindringer for handlen med tjenesteydelser er mangelen på globale bestemmelser for den offentlige sektors kontraktmæssige udbud. De internationale virksomheder skal have lige muligheder for at give kontraktmæssige tilbud, og den offentlige sektor skal åbne for den internationale konkurrence. Også spillereglerne for den globale handel skal ændres med henblik på at sikre rettighederne for markedsaktører. Muligheden for en international sammenligning af bestemmelserne for ophavsrettigheder skal ligeledes udvikles mærkbart.
Forhandlingernes essentielle mål er at sikre kvaliteten af tjenesteydelsestilbud. Såfremt de europæiske markeder bliver åbnet, skal den udenlandske tilbudsgivers kvalitetsniveau være på niveau med den europæiske. Kvalitetsniveauet for eventuelle overvågningsmekanismer skal baseres på klare principper, og deres informationsniveau skal være så åbent som muligt. Det er særligt vigtigt, at tjenesteydelserne fra det hurtigt voksende informationssamfund medtages i aftalen. Det positive ved udviklingen i den moderne, europæiske handel med tjenesteydelser er, at fordelene ved forøgelsen af den kommercielle udnyttelse af informationsteknologien maksimeres. Den elektroniske handel skal gøres klart nemmere, regulering og beskatning af handlen skal holdes på et minimumsniveau. Ved forhandlingerne skal den elektroniske handels frie og dynamiske udvikling og udviklingsmulighederne for den europæiske handel kunne sikres også for det næste årtusinde.

Désir
Hr. formand, allerførst er det mig magtpåliggende at stille Rådet og formandskabet et spørgsmål, som har med gennemsigtighed at gøre. Hvornår får Europa-Parlamentet det udkast til sluterklæring at se, som det finske formandskab har lagt på Rådets bord? Dette lange og detaljerede dokument er tilsyneladende for øjeblikket genstand for diskussion internt i Rådet og mellem Rådet og Kommissionen. Det er det egentlige forhandlingsmandat, som Rådet belaver sig på at give Kommissionen. Vi så gerne, at Parlamentet var reelt inddraget i forberedelsen af forhandlingsmandatet, og at det til det formål følgelig havde den pågældende tekst til sin rådighed.
For det andet vil jeg gerne gøre opmærksom på et af de vigtigste punkter i den kommende forhandling: spørgsmålet om tjenesteydelser. Alle tjenesteydelser kan ikke behandles over én kam. For os f.eks. er menneskenes sundhed ikke en vare. Visse tjenesteydelser bør fortsat henhøre under den offentlige service eller under ydelser af almen interesse. Jeg tænker også på uddannelse. Andre steder i verden har man valgt anderledes, og det kan ske, at man bliver bedt om at vise sit kreditkort, når man ankommer til hospitalet, før man bliver behandlet. Det er et valg, men det er ikke vores valg, og vi ønsker ikke, at det skal være sådan i Europa i morgen, at medtagelsen af tjenesteydelserne under WTO's virkefelt kommer til at medføre, at reglerne om konkurrence og åbning af markedet skal herse rundt med sektorer som sundhed og uddannelse. De ville betyde en afvikling af vores sociale model. Det ville være at gå fra markedsøkonomi til markedssamfund. Den bedste garanti for vores offentlige tjenesteydelser er at placere dem tydeligt og fra starten uden for det område, der er til forhandling, som det er sket med den kulturelle undtagelse.
Jeg vil slutte - og det er ikke uden forbindelse - med investeringsspørgsmålet. Jeg vil erindre om, at Europa-Parlamentet udtalte sig imod AMI, det burde ikke være sådan, at det, vi smed på porten i går, da de kom fra OECD, i dag kan komme tilbage gennem WTO's vindue.

Brunetta
Hr. formand, hr. kommissær Lamy, hr. minister Sasi, Millennium-runden vil nødvendigvis skulle fremme nogle former for samarbejde og integration mellem Verdenshandelsorganisationen, Den Internationale Arbejdsorganisation, Den Internationale Valutafond og Verdensbanken, så liberaliseringen af handlen bliver ledsaget af en fornyet stabilitet på pengemarkedet, politikker med en omfattende anvendelse af de menneskelige ressourcer, sociale sikringsnetværk og en udbredt overholdelse af de grundlæggende arbejdsbestemmelser. Kun på denne måde vil det være muligt at slippe for de gensidige beskyldninger om social dumping og protektionisme.
Med den højtidelige erklæring af juni 1998 forpligtede ILO's 174 medlemslande sig til at fremme de fire grundlæggende arbejdsrettigheder, nemlig organisationsretten, overholdelsen af minimumsalderen for arbejde, forbuddet mod tvangsarbejde samt ikkeforskelsbehandling. Heraf opstod der en indirekte definition på loyal konkurrence, så den sociale udvikling ikke tvinges til at blive underlagt konkurrencemålsætninger. Senest har man på G8-møderne i Washington og Köln udtrykkeligt givet udtryk for ønsket om en gennemførelse af ILO's højtidelige erklæring.
Støttepolitikker skal således altid være vigtigere end sanktioner. I den henseende kan Europa udgøre et fast holdepunkt, også takket være dets sociale markedsøkonomimodel. Kommissionen skal således med Parlamentets støtte sætte midler af til at bistå udviklingslandene og overgangsøkonomierne samt skabe nogle moderne sociale sikringssystemer og nogle effektive arbejdsmarkeder. Det et det ideelle og politiske budskab, som det forenede Europa kan bringe i Seattle, hvorved Europa bekræfter den traditionelle funktion som et område med dialog og med en integration mellem udviklede økonomier og økonomier under udvikling eller ændring.

Kinnock, Glenys
Hr. formand, i Financial Times i dag gentager generalsekretæren for De Forenede Nationers Konference for Handel og Udvikling, at der stadig er vedvarende skævheder i forhold til udviklingslandene i det multilaterale handelssystem. Under disse drøftelser skal vi være fuldstændig klar over, at udviklingslandene ikke beder om et ambitiøst program ved denne runde. De beder om overensstemmelse med de tilsagn, der blev givet under Uruguay-runden. De har f.eks. ikke oplevet fordelene for deres tekstil- og beklædningsindustri, ej heller har de oplevet fordelene ved liberaliseringen inden for handlen med landbrugsprodukter. Det, de først og fremmest ønsker at se, er de gode virkninger, som kunne komme fra Uruguay-runden.
Udviklingslandene forbereder sig til Seattle og forbereder sig på at få meget travlt. De siger, at markedsadgangen alene ikke er en patentløsning, som sætter dem i stand til at blive konkurrencedygtige og integrerede i den globale økonomi. Vi er nødt til at anerkende, at alle disse fine mål kræver, at vi støtter udbudssiden i udviklingslandene, fordi de simpelthen ikke har kapacitet til at behandle disse fine mål.
Det er også nødvendigt at afskaffe landbrugets eksportstøtte og få en ny WTO-bestemmelse, som dækker behovet for fødevaresikkerhed i udviklingslandene. En social bestemmelse - som mange har nævnt - bør ligeledes administreres i forening med ILO for at sikre, at der bliver gjort noget ved nogle af disse tilbøjeligheder, som vi alle kender.
Afslutningsvis, hr. kommissær, når De beskæftiger Dem med WTO-regler under Deres drøftelser, vil jeg også gerne bede Dem huske på, at vi har store forpligtelser og ansvarsområder i henhold til Lomé-konventionen.

Rübig
Hr. formand, produktionen i Den Europæiske Union er steget med mere end 3% pr. år i de seneste år. Handlen er steget gennemsnitligt 6% pr. år i de sidste årtier, eksporten af tjenesteydelser udgør 9%, og udenlandske direkte investeringer ligger på omkring 12%. Dermed er prioriteringerne entydigt lagt frem på bordet. Vores øverste mål, fuld beskæftigelse i Europa, er betinget af, at vores konkurrenceevne forbedres, og formes i afgørende grad af udviklingen på dette område.
Mine prioriteringer for WTO-forhandlingerne er følgende: For det første electronic commerce, området med de største chancer for vækst, hvor Europa også er meget konkurrencedygtigt. Vi ønsker, at der her vedtages toldfrihed for elektroniske transaktioner og leverancer på permanent basis. Vi ønsker, at man undgår at differentiere mellem klassiske og nye tjenesteydelser - transmissionsformen ændrer jo ikke noget ved tjenesteydelsens natur - og at tredjelande opnår en bedre markedsadgang, hvad angår varer og tjenesteydelser, inklusive de teletjenesteydelser, der understøtter den elektroniske handel.
For det andet telekommunikation. Veludviklede netværk og en fair konkurrence har generelt en positiv indvirkning på et lands økonomiske og beskæftigelsesmæssige situation. Dannelsen af internationale alliancer åbner nye markeder og bevirker derved en skjult og øget konkurrence, der kommer forbrugerne til gavn. Men der er også efterspørgsel efter gennemskuelighed på dette område. Liberaliseringen er et paradeeksempel på job creator. Herigennem er der bl.a. i Europa skabt hundredtusinder nye arbejdspladser.
For det tredje TRIPS. Den effektive implementering af denne aftale skal sikre, at materiel og intellektuel ejendom ligestilles.

Corbey
Hr. formand, et stort antal ngo'er har undertegnet erklæringen mod Millennium-runden, mod WTO og mod Seattle. Det er umuligt at forestille sig en dagsorden i Seattle, uden at borgeres og organisationers bekymring kommer til udtryk, og dermed kommer Europa-Parlamentet og Den Socialdemokratiske Gruppe også til at spille en vigtig rolle. Denne rolle skal sigte mod at yde et konstruktivt bidrag under forhandlingerne. Et bidrag, som tager handelsinteresserne, men også borgernes interesser alvorligt. Det må lykkes at kombinere det bedste fra to verdener, selv på de følsomme områder forbrugerbeskyttelse og miljø. Det politiske spørgsmål drejer sig hele tiden om fordelingen af ansvaret mellem WTO, Den Europæiske Union, nationale myndigheder og forbrugerne. Dette spørgsmål besvares forskelligt. I USA lægges et større ansvar over på forbrugerne. I Europa er vi tilbøjelige til at lægge et større ansvar hos myndigheder, og vi baserer os på lovgivningen. Mange konflikter om miljø og forbrugerbeskyttelse kan undgås, hvis forsigtighedsprincippet anvendes hensigtsmæssigt. Ifølge Rio-erklæringen fra 1992 skal der være videnskabeligt bevis på, at et nyt produkt ikke har nogen skadelige følger. Dette bevis skal så leveres, inden produktet kommer på markedet.

Randzio-Plath
Hr. formand, den økonomiske og beskæftigelsespolitiske betydning af Millennium-runden og verdenshandlen i det hele taget netop for det europæiske erhvervsliv, som jo er verdens største handelspartner, kan slet ikke understreges nok. Derfor er det særlig vigtigt, at Den Europæiske Union gør det klart, at den modstår enhver fristelse til at indføre en ny eller gammel protektionisme. Unionen skal bidrage til, at der udvikles en uafhængig styreform for de uafhængige nationaløkonomier, og den skal bidrage til et globalt økonomistyringskoncept.
Det er frem for alt vigtigt, at vi opbygger en international konkurrenceordning. Denne konkurrenceordning er så meget desto vigtigere, fordi det også er gavnligt for udviklingen af det europæiske erhvervsliv, at vi har nogle konkurrenceregler, der ikke er gældende på verdensplan. Jeg tænker på gigantsammenlægningerne, jeg tænker på fusionerne, jeg tænker på pris- og områdekartellerne. Det går ikke, at verdens 100 største virksomheder opdeler verden mellem sig, og at vi kun kan reagere på det, men ikke handle. Derfor har vi brug for et minimumskatalog for en international konkurrenceordning, der skal gennemføres i nationale konkurrenceordninger. Vi har frem for alt også brug for uafhængige konkurrencemyndigheder i alle WTO-medlemslande, der skal gennemføre disse konkurrenceretlige mindstestandarder.
Om stridsbilæggelsesprocedurerne en dag kan omdannes til en international konkurrencemyndighed, er der delte meninger om i dag.

Medina Ortega
Hr. formand, jeg vil kun tale om et enkelt emne. Jeg henviser her til et emne, som fru Roth-Behrendt talte om, nemlig proceduren til løsning af konflikter.
Da Uruguay-runden sluttede i Marrakech, blev der i Verdenshandelsorganisationen indført et obligatorisk system til løsning af konflikter, men den anvendte procedure blev nedarvet fra den tidligere almindelige overenskomst om told og udenrigshandel. Denne procedure omfattede uformelle ekspertgrupper og ­organer. Resultatet heraf er, at Det Europæiske Fællesskab på nuværende tidspunkt underlægger et internationalt organ den obligatoriske løsning af sine internationale kontroverser uden at have nogen garanti for, at der er tilstrækkelig upartiskhed.
Den første banankonflikt blev f.eks. løst af et panel, en ekspertgruppe under ledelse af en tidligere amerikansk senator, selvom klageren var USA. Kommissionen bør altså sætte tingene på plads i vores eget hus, for på nuværende tidspunkt er de af Kommissionens tjenester, der behandler klager for Verdenshandelsorganisationens organ til konfliktløsning, absolut mangelfulde.
Jeg venter derfor af Kommissionen og af medlemsstaterne, at der i den nye formulering af Verdenshandelsorganisationens tekst fastsættes et uafhængigt og upartisk system til løsning af kontroverser, som ikke tromler os ned, således som det er sket tidligere.

O'Toole
Jeg mener, vores forhandlinger i dag i høj grad har handlet om de centrale spørgsmål miljø og landbrug samt spørgsmålet om en social bestemmelse, men jeg vil gerne gøre Dem opmærksom på den kulturelle og den audiovisuelle sektors særlige behov.
Det er især vigtigt, når vi beskæftiger os med disse områder, at vi ser på de problemer, vi står over for i disse sektorer, f.eks. vækstraten, som på nuværende tidspunkt ligger på 13% i EU, og som går tæt på kapaciteten og omfanget af de aftalte regler samt deres kompleksitet. Tag f.eks. konvergensen i telekommunikationssektoren, audio- og computerteknologi, som jeg føler stiller grundlæggende spørgsmål til den måde, hvorpå vi fremstiller og udnytter disse sektorer. Men meget af dette afhænger af de enkeltheder, som aftales under forhandlingerne.
Jeg vil gerne udnytte kommissærens tilstedeværelse i dag til at foreslå - i lyset af de undtagelser, som allerede gælder for de audiovisuelle sektorer i Den Europæiske Union, og som giver os albuerum og bevirker, at vi kan udvikle os med sektoren og pege i retning af fair spil over for USA - at vi ved opbygningen af infrastrukturen til forhandlingerne bør være tilstrækkeligt fleksible til at imødekomme vores behov i Europa. Samtidig anerkender jeg også, at vi har brug for robuste og realistiske forhandlinger. Jeg vil derfor gerne tale for, at vi med hensyn til vores position her i Europa skal sikre, at sektorerne udvikler sig på en måde, som lover godt for opnåelsen af det potentiale, som de givetvis er i besiddelse af.

Sasi
Hr. formand, først vil jeg gerne takke for den livlige opinionsudveksling. Jeg vil også gerne takke Parlamentets store grupper for en positiv indstilling både til Rådets og Kommissionens retningslinjer.
Jeg synes, at kommissær Lamy i sit indlæg fremførte et essentielt spørgsmål: Er liberaliseringen af verdenshandlen en fordel for os? Rådet mener, at den absolut er det. Den giver os produktionens progressive fordele, det vil sige, at forbrugerne får klart billigere produkter. Desuden medfører den åbenhed i økonomien, og det kan klart bevises, at med åbne økonomier har demokrati og menneskerettigheder det bedst. Den giver også klarere regler for handlen og åbenhed, som forebygger bureaukrati, misbrug og bestikkelse. Alt i alt kan det siges, at vi nu arbejder for velfærd, demokrati, menneskerettigheder og redelighed.
I Parlamentet er der grund til at minde om, at Unionens grundlæggende idé var at skabe fælles markeder. Vi har det indre marked, målsætningen er at skabe fred og velfærd. Derfor er det ganske naturligt, at Unionen gerne vil have mere åbne markeder også mod verdensøkonomien. Spørgsmålene om demokrati, menneskerettigheder og miljø vil selvfølgelig være centrale emner ved forhandlingsrunden. Det er vigtigt, at vi stræber efter at finde positive incitamenter til udviklingslandene for at udvikle deres systemer. Vi må sige, at Unionens eget GSP-system er et genialt arbejdsredskab. Men disse incitamenter kan også skabes uden for datasystemer, bl.a. i verdensbanksystemet og andre steder, hvor de kan fungere effektivt.
Når man taler om gennemskuelighed og demokrati i WTO, vil jeg minde om, at beslutningerne træffes samstemmende i WTO. Derfor er det sikkert og klart, at demokratiet også gennemføres dér. Jeg vil også gerne pointere, at den kulturelle mangfoldighed kommer til at være et meget vigtigt aspekt i forhandlingerne for Europa. Udgangspunktet i landbrugsanliggenderne vil selvfølgelig være vores løsning i Agenda 2000, og den løsning skal forsvares. Her er der efterspurgt prognoser for, hvad slutresultatet bliver, men det vil være fuldstændig forkert på dette tidspunkt at anslå noget slutresultat eller i hvert fald at sige noget, der afviger fra Agenda 2000. Men vi skal absolut ikke glemme, at den omfattende runde også af den grund er fordelagtig for Unionen. Jeg vil også minde om, at Unionen har mærkbare fordele ved landbrugseksporten. Jeg tror, at hvis vi udvikler vores produktionsapparat, bliver landbrugsproduktionen i EU's medlemsstater konkurrencedygtig, ikke nødvendigvis altid med hensyn til prisen, men man skal også tænke på kvaliteten og specielt på, at vi i vores område sørger for fødevaresikkerheden, hvis betydning for forbrugeren øges væsentligt i fremtiden.
Parlamentets rolle er også blevet drøftet her. Rådet ønsker også fortsat opinionsudveksling med Parlamentet - her ved plenarmødet og ligeledes i udvalgene. Vi forsøger så godt som muligt muligt at tage hensyn til synspunkter, som er foreslået i Parlamentet, mens vi udarbejder vores synspunkter. Hvad angår dokumenterne behandlet i komité 133, giver vi Parlamentet informationer og dokumenter i det omfang, som Unionens forskrifter tillader. Jeg vil gerne henvise til, at der under det forrige Parlament blev stillet et skriftligt spørgsmål om disse fremgangsmåder, og det er ligeledes besvaret skriftligt.
Hvad angår antallet af parlamentsmedlemmer ved mødet i Seattle, bliver jeg nødt til at sige, at det er vigtigst, at vi har en gruppe, som arbejder godt sammen, og hvor informationerne får lov at cirkulere indbyrdes. Jeg mener, at erfaringerne med hensyn til antallet af parlamentsmedlemmer ved den tidligere runde var positive, så de kan tages som udgangspunkt ved vurderingen af det nødvendige antal medlemmer.

Lamy
Jeg skal ikke komme ind på alle de emner, vi har debatteret, men blot takke talerne - eller i det mindste de fleste af dem - for deres støtte og besvare nogle præcise punkter eller nogle af de spørgsmål, talerne har rejst.
Første spørgsmål: Kan man og bør man lave effektanalyser af noget som en round om økonomi eller miljø? Hvad angår økonomien, tror jeg ikke, det er nødvendigt, selvom der ikke er tale om en eksakt videnskab, for flertallet af økonomer er af den opfattelse, af grunde som jeg tidligere har anført, at liberaliseringen af handlen trækker i den rigtige retning.
Hvad angår miljøet, er det mindre indlysende, for så vidt som Kommissionen har taget initiativ til at påbegynde en effektanalyse af miljøet i relation til den round, vi skal til at i gang med. Man kunne derfor spørge os, hvorfor vi ikke har lavet den i forbindelse med Uruguay-runden. Det har vi ikke, fordi vi dengang ikke tænkte på det, vi havde ikke midlerne til det, og at lave den i dag på et grundlag, som skulle være Uruguay-rundens grundlag, ville der ikke være metodologisk fornuft i. Tværtimod er vi begyndt at gøre det for den kommende round. Det er ikke nogen helt nem sag, og jeg tror for øvrigt, at Unionen på det felt er foregangsmand.
Naturligvis er det muligt at forbedre mekanismen til bilæggelse af tvister! Men lad os alligevel notere os - dette være sagt mellem os - at i det store og hele er opgørelsen over anvendelsen af de mekanismer, der er blevet indført efter Marrakech, fuldstændig korrekt set fra Unionens synspunkt, når man ser på forholdet mellem antallet af sager, vi har indbragt, og antallet af sager, der er blevet rejst mod os, og mellem vundne sager og tabte sager. Hvis vi ser på statistikkerne, og hvis vi forsøger at afbalancere de sager, der er tale om, så er bundlinjen tilfredsstillende.
Det er korrekt, at jeg ikke har udtalt ordene "fællesskabspræference". Jeg er ikke overtroisk, og al den stund, disse ord optræder i vores traktater, og jeg har til opgave at konkretisere dem, har jeg ikke behov for at gentage dem i ét væk.
Så vidt jeg er orienteret, har USA ikke udtalt sig om problemet med fredsklausulen, som gælder frem til år 2003. Man må naturligvis stille det spørgsmål, hvad vi gør derefter.
For så vidt angår fortolkningen af Det Europæiske Råd i Berlin, som i dette spørgsmål udtrykte sin enighed med det, man har kaldt Agenda 2000, har jeg sagt, og jeg gentager det gerne, at jeg mener, spørgsmålet er et godt udgangspunkt for diskussion.
Vedrørende udviklingslandenes mulighed for at få adgang til handelsliberaliseringens teknikker, til WTO og dens panels osv., er det da sandt, som man har sagt, at der her er et problem, og at dette mål for øjeblikket er uden for manges rækkevidde, og at anvendelsen af disse komplekse mekanismer er forbeholdt dem, som har råd til det, derfor også vores forslag om teknisk assistance (som for øvrigt er nævnt i Kommissionens dokument), for at disse lande selv kan komme i besiddelse af og benytte den nødvendige juridiske teknologi.
Angående problemerne med sundhed og uddannelse påtænker vi ikke, vi planlægger ikke, og vi ønsker heller ikke at sætte spørgsmålstegn ved målsætninger for offentlig politik på disse områder med det, der er foreslået vedrørende liberaliseringen i den næste round.
Endelig har jeg sagt vedrørende Europa-Parlamentets repræsentation, og jeg gentager det her, at Kommissionen er ganske åben på dette punkt. Vi mener, at det er en trumf for os og for Unionen at have parlamentsmedlemmer ved vores side, velinformerede som de er, i en forhandling af denne type. Så på det punkt skifter jeg ikke mening. Vi ved, at vi i almindelighed arbejder under Deres opsyn og undertiden med Deres støtte.
Vedrørende spørgsmålet om antallet anser jeg det sandelig for at være et spørgsmål, som er op til Dem selv, og som jeg ikke er indbildsk nok til at blande mig i.

Formanden
Mange tak, hr. Lamy.
Forhandlingen er afsluttet.

Klimaændringer
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om den næste verdenskonference om klimaændringer den 25. oktober til den 5. november 1999 i Bonn: Gennemførelse af Kyoto-konventionen.

Hassi
Hr. formand, ærede medlemmer af Europa-Parlamentet, jeg takker for denne mulighed for at få lov til at præsentere Parlamentet for Rådets arbejde og synspunkter om klimapolitikken. Klimapolitikken er en af de allerstørste globale miljøudfordringer, og jeg tror, at den vil være det i hele næste århundrede. Klimeændringerne vil have enorme sociale og økonomiske påvirkninger. Jo større selvfølgelig, des mere vi giver klimaet lov til at ændre sig.
Et aspekt, som først nu er ved at finde sin plads i folks bevidsthed, er, at klimeændringerne sandsynligvis har en helbredsmæssig indvirkning. Mange forskere mener, at det forøgede antal storme og oversvømmelser er et symptom på, at klimaet er i færd med at ændre sig. Disse fænomener har selvfølgelig direkte indvirkninger på det menneskelige helbred. Men endnu mere mærkbare er de indirekte virkninger fra klimeændringer, som skyldes ændringer, som sker i økosystemet. Det spås, at f.eks. varmere og mere tørre somre vil reducere kornhøsten i mange områder. Det forudses også, at mange sygdomme, som spredes af såkaldte vektorer, altså f.eks. sygdomme, som spredes af insekter og rotter, vil blive mere udbredt på grund af varmere klima. Det spås f.eks., at malaria kan blive spredt til Europa og det sydligste USA. Alt i alt kan det for de helbredsmæssige påvirkningers vedkommende gå således, at der skabes en ny type af kløft mellem de fattige og de rige, en helbredskløft. Dette er kun ét eksempel på de dramatiske virkninger, som klimaændringer kan medføre. Derfor er bekæmpelsen af klimaændringer eller i det mindste en forhaling af dem en af vores mest primære opgaver.
Aftalen underskrevet i Kyoto er betydningsfuld, men langt fra nok. Det er vigtigt at forstå, at der skal indgås nye forpligtelser efter Kyoto-aftalen for at kunne forhale klimeændringerne på tilstrækkelig måde. Desuagtet vil gennemførelsen af forpligtelserne fra Kyoto blive et stort arbejde og en mærkbar ændring af de hidtidige aktiviteter.
Den Europæiske Unions arbejde består af to hovedelementer, hvoraf det ene er Unionens egne aktiviteter med henblik på at reducere emissioner og det andet er Unionens aktiviteter ved de internationale forhandlinger. Unionens egne aktiviteter med henblik på at reducere emissioner er nødvendige, lige som medlemsstaternes nationale arbejde er, alene for at bibeholde den internationale troværdighed. Det er bekymrende, at business as usual ifølge rapporten fra Det Europæiske Miljøagentur, EEA, inden for Unionen vil medføre en forøgelse af emissioner og ikke en reduktion på 8% før år 2010, som vi har forpligtet os til. Dette betyder, at der er behov for nye politiske foranstaltninger.
Ét af det finske formandskabs vigtigste mål er således at etablere de første sektorstrategier på områderne energi, trafik og landbrug. Uden sektorstrategier som disse er det ikke muligt at opnå de emissionsreduktioner, som vi er forpligtet til. Efter min mening er det vigtigt, at disse sektorstrategier forbliver en fortløbende proces, det vil sige, at vi ikke nøjes med de første versioner, men at disse sektorstrategier fornys med regelmæssige intervaller, f.eks. på områderne trafik og energi, og at der hver gang fastsættes mere ambitiøse målsætninger.
Ved de internationale forhandlinger er det vigtigt at finde løsninger på aspekter, som endnu er åbne, så at ratificering af Kyoto-protokollen kan påbegyndes, og at den kan træde i kraft og blive bindende. Det finske mål ved det femte partsmøde i Bonn er at opnå afgørende fremskridt ved etablering af regler for Kyoto-mekanismer og også for aftalens overvågning. Vores mål er, at det femte partsmøde helst skal barsle med et slutudkast, som selvfølgelig vil indeholde sluser, men for at tidsplanen skal holdes, det vil sige, at der ved det sjette partsmøde indgås en aftale, er fremskridt ved efterårets partsmøde en nødvendighed.
Et af de sværeste spørgsmål er udviklingslandenes og industrilandenes indbyrdes rolle. Som formandsland vil Finland også arbejde for, at klimapolitikken og udviklingspolitikken kan støtte hinanden. I Rådet (udviklingssamarbejde) er vi også ved at udarbejde redegørelser om forbindelser mellem klima- og udviklingspolitikken. For udviklingslandene er bl.a. overførslen af teknologi vigtig. Den vigtigste mekanisme i denne teknologioverførsel vil være CDM - Clean Development Mechanism. For at overførslen af teknologien og ligeledes overførslen af midler til udviklingslandene kan begynde at fungere, har vi brug for et sæt regler for denne CDM, men for Unionen er det også vigtigt, at når der indgås aftaler om alle de tre fleksible Kyoto-mekanismer - CDM, emissionshandel og Joint Implementation - skal det gøres afbalanceret. Et loft på 5% for anvendelsen af de fleksible mekanismer foreslået af Unionen er stødt på voldsom kritik fra andre forhandlingsparter, det vil sige, at dette vil blive et meget svært spørgsmål ved de internationale forhandlinger.
Til sidst vil jeg sige, at Kommissionens meddelelse om iværksættelsen af gennemførelsen af Kyoto-protokollen er et klart dokument og en god start, men det indeholder mest kun foranstaltninger til startfasen. Det er nødvendigt også at udarbejde en handlingsplan på længere sigt.

Wallström
Hr. formand, kære parlamentsmedlemmer, da FN's klimakonvention blev vedtaget i Rio de Janeiro i 1992, viste Den Europæiske Union et stærkt lederskab i verden. Det samme var tilfældet, da Kyoto-protokollen blev underskrevet i 1997. Det er min ambition at sørge for, at EU beholder denne førende rolle, når det handler om at bekæmpe klimaændringer. Europa-Parlamentet har allerede haft en vigtig og presserende opgave i dette arbejde. Jeg bifalder også den beslutning, som præsenteres her i dag.
Den politiske udfordring er enorm. En ratificering af Kyoto-protokollen er endnu ikke inden for rækkevidde. Mange rige lande med uacceptabelt store emissioner af drivhusgasser tøver. Desuden vil den største forøgelse af emissioner i de kommende to årtier finde sted i udviklingslandene. Også inden for EU går emissionstendensen i den forkerte retning. Emissionerne er øget dramatisk de seneste år, ikke mindst inden for transportsektoren.
Det er vigtigt, at EU kan stabilisere sine emissioner af drivhusgasser på 1990-niveau frem til år 2000, men det er ikke tilstrækkeligt. Fortsætter vi som i dag, vil vi ikke kunne leve op til vores forpligtelser i Kyoto-protokollen, det vil sige at reducere emissionerne med 8% i perioden 2008-2012. Denne udvikling er ikke god, uanset om der er tale om målsætningen om bæredygtig udvikling eller EU's internationale troværdighed. Hvordan skal vi møde denne udfordring?
Hr. formand, kære parlamentsmedlemmer, som jeg allerede har gjort rede for under Parlamentets høring, er bekæmpelsen af klimaændringerne en af mine absolut vigtigste prioriteringer. Jeg vil foreslå de foranstaltninger, som kræves for at opnå et resultat på dette område. Lad mig i dag nævne tre vigtige dele, som efter min mening skal være med i en effektiv og overordnet klimastrategi.
For at vi skal kunne reducere emissionerne af drivhusgasser, kræves der for det første, at vi vedtager en strategi, som omfatter konkrete foranstaltninger på forskellige områder. En række sektorer og interesserede parter skal deltage i dette arbejde. For at opnå det vil jeg i begyndelsen af næste år lancere et handlingsprogram til bekæmpelse af klimaændringer. Min tanke er at føre alle interesserede parter sammen, både tekniske eksperter, repræsentanter for erhvervslivet, ikkestatslige organisationer og andre vigtige aktører. Meningen er naturligvis at skabe synergieffekter og at forsøge at opnå enighed, et helhedssyn vedrørende praktiske foranstaltninger, som Kommissionen kan foreslå Rådet og Parlamentet. Et sådant program kan ligge til grund for yderligere foranstaltninger. En vigtig del af disse foranstaltninger vil handle om at udbrede viden og udnytte de enorme fordele, som den nye teknik tilbyder, bedre. Der er en stor kapacitet i form af vedvarende energikilder, ny transportteknik samt energibesparende apparater og maskiner, som venter på at komme ud på markederne. Hidtil har vi ikke udnyttet dette potentiale tilstrækkeligt. Vi skal gøre privatpersoner og erhvervslivet opmærksom på, at denne nye teknik i mange tilfælde også giver økonomiske fordele. Markederne for disse nye tekniske løsninger skal udbredes, ved at vi indfører en blanding af tydelige regler og økonomisk incitament.
For det andet har jeg planer om at præsentere en grønbog om handel med emissioner inden for EU i foråret 2000. Jeg ved godt, at der stadig er betænkeligheder, når det gælder anvendelsen af de såkaldte fleksible mekanismer. Jeg er dog overbevist om, at sådanne mekanismer, hvis de reguleres i et system med effektive og tydelige regler, vil bidrage til, at vi kan opnå de reduktioner i emissionerne, som vi har behov for, på en omkostningseffektiv måde.
Ud over disse foranstaltninger skal vi for det tredje også gennemføre ændringer på områder, som påvirker emissionerne af drivhusgasser, men som ligger uden for miljøpolitikken. Her tænker jeg især på sektorer som energi, transport og industri. Derfor skal vi sørge for, at den integrationsstrategi, som blev vedtaget i Cardiff i juni 1998, giver resultater. De diskussioner, som skal finde sted i forbindelse med topmødet i Helsinki i december bliver på mange måder afgørende for, hvordan disse sektorer kan bidrage til at bekæmpe klimaændringer.
Mange siger, at det kommer til at tage tid. Det er helt rigtigt, men det giver jo anledning til at træffe foranstaltninger allerede i dag. Vi kan se en positiv udvikling på visse områder. Jeg tænker f.eks. på de bestræbelser, min kollega, kommissær Bolkestein, har gjort for at fjerne forhindringer i forhandlingerne om forslaget til energiafgifter. Det står dog klart, at hvis visse medlemslande også fremover modsætter sig dette forslag, skal vi finde andre alternativer. Jeg har noteret, at Europa-Parlamentet er for at anvende fleksibilitetsklausulen i Amsterdam-traktaten. Denne klausul gør det jo muligt for nogle medlemslande at gå i spidsen på dette område.
Transport- og energispørgsmål er også af afgørende betydning for bekæmpelsen af klimaændringer. Jeg vil derfor sammen med kommissær Loyola de Palacio diskutere muligheden for at nå målet om at fordoble anvendelsen af vedvarende energikilder og forbedre energieffektiviteten yderligere. Vi vil også diskutere, hvordan vi skal reducere emissionerne fra transportsektoren.
Kommissionen vil om kort tid vedtage nye retningslinjer for statsstøtte til miljøbeskyttelsesformål. Min kollega Mario Monti arbejder på at undersøge, på hvilken måde subventioner og skattemæssigt incitament kan bidrage til et forbedret miljø og til at beskytte vores klima. Jeg vil også undersøge, om støtten til fossile energikilder kan omlægges til anvendelse af vedvarende energikilder og energibesparende foranstaltninger.
Desuden vil jeg gerne opfordre Parlamentet til at tage stilling til, hvad det kan gøre i sit eget arbejde for at integrere spørgsmålet om klimaændringer i forskellige økonomiske sektorer. Vi har brug for Deres fulde støtte for at opnå hurtige resultater på dette område.
Jeg vil sige, at jeg til fulde deler Parlamentets holdning med hensyn til, at vi alle skal gøre det lettere for borgerne at spille en aktiv rolle i dette arbejde ved hjælp af forståelig og lettilgængelig information. Vi vil først se et resultat, når hver og en af os tager sin del af ansvaret for klimaændringerne.
Hr. formand, kære parlamentsmedlemmer, de foranstaltninger, som jeg netop har talt om, vil være med til at give Europa den troværdighed, som kræves, for at vi kan fortsætte og gå i brechen for en ratificering af Kyoto-protokollen. Ratificeringen bør ske hurtigst muligt efter den sjette konference for parterne under FN's rammekonvention om klimaændringer. For at vi kan få succes med vores bestræbelser, kræver det naturligvis også medlemslandenes fulde medvirken, og at de lever op til deres forpligtelser. Fru Hassi har allerede talt om de kommende internationale forhandlinger på den femte konference for parterne.
Lad mig til sidst understrege den afgørende rolle, som EU spiller som bro mellem USA og udviklingslandene, og som sørger for, at de fuldt ud kommer med i processen og lever op til deres forpligtelser. Jeg regner med Deres helhjertede støtte og ser frem til et nært samarbejde med Parlamentet for at nå et resultat. Om vi får succes, er vores fælles ansvar, også for kommende generationer.

Jackson
Hr. formand, jeg kan ikke komme i tanke om en dårligere bygning at have forhandlinger i om klimaændringer. Bygningen er et mindesmærke for, hvordan menneskeheden har ignoreret nødvendigheden af klimaændringer. Der er overhovedet intet naturligt lys, og vi bruger enorme mængder elektricitet. Selv når vi benytter elevatorerne, er de mørklagte, så vi er nødt til at tænde for lyset. Når det er sagt, bifalder jeg dog formandens og kommissærens bemærkninger, og hvis jeg i min ydmyge position må have lov, vil jeg gerne ønske hende tillykke med hendes jomfrutale.
Kyoto-protokollen skabte visse forventninger, og det er Europa-Parlamentets indtryk, at tingene har ligget stille alt for længe, efter at forhandlingerne om den protokol blev afsluttet. Politikerne er delvis gået i sammensværgelse om at skjule for befolkningerne i medlemsstaterne, at det kommer til at gøre ondt at gennemføre Kyoto-protokollen. Det kommer til at koste dem penge. Det er penge, som er godt givet ud, fordi vi skal bruge dem på at beskytte miljøet, men det koster.
Jeg vil gerne takke fru Wallström for at skitsere Kommissionens handlinger for os. Hun sagde på et tidspunkt, ret uanfægtet syntes jeg, at hun ville foreslå håndgribelige foranstaltninger i de forskellige sektorer. Lad os vente og se, hvad de går ud på. Vi er glade for, at der bliver et handlingsprogram til foråret samt en grønbog om handel med emissioner. Under debatten ved høringen af kommissæren for en måneds tid siden var mit udvalg, Miljøudvalget, i syv sind om, hvorvidt vi ønskede, at man gik videre med foranstaltningerne vedrørende handlen med emissioner, men det er værd at undersøge det.
Vi er nødt til at udarbejde et handlingsprogram, for at Den Europæiske Union kan leve op til det, den skrev under på i Kyoto. Vi vil gerne fremhæve - og vi har fremhævet det i vores beslutningsforslag - behovet for handling, især i lufttransportsektoren. Det er ikke noget, der kan overlades til kommissæren for transport, det er et initiativ, som bør komme fra fru Wallström.
Afslutningsvis vil jeg gerne love kommissæren Miljøudvalgets fulde støtte til det, hun kommer frem med. Uanset hvad det er, håber vi, hun snart kommer frem med noget konkret.

Lange
Hr. formand, fru kommissær, fru formand for Rådet, jeg vil gerne fremsætte nogle bemærkninger til to punkter. For det første handlen med emissioner. Handlen med emissioner har to sider, en politisk og en økonomisk. Politisk set kan man evaluere handel med emissioner forskelligt. I vores gruppe mener mange, at handel med emissioner - det at købe sig fri for forpligtelsen til at reducere CO2-udslip - ikke kan forsvares rent politisk. Det vil jeg ikke komme nærmere ind på her, men jeg mener, at CO2-reduktionen jo ikke bare er en belastning, men også har en økonomisk effekt, og også giver en chance og mulighed for at bringe forbedringen af livskvaliteten i overensstemmelse med beskæftigelsen, og derfor mener jeg ikke, at man må gå ind for en ubegrænset handel med emissioner.
Jeg er af den faste overbevisning, at Europa-Parlamentets holdning, som vi har formuleret - at godkende højst 50% handel med emissioner, 50% af CO2-reduktionen skal foregå i eget land - politisk set, men også økonomisk set lige nøjagtig er den rigtige måde at generere beskæftigelse på her hos os. Der findes tilstrækkeligt mange undersøgelser, der dokumenterer, at f.eks. en reduktion på 34.000 kulækvivalens skaber ca. 100 arbejdspladser i Europa, og det er en metode, vi skal tilegne os med henblik på at bringe økologi og økonomi til øget beskæftigelse i bedre overensstemmelse med hinanden. Derfor min bøn: Erklær her på stedet, at De ikke går ind for en aftale, der tillader mere end 50% handel med emissioner uden for eget land.
For det andet Europa-Parlamentets deltagelse. Fru Wallström, det glædede mig, at De endnu en gang understregede, at De ønsker et tæt samarbejde med Europa-Parlamentet, og jeg tror Dem fuldt ud. Erfaringerne viser blot, at det nogle gange ikke har været tilfældet, at deltagelsen foregik meget ad hoc, det være sig i delegationerne, hvor man undertiden fik indtryk af, at det var Europa-Kommissionen, der forhandlede dér, og de eventuelt tilstedeværende medlemmer af Europa-Parlamentet kun var staffage, det være sig i formuleringen af mandatet eller, som et meget negativt eksempel, spørgsmålet om egenforpligtelsen til at reducere CO2-udslippene og Kommissionens forhandling herom med passende partnere, senest især med japanske og koreanske bilproducenter. Her var der overhovedet ingen kontakt med Europa-Parlamentet, Parlamentet blev ikke engang informeret officielt. Rådet blev derimod informeret, og Rådet forhandler herom den 12. oktober, mens vi holdes udenfor. Hvis vi ønsker at anvende egenforpligtelsesinstrumentet, så venligst med deltagelse af alle partnere. Derfor min anden bøn: Sig venligst her, at der bliver fundet en modus vivendi med henblik på Parlamentets deltagelse.

Olsson
Hr. formand, at forandre og påvirke naturen på en sådan måde, at kommende generationer ikke har samme mulighed for at leve, som vi har, er ikke forsvarligt, hvad enten det er set fra et menneskeligt eller et økologisk synspunkt. Det er derfor virkelig glædeligt at høre, at kommissær Wallström har ambitioner for de kommende år.
Jeg tror, at vi befinder os i en situation i dag, hvor flere og flere erkender, at det er samspillet mellem miljø og økonomi og mellem miljø og markeder, som er en stor del af løsningen på de problemer, vi har. Vi skal altså anvende økonomiske instrumenter i højere grad. Det tager vi op i vores beslutning. Også kommissær Wallström berørte spørgsmålet. Det er jo sådan, at hvert land har frihed til at indføre denne type foranstaltning, hvilket en del lande også allerede har gjort. Det bedste ville dog være, at alle lande gjorde det samtidig. Det næstbedste ville være, at alle EU's medlemslande gjorde det samtidig. Et værre, men også nødvendigt, alternativ er måske, at nogle lande går i spidsen, det vil sige, at man udnytter fleksibilitetsklausulen. Så kan de fleste gå med, mens de andre må stå tilbage med skammen. Jeg havde tænkt mig at spørge kommissær Wallström om dette. Det behøver jeg dog ikke, da hun allerede fra begyndelsen har støttet dette synspunkt. Spørgsmålet er bare, hvor mange vi kan få med i første omgang.
Det andet punkt, jeg vil beskæftige mig med, er netop det, som hr. Lange tog op om handel med emissioner. Jeg mener, at det er nødvendigt for at skabe den størst mulige effektivitet til de lavest mulige omkostninger. Det er godt, at vi nu får en grønbog om dette emne. Jeg er også glad for, at kommissær Wallström med sin baggrund indtager det standpunkt, som hun har gjort. Jeg mener, at det ville være en ulykke at låse sig fast på et procenttal i dag for, hvor meget man skal anvende en miljømæssig foranstaltning. Jeg mener, at vi skal være åbne for at arbejde så hurtigt og effektivt som muligt for at påvirke miljøet til det bedre.

Hautala
Hr. formand, på Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliances vegne ønsker jeg Rådets formand, minister Hassi, og kommissær Wallström velkommen. Parlamentet har god grund til at give sin fulde støtte til Dem begge i Deres bestræbelser på at indføre spørgsmålet om klimaændringer i al politik i Den Europæiske Union. Vi er klar over, at der ved Helsinki-topmødet træffes meget afgørende beslutninger om, hvorledes der skal tages hensyn til miljøsynspunkterne i almindelighed og klimaspørgsmålene i særdeleshed.
Kommissær Wallström nævnte et meget positivt aspekt vedrørende sin kollega Monti. Kommissæren for konkurrence er altså parat til at undersøge, hvordan subventionerne og skattelignende afgifter indvirker på klimaaspekterne. I udkastet til Parlamentets udtalelse pointeres det kraftigt, at de enorme subventioner, som i øjeblikket gives til fossile brændstoffer, skal formindskes. Jeg tror på, at kommissær Monti vil tage fat i denne sag. Måske kan vi så henføre subventionerne til sådanne formål, som fremmer Unionens hensigter og den varige udvikling i særdeleshed.
Jeg er også for idéen om, at vi skal stræbe ihærdigt efter at få markedskræfterne til at arbejde for standsning af klimeændringerne. Man skal ikke undervurdere betydningen af energiafgifterne i den forbindelse. Bolkestein, kommissær for det indre marked, fortalte Parlamentet, at også han pånker at gribe ind i denne sammenhæng, men beklageligvis oplyste han også, at han skal bruge endnu et år til at overbevise Spanien om, at energibeskatning faktisk er nødvendig. Jeg er interesseret i at høre kommissærens og rådsformandens opfattelse af, hvordan den fælles energiafgift skrider fremad, for uden den kan Den Europæiske Union ikke gennemføre sine målsætninger.

Sjöstedt
Hr. formand, i mange år fremover vil klimaspørgsmålet være en af vores sværeste udfordringer på miljøområdet. Det, der gør det så svært, er, at der kræves så store ændringer både i energi- og transportsektoren, hvis vi skal tage dette alvorligt. Der kræves sandsynligvis også, trods ny teknik og alternative energikilder, mindre transport og et mindre energiforbrug alt i alt.
En stor del af ansvaret ligger naturligvis hos medlemslandene, men EU kan også gøre meget. Min gruppe støtter selvfølgelig dette beslutningsforslag, som vi også har været med til at fremsætte. Jeg vil gerne fremhæve tre punkter, som er specielt vigtige for EU i denne situation.
Det første punkt er, at vi skal nå frem til en kuldioxidafgift, en beskatning af drivhusgasser. Jeg vil gerne understrege det, der står i beslutningsforslagets punkt 15, nemlig at det nok er bedre at få en beslutning med et godt indhold, selvom ikke alle er med, end at få en beslutning, som mangler indhold, og som indebærer, at man venter for længe.
Det andet punkt handler om subventioner til fossile energikilder, som jo er direkte kontraproduktive. Jeg mener desuden, at de forskningsmidler, som ydes af EU på energiområdet, skal tilpasses fuldstændigt efter vedvarende energikilder, hvilket ikke er tilfældet i dag.
Det tredje punkt vedrører brændstof til fly. Der er et akut behov for at indgå en aftale om international beskatning af brændstof til fly. Flysektoren er jo det område, som har den hurtigste forøgelse af emissioner af drivhusgasser. Det vil jeg gerne høre lidt mere om fra kommissær Wallström. Hvad har De tænkt Dem at gøre på netop dette område? Hvilke initiativer arbejder De på?
Afslutningsvis vil jeg gerne bemærke, at der i min gruppe er stor skepsis mod handel med emissioner.

Blokland
Hr. formand, allerførst vil jeg takke minister Hassi og kommissær Wallström for deres inspirerende redegørelser. Vi står nu lige foran en ny konference om klimaændring. Denne vil blive afholdt i Bonn.
I betragtning af de forskellige meninger om klimaændring vil der i fremtiden følge temmelig mange konferencer. Der kan nemlig overhovedet ikke mærkes nogen tilstrækkelig forbedring. Ifølge en rapport fra IPCC er en begrænsning af CO2-emissioner på 35% i 2010 i forhold til 1999 nødvendig for at holde temperatur og stigning i middelvandstanden inden for visse grænser. På den anden side er CO2-koncentrationen i de fleste EU-lande kun steget i forhold til 1990. Der vil således være behov for drastiske supplerende foranstaltninger for at overholde Kyoto-aftalen.
Siden denne aftale har det imidlertid vist sig, at det ikke går så hurtigt med at overholde den. Det er en direkte skændsel, at medlemsstaterne stadig ikke har ratificeret Kyoto-protokollen. Herved er grundlaget for den virkelige begrænsning af drivhusgasserne blevet stærkt begrænset. Det er i hvert fald nødvendigt, at medlemsstaternes regeringer skynder sig at ratificere. I betragtning af situationens alvor støtter jeg fru Roth-Behrendts og hr. Langes forslag om at gøre dette gennem en procedure med samstemmende udtalelse. Egentlig er ratificeringen af Kyoto-protokollen ikke Parlamentets opgave, men det kan heller ikke være sådan, at der slet ikke sker nogen ratificering på grund af medlemsstaternes sløvhed.
Et andet punkt er, at der hurtigt må komme klarhed og enighed om kriterierne for fleksible ordninger. Vi må imidlertid i den forbindelse passe på, at vi ikke vil have reduktioner i andre lande, uden at vi selv træffer foranstaltninger med henblik på at begrænse CO2-emissionerne.

Kronberger
Hr. formand, vi må holde os dimensionerne for øje. Vi frigør for øjeblikket lige så meget CO2 pr. dag, som der har samlet sig i løbet af de sidste 3000 år. Hvis vi regner det ud på årsbasis, bevæger vi os med ét skridt tilbage med en hastighed, så det svarer til en million år. Ud fra den betragtning er Rådets og Kommissionens planer selvfølgelig langt fra tilstrækkelige, men snarere kosmetiske operationer. Det, vi har brug for på langt sigt, er ikke frivillige aftaler, men derimod en absolut omkostningssandhed og en ærlig økologisering af hele systemet. Uden dét går det ikke!
Som led i den nuværende aftale om den fælles holdning er kravet i ændringsforslag 5, nemlig kravet om, at der udarbejdes et EU-direktiv med retligt bindende målsætninger for vedvarende energikilder, en minimumsforudsætning for, at dokumentet bare tilnærmelsesvis kan blive taget alvorligt i en eller anden form.

Arvidsson
Hr. formand, dette er et vigtigt beslutningsforslag, som kan ligge til grund for et fortsat arbejde på klimaområdet. Mere og mere tyder på, at de forestående klimaændringer på vores planet bliver det virkeligt store miljøspørgsmål og udfordringen for politikere i hele verden.
Jeg vil på PPE-gruppens vegne redegøre for vores holdning. Vi afviser punkt 15, da vi er i tvivl om hensigtsmæssigheden og effektiviteten, hvad angår generelle energiafgifter. Vi afviser punkt 16. Energieffektiviteten behandles nemlig også i punkt 11 i beslutningsforslaget. I punkt 11 foreslås det, at der udarbejdes et direktiv på området, og så kan man dermed bedre overveje en realistisk målsætning for øget energieffektivitet end ved det, som angives i punkt 16.
Hvad angår ændringsforslagene, tilslutter vi os forslag 1 fra PPE-parlamentsmedlemmet Bowis samt ændringsforslagene 2 og 3 fra PSE-gruppen. Med hensyn til forslag 4 fra Socialdemokraterne foretager vi delt afstemning, da vi mener, at det ville være urealistisk at nå en ratificering af protokollen allerede i de første måneder af næste år, selvom det er magtpåliggende.
Med hensyn til punkt 5 fra De Grønne foretager vi ligeledes delt afstemning. Vi er også af den opfattelse, at der bør udarbejdes et EU-direktiv om vedvarende energikilder, men vi mener ikke, at en beslutning om målsætningerne, som er retligt bindende for medlemslandene, skal formuleres af EU.
Til sidst vil jeg sige, at jeg her til morgen lyttede til miljøkommissær Wallström, som jo også er her nu. Hun fremførte, at markedskræfter, frihandel og kyndige forbrugere kan blive vores bedste venner med henblik på at få et godt miljø. Denne udtalelse vil jeg bifalde, også når det gælder foranstaltninger til at stoppe klimaændringerne.

Myller
Hr. formand, vi skal videre efter Kyoto-aftalen, så bekæmpelsen af klimeændringerne kan få betydning, derfor er der brug for en handlingsplan på længere sigt, som også formandslandet pointerede. Handlen med emissioner skal vurderes afhængigt af, hvordan den kan medvirke til reduktionen af emissioner. Miljøbeskatningen er vigtig, derfor er den også blevet drøftet her. Den udgør et vigtigt middel til renere produktion og trafik. Selv de mest ambitiøse forsøg fra enkelte medlemsstater er dømt til at mislykkes, hvis der ikke sker fremskridt i hele EU-området. Skovvæksten, som fjerner kuldioxid, er stadig et diskussionsemne, og denne diskussion skal fortsætte åbent og også øge den flersidige anvendelse af skoven med tanke på miljøet og bekæmpelsen af klimeændringerne.

Väyrynen
Hr. formand, i dag behandler Europa-Parlamentet to verdensomfattende spørgsmål, liberalisering af verdenshandlen og gennemførelse af aftalen om klimeændringer, som indholdsmæssigt er knyttet til hinanden. De skal begge ses som en del af en mere omfattende helhed.
Den nuværende udviklingsretning i alle vestlige samfund i Den Europæiske Union og i hele menneskeheden er i uforligelig strid med naturøkonomien. Der tales om en naturøkonomisk bæredygtig udvikling, men gerningernes mainstreaming går den modsatte vej. På trods af den gennemførte befolkningspolitik fortsætter befolkningsvæksten med fuld kraft. Overalt, også i de mest velhavende lande, stræber menneskene efter at forhøje deres materielle levestandard, altså at sætte forbruget op.
Der er mange, som tror, at usynlige markedskræfter og teknisk udvikling løser menneskeslægtens problemer. Markedskræfterne er en god stalddreng, men en dårlig husbond. Den nye teknologi hjælper os med at tilpasse vores egen økonomi til naturøkonomien, men den skaber også hele tiden nye problemer og risici. Udviklingen i både markedskræfterne og teknologien skal styres, således at man kan gå fra ord til handling med henblik på at fremme den bæredygtige udvikling.
I sidste ende er der alligevel tale om livets og politikkens værdier. En effektiv nedsættelse af klimeændringerne og andre ødelæggende miljøændringer kræver, at vi er i stand til at bryde materialismens lænker, de materielle værdiers overmagt, som er til skade for både naturen og menneskene.

Breyer
Hr. formand, kære fru formand for Rådet, ærede kommissær, jeg tror ikke, at offentligheden forventer et bidrag fra vores side om mere varm luft, men derimod konkrete tiltag. Det vigtigste bliver nogle konkrete gennemførelsesskridt fra Den Europæiske Unions side, sektorspecifikke mål og tidsplaner. Desværre har jeg kun hørt meget lidt herom fra Dem i dag. Jeg vil virkelig gerne bede Dem om at udtale Dem konkret her, og jeg mener, at vi skal starte med gennemførelsen i EU nu og ikke må vente, indtil forpligtelsesperioden starter.
Jeg vil gerne nævne to yderligere punkter. Fru kommissær, De var inde på de vedvarende energikilder. Her handler det mindre om støtte og lign. end om, hvornår vi får et europæisk direktiv for vedvarende energikilder med omkostningsdækkende godtgørelse.
Og desuden - det har vores svenske kollega allerede været inde på - handler det om kerosenbeskatningen. På grund af de internationale forpligtelser er det ikke muligt at beskatte kerosen. Det er derimod muligt med en CO2-afgift. Den kunne Den Europæiske Union indføre omgående. Jeg kunne godt tænke mig at få at vide helt konkret, hvordan tidsplanerne ser ud, og hvordan De forholder Dem til de to konkrete forslag om at yde et ægte bidrag til en mærkbar nedbringelse af CO2-emissionerne.

González Álvarez
Hr. formand, fru kommissær, fru formand for Rådet, man må takke Dem, fordi De har været enige i de fleste punkter i Europa-Parlamentets beslutning, som alt i alt sammenfatter Europa-Parlamentets filosofi med hensyn til klimaændringerne.
Under alle omstændigheder vil jeg gerne fremhæve de mest konkrete punkter, som bekymrer Parlamentet. For det første bør Den Europæiske Union fortsat lede det møde, der skal afholdes i Bonn fra den 25., og hvis det er nødvendigt, vil det være meget vigtigt at gennemføre en ensidig reduktion på 15%, således som det oprindeligt var planlagt.
For det andet mener vi også, at det er absolut nødvendigt, at Kyoto-protokollen ratificeres. Det er efter min mening en skandale, at den er blevet undertegnet af 84 lande, og at der kun er 12, størstedelen små øer, som har ratificeret den. Måske har disse små øer gjort det, fordi de oplever faren meget tættere på. Derfor bør Den Europæiske Union også bestræbe sig på at opnå, at medlemslandene undertegner denne protokol samtidig.
Jeg vil også gerne fremhæve det, som fru kommissær Wallström fremførte vedrørende en konkret handlingsplan. Fru kommissær og fru formand for Rådet, jeg tror, øjeblikket er inde til at droppe retorikken og skride til handling. Parlamentet vil bistå Dem med at droppe retorikken og skride til handling.

Bowis
Hr. formand, jeg bifalder mange af de ting, kommissæren har sagt og foreslår at gøre. Med mit ændringsforslag vil jeg gerne bede hende gøre yderligere en ting. Vi ønsker alle at se en reduktion i udslippet af drivhusgasser, og mit ændringsforslag er ikke en vurdering af energiafgifterne, men skal hjælpe os med at træffe velovervejede beslutninger vedrørende forslag om sådanne afgifter.
Det, vi har brug for at vide, er den anslåede indvirkning på arbejdspladserne i Europa, og i hvilket omfang forureningen blot eksporteres til lavindkomstlande, som dårligt har råd til at gøre noget ved det. Et eksempel: En førende tomatavler i Storbritannien betaler pt. GBP 363.000 for gas og GBP 60.000 for elektricitet. Den foreslåede klimaændringsafgift i Storbritannien ville øge hans energiregning med GBP 149.000. Det er en uhyre stigning på 35%, som ganske enkelt ville jage virksomheden ud af Storbritannien til et eller andet land uden for EU, muligvis i Østeuropa, muligvis et udviklingsland. Det, der derefter sker, er, at Den Europæiske Union vil hævde, at forureningen er reduceret, udslippet er reduceret, men på bekostning af følgende: For det første ville europæiske arbejdspladser gå tabt, og for det andet ville verden ikke have reduceret sit forureningsniveau en tøddel, forureningen ville blot være eksporteret.
Efter min overbevisning er det umoralsk over for lavindkomstlandene, og det ville være vanvittig samfundsøkonomi for arbejdstagerne i Europa.
Den Europæiske Faglige Samarbejdsorganisation har opfordret os til at sikre, at hvert skridt - og de siger hvert skridt - der tages for at gennemføre Kyoto-målene, vurderes omhyggeligt. De har ret. Det er det, jeg ønsker. Det er det, jeg beder kommissæren om at gøre. Offentliggør Deres vurderinger af indvirkningerne på arbejdspladserne, og i hvilket omfang udslippet ville blive eksporteret. Derefter kan vi alle træffe en velovervejet beslutning.

Lund
De klimaforandringer, som vi oplever i disse årtier, er en af de største miljøudfordringer, vi overhovedet har. Og så er det tilmed menneskeskabte problemer. Derfor skal EU og medlemslandene holde fast ved målet om, at udslip af drivhusgasser reduceres med 15% frem til år 2010, og man må gerne gå videre på lidt længere sigt. Det kræver til gengæld, at de redskaber, vi bruger til reduktion, er effektive og forpligtende, sådan som både fru Hassi og fru Wallström fremhævede det. Men vi ved jo, at der er stærke kræfter, som er parate til at snyde på vægten gennem aftaler om handel med varm luft. Man kan sikkert på den måde snyde sig til mindre miljøkrav til sig selv, men man kan ikke snyde med hensyn til virkningerne på klimaforandringerne. Derfor vil jeg godt opfordre Rådet og Kommissionen til at stå fast på kravet om, at mindst halvdelen af CO2-reduktionerne skal ske nationalt. Hvis vi sænker loftet på de 50%, så mener jeg, vi kraftigt forringer EU' s klimapolitik, og vi forringer i høj grad også EU' s troværdighed i de fortsatte klimaforhandlinger.

Liese
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg støtter den foreliggende fælles beslutning fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse, og jeg støtter i modsætning til andre i min gruppe også den passage, der står heri om CO2-afgifter. Det tyske parti CDU - vi diskuterede det også for nylig endnu en gang med vores formand, hr. Schäuble - mener ikke, at vi, fordi den rød-grønne regering på nationalt plan behandler emnet miljøafgifter så dårligt, bør holde op med at arbejde videre på en europæisk løsning.
Vi bør dog ikke kun - som det forekom mig, at man gjorde i udvalget og også i vores gruppe - koncentrere os om dette afgiftsemne. Der findes nemlig mange problemer inden for CO2-nedbringelsen, som vi ikke kan løse alene med afgifter, måske slet ikke med afgifter. Lad mig f.eks. nævne standbyfunktionen, som tages op i punkt 9 i det beslutningsforslag, jeg har fremsat. 5-10% af energiforbruget i Den Europæiske Union spildes ved, at vi ikke slukker for fjernsynet og andre elektroniske apparater, men lader dem stå standby. 5-10%, det er et enormt bidrag til energibesparelsen, der kan ydes her, hvis man enten slukker for apparaterne eller indbygger de nye tekniske funktioner for at opnå en reduktion i energiforbruget.
Det lykkes imidlertid ikke med afgifter. For når man skal købe et fjernsyn, er det i sidste ende ikke udslagsgivende, hvor meget energi det forbruger i standbyfunktion, det er derimod andre aspekter, hvorfor vi også har brug for nogle tekniske løsninger her.
Jeg vil dog gerne bede dem, der nu siger, at de ikke ønsker afgifter, men derimod andre løsninger, om, når vi diskuterer tekniske muligheder i forbindelse med standbyfunktionen, ikke igen at indvende, at der er tale om europæisk regulering, og at de så heller ikke ønsker det. Et eller andet skal vi gøre for at være troværdige under forhandlingerne.
Vi bør heller ikke kun tale om CO2, for hvis mine informationer er rigtige, skyldes 50% af drivhuseffekten andre drivhusgasser. Jeg mener ikke, at vi gør os det tilstrækkeligt klart i vores diskussion, vi bør i højere grad tage højde for det.

Linkohr
Hr. formand, jeg vil gerne starte med at takke fru Laura González Álvarez og den spanske taler, der kommer efter mig. Uden dem ville man kunne bekræfte den fordom, at dette kun er en debat for den nordlige del af Europa. Nej, det er et emne, der angår os alle.
Vedrørende selve klimaændringerne vil jeg gerne give udtryk for min bekymring for, at dette emne træder mere og mere i baggrunden, at det interesserer både offentligheden og politikerne mindre og mindre. Vi har jo sagt, hvad vi går ind for, og det er nok for de fleste. Det er overordentligt farligt! Jeg vil derfor gerne anspore til følgende to ting: For det første bør vi tilslutte os kravet fra hr. Lange om at afstemme handlen med emissioner nøje med Parlamentet, for et sådant voldsomt indgreb i handelspolitikken kan vel næppe gennemføres mod Parlamentets vilje. For det andet vil jeg gerne anspore til, at der fastlægges en bindende tidsplan, og det med sanktioner mod de EU-stater, der afviger fra nedbringelsesmålet. Som model anbefaler jeg den samordnede gældsafvikling, som har muliggjort euroen.

García-Orcoyen Tormo
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg tror, at vi her på stedet alle i Parlamentet er enige i, at det er nødvendigt at tage alvorligt fat på problemet med klimaændringerne ikke kun for at opfylde en forpligtelse, som Den Europæiske Union har påtaget sig, men også på grund af problemets indiskutable globale betydning.
Efter vores mening bør vi dog, for at opgaven kan lykkes, undgå forskellige emner, som af og til dukker op i diskussionerne om dette spørgsmål, og som vi må undgå at medtage i beslutningsteksten.
Det første, vi bør undgå, er at tro, at økonomisk udvikling nødvendigvis medfører miljøforringelse. Det er muligt i stort omfang at neutralisere vækstens uønskede virkning ved at øge vores ressourcers effektivitet. Indførelsen af effektivitetsforanstaltninger med lave omkostninger vil reducere emissionerne betydeligt. Den absolut ønskelige opfyldelse af dette mål kan dog vise sig vanskelig for flere medlemsstater.
Det andet emne er at behandle globale problemer som lokale sager. Den Europæiske Union bør vise sig stærk på dette punkt og sørge for, at flest mulige lande undertegner og opfylder forpligtelsen. Kun på denne måde kan vi acceptere indførelsen af foranstaltninger, der uden tvivl bliver strenge og økonomisk belastende for flere af Den Europæiske Unions lande, som nogle af de foranstaltninger, der nævnes i beslutningsforslaget.
Det sidste emne, vi bør undgå, er rent principielt at basere vores handlinger på protokollens såkaldte fleksible mekanismer. Selvom det er sandt, at der er et teknisk potentiale, der giver mulighed for at opfylde den forpligtelse, der er indgået i Kyoto, ved hjælp af nationale strategier og foranstaltninger, varierer de økonomiske omkostninger for de forskellige muligheder betydeligt. De strategiske aktioner bør uden ophold styrkes på de områder, hvor de økonomiske nettoomkostninger er små. I denne sammenhæng og før vedtagelse af foranstaltninger som energiafgiften bør det sikres, at disse strategiske aktioner vedtages, og at foranstaltningerne mod produktion af drivhusgasser er troværdige, således at vi kan udføre en effektiv opfølgning af problemets udvikling i alle lande.

Lange
Hr. formand, efter at vi har diskuteret spørgsmålet om forhandlinger på verdensplan indgående, handler det nu selvfølgelig også om at optimere vores egne strategier. Her glæder det mig, at kommissæren langt om længe også vil fremlægge nogle passende strategier. For øjeblikket har jeg nemlig en følelse af, at vores handlinger er relativt selektive og sporadiske og ikke målrettede. Vi har virkelig brug for en integreret strategi, som danner grundlag for beslutningen om, hvilke sektorspecifikke foranstaltninger vi skal træffe.
Jeg vil gerne komme tilbage til de frivillige aftaler endnu en gang. I den meddelelse, som Kommissionen har fremlagt, står der: Vi opfordrer alle til at indgå frivillige aftaler. Her siges der ikke helt nøjagtigt, hvor prioriteringerne ligger, og på hvilke betingelser tingene skal ske. Jeg vil gerne endnu en gang gentage Parlamentets permanente krav om at sige tydeligt sektor for sektor, hvilke foranstaltninger der er nødvendige.

Doyle
Hr. formand, det meste af det, der skal siges, er allerede sagt. EU sakker kraftigt bagud i opfyldelsen af sine juridisk bindende løfter om at reducere drivhusgasserne. Jeg vil blot nævne mine bekymringer for mit eget land.
Jeg er meget bekymret over, at den irske regering har en afslappet holdning til dens forpligtelser i henhold til Kyoto-protokollen, som den tiltrådte i december 1997. Vi er forpligtet til at begrænse udslippet af drivhusgasser til 13% over 1990-niveauet i år 2010. I henhold til de nuværende forudsigelser vil Irlands udslip ligge op til 40% over dette mål.
Hvad angår spørgsmålet om energiafgifter, er det på tide, at vi beslutter, hvad vi helt nøjagtigt mener med dette. Jeg er stor tilhænger af mere gulerod og mindre stok, især når det handler om beskyttelse af miljøet. Blot at vifte med afgifter som en trussel uden at modsvare dem med tilskud til en modernisering af gamle værker, så de kan overholde de acceptable standarder for udslip, og uden generelt at øge investeringerne i overvågningen af udslip, kommer ikke til at fungere. Taler vi om afgifter på klimaændringer, afgifter på udslip, energiafgifter generelt, kulstofafgifter, kuldioxidafgifter? Jeg tror ikke, vi nogensinde har stukket hovederne sammen for at finde ud, hvad det er, vi helt nøjagtigt mener med det.
Jeg støtter fuldt ud det, min kollega i PPE-gruppen, hr. Bowis, fremførte, nemlig at vi under ingen omstændigheder må eksportere vores problem fra ilandene ved at smække afgifter på vores gamle værker med problemfyldte standarder for udslip og blot jage de arbejdspladser og de særlige produktionsenheder til de mindre udviklede regioner, hvor man i mindre grad er i stand til at klare forringelsen af miljøet. Vi ønsker en reduktion i udslippene netto på verdensplan, ikke blot at eksportere problemet fra Vesten til de mindre udviklede regioner.
Jeg er også meget bekymret over den anslåede stigning i fluorcarbon, som på nuværende tidspunkt bidrager mindre til de samlede drivhusgasser. Vi har fået at vide, at de vil stige med 40% i forhold til det nuværende niveau. Det giver absolut grund til bekymring. Det bør vi vende opmærksomheden mod.

Hassi
Hr. formand, fru Jackson sagde, at politikerne har hemmeligholdt, at gennemførelsen koster penge og er smertefuld. Jeg kender ikke til, hvordan en diskussion udvikler sig i andre medlemsstater, men i mit land er det ikke nogen hemmelighed, at reduktionen af emissioner kræver store ændringer. Her blev der spurgt om virkningerne af emissionsreduktioner på arbejdspladser. Jeg er personligt sikker på, at gennemførelsen af emissionsreduktionen skaber arbejdspladser det ene sted, men det er lige så sandt, at den vil reducere arbejdspladser det andet sted. De, som skal øge antallet af arbejdspladser, ved det ikke sikkert endnu, men de, som skal miste dem, er bedre klar over dette, og derfor er lobbyismen desværre stærkere fra deres side.
Mange parlamentsmedlemmer talte om behovet for økonomiske styreredskaber og energibeskatning. Som I ved, har Rådet ikke været i stand til at tage en beslutning i denne sag, så jeg kan ikke udtale noget på Rådets vegne. Jeg konstaterer kun, at den finske holdning er, at vi mener, at det er vigtigt, at Unionen kan gøre fremskridt med henblik på at indføre fælles energibeskatning, og vi har også diskuteret den mulighed, at de medlemsstater, som er villige til det, kan tage hurtigere skridt. Et problem herved er, om der er nogen nytte af den slags foranstaltninger i de konfliktsituationer, som der eventuelt opstår med hensyn til EU's konkurrenceregler. F.eks er der .i Finland erfaringer for, at den nationalt fastsatte energiafgift, dens første version, blev dømt som stridende mod Unionens konkurrenceregler. Imidlertid mener jeg, at energiafgifter er et instrument til at opmuntre markedskræfterne til at gennemføre emissionsreduktioner og til at udvikle ny, moderne og ren teknik, og jeg synes, at det er meget vigtigt.
Hvad angår ratificering af Kyoto-protokollen, vil jeg sige, at fordi reglerne for Kyoto-mekanismer og for overholdelse af forpligtelserne ikke er aftalt endnu, vil ratificering i denne fase betyde, at man ikke rigtigt kan vide, hvad der ratificeres. Da der forhandles internationalt om disse aspekter, er det efter min mening vigtigt, at EU har den trumf i baghånden, at den også kan forhandle om, på hvilke betingelser den ratificerer. Hvis EU ratificerer straks, vil det så betyde, at den bagefter ikke vil have meget betydningsfuldt at drøfte, mens de nærmere bestemmelser bliver diskuteret.
Jeg er enig med hr. Linkohr i, at når Unionen forpligter sig til målsætningerne for emissionsreduktioner, skal der også besluttes foranstaltninger mod de medlemsstater, som ikke er i stand til at overholde forpligtelserne. Det er fastsat i Kyoto-protokollen og ligeledes i klimaaftalen, at hvis en økonomisk samarbejdende sammenslutning af stater som EU ikke i sin helhed er i stand til at nå sine målsætninger, opfyldes målsætningerne fastsat på sammenslutningens vegne af alle medlemsstater, det vil sige, at hvis nogle medlemsstater ikke er i stand til at gennemføre deres forpligtelser, lider hele Unionen derunder.
Til sidst vil jeg pointere, at den ofte fremførte opfattelse i diskussionerne, at hvis der ikke gøres noget, vil klimaet blive to grader varmere pr. 100 år, er forkert. Selv det at holde varmestigningen nede på to grader pr. 100 år kræver mange foranstaltninger. Såfremt udviklingen får lov til at fortsætte uden tøjler, uden målbevidst klimapolitik, vil varmestigningen i klimaet blive meget kraftigere end de to grader pr. 100 år, og tilsvarende vil alle følger heraf også blive mere dramatiske.

Wallström
Mine damer og herrer, det er en næsten ubegribeligt stor og svær opgave, som vi står over for. Vi skal bedømme troværdigheden af fremtidsscenarier, som indebærer, at man faktisk vender Golfstrømmen, at vi kan gå en ny istid i møde. Vi skal på den anden side allerede i dag forsøge at træffe en beslutning om konkrete foranstaltninger, som i visse tilfælde kan have en effekt måske 15 eller 100 år frem i tiden. Vi er blevet bedt om helst at konkretisere dette i dag og at tale om, hvordan det præcist skal ske. Jeg mener, at det er nødvendigt, da det faktisk er det, borgerne i de respektive medlemslande forventer af os. Vi ved, at problemet er der, de ved, at det er der, og de spørger: "Er De parat til at træffe en beslutning, så vi kan se en forandring?"
Det, jeg har gjort i dag, er at redegøre for, hvordan jeg og Kommissionen vil tage os af dette problem, hvordan vi skal dele det op, hvordan vi skal arbejde med en strategi og et program, hvor vi gennemgår området drivhusgas for drivhusgas, præcis hvordan vi skal finde os til rette med problemet. Der er allerede stillet forslag, i Kyoto-protokollen er der en række forslag om, hvordan vi skal fortsætte, og hvad det er, der skal gøres.
Jeg er fuldstændig overbevist om, at vi har brug for et økonomisk incitament. Money talks, det er dér, det bliver alvor, hvilket virksomheder og industrier også forstår. Mange gange har det vist sig, at forudsigelserne om, at jobbene forlader landet, gøres til skamme, da det i stedet har fremmet en miljøvenlig teknik samt en mere effektiv og miljøvenlig anvendelse af energi, hvilket jo er det, vi gerne vil opnå.
Jeg vil kort kommentere nogle spørgsmål, som er blevet stillet her. Når det handler om flytrafikken, er Kommissionen meget bevidst om, at dette er et stadig større problem. Inden udgangen af året vil vi præsentere en meddelelse. Vi fra miljødirektoratet har naturligvis været indblandet. Jeg støtter i denne forbindelse også anvendelsen af økonomiske instrumenter, da vi ved, at de er effektive.
Når der er tale om handel med emissioner, tror jeg, at vi først skal se et konkret forslag. Jeg har nævnt, at jeg vil præsentere en grønbog med et sådant konkret forslag til et system, som naturligvis skal beskrive det nationale ansvar, som hvert land har. Man skal ikke kunne købe sig fri, der skal findes et regelsystem, hvor man i stedet for skal leve op til sine forpligtelser på den mest effektive måde. Det er det, det går ud på. Jeg mener, at vi skal passe på med sproget. Ordet leder nemlig tanken. Bruger man et begreb som "en børs til handel med emissioner", tror jeg, at vi leder tanken hen på, at dette skal være et kynisk system, hvor man skal kunne købe sig fri, hvilket absolut ikke er mit udgangspunkt. Det skal reguleres på fornuftig vis, men vi skal sørge for, at mange flere involveres. Hvis vi ikke får industrien med os, hvis vi ikke får borgerne med os, og især hvis vi ikke kan træffe en politisk beslutning, så går det ikke. Så kan vi ikke opfylde denne forpligtelse. Vi skal mobilisere over en meget, meget bredere front. Faktisk tror jeg, at bevidstheden er større hos borgerne i al almindelighed, at deres vilje til at gøre noget er større end hos politikerne i medlemslandene netop nu. Det er det, der er den store bekymring.
Når det drejer sig om energiafgifter, kan jeg ikke bedømme, præcist hvor lang tid det kommer til at tage. Det skal vi diskutere i Kommissionen. Hvis det er sådan, at det tager for lang tid, er jeg parat til at støtte et forslag om, at nogle lande går foran for at vise vejen og for at vise, at det kan være en effektiv måde at nå et resultat på, når det handler om klimaændringer.
Jeg vil også gerne takke for alle Deres indlæg.

Breyer
Hr. formand, nogle af mine kolleger har jo stillet konkrete spørgsmål. Jeg vil gerne endnu en gang bede fru Wallström om at komme konkret ind på spørgsmålene. Det drejede sig for det første om, hvornår man kan forvente sektorspecifikke reduktionsplaner med tidsplaner fra Kommissionens side, og for det andet havde vi jo begge stillet spørgsmålet om CO2-afgifter for kerosen inden for flytrafikken. Og så er spørgsmålet om, hvordan De forholder Dem til et direktiv om vedvarende energikilder med omkostningsdækkende godtgørelse, selvfølgelig stadig åbent. Jeg ville være Dem meget taknemmelig, hvis De kunne udtale Dem konkret om disse tre punkter. Jeg ved ikke, om det vil lykkes for Dem, der er så ny i embedet. At vi alle bør gøre noget for miljøbeskyttelsen, dét er vi enige om.

Wallström
Jeg har ikke tid til at svare på alle konkrete spørgsmål, men det, jeg har nævnt her, er min måde at tage fat på de konkrete foranstaltninger på. Inden årsskiftet skal vi præsentere en grønbog, der beskriver et system for handel med emissioner, fleksible mekanismer. Vi skal sætte et handlingsprogram i gang, som indebærer, at vi konkret gennemgår område for område og involverer alle interesserede parter. Det er nødvendigt, da denne plan ikke findes i dag.
Jeg skal naturligvis også forsøge at fremskynde integrationsprocessen så meget som muligt. Præcise datoer kan jeg ikke give, energiafgifter har været på dagsordenen i seks år. Jeg ville ønske, at jeg kunne sige, at der kommer et resultat allerede i morgen, men det kommer til at tage lidt længere tid end som så.

Formanden
Mange tak, fru kommissær.
Fru Breyer, i en forhandling som denne udgør selv undladelser svar.
Jeg har modtaget et beslutningsforslag i henhold til forretningsordenens artikel 37, stk. 2, om afslutning af denne forhandling.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Spørgetid (Rådet)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er spørgetid til Rådet (B5-0030/1999).

Alexandros Alavanos, overtaget af hr. Koulourianos
Spørgsmål nr. 1 af (H-0464/99):
Om: Afgørelse om genopbygning af jordskælvsramte områder i Grækenland Efter de kraftige jordskælv, som har ramt Attika i Grækenland med dusinvis af omkomne og skader af endnu ukendt omfang, bedes Rådet besvare følgende: Agter Rådet omgående at træffe en afgørelse om at yde lån med rentetilskud med henblik på genopbygning af den økonomiske og sociale infrastruktur, herunder boliger, samt genetablering af produktionsmidlerne svarende til de tidligere afgørelser, som Rådet traf til fordel for Portugal i 1993 og Grækenland i marts 1981 og september 1986 (afgørelse 81/1013/EØF af 14.12.81 og 88/561/EØF af 7.11.1998)?

Sasi
Hr. formand, Rådet er ked af jordskælvet i Grækenland og vil gerne udtrykke sin varme sympati for den græske befolkning på grund af de mange skader, som denne naturkatastrofe har foranlediget.
Kommissionen har indtil nu ikke forelagt Rådet et forslag til afgørelse om genopbygningen af de græske jordskælvsramte områder. Rådet konstaterer imidlertid med tilfredshed, at Kommissionen allerede er påbegyndt forhandlingerne om, hvordan følgerne af jordskælvet kan mildnes. Rådet agter at behandle sagen som en aktuel og uopsættelig debat, som det tidligere er gjort ved beslutninger i forbindelse med naturkatastrofer, og i det tilfælde, at Kommissionen fremkommer med et forslag til Rådet om jordskælvet.

Formanden


Camilo Nogueira Román
Spørgsmål nr. 2 af (H-0466/99):
Om: Strukturfondene Den spanske stat fordeler ikke de strukturfondsmidler, som er bestemt for de autonome regioner under mål nr. 1, efter objektive kriterier i henhold til befolkningstal og indkomst pr. indbygger og følger således en politik, der ikke synes i overensstemmelse med strukturfondenes mål.
Kan Rådet i den forbindelse oplyse, hvilke autonome regioner der har modtaget strukturfondsmidler til mål 1-områder i den spanske stat i perioden 1994-1999 og i hvilket omfang, samt om hvilke kriterier der er anvendt ved den territoriale fordeling for perioden 2000-2006 af de strukturfonds­midler, der er tilgået den spanske stat og retlig er bestemt for de autonome regioner?

Sasi
Hr. formand, Rådet mener, at når der uddeles finansiel støtte bevilget fra strukturfonde til forskellige regioner, skal de eksisterende regler efterleves, således at alle regioner behandles objektivt. Rådet er dog ikke i stand til nøjagtigt at besvare spørgsmålet fra det ærede medlem af Parlamentet vedrørende situationen i Spanien. Koordineringen af støtten fra Fællesskabets strukturfonde til regionerne i mål 1 er bestemt i Fællesskabets støtteramme, som Kommissionen udarbejder sammen med den pågældende stat. Gennemførelsen af støtten fra strukturfonde hører altså ikke under Rådets beføjelser, men til medlemsstaterne. Dette ansvar overdrages til myndighederne og organerne udnævnt af medlemsstaterne og Kommissionen.

Nogueira Román
Egentlig kunne jeg ikke forvente et mindre indholdsrigt svar. Hr. formand for Rådet, jeg vil sige, at med hensyn til de autonome regioner under mål 1 reserverer den spanske stat til trods for de autonome regioners kompetence 55% af de midler, den modtager, til centraliserede politikker, som generelt ikke finder anvendelse i de autonome regioner under mål 1. Midlerne fordeles altså arbitrært og - jeg gentager - med centraliserede politikker.
Mit land Galicien, som hører under mål 1, og som f.eks. forholdsmæssigt burde modtage sådan noget som 12% af de midler, der modtages af den spanske stat, fik i perioden 1994-1999 kun 5%. Dette adskiller Galicien fra f.eks. Portugal og Irland, begge mål 1-lande, som oplevede en ekstraordinær vækst, hvilket ulykkeligvis ikke skete i mit land Galicien.
Hvad vil Rådet gøre for at forhindre, at dette fortsat finder sted?

Sasi
Hr. formand, spørgsmålene om beføjelser er faktisk ganske klare i denne sag. I overensstemmelse med de regler, som bevilling af støtte fra strukturfondene bygger på, er det Kommissionens opgave at føre tilsyn med, at der ikke forekommer forvrængninger. Fordi dette sorterer under Kommissionen, som er ekspert på området, og som er i besiddelse af alle nødvendige oplysninger, kan den give et svar til det ærede medlem af Parlamentet. Så længe reglerne er sådan her, hører tilsynet af disse sager under Kommissionen, og sagerne skal håndteres af Kommissionen, Rådet kan ikke gribe ind i sagen.

Izquierdo Collado
Jeg vil gerne bekræfte min kollegas spørgsmål, og jeg forstår i øvrigt godt, at det havde været mere relevant at stille det til Kommissionen, men jeg vil gerne gøre Rådet opmærksom på den virkelighed, som han her påpeger.
Strukturfondenes vigtighed er generelt stigende, men det viser sig, at disse penge, som modtages fra strukturfondene, i nogle lande anvendes af medlemsstaten under påskud af, at de benyttes til flerårige programmer, med det resultat at de penge, der når ud til de autonome regioner, til regionerne, er reducerede beløb. I andre lande sker dette ikke. Her bemægtiger staten sig ikke 50% eller 55% af strukturfondsmidlerne. Mener De, hr. formand for Rådet, at det er naturligt at trække dette beløb fra den budgetmæssige bevilling til de europæiske regioner?

Sasi
Hr. formand, jeg mener, at det er hensigtsmæssigt, at støttemidlerne altid går til den egentlige aktivitet og til den pågældende region, for det er kun på den måde, at der kan opnås de bedste resultater.

Garriga Polledo
Hr. formand for Rådet, jeg havde forstået, at Spanien ligesom andre lande, der modtager strukturfondsmidler til mål 1-områder, anvendte disse midler efter kriterier, der var helt i overensstemmelse med forordningerne for disse fonde. Og det er sandt, at det er dårligt at forveksle regioner med lande.
For det spanske tilfælde siger alle institutioner startende med Revisionsretten og selve Kommissionen endvidere, at Spanien anvender strukturfondsmidlerne for mål 1 korrekt, og de bekræfter også den store grad af gennemførelse heraf. Der er regioner i Spanien, som Galicien for at nævne et eksempel, hvor den procentdel af bruttonationalproduktet, der anvendes til infrastruktur, er større end det nationale gennemsnit.
Men mit spørgsmål til Rådet er følgende: Har Rådet til hensigt at presse medlemsstater, der har en lavere gennemførelsesprocent for strukturfondsmidler end det europæiske gennemsnit, til at anvende midlerne bedre og forhindre, at sneboldeffekten gentages?

Sasi
Hr. formand, fordi det er Kommissionen, som fører tilsyn med denne sag, er det mest hensigtsmæssigt at overlade pressionsmidlerne til Kommissionen, og Rådet anser det ikke for hensigtsmæssigt at gribe ind i denne sag. I øvrigt mener jeg, at denne diskussion lige så godt kan føres i det spanske parlament.

Formanden
Hr. Nogueira har bedt om ordet, fordi han har en bemærkning til forretningsordenen. Men egentlig er der ingen uorden. Alt går fint, og de kan korrespondere skriftligt med hr. Sasi, som jeg er sikker på er meget venlig.
Hr. Nogueira, De får alligevel ordet for en bemærkning til forretningsordenen, men det skal virkelig dreje sig om orden. Foregå nu ikke med et dårligt eksempel, hr. Nogueira.

Nogueira Román
Hr. formand, mit indlæg drejer sig om en forfatningsstridig bemærkning, som et medlem af det spanske folkeparti Partido Popular netop har fremført, for jeg minder Dem om, at mit land i den spanske forfatning omtales som en "nationalitet". Jeg beder derfor om, at den spanske forfatning overholdes.

Formanden
Hr. Nogueira, mine damer og herrer, jeg sagde allerede i går til Dem, at eftersom vi befinder os i et halvår med finsk formandskab, vil jeg handle med objektivitet i disse stridigheder, som var jeg en finsk formand. Jeg holder fast ved denne beslutning. Dette er ikke en debat om nationaliteter og regioner i det spanske parlament. Jeg mener, at når der tales om regioner, henviser vi til europæiske regioner. Herudover har jeg ingen mening om noget.

Maj Britt Theorin
Spørgsmål nr. 3 af (H-0471/99):
Om: Kvinders rettigheder og ligestilling Amsterdam-traktaten foreskriver i artikel 3, stk. 2, at ligestilling skal afspejles på alle politiske områder. For at realisere dette er det nødvendigt, at der afsættes særskilte bevillinger til et femte handlingsprogram, samt at der formuleres konkrete og målelige ligestillingsmålsætninger. Målsætningerne kan f.eks. formuleres ved at måle den kvindelige andel af arbejdsstyrken og de ledige samt ved at vurdere, hvorledes ligelønsdirektivet opfyldes, og måle kvindernes andel i de besluttende organer. De tre bedste lande bør herefter udvælges som mål, medlemsstaterne skal opnå gennem handlingsprogrammerne.
Hvad agter Rådet at foretage sig for at fremme vedtagelsen af et femte handlingsprogram med tilstrækkelige bevillinger og en fast tidsplan, og hvilke foranstaltninger agter Rådet at vedtage for at få fastlagt konkrete og målelige ligestillingsmålsætninger?

Sasi
Rådet erkender, ligesom Europa-Parlamentet, for det første, at ligestillingspolitikken fortsat er yderst vigtig, for det andet, at handlingsprogrammet udgør EU's vigtigste instrument til at opfylde de forpligtelser, som blev vedtaget i Peking-konferencens handlingsprogram, og endelig, at en vellykket gennemførelse bedst opnås gennem integration af et ligestillingsperspektiv i al politik.
Der er skelet til, at Rådet under det finske formandskab ventes at vedtage konklusioner for at opnå dette, og at Rådet bifalder Kommissionens hensigt om så snart som muligt at fremsætte et forslag til et nyt handlingsprogram for at fremme ligestillingen mellem kvinder og mænd for at garantere, at det kan anvendes, når det nuværende handlingsprogram udløber.
Desuden planlægger Rådet indikatorer og benchmarking til opfølgning af Peking-konferencens handlingsprogram. Det finske formandskab har forberedt den første rapport om kvinders deltagelse i beslutningsprocessen. Finland har foreslået, at Rådet erklærer sin hensigt om at fortsætte udviklingen af indikatorer og benchmarking under de kommende formandskaber på andre kritiske områder, som er fastslået i Peking-konferencens handlingsprogram, og om at påtage sig at undersøge fremskridtene i de emner, der diskuteres, regelmæssigt.

Theorin
Tak for svaret. Jeg vil gerne sige, at jeg bifalder svaret om, at De klart understreger, at der bliver et femte handlingsprogram. Der er dog et lille men, nemlig tilstrækkelige bevillinger. Derfor håber jeg, at Rådet sørger for, at der bliver det, da man ikke kan gennemføre noget uden penge, og sørger for, at der bliver en fast tidsplan.
Integration i al politik er meget vigtig for ligestillingen, men det er også nødvendigt at have en dobbelt plan, nemlig særskilte, målrettede foranstaltninger. Det er vigtigt, at man opstiller nogle konkrete mål for, hvad man vil opnå. Derfor vil jeg på ny spørge: På hvilken måde er De fra Rådets side parat til at fastlægge konkrete og målelige ligestillingsmålsætninger for den kommende femårs periode?

Sasi
Når det handler om budgetfinansiering, kan man konstatere, at spørgsmålet er stillet for tidligt, da Kommissionen endnu ikke har fremsat sit forslag. Derfor kan Rådet endnu ikke tage stilling til dette spørgsmål.

Martin, David
Rådet kunne naturligvis indikere, hvad dets svar ville være, hvis Kommissionen skulle fremsætte et sådant forslag til finansiering. Mit spørgsmål til Rådet er dog: Mener Rådet ikke, at de europæiske institutioner i sig selv har et ansvar for at føre an i spørgsmålet om ligestilling, og er Rådet glad for den eksisterende personalekvalitet i institutionerne? Selvom hr. Prodi har iværksat reformer, forekommer det mig, at kvinder stadig er særdeles underrepræsenteret i hierarkiet i både Rådet, Kommissionen og helt ærligt også her i Parlamentet.

Sasi
Jeg vil sige, at vi bifalder kommissionsformand Prodis forslag om at efterstræbe større kompetence hos Kommissionens medlemmer. Også fra Rådets side er det vores mål, at der ved alle valg af personer i allerhøjeste grad skal tages hensyn til kompetencen. Vi ønsker og håber, at dette vil føre til, at andelen af kvinder på forskellige poster øges i den nærmeste fremtid.

Formanden


Anneli Hulthén
Spørgsmål nr. 4 af (H-0473/99):
Om: Ensartet indberetning af narkotikastatistikker Lissaboninstituttet er bl.a. ansvarligt for at samle medlemsstaternes narkotikastatistikker, hvilket giver mulighed for at se udviklingen i narkotikamisbruget i EU samt at sammenligne medlemsstaternes statistikker. Desværre findes der mange fejl, som skyldes, at der ikke anvendes en ensartet indberetningsmetode.
Vil Rådet sørge for, at der indføres en ensartet indberetningsmetode, og/eller mener Rådet at der kan foretages andre forbedringer med henblik på at gøre systemet mere anvendeligt?

Sasi
Rådet ved udmærket godt, at det er vigtigt at have adgang til præcise og sammenlignelige statistiske oplysninger for at kunne bedømme narkotikamisbrugets omfang og natur samt udviklingen i den narkotikarelaterede kriminalitet og for at kunne analysere de indførte metoders effektivitet og succes.
I den forbindelse bør det understreges, at alle medlemslandene fremover vil få adgang til sådanne statistikker. Det står imidlertid også klart, at det ikke er tilstrækkeligt at udveksle nationale statistikker, hvis man vil indføre en europæisk metode, men derimod skal man også garantere, at de definitioner, som den er baseret på, er sammenlignelige.
Det arbejde, som allerede er påbegyndt på dette område, har imidlertid vist, at der er væsentlige forskelle i de nationale systemer til statistikindsamling. Medlemslandene anvender en række forskellige indikatorer til at beskrive narkotikamisbrugets forekomst og helbredseffekter samt udviklingen i den narkotikarelaterede kriminalitet på nationalt niveau. Også de definitioner, som danner grundlag for indikatorerne, er af og til meget forskellige. Når det handler om kvantiteten af beslaglagt narkotika, samler nogle medlemslande forskellige sorter af narkotika, mens andre lande fordeler informationerne efter kriterier, som ikke nødvendigvis er de samme fra stat til stat.
De statistiske oplysninger indsamles af forskellige instanser, f.eks. af afdelinger, som er underlagt politiet, toldmyndighederne eller den almindelige anklagemyndighed. Samtidig ligger systemerne til indsamling, registrering, vurdering og overførsel af oplysninger på meget forskellige centraliseringsniveauer. En gradvis harmonisering af de første epidemiologiske indikatorer er også vigtig.
Rådet ved udmærket godt alt dette og finder støtte i sin bekymring i Europa-Parlamentets beslutning af 13. april 1999, i Kommissionens meddelelse om Unionens handlingsplan for narkotikabekæmpelse i perioden 2000-2004 og i meddelelsen fra det europæiske narkotikacenter, EMCDDA, af 17. marts 1999.
EMCDDA har siden sit andet arbejdsprogram for 1998 til 2000 sat sig som sit første mål at indføre fælles indikatorer og udarbejde instrumenter og metoder for at kunne sammenligne indgreb, lovgivningsstrategier og metoder i Unionen samt at oprette en database for eksisterende instrumenter, hvilket skal gøre det lettere at få adgang til og sammenligne informationer.
I marts 1999 gentog EMCDDA sit budskab fra sidste år i forbindelse med et initiativ fra det tyske formandskab om at give en arbejdsgruppe i Rådet til opgave at undersøge, hvilke foranstaltninger der er brug for, for at det skal blive lettere at sammenligne politiets narkotikastatistikker. Der er blevet udarbejdet et detaljeret spørgeskema om statistikker. Medlemslandenes svar vil siden hen udgøre grundlaget for udarbejdelsen af uundværlige fælles standarder for indsamling af oplysninger.
At der er blevet indført hensigtsmæssige strukturer i Rådet, har allerede skabt mulighed for de konklusioner, som jeg henviste til i begyndelsen af mit indlæg, og som handler om, hvor svært det er at sammenligne forskellige nationale systemer. Formandskabet har helt klart til hensigt at støtte disse bestræbelser og at sørge for, at en kvalitativ og kvantitativ merværdi tilføres de registrerede eller kommende succeser i forbindelse med at reducere narkotikahandlen.

Hulthén
Jeg takker ministeren for svaret, hvor han viser, at han er kommet frem til samme resultat, nemlig at det er et problem. Derimod viser han måske ikke helt så klart, hvordan dette problem skal løses. Det handler ikke kun om, at vi indbyrdes skal kunne redegøre for, hvor meget politiet beslaglægger, eller hvad toldmyndighederne gør, men det handler derimod især om statistikkerne over det misbrug, der finder sted blandt unge mennesker i Europa i dag. Det er dem, der er mest interessante, da vi dér kan se, hvilken tendens der er, hvilken forøgelse der finder sted, hvilke stoffer der bruges. Dermed kan vi også mere effektivt forsøge at administrere Fællesskabets midler for at modvirke et øget narkotikaforbrug. Derfor er statistikkerne vigtige, da de viser tendenserne.
I dag er det jo sådan, at vi til en vis grad faktisk snyder hinanden ved at have forskellige begreber, hvad angår udarbejdelsen af disse statistikker. Derefter samler vi alt sammen i Lissaboninstituttet og sender det rundt i Unionen. Dermed bliver det ikke pålidelige statistikker og måske heller ikke noget pålideligt program, som vi præsenterer. Efter min mening er det også en opgave for Rådet.

Formanden
Fru Hulthén, for at Deres indlæg ikke skal skabe præcedens, må jeg med al respekt gøre Dem opmærksom på, at De har informeret os udmærket, men De har ikke spurgt om noget, og De tog ordet for at stille et tillægsspørgsmål. Hr. Sasi skal svare på et ikkeeksisterende spørgsmål, men han må gerne forsøge, hvis han har lyst.

Sasi
Som jeg sagde i mit svar, er det et faktum, at der er et problem, som vi skal forsøge at løse. Nu har EMCDDA forpligtet sig til at indføre en fælles metode til sammenligning af statistikker. Derefter skal man imidlertid også se på, hvilke ressourcer der er til rådighed. Desuden skal man være meget praktisk, når man efterfølgende forsøger at udvikle denne statistiske metode.

Dupuis
Hr. formand, jeg er lidt forbavset over svaret fra Rådets formandskab, da vi alle er enige om nødvendigheden af statistikker. Europa-Parlamentet har gentaget dette i en beslutning, som rådsformanden gjorde opmærksom på. Det har centeret bedt om mange gange. Der er en gruppe, som arbejder sammen med Retox-netværket, og at dømme efter svaret fra Rådets formandskab ved vi stadig ikke, hvornår vi får disse fælles statistikker.
Jeg synes, det er virkelig vigtigt, eftersom vi har 15 nationale politikker, som er fuldstændig katastrofale på narkoområdet. Det er derfor på høje tid, at de europæiske borgere kan forstå, at forøgelsen af ressourcer til bekæmpelse af narkotika i bogstaveligste forstand svarer til en forøgelse i narkotikaforbruget, og at de førte politikker er en fuldstændig falliterklæring. Jeg vil gerne spørge ministeren om, hvornår vi omsider kan få disse fælles statistikker, som gør det muligt at påvise forbudspolitikkens katastrofale strategi.

Sasi
Lad mig bare kort sige, at det går fremad. Vi har altså truffet foranstaltninger for at komme videre og for at få ensartede statistikker. At give en dato for, hvornår alt er færdigt, er imidlertid ikke muligt endnu.

Formanden


Esko Olavi Seppänen
Spørgsmål nr. 5 af (H-0475/99):
Om: En fælles politik Den finske udenrigsminister talte som repræsentant for formandskabet for Rådet i juli i Strasbourg og udtalte, at det er Finlands målsætning, at "Unionen skal have en fælles vilje, fælles politik og fælles stemme". Indebærer dette, at det militært alliancefrie Finland også er rede til at udarbejde en fælles forsvarspolitik for EU, for at EU ville have en fælles vilje, fælles politik og fælles stemme?

Sasi
Hr. formand, parlamentsmedlem Seppänen er godt klar over, at Det Europæiske Råd i Köln har besluttet, at Unionen deltager fuldt ud i international virksomhed. Unionens stats- og regeringsoverhoveder meddelte, at de også agter at give Den Europæiske Union de nødvendige instrumenter og færdigheder til at varetage de opgaver, som knytter sig til den fælleseuropæiske sikkerheds- og forsvarspolitik. Ved Det Europæiske Råd i Köln blev Unionens færdigheder med hensyn til forebyggelse af konflikter og krisestyring behandlet. I forbindelse med den internationale krisestyring blev der netop henvist til de troværdige militære evner.
I Det Europæiske Råd blev det også pointeret, at udviklingen af Unionens krisestyringsevner kan forbedre Unionens forudsætninger for at deltage i forebyggelse af international fred og sikkerhed i overensstemmelse med principperne i FN's grundbog. Foranstaltningerne inden for krisestyring harmonerer fuldt ud med nogle medlemsstaters neutralitet eller alliancefrihed. I erklæringen fra Det Europæiske Råd i Köln konstateres det udtrykkeligt, at der ikke gribes ind over for medlemsstaternes forskellige status med hensyn til garantier for kollektivt forsvar.

Seppänen
Hr. formand, repræsentanterne for formandslandet har ved forskellige lejligheder foreslået, at man bør tage flertalsafgørelser i brug også inden for fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og efter Köln åbenbart også på området med fælles forsvarspolitik.
Jeg spørger den ærede minister, hvorledes formandslandet forbereder iværksættelsen af flertalsafgørelser i øjeblikket på områderne udenrigs- og sikkerhedspolitik?

Sasi
Hr. formand, som formandsstat har Finland forberedt beslutningstagningen med flertalsafgørelser på den måde, at vi har sendt medlemsstaterne en forespørgsel om, på hvilke områder de er parate til at træffe flere flertalsafgørelser. Sagen er stadig under udarbejdelse, og det er umuligt at sige endnu, om den vil strække sig til udenrigs- og sikkerhedspolitik, men hvis vi kigger lidt på historien for udarbejdelsen, må man sige, at det at tage bindende beslutninger ud fra majoritetsprincippet, f.eks. om forsvarsmæssige spørgsmål, ikke er særligt sandsynligt, i hvert fald ikke særligt hurtigt.

Formanden


Carmen Cerdeira Morterero
Spørgsmål nr. 6 af (H-0477/99):
Om: Overfald på homoseksuelle Der har i den senere tid været en eskalering i overfaldene på homoseksuelle miljøer i hele Europa som f.eks. attentaterne på to etablissementer for bøsser, et i Gijón og et i London, hvor flere personer omkom. Disse overfald er særligt alvorlige inden for et område som Den Europæiske Union, hvor respekten for menneskerettighederne er et fundamentalt spørgsmål, og ikke mindst i øjeblikket, hvor man er i færd med at udarbejde et europæisk charter for grundlæggende rettigheder.
Ifølge den nye artikel 13 i Amsterdam-traktaten har Rådet mulighed for at træffe hensigtsmæssige foranstaltninger til at bekæmpe forskelsbehandling på grund af (bl.a.) seksuel orientering. Denne form for menneskefjendske attentater og anslag mod den seksuelle frihed kræver en klar og alvorlig reaktion fra Rådets side.
Hvilke foranstaltninger agter Rådet at iværksætte for at forebygge og undgå denne form for aggressioner inden for Den Europæiske Unions område?

Sasi
Hr. formand, Rådet mener, at det er meget vigtigt at beskytte de grundlæggende rettigheder. Som det er fastsat i Den Europæiske Unions traktat, artikel 6, bygger Unionen på medlemsstaternes fælles principper om frihed, demokrati og respekten for menneskerettigheder og de grundlæggende frihedsrettigheder samt retsstatsprincippet. I den samme artikel bestemmes det, at Unionen skal respektere de grundlæggende rettigheder som generelle principper for fællesskabsretten. I forbindelse med Amsterdam-traktatens ikrafttræden 1. maj sidste år blev beføjelserne i EF's grundtraktats nye artikel 13 overdraget til Rådet, som inden for rammerne af Fællesskabets beføjelser skal foretage aktioner med henblik på at bekæmpe al form for forskelsbehandling, bl.a. diskriminering på grund af seksuel orientering, i den udstrækning at det imidlertid ikke hindrer håndhævelsen af traktatens andre bestemmelser.
Bestemmelserne forudsætter et forslag fra Kommissionen og en høring i Europa-Parlamentet, for at Rådet kan tage en lovlig beslutning. Rådet kan konstatere, at der hidtil ikke fra Kommissionen er kommet noget forslag, som skal baseres på ovennævnte artikel 13. Rådet minder for en sikkerheds skyld om, at hindring af angreb og attentater, som det ærede medlem af Parlamentet mener, hører under medlemsstaternes suveræne beføjelser. De er alene ansvarlige for opretholdelse af almen orden og beskyttelse af personer og ejendom.

Cerdeira Morterero
Med mit indlæg her i Parlamentet ønsker jeg at henlede Rådets opmærksomhed på et meget alvorligt emne. Inden for Den Europæiske Unions område, vores område, er der ved at opstå en række holdninger og adfærdsmønstre, som ikke er spor tolerante, men snarere fascistiske, imod homoseksuelle.
Europa har altid været førende inden for beskyttelsen af menneskerettigheder, sameksistens og tolerance, og dette har gjort vores område til det mest avancerede rent socialt, og vi kan ikke tillade os at gå baglæns i forhold til disse landvindinger, således som De sagde, inden for frihed, tolerance og sameksistens. Vi bør fordømme selv de mindste symptomer på en ændring af disse klart europæiske værdier. Vi bør være bekymrede for disse hændelser og reagere, så vi får udslettet ethvert overgreb mod personer, hvad enten det er på grund af moralsk, religiøs, ideologisk eller seksuel overbevisning.
Når dette er sagt, og i betragtning af at vi befinder os i et historisk øjeblik i opbygningen af Europa med dannelse af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, at vi står over for en forhandling om et charter for grundlæggende rettigheder og i betragtning af de beføjelser, som Rådet har i henhold til traktaterne til at gennemføre aktioner, der sikrer disse rettigheder for europæiske borgere, vil jeg gerne kende Rådets holdning til indholdet af dette charter for grundlæggende rettigheder med hensyn til beskyttelse af den seksuelle frihed og det frie seksuelle valg mere end seksuel orientering.

Sasi
Hr. formand, at respektere menneskerettigheder og vise tolerance er Unionens grundlæggende værdier, vesteuropæiske grundværdier. I den henseende skal vi alle arbejde hårdt, så vi i alle medlemsstater kan skabe en atmosfære, hvor man forholder sig bl.a. til de seksuelle minoriteter med respekt og estime.
Hvad angår statutter, kan man i nogen grad påvirke udviklingen ved hjælp af statutter, men også i dette tilfælde er der mere tale om holdninger. Holdninger kan også påvirkes gennem kultur- og socialpolitisk virksomhed. Det skal siges, at alle sektorer i samfundet skal forsøge at medvirke til, at atmosfæren i alle europæiske stater skal være så tolerant som muligt.

Cashman
Mange tak. Jeg tror ikke, De læste spørgsmålet - der stod, hvilke foranstaltninger agter Rådet at iværksætte? Vi ved godt, hvad der skal gøres, men det er ingen nytte til at stå der og sige, at før Kommissionen handler, eller før Parlamentet handler, så sker der ingenting. En sådan mangel på handling bifalder faktisk overfaldene på mindretal. Jeg giver Dem derfor endnu en mulighed for at svare: Vil Rådet høre medlemsstaterne for at fastslå, hvilke stater der har en diskriminerende lovgivning mod lesbiske og bøsser, som ikke giver lige rettigheder, lige rettigheder til lesbiske og bøsser, og som ikke yder lesbiske og bøsser lige beskyttelse i henhold til loven? Først når vi har fastslået dette, kan vi begynde processen med at gennemføre Amsterdam-traktatens artikel 13. Snakken må stoppe. Undskyldningerne må stoppe. Vi må handle og handle hurtigt, hvis ikke Parlamentet og samtlige dets institutioner skal miste agtelse.

Sasi
Hr. formand, jeg vil sige, at basislovgivningen hos os faktisk er i orden, idet alle medlemsstater i Den Europæiske Union har underskrevet Europarådets menneskerettighedsaftale. Denne aftale er yderst værdifuld med hensyn til medborgerrettigheder, menneskerettigheder og tolerance. Vi har også unionstraktatens artikel 13, som man kan hensive til i disse spørgsmål, men i konkrete tilfælde skal det bemærkes, at Unionen ikke har egne politistyrker, men at det navnligt er de nationale regeringer og deres underordnede politistyrker, som står for borgernes sikkerhed i hvert land. Man kan nok foretage redegørelser om situationen i de forskellige medlemsstater, men efter min mening har hver medlemsstat og dens politiske beslutningstagere alligevel selv absolut det primære ansvar i denne sag.

Rübig
Hr. formand, vold og kriminalitet skal selvfølgelig bekæmpes med yderste strenghed og konsekvens. Vi har alle erfaringer med, at vi hele tiden oplever overfald i Bruxelles inden for Parlamentets synsvidde, og at kriminalitet står på dagsordenen dér. Der findes i virkeligheden ingen sammenlignelige statistikker i Europa. Hvis man spørger Eurostat, får man de forskelligste værdier. Jeg mener, at vi har brug for nogle standarder i bedømmelsen af kriminalitet, og at vi har brug for sammenlignelige statistikker. Jeg opfordrede også i sidste legislaturperiode Rådet til at tage sig konsekvent af sikkerheden for de ansatte og befolkningen i Bruxelles, og jeg vil heller ikke forsømme denne lejlighed til at anmode Rådet om at tage et sikkerhedsinitiativ, hvad angår Bruxelles og kriminaliteten i byerne.

Formanden
Jeg må sige til Dem, hr. Rübig, at jeg gav Dem ordet, for at De kunne stille et tillægsspørgsmål.

Rübig
Jeg har spurgt formanden for Rådet helt konkret, om han er parat til at sørge for sammenlignelige statistikker på dette område. Mit spørgsmål lød: Vil Rådet forsøge at få sammenlignelige statistikker?

Sasi
Hr. formand, jeg vil give det svar på spørgsmålet fra det ærede medlem af Parlamentet, at statistikken i sig selv sikkert er gavnlig, men spørgsmålet er i den grad universelt, at hvis spørgeren kan præcisere, hvilken form for statistik der ønskes, kan jeg senere tage stilling til spørgsmålet. Jeg vil dog sige, at det i høj grad gælder holdninger, og i et samfund, hvor modsætningerne er meget kraftige, tilspidses holdninger selvfølgelig også ofte. Det drejer sig mest om, hvilken ånd der hersker i samfundet. Med hensyn til vold i almindelighed arrangeres Unionens topmøde i Tampere om godt en uge, og i forbindelse med mødet er det hensigten også at drøfte de instrumenter, hvormed kriminalitet og også volden i Unionen generelt kan forebygges.

Formanden
Hr. Dupuis har bedt om ordet, da han har et spørgsmål vedrørende forretningsordenen.

Dupuis
Hr. formand, hr. Rübigs spørgsmål havde intet at gøre med det spørgsmål, der var på dagsordenen. Det var måske et meget interessant spørgsmål for ham, men i så fald må han indgive et spørgsmål lige som alle andre medlemmer af Parlamentet.

Formanden
Det er ikke tidspunktet til igen at bebrejde hr. Rübig. Jeg har gjort opmærksom på, at der skal stilles relevante tillægsspørgsmål. Endvidere er det hensigtsmæssigt, at kun én person leder mødet. Hvis der er flere formænd, vil det tage længere tid.

Ole Krarup
Spørgsmål nr. 7 af (H-0480/99):
Om: Danmarks andel i ECB's kapital Kan Rådet fastsætte, hvor stor Danmarks procentvise og beløbsmæssige andel i ECB=s egenkapital skal være, såfremt Danmark ønsker fuld deltagelse i ØMU=en?

Sasi
Hr. formand, ifølge Den Europæiske Centralbanks grundstatut, artikel 28, er ECB's egenkapital på EUR 5 milliarder. Ifølge påtegning om fordelingsprincippet for ECB's kapital fastsat i grundstatutten, artikel 29, punkt 1, er den danske bankandel af ECB's egenkapital på 1,6709%. De medlemsstater, som ikke er med i Euroområdet, betaler ifølge ESCB's grundstatut, artikel 48, kun den andel, som minimumsprocenten af kapitalandelen viser, for deltagelse i ECB's aktivitetsomkostninger, hvis ECB's styrelsesråd beslutter så. I medfør af den omtalte artikel skal bankerne uden for Euroområdet for ECB's aktivitetsomkostninger betale en andel, som var på 5% af deres påtegnede andel af egenkapitalen. I det danske tilfælde var beløbet på EUR 4.177.250, hvor der tages hensyn til provenu fra ophør af EMI-funktionen.

Krarup
Jeg takker for svaret og vil gerne stille et tillægsspørgsmål. Det er jo sådan, at den uhyre magt, som Den Europæiske Centralbank har til at gribe ind over de nationale økonomiske institutioner og nationalbankerne, er pakket ind i et ret kryptisk æskesystem. Jeg kender godt artikel 28 i statutten. Hertil kommer jo artikel 30, som bestemmer, at indskuddet kan forhøjes med valutareserverne til det tidobbelte, altså 50 mia , og derudover findes der i artikel 30, punkt 4, en bestemmelse om, at ECB kan indkalde valutareserver, også ud over det maksimum, der er fastsat på 50 mia . Det bliver et meget stort beløb, hvad enten det drejer sig om Danmark eller andre lande, og dette maksimum kan vel at mærke fastsættes ved en flertalsafgørelse i Rådet på grundlag af en indstilling fra Styrelsesrådet, som ligeledes træffer flertalsafgørelse, idet hvert enkelt land har den stemmevægt, som dets indskud berettiger til. Mit spørgsmål er: Findes der grænser?

Sasi
Hr. formand, efter min opfattelse - selvom jeg bliver nødt til at sige, at der var meget lidt tid til juridiske undersøgelser - er det Den Europæiske Centralbank, som træffer beslutning desangående.

Sjöstedt
Jeg vil også takke Rådet for svaret. Jeg har to tillægsspørgsmål. For det første er jeg nysgerrig efter at vide, hvor stor Sveriges andel bliver i procent, hvis vi går med i den fælles valuta. Vi har jo fået besked om Danmark.
For det andet vil jeg bare gerne have, at De bekræfter, at Rådet mod et medlemslands vilje kan øge denne andel, således at landet skal betale mere, det vil sige, at man kan tvinges til at deponere en større del af sine valutareserver hos ECB, og at der ikke findes noget egentligt loft.

Sasi
Jeg må tilstå, at jeg ikke har tilstrækkeligt materiale i dette tilfælde til at kunne svare på parlamentsmedlemmets spørgsmål om Sveriges andel og proceduren i spørgsmålet. Jeg vil gerne vende tilbage med et skriftligt svar.

Formanden


Gorka Knörr Borràs
Spørgsmål nr. 8 af (H-0481/99):
Om: Manglende gennemførelse af forordning 1239/98 om begrænsning og afskaffelse af drivgarn Rådet besluttede på sit møde i Luxembourg i juni 1998 at afskaffe drivgarn inden for tunfiskeri inden den 1. januar 2002, samt med forordning 1239/98 at reducere flåden med mindst 40% inden 1998; der skulle desuden udarbejdes en fortegnelse over fartøjer hvert år.
Hvilke foranstaltninger agter Rådet at iværksætte for at sikre en konsekvent håndhævelse af fællesskabslovgivningen på området på baggrund af den åbenlyse tilsidesættelse af forordningens bestemmelser, forsinkelserne i forbindelse med fremsendelsen af de pågældende fortegnelser, stigningen i antallet af fartøjer der benytter denne form for fiskeri, den negative indvirkning på tunfiskeriet og på det marine økosystem, de alvorlige økonomiske tab der påføres fiskerne i den nordøstlige del af Biscayabugten, samt EU=s passivitet over for indstillingerne fra Den Internationale Kommission om Bevarelse af Tunfiskebestanden i Atlanterhavet (ICCAT) vedrørende overfiskning af den pågældende fiskeart?
Agter Rådet at kræve, at Kommissionen optager ICCAT=s henstillinger i fællesskabslovgivningen?

Sasi
Hr. formand, Rådet vil først bringe i erindring, at det er blevet pålagt Kommissionen at kontrollere, om medlemsstaterne overholder Fællesskabets lovgivning. Dette gælder også tilsynsforanstaltninger, som medlemsstaterne skal gennemføre inden for rammerne af den fælles fiskeripolitik. Rådet kender ikke til mangeler med henblik på håndhævelsen af Rådets forordning 1239/98. Rådet har hidtil ikke modtaget noget forslag om iværksættelse af de ICCAT-indstillinger, som gælder for begrænsning af tunfiskefangster.

Knörr Borràs
Det eneste, jeg gerne vil sige til formanden for Rådet, er, at dette rent faktisk hører under Kommissionens kompetenceområde, men dette spørgsmål er blevet stillet til Kommissionen, som i går ikke kunne svare mig, og jeg har stadig ikke fået noget svar.
Der er åbenlys tilsidesættelse af bestemmelserne, der er forsinkelser på over fire måneder i forbindelse med fremsendelse af fortegnelser, der er flere fartøjer end tidligere - mellem 57% og 63%, flest i Irland og England - selvom der burde være færre, der er negativ indvirkning på økosystemet, folk er påført økonomiske tab, og ICCAT's henstillinger er ikke blevet optaget.
Derfor spørger jeg Dem endnu en gang: Hvor mange flere oplysninger skal vi give Kommissionen og Rådet, før de en gang for alle træffer foranstaltninger til at forhindre, at dette fortsat finder sted?

Sasi
Hr. formand, vi modtager gerne informationer. Hvis vi modtager dem, formidler vi dem videre til Kommissionen, så Kommissionen kan påbegynde de nødvendige foranstaltninger.

Miguélez Ramos
Hr. formand for Rådet, vi er alle enige i, at kontrol er et væsentligt element til at sikre et bæredygtigt fiskeri.
I tråd hermed vedtog Rådet, ikke Kommissionen, hr. formand, i 1998 med hensyn til bevarelse af ressourcer en beslutning vedrørende den progressive afskaffelse af drivgarn, også kaldet "bundsat" garn.
Jeg vil gerne spørge Rådet, og ikke Kommissionen, hvordan det generelt vurderer udviklingen af denne kampagne, om det er sandt, at i år har været et godt år for tunen, og om man derfor har undgået konflikter mellem de forskellige flåder, der fisker i Biscayen, hvilket antal fartøjer hvert land har reduceret flåden med som følge af moratoriet, og om denne metode har vist sig effektiv til at standse presset på tunbestanden.
Til sidst, hr. formand for Rådet, vil jeg spørge Dem, om den kendsgerning, at et antal - og De kan fortælle mig, hvor mange - europæiske skibe har udskiftet drivgarnene med andre højtydende fangstredskaber, betyder større beskyttelse af tunfiskeriet, eller om man tværtimod ser den modsatte virkning af det, vi ønskede, altså en stigning i presset på tunfiskebestanden.

Sasi
Hr. formand, desværre er jeg nødt til at konstatere, at jeg ærlig talt ikke kan svare på disse spørgsmål. Rådet råder ikke over denne statistik. Disse statistiske oplysninger er i anvendelse hos Kommissionen, og jeg beder det pågældende parlamentsmedlem om at henvende sig til Kommissionen, som kan give de nødvendige oplysninger.

Seppänen
Hr. formand, drivgarn anvendes også i Østersøen, og de fører til rovfiskeri af laks. Jeg spørger Rådets repræsentant - hvis han ikke har kendskab til nedgangen i tunfiskefangster - om han har kendskab til naturlaksenes mislykkede gydning i Torneelven mellem Finland og Sverige i løbet af det seneste år, og om Rådets repræsentant også vil påpege over for Kommissionens repræsentant, at drivgarnfiskeriet bør begrænses også i Østersøen og ikke kun på det nu nævnte tunfiskeområde.

Sasi
Hr. formand, jeg har den opfattelse, at drivgarnfiskeriet i Østersøen er begrænset, men for den sags vedkommende bliver jeg nødt til at henvende mig til formanden for Rådet (landbrug), minister Hemilä, og formidle disse spørgsmål og oplysninger videre til ham.

Formanden
Jeg tror, at vi i nogle tilfælde må viderebringe et spørgsmål til de nationale parlamenter.

María Izquierdo Rojo
Spørgsmål nr. 9 af (H-0484/99):
Om: Folkeafstemning om national forsoning i Algeriet Hvordan vurderer Rådet folkeafstemningen om loven om national forsoning, der blev afholdt i Algeriet den 16. september 1999? Hvilke foranstaltninger og aktioner vil EU iværksætte i forbindelse med denne middelhavspartner i løbet af de kommende måneder?

Sasi
Hr. formand, efter folkeafstemningen om national forsoning, der blev afholdt den 16. september 1999, fremkom det finske formandskab på Den Europæiske Unions vegne med en udtalelse, som samtidig er et fyldestgørende svar på spørgsmålet fra parlamentsmedlemmet.

Izquierdo Rojo
Hr. formand for Rådet, jeg troede, at vi stod over for et spørgsmål, hvor Rådet endelig kunne brillere, for dette er et emne, der har stor interesse for europæisk udenrigspolitik på nuværende tidspunkt - den nylige folkeafstemning - med en partner som Algeriet, et land, der er af stor betydning i Middelhavsområdet og i vores forbindelser.
Som svar giver Rådet mig derimod en søforklaring og henviser mig til, jeg ved ikke, hvad for et dokument.
Dette er Parlamentets spørgetid. Jeg beder venligst formanden for Rådet om at tale tydeligt og med ord, som jeg kan forstå, og som ikke er bureaukratiske, og om at han vurderer, hvilken betydning Rådet tillægger folkeafstemningen om national forsoning, der nyligt er afholdt i Algeriet.
Lad os venligst tale med ord, som borgerne og jeg kan forstå.

Sasi
Hr. formand, det er måske bedst, at jeg læser de væsentlige punkter i udtalelsen op: "Den Europæiske Union er tilfreds med resultatet af folkeafstemningen afholdt i Algeriet den 16. september. Algeriets befolkning udtrykte ved afstemningen sin tilslutning til præsident Bouteflikas plan om national forsoning og fred. Den Europæiske Union håber, at Algeriet endelig bliver fri for vold, som dets befolkning har måttet lide under i årevis, og påbegynder den nationale genopbygning, hvorved en politisk stabilitet, som er en forudsætning for økonomisk og social fremgang, kan indføres. Den Europæiske Union verificerer, at den er parat til at støtte og fremme den algeriske fornyelsesproces, specielt gennem Euro-Middelhavssamarbejdet, som bl.a. omfatter genoptagelsen af forhandlingerne vedrørende Euro-Middelhavsassociationsaftalen. Unionen mener, at det er meget vigtigt, at den påbegyndte dialog med Algeriet fortsætter, og konstaterer med tilfredshed, at der arrangeres et møde på ministerplan med EU-trojkaen den 3. november i Algeriet."
Jeg vil gerne sige, som også spørgeren sagde, at Algeriet er en meget vigtigt stat for Unionen, og vi anser det for positivt, at folkeafstemningen kunne gennemføres. Vi er tilfredse med dens resultat, og vi håber, at den fredelige udvikling i Algeriet i fremtiden kan fortsætte og blive forstærket.

Formanden


Bernd Posselt
Spørgsmål nr. 10 af (H-0488/99):
Om: Aftale med Kroatien Hvor langt er man nået i forberedelserne med henblik på indgåelse af en handels- og samarbejdsaftale med Kroatien og frigivelse af Phare-bevillingerne?

Sasi
Hr. formand, som det ærede medlem af Parlamentet godt ved, efterleves den regionale fremgangsmåde, som anvendes af Den Europæiske Union ved interessebehandling af samhandel samt bevilling af Phare-bidrag lige som ved aftaleforhold med sydøsteuropæiske lande. De pågældende lande kender de kriterier, som de skal opfylde, samt de områder, hvor Unionen ønsker at se fremgang. Rådet foretager regelmæssige situationsvurderinger om fremskridt, som er nået ved opfyldelsen af kriterierne til den regionale fremgangsmåde.
I forbindelse med den seneste vurdering den 21. juni 1999 konstaterede Rådet, at den politiske dialog mellem Kroatiens regering og oppositionen er blevet bedre i løbet af de seneste seks måneder. Rådet syntes alligevel, at fremgangen har været utilstrækkelig med hensyn til udvikling af demokrati, menneskerettigheder og retsvæsenets uafhængighed, i særdeleshed hvad angår magtfordelingen og minoriteternes tilbagevenden. Rådet mente også, at regeringen ikke har påbegyndt hensigtsmæssige informationskampagner vedrørende rettighederne for de personer, som ønsker at vende tilbage. På baggrund af sine vurderinger besluttede Rådet, at den ensidige interessebehandling stadig anvendes for Kroatiens vedkommende. Rådet konstaterede, at hvad angår udviklingen af demokratiet, var der behov for fremgang, bl.a. med hensyn til reformering af medier, valgreformering og tilbagevenden af flygtningene. Det bemærkede dog visse positive punkter i valg- og medieanliggenderne.
Rådet formodede, at hvis den nuværende udvikling på disse områder fortsætter, byder der sig snart en mulighed for Kroatien for at drage nytte af Phare-programmet. Om aftaleforhold konstaterede Rådet, at en åbning af forhandlinger om stabilitets- og associeringsaftalen, som er en ny slags tovejsaftale, som Unionen tilbyder lande i Sydøsteuropa, behandles på basis af Kommissionens rapport, når Kroatien har opfyldt de behørige betingelser. Rådet agter at behandle landets kandidatur næste gang i november i år.

Posselt
Hr. formand, jeg vil gerne fortsætte en diskussion, jeg havde med hr. Verheugen i spørgetiden før valget til Europa-Parlamentet, og jeg vil gerne sige, at Kroatien selvfølgelig kan forbedre mange ting. Men mange fordrevne er vendt tilbage, og demokratiet er inde i en kraftig udvikling. Derfor vil jeg gerne spørge Dem, hvorfor Rusland får et Tacis-program nøjagtig som Ukraine, og hvorfor stater som Albanien, hvor der er mange problemer, har en handels- og samarbejdsaftale. Hvorfor stilles der strengere krav til Kroatien - det er det, jeg frygter - end til noget andet land? Phare-programmet og handels- og samarbejdsaftalen er jo starten på et lands tiltrædelse og skal reformere og åbne landet. Mit spørgsmål lyder: Vil De langt om længe tage dette skridt?

Sasi
Hr. formand, jeg vil gerne sige, at de samme kriterier håndhæves over for alle lande. Og hvad angår Kroatien, er en positiv udvikling virkelig på vej, og vi tror på, at også vedrørende Phare-programmets budgetsmidler kan der forhåbentlig ganske snart gøres fremskridt.

Formanden
Spørgsmål nr. 11 af hr. Deva bortfalder, da det er opført på dagsordenen for indeværende mødeperiode. Hr. Deva er blevet oplyst herom skriftligt.

Pierre Schori
Spørgsmål nr. 12 af (H-0497/99):
Om: Front Nationals nationale udrensning I den sydfranske by Orange har Front National gennemført en kulturel udrensning (épuration culturelle) på byens bibliotek ved at bandlyse litteratur, som efter partiets opfattelse er uren. I en slags angst for viden om både fortiden og fremtiden er bøger som "Antikkens Egypten" og "EU på tærsklen til det 21. århundrede" blevet fjernet.
Dette overgreb er et angreb på det frie ord og borgernes ubegrænsede ret til kultur, som savner sin lige inden for EU og i den demokratiske verden i øvrigt.
Hvilke foranstaltninger agter Rådets formandskab at træffe for at modarbejde denne form for kulturel udrensning og for at styrke bibliotekernes rolle for demokratiet og oplysningen?

Sasi
Rådet lægger meget stor vægt på beskyttelsen af de grundlæggende rettigheder. I henhold til EU-traktatens artikel 6 bygger Unionen på et antal principper, der er fælles for medlemslandene, nemlig principperne om frihed, demokrati og respekt for menneskerettigheder og de grundlæggende frihedsrettigheder samt retsstatsprincippet. I samme artikel står der, at de grundlæggende rettigheder skal respekteres af Unionen som generelle principper for fællesskabsretten. Det bør imidlertid bemærkes, at de omstændigheder, som parlamentsmedlemmet har taget op i sit spørgsmål, er et anliggende for medlemslandene.
Når det handler om biblioteker og fremmelse af demokrati og kultur, gør Rådet opmærksom på, at der i EF-traktatens artikel 151 står, at Fællesskabets bestræbelser på at bidrage til kulturel udvikling i medlemslandene med respekt for deres nationale og regionale mangfoldighed skal tilsigte at fremme samarbejdet mellem medlemslandene og efter behov støtte og supplere deres aktiviteter, når der for det første er tale om at forbedre kundskaberne og at udbrede de europæiske befolkningers kultur og historie, for det andet at bevare og beskytte den kulturarv, som har europæisk betydning, for det tredje ikkekommercielt kulturudbytte og for det fjerde kunstneriske og litterære værker også inden for den audiovisuelle sektor.
Derfor vedtog Rådet den 28. juni 1999 sammen med Europa-Parlamentet i henhold til proceduren med fælles beslutningstagning en fælles holdning i forbindelse med vedtagelsen af en beslutning om at indføre et ensartet instrument til finansiering og planlægning af et kulturelt samarbejde. Det hedder Kultur 2000.

Schori
Tak for svaret. Jeg anser det for at være en skamplet på Parlamentet, at vi har repræsentanter her, som står for denne type af ideologisk og intellektuel udrensning. Jeg vil gerne spørge, om Rådet mener, at denne perversion af lokal demokrati er forenelig med Unionens grundlæggende værdier?

Sasi
Hvad angår vores grundlæggende værdier, kan man jo i dette tilfælde sige, at man ikke rigtig har respekteret de rettigheder, som burde gælde i hele Unionen. I sidste ende er det dog altid det enkelte lands sag at garantere, at menneskerettighederne og andre grundlæggende rettigheder respekteres i det pågældende land.

Formanden


Gerard Collins
Spørgsmål nr. 13 af (H-0499/99):
Om: Perifere øområder Vil det finske rådsformandskab i korte træk redegøre for sin politik over for perifere øområder under mål 1 og 2 med hensyn til infrastruktur-, landbrugs- og beskæftigelsespolitik?

Sasi
Hr. formand, tak for sympatien. Ved godkendelsen af det nye reglement for strukturfonde i juni fastlagde Rådet de primære mål i den grundlæggende forordning, de generelle principper og programmeringsprocedurerne for perioden 2000-2006. I forbindelse med forordninger om forskellige fonde bestemte Rådet et sæt regler for hver fond og specielt dens handleområder. Fordi Rådet har pålagt Kommissionen håndhævelsen af reglementet, er Rådet ikke kompetent til at definere underordnede strategier, som bygger på det omhandlede reglement, for områder under mål 1 og 2.

Sasi
Hr. formand, til at begynde med er det nye reglement for strukturfonde godkendt i juni, og der er selvfølgelig i denne forbindelse taget de behørige beslutninger. Hvad angår skærgårdsområderne i almindelighed, kan der siges, at når der i Unionen er talt om tilbageblevne områder, bl.a. i flere konklusioner fra topmøder og også i andre udtalelser, er der specielt skænket netop skærgårdsområderne opmærksomhed.

Formanden


Pat the Cope Gallagher, overtaget af hr. Collins
Spørgsmål nr. 14 af (H-0501/99):
Om: Afgiftsfrit salg Vil Rådet i korte træk redegøre for sin strategi med henblik på at hjælpe irske lufthavne, havne, luftfartsselskaber og passagerskibe i deres bestræbelser på at overvinde indtægtstabet som følge af det afgiftsfrie salgs ophør, og hvorledes agter det at sikre forbrugerne mod højere billetpriser, beskytte og fremme beskæftigelsen og støtte vitale infrastrukturudviklinger, der tidligere blev muliggjort af salg af afgiftsfrie varer?

Sasi
Hr. formand, ifølge Rådets beslutning fra 1992 er det afgiftsfrie salg, som tilbydes rejsende inden for Fællesskabet, ikke forenelig med det indre marked, som ikke skal have afgiftspligtige grænser. Rådet besluttede dog i 1992 midlertidigt at bibeholde situationen for afgiftsfrie forretninger uforandret indtil udgangen af juni 1999.
Rådet mener, at det først og fremmest er medlemsstaternes opgave at mildne både de sociale virkninger på den omhandlede branche og de regionale problemer i grænseområderne, som ophøret af det afgiftsfrie salg foranlediger. Fællesskabets instrumenter, som er tilgængelige for medlemsstaterne, med henblik på behandlingen af eventuelle følger af ophøret af det afgiftsfrie salg er angivet i Kommissionens meddelelse til Rådet af 17. februar 1999.

Collins
Forstår formanden for Rådet, at det afgiftsfrie salgs ophør i modsætning til den generelle holdning i medlemsstaterne har undergravet lufthavnes, luftfartsselskabers og rederiers strategi om at holde priserne på et lavt niveau? Vil Rådet sørge for at stå fast ved afgørelsen vedrørende redegørelsen og anmode Kommissionen om at sikre, at lufthavnene i regioner under mål 1 og overgangsregioner under mål 1 ikke straffes med mistede indtægter som følge af det afgiftsfrie salgs ophør, og som uundgåeligt fører til højere forbrugerpriser, mistet fortjeneste i luftfartsselskaberne, rederierne, havnene og lufthavnene og truer beskæftigelsen i de sektorer og små virksomheder, som har leveret en række varer til de afgiftsfrie butikker?

Sasi
Hr. formand, til at begynde med har jeg personligt lagt mærke til, at de fleste store lufthavne klarer sig ganske godt trods ophøret af det afgiftsfrie salg. Og som jeg konstaterede i mit svar, mener vi, at det først og fremmest er hvert lands egen sag at prøve at mildne de økonomiske konsekvenser og andre problemer, mest beskæftigelsesmæssige problemer, som skyldes ophøret af det afgiftsfrie salg.

Formanden
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 15.

Brian Crowley
Spørgsmål nr. 16 af (H-0505/99):
Om: Nyt EU­program til bekæmpelse af fattigdom Som det er Rådet bekendt, blev der under Maastricht-traktaten ikke gjort fremskridt hen imod vedtagelsen af et nyt program til bekæmpelse af fattigdom.
Agter Rådet nu efter Amsterdam-traktatens ikrafttræden at presse på for et omfattende program til bekæmpelse af fattigdom, og i hvor høj grad vil det støtte en EU-aktion for boliger og hjemløse?

Sasi
Hr. formand, Rådet forholder sig positivt til de nye muligheder for bekæmpelse af social tilsidesættelse, som det fik i henhold til artikel 137, punkt 2, om sociale bestemmelser efter Amsterdam-traktatens ikrafttræden. inden for disse rammer kan Rådet nu gennemføre foranstaltninger til fremme af samarbejdet mellem medlemsstaterne. Følgelig støtter det alle sådanne initiativer med henblik på bekæmpelse af social tilsidesættelse, som sigter mod at forbedre informationer, udvikle udveksling af viden og optimal praksis, fremme innovative fremgangsmåder og evaluere erfaringer.
Fordi de foranstaltninger, som skal besluttes og gennemføres på dette område, er meget delikate, har lovgiverne henlagt området til den fælles beslutningsprocedure, hvorved også Europa-Parlamentet fungerer som lovgiver. Indtil i dag har Rådet ikke modtaget forslag fra Kommissionen vedrørende de i spørgsmålet nævnte specielle problemer.

Crowley
Jeg vil gerne takke ministeren for hans svar. Jeg ved, hvor vanskeligt dette område har været tidligere for Rådet. Der er dog et meget stort flertal i Parlamentet, som går ind for europæisk indblanding, ikke kun i udvekslingen af optimal praksis eller samarbejdsprocedurerne, som vi er enige i, men også i udnyttelsen af nogle af de tidligere programmer, især Poverty I- og Poverty II-programmet og den måde, hvorpå de behandlede problemerne ved hjælp af en bottom-up-metode. Vi har noget tilsvarende i øjeblikket i de europæiske fællesskabsinitiativer, f.eks. Leader-programmet og Urban-programmet, hvor denne bottom-up-metode har været vellykket og løst nogle af de problemer, vi har stået over for.
Jeg vil gerne spørge formanden, om han er villig til at fremsætte et initiativ i Rådet, som opfordrer Kommissionen til at iværksætte et nyt program mod fattigdom, og som udnytter det bedste fra tidligere, men gøre det til et virkeligt program, ikke kun til en udveksling af idéer mellem eksperter eller møder i de eksotiske dele af Unionen.

Sasi
Hr. formand, på foranledning af spørgsmålet må jeg konstatere, at den type af programmer, som der hidtil er gennemført, næppe har nogen betydningsfuld indvirkning på unionsområdet. Derfor synes Rådet, at der skal findes en ny fremgangsmåde til at sørge for dette aspekt.

Formanden


Jonas Sjöstedt
Spørgsmål nr. 17 af (H-0511/99):
Om: Åbne rådsmøder Det finske formandskab har haft den gode målsætning, at en stor del af Rådets møder skal være åbne både for offentligheden og for medierne. Hvordan er det lykkedes formandskabet at gennemføre denne målsætning? Hvor mange af møderne har været helt eller delvis åbne? I de tilfælde hvor formandskabet ikke har kunnet gennemføre sin plan om at have åbne møder, hvilke medlemsstater er det da, der har modsat sig og hindret åbenheden?
Det er et interessant spørgsmål at afslutte mødet med. Jeg giver ordet til hr. Sasi.

Sasi
Rådet har på formandskabets initiativ faktisk godkendt en fuldstændig fortegnelse over spørgsmål, som bør tages op til offentlig debat i dette halvår. Disse spørgsmål er koncentreret om et fælles tema: "Et stærkt og åbent Europa i det nye årtusinde".
Formandskabet har desuden forpligtet sig til at forbedre kvaliteten i de offentlige debatter og at øge den interesse, som de vækker, bl.a. ved at forberede debatterne bedre. Før alle offentlige debatter deler formandskabet derfor et diskussionsoplæg ud med en fortegnelse over spørgsmål til medlemslandene og Kommissionen som udgangspunkt for diskussionerne. Det er for tidligt at foretage en endelig vurdering af denne fremgangsmåde. Når det handler om de offentlige debatter, som allerede har fundet sted i henhold til dette princip, kan man imidlertid konstatere, at starten har været tilfredsstillende.
Hvad angår parlamentsmedlemmets spørgsmål om visse medlemslandes holdning til dette initiativ fra formandskabet, bør det understreges, at det er blevet godkendt enstemmigt i Rådet.

Sjöstedt
Jeg takker Rådet for svaret. Det er jo et ganske udmærket initiativ fra det finske formandskab, der går ud på at skabe større offentlighed i Rådets arbejde. Det er virkelig positivt og på tide. Det er jo en grundlæggende rettighed i demokratiet at kunne få indsigt i det direkte lovgivningsarbejde og på den måde at kunne kræve politisk ansvar.
Har det i noget tilfælde været sådan, at hele rådsmødet, fra start til beslutning, har været offentligt? Eller har det kun handlet om bestemte punkter på dagsordenen? Er De i noget tilfælde under Deres formandskab stødt på indvendinger, som på et rådsmøde har hindret Dem i at have så stor åbenhed, som De har ønsket?

Sasi
Hvad angår det første spørgsmål om, hvorvidt hele mødet har været åbent, er svaret, at det ikke har været tilfældet. Vi har altid haft nogle programpunkter, som er blevet behandlet åbent, men resten af mødet har i hvert fald hidtil været lukket og vil også fremover være lukket under det finske formandskab.
Hvad var det andet spørgsmål?

Sjöstedt
Mit andet spørgsmål var, om det i noget tilfælde har været sådan, at De gerne ville have haft større åbenhed, men at enkelte medlemslande har forhindret dette og nedlagt veto mod at få offentlighed i en eller anden sammenhæng under Deres formandskab?

Sasi
Man kan sige, at praksis har været, at formandskabslandet har truffet en beslutning om, hvilke programpunkter der skal behandles åbent. Så vidt jeg ved, har alle andre lande godkendt dette. Det kan ske, at vi i visse situationer har hørt andre medlemslande, men i princippet har det været formandskabslandets beslutning, som er blevet fulgt. Så vidt jeg ved, er der i det mindste ikke hidtil opstået problemer med andre medlemslande.

Formanden
Hr. Sjöstedt, De ved udmærket, at hr. Sasi har ry for at være en diskret mand. Jeg tror, at han har svaret Dem alt, hvad han kunne, og vi takker hr. Sasi mange gange for den store mentale og fysiske anstrengelse, som han har måttet gøre her til aften. Jeg glæder mig også over, at vi har afsluttet mødet til tiden i god harmoni med Rådet.
Da den tid, der var afsat til spørgetid til Rådet, er udløbet, vil spørgsmål nr. 18-27 blive besvaret skriftligt.
Hermed er spørgetiden afsluttet.
(Mødet hævet kl. 19.30)

