Vaske- og rengøringsmidler
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0105/2003) af Nobilia for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om vaske- og rengøringsmidler (KOM(2002) 485 - C5-0404/2002 - 2002/0216(COD)).

Liikanen
Fru formand, jeg vil først takke Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik og Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi samt i særdeleshed ordførerne hr. Nobilia og hr. Purvis for deres åbne og konstruktive indsats med dette forslag. Arten og antallet af ændringsforslag indikerer, at der er lagt meget energi i undersøgelsen af Kommissionens forslag. I den forbindelse er jeg sikker på, at den offentlige høring, der blev afholdt i februar - og som jeg var så heldig at deltage i - tjente som en nyttig introduktion til de meget tekniske emner, der behandles i dette forslag.
Formålet med Kommissionens forslag kan skitseres ganske kort. Det opsummeres meget præcist i hr. Nobilias betænkning. Der er tale om følgende mål. For det første skal der indføres skrappere metoder til testning af bionedbrydeligheden af overfladeaktive stoffer i vaske- og rengøringsmidler. For det andet skal anvendelsesområdet udvides til at omfatte alle fire typer af overfladeaktive stoffer i stedet for blot de to typer, der i øjeblikket er omfattet. Og for det tredje skal der indføres mærkningskrav til gavn for forbrugeren og miljøet.
De første to foranstaltninger vil i høj grad forbedre beskyttelsen af vandmiljøet mod toksicitet, og den tredje vil også gavne forbrugernes sundhed for så vidt angår allergi. Forslaget samler også al EU-lovgivning om vaske- og rengøringsmidler i en enkelt tekst for at gøre den mere brugervenlig, og det er et vigtigt skridt i retning af en forenkling af EU-lovgivningen.
Ud over at præsentere indholdet af forslaget vil jeg også sige nogle ord om den videre lovgivningsmæssige sammenhæng. Det gør jeg for at forklare, hvorfor visse ting er udeladt af forslaget.
For det første er der tale om, at dette forslag supplerer - ikke erstatter - den horisontale lovgivning om kemikalier, i særdeleshed direktiverne om farlige stoffer og præparater. Vaske- og rengøringsmidler er ikke farlige i henhold til direktivet om farlige stoffer og præparater. Der er behov for at supplere den generelle horisontale lovgivning, ikke fordi vaske- og rengøringsmidler er specielt giftige, men fordi de slippes ud i vandmiljøet i meget store mængder. En lovgivning er berettiget selv for kemiske præparater i lavrisikogruppen, hvis de udgør en trussel mod miljøet i tilstrækkeligt store mængder. Der er behov for en forordning om vaske- og rengøringsmidler for at udfylde denne sektorspecifikke begrænsning i den horisontale lovgivning.
Lovgivningen om vaske- og rengøringsmidler skal derfor omhandle visse konkrete punkter og selvfølgelig primært den biologiske nedbrydning af overfladeaktive stoffer. Det er derfor vigtigt ikke at se forslaget som en endelig holdning til vaske- og rengøringsmidler, men som et instrument til at bringe vaske- og rengøringsmidler ind under den harmoniserede del af det indre marked og som et instrument til at håndtere det tilhørende ansvar.
Dette forslag danner rammerne for behandling af spørgsmål vedrørende vaske- og rengøringsmidler, efterhånden som de opstår. Det er også et værktøj til at holde lovgivningen opdateret i forhold til den tekniske udvikling og den øgede forståelse og interesse for miljøet. Andre spørgsmål vedrørende vaske- og rengøringsmidler, der ikke behandles i forslaget, vil imidlertid blive berørt af den horisontale lovgivning. Under sidste mødeperiode var der f.eks. hr. Lannoyes betænkning om nonylphenol, og det næste punkt på dagsordenen er fru Schörlings betænkning om CMR-stoffer.
Et andet vigtigt element i forslaget er dispensationer for de overfladeaktive stoffer, der består den gamle test for bionedbrydelighed, men som ikke består de nye test. Der kan kun gives dispensationer for overfladeaktive stoffer, hvis en ekstra risikoanalyse kan påvise, at de ikke udgør en risiko for miljøet. Der skal under ingen omstændigheder bevilges dispensation for almindelige vaskemidler. Det gælder kun for særlige erhvervsmæssige eller institutionelle formål, hvor tonnager er opgivet og medtaget ved risikovurderingen.
Den ekstra risikoanalyse skal give de fornødne oplysninger for at muliggøre en ordentlig vurdering af miljørisikoen. Samtidig skal man undgå unødvendige test. I den forbindelse er det kun nødvendigt at foretage toksicitetstestning, hvis en medlemsstat specifikt beder om det i tilfælde, hvor der fortsat er tvivl. Testkravene vurderes således til at være det, der som minimum er nødvendigt for at kunne skabe en pålidelig vurdering, samtidig med at antallet af dyreforsøg minimeres, og de samlede testudgifter begrænses.
Kommissionen mener, at dets forslag repræsenterer en rimelig og passende balance mellem den bæredygtige udviklings økonomiske, sociale og miljømæssige søjle. Det vil give det høje beskyttelsesniveau for miljøet og menneskets sundhed, som kræves ifølge traktaten, og det til en rimelig pris.
Nobilia (UEN)
Fru formand, hr. kommissær, jeg vil ikke bruge min taletid på at give en teknisk redegørelse for det udførte arbejde og dets betydning, for det tror jeg, at De alle sammen er klar over. Det siger jeg bestemt ikke af indbildskhed, men som en anerkendelse af den store indsats, som mine kolleger i Miljøudvalget tydeligvis har gjort, og som ikke mindst kommer til udtryk i de talrige ændringsforslag. Det kan jeg kun takke dem for. Når man ser bort fra den generelle målsætning om at få sine egne idéer medtaget i en betænkning, er der nemlig ingen tvivl om, at det i den sidste ende gælder om at forbedre betænkningen og gøre den mere effektiv i alles fælles interesse. Jeg vil ligeledes gerne takke skyggeordførerne fra alle de politiske grupper for den lydhørhed og velvilje, som de har udvist ved at udarbejde hele otte kompromisændringsforslag for at tage højde for forskellige begreber, målsætninger og forslag.
Efter min egen, beskedne mening har resultatet af det arbejde, som Miljøudvalget har udført, og som Parlamentet nu skal behandle, således en meget bredere opbakning, end man skulle tro på det tidspunkt, hvor Kommissionen forelagde sit forslag for Parlamentet. Jeg vil gerne gentage, at det ikke er noget, jeg siger af indbildskhed, men for at anerkende den indsats, som alle de kolleger har udført, der har beskæftiget sig med denne betænkning.
Man kan selvfølgelig ikke påstå, at betænkningen er udtømmende, når det gælder problematikken i forbindelse med vaske- og rengøringsmidler. Der er flere aspekter, som vi endnu ikke har fokuseret på, og som vi endnu ikke har udtalt os om. Her tænker jeg f.eks. på vores holdning til fosfater og på den holdning, som vi skal fastlægge til de overfladeaktive stoffers anaerobe bionedbrydelighed, eller på de foranstaltninger, der skal træffes med hensyn til bionedbrydeligheden af de andre bestanddele i vaske- og rengøringsmidler. Derfor vil jeg gerne indskyde, at det forekom os alle nødvendigt at fastsætte en frist for, hvornår vi skal anmode Kommissionen om at udtale sig om resten af dette spørgsmål. Man kan dog sige, at vores hovedmålsætning med ændringerne af det pågældende forslag var at gøre teksten og de hermed forbundne instrumenter mere anvendelige, mere funktionelle og mere sammenhængende.
Dette var under alle omstændigheder tankegangen bag vores arbejde, og her vil jeg gerne understrege, at vi foruden bestræbelserne på at opnå en større anvendelighed, funktionalitet og sammenhæng i de foreslåede bestemmelser forfulgte to målsætninger mere. Den første målsætning var en konkret lydhørhed over for de små og mellemstore virksomheder, som ikke mindst gav sig udslag i medtagelsen af en undtagelse, uden at dette dog efter vores mening går ud over den nødvendige stræben efter en stadig større beskyttelse af miljøet, den menneskelige sundhed og dyrevelfærd. Den anden målsætning hænger sammen med det - langt om længe obligatoriske - mærkningssystem og er målsætningen om nogle mere bevidste valg fra forbrugernes side. Dette må dog på ingen måde overskygge det værdifulde arbejde, som forbrugerorganisationerne udfører for at beskytte forbrugerne, men skal tværtimod fremme dette arbejde.
Når det er sagt, vil jeg kort komme tilbage til den kendsgerning, at den pågældende forordning bestemt ikke dækker alle de spørgsmål, der er forbundet med vaske- og rengøringsmidler. Det siger jeg ikke for at kritisere Kommissionens arbejde, men for at fremhæve to andre aspekter, som har været kendetegnende for såvel denne forordning som de tidligere bestemmelser om vaske- og rengøringsmidler. Det første aspekt er det, som jeg var inde på i starten af min tale, nemlig indfaldsvinkelen til problemet. Kommissionens indfaldsvinkel har været præget af en gradvis gennemførelse af lovgivningen. Det andet aspekt, som næsten er en forklaring på det første, er nødvendigheden af at gøre brug af et tredje organ - i det foreliggende tilfælde et videnskabeligt udvalg - for at implementere lovgivningen.
Under vores arbejde med at ændre den pågældende forordning har vi bestræbt os på at vurdere de opgaver, der pålægges dette udvalg, og på at lade de opgaver, som i højere grad er politiske end tekniske, blive forelagt for Parlamentet, så det kan behandle dem og stemme om dem. Ordføreren og skyggeordførerne har i øvrigt også samarbejdet om at nå denne målsætning. Eftersom der således både er tekniske og politiske aspekter - sådan som det er tilfældet - og eftersom Miljøudvalgets arbejde var givtigt og fik en bred opbakning, må man undre sig over, at nogle af parlamentsmedlemmerne har stillet yderligere ændringsforslag til plenarforsamlingen, selv om de selvfølgelig er i deres gode ret til at gøre dette.
I den forbindelse må jeg dog sige, at jeg bifalder ændringsforslag 47, 52, 53 og 60, som utvivlsomt supplerer bestemmelserne med yderligere vigtige aspekter. Jeg må også sige, at jeg stort set forholder mig neutralt over for ændringsforslag 56 og 61, der udelukkende tager sigte på at ændre rækkefølgen af visse punkter i forordningen. Jeg er til gengæld stærkt uenig i de resterende ændringsforslag, og her vil jeg gerne slutte af med at sige, at min uenighed bestemt ikke skyldes, at jeg på forhånd er modstander af deres indhold, og heller ikke, at de til dels er i modstrid med udvalgets holdning, men derimod at de - såfremt de skulle blive vedtaget - ikke ville give den tekst, som nu bliver udarbejdet, det ubestridelige formål at sikre en bedre beskyttelse, men derimod gå ud over den sammenhæng, funktionalitet og anvendelighed, som jeg nævnte, og som er i tråd med den gradvise lovgivningsvedtagelse, der er baseret på en videnskabelig indfaldsvinkel.

Purvis (PPE-DE)
Fru formand, Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi hilser dette direktiv velkommen. Det vil fuldstændigt revidere og modernisere lovgivningen vedrørende vaske- og rengøringsmidler. Det er et fremskridt for producenter og forbrugere såvel som for miljøet. I vores behandling af direktivet fandt vi imidlertid visse mangler, som heldigvis vil blive udbedret med mange af ændringsforslagene i hr. Nobilias betænkning.
I Kommissionens forslag skelnes der ikke mellem f.eks. et vaskeprodukt, der fremstilles og markedsføres i store mængder af en international virksomhed til et masseforbrugsmarked, og nicheprodukter, der fremstilles i små mængder af små og mellemstore virksomheder til specialiserede anvendelser. I sidstnævnte gruppe finder vi bl.a. rengøringsudstyr til mejerier eller operationsstuer. Førstnævnte gruppe kan uden problemer følge bestemmelserne i direktivforslaget med dets test- og undtagelsesprocedurer, og der er altid masser af alternativer, men for det mindre og mere specialiserede produkt kan det være en uoverkommelig hindring, der udelukker et nyttigt og vigtigt produkt. Det glæder mig derfor, at Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse har accepteret hovedpunkterne i vores forslag om en differentieret undtagelsesprocedure, som sådanne producenter kan påberåbe sig.
Vi foreslår også en ophørsklausul, så komitologiproceduren automatisk falder bort efter otte år og kun fornyes, hvis det er hensigtsmæssigt til den tid. Det bygger på den procedure, der først blev indført inden for de finansielle tjenesteydelser, så Parlamentet fik en kontrolforanstaltning for de spirende komitologisystemer i EU.
Jeg er glad for på vegne af Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi at kunne anbefale, at man støtter hr. Nobilias betænkning. Dog mener vi, at ændringsforslag 5, 15, 20, 33 og 40 i urimelig grad overlapper anden relevant lovgivning, og at de derfor bør forkastes. Vi kan heller ikke støtte de ændringsforslag, der i sidste øjeblik er fremsat af Verts/ALE-Gruppen. Men ellers kan vi helhjertet støtte hr. Nobilias betænkning.
Florenz (PPE-DE).
Fru formand, hr. kommissær, det glæder mig, at vi i dag har lejlighed til at tale om dette direktiv, ikke så meget fordi jeg brænder for spørgsmål om vaskemidler, men ganske enkelt fordi denne betænkning også viser, at EU er på vej til at opgive end-of-life-politikken og i stigende grad søger at udvikle moderne og miljøvenlige produkter, som er økonomisk og socialt bæredygtige. Det vil sige, at vi ønsker at motivere industrien til gradvist at gå over til andre produkter og, i sidste ende, ikke længere at sætte deres lid til katalysatoren eller til rensningsanlægget eller til store udstødningsanlæg. Vi vil i stedet for gå over til nye bæredygtige produkter helt fra starten af processen.
Dette direktiv er et skridt fremad for det indre marked, fordi det medfører, at mange nationale regler i dag i Europa vil blive harmoniseret med henblik på at få ens og sammenlignelige godkendelseskriterier, og navnlig for også at fjerne konkurrenceforvridninger på dette område. Så, hr. kommissær, jeg er derfor meget glad for, at De var til stede under høringen i PPE-DE-Gruppen, og at samarbejdet mellem miljøforskerne og Deres kompetenceområde har udviklet sig usædvanlig godt i de seneste år.
Det er ikke kun forbrugerne, der vil profitere af denne politik, men også miljøet, vandmiljøpolitikken og frem for alt også det indre marked, derfor er jeg særlig engageret. Der hersker ikke tvivl om, at f.eks. bionedbrydelighed gradvist skal prioriteres anderledes. Hr. Nobilia er kommet med et meget godt forslag, som jeg kun kan støtte. For helt spontant at komme ind på De Grønnes ændringsforslag, så er de efter min mening ikke forkerte alle sammen, men de tenderer på ny til at gøre det muligt for de store aktører at levere disse ydelser, så de små uundgåeligt bliver skubbet til side. Det er et klassisk eksempel på en politik, som modarbejder små og mellemstore virksomheder, fordi det kun er de helt store virksomheder, som vil være i stand til at overvinde disse forhindringer. Som hr. Purvis allerede har redegjort for, er der fare for, at vi driver dem, som vi faktisk prøver at tilskynde til at udnytte nicher, op i et hjørne med en sådan lovgivning. Det er dem, vi skal beskytte, hvorfor der må opbygges en vis tolerance.
Det vil naturligvis ikke kun blive ved vaske- og rengøringsmidler, og vi har allerede erklæret fosfater krig. Alle producenter bør vide, at afslutningen nærmer sig gradvist, men inden for en fair frist, ikke fra den ene dag til den anden, så virksomhederne har mulighed for at indstille sig på det. Det er den meget vigtige og helt fundamentale strategi, som vi må følge.
Jeg har måttet lære, at vi, der sidder i Parlamentet, ikke må blive for indbildske. Som lovgiver eller medlovgiver er jeg slet ikke i stand til at foreskrive, fra og med hvilken værdi vaskemidler skal indeholde mærkning om, at de indeholder parfumestoffer. Nogle foreslår 50 mg, andre foreslår 500 mg. Hr. Nobilia har truffet den eneste kloge afgørelse ved at sige, at det bliver overladt til eksperterne. Hvis de kan træffe en beslutning, så vil EU-direktivet gå i den rigtige retning.
Jeg er chokeret over at erfare, at de største farer ved vaskemidler ifølge undersøgelser skyldes, at vi åbenbart ikke er i stand til at benytte dem i den rigtige mængde. De pågældende - dertil regner jeg mig selv - synes at mene, at de altid skal komme den samme mængde vaskemiddel i vaskemaskinen med det resultat, at der benyttes alt for meget vaskemiddel, hvis vaskemængden varierer - hvis vasketøjet f.eks. vejer mindre. Det må vi alle arbejde på. Jeg må tilstå, at det ikke er så ofte, at jeg har fyldt en vaskemaskine. Jeg er villig til at lære og vil bede min kone vise mig, hvordan man gør.
Det involverer altså os alle, ikke kun lovgiveren, ikke kun industrien, men også borgerne. Når vi har forstået det, så er vi på rette vej.

Sacconi (PSE).
Fru formand, jeg vil gerne endnu en gang give udtryk for min fulde støtte til Kommissionens forslag, som tager sigte på at samle de fem eksisterende direktiver om overfladeaktive stoffers bionedbrydelighed i denne forordning. Jeg vil ligeledes gerne give udtryk for min tilfredshed med ordførerens arbejde. Han har været med til at gøre dette forslag mere sammenhængende og har skabt et meget konstruktivt forhold til de andre grupper, så vi her i Parlamentet kan stemme om et slutprodukt, der er bred opbakning om.
Nøgleaspekterne i denne forordning er sundhed, forbrugersikkerhed, miljøbeskyttelse og respekt for miljøet. De ændringsforslag, som min gruppe igen har stillet, har netop til formål at give en større sikkerhed for, at vi når disse målsætninger samt de målsætninger, der bygger på de tre principper, som ligger til grund for Miljøudvalgets arbejde, nemlig forsigtighedsprincippet, princippet om, at forureneren betaler, og erstatningsprincippet. Det, at forordningens anvendelsesområde udelukkende omfatter bionedbrydeligheden af de overfladeaktive stoffer i vaske- og rengøringsmidler, begrænser ikke disse princippers anvendelse. Jeg mener nemlig, at anaerob bionedbrydelighed, fosfaters bionedbrydelighed og bionedbrydeligheden af de vigtigste organiske ingredienser foruden overfladeaktive stoffer bør være genstand for en særlig lovgivning, så man på denne måde supplerer lovgivningen om vaske- og rengøringsmidler.
Jeg er ligeledes enig i princippet om, at det skal være muligt at vedtage en lovgivning for de enkelte produkter, så der kan indføres krav til sikkerheden, anvendelsen og miljøbeskyttelsen, som er strengere end kravene i den horisontale lovgivning. Derfor opfordrer vi alle Kommissionen til at stille et nyt lovgivningsmæssigt forslag, som tager sigte på et gradvist forbud mod disse stoffer eller på en begrænsning af disse stoffers specifikke anvendelsesområder senest tre år efter nærværende forordnings ikrafttrædelse.
Endelig ville det efter min mening være hensigtsmæssigt at sørge for et fælles mærkningssystem for den slags produkter, som bruges dagligt, så forbrugeren kan genkende - og producenterne reklamere for - de produkter, der ikke er lige så miljøskadelige.

Davies (ELDR).
Fru formand, jeg er sikker på, at alle parlamentsmedlemmerne er overordentligt glade for at kunne bidrage til kommissærens målsætning om at reducere antallet af love - i dette tilfælde ved at slå fem eller seks direktiver sammen til ét. Parlamentsmedlemmerne er blevet kritiseret af Det Europæiske Miljøkontor for at mangle ambitioner - og i særdeleshed for ikke at insistere på en afvikling af fosfater i EU. Man siger, at vi har solgt ud til producenterne af vaske- og rengøringsmidler. Afhængig af beskuerens øjne kan et badekar med varmt vand enten være halvfuldt eller halvtomt. Jeg sammenligner ordførerens ændringsforslag, som der er tværpolitisk opbakning til, med den halvfulde løsning. De repræsenterer et vigtigt fremskridt med en opstramning af kravene til brugen af særlige vaske- og rengøringsmidler samt en forbedring af forslagene om mærkning af potentielle allergener, samtidig med at der tages hensyn til udviklingen af test uden dyreforsøg og skabes grundlag for forslag om at eliminere fosfater under behørig hensyntagen til videnskabelige beviser.
Disse forslag er realistiske og forsigtigt ambitiøse, og efter min mening forbedrer de Kommissionens forslag. Jeg er imidlertid meget bevidst om behovet for at sikre tværpolitisk støtte, hvis Parlamentets bemyndigelse til at forbedre miljølovgivningen skal tages i anvendelse. Vi kan undertiden protestere under førstebehandlingen og sikre gennemgribende ændringer til betydelige reformer, men det nytter ikke noget, hvis ikke vi kan nå til enighed under andenbehandlingen og sikre det nødvendige kvalificerede flertal. Og for at gøre fremskridt skal vi både tage hensyn til vores ambitioner på miljøområdet og til industriens legitime bekymringer. Dagen efter vores afstemning om en udvidelse af EU er jeg meget opmærksom på, at det bliver sværere, som tiden går. Der er en udtalt fare for, at vi bliver nødt til at bevæge os fremad med det langsomste medlemslands langsomste hastighed, hvis ikke vi kan samle Parlamentet ved enhver given lejlighed.
I øjeblikket er min største bekymring den, at et stigende antal medlemsstater ikke engang opfylder de aktuelt gældende love. I Det Forenede Kongerige er der i øjeblikket ni miljødirektiver, der skulle have været gennemført i den nationale lovgivning, efter at kommissæren tiltrådte sit embede, men ikke ét af dem er blevet iværksat. I Ministerrådet underskriver ministrene dokumenter, der er blevet vedtaget efter fælles beslutningstagning, hvorefter de ganske enkelt ikke holder deres ord. De indordner sig under systemet, men bryder ånden i lovgivningen.
Problemet er derfor ikke, om badekarret med det varme vand er halvfuldt eller halvtomt, men at for mange medlemsstater ikke fra starten får sat proppen i. Det bør være den primære bekymring, ikke blot for Det Europæiske Miljøkontor, men også for de parlamentsmedlemmer og kommissærer, der gerne ser, at vi i fællesskab forsøger at forbedre Europas miljø.
De Roo (Verts/ALE).
Fru formand, jeg vil gerne rette en tak til kommissæren. Det er positivt, at lovgivningen forenkles, at fem retsforskrifter samles i én. Men kommissæren har også anført, at dette er positivt for det indre marked. Det er imidlertid ikke tilfældet, for der må inden for det indre markeds rammer findes løsninger på meget forskelligartede problemer. Tyskland, Italien og en række andre lande har forbudt anvendelsen af fosfater i vaskemidler. I andre lande, eksempelvis i mit hjemland, findes et frivilligt forbud. I eksempelvis de skandinaviske lande fjernes fosfaterne imidlertid først i forbindelse med spildevandsrensningen. I Sydeuropa og beklageligvis også i Østeuropa er det tilladt at anvende fosfater. Man kan således ikke sige, at dette er positivt for det indre marked.
Alle politiske grupper er imidlertid enedes om et kompromis om otte punkter, hvoraf dette er det ene. Det glæder mig meget. Vi opfordrer Kommissionen til endnu en gang at gennemgå de videnskabelige beviser, hvoraf det fremgår, at fosfater udgør et problem, ikke blot i traditionelle vaskemidler. På dette felt har man nemlig fundet de fornødne alternativer. Det var det helt store problem for 30 år siden, at alle vaskemidler indeholdt for meget fosfat. Følgelig blev der udledt sæbe til vandløbene, hvilket forårsagede skum og grønalger. Det problem er nu løst. I dag bruger man imidlertid også opvaskemidler i tabletform til opvaskemaskiner. De fandtes ikke for 30 år siden, og de har fortsat et højt fosfatindhold, også i de lande, der har forbudt anvendelsen af fosfater. Jeg har derfor også tilsluttet mig kompromiset. Gennemgå det foreliggende materiale endnu en gang, og giv industrien en frist på tre år til at fremkomme med alternativer. Det er fuldt ud muligt. Det lykkedes i forbindelse med de traditionelle vaskemidler, og det må derfor også kunne lykkes, når det gælder opvaskemidler i tabletform til brug i opvaskemaskiner.
Der er endnu et problem. Det forekommer helt urimeligt, at det er tilladt at anvende farlige stoffer, kræftfremkaldende stoffer, i vaskemidler! Det glæder mig, at et flertal af Europa-Parlamentets medlemmer efter al sandsynlighed meget snart vil vedtage, at sådanne stoffer ikke længere må forekomme i almindelige forbrugsgoder, som alle anvender. Dermed foregriber vi naturligvis den kommende lovgivning om kemikalier. Det er imidlertid ikke vores skyld, at Kommissionen har tøvet så længe med at fremlægge en sådan lovgivning. Ja, den foreligger fortsat ikke. Alle Europa-Parlamentets medlemmer, alle politiske partier håber således, at Kommissionen inden sommeren vil kunne fremlægge den nye lovgivning på dette felt.
Endelig en bemærkning om parfume. Stoffer, som fremkalder allergi, ikke hos alle, men hos nogle, som ikke tåler disse stoffer, hører ganske enkelt ikke hjemme i vaskemidler. Nuvel, det har vi ikke truffet afgørelse om. Vi har imidlertid truffet afgørelse om, at vaskemiddelproducenterne klart skal angive, at de pågældende stoffer forekommer. Det sikrer, at forbrugeren har mulighed for at vælge eller fravælge de pågældende produkter, og det vil efter al sandsynlighed medføre, at i alt fald de større vaskemiddelproducenter vil ophøre med at anvende de pågældende stoffer.

Blokland (EDD).
Fru formand, ordføreren, hr. Nobilia, har endnu en gang påvist, at der kan knytte sig komplicerede tekniske aspekter til dagligdagsemner som eksempelvis vaskemidler. Jeg tilslutter mig kort sagt den linje, ordføreren forfægter. Når vi skal vurdere vaskemidler med henblik på markedsføring og anvendelse af disse, må vi først og fremmest se på konsekvenserne for miljøet og sundheden.
Der kan meddeles dispensation fra gældende begrænsninger vedrørende markedsføring og anvendelse af sådanne stoffer, såfremt der er tale om anvendelser, som må anses for nødvendige, og hvortil der ikke findes alternativer, som frembyder større sikkerhed. Vi må imidlertid, når det gælder denne bestemmelse, sikre, at de mængder, der samlet set sælges og anvendes i EU, holdes på et niveau, som ikke truer miljøet og sundheden.
Et andet vigtigt spørgsmål er fosfaterne. Enkelte medlemsstater har allerede forbudt anvendelsen af fosfater. Tiden er efter min opfattelse ikke inde til et EU-forbud, men det bør afgjort overvejes. Såfremt der er medlemsstater, hvis lovgivning indeholder strengere bestemmelser vedrørende andre aspekter, skal de pågældende medlemsstater ikke pålægges at ændre en sådan lovgivning.
Endelig, fru formand, støtter jeg ordføreren, når det gælder mærkning. For ikke-sagkyndige kan denne ofte være både uforståelig og forvirrende. Enkle tekster på produkter, som er godkendt efter grundig vurdering, må være tilstrækkeligt. Den videbegærlige forbruger, der ønsker yderligere oplysninger, må skaffe sig disse hos producenten via dennes websted eller ved at kontakte denne telefonisk.

Grossetête (PPE-DE).
Hr. kommissær, dette forslag til forordning, som skal forenkle lovgivningen, er en integreret del af den bæredygtige udvikling af den simple årsag, at der er tale om et miljøspørgsmål, et spørgsmål, som også kan relateres til sundhedsanliggender og forbrugerpolitik. Det viser i øvrigt tydeligt de forbindelser, der eksisterer mellem disse tre kompetencer eller områder. Men det er også et spørgsmål, der angår det indre marked, og her ser man endnu en gang - som min kollega hr. Florenz beskrev det - alle de økonomiske konsekvenser af sådanne beslutninger. Det er derfor et miljøproblem, eftersom der skal øves pres på de forskellige involverede aktører for at opnå en mærkbar reduktion af brugen af vaske- og rengøringsmidler, som, når den er for stor, har skæbnesvangre konsekvenser for vandmiljøet.
Det handler også om sundhedsanliggender. Forstår vi reelt konsekvenserne af den vandforurening, som er skabt af spildevand, der indeholder vaske- og rengøringsmidler? Vi ønsker faktisk alle at reducere de anvendte mængder og giftigheden af de forskellige indholdsstoffer i vaske- og rengøringsmidlerne betydeligt. Der skal imidlertid fastlægges nogle målsætninger på området, som er ambitiøse, men også gennemførlige. Og også her berører vi et forbrugerpolitisk spørgsmål, eftersom det er forbrugernes opgave, det vil sige vores alle sammens opgave, at reducere vores forbrug af vaske- og rengøringsmidler. Dette sker især ved enkle handlinger til reducering af de anvendte mængder og ved en mere effektiv anvendelse af produkterne. For at gøre dette skal forbrugeren kunne råde over bedre information om brugsanvisning og brugsbetingelser og blive fuldt bevidst om det store ansvar, der påhviler forbrugeren på dette område.
Sektorens virksomheder har allerede gennemført bestræbelser på dette niveau med regler for god praksis og informations- og oplysningskampagner til offentligheden. Men disse handlinger er utvivlsomt stadig utilstrækkelige i forhold til de miljørisici, der er nævnt i betænkningen, og de aktuelle resultater. Derfor støtter jeg på dette område ordføreren, hr. Nobilia, som allerede går et skridt videre end Kommissionen.
Vi kræver mere information, samtidig med at vi selvfølgelig er klar over nødvendigheden af at respektere forretningshemmeligheden - det sker, at vi berører et emne, som kan være kildent. Vi kræver, at lægestanden hurtigst muligt forsynes med den bedst mulige information, og lægestanden kan selv afkræves svar og beslutninger på dette område. Jeg gør opmærksom på, at lægestanden naturligvis også er underlagt tavshedspligt. Det er absolut nødvendigt at fortsætte forskningen inden for denne sektor for at finde stoffer, som er lige så hygiejnisk effektive, men mindre skadelige for miljøet. Det drejer sig om at finde produkter, som er mere biologisk nedbrydelige.
Hvad mere specifikt angår spørgsmålet om dyreforsøg - det har vi allerede drøftet tilstrækkeligt i dette forum og bl.a., da vi skulle stemme om kosmetikbetænkningen - skal vi så vidt muligt opmuntre til anvendelse af forsøgsteknikker in vitro og andre alternative teknikker. De forskellige aktioner skal naturligvis gennemføres i tæt tilknytning til den europæiske lovgivning og bl.a. den, vi forbereder på området for kemiske stoffer med henblik på at vedtage kohærente politikker.
Bowe (PSE).
Fru formand, jeg hilser dette forslag velkommen. Det er på tide, at vi gør noget ved vaske- og rengøringsmidlerne, da der er store problemer med dem og deres indvirkning på vandkvaliteten i hele Europa. Overalt i vores vandsystemer, vores store floder og selv i havet ser vi effekten af disse stoffer, der hver dag pumpes ud i miljøet. Jeg glæder mig derfor over forslagene om udvidet testning af bionedbrydeligheden, en generel opstramning af forordningerne om bionedbrydelighed og krav om tydeligere mærkning og bedre information. Det er alt sammen godt, da det forenkler og præciserer forslagets administrative procedurer. Ordføreren og skyggeordførerne har virkelig arbejdet godt sammen om en pakke, der fortjener Parlamentets støtte.
Jeg har imidlertid et enkelt spørgsmål. Er der gjort nok - specielt med hensyn til spørgsmålet om fosfater? Fosfater er det centrale element i dette forslag. Fosfater udløser og er ofte den tydelige årsag til eutrofiering i mange forskellige vandområder i EU. Vi ved, at vaske- og rengøringsmidler er en betydelig kilde til fosfater. Ved at fjerne fosfaterne fra vaske- og rengøringsmidlerne vil vi sandsynligvis kunne nedbringe fosfatindholdet i vores floder, søer og have til et niveau, hvor vi ikke længere skal bekymre os om problemet med eutrofiering. Dette forslag løser ikke helt problemet, og vi bliver måske nødt til at genoptage det på et senere tidspunkt. Vi kan ikke udskyde det én dag mere. Hvis vi gør det, vil vi som følge af udviklingen i Central- og Østeuropa se, at der fortsat vil være problemer med eutrofiering forårsaget af fosfater i floder overalt i EU.
Hvis der er et problem med forslaget i dets aktuelle udformning, har vi ikke gjort tilstrækkeligt med hensyn til fosfater. Vi skal handle i overensstemmelse hermed.
Schörling (Verts/ALE).
Fru formand, det har været en spændende rejse frem imod denne betænkning. Naturligvis er jeg, ligesom mine kolleger, meget glad for, at vi får et direktiv, som skærper reglerne for rengøringsmidler, eftersom der bestemt er behov for det. Man kan dog spørge sig selv, om det er tilstrækkeligt, hvilket også foregående talere har spurgt om. Mit svar er, at det selvfølgelig havde været ønskeligt med en meget skarpere udtalelse end det, som nu er blevet resultatet. Det er primært på to punkter, hvor de ændringsforslag, som vi har stillet, efter min mening kan gavne, nemlig ændringsforslag 48 om miljømærkning og ændringsforslag 55 om tærskelværdien for bionedbrydelige stoffer. Hvad angår det sidstnævnte, det vil sige kravet om bionedbrydelighed, udgør det absolut en vigtig del af denne lovgivning, men kravet må være, at der skal informeres om det i en artikel og ikke i et bilag. Det er også passende på baggrund af den fælles beslutningstagning og Europa-Parlamentets indflydelse på lovgivningen.
I Kommissionens forslag fastslås det, at hvis et overfladeaktivt stof består testen om at være fuldstændig bionedbrydeligt, skal der ikke kræves yderligere test, for at stoffet kan blive lukket ud på markedet. Jeg mener ikke, at det er tilstrækkeligt. Det faktum, at et vaske- og rengøringsmiddel har bestået testen om at være bionedbrydeligt, udelukker ikke, at det kan have skabt andre meget svært nedbrydelige metabolitter, som kan skabe meget store problemer for miljøet. Svenske studier har vist, at der er flere kemikalier og ingredienser i rengøringsmidler, som ikke tidligere har været der. Det er derfor ikke tilstrækkeligt udelukkende at se på bionedbrydeligheden.
Jeg har nogle korte kommentarer til mærkning, som jeg anbefaler. Forbrugerne skal vælge. Gode miljøvalg, som den svenske naturbeskyttelseslovgivning virkelig er gået i brechen for, har bevirket, at vi efter min mening har de absolut sikreste vaskemidler, som findes i handelen i verden i dag. Det er forbrugerne, som gennem deres valg har foranlediget denne udvikling. Derfor ønsker jeg, at De stemmer for ændringsforslag 48.
Bernié (EDD).
Fru formand, jeg vil gerne lykønske ordføreren med kvaliteten i hans arbejde og med hans beslutning om at genindføre traktatens artikel 174 om miljøpolitik i forordningen. Det er rigtigt, at en forordning især på dette område ikke skal nøjes med at sikre fri bevægelighed for vaske- og rengøringsmidler på det indre marked. Kort sagt skal traktatens artikel 95 ikke gå forud for en omhyggelig og rationel anvendelse af de naturlige ressourcer. Det ville være en meget snæversynet måde at se tingene på.
De gavnlige virkninger, som indføres med den nye forordning, er utallige. Jeg vil blot nævne to, nemlig forbedring af mærkningen, som gør det muligt at sikre den mest præcise information til forbrugeren takket være klare og læsbare mærkater, og begrænsning af anvendelsen af farlige stoffer, som kaldes overfladeaktive, og som er skadelige for miljøet, fordi de er meget lidt biologisk nedbrydelige og sundhedsfarlige for dem, der dagligt håndterer disse vaske- og rengøringsmidler. Jeg tænker især på de kræftfremkaldende, mutagene og toksiske stoffer, hvis skadelighed er anerkendt. 
Via denne betænkning stilles også spørgsmålet om at forbyde dyreforsøg endnu en gang. Min holdning har ikke ændret sig på det punkt. Jeg er for et forbud, som naturligvis skal være betinget af, at der findes sikre, alternative forsøgsmetoder for især nedbrydningsprodukterne. Lad os ikke gentage fejltagelsen fra revideringen af direktivet om kosmetiske produkter, som forbød dem uden at forsikre sig om, at der fandtes pålidelige substitutionsmetoder.
Hvad angår dispensationerne, skal medlemsstaterne alene udstede markedsføringstilladelsene. Jeg er enig i ordførerens dispositioner på dette punkt. Vi må også være opmærksom på ikke at tilsidesætte de små og mellemstore virksomheder (SMV) på et marked for vaske- og rengøringsmidler, som er domineret af fire eller fem sværvægtere, for hvilke den nye lovgivning ikke skaber noget specielt problem. Til gengæld opererer de SMV'er, som fremstiller vaske- og rengøringsmidler i små mængder, kaldet produkter til industri- og handelssektoren, i nogle marginalsegmenter. Disse virksomheder får meget svært ved at opfylde standarderne.
Marques (PPE-DE).
Fru formand, hr. kommissær, kolleger, vi skal vurdere et forslag til forordning fra Kommissionen, hvis formål er en revision og modernisering af lovgivningen om vaske- og rengøringsmidler i fortsættelse af en tendens, som har gjort sig gældende siden 1973, og hvis mål er at lette den frie bevægelighed for vaske- og rengøringsmidler i det indre marked.
Jeg takker hr. Nobilia for den betænkning, som han fremlægger, og som jeg giver min støtte. Ligesom hr. Purvis, ordfører for udtalelsen fra Industriudvalget, som jeg også gerne vil takke, mener jeg, at forordningen er et fremskridt for producenter og forbrugere af vaske- og rengøringsmidler. Tillad mig dog at forelægge nogle overvejelser om to spørgsmål, som jeg finder særlig vigtige, og om hvilke jeg har stillet ændringsforslag til Industriudvalget.
For det første glæder jeg mig over, at det i forordningens indledning udtrykkeligt nævnes, at der skal foretages en evaluering af forholdene omkring vaske- og rengøringsmidlers bionedbrydelighed og fosfatindhold, og at Kommissionen inden tre år skal meddele Parlamentet og Rådet resultatet af denne evaluering. Vi vil således kunne vurdere det fremtidige behov for lovgivning på dette område. Det andet forslag, som desværre ikke blev vedtaget i udvalget, angår fabrikanternes forpligtelse til at stille et datablad med vaske- og rengøringsmidlernes indholdsstoffer til rådighed for ansatte i sundhedssektoren.
Her finder jeg det afgørende, at medlemsstaterne har mulighed for dels at udpege det eller de organer, der skal modtage disse oplysninger, dels at træffe de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at de nævnte organer og ansatte i sundhedssektoren, der har til opgave at modtage disse oplysninger, stiller alle nødvendige fortrolighedsgarantier. Disse oplysninger må kun benyttes, hvis der er et lægeligt behov for at træffe forebyggende eller helbredende foranstaltninger, især i nødsituationer, hvor det er medlemsstaternes ansvar at sikre, at oplysningerne ikke anvendes til andre formål.
Oplysninger om præparater er meget følsomme og bør kun videregives til organer eller ansatte i sundhedssektoren, der har tavshedspligt. Derudover bør de udelukkende anvendes i forbindelse med behandling af syge.

Lund (PSE).
Fru formand, jeg synes også, at det er et godt forslag. Det er vigtigt, at vi sikrer fri bevægelighed for vaske- og rengøringsmidler, men jeg synes, at det er endnu vigtigere, at de vaske- og rengøringsmidler, vi sender på markedet, ikke er til skade for hverken miljøet eller for menneskers sundhed, og at vi som forbrugere altid ved, hvilke dagligvarer vi køber i forretningerne. Jeg kan støtte forslagene om forbud mod anvendelse af kræftfremkaldende og andre giftige stoffer i vaske- og rengøringsmidler, og jeg kan også støtte det supplerende forslag om, at forbuddet bør omfatte de vanskeligt nedbrydelige kemikalier og kemikalier, der er hormonforstyrrende.
Jeg er enig med ordføreren i, at de medlemsstater, der har gennemført restriktive regler for anvendelse af fosfater i vaske- og rengøringsmidler, skal kunne opretholde disse regler, og jeg synes, at det er vigtigt, at vi nu også på EU-plan får taget spørgsmålet om fosfater op.
Hvad angår mærkningen, er det naturligvis vigtigt, at vi som forbrugere får oplysning om egenskaberne ved stoffer, der indgår i vaske- og rengøringsmidler, og dette bør også omfatte stoffer, som er allergifremkaldende. Med hensyn til EF-miljømærkeordningen vil jeg sige, at disse stoffer er omfattet af denne ordning, men der er tilsyneladende ikke hos alle producenter en interesse for at deltage i denne. De bruger i høj grad deres egne mærker, og derfor kan jeg støtte ændringsforslag 48, som netop går ud på, at hvis man bruger andre miljømærker, skal det angives, på hvilken måde de adskiller sig fra EF's officielle miljømærke.
Endelig vil jeg sige om dyreforsøg, at jeg helt kan støtte ændringsforslagene om begrænsning af dyreforsøg. Vi skal prøve i det omfang, der overhovedet findes alternative metoder, naturligvis at bruge dem, og i sidste ende synes jeg også, at vi skal presse på over for industrien og producenterne for at få udviklet alternative metoder i de tilfælde, hvor de endnu mangler, så vi undgår så mange dyreforsøg som overhovedet muligt.

Breyer (Verts/ALE).
Fru formand, jeg synes også, at forslaget er skuffende. Det er faktisk på høje tid, at kræftfremkaldende stoffer bliver afskaffet. At fosfater skal fjernes, er en nødvendighed, og det er sørgeligt, at det ikke er lykkedes for os. Desuden er forordningen med hensyn til udfasning langt bagud i forhold til andre bestemmelser, som f.eks. vandrammedirektiverne. Mærkning er kun det første skridt. Selv om valgfrihed naturligvis skal prioriteres højest, så går min kritik på, at der under denne diskussion har været alt for lidt opmærksomhed på at undersøge årsagssammenhængen mellem allergi, følsomhed over for kemikalier og eksponering for kemiske stoffer. Denne forordning beskæftiger sig for meget med indvirkningerne på vandmiljøet og alt for lidt - egentlig slet ikke - med en vurdering af eksponeringen i forhold til forbrugerne og dem, som arbejder i produktionsprocessen.
Lad mig slutte med en bøn til Dem, hr. kommissær. Vi kom for sent med et ændringsforslag, men jeg beder Dem alligevel tage det i betragtning. Vi ved, at nogle virksomheder allerede tilsætter flydende vaskemidler bitterstoffer, så børn ikke drikker dem ved en fejltagelse. Der er fortsat alt for mange dødsfald som følge af, at børn drikker flydende vaske- og rengøringsmidler. Jeg beder Dem overveje det, også selv om det ikke foreligger som ændringsforslag, og undersøge muligheden for at anmode virksomhederne om at tilsætte bitterstoffer, så dødsfaldene blandt børn derved kan blive nedbragt.

Korhola (PPE-DE).
Fru formand, denne betænkning er et godt eksempel på samarbejde på tværs af de politiske partier, og det vil jeg gerne takke min kollega, Mauro Nobilia, for. Jeg har personligt været glad for at følge den kurs, som min egen gruppes skyggeordfører, min kollega Karl Heinz Florenz, er slået ind på. Et godt stykke arbejde fra en mand, som har indrømmet, at han kun har brugt en vaskemaskine to gange i sit liv. En ret god, afbalanceret betænkning er således ved at tage form. Dette lyder måske unødvendigt højtideligt, i betragtning af at vi taler om vaskepulver, men når man tænker på konsekvenserne for miljøet, er denne dagligdags ting af stor betydning. 
Vi gør nu rimelige tekniske fremskridt, således at anvendelsen af vaske- og rengøringsmidler kan blive så skånsomme for miljøet som muligt. Vi har dog ikke været helt så opmærksomme på den rolle, som spilles af forbrugeren af disse midler. Jeg mener, at forbrugervaner vil være den mest afgørende faktor for miljøbelastningen fra vaske- og rengøringsmidler. Det er ikke nok at vælge en pakke med en miljølabel fra hylden. Folk skal også være i stand til at bruge produktet korrekt. Det er imidlertid ikke så let, som det lyder. 
Først og fremmest afhænger mængden af vaskepulver af vandets hårdhed. Det kan variere helt kolossalt mellem det hårdeste og det blødeste vand i forskellige områder. Det ville naturligvis imidlertid være meget frustrerende at producere mange forskellige former for indpakning alt efter vandets hårdhed. Mængden af vasketøj, og hvor beskidt det er, indvirker også på doseringen. Det, der nu er angivet i bilag VIII, er stadig lidt for løseligt i den forbindelse, selv om det er forbedret af udvalgets ændringsforslag. Gennemsnit er ikke en god løsning, når den helt rigtige mængde er altafgørende set ud fra et forbruger- og miljøsynspunkt.
En anden faktor, som gør problemet med korrekt dosering vanskeligere, er det voksende marked for koncentrerede vaske- og rengøringsmidler. Det er vanskeligere at afgøre dosis for koncentrater, hvis man er vant til at bruge større mængder. Der ville imidlertid være mange fordele for miljøet og forbrugeren ved at bruge koncentrater. Der ville være færre pakker i omløb, og man ville spare betydelige summer i transportomkostninger. Af den grund burde vi helt klart gå over til at anvende koncentrater, men kun hvis forbrugeren ved, hvordan man bruger dem korrekt.
Selv om direktivet om forbrugerrådgivning kun er halvt færdigt, mener jeg, at forhandlerne af vaske- og rengøringsmidler frivilligt kunne øge forbrugernes bevidsthed og således også på denne måde mindske miljøbelastningen. De nationale forbrugermyndigheder kunne ligeledes føre kampagner med gode råd til brugere af vaskemidler. Jeg håber, at det bliver en realitet. De kan helt bogstaveligt ikke bare vaske deres hænder i denne sag længere.
Corbey (PSE).
Fru formand, rengøringsmidler er nødvendige, men også en kilde til forurening. Denne forurening kan begrænses, og vi skal i dag vise, at der er politisk vilje hertil. Indledningsvis vil jeg gerne takke vores kollega, hr. Nobilia, og skyggeordførerne. De har ydet en god indsats for at forbedre Kommissionens forslag. Hvad angår fosfater, er der imidlertid fortsat meget, der skal gøres. Jeg vil fremhæve fire punkter.
For det første må vi sikre en solid og tilstrækkelig forskningsindsats og dermed sikre, at behovet for viden dækkes. Det er ønskeligt, at der foretages toksicitetstest. Det bør ikke undlades. Ændringsforslag med dette sigte ligger i forlængelse af en politik, der tilsigter at råde bod på den manglende viden om kemiske stoffer.
For det andet må kriterierne være utvetydige. Et krav om 60% nedbrydelighed er i sig selv utilstrækkeligt. Det drejer sig naturligvis om, hvilke stoffer restprocenten indeholder. Den må under ingen omstændigheder indeholde meget vanskeligt nedbrydelige eller endokrinafbrydende stoffer. Ændringsforslag 49, som er stillet af PSE-Gruppen, er i så henseende meget klart.
For det tredje bør det understreges, at der gælder meget strenge betingelser for at tillade undtagelser. Der skal selvsagt være tale om erhvervsmæssig anvendelse, og det samlede salg må ikke udgøre en trussel mod miljøet eller folkesundheden. Endvidere skal de miljømæssige fordele godtgøres. Undtagelser må kun forekomme, såfremt det tjener miljøet og naturligvis også folkesundheden. Det skal ligeledes understreges, at økonomiske kriterier under ingen omstændigheder må spille ind. Dette fremgår langt tydeligere af ændringsforslag 47 end af de øvrige tekster.
Endelig skal der foreligge klar, ærlig og gennemskuelig information. Ingen vildledende grøn mærkning, men ærlig information. Producenterne må i videst mulige omfang tilslutte sig det europæiske miljømærke. Under alle omstændigheder bør det europæiske miljømærke være retningsgivende. Kun på den måde kan vi skabe klarhed for forbrugerne.

Bowis (PPE-DE).
Fru formand, da vi ankom her til morgen, var der en skarp lugt af cigarer her i salen. Et kort øjeblik troede jeg, at der var tale om et nyt indholdsstof i de vaske- og rengøringsmidler, der var blevet brugt ved nattens rengøring af mødesalen. Jeg formoder, at det mere handler om overholdelse af det parlamentariske direktiv om ren luft i modsætning til det parlamentariske direktiv om varm luft, der meget ofte præger vores forhandlinger.
Nu er det imidlertid vaske- og rengøringsmidler, vi drøfter her til morgen, og som hr. Florenz påpegede, skal vi huske, hvad industrien består af; navnlig på det specialiserede område - det vil sige ikke-husholdningsbrug - hvor to tredjedele af vaske- og rengøringsmidlerne fremstilles af små virksomheder, der beskæftiger omkring 20.000 personer i hele EU. Derfor fortjener hr. Nobilia lykønskninger fra alle for hans meget behændige balancegang med behørig hensyntagen til miljøet, forbrugernes udvalg og information samt industriens interesser, så vi nu har et forslag, vi kan stå sammen om.
Jeg lykønsker ham med hans forhandlingsindsats med de otte kompromisændringsforslag, der blev vedtaget i udvalget. De berører en række områder inklusive supplerende risikovurderinger af overfladeaktive stoffer, der ikke består testene for fuldstændig nedbrydelighed, så der med en differentieret holdning kan tages højde for eksponering og risici. Han gjorde også ret i at stramme Kommissionens ordlyd vedrørende adgang til detaljerede lister over stoffer til lægeligt personale, så der ikke kun sikres adgang for læger, men også skabes datafortrolighed. Det var rigtigt af ham at øge forbrugernes adgang til informationer og dermed sikre dem let adgang til komplette lister over de stoffer, der er tilsat vaske- og rengøringsmidler.
Så fik vi kompromisforslaget om fosfater. Jeg inkorporerer en række af vores ændringsforslag inklusive mit eget. Jeg er sikker på, at han havde ret i, at vi bør bede Kommissionen om at undersøge argumenterne og vende tilbage med et forslag inden for tre år. Argumentationen bør nøje gennemgås, men vi skal også være opmærksomme på fordelene ved fosfater. Vi ved fra vores skandinaviske kolleger, at fosfater i områder med god vandforvaltning og gode rensningsanlæg kan reducere mængden af vaske- og rengøringsmidler og sænke vandtemperaturerne. Jeg ved ikke, fru formand, om De er blandt de mange, der nu bruger tabletter i deres vaskemaskiner, men der har været en tendens til, at flere bruger de mere effektive fosfatholdige tabletter.
Man skal også være opmærksom på forskningsresultater fra både Sverige og Nederlandene. Stockholms vandmyndigheder fandt frem til, at der med fosfaterstatningsstoffer gennemsnitligt var 10 gange så meget opslæmmet faststof i udledningerne, hvilket resulterede i betydeligt mere spildevandsslam, hvorimod fosfatprodukter var mindre skadelige for så vidt angår økotoksicitet i forhold til mikroorganismer. Forskningsresultater fra det hollandske institut for miljøvidenskab har vist, at brugen af fosfatfri vaske- og rengøringsmidler ikke forbedrede overfladevandets kvalitet, og at det i mange tilfælde forværrede eutrofieringen sammenlignet med brugen af fosfatbaserede vaske- og rengøringsmidler. Grunden hertil var den, at alternativerne var så giftige, at de dræbte den uundværlige zooplankton, der lever af alger og fytoplankton i ferskvand, som er i naturlig balance.
Her har vi et fornuftigt forslag. Jeg kan ikke acceptere ændringsforslagene fra De Grønne, der er alt for vidtgående - ikke mindst med hensyn til de noget absurde forslag om miljømærkning. Det er en foranstaltning, som vi kunne have fået vedtaget med kun én behandling. Jeg ønsker den alt muligt godt og lykønsker atter ordføreren.

Ebner (PPE-DE).
Fru formand, mine damer og herrer, den forordning, som vi drøfter nu, er efter min mening en meget vigtig og nødvendig forordning. Jeg mener ligeledes, at hr. Nobilia - som jeg gerne vil lykønske - har udført et effektivt stykke arbejde, sådan som hr. Bowis, der talte før mig, var inde på. Han har udvist stor lydhørhed under sit arbejde, og resultatet er positivt for alle de involverede parter.
Når det gælder miljøspørgsmålene, er det efter min opfattelse meget vigtigt - og det er jeg i høj grad overbevist om - at vi i fremtiden gør en meget større indsats. Jeg er klar over, at EU er primus motor på dette område, selv om f.eks. fosfater har været forbudt i flere lande i et stykke tid. Et af disse lande er Italien, og dengang jeg var medlem af det italienske parlament og bl.a. var med i det ansvarlige udvalg, bidrog jeg til udarbejdelsen af lovgivningstekster i den henseende. De lande, som endnu ikke har nogen lovgivning på dette område, bør efter min mening tilpasse sig hurtigst muligt, ikke blot for at vise sig mere lydhøre over for dette spørgsmål, men også for at sikre, at der er større fokus på miljøkravene, og for at give forbrugerne en bedre information.
Jeg er ikke enig i visse af de indsigelser, man har gjort her i Parlamentet, og som f.eks. en af vores kolleger fra De Grønne kom med. Når der er tale om forslag, som denne gruppe ikke selv har stillet, ser den som sædvanlig kun de negative aspekter - det halvtomme glas, om jeg så må sige - og ikke de positive aspekter. Jeg mener til gengæld, at der er rigtigt mange positive aspekter, som netop vedrører alle de involverede parter, og at spørgsmålet om giftighedstest allerede er behandlet i direktivet om farlige stoffer, hvorfor det er overflødigt at gentage de samme bestemmelser i denne forordning.
Jeg vil nu komme ind på et spørgsmål, som en række eksperter og videnskabsmænd har rejst for nylig, nemlig den øgede mængde hormonstoffer i vores vande, der har betydelige følgevirkninger for vandfaunaen og for fiskene, som skifter køn og har svært ved at formere sig. Jeg tror, at der er tale om et spørgsmål, som vi skal være mere opmærksomme på i fremtiden. Endelig mener jeg, at det er nødvendigt med viden på flere områder, så man kan tage stilling til disse spørgsmål. Det er ikke tilstrækkeligt at vide, hvordan man skal bruge vaskemaskinen. Det er spørgsmål, som berører alle forbrugerne, og selv om denne forordning er noget teknisk, vedrører den i den sidste ende alle forbrugerne og dermed hele befolkningen.

Liikanen
Hr. formand, jeg har med stor interesse lyttet til debatten og de forskellige bekymringer, der er givet udtryk for. Jeg vil gerne samle spørgsmålene omkring seks grupper af ændringsforslag, som jeg kommenterer efter tur.
For det første er der en række ændringsforslag, der skal forbedre formuleringen af Kommissionens tekst, og de kan accepteres. Jeg nævner dem senere.
For det andet er der nogle ændringsforslag, der har forbindelse til anden lovgivning. For så vidt angår dyreforsøg, har Kommissionen og Parlamentet de samme mål. Det er i spørgsmålet om, hvordan sådanne mål skal afspejles i lovgivningen, at vi har forskellige holdninger. Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag med politiske erklæringer, der går ud over dette forslags anvendelsesområde. Mange stoffer og præparater er allerede reguleret tilstrækkeligt af den horisontale lovgivning om kemiske stoffer. Det er unødvendigt og uønskeligt at nævne dem igen i lovgivningen om vaske- og rengøringsmidler.
For det tredje synes der at være et ønske om at indføre foranstaltninger vedrørende fosfater, bionedbrydelighed under anaerobe forhold samt organiske indholdsstoffer eksklusive overfladeaktive stoffer. Kommissionen mener, at det i disse sager ikke haster så meget med en indsats, at der ikke først kan oprettes et solidt videnskabeligt grundlag for en lovgivning. En udvidelse af test for nedbrydelighed til alle stoffer og præparater vil være en proportionsløs og uberettiget foranstaltning. Jeg vender tilbage til fosfater senere.
Den fjerde gruppe handler om mærkning. Lovgivningen om vaske- og rengøringsmidler supplerer den horisontale lovgivning om kemiske stoffer og skal derfor være forenelig med denne. Der skal også fremover være særskilte love for kosmetik og vaske- og rengøringsmidler. Det kan være fristende at sammenligne et opvaskemiddel, der er et vaske- og rengøringsmiddel, med noget shampoo, der er et kosmetisk produkt, med en lignende kemisk sammensætning, men det er et særtilfælde. Intet overfladeaktivt stof fra et industrielt vaske- og rengøringsmiddel vil nogensinde blive brugt i kosmetik, og et overfladeaktivt stof fra et kosmetisk produkt vil være nytteløst i et vaskemiddel og i særdeleshed i et industrielt vaske- og rengøringsmiddel.
Formålet med et datablad over indholdsstoffer er at levere oplysninger til dem, der har brug for det - f.eks. læger med patienter, der lider af allergi. Producenterne har en legitim interesse i at bevare fortroligheden. Medlemsstaterne har også ret til at bede producenterne om oplysninger om indholdsstoffer til brug for deres forgiftningscentre.
Den femte gruppe er dispensationer. Det er en god idé at indføre en levetidsbegrænsning for producenter fremsendelse af yderligere data på anmodning af medlemsstaterne. Ifølge vores juridiske eksperter skal kriterierne for at nægte dispensationer udtrykkeligt nævnes i teksten, da en beslutning om at afvise en dispensation ellers kan vise sig ikke at have retsgyldighed. Det er nødvendigt med et minimalt datasæt for at vurdere en dispensationsanmodning, hvilket vi har specificeret i bilag IV. Hvis en medlemsstat beder om yderligere data til en vurdering, kan den definere sit individuelle behov. På denne måde er der mulighed for en differentieret tilgang.
Endelig er der fosfaterne. I betragtning 31 har Kommissionen lovet at træffe foranstaltninger vedrørende fosfater, hvis der er et solidt videnskabeligt grundlag for at gøre det. I denne sag prioriterer Kommissionen etableringen af et solidt videnskabeligt grundlag for en indsats på fællesskabsplan. Der er ikke noget presserende behov på EU-plan i denne sag.
De medlemsstater, der føler sig særligt sårbare over for fosfaters indvirkning på miljøet, har allerede indført nationale foranstaltninger. I nogle tilfælde skete det for mange år siden, og situationen i disse lande er stabiliseret. Enhver indsats på EU-plan skal klart godtgøre en merværdi i forhold til den aktuelle situation.
Forhåbentlig kan Det Videnskabelige Udvalg for Toksikologi, Økotoksikologi og Miljø (SCTEE) komme med en endelig udtalelse om fosfater i vaske- og rengøringsmidler inden årets udgang.
Til slut vil jeg blot sige, at Kommissionen helt eller delvist kan acceptere ændringsforslag 2, 4, 8, 17-19, 22 (delvist), 27 (delvist), 34-37 - men kun en del af ændringsforslag 37 - og 53. Kommissionen kan i princippet acceptere ændringsforslag 3, 21, 31, 45, 46 og 52. Kommissionen kan ikke acceptere de øvrige ændringsforslag.

Formanden.
Tak, hr. Liikanen.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0099/2003) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om femogtyvende ændring af Rådets direktiv 76/769/EØF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om begrænsning af markedsføring og anvendelse af visse farlige stoffer og præparater (stoffer, der er klassificeret som kræftfremkaldende, mutagene eller reproduktionstoksiske) (15703/2/2002 - C5-0013/2003 og 15703/2/2002.REV 2 COR 1 - C5-0013/2003/COR - 2002/0040(COD)) (ordfører: Schörling).

Schörling (Verts/ALE)
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, formålet med dette forslag til direktiv er for 25. gang at ændre Rådets direktiv 76/769/EEG om begrænsning af anvendelse og indførelse på markedet af visse farlige stoffer og præparater. Den nuværende kemikalielovgivning angiver, at så snart et stof eller præparat er klassificeret som kræftfremkaldende, mutagent eller reproduktionstoksisk, skal det indføres i dette bilag og ikke lukkes ud på markedet. Dette forslag gælder for 44 nye stoffer, som skal tilføjes denne liste. Jeg tror, at vi alle er enige om, at det er meget godt, at dette gøres, og om, at vi naturligvis skal godkende forslaget om at tilføje disse stoffer.
Da Parlamentet behandlede dette anliggende første gang, var der efter vores mening to mangler i den gældende lovgivning, som vi meget gerne ville rette op på. Vi mente, at vi ikke behøvede at vente på den nye kemikalielovgivning, men at vi for folkesundhedens skyld hurtigere skulle vedtage ændringer.
Den første mangel var, at anvendelse af CMR-stoffer, cancerogene, mutagene og reproduktionstoksiske stoffer, i forbrugerprodukter ikke var forbudt. Det drejer sig bl.a. om gulvbelægninger, legetøj for børn og tekstiler, som vi forbrugere kommer i kontakt med dagligt, og hvor vi virkelig udsættes for disse kemiske forbindelser. Vi ville derfor have et forbud. Den anden mangel var, at vi naturligvis ville have et forbud mod anvendelse af CMR-produkter i kosmetiske produkter.
Rådet har siden da forkastet Parlamentets ændringer. Angående kosmetiske produkter er vores forslag alligevel blevet tilgodeset. Ved en forligsforhandling er man blevet enige om at forbyde CMR-stoffer i kategori 1 og 2 i kosmetikdirektivet, da den syvende ændring blev foretaget. Dermed kan man sige, at Parlamentets forslag angående kosmetiske produkter er blevet tilgodeset.
Angående den førstnævnte type produkter er der tre hovedårsager til, at Rådet ville afvise Parlamentets ændringer. For det første mente man, at der manglede videnskabelige vurderinger eller risikobedømmelser. Der er faktisk foretaget risikobedømmelser. Kommissionen har også fremsat et forslag om, at når forbrugernes anvendelse af kemiske midler ikke kan kontrolleres, kan sikkerheden kun garanteres ved, at man forbyder kræftfremkaldende, mutagene eller reproduktionstoksiske stoffer og præparater til alment brug.
Ifølge min og udvalgets opfattelse er der ingen anledning til ikke at foretage samme bedømmelse for anvendelse af forbrugerprodukter. Argumentationen hænger således ikke sammen i denne henseende.
For det andet henviste Rådet til, at det drejer sig om et meget stort, ubestemt antal produkter. For mig er det et fuldstændigt forbløffende argument. Det burde vel præcis være det modsatte. Hvis der nu er så mange produkter, som f.eks. indeholder cancerogene stoffer, er der vel virkelig anledning til at agere i stedet for bare at henvise til, at eftersom det drejer sig om en så stor mængde, kan man ikke gøre noget.
For det tredje siger man, at man vil tage denne sag op ved udarbejdelsen af den nye kemikaliepolitik. Det er meget godt, og det er jeg virkelig glad for. Jeg tror, at det forslag til den nye kemikalielovgivning, som måske kan fremlægges for Parlamentet engang i juni, også vil tage hensyn til disse produkter. Der vil imidlertid gå meget lang tid, før den lovgivning træder i kraft, så det havde været godt, hvis vi havde fået denne ændring med allerede nu.
Nu ved andenbehandlingen havde man ønsket sig, at vi skulle stille samme ændringsforslag. Jeg har dog valgt ikke at gøre det, og mine kolleger i udvalget var af samme opfattelse. Denne forhandling kulminerede, da den 23. ændring blev vedtaget via Nisticòs betænkning. Samme forhandling blev ført på det tidspunkt, og den udmøntede sig egentlig ikke i noget. Jeg har derfor valgt at anbefale Parlamentet at vedtage dette forslag til andenbehandling om Rådets fælles holdning med den begrundelse, at vi har fået vores forslag tilgodeset angående kosmetiske produkter. Vi er kommet til vejs ende angående forslaget om den anden type produkter. Vi må tage det, som det er.

Liikanen
Hr. formand, først vil jeg gerne takke Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik samt i særdeleshed dets ordfører fru Schörling for hendes meget konstruktive håndtering af dette forslag. Formålet med direktivet er at sikre fri bevægelighed for kemiske stoffer og præparater og at forbedre sundhedsbeskyttelsen og forbrugersikkerheden ved at forbyde, at CMR-stoffer markedsføres til offentligheden. Med det foreslåede direktiv vil der blive indført harmoniserede regler i hele EU.
Den 12. februar 2002 foreslog Kommissionen et direktiv, der ville opdatere den eksisterende liste over forbudte CMR-stoffer ved at tilføje 44 stoffer på listen over de CMR-stoffer, som offentligheden ikke skal have adgang til. Ved at dække stoffer og præparater (f.eks. lim, rengøringsmidler og maling) omfatter Kommissionens forslag de situationer, hvor forbrugerne højst sandsynlig kan udsættes for farlige stoffer og præparater. Det er femte gang, Kommissionen har foreslået en sådan opdatering af listen over CMR-stoffer. Hvis der identificeres risici for CMR-stoffer i artikler/produkter, begrænses brugen af disse fra sag til sag på basis af en risikovurdering.
Afslutningsvis mener Kommissionen, at dets forslag ikke blot beskytter forbrugernes sundhed, men at det også bevarer det indre marked gennem indførelsen af harmoniserede regler. Jeg vil derfor bede om Deres støtte til denne vigtige foranstaltning.
Bowe (PSE).
Hr. formand, på vegne af Den Socialdemokratiske Gruppe bifalder og støtter jeg dette forslag.
Det er et fremskridt, at 44 nye stoffer, der anerkendes som CMR-stoffer, er kommet med på listen over forbudte stoffer, og at de fjernes fra produkter og andre anvendelsesområder i EU. Det er helt sikkert et skridt i retning af en bedre folkesundhedsbeskyttelse.
Det ser nu ud til, at vi har løst problemet med kosmetiske produkter, og vi kan være godt tilfredse med denne aftale. Det er endnu et vigtigt sundhedsmæssigt fremskridt for forbrugere af kosmetiske produkter.
For så vidt angår spørgsmålet om kemikalier i produkter, accepterer jeg synspunkterne i Parlamentets betænkning om, at vi skal have en nøje gennemgang af dette område. Jeg må imidlertid give Kommissionen ret i, at spørgsmålet har langt videre implikationer end blot at kontrollere 44 kemikalier samt deres potentielle skadevirkninger i vores eksisterende forslag. Det står nu klart, at dette spørgsmål bliver behandlet i den nye kemikaliepolitik. Vi kan derfor være tilfredse med, at vi har gjort store fremskridt med dette forslag, og at vi kan se frem til at tage spørgsmålet om kemikalier i produkter samt en række andre spørgsmål op i forbindelse med behandlingen af det forslag til en kemikaliepolitik, som Kommissionen den 7. maj vil offentliggøre til en bredere høring. Jeg forventer, at vi kan begynde arbejdet hermed til efteråret.
Jeg vil derfor på vegne af Den Socialdemokratiske Gruppe anbefale dette forslag og dets resultater til Parlamentet, og jeg ser frem til at fortsætte den konstruktive dialog og det konstruktive samarbejde med Kommissionen.

Formanden.
Tak, hr. Bowe.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er Kommissionens erklæring om krisen på det internationale marked for kaffe.

Liikanen
Hr. formand, Kommissionen er vel vidende om, at de faldende verdensmarkedspriser på kaffe giver store problemer for de mange bønder i udviklingslandene, der er afhængige af kaffe som indtægtskilde. De har modtaget forslag fra medlemsstater og ikke-statslige organisationer om en indsats til håndtering af denne krise.
I øjeblikket støtter vi initiativer inden for rammerne af Den Internationale Kaffeorganisation (ICO), der udgør en platform for en dialog mellem de kaffeeksporterende og de kaffeimporterende lande i både den offentlige og den private sektor. Vi støtter ICO's resolution 407, og vi har bedt Den Internationale Kaffeorganisation om at gennemføre en uafhængig overvågning.
Vi har også taget spørgsmålet om ICO-medlemskab op med USA. Som foreslået af Rådet (almindelige anliggender og eksterne forbindelser) den 19. november 2002 har vi bedt ICO om at gennemføre en verdensomspændende sammenlignende undersøgelse af kaffedyrkningsarealer. I ICO får dette initiativ stor opbakning fra de kaffeproducerende lande.
Det er i virkeligheden ikke bare kaffe, der er problemet. Det handler også om mange andre varer og om lande, der er afhængige af et begrænset antal eksportvarer. Vi skal derfor ikke se isoleret på kaffe. Vi går ind for en langsigtet og sammenhængende strategi til håndtering af de vareafhængige landes problemer baseret på en omfattende og vedvarende indsats. Faldende og ustabile priser er i sandhed en alvorlig trussel mod en bæredygtig udvikling af nogle af verdens fattigste lande.
Den langsigtede løsning har et dobbelt sigte. Da de konventionelle varer fortsat er den primære kilde til beskæftigelse, indkomst og fremmed valuta for mange udviklingslande, skal indsatsen også forbedre konkurrenceevnen i sektorerne for de konventionelle varer. På den anden side skal der også udvikles alternative, utraditionelle produktkæder.
To nylige meddelelser fra Kommissionen om udvikling af landdistrikter og om handel og udvikling skaber klare politiske rammer for at løse problemet med visse landes afhængighed af et begrænset udvalg af eksportvarer. I lyset heraf er vi endnu ikke overbevist om, at der er behov for en separat meddelelse om dette spørgsmål, sådan som nogen har foreslået. Vi er i øjeblikket ved at færdiggøre et analytisk arbejdsdokument om de største udfordringer på vareområdet. Flere af spørgsmålene i Europa-Parlamentets beslutning analyseres i øjeblikket. Efter drøftelserne om dette analytiske arbejdsdokument vil vi vurdere behovet for en separat meddelelse.
Der har været opfordringer til handelspolitiske aktioner. Der er imidlertid begrænset bevægelsesfrihed. De fleste kaffeafhængige lande hører til blandt de mindst udviklede lande eller i gruppen af AVS-stater. Med lt undtagen våben-initiativet har EU åbnet alle markeder for de mindst udviklede lande, og vi vil forsøge at få andre lande - udviklede økonomier såvel som udviklingslande - til at følge vores eksempel. AVS-landene har også særdeles god adgang til EU-markedet i henhold til de gældende aftaler, og det bliver endnu bedre i henhold til Cotonou-aftalen.
Markedsadgang er imidlertid ikke tilstrækkeligt. For at forbedre kaffesektorens konkurrenceevne og udvide udviklingslandenes eksportgrundlag skal vi også støtte fuld integration af varerelaterede spørgsmål i udviklingslandenes langsigtede udviklingsstrategier. Som nævnt i Europa-Parlamentets beslutning skal en indsats omfatte støtte til producenternes indsats inden for diversifikation, organisationsstyrkelse og adgang til nichemarkeder. Fremtidige økonomiske partnerskabsaftaler med AVS-landene samt en omfattende og sammenhængende udviklingsbistand vil i høj grad kunne fremme strategiernes gennemførelse. 
Direkte intervention på varemarkeder gennem prisstøtte eller lagerdestruktion er ikke nogen bæredygtig løsning. Endvidere omfatter Cotonou-aftalen en facilitet, der kan bruges til at dæmpe de negative virkninger af AVS-landenes svingende eksportindtægter - FLEX-systemet. De lande, hvis eksportindtægter rammes af faldende priser på kaffe eller andre varer, kan søge om kompensatorisk finansiering under denne foranstaltning, og nogen har allerede gjort det.
Kommissionen er fortsat åben for forslag til foranstaltninger fra alle aktører. Vi vil deltage i den kommende rundbordssamtale mellem ICO og Verdensbanken samt i det efterfølgende møde mellem ICO og Rådet i London, og vi ser frem til en positiv og konstruktiv drøftelse, der vil forbedre situationen for kaffebønder og kaffearbejdere i udviklingslandene.
Wijkman (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil takke hr. kommissionsmedlem Liikanen for den indledende tale. Præcis som han siger, er prisen på kaffe faldet dramatisk de sidste år. Vi har i dag den laveste realpris i årtier, og det virker ikke specielt sandsynligt, at priserne vil stige i overskuelig fremtid. Prisen på selve råvaren er i dag ca. 1 % af prisen på markedet. En gennemsnitlig kaffebonde i Tanzania eller Kenya tjener i bedste fald nogle euro om ugen. Det indebærer, at han eller hun - det er i øvrigt ofte kvinder, som arbejder med kaffedyrkning - skal slide i det en uge eller mere for at få råd til bare en kop kaffe i baren her i Strasbourg.
Frem til slutningen af den kolde krig blev priserne holdt oppe på et rimeligt niveau. Man kunne leve af at dyrke kaffe. De seneste års udvikling har imidlertid været ødelæggende. Konkurrencen er blevet skærpet. En af de mange årsager er, at Verdensbanken har hjulpet nye lande uden for Afrika med at organisere storstilet dyrkning af kaffe. Som så ofte har subventioner, hvor magtpåliggende de end fremstår i det enkelte tilfælde, således skadet prisdannelsen og dermed skadet overlevelsesmulighederne for millioner af små kaffebønder frem for alt i Afrika.
Priskrigen på kaffe har ført til en udbredt krise for mange millioner kaffebønder i snesevis af udviklingslande, hvor kaffe ikke bare er en vigtig kilde til arbejdsmuligheder og indkomster i landsbyerne, men også til valutaindtægter.
Et problem i denne forbindelse, hvilket selv hr. Liikanen tog op, er, at der ofte er en alt for ensidig dyrkning. Det forstærker naturligvis krisens konsekvenser. Så længe små kaffebønder kun er afhængige af en eneste afgrøde, er og bliver deres økonomiske situation uhørt følsom. At diversificere produktionen fremstår således som uhørt vigtig, og der er muligheder, som ikke er blevet udnyttet. Det forudsætter imidlertid, at man anlægger et vidtfavnende syn på dyrkningssystemet. Jeg vil ikke gå ind i en nærmere videnskabelig analyse, men lad mig give et eksempel. Kaffebusken kan ikke anvendes som dyrefoder i dag. Den indeholder koffein, som dyrene ikke kan tåle. Det interessante er dog, at man sagtens kan dyrke udmærkede, næringsrige svampe på restmaterialet fra kaffebusken. Disse svampe, f.eks. shitakisvampe, har en høj næringsværdi og giver en meget højere kilopris på markedet end kaffe. Når svampene har gjort deres og har suget koffeinen op, kan restmaterialet gives som foder til dyrene. Pludselig har man flere forskellige indkomststrømme og flere arbejdsmuligheder for den fattige kaffebonde.
Der er i øjeblikket et interessant projekt, bl.a. i Colombia, om at fremme et bredere syn på dyrkningssystemet. Det forudsætter dog, hvilket enhver sikkert forstår, kundskaber fra forskellige forskningsdiscipliner og ikke et ensidigt fokus på en eneste afgrøde.
Ligesom hr. kommissionsmedlem Liikanen tror jeg heller ikke, at der findes enkle og hurtige løsninger. Sagen skal dog alligevel tages op, og det skal ske omgående inden for rammerne af hele Doha-processen og frem for alt inden for rammerne af vores fortsatte samarbejde med de aktuelle lande.
Som vi antyder i denne beslutning, kan en lang række tiltag vedtages på kort sigt, frem for alt for at hjælpe de kaffebønder, som er havnet i denne meget vanskelige situation. Det burde være muligt at udnytte det store overskud i Den Europæiske Udviklingsfond til at intensivere anstrengelserne angående landsbyudvikling, en landsbyudvikling, som så får en mere diversificeret form i forhold til et ensidigt fokus på enkelte afgrøder. Det burde også være muligt via en dialog med de store kaffeproducenter og dem, som sælger kaffen, at sørge for bedre lønninger til de fattige kaffebønder.
Jeg har kun haft tid til at berøre nogle få aspekter i denne sag. Jeg takker for hr. Liikanens indlæg og ser frem til en fortsat dialog.

Kinnock, Glenys (PSE).
Hr. formand, under sidste uges møde i Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU vedtog vi enstemmigt en beslutning om kaffe. Vi krævede hasteforanstaltninger for at lindre virkningen af de ustabile råvarepriser i AVS-landene. Vi har tilsluttet os et kor af stemmer fra det spanske parlament, det amerikanske Senat og Repræsentanternes Hus, der kræver forandring.
27 AVS-lande er afhængige af kaffeeksport. Som kommissæren skitserede, er det den baggrundsviden, der forklarer, hvorfor det er så alvorligt, at verdensmarkedspriserne på kaffe er styrtdykket med mere end 60% i løbet af det seneste tiår. I dag opfordrer Parlamentet til aktioner i sin beslutning. Det internationale samfund inklusive EU har et ansvar for at gøre noget ved problemerne med sammenbruddet i verdensmarkedspriserne på kaffe og lindre de frygtelige lidelser, som hr. Wijkman talte om - for 25 millioner fattige kaffebønder og de samfund, de lever i.
EU praler af at have en tilgang til international solidaritet baseret på handel og bistand. Det er noget, som vi stræber efter, og vi har også de nødvendige politiske instrumenter. EU's medlemsstater udgør 15 af de 21 kaffeimporterende lande, der er medlemmer af Den Internationale Kaffeorganisation. Det gør os til en vigtig aktør på markedet med et hovedansvar over for de kaffeproducerende lande. Vi glæder os over det faktum, at Rådet i november tog spørgsmålet om de faldende kaffepriser op til debat. Der er imidlertid sket meget lidt siden da trods det, at Kommissionen også har tilkendegivet sin støtte til et ICO-kvalitetsprogram.
Kommissæren nævnte meddelelsen, der nu helt klart ikke vil være færdig i god tid inden ICO- og verdensrundbordsmødet på højt plan i London. Det bad vi ellers om i vores beslutning, og vi beklager, at det ikke kommer til at ske.
Det er et faktum, at kaffeselskaberne klarer sig ganske udmærket trods markedets tilstand. På det frie marked giver deres globale rækkevidde dem hidtil ukendte muligheder. For 10 år siden fik de kaffeproducerende lande omkring en tredjedel af hver dollar, der blev brugt på kaffe. Nu er det mindre end otte cent. I fjor mødte jeg i Uganda en landmand, der solgte et kilo kaffebønner for 150 ugandiske shilling. Senere betalte jeg på Sheraton-hotellet 1.000 ugandiske shilling for en enkelt kop kaffe! De fire største selskaber køber tilsammen næsten halvdelen af de kaffebønner, der produceres på verdensplan. Risterierne skal tage større ansvar for at betale bønderne en rimelig pris for deres afgrøder, så de kan sende deres børn i skole, betale for sundhedspleje og blot få mad på bordet. Der er frygtelige menneskelige lidelser i hjertet af kaffebranchen, og vi skal presse selskaberne til at gøre mere og engagere sig mere. EU har en reel magt i ICO, og vi har et ansvar for på rundbordsmødet at få udformet politikker, der giver bønderne en mulighed for at leve med værdighed og finansiel sikkerhed.
Jeg vil gerne vide, om Kommissionen forbereder en særlig handlingsplan forud for dette møde, for det er ikke tilstrækkeligt blot at møde op. Vi ønsker en erklæring og en handlingsplan. Jeg vil også gerne vide - og det står også i vores beslutning - om vi sender en repræsentant på højt niveau. Tager kommissæren af sted? Gør generaldirektøren? På hvilket niveau bliver EU repræsenteret, så vi kan få en klar og ambitiøs handlingsplan? Derefter kan vi alle nyde en glimrende kop af verdens mest populære drik - kaffe.
Rod (Verts/ALE).
Hr. formand, kaffemarkedet gennemlever i dag en alvorlig krise. Arbejderne inden for kaffesektoren er ikke længere i stand til at leve af deres produktion. Markedspriserne, som fastsættes af de fire største multinationale selskaber med usømmelige profitter, er for lave til, at producenterne kan skabe det overskud, de har brug for til at fortsætte deres aktivitet. Desuden forringes selve kvaliteten af kaffen, eftersom den produceres med alt for højt udbytte.
Konsekvensen af manglen på et internationalt system til stabilisering af kaffepriserne og råvarepriserne i al almindelighed er, at kaffeproducenternes situation bliver uholdbar. Vi må sætte en stopper for denne produktivismespiral, som fører til ulykke for millioner af landmænd i de fattige lande til trods for enhver social- eller miljølovgivning. Ved et rent tilfælde, vil nogle sige, opstår denne krise på et tidspunkt, hvor Stabex-systemet er forsvundet ud af Cotonou-aftalen. Det nye system med hurtige udbetalinger tillader ikke at hjælpe de kaffeproducerende lande. EU, som er hovedimportør af kaffe, har hovedansvaret for at løse denne krise. EU skal lancere et nødhjælpsprogram, som finansieres via de ubrugte midler i de tidligere EUF, for at kompensere for de involverede befolkningers og landes tab af indtægter. Vi anmoder Kommissionen om at hasteudarbejde en meddelelse om råvarer. Samtidig skal Kommissionen støtte Den Internationale Kaffeorganisations kvalitetsprogram.
På længere sigt skal EU iværksætte en række foranstaltninger f.eks. inden for rammerne af nationale og regionale udviklingsplaner, som har til formål at bekæmpe prissvingningerne på kaffe og andre råvarer. EU skal støtte en differentiering af produktionen hos landmændene i Syd og deres valg om at dyrke kvalitetslandbrug og bidrage til at styrke kaffeproducenternes position i forhold til landbrugsfødevareindustrierne. Kommissionen skal især støtte fastlæggelsen af fair trade-strukturer og lette adgangen til markedet for de produkter, som opstår heraf. Det bliver mere og mere påkrævet, at Kommissionen kommer med en meddelelse i den henseende.
Spørgsmålet om stabilisering af priserne på råvarer, som et flertal af de mindst udviklede lande afhænger af, skal behandles under de multilaterale handelsforhandlinger. Den "udviklingsrunde", som blev indledt i Doha, synes at være helt på sin plads, hvis man ønsker, at udviklingslandene reelt får noget ud af verdenshandelen, som for øjeblikket mest foregår på deres bekostning. Således skal toldtarifferne, som stadig gælder for kaffeprodukter, fjernes. EU skal bruge alt, hvad der står i dets magt på WTO-ministerkonferencen i Cancun for at sikre, at handelen med udviklingslandene bliver mere fair. I øvrigt ser vi positivt på det franske forslag om at sætte spørgsmålet om råvarer på dagsordenen for det næste G8-møde.
De store kaffevirksomheder som Nestlé, Kraft, Sara Lee og Procter & Gamble kan ikke ustraffet blive ved med at forsøde deres egen tilværelse. De må acceptere at vedtage nogle etiske adfærdskodekser i overensstemmelse med ILO og FN og betale en ordentlig pris for deres råvarer, en pris, som afspejler de sociale og miljømæssige drifts- og produktionsomkostninger. For at sikre, at producenter og arbejdere inden for kaffesektoren får en ordentlig betaling, er fair trade ikke en ny valgmulighed, men den eneste bæredygtige globale løsning på problemet.
Sandbæk (EDD).
Hr. formand, det er ikke de store internationale selskaber, der lider under kaffekrisen. Tværtimod er det dem, som presser prisen så meget, at bønderne knap nok opnår fortjeneste på deres kaffe.
Hvordan kan de slippe af sted med det? Ved et debatmøde i Europa-Parlamentet om kaffekrisen gav Louis Belinda fra Uganda svaret: "Vi har ikke noget alternativ til kaffedyrkning", sagde han. "Vi har prøvet med fiskeri, men dette forhindrede EU's regler. Vi har prøvet med traditionelt landbrug, men EU's eksport af kød og mælk til dumpingpriser betyder, at vi ikke engang kan sælge vores varer til andre afrikanske lande. Vi har prøvet med sukker, men EU's eksportstøtte levner os ikke en chance."
Det er altså ikke rigtigt, kommissær Liikanen, at alt andet end våben løser problemet, for EU's landbrugspolitik ødelægger kaffebøndernes mulighed for at skifte til andre former for job. EU er altså i høj grad ansvarlig for, at 25 millioner kaffebønder nu trues af ekstrem fattigdom, så meget desto mere som EU selv gav udviklingslandene det skæbnesvangre råd at satse på kaffeproduktion. EU må og skal leve op til dette ansvar. Udviklingsfonden har 7,5 milliarder kr. tilovers, så hvorfor tøver EU med at handle, mens kaffebønderne sulter?
Anders Wijkman havde en løsning med svampe. Jeg synes, at den idé lød meget interessant, og jeg håber, at Kommissionen vil tage den op.
Men her og nu må der sikres kaffebønderne en mindsteindtægt. Det kunne ske ved at yde støtte til institutioner som Max Havelaar, men EU bør også hurtigst muligt øge kaffeproducenternes egen indflydelse på markedet ved at styrke deres forhandlingskapacitet gennem bistand til dannelse af kooperativer og ved at give dem mulighed for at producere bedre produkter og få adgang til kreditter.
Det er helt umoralsk, at de internationale kaffegiganter kan få lov til at udnytte krisen til yderligere at øge deres overskud, der i forvejen er alt for høje.
Jeg vil også gerne have svar på de spørgsmål, fru Kinnock stillede.

Zrihen (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, bliver prisen på vores kaffe prisen på vores samvittighed? Kaffe er et af de basisprodukter, hvor eksporten for mange fattige og dybt forgældede lande er hovedindtægtskilden. Således er lande som Burundi, Etiopien og Uganda afhængig af kaffeeksporten for mere end 50% af deres indtægter.
Verdensmarkedsforholdene for kaffe er derfor ikke noget uvæsentligt eller marginalt spørgsmål. De er en del af grunden til verdens uretfærdighed og dømmer millioner af mennesker til fattigdom og nød. I den forbindelse er kaffekrisen et slående bevis på den fejlslagne globale politik, som støtter de frie markedskræfter og en skærpet liberalisering. Det er faktisk de internationale institutioner som f.eks. Verdensbanken, IMF og WTO, som opfordrer disse lande til at forfølge en eksportorienteret økonomisk politik. Kvalt af gælden og i kløerne på den globale ågerkarl, som IMF nogle gange kan være, kaster disse lande sig hovedkuls ud i produktioner, hvor de har en komparativ fordel i forhold til industrilandene. For kaffens vedkommende er det favorable klimaforhold. Dernæst lover WTO dem fri adgang til verdenshandelen. Men loven om udbud og efterspørgsel skaber kurssvingninger, og når priserne falder, sørger de multinationale selskaber, som kontrollerer markedet, for at opretholde deres fortjenstmargen. Det samlede kursfald væltes derfor over på småbønderne og plantagearbejderne i en sådan grad, at industrilandenes forbrugere ikke engang oplever et fald i prisen på en kop kaffe. Og så må vi ikke glemme kvindernes arbejdsvilkår og børnearbejdet.
Nu er det bevist. Vi gør ikke en ende på verdens uretfærdighed ved at fremme liberalisering, frihandel og deregulering, tværtimod. Det, som kaffeproducenterne har brug for, er et langt mere reguleret og styret internationalt kaffemarked for at undgå, at der sker en overproduktion, for at sikre og kontrollere produkternes kvalitetet, for at fordele overskuddet fra kaffeproduktionen ligeligt og for at sikre anstændige arbejdsvilkår. Lad os håbe, at man husker på denne lektie ved den næste rundbordskonference i Den Internationale Kaffeorganisation og på det næste G8-topmøde og især ved den næste WTO-ministerkonference i Cancun til september. Vi vil holde et vågent øje med udviklingen, hr. kommissær.
Cauquil (GUE/NGL).
Hr. formand, alle de politiske grupperinger er klar over alvoren bag det voldsomme prisfald for kaffe på det internationale marked. Hvordan kan man undgå at se det, når der er tale om de laveste realpriser, der er registreret inden for det sidste århundrede? Alle analyser fastslår de katastrofale konsekvenser af dette fald i kaffepriserne for økonomien i en række af verdens fattigste lande. Men samtidig trækker alle på skuldrene i afmagt. Og så vover vi at foreslå, at den og den internationale konference sætter spørgsmålet på dagsordenen, og at give gode råd om omlægning eller differentiering, foreslå konsulentbistand til de bønder, vi er i færd med at kvæle, og ønske, at vi yder et lille bidrag for at hjælpe de værst ramte lande!
Der er fire internationale koncerner - Nestlé, Kraft, Sara Lee og Procter & Gamble - som kontrollerer halvdelen af verdens kaffehandel. Hvilket reelt betyder, at det er disse fire koncerner, som fastlægger priserne. Det er dem, som for at skabe et stadigt stigende overskud sænker priserne over for producenterne. De leder en lang række fattige lande og dermed flere millioner bønder og deres familier i ulykke for at kunne udbetale større dividender til deres aktionærer.
Jeg konstaterer, at Europa-Parlamentet såvel som statslederne står magtesløse over for disse koncerner og i bedste fald nøjes med at appellere til velgørenhed. Og alligevel vover den fælles beslutning at råde til at konsolidere kaffeproducenternes position på markedet. Som om den fattige bonde fra Rwanda, Etiopien eller Haiti selv ville være i stand til at sætte sig op imod Nestlé og lignende foretagender, når Europa-Parlamentet ikke tør gøre det! Hvis ikke det er kynisme, hvad er det så? Og alene det, at den fælles beslutning nævner de fire kaffekoncerner, som er ansvarlige for prisfaldene, får det til at løbe koldt ned ad ryggen på ELDR-Gruppen i en grad, så de kræver afskaffelse af det stykke, hvori de er nævnt. Skjul dog navnene på disse koncerner, som jeg ikke kan bære at se på! Sikken en flok hyklere i Europa-Parlamentet!
Og hvad der gælder for kaffe gælder også for de andre råvarer og først og fremmest olie. De, der bombede Irak og dræbte civile, kvinder og børn, påstår, at de gør det for at befri Irak fra dets diktator. Men Saddam Hussein, som har slagtet sit eget folk, har i årevis været håndlanger for disse mennesker. Det er dem, som har bevæbnet ham, og som har presset ham til at gå i krig mod Iran. Det er dem, som har solgt våben til ham, for at han kunne nedslagte og gasse kurderne, og så vover man at fremstille invasionsstyrkerne som befriere på trods af, at de blot udfører de beskidte opgaver for olie- og våbenkoncernerne.
Hvis vi skal sætte en stopper for udplyndringen af jorden til fordel for nogle enkelte koncerner, hvis vi skal sætte en stopper for de abnorme uligheder mellem de rige i de rige lande og de fattige i de fattige lande, hvis vi skal undgå, at man dræber fattige mennesker ved at udsulte dem eller myrde dem i krige, som er skabt for at undgå denne situation, er der intet, absolut intet andet at gøre end at sætte en stopper for det internationale økonomiske system.
Lucas (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg er taknemmelig for Kommissionens erklæring, der viser, at Kommissionen kan gøre langt mere.
Da jeg er en af de sidste talere under denne forhandling, vil jeg uvægerligt komme til at gentage mange af de emner, som mine kolleger allerede har bragt på bane her til morgen. Det viser imidlertid Parlamentets dybe engagement i dette spørgsmål samt vores inderlige ønske om at gøre noget mere ved det. Med den aktuelle situation, hvor kaffepriserne er de laveste i mere end 100 år regnet i faste priser, er der som tidligere nævnt mere end 25 millioner fattige familier, der trues af ruin, som ikke får tilstrækkelig mad på bordet, som ikke kan sende deres børn i skole, og som ikke kan købe de mest basale lægemidler. Samtidig kontrollerer fire selskaber over halvdelen af verdens kaffesalg, og deres indtægter er skruet i vejret til over 100 milliarder amerikanske dollars årligt, samtidig med at nogle af verdens fattigste familier har set deres indtægter skrumpe ind til det rene ingenting.
Her i Parlamentet møder vi ofte katastrofer med en følelse af håbløshed og magtesløshed. Vi spekulerer på, hvad vi kan gøre ved det, og vi når ikke nødvendigvis frem til et svar. Denne gang er det imidlertid ganske anderledes. Der er meget, som EU kan og bør gøre for at løse dette specielle problem. EU har ressourcerne og politikkerne til at gøre en positiv forskel for disse familier, og vi har også et ansvar for at gøre det. EU's medlemsstater udgør 15 af de 21 kaffeimporterende lande, der er medlemmer af Den Internationale Kaffeorganisation. Vi tegner os for næsten halvdelen af verdens kaffeimport. Det giver os en enorm potentiel magt, som vi bør udnytte. Det eneste, der synes at mangle i øjeblikket, er den politiske vilje, og Kommissionen bør udvise større iver og engagement for at gøre noget ved det, efterhånden som krisen på det internationale marked for kaffe eskalerer til en international katastrofe.
Vi ser derfor frem til Kommissionens lovede meddelelse om varer. Vi ønsker også at se nogle mere umiddelbare foranstaltninger. Vi glæder os over, at kommissær Nielson i november 2002 lovede at undersøge mulighederne for at frigøre og omfordele gamle EUF-midler. Vi har 11 milliarder euro i uindfriede forpligtelser fra sjette, syvende og ottende EUF. Det giver os ressourcerne til at gøre en reel forskel, og vi skal koncentrere os om initiativer, der hurtigt spredes og giver resultater, og som er velegnede til at give decentraliseret produktstøtte til områder, hvor der dyrkes kaffe, for dermed at mildne virkningerne af kaffekrisen og sikre bedre adgang til sundhedspleje og uddannelse. Vi skal yde en supplerende finansiel støtte til AVS-landenes regeringer, der står i et rimeligt forhold til deres mistede indtægter som følge af den aktuelle kaffekrise.
Kommissionen skal også give større støtte til kaffe, der handles på fair vis, og sikre den bedre adgang til EU's markeder. Lige så vigtigt er det, at spørgsmålet om kaffe er et eksempel på de mere vidtgående spørgsmål om varepriser og disses sammenbrud. Hvorfor er dette spørgsmål ikke at finde på WTO's dagsorden? Mange mennesker kritiserer WTO for at have en dagsorden, der sætter fokus på Nord og ikke på Syd. Det faktum, at varepriser ikke er på dagsordenen, er med til at understrege denne opfattelse. Jeg vil gerne stille kommissæren følgende spørgsmål. Vil Kommissionen støtte Østafrikas forslag om at sætte varer på dagsordenen for WTO's næste møde i Cancun, så vi kan vise, at den såkaldte Doha-udviklingsrunde ikke blot er retorik, men også handling?
Junker (PSE).
Hr. formand, mine damer og herrer, kaffekrisen er symptomatisk for forholdet mellem landene i Syd og landene i Nord. Landene i Nord udbytter monokulturer og forsyner sig med de råstoffer, de frembringer til minimale priser, under meget ugunstige betingelser og i et forarmet miljø. Her må man også tage forbrugernes adfærd og forbrugerpolitikken inden for EU med i betragtning.
Politisk støttes forbrugernes ønske om råstoffer fra udviklingslandene til de lavest mulige priser, mens vores egen landbrugspolitik beskyttes i overordentlig grad og - jeg er stadigvæk høflig - vi koncentrerer os om at holde priserne stabile. Det er uomgængeligt, at dette misforhold skal stoppes, og det skal være en del af EU's handlingsplan. De økonomiske forbindelser er begrænset til udnyttelse af råstofferne, kaffe er jo kun ét eksempel herpå, mens forarbejdningen og udnyttelsen, det vil sige skabelsen af merværdi gennem produktionsprocessen, foregår i industrilandene. Så længe dette misforhold eksisterer, vil de økonomiske forbindelser mellem landene i Nord og Syd altid være forbundet med problemer.
Vi taler om diversificering, og med rette, for det er et vigtigt krav, men det skal også have et indhold. Det rækker ikke blot at betragte dette begreb isoleret og se det som et universalmiddel. Man må også spørge, hvilken form denne diversificering skal have, og lad mig præcisere, at det vil indebære muligheden for at forarbejde råstoffer i det udviklingsland, som de er frembragt i, hvor der i det mindste bør fremstilles halvfabrikata, da det er dem, som skaber merværdi. Det vil også sige, at vi skal være villige til at betale en rimelig pris for dem. Hvor kan man f.eks. finde fair trade-kaffe i EU's institutioner?
Eller i de politiske institutioner i vores medlemslande? I hvilke af Parlamentets barer og restauranter bliver der serveret fair trade-kaffe? Jeg kunne komme med flere eksempler.
Det er bydende nødvendigt, at Kommissionens handlingsplan indeholder et forslag om, hvordan der kan drives fair handel under de nuværende betingelser. Jeg kan ikke se, at der findes et overbevisende koncept herfor, som lige nu ville give bønderne en virkelig retfærdig andel af deres produkter, hvis den eksisterende infrastruktur for fair handel blev udnyttet og udvidet. Her står vi i gæld over for udviklingslandene. Jeg håber meget, at vi får et svar herpå.

Liikanen
Hr. formand, jeg er glad for at viderebringe budskabet fra denne forhandling til mine kolleger hr. Lamy og hr. Nielson. Jeg har imidlertid et par kommentarer.
De må huske på, at det reelle problem med kaffesektoren er den manglende efterspørgsel. Udbuddet handler primært om efterspørgslen, og derfor er handelsforhandlinger ikke den eneste løsning. Det er meget vigtigt, at diskussionerne inden for rammerne af Verdensbanken/ICO eller i selve ICO fører til løsninger.
Problemet i dag er det, at USA, der er verdens næststørste kaffeforbruger, ikke er med i ICO. Foranstaltningerne vil ikke have den samme internationale gennemslagskraft, så længe USA ikke er villig til at genoverveje sin position inden for rammerne af ICO.
For så vidt angår forslaget om en handlingsplan inden næste møde og Kommissionens deltagelsesniveau, vil jeg videregive fru Kinnocks spørgsmål til hr. Lamy og hr. Nielson. Jeg er sikker på, at de vil komme med et passende svar.

Formanden.
Mange tak, hr. kommissær.
Jeg har modtaget seks beslutningsforslag, jf. forretningsordenens artikel 37, stk. 2.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er afstemningen.
Indstilling ved andenbehandling (A5-0099/2003) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om femogtyvende ændring af Rådets direktiv 76/769/EØF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om begrænsning af markedsføring og anvendelse af visse farlige stoffer og præparater (stoffer, der er klassificeret som kræftfremkaldende, mutagene eller reproduktionstoksiske) (15703/2/2002 - C5-0013/2003 og 15703/2/2002 REV 2 COR 1 - C5-0013/2003/COR - 2002/0040(COD)) (Ordfører: Schörling)
(Formanden erklærede den fælles holdning for godkendt)

Betænkning (A5-0102/2003) af Jillian Evans fra Europa-Parlamentets Delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om dyresundhedsmæssige betingelser for ikke-kommerciel transport af selskabsdyr og om ændring af Rådets direktiv 92/65/EØF (PE-CONS 3610/2003 - C5-0061/2003 - 2000/0221(COD))
(Parlamentet godkendte det fælles udkast)
Betænkning (A5-0103/2003) af Liese for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om fastsættelse af standarder for kvaliteten og sikkerheden ved donation, udtagning, testning, behandling, opbevaring og distribution af humane væv og celler (KOM(2002) 319 - C5-0302/2002 - 2002/0128(COD))
(Parlamentet vedtog den lovgivningsmæssige beslutning)
Betænkning (A5-0049/2003) af Ferreira for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 94/35/EF om sødestoffer til brug i levnedsmidler (KOM(2002) 375 - C5-0341/2002 - 2002/0152(COD)) 
(Parlamentet vedtog den lovgivningsmæssige beslutning)
Betænkning (A5-0105/2003) af Nobilia for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om vaske- og rengøringsmidler (KOM(2002) 485 - C5-0404/2002 - 2002/0216(COD)) 
(Parlamentet vedtog den lovgivningsmæssige beslutning)
Betænkning (A5-0104/2003) af Kirkhope for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om initiativ fra Forbundsrepublikken Tyskland med henblik på vedtagelsen af Rådets direktiv om bistand ved gennemrejse i forbindelse med udsendelse ad luftvejen (14848/2002 - C5-0011/2003 - 2003/0801(CNS))
(Parlamentet forkastede forslaget og vedtog i Rådets fravær henvisning til fornyet udvalgsbehandling)
Betænkning (A5-0078/2003) af Auroi for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets direktiv om ændring af direktiv 66/401/EØF om handel med frø af foderplanter, 66/402/EØF om handel med såsæd, 68/193/EØF om handel med vegetativt formeringsmateriale af vin, 92/33/EØF om afsætning af plantemateriale og formeringsmateriale af grøntsagsplanter bortset fra frø, 92/34/EØF om afsætning af frugtplanteformeringsmateriale og frugtplanter bestemt til frugtproduktion, 98/56/EF om afsætning af prydplanteformeringsmateriale, 2002/54/EF om handel med bederoefrø, 2002/55/EF om handel med grøntsagsfrø, 2002/56/EF om handel med læggekartofler og 2002/57/EF om handel med frø af olie- og spindplanter, for så vidt angår sammenlignende EF-prøver (KOM(2002) 523 - C5-0476/2002 - 2002/0232(CNS)) 
(Parlamentet vedtog den lovgivningsmæssige beslutning)
Henstilling til Rådet (A5-0116/2003) af Boetticher og Turco for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om den fremtidige udvikling af Europol (2003/2070(INI))
(Parlamentet godkendte henstillingen)
Betænkning (A5-0085/2003) af Buitenweg for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender med forslag til Europa-Parlamentets henstilling til Rådet om reform af konventionerne om narkotika (2003/2015(INI)) 
(Parlamentet forkastede beslutningen)
Betænkning (A5-0053/2003) af Bayona de Perogordo for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport om en informations- og kommunikationsstrategi for Den Europæiske Union (2002/2205(INI)) 
(Parlamentet vedtog beslutningen)
Betænkning (A5-0111/2003) af Morillon for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om den nye europæiske sikkerheds- og forsvarsstruktur - prioriteter og mangler (2002/2165(INI)) 
Før afstemningen om ændringsforslag 9

Morillon (PPE-DE)
Hr. formand, hvad angår ændringsforslag 9, foreslår jeg at tilføje følgende sætning: "håber, at andre medlemsstater accepterer at deltage heri". Det drejer sig om det initiativ, som er lanceret af Belgien, Frankrig, Tyskland og Luxembourg.

Morillon (PPE-DE)
Hr. formand, det er rigtigt, at formuleringen af denne betragtning er klodset. Jeg foreslår at ændre den til teksten på stemmesedlerne: "overbevist om, at det i betragtning af krigslovenes aktuelle uoverensstemmelse med de seneste situationer, hvor de civile befolkninger er de største ofre for konflikterne, er bedst at overlade opgaven med at definere den bedste gennemførelse af de internationale humanitære bestemmelser til FN, hver gang en operation ?".
Jeg mener, at dette ændringsforslag burde stille Socialdemokraterne tilfreds.
Hermange (PPE-DE).
Hr. formand, jeg ville gerne understrege, at det er helt igennem typisk for den måde, hvorpå Europa-Parlamentet er ude af trit med virkeligheden, at det har vedtaget Morillon-betænkningen ved mødets slutning, efter afstemningen om vaske- og rengøringsmidler og motorkøretøjer.
Andersen, Bonde og Sandbæk (EDD)
. Forslaget fremmer ikke dyrevelfærden, men dyreejerenes bekvemmelighed på dyrenes bekostning.
Det er principielt forkert at kræve, at lande med en høj standard på området skal slække på deres krav i EU-hamoniseringens hellige navn. Junibevægelsen stemmer imod forslaget.

Dehousse (PSE).
Hr. formand, forslaget til direktiv handlede - som alle ved - om videnskabelig forskning. Det indeholdt utallige forpligtelser og, hvad der er endnu værre, utallige forbud.
Men videnskaben er pr. definition ikke et område, som egner sig til lovgivning, for den er stort set uforudsigelig. Derfor har jeg flere gange stemt imod artiklerne og en gang imod hele forslaget, for det er farligt at vedtage nogle regler, som giver indtryk af at være anvendelige på trods af, at de ikke er det. Det ryster det juridiske system.
Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Vi er imod reproduktiv kloning. Men vi harmes over, at Europa-Parlamentet bag nogle af de formuleringer, som skal forestille at beskytte individet eller fordømme udbyttet, endnu en gang i virkeligheden ønsker at forbyde terapeutisk kloning og i et videre perspektiv al forskning med medicinsk formål i humane celler og væv.
Det forarger og oprører forståeligt nok et stort antal forskere i hele Europa, som risikerer at få forbud mod at fortsætte deres arbejde og således give videnskabelig førstehjælp til ofrene for alvorlige sygdomme, som man endnu ikke er i stand til at helbrede. At forhindre forskning på dette område er som på forhånd ud fra sine reaktionære opfattelser at forbyde alt, hvad der fremover kunne hjælpe med at lindre og ligefrem helbrede disse sygdomme.
Vi stiller os solidariske med de syge og forskerne og har derfor stemt imod betænkningen og imod alle de ændringsforslag, ofte ligefrem jesuitiske i deres ordlyd, som sigter mod at forringe betænkningen.
Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg vil gerne først takke ordføreren for det fremragende arbejde. De offentlige høringer i Bruxelles har betydet meget for en bedre afklaring af følsomme spørgsmål. Derefter er hele processen blevet ledet af hr. Liese på eksemplarisk, grundig og kompetent vis.
Som bekendt er formålet med dette direktiv at fastsætte standarder for kvaliteten og sikkerheden ved donation, udtagning, testning, behandling, opbevaring og distribution af humane væv og celler.
Den måde, som jeg har stemt på, har da også på det nærmeste modsvaret det resultat, som fagudvalget allerede var nået frem til, så meget mere som de ændringer, som ordføreren foreslog, var blevet udarbejdet også under medvirken fra vores gruppe. Der er således fremkommet en tekst, der særligt lægger vægt på, at der vedtages programmer for vævs- og celletransplantation, som er baseret på frivillige og vederlagsfrie donationer med anonymitet for både donor og recipient. På den anden side forbyder den forskning i menneskelig kloning til reproduktive formål og at skabe humane embryoner udelukkende til forskning eller udtagning af stamceller. På nogle punkter, f.eks. med hensyn til brug af føtale celler og væv, ville jeg foretrække fagudvalgets tekst - men eftersom plenarmødet forkastede det, er jeg tilfreds med, at den ændring, som jeg tilsluttede mig som andet alternativ, er blevet vedtaget. Meget vigtigt er det, at afstemningen om det fuldstændige forbud mod destruktiv forskning i embryoner (ændringsforslag 86/3 af Flemming) har ...
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)
Figueiredo (GUE/NGL)
Udviklingen af produktionsmidlerne på grundlag af de nye teknologier har nået et højere udviklingsstadium, som ikke er foreneligt med de private interesser, der besidder produktionsmidlerne. Kapitalismen har også gjort livet og naturarven til en vare og til et spørgsmål om ejendomsret. Vi fordømmer lodret patentering af livet, af mennesket og af hele naturarven, ligesom at de gøres til en vare.
Spørgsmålet om ejendomsretten har skabt forvirring om, hvad der er en opdagelse, og hvad der er en opfindelse. De videnskabelige opdagelser må fremmes gennem forskning og betragtes som et offentligt tilgængeligt gode. Livet findes, og dets love kan ikke opfindes. De opdages. Problemet er, at den meste forskning i dag ikke er offentlig. Den udføres af store, multinationale virksomheder, der ønsker at sætte sig i besiddelse af alt og få profit ud af denne tilegnelse, hvilket bringer opdagelser og udviklinger, der tilhører menneskeheden og det enkelte individ, i fare.
I denne sammenhæng bør salg - også frivilligt - af menneskelige celler og væv (som f.eks. blod) totalt forbydes. Den biologiske og bioteknologiske forskning bør først og fremmest være offentlig og bør komme alle til gavn, ikke kun dem, der kan betale.
Goebbels (PSE)
Betænkningen om kvalitet og sikkerhed ved humane væv og celler behandler et forholdsvis teknisk, men meget fornuftigt direktivforslag. Miljøudvalget og Retsudvalget har imidlertid forvandlet dette direktiv til et manifest, som blander såkaldt etiske betragtninger med et regulært angreb på forskningen inden for biovidenskab, samtidig med at det tramper på subsidiaritetsprincippet. Hvis der ikke er nogen i Europa-Parlamentet, der forsvarer menneskelig kloning, kan vi ikke regulere et sådant spørgsmål ad bagdøren, det vil sige ad omveje i form af en betragtning eller en artikel, som henviser til et andet emne. Vi kan især ikke rejse nogle fællesskabsbarrierer imod forskning i embryonale stamceller. Hvis nogle stater ønsker at forbyde den slags forskning på nationalt niveau, står det dem frit for, og de har ikke brug for Europa-Parlamentets tilladelse. Under alle omstændigheder sker den bioteknologiske revolution med eller uden Europa. Det ville derfor være at foretrække, at Europa ikke skal blive ved med at kæmpe med bagtroppen.
Maaten (ELDR)
Europa-Parlamentet er med denne betænkning endnu en gang gået for langt ad reguleringens vej. Når vi kræver "overholdelse af de grundlæggende etiske principper", bevæger vi os ud på tynd is. Endvidere lader begreber som "altruisme" og "solidaritet" sig ikke lægge i lovgivningsmæssige rammer. Europa-Parlamentet skal ikke bestemme, hvilke etiske regler der skal være gældende i medlemsstaterne. Hvordan får vi overhovedet den tanke at ville definere begrebet "etik" fra Finland til Grækenland? Landene må selv afgøre, hvilke etiske standarder, de vil anlægge. Ved at fastlåse de lovgivningsmæssige rammer, opnår vi blot en uønsket effekt. Det bliver vanskeligere for lande og donorer at redde menneskeliv. Jeg har på denne baggrund stemt imod Liese-betænkningen.

Meijer (GUE/NGL)
I september 2000 opnåede ordføreren, hr. Liese, støtte fra et beskedent flertal af Europa-Parlamentets medlemmer til sin afvisning af retten til at anvende humant materiale i forbindelse med helbredelse af sygdomme og afhjælpning af legemlige skavanker eller svigt. Det skulle endog være forbudt at bedrive videnskabelig forskning desangående. Synspunktet blev afvist af Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe, Den Socialdemokratiske Gruppe og De Liberale. Ikke desto mindre var der flertal herfor, da De Grønne støttede De Kristelige Demokrater. Også mit eget parti, Det Socialistiske Parti i Nederlandene, er langtfra begejstret for terapeutisk kloning af mennesker. Kommerciel og industriel kloning eller kloning med henblik på at skabe mennesker med bestemte karakteristika kan vi heller ikke acceptere. Men når det drejer sig om mennesker, som har behov for et nyt hjerte, en ny nyre eller lever, eller når det drejer sig om patienter med Parkinsons syge, bør der findes en løsning. Denne gang har hr. Liese anlagt et mere midtsøgende synspunkt og har indgået aftaler herom med Socialdemokraterne. Om end der nu foreligger et kompromis, som vil kunne opnå støtte fra et bredt flertal af Europa-Parlamentets medlemmer, kan jeg ikke støtte det. Det drejer sig nu først og fremmest om centralisering og ensretning af alle afgørelser på europæisk plan på bekostning af medlemsstaternes frihed. Forslaget indeholder for få løsninger og for mange forbud. Det forhindrer, at der er medlemsstater, som går i spidsen, når det gælder de vanskelige bestræbelser for at finde løsninger.

Moreira da Silva (PPE-DE)
I den debat, der i løbet af de seneste måneder har været i Europa-Parlamentet om dette direktiv, er der to spørgsmål, som der ikke er enighed om, hvad angår deres overensstemmelse med de ovenfor omtalte principper. Det er frivillig og vederlagsfri donation samt brug af stamceller fra humane embryoner. Om det første spørgsmål mener jeg, at det for at hindre kommercialiseringen af den menneskelige krop er nødvendigt at gå længere end blot at give en henstilling til medlemsstaterne om at fremme frivillig og vederlagsfri donation. Det er fundamentalt, at direktivet utvetydigt tilkendegiver, at donation af væv eller celler kun må foregå frivilligt fra donors side og altid uden betaling, undtagen eventuel godtgørelse af udgifter til transport eller et let måltid. Om det andet spørgsmål - embryonale stamceller - mener jeg, at direktivet bør udvise forsigtighed, idet det på den ene side må pålægge medlemsstaterne at forbyde såvel reproduktiv som terapeutisk kloning, men på den anden bør tillade, at beslutningen om forskning i overflødige embryoner (fremstillet med henblik på in vitro-befrugtning, men hvis implantering ikke længere er mulig for de genetiske forældre, og som derfor er frosset ned eller skal destrueres) træffes af medlemsstaterne selv.

Andersen, Bonde og Sandbæk (EDD)
. JuniBevægelsen støtter en markant nedsættelse af grænseværdierne for cyklaminsyre og stemmer for den størst mulige nedsættelse af grænseværdierne og for Europa-Parlamentets samlede ændringer til Kommissionens forslag.
Med forslaget tillades endnu to sødestoffer til positivlisten over tilladte sødestoffer. JuniBevægelsen vil ikke medvirke til at udvide positivlisten over tilladte sødestoffer. Derfor stemmer JuniBevægelsen mod det samlede forslag.

Moreira da Silva (PPE-DE)
Nogle mennesker er nødt til at sammensætte deres ernæring på en særlig måde, og de kan have stor gavn af sødestoffer, især fordi de kan få produkter med færre kalorier. Indtagelsen af disse sødestofholdige produkter, som f.eks. mælkebaserede drikkevarer eller frugtsaft, kan dog forårsage visse helbredsproblemer for børn, hvorfor deres brug bør begrænses. Jeg glæder mig over fru Ferreiras arbejde, hvor jeg især vil fremhæve hendes forslag om, at anvendelsen af cyclaminsyre skal reduceres til 250 mg/l. Et andet forslag, der fortjener mit bifald, er det, der søger at fremme en bedre mærkning af de produkter, der indeholder aspartam, så forbrugeren får mere præcis information om acceptabel daglig indtagelse.

Ries (ELDR)
Den Liberale Gruppe har stemt for denne betænkning uden entusiasme. Den omhandler hovedsageligt markedsføringen i Unionen af to nye sødestoffer, sucralose og salt af aspartam-acesulfam, to stoffer, hvis sundhedsegenskaber for især diabetikere og fede mennesker skal understreges.
Den Liberale Gruppe beklager vedtagelsen med alle stemmer på nær én af ændringsforslag 4, som kræver en revurdering af godkendelsen af aspartam og en forbedring af den specifikke mærkning af produkter, som indeholder dette sødemiddel. Hvilket er i strid med udtalelserne fra EU's Videnskabelige Komité for Levnedsmidler, som er et fuldstændigt uafhængigt organ, og fra flere nationale myndigheder, som har bekræftet aspartams uskadelighed.
Gruppen De Grønne, som er tilhænger af naturloven, kappedes således med Socialdemokraterne om at sprede de rygter, som cirkulerer på internettet om faren ved dette stof.
Jeg vil gerne tilføje, at sødestoffer (som man også finder i bolsjer og tyggegummi) ikke er skadelige for tænderne. Og det er - hvilket alle europæiske tandlæger bekræfter - den egentlige revolution i forhold til det traditionelle sukker, som skaber ravage blandt børnenes tænder.
Når det er sagt, skal man bortset fra denne forhandling være opmærksom på, at det egentlige problem med sødestoffer ikke er deres hypotetiske giftighed, men derimod risikoen for at fastholde denne smag for sukkeret, som er kendetegnende for vores tid.
Moreira da Silva (PPE-DE)
Jeg takker hr. Nobilia for hans betænkning. Under henvisning til forsigtighedsprincippet og for at beskytte folkesundheden og miljøet er det meget vigtigt at fremme fastsættelsen af minimumsgrænser for bionedbrydeligheden og nye målemetoder for de overfladeaktive stoffer i vaske- og rengøringsmidlerne. Den nuværende lovgivning lever ikke ganske op til disse målsætninger. Jeg glæder mig derfor over denne nye lovgivning, eftersom den udvider antallet af overfladeaktive stoffer, der skal overvåges og måles, indfører en ny målemetode for bionedbrydeligheden, harmoniserer risikovurderingen og fremmer en ny mærkningsordning. Jeg mener dog, at direktivet er lidet ambitiøst, hvad angår begrænsning af fosfater i vaske- og rengøringsmidler.

Berthu (NI)
Jeg støtter Tysklands initiativ om at foreslå et direktiv, som giver mulighed for at organisere en mere effektiv transit for tredjelandsstatsborgere, som er udvist fra et medlemsland, når det fly, der transporterer dem, mellemlander på et andet medlemslands territorium.
Hvad formen angår, viser dette forslag en intelligent udnyttelse af den initiativret, som EF-traktatens artikel 67 midlertidigt forbeholder medlemslandene på dette område. I teorien skulle denne ret bortfalde den 1. maj 2004, og initiativmonopolet skulle igen udelukkende ligge hos Kommissionen. Vi håber, at medlemsstaterne vil være i stand til at standse denne katastrofale udvikling på den næste regeringskonference.
Desværre har venstrefløjen benyttet lejligheden til at få vedtaget nogle ændringsforslag, som begrænser udvisningsretten, og som endda medtager en mindretalsholdning, der kræver "totalt stop for udvisninger (til oprindelseslandene)? og permanent opholdstilladelse for alle i Europa". Endnu en gang oplever vi her en tankegang, som sniger sig ind på mange europæiske forslag præcis som det forslag om familiesammenføring, som Europa-Parlamentet netop vedtog i går.
Vi har således været tvunget til at stemme imod Kirkhope-betænkningen, som ved en bizar tilfældighed i sidste ende blev forkastet.
Krivine og Vachetta (GUE/NGL)
Den franske regering har netop i samarbejde med den tyske regering genoptaget kollektive udvisninger med charterfly af indvandrere fra lande uden for EU. På trods af, hvad vi har hørt om de skandaløse forhold under disse udvisninger, som har forårsaget dødsfald undervejs, for ikke at tale om fængslingerne i modtagerlandene.
Det er i den forbindelse, at Europa-Parlamentet har modtaget et direktivforslag fra Rådet, som sigter mod at harmonisere og regulere assistancen i EU's transitlufthavne vedrørende eskorteret eller ikke-eskorteret udvisning. Men det forslag til betænkning, vi har modtaget for at stadfæste denne kodificering af udvisningerne, er helt utroligt hyklerisk. Det nævner ikke et ord om, at de kollektive udvisninger er forbudt i henhold til den europæiske menneskerettighedskonvention og EU's charter om grundlæggende rettigheder, og går således ud fra, at de nationale polititjenester respekterer indvandrernes personlige rettigheder. Og det bekræfter, at medlemsstaternes suveræne rettigheder - især hvad angår anvendelsen af tvangsfuldbyrdelsesforanstaltninger over for genstridige tredjelandsstatsborgere, som opholder sig ulovligt på deres territorium - ikke bliver berørt. Af alle disse grunde har vi stemt imod beslutningen og slutter os til alle dem, som ønsker at sætte en stopper for disse udvisninger.
Figueiredo (GUE/NGL)
Kommissionen åbner nu denne diskussion, for sent og for en lukket kreds, når den jo allerede har givet efter for pression fra den multinationale bioteknologi om at hæve GMO-moratoriet. Den måde, hvorpå den behandler den såkaldte "sameksistens" mellem de to former for afgrøder, skyldes desuden især økonomiske faktorer. Denne forurening kan ikke kontrolleres. Man behøver blot se på erfaringerne fra USA og Canada samt de lande, der tvinges til at indføre dem via fødevarebistand, der bringer staternes fødevarepolitik og landmændene i et afhængighedsforhold til de store, multinationale agrokemiske virksomheder.
Betænkningen behandler spørgsmålet om frø, der er forudsætningen for al landbrugsproduktion. Forurening heraf betyder opadgående forurening, hvilket på sigt vil umuliggøre sameksistens af økologisk og konventionelt landbrug. Betænkningen udgør "et mindre onde", da ordførerens ændringsforslag drejer sig om GMO-forurening af frø og om fastsættelse af den mindst teknisk påviselige mængde som tærskel for tilfældig tilstedeværelse af GMO'er. Selv om det er et tilbageskridt, er det en måde, hvorpå man kan imødegå de multinationale virksomheders pression og Kommissionens ønske om at hæve disse tærskler, hvilket ville betyde en større udbredelse af GMO'er, der ikke ville være forenelig med forsigtighedsprincippet og med garantien for, at forbrugerne kan få fødevarer, der er helt "fri" for GMO'er.

Souchet (NI)
Behandlingen af denne betænkning om sammenlignende prøver og handel med frø må være det rette tidspunkt til at minde om et par hovedretningslinjer vedrørende frø.
Vi skal gøre alt for at bevare den biologiske mangfoldighed inden for kulturplanter. Hvis man overlader genetisk udvælgelse til den frie konkurrence, er den tilbøjelig til at havne på nogle få virksomheders hænder, hvorved antallet af sorter på markedet reduceres, og de lokale sorter forsvinder. Frøfirmaerne er naturligvis tilbøjelige til at foretrække de faste sorter, hybridsorter eller genmodificerede sorter, som gør det muligt for dem at sikre rentabiliteten af deres frembringelser. Det er derfor medlemsstaternes opgave at fastholde public service-dimensionen i planteudvælgelsen, sikre de truede lokale sorters beståen og tillade produktion af frø på gården.
Endelig skal vi være yderst forsigtige med pillering af frø med plantesundhedsprodukter, som er en teknik, der kan vise sig at være skadelig for miljøet og faunaen. Det ser vi f.eks. især ved pillering, som indeholder kraftige systemiske insekticider, der har en katastrofal virkning på bestøvningsinsekter og især på honningbier.
Patakis (GUE/NGL)
- (EL) Vi ville gerne endnu en gang understrege, at vi er komplet imod ethvert forsøg på at legalisere brugen af genetisk modificerede organismer. Vi mener, at såsæd skal være helt rent og fri for ethvert spor af GMO'er.
Vi ville gerne pege på, at forslag som dem, der er indeholdt i betænkningen, der sætter øvre grænser for den tilladelige kontaminering af såsæd, baner vejen for den gradvise og fuldstændige legalisering af GMO'er med uforudsigelige konsekvenser for landbruget, den økologiske balance og forbrugernes sundhed. Hvis vi accepterer en øvre grænse for kontaminering i dag, vil vi, selv om den er lav, i morgen være tvunget til at sætte den op, og vi vil blive ført ind i en ond cirkel af justeringer, som i sidste ende vil resultere i, at GMO'erne frigives fuldstændigt. Enhver afvigelse fra princippet om, at såsæd, som indeholder GMO'er, ikke må markedsføres, vil ud over alt andet resultere i genetisk erosion af ikke-genetisk modificerede arter og sorter med uforudsigelige følger for biodiversiteten.
Forslag som disse opfylder udelukkende kravene fra de bioteknologiske virksomheder, især de amerikanske multinationale selskaber, og giver efter for det intensive pres, de udøver med henblik på at sikre markedsandele og overskud ved at øge bøndernes afhængighed af frø, som de alene har produktions- og salgsrettigheder til, og af de sprøjtemidler, som hører med til disse produkter.
Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Karlsson og Sandberg-Fries (PSE)
Det er positivt, at samarbejdet i Europol kan effektiviseres ved, at beslutninger kan træffes med kvalificeret flertal og med Europa-Parlamentets medbestemmelse. Vi vil dog gøre det klart, at Europols eventuelle virke også i fremtiden skal foregå i et mellemstatsligt samarbejde. Denne opfattelse stemmer også overens med forslaget til artikel 22 i Europol-konventionen, som konventets præsidium har fremlagt.

Ribeiro e Castro (UEN)
Vi hører nu det sidste ekko af de overvejelser, som i går blev fremført om betænkningerne af Turco og von Boetticher. Dette henstillingsforslag udsprang af forkastelsen af de danske og det græske initiativ og er en naturlig følge af en ren fantasiøvelse og et espil, som begge ordførerne satte i gang. Det er værd at erindre, hvordan de anså disse initiativer som malplacerede, fordi de f.eks. mente, at det var forkert at vedtage ændringer "inden ratificeringen af den europæiske forfatning"! Derfor foreslår de nu, at dette område, som hører under den anden søjle, skal flyttes over blandt Fællesskabets beføjelser, den første søjle, altså blive et fællesskabsanliggende. Europa-Parlamentet er imidlertid ikke et konvent, ikke en regeringskonference, og det er derfor ikke, hvad vi bør gøre, hvis vi ønsker at arbejde seriøst og have borgernes vel i tankerne.
Som jeg anførte i stemmeforklaringerne til de to betænkninger, er det både muligt og nødvendigt at komme videre inden for den nuværende ramme - sådan som de fire forslag fra det danske og det græske formandskab søgte. Og det er dér, vi burde medvirke ansvarligt, og derved også respektere de små skridts metode, der har været den måde, som EU med succes er blevet opbygget på.
Jeg har følgelig stemt imod henstillingen.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Karlsson, Sandberg-Fries og Theorin (PSE)
Eftersom Europa-Parlamentet godkendte ændringsforslag 17 med opfordring til medlemsstaterne om fuldt ud at gennemføre konventionerne, og eftersom punkt 3 helt blev slettet fra betænkningen, var vi klar til at stemme for beslutningen i den afsluttende afstemning. Vi er dog ikke enige om punkt 11 og betragtning L.
Vi mener, at FN's narkotikakonventioner er grundlaget for hele EU's narkotikapolitik, og vi ønsker, at dette grundlag skal bestå. Vi støtter ikke en ændring eller ophævelse af nogen af konventionerne, som er velfungerende, internationale traktater. Vi støtter en narkotikapolitik, som bygger på forebyggende arbejde, kriminaliserings-/kontrolpolitik og behandling.

Crowley (UEN)
Jeg glæder mig altid over muligheden for at debattere narkotika og narkotikamisbrug, og jeg mener helt klart ikke, at der er noget, der taler for en liberalisering af den nuværende narkotikapolitik.
Vi skal alle sammen føle med dem, der lider under misbrugets rædsler, og vi skal gøre mest muligt for at hjælpe dem ud af deres misbrug. Det gør man ikke ved at gøre det lettere at tage stoffer.
De aktuelle FN-konventioner opstiller klare retningslinjer for alle lande om at anvende deres egne nationale love og håndhævelsesprocedurer. Uanset hvad nogen måtte sige, har disse foranstaltninger mindsket udbuddet og fremmet udveksling af oplysninger om bedste praksis samt efterretning om narkohandel og narkohandlere.
Hvordan hjælper vi bedst narkomanerne? Ved at hjælpe dem med at skade sig selv eller ved at hjælpe dem med at undgå at bringe sig selv i fare? Jeg mener, at vi så vidt muligt skal beskytte folk mod farerne ved narkotika.
Endelig finder jeg det - i en tid, hvor vi med rette søger at informere folk om farerne ved tobak og søger at mindske brugen af tobak - ulogisk, at vi skulle lovgive for en liberalisering af narkotika.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Eriksson, Herman Schmid, Seppänen og Sjöstedt (GUE/NGL)
Vi stemmer imod denne initiativbetænkning, da vi hverken er for en liberalisering eller en øget undertrykkelse på narkotikaområdet. FN's vedtagne konventioner bør ikke ændres af EU's institutioner. Hvert land bør - i samarbejde - gennemgå mulighederne for at minimere narkotikamisbrug og sørge for, at der er hurtig og effektiv behandling, som fremmer den enkeltes behov for at komme ud af et misbrug.

Figueiredo (GUE/NGL)
Det er en betænkning, der giver en altovervejende positiv vurdering af den aktuelle situation og af de forslag, der skal fremlægges på FN's ministerkonference den 16.-17. april i Wien.
Der er dog andre henstillinger, som burde være inkluderet, især om det nødvendige i at ændre de nuværende handelsrelationer, der økonomisk er præget af ulige bytte, at løse de mindre udviklede landes gældsproblem og at fremme produktion af landbrugsafgrøder, der kan erstatte narkotikaafgrøder, og anvendelse af produkter, der kan erstatte narkotikaforbruget.
Vi mener, at det kan være formålstjenligt at ophæve FN-konventionen fra 1988, hvis vi ikke ønsker at kriminalisere forbrug af narkotika og besiddelse af små mængder til eget forbrug, sådan som det allerede sker i Portugal, hvorfor vi har forkastet de holdninger, der sigter på at hindre enhver ændring i denne konvention.
Hvad angår de såkaldte narkotikaklassificeringer, erkender vi, at der er behov for en vis justering i forhold til dagens virkelighed, men det må hele tiden ske på et videnskabeligt grundlag, især i tilfælde af reklassificering.

Ribeiro e Castro (UEN)
Som jeg sagde under debatten, er tiden ikke inde til at svække eller give indtryk af, at vi svækker vores beslutsomhed i kampen mod narkotika og dens skadevirkninger. Med henblik på det kommende møde i Wien må Europa-Parlamentet ikke give et eneste tegn på tøven, et eneste tegn på svaghed, et eneste tegn på, at vi viger tilbage. Det må heller ikke skabe uklarheder for fremtiden eller endnu flere smuthuller og undvigelsesmuligheder i forhold til den globale disciplin, der ligger i de FN-konventioner, som det her drejer sig om.
Da mit forslag til alternativ beslutning ikke blev vedtaget - selv om jeg glæder mig og takker de kolleger, der støttede med de mange stemmer, som det alligevel fik på plenarmødet - ville det bedste være, at Parlamentet ikke vedtog noget og klart forkastede ordførerens forslag ligesom hele den initiativproces, som afstedkom det.
Jeg er glad for, at det var det, der skete.
Det er uomgængeligt, at alle, der repræsenterer Europa-Parlamentet på mødet i Wien, har dette resultat i nær erindring, og at de med rette demokratiske sindelag respekterer, at plenarmødet klart har forkastet hr. Buitenwegs og hr. Cappattos idéer og forslag.

MacCormick og Hudghton (Verts/ALE)
De medlemmer af Europa-Parlamentet, der er lydhøre over for vælgernes synspunkter, deler deres alvorlige bekymring over truslen fra narkotika og narkohandel mod vores unge og samfundet i almindelighed. Politiet og anklagemyndighederne, domstolene og fængselsmyndighederne kæmper en hård kamp for at opretholde og håndhæve loven og beskytte vores borgere mod denne trussel. De fortjener vores støtte, og de har helt sikkert min opbakning.
Vi står i dag over for et forslag om objektivt at vurdere, om FN's konventioner fra 1961, 1971 og 1988 om narkotika fungerer optimalt. Det er muligt, at det internationale samfund efter en omfattende undersøgelse skal vedtage en ny strategi i forhold til visse problemer og uregelmæssigheder. Om det skal ske eller ej, afhænger af beviserne. Det er nødvendigt med en undersøgelse for at afgøre, i hvilken retning beviserne peger.
En ensidig afvigelse fra konventionerne vil imidlertid være helt uacceptabel. Loven skal nøje overholdes på både nationalt og internationalt plan, indtil den eventuelt ændres efter moden overvejelse.
Det er grunden til, at jeg stemte for Buitenweg-betænkningen, og at jeg tidligere underskrev hr. Cappatos erklæring, der dannede baggrunden for denne betænkning. Som hr. Cappato udmærket ved, er jeg ikke på forhånd dogmatisk forpligtet til at gå ind for de løsninger, han foreslår.

Lang (NI)
Den betænkning, vi behandler i dag, forsøger at være moderne og frisindet. Den kræver en ændring af FN's konventioner vedrørende narkotika og andre rusmidler, fordi de vurderes at være for strenge og repressive for f.eks. forbrugeren af cannabis. Det, den ønsker, er et frit marked for narkotika, liberalisering af stofferne og afkriminalisering af brugen af narkotika. Hvordan kan man undgå at blive forarget og rædselsslagen, når man hører sådanne forslag? Hvordan kan man undgå at vide, at skaderne i forbindelse med indtagelse af narkotika og andre psykofarmaka bliver større og større i form af lovovertrædelser, smuglervirksomhed og dødsfald? Hvordan kan man undgå at erkende, at narkotikaforbruget stiger eksponentielt med samfundets tolerance? I den forbindelse vil jeg gerne lykønske min finske kollega, Marjo Matikainen-Kallström, som modigt har talt for en nultolerancepolitik over for narkotika. Det er naturligvis den eneste ansvarlige holdning i den sag.
Lad os ikke røre ved de internationale konventioner, som opstiller regler og principper for narkotikabekæmpelse. Bekæmpelse af narkotikasmugling og -forbrug skal fortsat foregå med nationale politikker. Og det er i hvert fald ikke Europas opgave på grundlag af forskningsrapporter, som i øvrigt kun er gældende, til de næste rapporter dukker frem for at modsige dem, at fastslå, at det er godt at ryge cannabis.
Meijer (GUE/NGL)
Brugen af narkotiske stoffer, hvad enten det drejer sig om hårde stoffer eller bløde stoffer, trækker mennesker bort fra nyttige aktiviteter og svækker deres helbred. Det ville således være dejligt, hvis sådanne stoffer ikke fandtes, eller hvis ingen havde behov for dem. Virkeligheden er imidlertid en anden. Internationale aftaler, som pålægger staterne nultolerance, skaber ikke en verden uden narkotiske stoffer. Mange unge mennesker oplever brugen af bløde stoffer som en umistelig frihedsrettighed, og der er profitjægere, som gerne gør mennesker afhængige af de dyre hårde stoffer. Et forbud mod bløde stoffer medfører blot, at unge mennesker gør oprør og nemt glider over i et forbrug af hårde stoffer. Jeg finder anledning til at forsvare det nederlandske system, ikke fordi jeg ønsker en så høj grad af individuel frihed som muligt, men fordi det bidrager til at forebygge uløselige problemer. Min gruppe, Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe, har bragt to yderstandpunkter på banen i denne debat. Fru Schröder gør sig til de oprørske unges talerør og forsvarer total frihed uden nogen form for regulering fra myndighedernes side. Hr. Alyssandrakis kan som traditionel kommunist kun få øje på farlige narkobaroner, som uden skånsel bør fjernes. Begge fortæller en del af sandheden, men fortier resten. Fru Buitenwegs betænkning repræsenterer en gylden middelvej, som vi har haft gode erfaringer med i Nederlandene. Den vej har jeg hidtil støttet, og det vil jeg fortsat gøre.

Moreira da Silva (PPE-DE)
Vores politik for bekæmpelse af narkotikamisbrug er ikke lykkedes. Jeg mener, at det er vigtigt at benytte reformen af konventionerne om narkotika til for det første at overveje afkriminalisering af forbrug og legalisering af visse former for narkotika og for det andet at bevæge os frem mod udformning af en rationel forebyggelsespolitik, der hviler på et videnskabeligt kendskab til alle de forskellige former for narkotika og ikke på følelser eller på en radikal holdning, der behandler alle former for narkotika ens og derved kommer til at miskreditere forebyggelsen. For det tredje skal den fremme udviklingen af en skadesminimerende politik, der tager hensyn til de positive resultater af lægekontrollerede pilotprojekter med opiumpræparater til syge med en lang, fejlslagen behandlingshistorie i Bern og i Liverpool, hvilket har betydet lavere kriminalitet, færre overdoser efter forgiftning og færre smittede med hiv, tuberkulose og hepatitis B og C.

Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman, Stenmarck og Wachtmeister (PPE-DE)
Vi moderate mener, at det er meget vigtigt for borgerne at have adgang til de dokumenter, som vi politikere behandler i EU. Det er på basis af borgernes muligheder for at holde øje med lovgivningsarbejdet, at de kan vurdere de folkevalgte og derefter træffe beslutninger ved almindelige valg.
EU-institutionerne kan informere om, hvordan beslutninger træffes, og hvilke beslutninger der træffes, men det er de frie massemediers ret selv at bedømme nyhederne og afgøre, hvad de informerer om.
Det er os politikere, som skal være afsendere af politiske budskaber og politisk information, hvilket givetvis gælder både valg af spørgsmål og fremlæggelse af dem. Vi moderate mener, at borgere skal have adgang til information. EU bør imidlertid ikke benytte konstruerede kanaler som idrætsbegivenheder til at fremføre politiske budskaber.
Vi moderate stemmer derfor imod ovenstående betænkning.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Målet med nærværende betænkning er at bryde lanser for at opnå en bedre informations- og kommunikationsstrategi for EU. Hvorfor ikke?
Men hvis målet, som det erklæres i et af afsnittene, er at overbevise alle europæere om EU's dyder med hensyn til "sikkerhed, solidaritet, lige muligheder og samhørighed", er chancerne små. Ingen kommunikationsstrategi kan f.eks. få os til at glemme, at en ud af otte lønmodtagere i Unionen er dømt til arbejdsløshed og mange til fattigdom!
Hvis EU førte en politik, som var imod kollektive afskedigelser, ved at forpligte virksomhedslederne til at bevare arbejdspladserne ved hjælp af deres nuværende og tidligere overskud, og hvis arbejdsløsheden faldt tilsvarende, ville der ikke være brug for en kommunikationsstrategi. Så ville mund til øre-metoden være tilstrækkeligt!
Figueiredo (GUE/NGL)
Vi har naturligvis intet imod, at borgerne i de forskellige lande, der udgør EU, får et bedre kendskab til den politik, der føres, og de konsekvenser, som den har. Men "kendskab" alene er dog ikke nok for os.
Vi sætter stor pris på en ægte demokratisk debat, der lader de meget forskellige politiske holdninger komme til orde, så meget mere som de spørgsmål, der nu er til debat, har en central betydning for det enkelte lands fremtid, hvilket den her fremlagte betænkning ikke lægger op til. Den vil i stedet øge EU's popularitet gennem propagandakampagner, hvor det centrale spørgsmål efter vores opfattelse er de grundlæggende politiske valg, der træffes i EU, som er neoliberale, føderalistiske og militaristiske. Først og fremmest er spørgsmålet derfor ikke, "hvordan man organiserer propagandaen bedst", hvor man bruger kampagnen om euroen som eksempel for "udvidelsen" og for "Europas rolle i verden".
Jeg kan dernæst ikke undlade at nævne, hvordan Kommissionens kontor i Portugal varetager sine opgaver gennem initiativer om vigtige spørgsmål, der er til debat i EU, men samtidig diskriminerer dem, der som os har et kritisk perspektiv.

Krivine og Vachetta (GUE/NGL)
Vedtagelsen af en betænkning, som foreslår foranstaltninger, der sigter mod bedre information til de europæiske borgere om EU's forvaltning, burde i princippet give sig selv. Det er ikke tilfældet med den fremlagte betænkning. Faktisk er den fuldstændigt baseret på bekymringen for EU's manglende popularitet og den faldende deltagelse til de europæiske valg. Den angriber hovedsageligt den manglende information og de tiltag, som forsøger at få Unionen til at fremstå som en permanent slagmark mellem nationale interesser. Dens løsning er kommunikationskampagner for at fremme de fælles europæiske værdier og de konkrete fordele ved at tilhøre Unionen i dagligdagen.
For os skyldes EU's upopularitet det faktum, at dets nuværende prioriteter netop ikke er demokrati eller solidaritet, men liberalisering af handelen, angreb på de offentlige tjenester og opbygning af et fort Europa omkring politisamarbejdet. Det er således ikke et spørgsmål om bedre organisation af den virkelighedsfjerne, institutionelle propaganda, men om frigørelse af midler til at lave en klar præsentation for borgerne af drøftelserne om Europas fremtid og give dem mulighed for at blive hørt på alle niveauer. Derfor har vi ikke stemt for betænkningen.
Lang (NI)
Læsningen af denne betænkning forargede mig ganske enkelt. Dokumentet overskrider uden blusel den grænse, der adskiller information og misinformation, kommunikation og propaganda.
Ja, det er propaganda, der er tale om, når man f.eks. læser, at EU's kommunikationsstrategi skal bygge på opinionsdannernes støtte, målrette informationen efter de forskellige befolkningsgrupper ved hjælp af attraktive medier som f.eks. sport og forme budskaberne på en måde, så de er lette at anvende i uddannelsessystemer.
Den næsten videnskabelige tilgang, indrulleringen af opinionsdannerne i den gode sags tjeneste, instrumentaliseringen af alle disponible ressourcer, det lumske ønske om at manipulere med de svageste hoveder via uddannelsessystemerne, det hele lugter langt væk af totalitær propaganda.
Europa-Parlamentet kaster skam over sig selv ved at vedtage en betænkning, som opfordrer de europæiske institutioner til at formøble de offentlige midler for at opfylde det krav om magt, der ligger hos et oligarki, som ønsker, at virkeligheden underlægges dets egne fantasifostre (statsborgerskab, bevidsthed, europæisk forfatning). Men på trods af det orgie af midler, som blev stillet til rådighed for europæiseringsmaskineriet, vælger jeg at tro på, at befolkningerne ikke lader sig dupere af denne underbevidste føderalisme.
Piscarreta (PPE-DE)
Ingen benægter længere, at der er et underskud af information om EU, EU's virksomhed og EU's nytte. Man behøver blot erindre, at 50 % af europæerne ikke ved noget om EU eller er ligeglade, og at deltagelsen i valgene til Europa-Parlamentet er gået ned fra 63 % i 1979 til 49 % i 1999. Dette informationsunderskud medvirker til at skabe en afgrundsdyb afstand mellem EU's borgere og EU's institutioner.
Det er i denne sammenhæng, at Kommissionens informations- og kommunikationsstrategi fremkommer. Adgang til information er afgørende for udøvelse af unionsborgerskabet. Derfor må en effektiv informationspolitik gå ud på at "forbinde de fælles værdier" som demokrati, pluralisme, sproglig og kulturel mangfoldighed, samhørighed og solidaritet. Vigtigere endnu er det med konkrete eksempler at vise de fordele i hverdagen, der følger af medlemskabet af EU, som f.eks. euroen, unionsborgerskabet og den fri bevægelighed.
Hvis informationskampagnerne om EU skal blive bedre, må det enkelte budskab være klart, objektivt, forståeligt og tilgængeligt på den enkelte borgers eget sprog.
Endelig skal informationskampagnerne samordnes på fællesskabsplan mellem EU's institutioner, så behovene bedre kan identificeres, men samtidig skal de decentraliseres på nationalt og regionalt plan.

Ribeiro e Castro (UEN)
Ordføreren har alligevel forspildt muligheden for endelig at kaste et nyt - demokratisk og fornuftigt - blik på EU's informations- og kommunikationsstrategi, med et perspektiv om virkelig service for borgerne. Han har i stedet foretrukket den udslidte, klichéfyldte informationsmodel, der ofrer pluralismen og den praktiske sans på det diffuse alter for urealistiske og abstrakte "fælles visioner" og politisk korrekte banaliteter. Derfor har jeg stemt imod.
Den notoriske udbredelse inden for EU's institutioner af en enhedstankegang om den europæiske models udvikling svækker den demokratiske debat, skubber mange borgere fra sig og indsnævrer Europas fremtid. Upartiskhed og ideologisk pluralisme er de vigtigste ofre for denne propagandistiske, objektivt diskriminerende "information", der hyppigt blander valgpropaganda sammen med institutionel information. Det konstaterede ukendskab og ringe engagement fra borgernes side over for EU (ifølge Eurobarometer) viser til fulde denne strategis fallit.
Som kontrapunkt demonstrerer eurokampagnens succes, at det er praktiske spørgsmål, konsistente aktioner og udbredelse af konkrete instrumenter, der fremmer den europæiske integration - ikke påstanden om "fælles kulturelle rødder" eller den kunstige indpodning af et "tilhørsforhold". I den samme konkrete og praktiske ånd opfordres Rådet til at åbne de møder, hvor det udøver lovgivningsbeføjelser, ligesom det skal beklages, at Kommissionen endnu ikke har foregået med et godt eksempel på respekt for den sproglige mangfoldighed på mange af sine hjemmesider ...
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Karlsson, Sandberg-Fries og Theorin (PSE)
Vi støtter en fælles udenrigspolitik i EU og anbefaler, at EU bruger ressourcer på forebyggende arbejde, mægling og krisestyring. Forsvar er et nationalt anliggende. Vi kan derfor ikke støtte et fælles militært forsvar, øgede forsvarsudgifter finansieret via fællesskabets budget eller en klausul om kollektivt forsvar. Vi vil derfor stemme nej til betænkningen.

Andreasen, Jensen, Riis-Jørgensen og Sørensen (ELDR)
. Vi har stemt for det samlede beslutningsforslag, fordi det er perspektivrigt i en periode, hvor det er stærkt nødvendigt at styrke EU's forsvars- og sikkerhedspolitik. Vi lægger vægt på, at NATO, når det gælder kollektivt forsvar, forbliver det uundværlige bånd, der knytter USA til Europas sikkerhedsinteresser, og vedbliver at tillægge det stor betydning, at der opretholdes gode transatlantiske forbindelser.
Vi kan imidlertid ikke støtte, at medlemsstaterne og kandidatlandene opfordres til at anvende princippet om fællesskabspræference ved våbenindkøb for derved at garantere forsyningssikkerheden. Som liberale støtter vi også her princippet om åben markedsøkonomi, fordi det det vil sikre våbenindkøb af højeste kvalitet.
Vi har undladt at stemme for ønsket om en protokol til traktaten, hvori tilføjes en klausul om kollektivt forsvar for de medlemsstater, som ønsker at dele de forpligtelser, der er forankret i Bruxelles-traktatens artikel V, og dermed bringe Den Vesteuropæiske Union til ophør. Vi mener, at ansvaret for Danmarks sikkerhed først og fremmest ligger hos NATO.

Berthu (NI)
Morillon-betænkningen foreslår et nyt europæisk sikkerheds- og forsvarssystem, som er unitaristisk og centraliseret, og som forekommer både urealistisk og forældet.
Betænkningen kan uden videre placeres inden for fællesskabsrammen. Der er ikke ofret nogen opmærksomhed på det, som burde være det centrale princip, nemlig landenes frie ret til at deltage og variabel geometri i deres forbindelser. Man finder kun én hentydning til "konstruktiv stemmeundladelse", som er en lille fleksibilitet, som Amsterdam-traktaten indførte for at bevare den overordnede, centraliserede ramme. Men modsat er der et højlydt krav om at udvikle de eksisterende europæiske institutioners kompetencer og sætte omkostningerne på fællesskabsbudgettet (stk. 40, 56 og 57 i beslutningen).
Den irakiske krise har vist, i hvilken grad denne opsætning er forældet. Men under alle omstændigheder var betænkningen næppe realistisk, for den stadfæstede både de nationale parlamenters kompetence vedrørende anvendelse af nationale styrker og Europa-Parlamentets kompetence, hvad angår godkendelsen af operationerne. Disse ting modsiger hinanden.
Vi må vælge. Vores eneste mulige løsning er, at den øverste legitimitet ligger hos nationerne og hovedansvaret hos deres parlamenter. Resten må afhænge heraf.
Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
At gøre sig til forsvarer for en fælles europæisk hær, som betænkningen gør, er ikke uden humor i en tid, hvor den britiske hær render i hælene på den amerikanske hær i en umenneskelig krig i Irak, mens de andre hære ud fra et politisk valg eller manglende kapacitet påstår at være imod krigen.
Hvad ville en fælles europæisk hær mon have gjort?
Men bag det tragikomiske ligger den tanke, at der til de divergerende nationale militærvælder skal tilføjes et overnationalt europæisk militærvælde.
Vi forkaster både det ene og det andet, for disse militærvælder går blot ud på at få befolkningerne til fra tid til anden i blod og altid i skatter at betale for de krige, som føres til fordel for nogle få store koncerner.
Og man skal ikke komme med den indvending, at det er nødvendigt at forsvare fædrelandet både på nationalt og kontinentalt niveau! Den franske hær har f.eks. ikke skullet forsvare landet siden 1945. Den har til gengæld ført et utal af kolonikrige eller har deltaget i plyndringstogter over alt på denne jord.
Derfor har vi stemt imod denne betænkning.
Darras (PSE)
Den aktuelle splittelse mellem medlemsstaterne i altafgørende udenrigspolitiske spørgsmål er beklagelig, for den tillader ikke Unionen at blive en troværdig aktør på den internationale scene.
Hvis man ønsker, at Unionen bliver en sådan aktør, er det afgørende, at den vedtager en fælles linje og taler med én stemme. Hvis man ønsker, at EU på den internationale scene forsvarer sine mål og værdier og bidrager til fred, frihed og stabilitet i verden i overensstemmelse med FN's og den internationale lovgivnings principper, skal det hurtigst muligt udvikle en egentlig EFSP som en integreret del af FUSP.
Denne EFSP skal hvile på princippet om sikkerhed, en sikkerhed, der er fælles for Europa og resten af verden, en varig sikkerhed, som er baseret på lighed, retfærdighed og gensidighed, og en sikkerhed, som er grundlagt på respekten for personlige rettigheder, demokratisk kontrol og international lov.
Hovedbudskabet i betænkningen er, at Unionen skal være en troværdig aktør på den internationale scene, men også USA's uafhængige partner i Den Atlantiske Alliance, og derfor støtter jeg den.
Ducarme (ELDR)
For bedre at blive hørt skal Europa styrke sin fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og herunder også sin militære kriseforvaltning. Kun ved mere resolut at påtage sig ansvaret for sin egen sikkerhed kan EU eksistere og ved sine valg præge den centrale dialog med USA i en multipolær global ramme.
Traktaten om Det Europæiske Forsvarsfællesskab er fortsat en nyttig kilde til inspiration. Europa-Kommissionen kunne forvalte de teknologiske og industrielle aspekter i henhold til konkurrencereglerne. Der skulle oprettes et forsvarsministerråd i samarbejde med de nationale parlamenter, og Europa-Parlamentet skulle være det demokratiske organ for overvågning og fælles beslutningstagning.
Hvis EU var organiseret på denne måde, ville det give sig selv mulighed for at blive en global enhed inden for både politik, økonomi og valutaanliggender, sociale anliggender, eksterne forbindelser og forsvar.
Figueiredo (GUE/NGL)
Selv efter de meningsforskelle, der var mellem medlemsstaternes regeringer om den uretfærdige, urimelige og ulovlige forebyggende krig mod Irak, insisterer de fleste af Parlamentets medlemmer på at støtte en styrkelse af EU's militære kapacitet og oprettelsen af en fælles udenrigs-, sikkerheds- og forsvarspolitik, der råder over alle nødvendige midler, hvilket vi er imod både på grund af det klare angreb på den nationale suverænitet og på grund af perspektivet om oprettelse af et Europa baseret på våbenmagt.
Derfor opfordrer disse medlemmer også til et nærmere samarbejde med NATO og til oprettelse af en militær styrke, der allerede fra 2004 skal gennemføre egne aktioner, og et våbenagentur finansieret af Fællesskabets budget, hvilket vi ligeledes er imod.
Vi har derfor stemt imod denne betænkning. Vi står for fred og samarbejde, ikke for krig. Konflikter må løses ad diplomatisk vej, ikke med våbenmagt. Våbenkapløbet betyder ikke kun, at vigtige midler til udvikling og til bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse ledes over i dette område, men kan også føre til nye krige og til menneskehedens ødelæggelse. Vi afviser fuldstændigt en sådan løsning.

Krivine og Vachetta (GUE/NGL)
 General Morillons betænkning præciserer ambitionerne i en fælles sikkerheds- og forsvarspolitik for EU. Efter en anbefaling af de sædvanlige forholdsregler som f.eks. nødvendigheden af at grundfæste denne politik på lighed, retfærdighed, gensidighed, personlige rettigheder, demokratisk kontrol og international lov og bidrage til frihed, fred etc., afslører betænkningen sine konkrete fundamenter med sin politimandsopfattelse af verden: ustabilitet skabt af terrorisme, spredning af masseødelæggelsesvåben, våben-, narkotika- og menneskesmugling og illegal indvandring, kort sagt af generel menneskelig ondskab og ikke af den sociale undertrykkelse og Nord-Syd-skævhederne.
Derfor er de foreslåede løsninger en styrkelse af de militære kapaciteter, som Unionen råder over, og som kræver udvikling af en europæisk forsvarskultur hurtigst muligt. Betænkningen mener endda, at den europæiske militærstyrke skal være i stand til inden 2009 at gennemføre en operation inden for en europæisk geografisk ramme på samme niveau og med samme styrke som Kosovo-konflikten. Hvilken fredelig fremtid! Derfor har vi stillet et forudgående ændringsforslag, som kræver, at vi afviser krig som et middel til løsning af internationale konflikter. Eftersom dette ændringsforslag er forkastet, har vi stemt imod Morillon-betænkningen.
Meijer (GUE/NGL)
EU synes at være ved at udvikle sig til en føderal superstat. I føderationer ligger mange beføjelser hos delstaterne, men kun føderationen kan træffe afgørelser om udenrigs- og forsvarspolitiske anliggender. Omvendt har EU's medlemsstater hidtil hver især haft deres egen udenrigsminister og opretholdt deres egne ambassader, deres eget sæde i FN og deres egen hær. Dette modsætningsforhold foranlediger nogle af Europa-Parlamentets medlemmer til nu også at arbejde for en fælles EU-repræsentant i Sikkerhedsrådet og en fælles europæisk hær for at sikre EU en position som verdens anden supermagt ved siden af USA. Ikke en supermagt over for USA, men en ligeværdig allieret, som sammen med USA kan gribe ind i resten af verden. Mit parti, Det Socialistiske Parti i Nederlandene, mener, dette er en uheldig udvikling. EU bør i stedet fokusere på at løse grænseoverskridende problemer i Europa og på at holde store internationale koncerner, som ikke tager hensyn til det store flertals interesser og demokratiske rettigheder, i skak. Europa burde på det militære område begrænse indsatsen til forsvar af eget territorium, udelukkende humanitær bistand uden for EU og eventuelt bistand i forbindelse med en fredsbevarende indsats i kandidatlande på begæring af alle berørte parter i kandidatlande, sådan som det i øjeblikket sker i Makedonien. Enhver indsats, der rækker herudover, må jeg afvise.

Ribeiro e Castro (UEN)
Idet den europæiske centralisme atter søges påtvunget ad bagvejen, har ordføreren - selv om han benægter det - valgt at ignorere den aktuelle historiske situation ved ikke tage hensyn til medlemsstaternes divergerende interesser, hvad angår FUSP, og på maksimalistisk vis langt overskride de forpligtelser, der er indgået frivilligt på særlig Det Europæiske Råd i Helsinki i 1999.
Et EU, der taler "med samme stærke og klare stemme", kan i dag kun lade sig gøre gennem en påtvunget tavshed for de fleste af medlemsstaterne. I den aktuelle sammenhæng er der ikke nogen mulighed for at finde en berettigelse for ønsket om at gøre den anden søjle til et fællesskabsanliggende, der jo begrundes i behovet for at styrke "troværdigheden af EU's målsætninger på det udenrigspolitiske område".
Den konstante sammenligning med USA, en suveræn og 200 år gammel stat, afslører ordførerens valg, hvad angår EU's udvikling, et valg, som jeg helt klart ikke kan tilslutte mig.
At ville rekonstruere EU's institutionelle arkitektur ved at begynde med toppen er - ud over et strukturelt paradoks - også at vende den model fuldstændig på hovedet, som grundlæggerne stod for, så man må frygte for den soliditet og sammenhængskraft, der gradvist er blevet bygget op.
Jeg har derfor stemt imod.

Souchet (NI)
Det vi skal huske fra denne session er, at vi har forhandlet længe om en betænkning om europæisk sikkerhed, hvis indhold for hovedpartens vedkommende er fuldstændigt forældet, og at vi med et flot flertal har forbudt os selv at forhandle om krigen i Irak på et tidspunkt, hvor krigens udfald afgøres, og på trods af, at krigens konsekvenser først og fremmest berører vores sikkerhed.
Vi skal også huske tavsheden i Parlamentet omkring det trepartstopmøde mellem Frankrig, Tyskland og Rusland, som begynder i morgen i Skt. Petersborg med FN's generalsekretær. Er det, fordi mødet drejer sig om et mellemstatsligt initiativ, som derfor er ideologisk ukorrekt? Hvis Parlamentet imidlertid var så optaget, som det påstår, af at få Europa til at yde en selvstændig og substantiel diplomatisk indflydelse i efterkrigstiden, burde det tillægge topmødet i Skt. Petersborg mere betydning end det næste Europæiske Råd.
Endelig skal vi huske fordoblingen af den økonomiske støtte til Tyrkiet, som sandsynligvis har til formål at takke Ankara for landets afvisning af at hæve besættelsen af Cypern med sine tropper. Støtten skal ikke være knyttet til tiltrædelsen, som Parlamentet har gjort det, men til en konstruktiv holdning fra Tyrkiets side, som gør det muligt at nå frem til en genforening af Cypern, før Nicosia træder ind i Unionen. Hvis vi havde sørget for dette, ville vi have arbejdet konkret for Europas sikkerhed.
Formanden.
Stemmeforklaringen er afsluttet.
(Mødet udsat kl. 13.10 og genoptaget kl. 15.00)

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er debat om tilfælde af krænkelse af menneskerettighederne, demokratiet og retsstatsprincippet.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag om menneskerettighederne i Guatemala:
B5-0210/2003 af Gasòliba i Böhm m.fl. for ELDR-Gruppen om menneskerettigheder i Guatemala;
B5-0214/2003 af Kreissl-Dörfler og van den Berg for PSE-Gruppen om menneskerettigheder i Guatemala;
B5-0217/2003 af Liese og Posselt for PPE-DE-Gruppen om den fremtidige samarbejdspolitik til støtte for fødevaresikkerheden og udviklingen af landdistrikter i Guatemala;
B5-0220/2003 af Mayol i Raynal m.fl. for Verts/ALE-Gruppen om menneskerettigheder i Guatemala;
B5-0225/2003 af González Álvarez m.fl. for GUE/NGL-Gruppen om Guatemala.

Liese (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, PPE-DE-Gruppen støtter kompromisforslaget om menneskerettighedssituationen i Guatemala. Det glæder mig meget, at det er på dagens dagsorden. Jeg arbejdede i en periode som læge i Guatemala og blev fortrolig med situationen i landet. Det største problem i Guatemala var dengang - og er det stadigvæk - den ekstreme skævhed mellem rigdom og fattigdom.
Som kristelig demokrat hører jeg bestemt ikke til dem, som vil forsvare skattestigninger. I Europa og også i mit hjemland er skatterne absolut for høje, men situationen i Guatemala er den, at de rige ganske enkelt ikke mener at have en forpligtelse til at bidrage til landets udvikling. Derfor har vi også indføjet en passus i det fælles beslutningsforslag for at sikre, at de nødvendige justeringer bliver foretaget, da det også er nødvendigt at trække på de velhavendes finansielle ressourcer i et vilkårligt land til formål som at forbedre uddannelsessystemerne
Problematikken om land og måden, den fordeles på, er uden tvivl nøglen til fremtidig udvikling i Guatemala og i nabolandene, og i slutningen af 2002 organiserede parlamentsmedlemmer fra forskellige grupper en konference om dette emne. Jeg gjorde den erfaring ved konferencen, at det er muligt at nå det samme mål uden at gribe til provokerende retorik, og derfor har PPE-DE-Gruppen ikke benyttet ordet "landbrugsreform", men et udtryk, som måske er en lidt uhåndterlig størrelse, men som også er nævnt i det fælles beslutningsforslag, for ikke at fremprovokere modreaktioner, som så ikke ville bringe os nærmere på vores mål.
Noget andet, som er meget vigtigt - og jeg er glad for, at det er blevet medtaget i det fælles beslutningsforslag - er, at enhver politik skal have uddannelse og undervisning som et af sine elementære komponenter. Det nytter ikke noget blot at give folk et stykke land. De må også vide, hvordan de skal dyrke det. Alt i alt er det fælles beslutningsforslag et afbalanceret kompromis, og vi stemmer for det med stor overbevisning.
Maes (Verts/ALE).
Hr. formand, vores kollega, hr. Liese, har allerede omtalt den konference, vores gruppe arrangerede sammen med ham og andre kolleger i september 2002, og under hvilken vi aftalte at forelægge dette beslutningsforslag for Parlamentet og Kommissionen. Landbefolkningen lever i ekstrem fattigdom og må ernære sig ved et overlevelseslandbrug, hvilket efter vores opfattelse gør den til verdens allerfattigste befolkning. Landbefolkningen i Guatemala, som hovedsageligt udgøres af landets oprindelige befolkning, udgør beklageligvis ikke nogen undtagelse i så henseende. Det er derfor af største vigtighed, at vi nøje overvejer hver eneste sætning i dette beslutningsforslag.
Vi har ikke tid til at behandle de enkelte aspekter nærmere, men det er klart, at en jordreform under disse omstændigheder er påkrævet, om end ordet er tabubelagt. Det er tydeligvis den oprindelige befolkning, som lider mest, og som ikke har adgang til sunde fødevarer, som ikke har adgang til god uddannelse, og som ikke har adgang til land. Kvinderne er i den forbindelse endnu en gang allerhårdest ramt, for de tæller slet ikke med, om end de ofte alene må forsørge meget store, vidtfavnende familier.
I øjeblikket ses en bølge af krænkelser af menneskerettighederne, og der hersker total lovløshed i landdistrikterne. Der er under disse omstændigheder god grund til at erindre om ratificeringen af medlemskabet af Den Internationale Straffedomstol, ligesom vi bør lægge vægt på, at dødsstraffen afskaffes. Hermed ønsker vi at understrege, at et af de lande, som for et par år siden gav anledning til en vis fortrøstning, nu truer med at vende tilbage til en tilstand af lovløshed, og aftalerne fra 1996 vil således være frugtesløse.
Vi bruger ganske betydelige midler på samarbejdet med disse lande i Latinamerika. Lad os se til, at de internationale aftaler, som skal sikre, at vores bistand og vores samarbejde først og fremmest kommer de fattigste til gode, også reelt gør det muligt at forfølge dette mål, og at regeringen forpligtes til at bidrage hertil.

González Álvarez (GUE/NGL).
Hr. formand, næsten seks år efter fredsaftalerne indrømmer FN's mission i Guatemala, MINUGUA, at fredsaftalerne er kørt fast, og at der endda på nogle områder er tale om tilbageskridt.
Som hr. Liese så udmærket gjorde opmærksom på, har vi i Parlamentet også haft lejlighed til at lytte til bønder og repræsentanter fra institutioner i Guatemala, og det blev understreget, at nogle af tilbageskridtene omfatter drab på eller trusler mod bønderne. De indfødtes rettigheder bliver krænket igen, retsvæsenet mangler ressourcer, og selv det nationale koordineringsorgan for indfødte og bønder fordømmer den usikkerhed, der hersker om jorden.
Derfor bad de os om, at Europa-Kommissionen på det næste møde i den rådgivende gruppe, der afholdes til maj, gør en indsats for at få fredsaftalerne tilbage på sporet inden for så vigtige områder som bekæmpelse af straffrihed, fattigdomslempelse og en passende skattereform. Der er også brug for at se nærmere på jordfordelingen sammen med en lov om registrerings- og tinglysningsoplysninger. Det er de vigtigste aftaler, vi nåede frem til på det møde, hr. Liese omtalte.

Cashman (PSE).
Hr. formand, på vegne af en af forfatterne, hr. Kreissl-Dörfler, vil jeg gerne give udtryk for PSE-Gruppens uforbeholdne støtte.
Det er helt afgørende, at vi husker ofrene for den aktuelle stigning i volden og opfordrer regeringen til at beskytte deres rettigheder - menneskerettigheder, foreningsfrihed og trosfrihed. Vi er også bekymrede over usikkerheden med hensyn til de indfødte befolkningsgrupper og deres bortdrivelse fra den jord, hvor de arbejder.
Vi må også erkende og bekæmpe forskelsbehandlingen af de indfødte bondekvinder. Man skal anerkende deres arbejde og deres rettigheder til jorden og i landet. Europa-Parlamentet udtrykker enstemmig støtte til fredsprocessen i Guatemala. Med freden kan vi genopbygge samfundene, og med genopbyggede samfund kan vi sikre overholdelsen af de grundlæggende menneskerettigheder.

Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, Guatemala, hjemsted for en ældgammel kultur, er et land, som gang på gang har oplevet svære tilbageslag. Nyere historie har vist, at siden mordet i halvfjerdserne på den tyske ambassadør Graf Spreti, som var en betydende diplomat og politiker, har denne mellemamerikanske region igen og igen har været i fokus i den europæiske og også den tyske offentlighed og været ramt af den ene krise efter den anden, som man reagerede alt for sent på. Vi reagerede altid for sent på de blodige voldshandlinger, på revolutionerne og på terrorismen.
Derfor takker jeg hr. Liese og alle andre, som har taget dette initiativ og præsteret et mesterstykke i forebyggende diplomati, et kort beslutningsforslag, som for første gang ikke er en reaktion på en krise af den slags, som vi ellers kender under den aktuelle og uopsættelige debat - selv om landet naturligvis befinder sig i en akut krise. Først og fremmest handler det om prævention, og prævention gennem handling, snarere end gennem ord.
Det tager for det første kernepunkterne op, nemlig hele området inden for landbrug og de nødvendige reformer. For det andet vedrører det økonomiske reformer og skattelovgivningsområdet, som virkelig er bizart. Det afgørende er, at det også inddrager fredsprocessen, som EU kan bidrage væsentligt til ved at støtte og mægle i dialogen, samt naturligvis inden for økonomisk samarbejde og udviklingsbistand.
Jeg er meget taknemmelig for dette initiativ. Jeg er af den overbevisning, at Parlamentets egentlige opgave ikke altid kun er at fordømme, men også at bestræbe sig på aktivt at udvikle strategier for at minimere katastrofer eller helt at undgå dem.

Alyssandrakis (GUE/NGL).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, befolkningen i Guatemala har som alle befolkninger i Latinamerika oplevet udenlandsk intervention i form af amerikansk imperialisme og udnyttelse af det lokale oligarki med tragiske konsekvenser. De er blevet tvunget til at slå ind på en kurs med væbnede konflikter for at forsvare deres grundlæggende rettigheder. Deres seje kamp resulterede i fredsprocessen, og den regering, som kom til magten, lovede at støtte nogle reformer, som ville komme mayaindianernes efterkommere og andre lokale kulturer til undsætning. 
Nu, seks år efter, er der stadig ikke sket nogen fremskridt med disse reformer. Tværtimod hersker fattigdommen, især blandt de indfødte, som udgør hovedparten af befolkningen. Arbejdsrettigheder bliver trådt under fode og man fastholder de sidste rester af feudalismen, bønderne tvinges fra den jord, de dyrker, og deres ledere myrdes af paramilitære grupper, som nyder straffrihed.
Vi fordømmer regeringen i Guatemala, oligarkiet og den udenlandske intervention. Vi støtter landets græsrodsbevægelser og er overbevist om, at deres kamp for demokrati og social reform vil bære frugt.
Bolkestein
Hr. formand, det her er et vigtigt spørgsmål.
Kommissionen følger meget nøje situationen i Guatemala, hvor - som flere talere har været inde på her i eftermiddag - et stigende antal overtrædelser af retsstatsprincipperne og menneskerettighederne samt en stigende polarisering i det guatemalanske samfund skaber øget politisk og social spænding umiddelbart inden valgene her i 2003.
Samtidig bliver vanskelig adgang til fødevarer, ekstrem fattigdom og social protest stadigt mere alarmerende spørgsmål. I dette uheldige og ulykkelige scenario styrker Kommissionen den politiske dialog samt samarbejdsinitiativer i overensstemmelse med Europa-Parlamentets beslutning om Guatemala fra april 2002. Det er vores mål at anspore de guatemalanske institutioner og det guatemalanske samfund til at genoplive en national dagsorden baseret på fredsaftalerne, god regeringsførelse og fattigdomsbekæmpelse.
Med hensyn til den politiske dialog minder Kommissionen og medlemsstaterne konstant de guatemalanske offentlige institutioner om vigtigheden af at respektere værdigheden hos og sikre trivselen hos alle guatemalanere på basis af principperne om demokrati, lighed, ikke-diskrimination og social retfærdighed. I de seneste måneder har Kommissionen også deltaget i forskellige EU-aktioner for at videregive vores bekymring over stigningen i trusler, angreb og vold i landet til højesteretten og de lokale myndigheder.
I maj 2002 vedtog Kommissionen en strategi for samarbejde med Guatemala i perioden fra 2002 til 2006. Formålet med denne strategi er at fastholde fredsaftalerne og bryde den fattigdoms- og udstødelsescirkel, landet er ramt af. Strategien blev etableret med omfattende deltagelse fra den guatemalanske regering, medlemsstaterne samt det civile samfund både lokalt og i Europa. Med strategien sættes der fokus på tre hovedområder. For det første en konsolidering af retsstatsprincipperne og beskyttelse af menneskerettigheder. For det andet lokal udvikling samt udvikling af landdistrikter baseret på deltagelse, integration og ret og rimelighed. Og for det tredje en retfærdigt fordelt økonomisk vækst samt jobskabelse.
De vejledende finansielle midler er på 93 millioner euro for perioden fra 2002 til 2006. Det er også værd at nævne, at Guatemala er et prioriteret land under det europæiske initiativ for demokrati og beskyttelse af menneskerettighederne.
Som parlamentsmedlemmerne allerede ved, er der planlagt yderligere et møde i den rådgivende gruppe i Guatamala City den 13. og 14. maj 2003. På dette møde vil Kommissionen og medlemsstaterne opfordre de guatemalanske myndigheder og det guatemalanske samfund til at gøre en ekstra indsats for at fremskynde gennemførelsen af den fredsplan, der blev underskrevet i 1996, særligt på de områder, hvor resultaterne indtil videre har været utilfredsstillende - eksempelvis retsvæsenet, udvikling af landdistrikter samt situationen for de oprindelige indbyggere. Vi vil også bede om de fornødne budgetmidler til afholdelse af sociale udgifter.
Endelig er Kommissionen villig til at hjælpe Guatemala med at overvåge den næste valgproces og sikre en gennemsigtig og demokratisk overførsel af magtbeføjelser - sådan som den gjorde i forbindelse med de seneste valg i 1999. Under sit besøg i Bruxelles i januar 2003 bad minister Gutiérrez om EU's støtte. Guatemalas øverste valgret har også bedt om vores støtte. Kommissionen og medlemsstaterne vil overveje, om man skal forberede en EU-delegation af valgobservatører på basis af en forudgående undersøgelsesmission, der gennemføres i maj 2003.

Formanden.
Tak, hr. kommissær Bolkestein.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted efter denne forhandling.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag om menneskerettighederne i Cuba:
B5-0209/2003 af Galeote Quecedo m.fl. for PPE-DE-Gruppen om Cuba;
B5-0211/2003 af Gasòliba i Böhm m.fl. for ELDR-Gruppen om de seneste arrestationer i Cuba og suspenderingen af forbindelserne mellem EU og Cuba;
B5-0213/2003 af van den Berg og Obiols i Germà for PSE-Gruppen om Cuba;
B5-0218/2003 af Mayol i Raynal m.fl. for Verts/ALE-Gruppen om Cuba;
B5-0221/2003 af Queiró og Muscardini for UEN-Gruppen om Cuba;
B5-0222/2003 af Belder for EDD-Gruppen om Cuba;
B5-0223/2003 af Wurtz for GUE/NGL-Gruppen om menneskerettigheder i Cuba.

Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE).
Hr. formand, her i denne sal sagde Oswaldo Payá, modtager af Sakharov-prisen i 2002, at der i hans land er tusindvis af mænd og kvinder, der kæmper for deres rettigheder, selv om de bliver forfulgt, og at hundredvis af disse er blevet fængslet, fordi de krævede og forsvarede disse rettigheder. Det samme sker med den sidste bølge af anholdelser og domme, der er afsagt i Cuba, som er gået ud over menneskerettighedsforkæmpere, fredelige systemkritikere, hvoraf mange tilhører Den Kristne Befrielsesbevægelse eller støtter Varela-projektet, og uafhængige journalister som den 57-årige Raúl Rivero, der er idømt 20 års fængsel, fotografen Omar Rodríguez, der er idømt 27 års fængsel, og journalisten Víctor Rolando Arroyo, der er idømt 26 års fængsel.
Hr. formand, Cuba er det eneste land i Latinamerika, som ikke er knyttet til EU i form af en samarbejds- eller associeringsaftale, og det er ikke nogen tilfældighed. Disse beklagelige hændelser viser hvorfor, og det sker ydermere på et tidspunkt, hvor Europa-Kommissionen netop har åbnet et kontor i Havanna, hvor vores institutioner og mange af Parlamentets medlemmer var indstillet på at se meget positivt på en eventuel optagelse af Cuba i Cotonou-aftalen. Jeg beder kommissæren om ikke alene at fordømme disse hændelser, men om at fortælle, hvilken lære Kommissionen vil drage heraf. 
Jeg synes derfor, hr. formand, at Parlamentet i første omgang på det kraftigste skal afvise og fordømme disse hændelser, som det sker i den fælles beslutning, og stå fast på, at friheden skal respekteres. Og for det andet skal Parlamentet give udtryk for sin solidaritet med alle de personer, der i Cuba kæmper for deres frihed og værdighed uden had i hjertet, som Oswaldo Payá sagde, men også uden frygt for dem, der undertrykker dem.

Van den Bos (ELDR).
Fidel Castro er tydeligvis først og fremmest bange for sit eget folk. Derfor frygter han demokratiske reformer mere end noget andet, og derfor rydder han sine modstandere af vejen. Fidel Castro øjner i ly af begivenhederne i Irak sin chance for at få mere end 75 dissidenter og uafhængige journalister sat bag tremmerne i urimeligt lang tid. Deres lovovertrædelse består udelukkende i, at de ikke er enige med styret, at de har givet udtryk herfor og muligvis støttes af amerikanerne.
Under mit besøg i Cuba i december blev det klart for mig, at Cuba ønsker bedre forbindelser til EU og ønsker at tiltræde Cotonou-aftalen. Med dette sigte åbnede Kommissionen for nylig kontoret i Havana. Fire dage senere blev de omtalte arrestationer foretaget. Et slag i ansigtet for EU! Såfremt de politiske fanger ikke frigives, må man spørge, hvad der skulle være formålet med en politisk dialog og med et EU-kontor. Der vil i så fald heller ikke være nogen grund til at føre forhandlinger om Cotonou-aftalen. Jeg vil gerne høre, hvordan kommissær Bolkestein ser på disse spørgsmål.
Som ordfører for menneskerettighedsanliggender har jeg talt med mange af de cubanske myndigheder, herunder vicepræsidenten og udenrigsministeren. Jeg må imidlertid nu konstatere, at de med deres undvigende svar har bibragt mig en forkert opfattelse. Politiske processer bag lukkede døre er metoder, som fandt anvendelse i det gamle Sovjetunionen, men som ikke hører hjemme i en civiliseret verden. USA's boykot er uhensigtsmæssig. Cuba er vild med dollars. Der er derfor behov for en ny invasion. Ikke en militær invasion, men en invasion af fredelige besøgende fra USA og Cuba. Demokrater i alle lande forener eder ? i Cuba, og jag Castro en skræk i livet ved at åbne ikke blot tegnebogen, men også munden.

Lage (PSE).
Hr. formand, ærede medlemmer, hr. kommissær, Den Socialdemokratiske Gruppe støtter klart og utvetydigt det forslag til beslutning, som vi har til debat. Den Socialdemokratiske Gruppe protesterer indigneret imod den forfærdelige bølge af undertrykkelse, der er skyllet hen over enhver, der vover at afvige, være uenig, tænke anderledes og skabe frit i Cuba. Denne utrolige undertrykkelsesbølge viser for dem, der måtte være i tvivl eller nære illusioner, det cubanske regimes virkelige natur. Et totalitært regime af orwellsk type, som George Orwell forestillede sig det i sit mesterværk 1984. Efter frigørelsen af den cubanske sang, symboliseret ved Compay Segundo, Ibrahim Ferrer og deres Buena Vista Social Club, troede vi, at frigørelsen også var begyndt for poesien med Raúl Rivero, den store digter, der er blevet idømt 20 års fængsel, og for den politiske ytring med Elizardo Sánchez og Oswaldo Payá, som vi har tildelt Sakharov-prisen.
Det er imidlertid ikke sket. Vi er blevet snydt. Den cubanske diktator har beordret arrestationer og brutal undertrykkelse af intellektuelle, journalister, politiske dissidenter og medlemmer af Varela-projektet, og har benyttet sig af de sædvanlige påskud og midler i et diktatur: udspionering af borgerne, vilkårlige fængslinger, juridiske farser og absurde domme.
Der findes ikke gode og dårlige diktaturer, hr. formand. Alle diktaturer er pr. definition onde. Der er ingen grund til at placere dem på en ondskabsskala og være særlig flink over for Fidel Castros diktatur. Det er meningsløst for venstrefløjen at se på Fidel Castros diktatur som en slags "yndlingsdiktatur". Det vil jeg gerne protestere imod!
Den kyniske, utilslørede og skamløse krænkelse af de grundlæggende frihedsrettigheder og af menneskerettighederne udgør nu en udfordring og en provokation, som Fidel Castro har kastet ud mod alle borgere og demokratiske lande. Vi må forene vores kræfter om at isolere Cuba politisk. Jeg siger ikke isolere økonomisk, for USA's økonomiske blokade har været det bedste påskud for det cubanske diktatur. Jeg siger isolere moralsk og politisk. Vi må støtte den cubanske socialdemokratiske dissident Elizardo Sánchez, der har tilbragt otte år i Fidels fængsler, og som leder Komitéen for Menneskerettigheder og National Forsoning, når han viser et eksemplarisk mod ved i et interview til en fransk avis om denne bølge af undertrykkelse at erklære, at det, der betvivles i Cuba - og det er hans egne ord - "er den totalitære model", som der har spillet fallit ligesom alle andre steder. Han omtaler det som en obskøn model og tilføjer, at det cubanske regime befinder sig i sin sidste fase. Tiderne er dårlige for diktaturerne, hr. formand. Jeg beder til, at demokratiet må sejre i Cuba, og at dette beundringsværdige folk må genvinde sin forsamlings-, forenings- og ytringsfrihed og friheden til at rejse uden for sin ø. Med andre ord de drømme, der var oprindelsen til en revolution, som jeg altid har støttet, men som er blevet forrådt og tilintetgjort i dens allervæsentligste idealer.

Ribeiro e Castro (UEN).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, værre end en diktator er kun en uforbederlig diktator, og værre end en uforbederlig diktator er kun en uforbederlig og opportunistisk diktator. Den cubanske diktator Fidel Castro gennemfører sin undertrykkelse med en kynisme og en brutalitet, der er chokerende, når han udnytter en international krise i den tro, at det, at verdens opmærksomhed er rettet mod en anden del af planeten, Irak, ville aflede den internationale opmærksomhed og dermed tillade ham at udløse hele sin vrede og hele sit raseri over de borgere, der har en anden mening.
Hvis situationen ikke var så tragisk, kunne vi her, hvor Fidel Castros regime igen har vist sit sande ansigt, sige, at kommunismen og stalinismen er ligesom at køre på cykel. De, der én gang har lært det, glemmer det aldrig. Vi, UEN-Gruppen, støtter den fælles beslutning, det kompromisforslag, der er fremsat, og som ganske sikkert vil blive vedtaget. Vi vil dog gerne sige noget om de aktioner, som vi mener bør iværksættes. Vi, Europa-Parlamentet, har - mener vi - et særligt ansvar i denne situation, fordi vi tildelte Oswald Payá Sakharov-prisen i december sidste år. Vi må ikke overlade vores cubanske brødre til deres skæbne, og vi må vise, at tildelingen af Sakharov-prisen har et formål. Jeg mener, at en delegation fra Europa-Parlamentet snarest bør tage til Cuba for at møde de forfulgte og særlig Oswaldo Payá. Jeg finder det vigtigt, at vi atter giver udtryk for vores solidaritet og igen inviterer Oswaldo Payá til at komme her til Strasbourg under det næste plenarmøde i maj. Hvis det ikke kan lade sig gøre i maj, så i juni, hvis det ikke kan lade sig gøre i juni, så i juli, så han kan fortælle os, hvad der sker. Vi må handle hurtigt, i solidaritet med vores brødre derovre.
Vi ved, at EU allerede har udtalt sin fordømmelse. Det er vigtigt, det er positivt, men det er ikke nok. Vi må gøre mere, vi må sende et meget klart signal til den cubanske diktator om, at vi ikke accepterer det, at vi ikke er eftergivende. Vi må fastfryse Cubas ansøgning om Cotonou-medlemskab, vi må vise meget klart, at vi er parat til at støtte en udvikling i Cuba hen imod et styre med frihed, demokrati og respekt for menneskerettighederne, men at vi ikke er eftergivende over for noget tilbageskridt og især ikke over for en genoptagelse af denne stalinistiske brutalitet. Lad os kræve alle tilbageholdte frigivet øjeblikkeligt.

Van Dam (EDD).
Hr. formand, endnu en gang har Fidel Castros tyranniske styre vist sig fra den forbryderiske side. Ved den mest markante bølge af undertrykkelse i 10 år søger diktatoren at skaffe sig af med de dissidenter, som mishager ham. Uventede massearrestationer af styrets kritikere efterfølges af hurtige skinprocesser. Medio marts blev de første såkaldte "forrædere" arresteret. I mandags var de første, overordentlig strenge straffe allerede fastlagt efter en rettergang, som ganske lod hånt om internationale retsstandarder. Cubanere, som blot havde udøvet deres ytringsfrihed, blev anklaget for samfundsskadelig virksomhed. De hårde anklager giver Castro mulighed for med hjemmel i lov 88 at idømme urimeligt strenge straffe. Denne krænkelse af den internationale retsorden er uacceptabel.
Netop nu samles FN's Menneskerettighedskommission i Genève, og denne er særdeles kritisk over for Cuba. Netop nu har EU åbnet en officiel repræsentation i Havana. Netop nu søger Castro at gribe chancen i ly af Iraks befrielse. Det bør vi sætte en stopper for. I beslutningsforslaget stilles krav om omgående løsladelse af alle tilbageholdte og om, at sådanne tvivlsomme tilbageholdelser bringes til ophør. Det er forudsætningen for, at EU kan tage den fortsatte politiske dialog med Cuba og øens tiltrædelse til Cotonou-aftalen under overvejelse. Hertil kan jeg føje Cubas anmodning om optagelse blandt AVS-staterne.

González Álvarez (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg vil gøre mit bedste for at informere om den aftale, som størstedelen af min gruppe, om end ikke alle, støtter.
For det første har vores gruppe kraftigt kritiseret de domme, der er afsagt over nogle cubanske systemkritikere, som er blevet omtalt her, og som vi synes, er helt ude af proportioner.
For det andet har vi sagt klart og tydeligt, at ytrings- og forsamlingsfriheden er grundlæggende rettigheder, der skal respekteres. Men vi må ikke glemme den kontekst, som disse domme er blevet afsagt i. For det første er der den embargo eller blokade, om De vil, der i snart 40 år har betydet store økonomiske og sociale problemer for den cubanske befolkning, og som det internationale samfund hele tiden har fordømt i FN. For det andet er der USA's repræsentant i Havanna, hr. James Casons, konstante provokationer i de sidste seks måneder. Han har brugt enorme summer - der tales om 20 millioner dollars - på at destabilisere de cubanske institutioner. For det tredje er der USA's utrolige tålmod over for dem, der i sidste måned kidnappede to flyvere og et skib og satte hundredvis af liv på spil. For det fjerde er der fængslingen af fem cubanske borgere i USA uden garantier, simpelthen fordi de forsøgte at undgå de terrorangreb, der fandt sted for nogle måneder siden på turiststeder, der forvoldte alvorlig skade, mange sårede og en italiensk turists død. Fordi man ikke har taget situationen på øen i betragtning, har vi ikke ønsket at undertegne den fælles beslutning.
Hr. formand, jeg vil slutte med at sige noget, som er helt for egen regning. Jeg synes, at det er trist, at flertallet af medlemmerne, der i dag er så hårde imod Cuba, sidste år stemte imod det beslutningsforslag, hvori det foresloges at afbryde de økonomiske forbindelser med Israel på grund af de fortsatte drab på palæstinenserne, heraf mange børn - i de sidste tre dage er der blevet dræbt 34 palæstinensere. Og for det andet, at der på det sidste Bruxelles-møde blev stemt imod ethvert forslag eller ændringsforslag, der havde til formål at fordømme eller stoppe den ulovlige, umoralske og uretfærdige krig mod Irak.
Hr. formand, jeg ved ikke, hvordan jeg skal fortolke denne dobbeltmoralske holdning, som er så uretfærdig over for ofrene. Dem er der i hundredvis af i Palæstina, og i Irak ved jeg ikke, om vi kommer til at kende antallet, for normalt er det sejrherrerne, der skriver historien.
Ferrer (PPE-DE).
Hr. formand, den undertrykkelsesmaskine, som helt ustraffet er blevet sat i gang i Cuba over for cubanske borgere, fordi de ganske enkelt ønsker at udøve deres rettigheder - det var Oswaldo Payás ord her i Parlamentet - har endnu en gang vist os Fidel Castros diktaturs sande ansigt.
På grund af de åbenlyse overgreb mod de grundlæggende rettigheder og friheder og til en vis grad også som svar på Varela-projektet, bør Europa-Parlamentet hæve stemmen og på det kraftigste fordømme Fidel Castros regerings handlinger og den parodi af et retsvæsen, der arbejder i diktaturets tjeneste.
Parlamentet bør kræve, at alle de fængslede bliver sat på fri fod, og udtale sig i kraftige vendinger mod det bedrag, den myte, som Oswaldo Payá fortalte os om, om at cubanerne skal leve uden rettigheder for at bevare deres lands uafhængighed og suverænitet. De grundlæggende rettigheder er ikke til diskussion, og der er ikke noget, der berettiger, at de trædes under fode.
Vi bør have, og vi har, en moralsk og politisk forpligtelse til at sige til dem, der kæmper for alle cubanernes rettigheder, at vi står på deres side, og at deres kamp er vores kamp. Og til dem, der har været så modige at støtte Varela-projektet, skal vi også sige, at vi bakker dem op i deres kamp for ved hjælp af konstitutionelle midler at give den cubanske befolkning dens stemme tilbage.
Vi kan ikke nøjes med at fordømme, og derfor anmoder jeg Dem, hr. kommissær, om, at De, når De behandler den cubanske anmodning om tiltrædelse af Cotonou-aftalen, afviser anmodningen, hvis undertrykkelsen fortsætter, og alle de anholdte ikke er sat på fri fod. Jeg ville anmode Rådet om det samme, hvis det var til stede. For i henhold til artikel 9, stk.2, i denne aftale skal Cuba respektere menneskerettighederne. Denne respekt er uforenelig med den undertrykkelse, som så mange cubanske borgere i dag lider under, blot fordi de elsker friheden.

Napoletano (PSE).
Hr. formand, der er allerede blevet sagt mange ting. Efter min mening bør vi give udtryk for vores klare fordømmelse af Fidel Castros regime, men vi skal også forsøge at hjælpe det cubanske folk, som både lider, fordi de er ofre for embargoens konsekvenser, og fordi de bliver undertrykt. Vi må ikke begå den fejl at mangle forståelse for dette folks tragedie, og vi skal - hvilket også gælder Kommissionen - forsøge at gribe ind i den cubanske situation for at isolere Fidel Castros regime, men også for at forsvare det cubanske folks grundlæggende og økonomiske rettigheder.
Jeg er klar over, at de få minutter, vi har til rådighed, ikke giver os mulighed for at foretage en indgående analyse af situationen på Cuba, men jeg hører alligevel til dem, som er af den opfattelse, at det på nuværende tidspunkt er nødvendigt med en beslutning om anholdelserne og ikke mindst om dommene, der ikke bare er ude af proportion, men også uberettigede. Det absurde er, at vi taler om livsvarigt fængsel og sågar om dødsstraf, og at regimet mener det alvorligt, eftersom der allerede er blevet afsagt domme på 26 års fængsel. Jeg vil ligeledes gerne gøre parlamentsmedlemmerne opmærksomme på, at man ikke skåner nogen på grund af deres politiske overbevisning, eftersom utallige socialdemokrater også har set Fidel Castros fængsler indefra.
Derfor er også jeg af den opfattelse, at vi for vores eget vedkommende bør sende et klart signal, og vi afventer Kommissionens reaktion i den forbindelse.

Maaten (ELDR).
Hr. formand, jeg er selvsagt også stærkt bekymret over arrestationen af mere end 70 dissidenter og over, at disse er blevet idømt urimeligt strenge fængselsstraffe i forbindelse med retssager, som ikke har været tilgængelige for offentligheden. Blandt de pågældende finder man journalister og ledere af illegale oppositionspartier, og man finder lederne af vores to liberale søsterpartier i Cuba, som også er medlemmer af Liberal International. Jeg besøgte selv på vegne af Liberal International Cuba for et par år siden. Det er en af de oplevelser, som set i internationalt perspektiv har gjort det største indtryk på mig. Hvordan man der formår at byde Castro modstand!
Jeg er derfor også forundret over fru González' bemærkninger. Fru González tillader sig at anføre, at det, der sker i Cuba, er positivt, da hun ikke har høje tanker om USA, da hun ikke ser positivt på krigen i Irak, og da situationen i Israel ikke er gunstig. Prøv engang at forklare det for det cubanske folk, fru González! Prøv engang at fortæller dem, der er tilbageholdt i Cuba, at det skam er helt i orden, at de er tilbageholdt, da De ikke har høje tanker om situationen i andre dele af verden! De fornægter demokratiet med sådanne udsagn, fru González!

Sandbæk (EDD).
Hr. formand, jeg har hidtil varmt støttet alle de FN-resolutioner, som krævede, at de økonomiske sanktioner, USA har indført mod Cuba, skulle ophøre. Jeg har set frem til, at Cuba kunne blive medlem nr. 78 af AVS-gruppen og har glædet mig over den politiske dialog med EU samt håbet på en snarlig cubansk tiltrædelse af Cotonou-aftalen. Derfor beklager jeg dybt, at jeg denne gang på det kraftigste må fordømme Cuba, og jeg opfordrer Cuba til straks at løslade alle de anholdte. Samtidig opfordrer jeg også EU til på sit juni-møde at beslutte at udskyde enhver underskrivelse af Cotonou-aftalen med Cuba, indtil sådanne løsladelser har fundet sted.
EU ville sende et meget dårligt signal, hvis vi underskrev en aftale med et land, som i samme tidsrum krænker sine borgeres fundamentale menneskerettigheder, og EU bør selvfølgelig således også tage skridt til at suspendere handelsaftalerne med Israel af nøjagtigt samme grund.

Dupuis (NI).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg undlader at stemme om dette beslutningsforslag. Jeg betragter anholdelserne i de sidste par uger som en tak for vores støtte til Cubas optagelse i gruppen af AVS-lande og som en tak for kommissær Nielsons besøg for 2-3 uger siden og for Kommissionens åbning af et kontor på Cuba. Det er diktatorens Fidel Castros måde at takke os på. I dette beslutningsforslag giver vi udtryk for vores klare fordømmelse, men siger ikke noget om, hvad vi selv bør gøre - sådan som hr. Ribeiro e Castro var inde på - og hvad EU bør gøre for at bringe dette diktatur til ophør. Der står ikke, at såvel medlemsstaterne som Kommissionen bør indstille støtten, og at alle forhandlinger om Cotonou-aftalerne bør indstilles. Der træffes ikke nogen præcise foranstaltninger for at lægge pres på den cubanske regering. Så hvis diktatoren Fidel Castro skulle løslade nogle af fangerne i de kommende uger, kunne vi jo vedtage en beslutning for at takke ham. Jeg ved godt, at det ikke er med vilje, men efter min mening spiller vi med i Fidel Castros spil. Regimet synger på sidste vers, og det store antal fængslede er et bevis på, at Fidel Castro ikke længere har situationen under kontrol. Derfor er det på tide at give ham det sidste skub ud og foreslå denne nederdrægtige person - for han er virkelig nederdrægtig - at gå i eksil, så de, der kæmper for demokratiet, endelig kan overtage landets ledelse.

Tannock (PPE-DE).
Hr. formand, Castros Cuba har forsøgt at præsentere sig over for verden som et mønstereksempel på antikolonialisme og social retfærdighed. I virkeligheden døde hundredvis af mennesker i cubanske fængsler i revolutionens første år, og mange flere er blevet fængslet eller har fået deres liv ødelagt, fordi de har vovet at fortælle sandheden. Revolutionen har bestemt også haft sine positive resultater, men både de økonomiske og de politiske omkostninger har været meget store. Den cubanske økonomi ligger i ruiner, ikke på grund af amerikanske sanktioner men på grund af kommunismen. Hvad nytte har man af gode læger, hvis der er utilstrækkelige medicinske faciliteter og ressourcer?
Fidel Castro forstår ikke, at verden har ændret sig, og få af os var forberedt på det nylige anslag mod 33 systemkritikere, de hastigt gennemførte hemmelige retssager og det skandaløse krav om dødsstraf til en ledende kristelig demokrat.
Det er et voldsomt skridt, der mindsker Cubas chancer for at komme med i Cotonou-aftalen. Fidel Castro skal lære at respektere menneskerettigheder og indføre demokrati. Der er ikke længere plads til tyranner i Latinamerika.
Martínez Martínez (PSE).
Hr. formand, vi kan ikke acceptere de anholdelser og retssager, der finder sted i Cuba, og vi fordømmer dem. Men vi synes, at det er forkert, unfair og i mange tilfælde perverst at se bort fra den situation, som landet befinder sig i.
Cuba er offer for en nordamerikansk aggression, som er blevet fordømt som næsten ingen anden af det internationale samfund. Blokaden har i den seneste tid fået en ny dimension i præsident Bushs internationale politik, og det er ikke uden grund, at de cubanske myndigheder ser meget alvorligt på risikoen for, at den aggression, de er udsat for, tager en ny drejning, der betyder, at landet bliver invaderet militært i overensstemmelse med tesen om forebyggende krige, der er blevet Det Hvide Hus' officielle doktrin.
Det er derfor forståeligt, at den cubanske regering og naturligvis en stor del af befolkningen reagerer med forsvarsmekanismer, der normalt ses i en krigssituation. Og det undrer os ikke, selv om vi beklager, at deres reaktioner kan være overdrevne eller uretfærdige.
Det vil dog være vanskeligt at overbevise dem om, at de ikke har ret til at handle, som de gør, for det virtuelle krigsklima, som Cuba i så mange år har levet i, er pludselig blevet til et reelt krigsklima. Lige så reelt som Irak-krigen. Det vil være endnu vanskeligere at overbevise dem, hvis man, samtidig med at man kritiserer dem, ikke fordømmer de voksende provokationer fra James Cason, som varetager USA's interesser i Cuba, og pirat- og terrorhandlinger som de nylige kidnapninger af to fly og et passagerskib.
Vi, der er Cubas venner, føler godt, at vi med udgangspunkt i vores forståelse og solidaritet kan bede dem om at udvise mådehold og storsind. Vi gør det, samtidig med at vi fordømmer den situation, vi netop har nævnt, og med en forpligtelse til, at EU går videre med sin samarbejdspolitik med landet.
Selv om jeg generelt er enig i den smule, der står i forslaget til beslutning, er jeg uenig på grund af alt det, der ikke står i det, og fordi det indeholder nogle notoriske usandheder, som gør det mindre troværdigt, f.eks. at der anmodes om dødsstraf i et tilfælde. Jeg synes, at teksten er ukorrekt, mangelfuld og uafbalanceret og derfor meget lidt nyttig. Jeg vil derfor ikke stemme for den, hr. formand.
Bolkestein
Hr. formand, jeg vil gerne indlede mit svar på vegne af Kommissionen med at sige, at Kommissionen er alvorligt bekymret over de cubanske myndigheders nylige tilbageholdelser af og retssager mod journalister og oppositionstilhængere.
EU har fremsat en erklæring, der stærkt fordømmer disse tiltag. Den blev efterfulgt af en henvendelse fra trojkaen i Havana den 26. marts 2003 med Kommissionens deltagelse.
Den alvorlige bekymring kom klart til udtryk i EU's erklæring om menneskerettigheder i verden i FN's Menneskerettighedskommission i Genève i sidste uge. I erklæringen krævede man øjeblikkelig løsladelse af de personer, som ifølge EU's overbevisning er fængslet på grund af deres meninger.
Menneskerettighedssituationen er og forbliver et vigtigt aspekt i vores forhold til Cuba. Europa-Kommissionen mener, at en politisk dialog er det mest effektive middel til fremme af en positiv udvikling i denne henseende.
For at fremme en fredelig overgang er EU's politik i henhold til den fælles holdning et "positivt engagement" over for Cuba. I EU's fælles holdning afholder man sig fra at bruge tvangsindgreb, der kunne øge det cubanske folks lidelser. I stedet prioriteres en konstruktiv dialog med de cubanske myndigheder og det civile samfund. Sagen i en nøddeskal er, at EU er fast overbevist om, at en konstruktiv dialog har større chance for succes end isolation og embargoer.
For så vidt angår Cubas anmodning om tiltrædelse af Cotonou-aftalen, kunne det skabe gode rammer at fortsætte og uddybe en frugtbar dialog med de cubanske myndigheder, særligt inden for menneskerettigheder. Respekten for menneskerettighederne, de demokratiske principper og retsstaten er væsentlige elementer af denne aftale.
Kommissionen er derfor i færd med at udarbejde en meddelelse om dette emne, hvori den vil præsentere en fuldstændig vurdering af situationen inklusive en vurdering af den bedste timing for cubansk tiltrædelse af Cotonou-aftalen. Det er mit svar på vegne af Kommissionen og i særdeleshed min kollega hr. Nielson.

Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne udtrykke min bekymring over Kommissionens svar. Der er blevet stillet flere spørgsmål til Kommissionen, og De har ikke engang krævet, at de anholdte bliver løsladt, et ønske som om ikke alle så dog størstedelen af Parlamentets politiske grupper deler.

Jeg vil gerne minde kommissæren om, at Kommissionen ikke står politisk til ansvar over for Rådet, men Europa-Parlamentet.
Bolkestein
Hr. formand, jeg er bange for, at Kommissionen ikke er enig i den holdning, som det ærede medlem har givet udtryk for. Kommissionens alvorlige bekymring over situationen kom klart til udtryk i EU's erklæring om menneskerettigheder i verden i FN's Menneskerettighedskommission i Genève i sidste uge. I erklæringen kræves øjeblikkelig løsladelse af de personer, som ifølge EU's overbevisning er fængslet på grund af deres meninger. Det siger sig selv, at øjeblikkelig løsladelse udelukker dødsstraf eller andre strafformer. Det er Kommissionens og i særdeleshed hr. Nielsons opfattelse.

Formanden.
Tak, hr. kommissær Bolkestein.
Vi kan ikke behandle ret mange supplerende spørgsmål i dag, det er derfor det sidste, som jeg vil tillade i dag.

Van den Bos (ELDR).
Blot et opklarende spørgsmål. Kan Kommissionen forestille sig, at EU indrømmer Cuba ret til at tiltræde Cotonou-aftalen, så længe de nu dømte politiske fanger ikke er løsladt?

Ribeiro e Castro (UEN).
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Jeg ved godt, at kommissær Frederik Bolkestein ikke er ansvarlig for dette sagsområde, og jeg forventer derfor ikke, at han her skal give mig et definitivt svar. Det, som jeg gerne vil bede ham om, er at meddele Kommissionen og kommissær Poul Nielson i særdeleshed min dybe forbavselse, vores dybe forbavselse over den fremstilling, som man her har givet os. For vi kender den politik, der har været ført over for Cuba. Vi kender udmærket politikken, og vi ved også, at vi var velvilligt indstillede over for Cuba. Men det har diktator Fidel Castro svigtet! Han har ændret situationen, og derfor må vores politik også ændres. Vi kan ikke blive ved med at føre en politik, som om forholdene var de samme, når de har ændret sig brutalt. Kommissær Poul Nielson må snarligt indfinde sig for at give Parlamentet et klart svar i denne sag.

Bolkestein
Hr. formand, jeg kan forsikre de medlemmer, der er til stede denne eftermiddag, om, at jeg vil informere min kollega hr. Nielson om de synspunkter, der er kommet til udtryk fra størstedelen af parlamentsmedlemmerne. Jeg vil fortælle ham, at Parlamentet ser meget alvorligt på det, der sker i Cuba. Jeg må imidlertid gentage, at min kollega og Kommissionen under ét deler disse synspunkter.
I øjeblikket synes det vigtigste punkt at være spørgsmålet om Cubas deltagelse i Cotonou-aftalen. Hr. van den Bos nævnte denne mulighed og spurgte, om Cubas deltagelse i Cotonou-aftalen er mulig, hvis de alvorlige menneskerettighedskrænkelser fortsætter. Kommissionen finder det vanskeligt at forene deltagelse i Cotonou-aftalen med en fortsættelse af den aktuelle situation i Cuba. Jeg giver derfor hr. van den Bos ret i, at det er vanskeligt at forene de to situationer. Jeg vil imidlertid endnu en gang bede om den fornødne tid til yderligere drøftelser med min kollega hr. Nielson, så jeg kan give et mere endegyldigt svar.

Formanden.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted efter denne forhandling.
Skriftlig erklæring (artikel 120)
Alyssandrakis (GUE/NGL)
Mens invasionsstyrkerne slagter det irakiske folk, bekymrer Europa-Parlamentet sig om "overtrædelser" af menneskerettighederne i Cuba.
Vi ved fra Jugoslavien og andre steder, hvordan Europa-Parlamentet og EU fortolker menneskeretttigheder. 
De citerer dem for at nå nogle politiske mål, hvilket er soleklart i beslutningen om Cuba, som har til formål at bagtale det socialistiske system i landet, der har givet sit folk den højeste levestandard i hele Latinamerika. Forslaget retter sig efter EU's "fælles holdning", som gør samarbejde med Cuba afhængigt af ændringer i landets politiske system. Samtidig vender Europa-Parlamentet det blinde øje til årtiers undergravende virksomhed fra USA's side og til den kriminelle embargo. Det nægter også det cubanske folk retten til at forsvare deres revolution, mens det åbenlyst forsvarer udenlandske agenter og forbrydere.
Vi fordømmer de hykleriske europæiske imperialister og deres partnere, men vi forstår deres bekymring. Det socialistiske Cuba er en torn i øjet på dem. Vi kan imidlertid kun fordømme visse venstreorienterede, som ikke tøver med at slå sig sammen med de reaktionære for ikke at se ud til at sakke agterud i deres tilsyneladende forsvar af menneskerettigheder.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0212/2003 af Ludford m.fl. for ELDR-Gruppen om menneskerettighedskrænkelserne i Egypten;
B5-0215/2003 af Cashman m.fl. for PSE-Gruppen om menneskerettighedskrænkelserne i Egypten;
B5-0216/2003 af Sacrédeus og Posselt for PPE-DE-Gruppen om menneskerettighederne i Egypten;
B5-0219/2003 af Boumediene-Thiery og Flautre for Verts/ALE-Gruppen om menneskerettighederne i Egypten;
B5-0224/2003 af Vinci m.fl. for GUE/NGL-Gruppen om menneskerettighedskrænkelserne i Egypten.

Maaten (ELDR).
Hr. formand, i sidste måned blev 21 homoseksuelle egyptere idømt tre års fængsel og tvangsarbejde på grund af deres seksuelle orientering. De var en del af en gruppe, der omfattede 52 homoseksuelle, som blev arresteret sidste år i Kairo. Den 16. januar i år blev Wissam Toufic Abyad arresteret og senere idømt en fængselsstraf på et år og tre måneder for "gentagen usædelig adfærd".
Der er ikke tale om isolerede tilfælde. Disse hændelser skal ses i sammenhæng med en stadig mere markant og i høj grad foruroligende tendens, som er kendetegnet ved stadig flere rapporter om forskelsbehandling, arrestationer, mishandling og uberettiget domfældelse af homoseksuelle. Tendensen er ikke mindst foruroligende, i betragtning af at egyptisk lov ikke forbyder homoseksualitet. Endvidere står EU og Egypten over for at skulle ratificere Euro-Middelhavs-aftalen. I henhold til artikel 2 i den pågældende aftale kræves respekt for menneskerettighederne og de demokratiske principper. Alt peger på, at Egypten ikke respekterer disse principper.
Min gruppe her i Europa-Parlamentet har altid arbejdet for at fremme tolerancen i Middelhavsområdet. Vi anerkender også betydningen af gode forbindelser mellem Egypten og EU for at sikre stabilitet og udvikling i området. Jeg beklager derfor også meget, at disse forbindelser udsættes for pres på grund af de egyptiske myndigheders gentagne krænkelser af menneskerettighederne.
Jeg glæder mig naturligvis over, at menneskerettighedsaktivisten Saad Eddin Ibrahim er blevet løsladt, men jeg må i den forbindelse straks tilføje, at det ikke bør blive ved det ene tilfælde. De egyptiske myndigheder bør fortsat arbejde på at sikre øget respekt for menneskerettighederne i deres land, forfølgelserne af homoseksuelle på grund af seksuel orientering bør bringes til ophør, og de individuelle frihedsrettigheder bør beskyttes.
Jeg vil derfor også indtrængende anmode Rådet og Kommissionen om inden for rammerne af det europæiske initiativ for demokrati og menneskerettigheder at udvikle programmer, som tager sigte på at styrke demokratiet i Egypten. Og jeg vil anmode kollegerne i Delegationen for Forbindelserne med Machraklandene og Golfstaterne om at bringe menneskerettighedsspørgsmålet på bane under næste møde med de egyptiske parlamentsmedlemmer og i den forbindelse også inddrage repræsentanter for samfundets mellemlag. Hr. formand, skulle disse skridt ikke give resultat, bør vi efter min opfattelse udskyde ratificeringen af Euro-Middelhavs-aftalen.

Cashman (PSE).
Hr. formand, hvad angår den forrige forhandling er jeg ikke interesseret i klare svar fra Kommissionen. Jeg ønsker klare svar fra de regeringer, der faktisk er under anklage i Parlamentets beslutningsforslag her i eftermiddag. Hvis disse regeringer - herunder den egyptiske regering - ikke tager menneskerettighederne alvorligt, er vi nødt til at træffe yderligere foranstaltninger og om nødvendigt midlertidigt indstille vores aftaler med dem.
Det er forfærdeligt at være vidne til de rystende angreb på minoriteter i Egypten. Folk bliver lokket i fælder på internettet på grund af deres homoseksualitet. Jeg vil gerne henvise til en enkelt person, da det jo er det, menneskerettigheder handler om - enkeltpersoners rettigheder. Vi står her i Europa-Parlamentet og taler og forhandler og tager alting for givet, mens disse personer bliver berøvet alting, fordi de er anderledes. Lytter vi? Nej. Nogen af os taler videre, mens andre kræver tolerance.
En ung mand ved navn Wissam Abyad blev lokket i en fælde på internettet. Han og en kammerat gik sammen hen for at mødes med en angiveligt homoseksuel mand. De blev begge arresteret, og nu er han i fængsel. I øjeblikket venter han på at få sin appel behandlet. Jeg opfordrer til, at dommen straks gøres betinget, da det er hans eneste udvej.
Sagerne for to andre mænd blandt de 52, der blev arresteret for over et år siden, blev ikke prøvet på ny. De er ikke blevet idømt tvangsarbejde, men hårdt arbejde. Og for så vidt angår de tre britiske mænd, der venter på at komme for retten i Egypten, og påstandene om tortur, har deres sager måske været genstand for en uafhængig undersøgelse? Selvfølgelig ikke.
Jeg vil sige følgende til Egypten, og jeg siger det som en ven. Lakmusprøven for ethvert civiliseret samfund er dets behandling af minoriteter. Det er op til Egypten at vise parlamentsmedlemmerne, at landet tager minoriteternes rettigheder alvorligt, og gøre en ende på diskrimineringen af disse minoriteter og løslade dem fra fængslet og straks afslutte de efterforskninger og arrestationer af homoseksuelle mænd i Egypten, som bekymrer Europa-Parlamentet.

Sacrédeus (PPE-DE).
Hr. formand, vi kristelige demokrater vil gerne fremhæve, hvor vigtig Egypten og forbindelserne mellem landet og EU er for stabiliteten og udviklingen i området omkring Middelhavet. Vi vil, ligesom tidligere talere, fremhæve respekten for menneskerettighederne, ikke mindst informations-, ytrings- og foreningsfriheden. Dette er grundlæggende værdier, som indgår i associeringsaftalen mellem EU og Egypten. Det, som sker i Egypten i dag, er derfor urimeligt.
Vi mener, at det er på tide at stoppe forfølgelserne af borgere på grund af deres seksuelle orientering. Mennesker skal desuden ved demonstrationer frit kunne fremføre deres meninger og værdier. Yderligere handler det om religionsfrihedens status i et land, hvor 12-15 % af befolkningen tilhører den kristne koptiske minoritet. I det fælles beslutningsforslag fra alle partigrupper kræver vi, at den koptiske kristne gruppe, som er en minoritetsgruppe, fuldt ud skal respekteres og repræsenteres i det egyptiske samfund. Lad mig give nogle eksempler på, at dette ikke er tilfældet. Der er forskellige regelsæt for at restaurere og bygge kirker i forhold til moskéer. Hvad angår kirkerne, er det meget besværligt og omstændeligt. Inden for politiet, det højere uddannelsesvæsen og sikkerhedstjenesten er koptisk kristne overhovedet ikke repræsenteret. I skolebøger anvendes stadigvæk formuleringer som "vantro" om både jøder og kristne.
En anden sag drejer sig om mordet på to kristne i 1998 i el-Kosheh-fællesskabet, som ifølge den lokale kristne befolkning ikke er blevet løst på retfærdig vis.
Hr. formand, forbindelserne med Egypten er grundlæggende for Middelhavsområdet og for EU, men de skal bygge på respekt for menneskerettighederne.

Maes (Verts/ALE).
Hr. formand, eftermiddagens debat peger efter min opfattelse på et særdeles vigtigt ansvar. Egypten er et tætbefolket og vigtigt land i det arabiske fællesskab, og vi påtænker at indgå en associeringsaftale med Egypten. Artikel 2 i associeringsaftalen indeholder imidlertid en bestemmelse, som udtrykkeligt kræver overholdelse af menneskerettighederne og de demokratiske principper. Vi bør udvikle redskaber, som fremmer implementeringen af denne artikel. Der hersker på dette område en alt-eller-intet-holdning, hvilket selvsagt ikke fremmer en positiv dialog. Lad os ikke glemme, at Charles Dickens også blev fængslet på grund af homoseksualitet i England i det 19. århundrede. Udvikling er således ikke udelukket. Men der er her tale om tre former for krænkelse af menneskerettighederne.
For det første tilslutter jeg mig protesten mod krænkelser af menneskerettighederne for så vidt angår homoseksuelle. Frivillig seksuel omgang mellem voksne kan ikke give anledning til strafforfølgelse i noget civiliseret land og er også tilladt i henhold til egyptisk lov. Hvorfor så disse gentagne drastiske retsforfølgelser? Hvorfor disse forsøg på intimidering under anvendelse af personoplysninger via telefon, internet osv.?
For det andet er der tale om krænkelser i forhold til den koptiske kirke, som udgør et af de ældste kultursamfund og et mindretal i Egypten.
For det tredje vil jeg understrege, at vi alle har været vidner til de alvorlige krænkelser af menneskerettighederne i forbindelse med demonstrationerne for fred i Irak. Politiets hårdhændede fremfærd ved den lejlighed vakte undren. Jeg opfordrer derfor Europa-Kommissionen til nøje at undersøge, hvordan artikel 2 kan udnyttes til i forbindelse med undertegnelsen af associeringsaftalen ikke blot at påpege den praksis, vi her fordømmer, men også at sikre, at den bringes til ophør.

González Álvarez (GUE/NGL).
Hr. formand, den internationale aftale om civile og politiske rettigheder er meget klar, for så vidt angår forhold mellem voksne mennesker. De kan være, som de ønsker det. Vi er derfor kede af, at der i Egypten er 15 homoseksuelle, der er blevet idømt tre års fængsel, selv om der faktisk er 29 andre, der er blevet frikendt. Der er også mange mennesker, der er blevet anholdt i de seneste dage i antikrigsdemonstrationer på grund af undtagelsestilstanden. 
Hvad angår den græske borger, Kostas Kastanias, hvis sundhedstilstand fortsat er alvorlig, husker jeg, at det spanske formandskab anmodede om, at han blev overført til Grækenland. Der er imidlertid én god nyhed, nemlig at den egyptiske appelret har besluttet at ophæve dommen og frigive Saad Eddin Ibrahim. Vi havde allerede talt om ham i Europa-Parlamentet. Han er menneskerettighedsforkæmper.
Hr. formand, jeg synes, at Europa-Kommissionen og EU i betragtning af associeringsaftalen med Egypten burde gøre deres indflydelse gældende, så det ikke sker igen.

Bowis (PPE-DE).
Hr. formand, "Egypten: hvor alle smiler" er det slogan, der skal sælge Egypten til verden. Der er ingen smil at finde hos de homoseksuelle mænd og drenge i Egypten, der er blevet chikaneret og har fået deres hjem endevendt, og som er blevet lokket i en fælde via internettet efter falske anklager. Der er intet smil at finde hos Wissam Abyad, der har siddet i fængsel og er blevet dårligt behandlet siden januar efter et enkelt møde. Der er intet smil at finde hos Zaki 'Abd al-Malak. Der er ingen smil at finde hos de 21 egyptere fra den berygtede retssag vedrørende diskoteket "Queen's Boat", hvis domme efter en appelsag blev hævet til tre års fængsel og tvangsarbejde. Der er ingen smil at finde hos de deltagere i en antikrigsdemonstration, der blev arresteret i Cairo den 20. marts, og som angiveligt er blevet tortureret. Der er ingen smil at finde hos de medlemmer af den koptiske kirke i Egypten, der er blevet retsforfulgt på grund af deres tro. Egypten har bidraget til utroligt meget i vores civilisation, og nu må vi bede landet om at opføre sig civiliseret i disse spørgsmål.
Man behøver ikke være enig i andre menneskers tro, politiske overbevisning og seksuelle præferencer. Hvis man tror på de grundlæggende demokratiske principper, skal man imidlertid forsvare deres ret til at tro, til at have en mening og til at vælge deres personlige livsstil. Det er disse principper, som Europa-Parlamentet skal støtte.

Karamanou (PSE).
Hr. formand, nu ser vi endnu en beslutning om Egypten. Tror De, at vores stemme vil nå dets herskeres ører denne gang? For indtil videre har de gjort alt for at ignorere os.
Den anden domsbehandling af 50 mænd anklaget for homoseksualitet den 15. marts og det faktum, at 21 af dem blev idømt endnu hårdere straffe, demonstrerer på den mest dramatiske vis, at dette land absolut ikke har nogen respekt for grundlæggende frihedsrettigheder, menneskerettigheder eller privatlivets fred. De anholdte omfatter en græsk statsborger, Kostas Kastanias, som har alvorlige helbredsproblemer. Desværre nægter den egyptiske regering at overflytte ham til Grækenland.
Endelig har Egypten ingen respekt for hverken internationale konventioner, aftaler med EU eller sågar sine egne love, ifølge hvilke homoseksualitet ikke er nogen forbrydelse. Det får en til at tænke på, hvem der styrer Egypten? Eksisterer retsstaten, eller er det den uofficielle islamiske fundamentalistregering, som leder landet? Hvem er det, EU i sidste ende indgår aftaler med, hr. kommissær? Har De planer om omsider at gøre noget ved disse forhold? Hvordan har De tænkt Dem at anvende EU's magt og indflydelse for at få Egypten til at overholde de grundlæggende frihedsrettigheder og øjeblikkeligt løslade disse mennesker, som er uretmæssigt anholdt?
Turco (NI).
Hr. formand, først vil jeg gerne takke Europa-Kommissionen for det arbejde, den har udført, og som har muliggjort en positiv udvikling i professor Saad Eddin Ibrahims situation. Parlamentet havde anmodet om hans løsladelse, og det var netop takket være Kommissionens aktive indsats, at dette mål blev nået. Vi håber, at man vil lægge de samme kræfter og den samme tålmodighed i at finde en løsning på også dette spørgsmål.
Det hele er næsten allerede blevet sagt, men måske er der noget, som vi har glemt, nemlig at det er uacceptabelt, at den demokratiske klausul, der er taget højde for i de forskellige aftaler med tredjelandene, ikke bliver overholdt til punkt og prikke. Jeg vil gerne sige klart og tydeligt til Parlamentet og Kommissionen, at det ikke længere kan accepteres, at de europæiske skatteyderes penge stadig oftere går til at holde liv i diktatoriske regimer og finansiere krænkelser af menneskerettighederne, mens man samtidig kvæler ethvert håb om frihed og demokrati i disse lande. Det er her, skillelinjen ligger, for vi skal beslutte, om disse forhandlinger blot skal føres til protokols, eller om vi i stedet én gang for alle skal tage et skridt fremad og træffe et klart og definitivt politisk valg.

Bolkestein
Hr. formand, endnu en gang tak, fordi jeg har fået lov til at tale om dette vigtige emne.
De beslutningsforslag, der er til forhandling i dag, synes primært at være motiveret af det faktum, at 21 egyptiske mænd for nylig blev dømt for "skørlevned". Derfor vil jeg starte med dette spørgsmål.
Kommissionen har fulgt "Queen Boat"sagen, siden 52 mænd blev arresteret i maj 2001 i henhold til love om prostitutionsbekæmpelse. Vi var bekymrede over anklagernes art, brugen af sikkerhedsdomstole og den nationale sikkerhedslovgivning, påstandene om politichikane og fælder samt de hårde domme. Den provokerende sprogbrug under retssagen og i medierne underminerer de egyptiske påstande om, at mændene ikke blev anklaget på grund af deres seksuelle orientering.
Vi blev opmuntret, da præsident Mubarak efterfølgende bestemte, at sagen skulle prøves igen ved en domstol for mindre alvorlige lovovertrædelser. Men gennemførelsen og resultatet af den anden retssag var helt uventede, idet de 21 tidligere dømte mænd blev idømt nye straffe, der udnyttede den maksimale straframme på tre års fængsel. De 21 mænd har appelleret dommene, og der afsiges formentlig en provisorisk appeldom den 4. juni.
Homoseksualitet er fortsat et følsomt emne i det egyptiske samfund. Men det betyder ikke, at Kommissionen vil tolerere, at folk chikaneres og retsforfølges på grund af deres seksuelle orientering, eller at de berøves deres normale rettigheder. Kommissionen vil fortsat følge denne og lignende sager, og den har ofte tilkendegivet sin bekymring over for de egyptiske myndigheder.
Jeg går videre til de øvrige spørgsmål, der har været rejst. Vi glæder os over frigivelsen af demokratiaktivisten Saad Ibrahim, og sammen med alle sande venner af Egypten glæder vi os over, at denne langvarige saga er ovre. Der er nu udøvet retfærdighed i henhold til de bedste egyptiske juridiske traditioner.
Vi har noteret os påstandene om overdreven magtanvendelse over for egyptiske demonstranter mod krigen i Irak, men følelserne kommer ofte i kog ved sådanne begivenheder, og den egyptiske regering har en legitim ret til at bevare den offentlige orden på et så følsomt tidspunkt. Det er en situation, der hastigt udvikler sig. Men den offentlige orden bør ikke bevares på bekostning af ytringsfrihed og fredelige forsamlinger.
Europa-Parlamentet har ved flere lejligheder udtrykt bekymring over situationen for de egyptiske koptere, og det vil vide, at Kommissionen fortsat nøje følger de retslige eftervirkninger af begivenhederne i el Khosheh i 1998 og i 1999/2000.
Mange kommentatorer beklager den seneste forlængelse af undtagelsestilstanden, der har eksisteret siden starten af 1980'erne. EU er bekymret over, at der erklæres undtagelsestilstand på tidspunkter og i tilfælde, hvor det er vanskeligt at retfærdiggøre. Men vi er glade for at høre, at det regerende NDP-parti for nylig foreslog en drastisk indskrænkning af anvendelsesområdet for undtagelsestilstand og af det tilhørende statssikkerhedsdomstolssystem.
Der er adskillige bestemmelser i associeringsaftalen om begge siders grundlæggende overtrædelser af væsentlige elementer, hvoraf et er respekten for demokratiske principper og menneskerettigheder, som de er stadfæstet i verdenserklæringen om menneskerettigheder (artikel 2). Vigtigere er det, at associeringsaftalen indeholder bestemmelser om en konstruktiv politisk dialog om menneskerettigheder og dermed forbundne spørgsmål.
Afslutningsvis vil jeg sige til Parlamentet, at kommissær Patten under debatten om associeringsaftalen mellem EU og Egypten fortalte Europa-Parlamentet, at Kommissionen deler dets bekymring, men at den også har bemærket, at der er opmuntrende tiltag, specielt i form af den nye sociallovgivning om kvinders rettigheder, domstolenes tilsyn med valgenes afvikling, regeringspartiets forslag om at gøre en ende på statssikkerhedsdomstolssystemet og domstolenes afgørelser om omstridte loves forfatningsmæssighed.
Kommissionen følger til stadighed nøje med i Egyptens respekt for menneskerettighederne. Når associeringsaftalen træder i kraft, kan begge parter rejse og forhåbentlig få afgjort menneskerettighedsspørgsmål ved det relevante associeringsråd eller associeringsudvalg. Aftalen, der først ratificeres her og derefter på mandag ratificeres af den egyptiske nationalforsamling, vil give begge sider vigtige sikkerhedsforanstaltninger samt et ekstra forum for udbredelse af menneskerettigheder og demokratiske rettigheder.
Individuelle sager som f.eks. "Queen Boat"sagen behandles på en sag-til-sag basis og i tæt samarbejde med medlemsstaterne. Kommissionen tøver ikke med at videregive sine holdninger til de egyptiske myndigheder via de normale kanaler eller via offentlige udtalelser, hvis det er mere hensigtsmæssigt.

Formanden.
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted nu.

Formanden.
Vi går nu over til afstemning.

Ribeiro e Castro (UEN).
Hr. formand, jeg vil gerne fremsætte en appel til Præsidiet. Beslutningen om Cuba bør sendes til Sakharov-prismodtageren Oswaldo Payá. Min appel består i, at formanden ikke blot sender en bureaukratisk meddelelse af sted, men et hjerteligt budskab fra Europa-Parlamentet til hr. Oswaldo Payá, der videregiver den solidaritet med ofrene for den cubanske undertrykkelse, der er kommet til udtryk her på plenarmødet.

Formanden.
Dermed er dagsordenen udtømt.

Formanden.
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(Mødet hævet kl. 16.30)

Ferrer (PPE-DE)
I dag, hvor Europa næsten er genforenet, og konventet udarbejder den kommende europæiske forfatning, er det særdeles nødvendigt at bringe EU tættere på borgerne ved hjælp af en informationspolitik, der giver dem kendskab til EU-institutionernes virkemåde, for at sikre en større åbenhed i EU og få et reelt europæisk borgerskab. Uden ordentlig information, uden kendskab til det samfund, man er en del af, er det vanskeligt at skabe en følelse af at tilhøre et samfund, og det er absolut nødvendigt for at kunne udøve sit EU-borgerskab.
Jeg har derfor stemt for Bayonas betænkning, for det skitseres udmærket heri, hvilken vej vi skal følge og de instrumenter, der vil gøre det muligt at bringe borgerne nærmere det samfund, de er en del af. Jeg synes, at det er meget positivt, at det anerkendes i betænkningen med vedtagelsen af et af vores ændringsforslag, at der er behov for, at denne information også formidles på de officielle sprog i de forskellige dele af en medlemsstat. Det er tilfældet med Catalonien. Sprog som catalansk er en del af identiteten hos de mennesker, der udgør EU. Deres engagement i den europæiske sag og deres følelser for et fuldt europæisk borgerskab skal grundfæstes i den identitet.
Sacrédeus (PPE-DE)
Jeg afstod fra at stemme i den afsluttende afstemning om betænkningen, som blev vedtaget med afstemningscifrene 275-96 og 11 blanke.
Jeg stemte imod det upræcise punkt om, at "EU's udenrigs- og sikkerhedspolitik er baseret på en troværdig politisk, økonomisk og militær kapacitet, som hidrører fra medlemsstaterne og NATO". Formuleringen kan indebære, at alliancefrie stater skal tilføre militær kapacitet.
At foreslå finansiering af militære indsatser via fællesskabsmidler eller at gøre brug af et forstærket samarbejde på det militære område er en forkert vej at gå. Visse medlemsstater kunne dermed danne en militæralliance inden for EU.
Jeg kunne heller ikke støtte forslaget om, at "EU i forbindelse med en fremtidig reform af FN bliver permanent medlem af FN's Sikkerhedsråd". I dag har EU to permanente medlemmer, Storbritannien og Frankrig. Det ville være en svækkelse af Europas rolle i FN, hvis begge disse nationers stemmer erstattes med en enkelt EU-stemme.
Betænkningen har til formål at knytte EU's forsvarsindustri og militære organisationer tættere sammen. Dette bør ikke ske på NATO's bekostning, men bør i stedet ske i form af et øget europæisk ansvar inden for Atlanterhavspagten, f.eks. ved at overtage ledelsen af operationen i Afghanistan.

