Nordkoreas atomprøvesprængninger (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra den højtstående repræsentant for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og fra Kommissionen om Nordkoreas atomprøvesprængninger.
Javier Solana
Hr. formand! Mine damer og herrer, jeg er blevet inviteret til her i eftermiddag sammen med Kommissionen at komme med en kort vurdering af de begivenheder, der fandt sted tidlig mandag morgen, hvor den nordkoreanske regering sandsynligvis gennemførte en atomprøvesprængning
Jeg siger, at det sandsynligvis var en atomprøvesprængning, for de oplysninger, vi har for øjeblikket, gør det ikke muligt for os at være 100 % sikre på, at det var det. Det mest sandsynlige er, at der er foretaget en sprængning af en plutoniumsanordning, formentlig med plutonium fra atomreaktoren i Yongbyon, der blev opført i Nordkorea i 1980'erne og 1990'erne. Der er størst sandsynlighed for, at det har været en atomprøvesprængning, en handling, som vi derfor fordømmer meget kraftigt. Vi fordømmer den også på grund af den uansvarlighed, som den nordkoreanske regering har udvist ved at gennemføre den.
Atomprøvesprængningen er ikke kun en regional trussel for den region, hvor Nordkorea ligger, men også en fjendtlig handling med hensyn til den regionale stabilitet og sikkerhed i verden. Det kan ikke udelukkes, at en handling af denne art kan få følger for våbenkapløbet i verden generelt.
Jeg vil gerne begynde med at sige, at landene i regionen har optrådt roligt og ansvarligt. Jeg har i de sidste 48 timer haft lejlighed til at tale med alle de lande, der er involveret i regionen, fra Sydkorea til Kina, over Japan, Rusland og USA. Alle landene har reageret med den samme beslutsomhed, som europæerne reagerer med nu, men de har samtidigt reageret med besindighed og tilstræbt, at situationen ikke udvikler sig i en retning, vi ikke ønsker.
Jeg vil gerne understrege meget klart, at denne fordømmelige handling fandt sted få dage efter valget af hr. Abe som premierminister i Japan, og som i en gestus, der gør ham ære, havde begyndt sin embedsperiode med et besøg i Beijing, hvilket ikke havde fundet sted i flere år under den tidligere premierministers ledelse. Efter Beijing rejste han videre til Seoul i forbindelse med en rundrejse til alle de lande, der er mest berørt af den nordkoreanske trussel. Midt under denne venlige rejse om godt naboskab besluttede Nordkorea at foretage sin atomprøvesprængning.
Med hensyn til den fordømmelse, som alle landene i regionen har givet udtryk for, og med ansvarlighed som nøgleordet, vil jeg gerne understrege det møde, der i går fandt sted i det japanske parlament, hvor premierminister Abe meget klart udtalte, at Japan ikke ville svare igen ved at udvikle atomvåben. Jeg synes, at den japanske regering hermed udviser stor ansvarlighed, hvilket vi alle bør bifalde.
På denne baggrund er det også vigtigt at konstatere, at Den Kinesiske Folkerepubliks reaktion også har været konstruktiv. Som bekendt ledede Kina de såkaldte sekssidede forhandlinger, der, selv om de allerede var gået i stå før sommeren, blev opfattet som den rigtige vej til at forsøge at løse det nordkoreanske atomspredningsproblem på.
Jeg har som nævnt i de seneste timer talt med alle de ledende politikere i regionen, herunder FN's kommende generalsekretær, der på nuværende tidspunkt fortsat bestrider posten som Sydkoreas udenrigsminister.
Jeg har sagt, at Nordkorea ikke kun udgør en trussel for den regionale fred og sikkerhed, og jeg vil også gerne påpege, at det ikke udelukkende er på grund af atomprøvesprængningen, men på grund af dets optræden i forbindelse med missilspredningen.
Som bekendt producerer Nordkorea fortsat, og måske eksporterer landet også illegalt, teknologi til missiler, der kan transporter bomber, såvel atombomber som konventionelle bomber, til andre dele af verden. Jeg vil også gerne sige, at Nordkoreas handling er et anslag mod dets egen befolkning, for Nordkorea er et fattigt land, hvor størstedelen af befolkningen sulter og ikke har de levevilkår, vi alle ønsker for dem, og hvis regering bruger millioner af dollars på at deltage i våbenkapløbet og opnå en atomkapacitet, der er fuldstændig unødvendig for dets borgeres udvikling og velfærd.
Jeg vil også gerne sige, at reaktionen fra FN's Sikkerhedsråd mandag aften har været korrekt. Reaktionen fra EU's medlemmer har også været særdeles korrekt.
Det er vigtigt at understrege, at Kina indtil videre er kommet med konstruktive erklæringer om, at det er parat til at samarbejde om vedtagelsen af en skarp og hård resolution, der klart fordømmer Nordkoreas adfærd, og som kan hindre spredningen af masseødelæggelsesvåben og atomvåben.
Endelig vil jeg gerne sige, at EU, der på det rette tidspunkt øjeblikkeligt og samstemmende har fordømt den handling, der fandt sted tidlig mandag morgen, også skal overveje sin forpligtelse og optræden over for Nordkorea. Som tidligere nævnt er det et fattigt land, som vi har stadig færre forbindelser med, men som vi under alle omstændigheder stadig har en humanitær forbindelse med, hvilket kommissær Benita Ferrero-Waldner helt sikkert vil komme ind på.
Vi vil følge udviklingen i de forskellige hændelser, der måtte finde sted i de kommende dage, tæt, og personligt vil jeg fortsat være i kontakt med de politiske ledere i alle landene i området.
Hr. formand, inden jeg afslutter, vil jeg gerne endnu en gang på vegne af EU klart fordømme den sprængning, højst sandsynlig en atomsprængning, som Nordkorea har gennemført.
Benita Ferrero-Waldner
medlem af Kommissionen. - (ES) Hr. formand! Hr. generalsekretær, Rådets højtstående repræsentant!
(EN) De atomprøvesprængninger, som Nordkorea siger, at de har gennemført på Gilju den 9. oktober om morgenen, er yderst alvorlige, og jeg fordømmer disse uforbeholdent. Som den højtstående repræsentant netop sagde, udgør de ikke blot en trussel mod den regionale stabilitet i Nordøstasien, men de er tillige Kim Jong-ils seneste trussel mod ikkespredningsordningen.
Efter Nordkoreas meddelelse om, at der ville blive gennemført en sådan sprængning sidste tirsdag, har landet stik imod det internationale samfunds næsten samstemmende råd og ønsker, fastholdt sin strategi. Denne strategi øger Nordkoreas internationale isolation, og det er vanskeligt at se, hvordan dette kan være i den hårdt prøvede befolknings interesse.
Som altid er Nordkoreas motiver meget uigennemsigtige. Det synes imidlertid ikke urimeligt at betragte dette som en forsætlig eskalation og provokation fra Den Demokratiske Folkerepublik Koreas side, der muligvis har til formål at teste det internationale samfunds evne til at stå sammen.
EU har reageret meget skarpt på disse atomprøvesprængninger, og det glæder mig, at det internationale samfund har stået sammen om at fordømme disse tiltag hurtigt og beslutsomt. Kinas meget stærke og utvetydige holdning, der har særlig vægt, må navnlig hilses velkommen. Jeg er netop vendt hjem fra en rejse til Singapore og Malaysia, og jeg kan forsikre Dem om, at mine kolleger er meget bekymrede over Nordkoreas prøvesprængninger.
Det glæder mig, at vi får mulighed for at drøfte EU's reaktion på mødet i næste uge i Rådet (almindelige anliggender). Men hvilke yderligere foranstaltninger skal vi træffe? I løbet af de sidste 10 år har EU spillet en aktiv rolle og styrket de internationale bestræbelser på at fremme fred og stabilitet på Den Koreanske Halvø. Siden den humanitære nødsituations første fase i begyndelsen af 1990'erne har vi været en vigtig donor og ydet ca. 345 millioner euro i bistand siden 1995. Vi støttede også de første ikkespredningsbestræbelser gennem Den Koreanske Halvøs Energiudviklingsorganisation, og støtter sekspartsforhandlingerne, selv om vi ikke deltager direkte i processen. Som en global spiller, der tidligere har været på banen, bør vi helt klart spille en rolle igen, da der tydeligvis er tale om et globalt problem.
Det internationale samfund er nødt til at reagere skarpt. En eller anden bliver nødt til at tale med det nordkoreanske regime og rive det ud af denne meget paranoide og aggressive tilstand, og måske er den - efter forlydende - kommende generalsekretær for FN den rette person.
Det er stadig lidt for tidligt at træffe afgørelse om nye tiltag, selv om der er forskellige forslag på bordet. Som en konsekvent fortaler for multilateralisme skal EU være særlig opmærksom på FN's afgørelser. I overensstemmelse med traktaterne forventer vi, at EU-medlemsstaterne i Sikkerhedsrådet tager behørigt hensyn til EU's synspunkter, når de deltager aktivt i disse vigtige drøftelser i New York. Det glæder mig, at forhandlingerne i Sikkerhedsrådet om vedtagelse af en væsentlig og klar resolution om dette spørgsmål tilsyneladende skrider hurtigt frem.
Med hensyn til humanitær bistand har befolkningen været udsat for enorme lidelser, og jeg ønsker derfor, at vi fastholder den humanitære bistand til befolkningen fremover. De bør ikke udsættes for fare og blive yderligere straffet af dette frygtelige regime.
(Bifald)
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
Hr. formand! Fru kommissær, hr. højtstående repræsentant, mine damer og herrer, Nordkoreas atomprøvesprængninger er, hr. formand, en provokation og en trussel mod det internationale samfund. Det er en provokation, fordi det drejer sig om et diktatorisk styre af stalinistisk tilsnit, der lader befolkningen sulte, og som burde bruge sine ressourcer til et mere ædelt formål end atomspredning, i stedet for at benytte sig af afbrydelsen af den sekssidede forhandling og af, at landet ikke er med i traktaten om ikke spredning af kernevåben.
Det er, hr. formand, en trussel mod den internationale sikkerhed, for det sætter i den grad freds- og stabilitetsværdierne i en del af verden, der er særdeles følsom, på spil, nærmere bestemt Sydøstasien.
Det er derfor, hr. formand, meget vigtigt, at det internationale samfund reagerer effektivt og hensigtsmæssigt, og derfor er det som omtalt af hr. Solana og kommissæren en god nyhed, at de permanente medlemmer af Sikkerhedsrådet og Japan er mødtes for at undersøge et katalog over sanktioner som svar på denne provokation.
Hr. Solana, jeg kunne godt tænke mig at høre, hvilken holdning Rådet har til det katalog over foranstaltninger eller sanktioner, som inden for FN's regi kan anvendes over for Nordkorea, og som går lige fra anvendelsen af kapitel VII i FN-pagten til artikel 41, som blot fastsætter økonomiske eller handelsmæssige sanktioner.
Efter min mening er det, hr. formand, en meget god nyhed, at Kina for første gang har vist sig rede til inden for rammerne af FN og Sikkerhedsrådet at komme med en passende reaktion og evt. pålægge sanktioner.
Hr. formand, vi kan bruge dette tilfælde som paradigme. Vi må ikke glemme, at Iran lige nu følger udviklingen i denne krise meget tæt. Hr. Solana har på vegne af EU været involveret i resolutionen om atomoptrapningen i Iran. Det er derfor klart, at det internationale samfund i almindelighed og EU i særdeleshed ikke kan vende det blinde øje til denne provokation og skal komme med et håndfast, effektivt og egnet svar, som er i overensstemmelse med de værdier om fred, demokratisk konsolidering, forsoning og multilateralisme, som EU forsvarer.
Martin Schulz
for PSE-Gruppen. - (DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Det er en vanskelig situation, vi diskuterer denne sag i. Jeg synes dog, at hr. Solanas og fru Ferrero-Waldners udtalelser viser, at EU, repræsenteret af sin højtstående repræsentant og udenrigskommissæren, gør sig umage for at reagere på en passende måde. Den normale reaktion ville være vrede. Det er helt klart, at det er et dødsdømt system, der som system forsøger at skaffe sig respekt, opmærksomhed og måske også fordele gennem provokationer. Det er helt klart. Og reaktionen ville normalt være, at man ikke vil tillade det og heller ikke må tillade det, og at man må trække grænser vel vidende, at de spillerum, man har at reagere inden for, er begrænsede, fordi - og her kommer den omvendte slutning - atomvåben i hænderne på et så uberegneligt regime er en ukalkulerbar risiko.
Netop i denne situation må vi overveje, hvordan vi handler. Derfor har De, fru Ferrero-Waldner, vores gruppes fulde støtte til Deres udtalelser, nemlig at starte med at skelne mellem det, en vanvittig diktator foretager sig med sit militær, og det, der på den anden side er humanitært nødvendigt. Vi må ikke straffe folket for denne diktators vanvid. Derfor støtter vi dette initiativ.
For det andet er der ikke noget alternativ til at forsøge at vende tilbage til diplomatiet. For man må også forsøge at læse disse aktioner fra diktatorens side og forstå, hvilke chancer der ligger i hans adfærd. Er alle muligheder for at vende tilbage til samtalerne mellem de seks fortabt? Det tror jeg ikke. Alle muligheder er ikke udtømt. Der er stadig mulighed for at forsøge at få nordkoreanerne tilbage til forhandlingsbordet.
De bliver vanskeligt, men det står også klart,at det ikke er noget tilfælde, at Nordkorea gennemfører en atomprøvesprængning i samme øjeblik, som Sydkoreas udenrigsminister bliver valgt til generalsekretær for FN. Det må man også læse og dernæst spørge, om døren blev smækket i, eller om der blev smækket med døren for at vække opmærksomhed. Jeg tror, at det sidste er tilfældet. Derfor mener vi socialdemokrater i Parlamentet, men også det internationale fællesskab af socialdemokrater, at vi må forsøge at fortsætte dialogen trods alt, for der er ikke noget alternativ.
Jeg synes også, hr. Solana, at reaktionerne i regionen indtil videre har været velovervejede. Både den japanske regerings reaktioner og de andre nabostaters reaktioner var efter min opfattelse passende. Det er imidlertid ikke passende med en arrogant politik. Jeg vil endnu en gang minde om, at der var en gang, hvor USA under præsident Bill Clintons ledelse aftalte konkrete energiprogrammer med Nordkorea. Jeg vil endnu en gang minde om, at det såkaldte Kedo-program i 1990'erne ikke havde til formål at blødgøre en diktator, men at skabe mulighed for at inddrage dette regime de steder, hvor det var muligt. Den regering, der kom efter Clinton-regeringen, kappede alle disse bestræbelser.
Jeg vil heller ikke lægge skjul på, at vi i vores gruppe betragter dette som et mislykket udslag af USA's ensidige fremfærd. Det undskylder ikke diktatoren i Nordkorea, men det peger på, at internationale konflikter kun kan løses ved at engagere alle de involverede kræfter.
Til sidst, hr. formand, vil jeg helt personligt minde alle dem, som altid taler for at løse menneskehedens problemer ved at udvide kerneenergien, om, at ethvert atomkraftværk og ethvert berigelsesanlæg, som bliver bygget, i hænderne på en forbryder som diktatoren i Nordkorea er en ukalkulerbar risiko for hele verden.
István Szent-Iványi
for ALDE-Gruppen. - (EN) Hr. formand! For to dage siden overskred Nordkorea en rød linje. Formandskabet for Den Europæiske Union fordømte i sin erklæring på det kraftigste atomprøvesprængningerne, som det fandt uacceptable. Formandskabet gav udtryk for sin vilje til at arbejde tæt sammen med det internationale samfund hen imod en beslutsom international reaktion på denne provokerende handling.
Den højtstående repræsentant og kommissær Ferrero-Waldner bekræftede og gentog denne indstilling. Det glæder mig, og jeg bifalder erklæringen, men vi forventer, at den gennemføres fuldt ud. Nordkorea har altid forsøgt at samarbejde gennem trusler og intimidering. De har haft held med denne strategi indtil videre, men vi må gøre det klart, at det ikke vil ske igen. Der er tilsyneladende en enestående politisk konsensus om mulige modforanstaltninger over for det nordkoreanske regime. Lad os benytte denne lejlighed til at sende et klart signal om, at vi ikke vil tolerere destabiliserende handlinger, der øger spændingerne yderligere.
Nordkoreas handling er en trussel mod den regionale stabilitet, da den kan udløse et regionalt våbenkapløb, som på ingen måde er ønskeligt. Den er også en trussel mod den globale sikkerhed, hvis det lykkes Nordkorea at komme mere ind på markedet for ulovlig våbenhandel med lyssky regimer for ikke at tale om internationale terrororganisationer.
Vi må heller ikke glemme Iran i forbindelse med håndteringen af forholdet til Nordkorea. Hvis vi indtager en konsekvent holdning i denne sag, tilskynder vi også Iran til at vende tilbage til forhandlingsbordet.
Nordkorea skal indstille alle yderligere prøvesprængninger betingelsesløst og genoptage sekspartsforhandlingerne. Alle parter må samtidig gøre sig klart, at formålet med sekspartsforhandlingerne er at overbevise Nordkorea om, at landet skal skrinlægge sit militære atomprogram og deltage i ikkespredningsordningen. Dette er et minimumskrav, og det skal opfyldes nu. Vi kan være fleksible med hensyn til de nærmere vilkår, men vi skal stå fast på principperne.
Nordkorea må forstå, at landets sikkerhed og stabilitet ikke bør sikres gennem et militært atomprogram. Vi har tidligere set, at Nordkorea kan være åben for et begrænset, men gensidigt frugtbart økonomisk samarbejde med dets naboer og andre partnere. EU og andre donorer har ydet en omfattende humanitær bistand, som kommissæren påpegede lige før, og vi har altid været indstillet på at hjælpe yderligere og at fortsætte dialogen, men på visse betingelser.
Man kunne spørge sig selv, hvorfor Nordkorea vender ryggen til det internationale samfund på dette tidspunkt. Svaret er ganske enkelt, at lederne i Nordkorea tror, at de ikke har noget at tabe. De tager fejl. De kommer til at betale en meget høj pris i form af øget international isolation og mulige sanktioner. Vi ved allerede, at de ikke lægger stor vægt på deres egen befolknings velfærd, men gennem disse uansvarlige handlinger risikerer de at miste den internationale støtte og samarbejde om en gradvis åbning af deres land og om reformer, der er en absolut forudsætning for opretholdelsen af landets politiske og sociale struktur. De bliver nødt til at forstå dette argument om ikke andre.
(Bifald)
Gérard Onesta
Hr. formand! Jeg kommer fra et land, som handler med nuklear teknologi. Det er derfor meget hyklerisk at være overrasket over, at denne fare er dukket op igen, når den er blevet spredt her, der og alle vegne.
Når dette er sagt, vil jeg koncentrere mig om Nordkorea. Jeg er ligeglad med, om de har nuklear teknologi, som er fuldt udviklet, eller som er et passende grundlag for en sådan teknologi. Jeg er en af de meget få medlemmer af Parlamentet, som har opholdt mig i Nordkorea. Landet er ikke blot et skrapt diktatur, som kaster befolkningen ud i total fattigdom. Under mit ophold besøgte jeg også et af de største psykiatriske hospitaler i verden. Det skal understreges, at millioner af mennesker, som bor der, er fuldstændig uden kontakt med virkeligheden og er uvidende om verden udenfor. Deres liv består i at kaste sig i støvet for en leder, som hver morgen fortæller dem, at hele verden ønsker at løbe dem over ende. I Nordkorea står vi over for en verden, som synes at ligge meget tæt på George Orwells verden.
Hvilke sanktioner bør der anvendes under disse omstændigheder, når det drejer sig om et regime, som er på kanten af, hvad der er almindeligt anerkendt som rimelig opførsel, og som er fuldstændig ligeglad med sin egen befolkning, da det har ladet en million mennesker dø for kort tid siden? Blokere hvad, når de allerede er afskåret fra verden? Ødelægge hvilken industri, når den, de har, allerede ligger i ruiner? Forsøge at udsulte dem endnu mere? Det ville være direkte uværdigt.
Det eneste kort, vi kan spille ud, er efter min mening Kina, som har skabt dette regime og holdt det i live. Kina var også et af de første lande, ja, måske det første land, der fordømte prøvesprængningen i denne uge, og det er meget interessant at lægge mærke til. Hvis vi virkelig vil hjælpe i denne sag, skal vi udvise beslutsomhed, en hel del fatning, og da vi også spreder nuklear teknologi, stor ydmyghed.
(Bifald)
Tobias Pflüger
for GUE/NGL-Gruppen. - (DE) Hr. formand! Den nordkoreanske atomprøvesprængning må helt klart fordømmes! Denne atomprøvesprængning bringer endnu mere ustabilitet til regionen og er som alle atomprøvesprængninger en trussel for befolkningen i form af radioaktivt nedfald. Særligt kynisk er det, at man i Nordkorea bruger penge på atomprøvesprængninger i stedet for at forbedre ernæringssituationen for befolkningen. Det er godt, at EU fortsat vil yde hjælp på dette område.
Den russiske forsvarsminister har udtalt, at Nordkorea med denne prøvesprængning de facto er verdens niende atomvåbenstat efter USA, Rusland, Kina, Frankrig, Storbritannien, Israel, Indien og Pakistan. Det må nu undgås, at situationen på nogen måde eskalerer yderligere. De, der nu taler om militære slag, fører en farlig krigspolitik. Nej, nu skal der forhandlinger til! Her kunne EU bestemt spille en rolle. Hr. Solanas og fru Ferrero-Waldners udtalelser gik jo også i denne retning.
Det synes at være et centralt krav fra den nordkoreanske regerings side at forhandle direkte med USA. Hvorfor skulle det egentlig ikke være muligt, at USA forhandlede direkte og bilateralt med Nordkorea? Den amerikanske regering må overvinde sig selv og forhandle direkte med Nordkorea. Kravet om sanktioner forværrer kun situationen yderligere. De, som nu kræver sanktioner, må forklare, hvordan man kan undgå, at det kun rammer befolkningen, som i forvejen sulter. Erfaringerne med sanktioner mod Indien og Pakistan, da de var nye atomvåbenstater, viser, at sanktioner meget hurtigt løber ud i sandet. Ikkespredningsaftalen, som i forvejen altid har været selvmodsigende, er nu alvorligt truet. I artikel 6 i ikkespredningsaftalen har parterne forpligtet sig til at føre forhandlinger om - jeg citerer - "kernevåbennedrustning samt om en traktat om almindelig og fuldstændig nedrustning under streng og effektiv international kontrol". Det vil sige, at alle atomvåben skal nedrustes.
Hvad atomvåben angår, har europæerne også en uopfyldt forpligtelse. Atomvåbnene inden for EU, hr. Solana, er ikke legale atomvåben, som Deres medarbejder Annalisa Giannella forsøgte at overbevise os om i Udenrigsudvalget. Nej, også EU-staterne har med deres støtte til ikkespredningsaftalen traktatsmæssigt forpligtet sig til atomnedrustning. Her støder vi på et typisk problem for vestlig politik og EU-politik, nemlig de dobbelte standarder. Jeg vil gerne spørge Dem, om De kender nogen atommagt, som følger artikel 6 i traktaten om ikkespredning af kernevåben, hvor pligten til atomnedrustning er fastlagt?
Hvad EU-staterne angår, kan jeg sige, at det modsatte er tilfældet. Storbritannien og Frankrig bedriver ikke atomnedrustning, de udvikler tværtimod nye, slagkraftige atomvåben. Atomvåben er altid forbryderiske våben, og atomvåbenprøvesprængninger er altid forkerte og farlige! Den forskellige behandling af Nordkorea og Iran er interessant. Jeg vil gerne sige helt klart, at trusler med militære angreb altid fører til det modsatte. Der findes ingen gode atomvåben, atomvåben skal nedrustes over alt, og atomprøvesprængninger må fordømmes og skal indstilles!
Ģirts Valdis Kristovskis
Fru Ferrero-Waldner, hr. Solana, mine damer og herrer! Denne atomprøvesprængning har uden tvivl været yderst skadelig for stabilitet, fred og sikkerhed. Vi må imidlertid endnu en gang fremsætte en advarsel i denne sag, og naturligvis fordømmer vi den her og nu. Det skal siges, at vi i denne situation naturligvis skal udtrykke støtte og anerkendelse til alle, der reagerede hurtigt på netop denne situation, som Nordkoreas handlinger har afstedkommet. På den anden side blev jeg ved at lytte til talerne af fru Ferrero-Waldner og hr. Solana ikke helt overbevist om, at man har foretaget en grundig analyse af årsagerne til Nordkoreas handlinger. Vi er imidlertid klar over, at Nordkorea er en totalitær kommunistisk stat, og at sund fornuft derfor måske ikke kendetegner dette regime. På den anden side vil jeg også gerne stille nogle provokerende spørgsmål, som faldt mig ind for nogle dage siden, da jeg læste kommentarerne i medierne fra hr. El Baradei, leder af Atomenergiagenturet, vores vagthund. I nogle af hans kommentarer kunne jeg se, at det I virkeligheden er dobbelte standarder, der er årsagen til hele problemet. Her vil jeg gerne spørge vores udenrigsministre, om de er enige i hr. El Baradeis bemærkninger om, at USA og EU-landene fører en hyklerisk politik over for Israel på den ene side og stater som Iran og Nordkorea på den anden, idet Israel utvivlsomt kan råde over masseødelæggelsesvåben, Israel kan råde over dette forsvarsmiddel, men for andre stater, der ikke har undertegnet ikkespredningstraktaten, er denne mulighed forbudt.
Bastiaan Belder
Hr. formand! De destabiliserende virkninger af Pyongyangs atomprøvesprængninger i mandags er åbenlyse, først og fremmest regionalt i Nordøstasien, men lige så meget globalt. Der er nu to atomkriser, den akutte i Nordkorea og den presserende i Iran. Vil de begge fortsat være kontrollerbare uden militære midler? Det er af afgørende betydning, hvilken holdning to medlemmer af FN's Sikkerhedsråd indtager, nemlig Kina og Rusland. Hvad er ikkespredningsaftalen endnu værd for Beijing og Moskva? Det vil deres optræden i Sikkerhedsrådet vise. Jeg forventer, at EU's medlemsstater med en plads i FN's vigtigste organ kraftigt vil gøre Kina og Rusland opmærksom på deres afgørende ansvar i denne sag. I mellemtiden er det vigtigt, at det internationale samfund indleder en skarp kontrol med Pyongyangs handelsaktiviteter, især ad søvejen. Så sent som i sidste uge bebudede det nordkoreanske regime jo, at det efter forgodtbefindende vil levere teknologi, materiale og atomvåben til andre lande. En sådan åben provokation kræver en resolut modforanstaltning fra det internationale samfunds side. Det er absolut også EU-medlemsstaternes opgave at føre en kraftig sanktionspolitik, som rammer de nordkoreanske ledere og så vidt muligt skåner den udmagrede og hjernevaskede civile befolkning.
Rådet og Kommissionen kan nok forestille sig den store bekymring i Israel over den uforsvarlige nordkoreanske atomprøvesprængning. Den er jo en enorm opmuntring for Den Islamitiske Republik Iran til at følge Pyongyangs eksempel, når det gælder atomspørgsmål, måske endda med teknisk og materiel hjælp fra Kim Jong-il's rædselsregime. Rådet og Kommissionen siger, at de står inde for den israelske stats fortsatte eksistens. Lad det fremgå af de politiske handlinger i denne dobbelte atomkrise.
Jan Tadeusz Masiel
(PL) Hr. formand! Det er godt, at verden ikke længere er opdelt mellem Warszawa-pagten og NATO. Det er godt, at staterne i den tidligere Sovjetblok i dag er forenet i Den Europæiske Union og NATO eller er på vej mod medlemskab.
Et forenet Europa er stærkere og har bedre muligheder for at løse dagens problem - Nordkoreas atomprøvesprængninger. Heldigvis har selv Rusland i dag udtrykt støtte til den civiliserede verdens holdning og har ligesom os fordømt atomprøvesprængningerne, selv om der er foregået nogle skrækkelige ting der såsom mord på journalister, hvoraf det seneste var på Anna Politkovskaya.
Nordkorea er i dag en af de sidste sorte pletter på verdenskortet med hensyn til den politiske, økonomiske, og demokratiske udvikling. Hvad er det reelle problem med Nordkorea? Måske forsøger landet blot at tiltrække sig vores opmærksomhed, og dette er et desperat råb om hjælp.
Det er glædeligt at bemærke, at selv Kina har fordømt det koreanske våbenkapløb. I dag ønsker alle lande mere end nogensinde økonomisk udvikling og at leve i fred. Nordkorea har også mere brug for fødevarer og fremgang end for våben.
Elmar Brok
(DE) Hr. formand, fru kommissær, hr. højtstående repræsentant, mine damer og herrer! Denne begivenhed er særligt problematisk og farlig af to grunde.
For det første fordi et farligt våben her tydeligvis kommer i hænderne på en diktator, der som bekendt ikke engang interesserer sig for sine egne borgeres liv. Han er altså villig til at løbe enhver risiko, selv hvis prisen er udslettelsen af hans egen befolkning. Det gør det meget vanskeligt at vurdere risikoen.
Det andet punkt er, at hvis denne prøvesprængning virkelig viser sig at være vellykket, og dette sker i kombination med raketteknologien, så ville der kunne opstå et nyt kapløb om masseødelæggelsesvåben i denne region. Jeg ved ikke, hvordan diskussionen vil forløbe i Sydkorea, Indonesien, Filippinerne og så videre. Hertil kommer, at der eksisterer en forbindelse mellem Nordkorea og Iran med hensyn til udveksling af raketteknologi. Med den iranske regering er det som i folkeeventyret om haren og pindsvinet. Det bliver stadig vanskeligere at tro på, at alt dette kun skulle ske for at sikre landets fredelige udnyttelse af kerneenergi - nej, der stikker mere bag. De, hr. højtstående repræsentant, har jo næsten selvfornægtende forsøgte at få styr på tingene og føre fornuftige forhandlinger. Denne kombination rummer en særlig risiko. Derfor er det nu Irans særlige ansvar endelig at melde klart ud og gå ind i en fornuftig forhandling.
Hr. Salafranca spurgte, hvilke sanktioner der skulle være tale om. Vi må gå hårdt til denne mand, så det rammer ham. Hvis det rammer befolkningen, interesserer det ham ikke. Derfor må der overholdes og gennemføres nogle sanktioner, som gør ondt på ham personligt.
Hr. Pflüger, dette er ikke tidspunktet til forklaringer, til at finde ud af, hvem der har begået fejl hvor og hvornår. Det er ikke USA's ansvar, at der er tale om en vanvittig diktator. Vi bør sørge for, at der ikke bliver leveret flere alibier. Her er der tale om, at en mand er gået imod alle det internationale samfunds regler. Derfor må vi tvinge ham til at komme tilbage til møderne mellem de seks. Hvis disse forhandlinger lykkes, kan han få al mulig sikkerhed for sit land. Men dette må stå klart, hvis vi ikke vil have en verden om 20 år, hvor der er 30 eller 40 atommagter, der ødelægger verden.
Pasqualina Napoletano
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg mener, at vi som Europa-Parlament ikke har andet valg end at tilslutte os den almindelige fordømmelse af de atomprøvesprængninger, som Nordkorea tilsyneladende har gennemført. Vores kraftige fordømmelse bør ledsages af et engagement fra Den Europæiske Union og hele det internationale samfund i at forsøge at finde en forhandlingsløsning på dette meget alvorlige problem. Vi må overtale diktaturet til at respektere reglerne for international sameksistens.
Men verdenssamfundet har ikke noget valg: Vi må virkelig finde vejen til ikkespredning. Jeg vil gerne sige til hr. Brok, at dette ikke drejer sig om at skyde skylden på nogen; men efter min mening kan man ikke andet end at erkende, at svækkelsen af ikkespredningstraktaten, som helt klart skyldtes fiaskoen ved 2005-konferencen, var en fatal fejltagelse. Derfor mener jeg, at enhver nødløsning skal være baseret på en genoptagelse af forhandlingerne om revision af ikkespredningstraktaten.
Dette er en obligatorisk opgave, som det internationale samfund skal udføre konsekvent, for kun på den måde - om end i en anden situation - kan vi opnå den nødvendige vægt til at påtvinge respekt for denne adfærd fra diktaturet i Pyongyang. Det skal siges, at denne forebyggende Irak-krig gennem en omvendt logik har overbevist diktatorer om, at besiddelse af atomvåben er en form for sikker adfærd. Det er vores opgave at overbevise verdens regeringer, herunder herskerne i autoritære stater, om, at det absolut ikke forholder sig sådan: Ellers kan vi ikke bremse genoprustningen.
Endelig, hr. Solana, vil jeg gerne bede Dem forklare forskellene mellem Nordkorea og Iran, fordi disse to sager ofte kobles sammen - men jeg tror, at i forskellene ligger kimen til en mulig løsning.
Rebecca Harms
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Der er blevet sagt nok om Nordkorea, men der er efter min mening blevet sagt for lidt om, at Nordkorea kan være en lærestreg for os i Europa og for hele verden.
Da atomprogrammet i Nordkorea blev indledt i 1962, var det naturligvis "civilt". Atomer for fred, vi vil ikke have bomber, vi vil ikke have våben. Allerede efter kort tid opstod der mistanke om, at det ikke var sandt, nøjagtig som i mange andre lande. Da regeringen i Pyongyang i 2003 efter meget tovtrækkeri indrømmede, at man oparbejdede til militære formål, stod det pludselig klart, at det såkaldte civile atomprogram blev misbrugt til militære formål. I 2005 blev det meddelt fra Pyongyang, at man havde atomvåben, og prøvesprængningen fandt så sted i begyndelsen af denne uge.
Jeg kan kun sige, at alle de, som går ud for den såkaldte udbredelse af den civile udnyttelse af atomenergi, samtidig sørger for, at den bliver brugt militært. De åbner igen og igen døren på vid gab, bl.a. for at Irak-krigen fandt sted, begrundet med mistanken om, at der kunne finde misbrug sted. Hvad var baggrunden? Man havde eksporteret fra Europa til Irak til civile formål. Hvorfor har Iran teknologi, som angiveligt skal udnyttes civilt?
Alle de, som repræsenterer Europa og påstår, at man kunne få styr på denne militære anvendelse gennem nye reaktorteknologier, de lyver. Det ved de, og de bør holde op med at undergrave ikkespredningsaftalen ved at sprede den civile teknik.
James Hugh Allister
(EN) Hr. formand! Det er ganske rigtigt uhyggeligt at tænke på de mulige konsekvenser af nuklear kapacitet i det totalitære, stalinistiske styre i Nordkorea. Hvis vi ser helt bort fra muligheden for direkte aggressiv anvendelse, er et andet skræmmende aspekt, at Nordkorea nu har mulighed for at handle med forrykte terrorgrupper med henblik på eksport af nukleare elementer og nuklear teknologi.
Nordkorea er allerede dybt involveret i og endog afhængig af ulovlig eksport inden for en række områder, herunder narkotika og især falskmøntneri i stor målestok. Hvis landet nu begynder at sælge nuklear teknologi, har vi alle virkelig god grund til at være bange, da de terrorister rundt omkring i verden, der søger en sådan teknologi, har en uhæmmet dræbertrang.
Jeg synes, det er meget skræmmende udsigter, at vi risikerer, at en slyngelstat sælger nuklear teknologi til slyngler. EU, og det mere relevante FN-organ, skal håndtere denne krise med ekstrem styrke og beslutsomhed. En fordømmelse vil næppe være tilstrækkelig. Jeg er ikke i tvivl om, at det bliver nødvendigt at indføre strenge sanktioner.
Hubert Pirker
(DE) Hr. formand, fru kommissær, hr. højtstående repræsentant! Med den prøvesprængning, der er blevet gennemført i Nordkorea, har Nordkorea vist, at det er fuldstændig ligeglad med ikkespredningsaftalen. Den politiske ledelse har med denne sprængning bevidst og alvorligt provokeret det internationale samfund. Den har taget med i købet, at den med denne prøvesprængning truer freden og sikkerheden i regionen og ud over denne, og endelig har den også accepteret, at der kan begynde et nyt atomart oprustningskapløb, ikke bare i det asiatiske område. Den har også uden hensyn til sin egen befolkning taget med i købet, at landet er totalt isoleret.
Europa-Parlamentet må tage klart og stærkt stilling. Vi må på det skarpeste fordømme gennemførelsen, og vi må opfordre den politiske ledelse til at vende tilbage til forhandlingsbordet for at forhandle om ikkespredningsaftalen, for at genoptage forhandlingerne mellem de seks lande og for at finde en fredelig løsning på den aktuelle krise. Europa-Parlamentet må også opfordre det internationale samfund til at reagere stærkere, end det hidtil er sket.
Det kan ganske enkelt ikke accepteres, at regeringen i Nordkorea lader det internationale samfund forsyne den sultende befolkning med fødevarer og samtidig bruger sine egne penge samt penge, der kommer udefra, til at udvikle atomvåbensystemer.
Hr. formand, jeg anmoder Dem - De har jo allerede udtalt Dem - om at afgive en skriftlig udtalelse, som indeholder Europa-Parlamentets protest og krav til den nordkoreanske regering, til det internationale samfund og til Sikkerhedsrådet. Vi kan ikke acceptere, at man med en ny prøvesprængning endnu en gang gentager det, som allerede her den første gang må fordømmes på det skarpeste.
Marios Matsakis
(EN) Hr. formand! Denne debat drejer sig om det rædselsfulde nordkoreanske regimes atomprøvesprængninger. Hr. Solana har imidlertid gentagne gange påpeget, at der kun er tale om "mulige" atomprøvesprængninger. Kan hr. Solana forsikre os, at han i nær fremtid vil være i stand til at fortælle os, om de rent faktisk er blevet gennemført, således at vi kan drøfte spørgsmålet på et klart grundlag?
Formanden
Det har intet at gøre med et indlæg til forretningsordenen, hr. Matsakis. De har sprunget køen af talere over. Jeg beder Dem om ikke at overtræde forretningsordenen for at få ordet.
Benita Ferrero-Waldner
medlem af Kommissionen. - (EN) Hr. formand! Nordkoreas seneste trussel mod ikkespredningsordningen er klar, og den bør fordømmes på det kraftigste. Det er vi alle enige om, men vi bliver også nødt til at finde ud af, hvordan vi skal reagere hensigtsmæssigt og effektivt over for de ansvarlige myndigheder uden at ramme befolkningen. Vi bør også fortsat fokusere på det endelige mål, nemlig at fjerne alle kernevåben fra Den Koreanske Halvø, hvilket er forudsætningen for varig fred og stabilitet i området i lyset af den stærkt bevæbnede stilling i den demilitariserede zone. Dette mål kan i sidste ende kun opfyldes gennem diplomatiske bestræbelser.
Med hensyn til en eventuel analyse af motiverne, er jeg sikker på, at der er en lang række forklaringer. Regimets forkerte fortolkning af det internationale samfunds holdning kan skyldes landets totale isolation, men formålet kan også være at gennemtvinge bilaterale forhandlinger, hvilket ikke er lykkedes indtil videre.
De begivenheder, der har fundet sted i løbet af ugen, vil gøre det vanskeligere end nogensinde at genoptage sekspartsforhandlingerne, men på mellemlang til lang sigt er disse forhandlinger den bedste mulighed for en varig løsning.
Jeg håber derfor, at forhandlingerne vil blive genoptaget før eller senere, selv om det overhovedet ikke ser lovende ud lige nu. EU er ikke direkte involveret i sekspartsforhandlingerne, men som en ansvarlig global aktør med en klar interesse i en fortsat regional stabilitet har vi bakket fuldt og helt op om disse forhandlinger. Vi har også givet udtryk for, at vi er villige til at spille en mere aktiv rolle, hvis de berørte parter i sekspartsforhandlingerne finder det nyttigt.
Denne meget vanskelige og provokerende situation kan i sidste ende kun løses gennem dialog. Nordkoreas erklærede mål er at øge sin egen sikkerhed. Dette mål kan opnås gennem sekspartsforhandlingerne, hvilket vi vil anbefale.
Javier Solana
højtstående repræsentant. - (EN) Hr. formand! Jeg mener, at vi afslutningsvis bør understrege et særligt punkt. Ingen af Parlamentets medlemmer har gjort indvendinger mod en fordømmelse af Nordkoreas adfærd. Jeg mener, at dette er en meget vigtig konklusion på denne centrale debat.
Der kan være tvivl om, hvad vi nu skal gøre, og om, hvordan vi skal reagere over for Nordkorea fremover, men alle de medlemmer af Europa-Parlamentet, der har talt under denne debat, har anerkendt, at atomprøvesprængningerne har vakt bekymring i det internationale samfund, og at det internationale samfund har påtaget sig ansvaret for at løse dette problem. Jeg mener, at vi skal glæde os over dette, da medlemmerne af Europa-Parlamentets ansvar for spørgsmål af denne karakter og af denne betydning kan sidestilles med det ansvar, der påhviler det internationale samfund.
Vi kan drage forskellige konklusioner med hensyn til baggrunden for gennemførelsen af atomprøvesprængningerne og de fremtidige følger. Nogle af os har været i Nordkorea. Jeg har været der og talt med landets leder ved flere lejligheder. Jeg havde lejlighed til at tale med udenrigsministeren i Kuala Lumpur i juli, og han fortalte mig ved denne lejlighed, at det var hensigten at genoptage sekspartsforhandlingerne. Det var således næsten helt sikkert på dette tidspunkt, at der ville ske noget i denne retning.
Vi må rose kineserne, der har ledet sekspartsforhandlingerne og stået fast. Det lykkedes dem desværre ikke at overbevise Nordkorea i denne omgang, og i stedet for et møde er der blevet gennemført atomprøvesprængninger.
Jeg er helt enig med dem, der har påpeget, at ikkespredningstraktaten bør revideres. Fru Napoletanos argumentation herfor var sammenhængende og engageret. Jeg deler hendes bekymring over, at den sidste revision af ikkespredningstraktaten var en fiasko. Ansvaret påhviler alle de parter, der var involveret i revisionen, herunder atommagterne, hvoraf nogle er EU-medlemsstater.
Ikkespredningstraktaten trådte i kraft i 1968. Den er allerede blevet revideret fem gange, og ingen af disse revisioner har ført til en løsning af de problemer, der er forbundet med traktaten, herunder smuthullerne. Det må understreges. Lad os imidlertid også understrege, at Nordkorea ikke er part i ikkespredningstraktaten. Nordkorea fravalgte ikkespredningstraktaten i 2003 og er derfor ikke forpligtet til at overholde den. Nordkorea fravalgte ikkespredningstraktaten, fordi landet ikke ønskede at give adgang til inspektører, hvilket er obligatorisk i henhold til ikkespredningstraktaten.
Som vi kan konstatere i dag, og som vi vil konstatere fremover, er det nødvendigt at revidere og ajourføre ikkespredningstraktaten. Som sagt blev traktaten udfærdiget i 1968. Det er lang tid siden i historisk henseende, og vi bliver derfor nødt til at gøre en indsats. Europæerne kan opfordre til, at der sker en tilpasning til dagens virkelighed og ikke til virkeligheden i går. Jeg er enig heri.
Med hensyn til sanktioner, mener jeg ikke, at Sikkerhedsrådet blot kan fremsætte en erklæring. Sikkerhedsrådet bliver nødt til at handle, ellers vil andre lande, der afventer Sikkerhedsrådets reaktion, drage den konklusion, at det internationale samfund ikke tager handlinger af denne karakter alvorligt. Vi må ikke glemme, hvad der skete i forbindelse med Pakistan. Nordkorea afventede det internationale samfunds reaktion på Pakistans handlinger. Den aktuelle situation har sandsynligvis delvis rod i de begivenheder, der fandt sted dengang.
Dette betyder naturligvis ikke, at sanktionerne skal rettes mod befolkningen i Nordkorea, der allerede har været udsat for mange lidelser. De lider politisk, de lider økonomisk, og de lider i dagligdagen. Vi bør derfor reagere på anden vis og tage højde for andre forhold. Jeg mener, at de vigtigste former for sanktioner, der bør indføres, er sanktioner, der hindrer Nordkorea i at sprede kernevåben og i at videregive nuklear teknologi til andre stater, der muligvis ønsker at erhverve en sådan teknologi med henblik på at gå i samme retning. Dette er sandsynligvis det vigtigste skridt, som FN's Sikkerhedsråd kan tage
Med hensyn til diplomati er vi alle enige om, at vi er tilhængere af diplomati. Vi europæere kan godt lide at løse komplekse, vanskelige problemer med udgangspunkt i de værdier, som vi værdsætter mest, nemlig vores hjerner, vores intelligens og vores diplomati. Der er ingen tvivl om, at der rent faktisk er tale om et meget komplekst og vanskeligt problem.
Formanden
Inden vi går videre til det næste punkt på dagsordenen, har hr. Pflüger anmodet om at få ordet for at fremsætte en personlig bemærkning med henvisning til artikel 145 i vores forretningsorden.
Hr. Pflüger, i henhold til denne artikel kan De tale i tre minutter, men det skal understreges, at De kun må kommentere udtalelser om Dem selv eller rette de bemærkninger, De evt. er fremkommet med under forhandlingen.
Tobias Pflüger
(DE) Hr. formand! Jeg henviser til hr. Broks indlæg, hvor jeg blev skudt i skoene, at jeg havde gjort USA ansvarlig for Nordkoreas atomprøvesprængning. Det er en helt forkert påstand. Derimod bør man tage en seriøs diskussion af den problemstilling, som også fru Napoletano var inde på, nemlig at der findes regeringer, som mener, at de med atomvåben kan beskytte sig mod angreb fra f.eks. USA, men i stigende grad også fra EU. Derfor er hr. Broks påstand helt forkert.
Trusler om atomkrig findes der fra USA's side, men også fra Jacques Chiracs. Derfor må dette spørgsmål behandles seriøst her i Parlamentet, og hr. Broks påstand er forkert.
Formanden
Jeg er bange for, at hr. Brok ikke har kunnet høre Dem. Jeg håber, at der er nogen, der vil fortælle ham det.
Elmar Brok
(DE) Hr. formand! Hvis jeg må komme med en kort bemærkning, så må man konstatere, at når man er ude med riven, får man også nogle over næsen. Hr. Pflüger, De kom med en beskyldning! Den beskyldning svarede jeg på, og det bør De acceptere. Det er en politisk stillingtagen, jeg skyder Dem ikke noget i skoene.
Formanden
Hr. Brok, der er ingen, der vil træffe foranstaltninger imod Dem. De er kommet med en bemærkning, og hr. Pflüger har anset det for hensigtsmæssigt at komme med en bemærkning herom, men så er det også slut.
Hermed er dette punkt afsluttet.
