Årsrapport om FUSP 2006 - Årlig betænkning om gennemførelsen af den europæiske sikkerhedsstrategi, ESFP (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om
betænkning af Jacek Saryusz-Wolski for Udenrigsudvalget om årsrapporten fra Rådet til Europa-Parlamentet om de vigtigste aspekter og de grundlæggende valg inden for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik (FUSP) forelagt Europa-Parlamentet i medfør af afsnit G, punkt 43, i den interinstitutionelle aftale af 17. maj 2006 - 2006 og
betænkning af Helmut Kuhne for Udenrigsudvalget om gennemførelsen af den europæiske sikkerhedsstrategi og ESFP
.
Jacek Saryusz-Wolski
ordfører. - (EN) Hr. formand! Jeg kunne godt tænke mig at kommentere og udtrykke Parlamentets holdninger til udenrigspolitik under denne debat, som er mere end blot en rutinemæssig årlig debat om udenrigspolitik og en situationsrapport over udenrigspolitik i Unionen - det, at hr. Solana deltager sammen med os, vidner om, at debatten er noget særligt. Tak, fordi De ville komme, hr. Solana.
Først og fremmest befinder vi os på et særdeles afgørende tidspunkt, ja, endog et vendepunkt, hvad angår udenrigspolitik, på grund af Lissabontraktatens nyskabelser. Vi må kigge tilbage for at evaluere, som vi plejer, men vi må også være fremadskuende. Vi har en stor og stigende støtte fra borgerne til udenrigspolitikken - til en udenrigspolitik, som er oprigtig og robust. Medlemsstaternes opfattelse ændrer sig i stigende grad, når de ser, at den eneste måde, hvorpå der kan føres en effektiv udenrigspolitik for Unionen, er at tale med én røst og handle i fællesskab.
Med dette nye kapitel af EU's udenrigspolitik, som vi går ind i, er vi på vej mod en kvalitativ forandring. Den nye udenrigspolitik bør hente sin legitimitet ikke blot fra sin mellemstatslige oprindelse, men også fra en grundig gennemgang i Europa-Parlamentet, og her kommer den voksende betydning og rolle ind, som Europa-Parlamentet har med hensyn til politikkens udformning, og som vi opfordrede til i vores rapport. Vi har brug for en integreret og holistisk tilgang til udenrigspolitik, med kohæsion, konvergens og komplementaritet i alle berørte institutioner, herunder medlemsstaterne.
EU bør fortsætte sin rolle som fredsstifter og mægler, som en blød magt, der hjælper med at stabilisere, rekonstruere og reformere, og som yder hjælp og humanitær bistand, og som en normativ kraft, der projicerer værdier og fremmer demokrati, frihed og menneskerettigheder, men samtidig bør vi supplere den bløde dimension med en hårdere dimension ved at udvikle ESFP-dimensionen og vores militære kapaciteter, så vi ligeledes er forberedt på magtprojektion.
Vi bør supplere vores reaktive politik over for udfordringer på kort og mellemlangt sigt med en mere langsigtet strategisk tilgang og en definition af europæiske interesser i det lange løb ved at tage fat om de virkelige årsager og ikke kun om virkningerne af nogle forandringer omkring os, såsom Darfur, der udgør såvel en klima- som en konfliktsituation.
Vi bør fortsat være aktive omkring forskellige geografiske prioriteter, men også tage nye udfordringer og horisontale anliggender op, som f.eks. klimasikkerhed, energisikkerhed, rumsikkerhed, cybersikkerhed, migrationsstrømme og mange andre.
Mens vi stræber efter at blive en global magt og en global aktør, bør vi ændre balancen mellem at være en yder, hvilket vi er og ønsker at være, og at være en hovedaktør på verdensarenaen. Den nye traktat rummer et kæmpe potentiale for en kohærent og effektiv udenrigspolitik, men vi er alle klar over, at gennemførelsen af den bliver afgørende. Vi har brug for kollektiv vilje og kollektivt samarbejde, ikke kun i den institutionelle trekant, men også hos medlemsstaterne, og vi må undgå rivalisering.
Vi har forsøgt at fremsætte en konstruktiv tilgang i denne rapport. Der er nogle udenrigspolitiske fejlslagninger, som bekymrer os, men vi ser mere fremad. Vi påskønner positiv udvikling, fremskridt og ting, der er lykkedes. Vi opfordrer til, at nederlagene udfordres, men at der bygges på resultater og peges på muligheder for yderligere fremskridt.
Europa-Parlamentets ambition er ikke kun at gå udenrigspolitikken efter i sømmene og at komme med anbefalinger, som den udøvende magt kan basere sine løsninger og valg på, men ligeledes at investere i sin egen udenrigspolitiske beslutningsproces, hvilket jeg kalder "parlamentarisk diplomati", eftersom den udføres inden for vores kompetence på parlamentsniveau.
Hvad angår prioriteter, mener vi, at vi har brug for en målrettet tilgang og et begrænset antal prioriteter. Vi understreger behovet for en værdistyret udenrigspolitik, ikke fordi vi er overdrevet idealistiske eller naive, men fordi det vil tjene vores sikkerheds- og velstandsinteresser bedst, hvis verden omkring os deler vores egne stærke universelle værdier.
Parlamentet betragter Unionens udenrigspolitik som medvirkende til at styrke den europæiske identitet og ligeledes som en merværdi for EU's borgere samt som en del af Kommissionens kurs mod et resultaternes Europa.
Vi betragter udenrigspolitikken som en af EU's hovedpolitikker, der skal udrustes med en passende institutionel opsætning, som Lissabontraktaten sørger for, passende instrumenter og tilstrækkelig finansiering fra EU-budgettet. Vi har brug for at få et sæt instrumenter til rådighed, hvilket er noget, som forestår.
Helmut Kuhne
ordfører. - (DE) Hr. formand! Vi ville undgå, at vores betænkning kom til at indeholde de samme udsagn som tidligere betænkninger om den europæiske sikkerhedsstrategi. Det er måske ikke lykkedes os helt, men jeg tror, at vi fremover kan fortsætte ad denne vej.
Et punkt, som blev vedtaget i de tidligere betænkninger, og som vi netop derfor ikke har taget op igen, men som bør nævnes her, er f.eks. Europa-Parlamentets støtte til Det Europæiske Sikkerheds- og Forsvarsakademi. Vi ønsker, at det skal blive en reel institution og ikke blot en virtuel institution. Siden december 2003, hvor den europæiske sikkerhedsstrategi blev vedtaget, er tiden målt med europæisk målestok gået meget hurtigt, måske ikke ubetinget efter objektiv målestok, men man kan sige, at den europæiske sikkerhedsstrategi i denne periode har gjort betydelige praktiske fremskridt. Vi kan notere os nogle positive resultater på dette område. Jeg vil ikke her opregne de forskellige missioner af civil og militær art.
Det vi kan fremvise strukturelt, er, at Rådet nu i ca. et år også har haft et civilt styrings- og planlægningsinstrument, at der nu findes en klar linje fra bygningen derovre og ned til dem, der skal udføre aktiviteterne i praksis. På det militære område har vi udvidet den operationelle evne ud over anvendelsen af Natos kapacitet i henhold til Berlin Plus-aftalen. Vi har gjort de styrkeenheder, der skal rotere, operationelle. Vi har endvidere gennemført operationer, som vi kan kalde succesrige, f.eks. missionerne om retsstatsprincippet i Georgien o.l.
Men der er stadig opgaver, der skal udføres, og hvor der efter min mening stadig er mangler. Det gør ikke sikkerhedsstrategien dårligere, hvis man skriver disse punkter op. Der er målt efter EU-medlemsstaternes befolkningstal en skæv deltagelse i missionerne, især også på det civile område. Vi foreslår derfor, at medlemsstaterne forpligtes, hvad enten det er ved hjælp af moralsk pres eller på anden måde, til at fremlægge handlingsplaner for, hvilken personkapacitet de i påkommende tilfælde kan stille til rådighed for EU, herunder udsagn om, hvad de videre jobmæssige perspektiver er for mennesker, der efter EU-missioner igen vender tilbage til deres hjemlande. Når det gælder militære aktioner som i Darfur og Tchad, kan vi ikke i længden tillade os den hidtidige pinefulde mekanisme, hvormed der stilles styrker til rådighed. Vi foreslår derfor forskellige muligheder.
Vi har også flere forslag til afhjælpning af helikopterkrisen og til en øget rådighed over helikoptere. På lang sigt må det være slut med, at vi flyver rundt med 24 forskellige typer helikoptere i EU.
Der er endvidere nogle nye udviklinger, som man bør komme ind på ved de fortsatte overvejelser om sikkerhedsstrategien. I forbindelse med terroraktiviteter er der sket en udviskning af de indre og ydre grænser. Der skal arbejdes med at sikre energiforsyningen ved hjælp af diplomatiske, økonomiske og tekniske, og jeg siger udtrykkeligt ikke militære, midler. Sikringen af følsomme infrastrukturer mod elektroniske angreb er rykket længere frem i bevidstheden. Alle disse ting skal inddrages i overvejelserne om, hvad sikkerhedsstrategien i givet fald skal suppleres med.
Hr. Solana, EU's høje repræsentant, har tilsvarende af Rådet fået til opgave at overveje disse ting. Vi støtter ham i processen. Vi ønsker, at resultatet af disse overvejelser f.eks. fremlægges ved årsskiftet i form af en hvidbog, så der findes et fælles referencepunkt for den europæiske diskussion, ikke kun til diskussionen mellem hr. Solana og regeringerne, ikke kun mellem ham og os, ikke kun i de nationale parlamenter, men også i den interesserede europæiske offentlighed, fra Polen til Portugal.
Javier Solana
Hr. formand! Lad mig lægge ud med at takke Parlamentet for at invitere mig med til denne vigtige debat om EU's udenrigspolitik, sikkerhed og forsvar ved Europa-Parlamentets plenarmøde.
Lad mig dog, inden jeg kommer til sagen, med det samme fordømme terroristangrebene mod Den Danske Ambassade i Islamabad i mandags og kondolere danskerne og pakistanerne og familierne til de dræbte og sårede. Lad os mindes dem og navnlig dem, der blev ramt. Jeg var i Islamabad for ikke så længe siden og vil gerne berette om min tur, hvis forsamlingen vil give mig tid til det.
Jeg ønsker at takke de to ordførere, hr. Saryusz-Wolski og hr. Kuhne, for deres rapporter. Jeg synes, der i disse rapporter er mange fremragende argumenter for, hvordan vi kan styrke EU's generelle indflydelse verden over, i overensstemmelse med vores værdier og i overensstemmelse med vores interesser. Jeg vil gerne gratulere dem og forsikre dem - og Dem alle - at vi vil tage så mange af bemærkningerne som muligt i betragtning, da jeg synes, de er meget konstruktive og meget positive, og netop derfor vil jeg tage dem i betragtning.
Dette er et meget vigtigt møde, og jeg vil gerne tage fat om nogle af de spørgsmål, som er at finde i begge rapporter. I den tid, jeg har til rådighed, vil jeg gerne tale om de anliggender, der er mere relevante i dag på dagsordenen om internationale anliggender, med henblik på at se, hvordan vi kan bidrage til en afklaring på nutidens problemer.
Jeg kunne godt tænke mig at sige et par ord om traktaten, som ordførerne har omtalt. I begge rapporter refereres der mange gange til Lissabontraktaten, og årsagen er ganske indlysende. Disse rapporter opfordrer til større effektivitet. Traktatens primære formål er at gøre EU's arbejde mere effektivt og mere synligt, navnlig på de udenrigs- og sikkerhedspolitiske områder. Jeg er overbevist om, at traktaten vil løse mange af de problemer, som især hr. Kuhne peger på i sin rapport.
Førsteprioriteten for os alle sammen er at få traktaten ratificeret. Dette mål må vi alle stadig arbejde hen imod i de kommende dage. Jeg vil gerne understrege, at det slovenske formandskab ved Det Europæiske Råds møde i december blev bemyndiget til at fortsætte arbejdet med at forberede en gnidningsløs ikrafttrædelse for Lissabontraktaten.
Arbejdet har, som De ved, været styret af nogle få grundlæggende principper, som vi har til fælles. Udgangspunktet for hele denne diskussion er selve traktaten. Den må respekteres til fulde. Den anden prioritet er, at vi må have som overordnet mål, at traktaten træder i kraft som tidligere aftalt, hvilket vil sige den 1. januar 2009, hvis alt forløber gnidningsløst.
Mange af traktatens aspekter er af grundlæggende interesse for Dem, for Europa-Parlamentet og - nu, hvor vi taler om udenrigs- og sikkerhedspolitik - for netop dette spørgsmål. Såvel formandskabet som Kommissionen og jeg selv har haft lejlighed til at drøfte mange af disse spørgsmål med nogle af Dem, og jeg vil gerne garantere for, at jeg vil fortsætte med dette, fra mit indlæg her i dag, og til det øjeblik traktaten træder i kraft. Det er efter min opfattelse absolut nødvendigt, at de tre største institutioner arbejder sammen om at sikre, at traktaten gennemføres gnidningsløst.
Lad mig sige lidt om EU's udenrigstjeneste. Som De ved, giver traktatens erklæring nr. 15 mig som højtstående repræsentant mandat til at udføre forberedende arbejde sammen med Kommissionen og medlemsstaterne. Det er jeg i gang med. Jeg er ved at realisere dette mandat med det klare formål at få beslutningen om etableringen af EAS vedtaget så hurtigt som muligt efter traktatens ikrafttrædelse.
Hr. Kuhne nævnte den europæiske sikkerhedsstrategi. Lad mig fremsætte et par kommentarer om, hvordan jeg ser situationen i dag. Det mandat, jeg har fået - mandatet fra Det Europæiske Råds decembermøde - har pålagt mig at udarbejde endnu en rapport inden udgangen af december 2008. Jeg vil følge op med diskussioner med Dem alle for at opnå de bedste nødvendige ændringer.
Strategien har vist sig at være meget effektiv. Dette er anerkendt af ordføreren, hvilket jeg takker ham for. I de sidste fire år synes jeg, den har været et instrument, som har tjent sit formål godt. Det er et kort dokument, men det er samtidig et læsbart dokument, og derfor synes jeg, det har levet op til dette formål.
Jeg synes, denne strategi afspejler vores værdier, den afspejler vores principper, og den afspejler, hvordan vi skal komme tilbage til udenrigs- og sikkerhedspolitik. Jeg synes, at opgaven, som blev bemyndiget af Det Europæiske Råd i december, ikke drejer sig om at ændre teksten. Den drejer sig mere om at forbedre teksten og fuldstændiggøre den, hvor som helst det er muligt.
Det er vigtigt at tage højde for den internationale situation på det tidspunkt, hvor den blev forfattet - husk på, det var i 2003. Der er sket ting og sager i denne periode - sandsynligvis ikke gennemgribende nok til at ændre på strategiens indhold, men de supplerer spørgsmålene fra den pågældende periode. Vi har taget ved lære, og der har fundet debatter sted i Parlamentet og institutionerne. Derfor anser jeg Parlamentets bidrag for at være meget værdifuldt, også gennem ordføreren hr. Kuhnes rapport, som jeg hilser varmt velkommen.
Jeg vil om to uger rapportere mundtligt til Det Europæiske Råd om dette anliggende, hvordan arbejdet bliver udført. Til den tid vil jeg få noget tilbage fra medlemsstaterne vedrørende overvejelsen af dette anliggende, og jeg vil lytte til Dem og samtlige af de kommentarer, De har fremsat i dag. Derpå vil der i september måned finde yderligere drøftelser sted samt et uformelt møde mellem udenrigsministre - Gymnichmødet - og vi vil fortsat drøfte disse anliggender indbyrdes her i Parlamentet.
I mine øjne er vores valg af tidspunkt meget vigtigt. I december 2008 har ESS fem-års-jubilæum. Til den tid vil Lissabontraktaten forhåbentlig være ratificeret og have givet vores handlinger større kohærens. Hvad angår de største trusler, som strategien forudser, mener jeg, at de, der blev peget på i 2003, var de rigtige. Det tror jeg godt, vi kunne blive enige om. Masseødelæggelsesvåben, terrorisme, organiseret kriminalitet, regionale konflikter - disse har i bund og grund ikke ændret sig. Det er som sagt stadig lige så relevant i dag, og vi må fortsætte med at kæmpe aktivt i den samme retning.
Strategien blev baseret på en analyse af de største globale udfordringer på daværende tidspunkt, men i dag, i sammenligning med for fem år siden, er nogle som sagt mere relevante end andre, og vi har tillige nogle nye. Husk på - som ordførerne allerede har nævnt - at klimaforandringerne og deres indvirkninger på den internationale sikkerhed og energisikkerhed - som nu skal tages indgående i betragtning - ikke blev taget i betragtning i strategien. Det samme gælder migration - navnlig ulovlig migration - og informationssikkerhed. Disse blev ikke taget i betragtning, men det bør de nu. Vi er nødt til at tage højde for udviklingen på disse områder.
Lad mig også sige lidt om ESFP, som blev nævnt af ordføreren. Jeg tror, vi uden at overdrive kan sige, at den har været en succes. Den har været en vigtig og særdeles synlig del af FUSP. Inden for de sidste fem år - hvilket er godt at anerkende - har vi indsat over 15 missioner - rent faktisk 17. Heraf har vi nu 14 - civile og militære - i gang på tre kontinenter: i Europa - på Balkan - i Afrika samt i Mellemøsten og Asien. Dette er almindeligt anerkendt i rapporterne, hvilket jeg sætter meget stor pris på.
Hr. Kuhnes rapport fremhæver dog nogle af de udfordringer og mangler, vi står over for i ESFP, og jeg er enig i det meste af det, der bliver sagt.
Vi er i gang med at arbejde på sagen: Vi tager højde for de ting, vi har lært fra missionerne, vi tilpasser vores strukturer, såvel på den civile som på den militære side, og vi forsøger at tilvejebringe et større civilt og militært samarbejde, dvs. at have en tilgang, hvor det hele er med, hvilket jeg ligeledes tror, er rapportens hensigt.
Der blev gjort gode fremskridt ved sidste uges møde i Rådet med udenrigs- og forsvarsministre. Der blev taget en vigtig beslutning. Ordføreren hr. Kuhne nævnte nøgleordet "helikoptere", hvilket, som De ved, er en af de vanskeligheder, det internationale fællesskab i øjeblikket står over for i forbindelse med krisestyringsoperationer. De kapaciteter, vi har brug for, er der ikke, og de kapaciteter, vi har, er enten ikke klar eller ikke de bedst egnede til de udfordringer, vi har i dag.
Beslutningen om, at Forsvarsagenturet skal koncentrere sig om det taktiske helikopterspørgsmål, er taget i brug fra i dag, og jeg håber oprigtigt, at De vil modtage oplysninger fra militæret i EU. Det er noget, som jeg håber vil blive håndteret på kohærent vis.
Lad mig sige et par ord om situationen i verden i dag: brændpunkterne og de ting, vi forsøger at finde en afklaring på. Lad mig starte med det vestlige Balkan. Som De ved, er der stadig elementer, der skal afklares på det vestlige Balkan. Det, der skete ved valget i søndags i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, er noget, som bør give os stof til eftertanke. Jeg kunne dog godt tænke mig at underrette Dem om, at der, siden vi sidst talte sammen, er sket to vigtige ting i Serbien: Stabiliserings- og associeringsaftalen med serberne er blevet underskrevet, og der har været valg. Jeg tror, valgresultaterne har noget at gøre med vores adfærd, og lad os håbe, at vi kan få en regering i Serbien, som vil vende sig mod Serbiens europæiske perspektiv.
Lad mig sige lidt om Kosovo. I Kosovo vil den globale lovpakke, herunder den forfatning, der blev lovet fra og med Kosovos uafhængighedsdag, som bekendt blive taget i anvendelse inden den 15. juni. Til den tid kunne vi godt tænke os, at situationen på stedet ville bevæge sig i den rigtige retning, dvs. at EULEX ville bevæge sig i den rigtige retning. Vi er i permanent forbindelse med FN's generalsekretær for at se, hvordan dette kan lade sig gøre, og jeg håber oprigtigt, at jeg om få dage vil kunne berette om, at der er sket fremskridt.
Det vil kun være naturligt, hvis jeg siger lidt om Georgien. Jeg rejser til Georgien i morgen tidlig. Her skal jeg besøge Tbilisi og de lokale myndigheder. Jeg skal ligeledes til Abkhazia. Det er meget vigtigt, at vi også tager til Abkhazia for i første omgang at etablere en direkte kontakt mellem de to sider af Gruppen af FN-Generalsekretærens Venner og derpå for at se, om vi kan få sat et andet, mere aktivt format i stand. Jeg tror ikke, vi vil kunne finde løsninger på noget i denne uge, men jeg håber oprigtigt, at vi kommer til at bidrage positivt og konstruktivt.
Jeg må også hellere berette om situationen i Libanon, hvor der ligeledes for nylig har fundet vigtige begivenheder sted. Jeg selv og formanden for Parlamentet havde det privilegium at være til stede den pågældende søndag. Det var et højst bevægende øjeblik, da aftalen blev indgået. General Suleiman er nu præsident efter halvandet år med ustabilitet. Den bygning, vi opholdt os i den eftermiddag, havde været lukket og var nu åben. Jeg håber, at den afgørelse, der blev truffet i Doha in Qatar, vil gøre det muligt for Libanon at arbejde hen imod fred og mod et valg i 2009.
Som De ved, er denne aftale ikke perfekt - den har positive elementer, men den har også elementer, der er mindre positive. Lad os håbe, at vores hjælp og kohærensen i vores handlinger i de kommende måneder vil bidrage til at fremme processen, for indtil videre er den endnu ikke fuldført. Premierministeren er blevet genudnævnt. Hr. Siniora er en værdig mand - en mand, vi bør respektere. Det er ham, der leder regeringen nu. Lad os håbe, at han vil være i stand til uden problemer at nå til valgprocessen i midten af 2009.
Jeg ville gerne tale om mange andre ting, men med dette indlæg - og jeg tror, jeg har overskredet min tid - har jeg givet Dem i hvert fald et indtryk af de anliggender, jeg vil skulle håndtere i de næste par måneder.
Jeg vil også lige fortælle, at jeg skal til Teheran. Der har jeg ikke været siden juni 2006. Siden dengang har jeg haft mange møder med Teherans ledere, men jeg og de seks lande, der er involveret i disse forhandlinger, har besluttet at rejse tilbage til Teheran og mødes med dens ledere. Med mig vil jeg have et tilbud, der er opgraderet i forhold til det, vi afgav i 2006. Jeg forventer ingen mirakler, men jeg tror, det er vigtigt for os at blive ved med at række hånden ud og at gøre det klart, at vi har en tosporet tilgang: forhandlinger med henblik på at løse de grundlæggende problemer - navnlig atomproblemet - men samtidig med henblik på at blive ved med at benytte det, som Sikkerhedsrådet kan tilbyde.
(Bifald)
Formanden
Højtstående repræsentant, vi takker for Deres indlæg og ønsker Dem alt godt på Deres farefulde rejser. Jeg tror, det sikreste sted, De kan opholde Dem, er i Europa-Parlamentet. Det må være en fornøjelse for Dem at være her hver gang!
Günter Verheugen
Kommissionens næstformand. - (DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Indledningsvis vil jeg gerne takke ordførerne, hr. Saryusz-Wolski og hr. Kuhne, for deres konstruktive, omfattende og retningsvisende grundtanke, som de to betænkninger er baseret på.
I betragtning af begge betænkningers store emnemæssige spændvidde vil jeg begrænse mig til nogle aspekter, som er særligt relevante for Kommissionen, nemlig gennemførelsen af Lissabontraktaten, den europæiske sikkerhedsstrategi, naboskabspolitikken samt spørgsmålet om den fælles ageren og i denne forbindelse især Kommissionens rolle, når det gælder krisestyring.
Ligesom de fleste af Dem håber Kommissionen også, at ratificeringsproceduren for den nye reformtraktat afsluttes positivt i år. Traktaten er nødvendig, så vi bedre kan repræsentere alle EU-borgeres interesser globalt. Et sikkert, et økonomisk og socialt afbalanceret Europa, som samtidig spiller en førende rolle på verdensscenen svarende til sin økonomiske styrke, forudsætter en stærk EU-udenrigspolitik. Derfor bør vi støtte alt, der omsider leder os frem til en helstøbt udenrigspolitik. Det er i første omgang intet institutionelt problem og intet procedureproblem, ikke engang et retligt problem - det er et politisk problem. En mere effektiv EU-udenrigspolitik forudsætter, at alle medlemsstater mønstrer den fornødne politiske vilje til at kæmpe for EU's fælles interesser. Det ville i hvert fald være i alles interesse. Sammen kan vi være stærke, men vi kan også være svage hver for sig. Valget er vores.
Kommissionen arbejder i øjeblikket på sit bidrag til en revision af den europæiske sikkerhedsstrategi. I dag ser vi nye farer og udfordringer, som det snævre sikkerhedsbegreb fra 2003 ikke længere kan reagere passende på. Trusselsbegrebet bør i dag formuleres bredere. Forbindelsen mellem sikkerhed og udvikling, sikkerhed og energi, sikkerhed og klimaændringer, ja selv spørgsmål, som vi oplever netop nu, nemlig prisudviklingen for og rådigheden over råstoffer, faren for fødevareknaphed og indvandringsproblematikken fortjener en mere fremtrædende plads.
FUSP-årsberetningen og ESS/ESFP-årsberetningen indeholder mange punkter i denne henseende, som Kommissionen er enig i. Jeg forventer, at Det Europæiske Råd i december 2008 giver udtryk for en tilsvarende holdning.
Et centralt element i vores udenrigspolitiske strategi skal fortsat også være støtten til demokratiseringsprocessen i andre lande. Vi har erfaring med det, udvidelsen er et godt eksempel på det. Vi har i den forbindelse gjort nogle vigtige erfaringer, som vi kan gøre brug af i den europæiske naboskabspolitik.
Naboskabspolitikken er i dag et af vores vigtigste instrumenter - om ikke det vigtigste instrument - til at styrke freden og stabiliteten i vores egen del af verden og fremme velfærd og sikkerhed. Vores ambition må være så meget integration i fællesskabspolitikkerne som mulig. For at vores partnerlande virkelig kan profitere af dette tilbud, har vi brug for en fredelig løsning på de konflikter, der stadig findes, og som hr. Solana netop har talt så indgående om, hvad enten det er i Kaukasus, Moldavien, Mellemøsten eller i Vestsahara.
Den samlede udvikling og dermed EU's globale indflydelse afhænger af den optimale udnyttelse af alle vores hjælpemidler og instrumenter. Heldigvis starter vi ikke på nulpunktet. Der er allerede anvendt en række fællesskabsinstrumenter, især udviklingsstøtte og humanitær støtte, til støtte for EU's krisehåndteringstiltag - fra Afghanistan til Kosovo, fra Mellemøsten til Tchad.
Desuden er FUSP-budgettet, som administreres af Kommissionen, siden 2002 blevet forhøjet til næsten det tidobbelte. I øjeblikket gennemføres der 11 ESFP-missioner på områderne politi, retsstatsprincip og overvågning og to andre på det militære område. Kommissionen inddrages nu fra starten systematisk i planlægningen af disse missioner. Sådan var det allerede ved indsatsen i Kosovo, Tchad og i Den Centralafrikanske Republik.
Lad mig i denne forbindelse komme en smule ind på stabilitetsinstrumentet. Med denne vigtige nye finansieringsmekanisme i Fællesskabet er der nu skabt et nyt instrument til krisehåndtering og konfliktforebyggelse, som i perioden fra 2007 til 2013 gennemsnitligt er udstyret med mere end 200 millioner euro årligt. Efter Kommissionens mening har stabilitetsinstrumentet stået sin prøve i løbet af det første år efter sin gennemførelse, både hvad angår administrationen af midlerne, og hvad angår kvaliteten af tiltagene.
Kommissionen ville hilse et tættere samarbejde mellem institutionerne velkomment, når det gælder EU's udenrigsaktiviteter, hvis vi på denne måde kunne sikre mere sammenhæng, effektivitet og synlighed i EU's udenrigspolitik. Kommissionen er af den opfattelse, at vi bør samle vores kræfter. Det er, hvad Europa har brug for. Det er, hvad borgerne i Europa forventer af os. Og det er også, hvad det internationale samfund forventer af os.
Joseph Daul
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, hr. Solana, mine damer og herrer! Hvis Lissabontraktaten, som vi håber, træder i kraft den 1. januar 2009, indledes en ny æra i Unionens fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Det var en modig satsning, da man iværksatte denne fælles politik, men det er lige netop det skridt, der gør det muligt for EU at markere sig som en global aktør. Trods markante fremskridt er der stadigvæk lang vej at gå, før Europa fra at være en økonomisk kæmpe og politisk dværg udvikler sig og opnår en global politisk indflydelse, som står mål med vores økonomiske tyngde.
Som vores kollega Jacek Saryusz-Wolski anfører i sin glimrende betænkning, er Europas sande potentiale på globalt plan endnu langtfra udnyttet. I Israel, i Palæstina og overalt i verden er der forhandlingspartnere, der ønsker en styrket europæisk indsats. Lad os lytte til deres ønsker. Og skal Unionen være troværdig i forhold til disse partnere, må den ikke kun tale med en stemme, men også råde over de instrumenter, der er påkrævet for at komme til orde. Unionens udenrigspolitik skal have demokratisk legitimitet, hvilket vil være sikret ved den parlamentariske kontrol, der indføres ved Lissabontraktaten.
Vi ønsker, at europæisk forsvar er troværdigt, ikke for at kunne føre krig, selvsagt, men for at kunne sikre freden og navnlig for at kunne hjælpe verdens fattigste. Vores fælles sikkerhed drejer sig ikke kun om militær beskyttelse mod angreb udefra. Det er også et spørgsmål om energiforsyning, bekæmpelse af klimaændringer, migrationsforvaltning og beskyttelse af menneskerettigheder og borgerlige frihedsrettigheder.
Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater lægger stor vægt på, at der tages hensyn til alle aspekter af den fælles sikkerhed. Det er vores opfattelse, at EU's udenrigspolitik først og fremmest bør være koncentreret om vores nærmeste naboer. Vi anmoder derfor Kommissionen og Rådet om at bestræbe sig på at styrke den europæiske naboskabspolitik og stabilisere situationen i de vestlige balkanlande. Navnlig er det afgørende, at vi på den ene side fortsætter dialogen med Serbien og på den anden side fortsat støtter Kosovo. Samarbejdet mellem Rådet og Parlamentet har ikke altid været nemt, hvad disse emner angår. Rådet har stadigvæk ikke vist tilstrækkelig åbenhed og gennemsigtighed efter vores opfattelse, men vores forbindelser er ikke desto mindre væsentligt forbedret. Formandskabet for Rådet og hr. Solana anerkender fremdeles, at EU's udenrigs- og sikkerhedspolitik fremstår styrket og med øget legitimitet, såfremt Europa-Parlamentet billiger den.
På vegne af PPE-DE-Gruppen anmoder jeg Rådet om at gå længere endnu. Jeg beder om, at man inddrager Parlamentet i drøftelserne om udnævnelsen af den første højtstående repræsentant og næstformand i Kommissionen og hører os på passende vis. Vi ønsker også, at Parlamentet høres, når det drejer sig om vilkårene for etableringen af en tjeneste for Unionens optræden udadtil. Hvad angår iværksættelsen af den europæiske sikkerheds- og forsvarsstrategi, anmoder PPE-DE-Gruppen den højtstående repræsentant om at udarbejde en hvidbog, som gør det muligt at foretage en evaluering af den strategi, der blev iværksat i 2003.
I forbindelse med den fremtidige traktat opfordrer vi til at styrke Europa-Parlamentets budgetbeføjelser inden for alle Unionens udgiftsområder. Vi arbejder også for, at der etableres instrumenter til brug for den parlamentariske kontrol og samarbejdet med Rådet.
I en verden, hvor det er de regionale magter, der er dominerende, bør EU udnytte de enestående muligheder, som traktatens nye instrumenter frembyder, og markere sig som en politisk magt, der er mere homogen og dermed i højere grad kan gøre sig gældende på den internationale scene, og som samtidig står stærkere i forhold til sine partnere. Den styrkede parlamentariske kontrol vil sikre, at denne politik bliver effektiv, i takt med at den bliver mere demokratisk og mere gennemskuelig.
Hannes Swoboda
for PSE-Gruppen. - (DE) Hr. formand! Allerførst vil jeg takke hr. Kuhne for hans betænkning, navnlig fordi han anvender et bredt sikkerhedsbegreb og tilsvarende også definerer et bredt sikkerhedspolitisk instrumentarium, som naturligvis indbefatter det militære instrument, men ikke udelukkende er baseret på dette. Hr. Wiersma vil komme nærmere ind på dette. Jeg vil også takke hr. Saryusz-Wolski for det gode samarbejde, som vi har haft i Udenrigsudvalget netop i forbindelse med hans betænkning.
Jeg vil komme ind på to ting. Den ene har vi allerede diskuteret i gruppen i dag, som hr. Schulz allerede har nævnt. Det er spørgsmålet om energisikkerhed og den fælles sikkerhedspolitik. For os gælder det ikke om at kritisere de tidligere bilaterale aftaler, der blev indgået i en tid, hvor der slet ikke var nogen diskussion om en fælles sikkerhedspolitik. Men i dag er der skabt sådanne forudsætninger. For fremtiden gælder det især om at præcisere, at sådanne aftaler skal udspringe af en fælles sikkerhedspolitik og en fælles energipolitik, når de indgås.
Jeg har i dag talt med en fremtrædende repræsentant for Aserbajdjsan, som befinder sig her i parlamentet, og han sagde: "Venner, I optræder helt anderledes end Kina og Rusland". Det er ikke acceptabelt! Vi må optræde i fællesskab, hvis vi vil stile efter fælles mål. Og det er godt, at der er sat ord på det.
Dette bringer mig videre til et andet emne, som vi vil komme nærmere ind på i forbindelse med hr. Broks betænkning. Vi taler i dag meget om Middelhavsunionen eller unionen for Middelhavet. Vores gruppe kræver også en union for Sortehavsregionen. For det er også en vigtig region, hvor vi især i egen interesse må gøre meget. Det glæder mig, at hr. Saryusz-Wolski har medtaget dette aspekt.
Forslaget i den udformning, som vi kender fra Polen og Sverige, er godt. Det støtter vi! Men det er ikke vidtrækkende nok. Vi må gå videre, hvis vi virkelig vil repræsentere vores politiske interesser i denne region. Da er det helt klart, at vi støtter dette i forbindelse med denne betænkning og fortsætter diskussionen i forbindelse med hr. Broks betænkning, så vores fælles naboskab i øst og syd også diskuterer, behandler og gennemfører de europæiske mål.
Til slut en bemærkning om den diplomatiske tjeneste - den høje repræsentant Solana har også nævnt det. Der diskuteres meget om dette emne, og vi vil også udarbejde en betænkning herom, men lad mig allerede nu præcisere, at vi har brug for en diplomatisk tjeneste, der kan etableres og er acceptabel for Kommissionen, Rådet og medlemsstaterne, og som er effektiv og virkelig kan varetage det politiske ansvar også over for dette parlament. Det er afgørende for os, at det er klart, at denne tjeneste - hvordan den end måtte være organiseret - naturligvis via den høje repræsentant er ansvarlig over for Europa-Parlamentet.
En sidste bemærkning om Iran. Hr. Solana, jeg ønsker Dem held og lykke i Iran! Det er helt klart, at vi skal følge den fælles linje og være fleksible, men også klart udtrykke, at vi ikke ønsker flere atomvåben især ikke i denne region. Det ville resultere i mindre og ikke mere sikkerhed. Jeg ønsker Dem held til at gennemføre disse principper!
(Bifald)
Annemie Neyts-Uyttebroeck
for ALDE-Gruppen. - (NL) Hr. formand, hr. kommissær, hr. højtstående repræsentant! Betænkningerne af Saryusz-Wolski og Kuhne er vigtige dokumenter, og det er umuligt at komme ind på alle aspekter på kort tid. Derfor vil jeg koncentrere mig om tre aspekter.
For det første Parlamentets rolle i udenrigs- og forsvarsanliggender, for det andet alle medlemsstaternes meget store ansvar for en sammenhængende og effektiv udenrigs- og sikkerhedspolitik og for det tredje behovet for at fortsætte bekæmpelsen af spredningen af atomvåben og fortsat at arbejde på en generel våbenkontrol. Den kendsgerning, at vi har denne forhandling her i eftermiddag med disse deltagere er et glimrende bevis på, i hvor høj grad det er lykkedes os i Europa-Parlamentet at tilegne os en større rolle, når det gælder udenrigs- og sikkerhedspolitik, selv om dette slet ikke oprindeligt var hensigten ifølge de gældende traktater. Det er vores vedholdenhed, som har ført til det, og ligeledes den forståelse, som vi har mødt hos både Kommissionen og den højtstående repræsentant, og som har ført til en interinstitutionel aftale, som muliggør forhandlinger som denne. Vi vil selvfølgelig benytte alle muligheder i Lissabontraktaten til at fortsætte med at spille vores rolle fuldt ud. I parentes bemærket har vi også kunnet spille denne rolle, fordi vi aldrig har overdrevet og har passet på - som englænderne ville sige - "not to overplay our hand", dvs. ikke at vove os for langt ud.
Det er tydeligt, at en effektiv udenrigs- og sikkerhedspolitik, som hr. Swoboda understregede, kun er mulig, hvis alle medlemsstaterne og regeringerne i alle 27 medlemsstater, inklusive de store, optræder enigt. Vi kan godt holde flotte taler her, og det kan alle gøre, men hvis regeringscheferne, premierministrene eller udenrigsministrene optræder forskelligt på verdensplan, er det umuligt, og så lykkes det ikke. Vores medlemsstaters ansvar er derfor uhyre stort, ikke kun på det område, jeg nævnte, men også for at sikre, at deres ord følges op af handlinger. Det erfarede vi f.eks. på pinlig vis under forberedelsen af interventionen i Tchad. Der blev truffet en positiv beslutning, og derefter varede det flere uger, inden tropperne og alt materialet var samlet. Noget sådant skader vores troværdighed utroligt meget, og jeg håber derfor, at vi alle i fællesskab vil arbejde på, at dette vil gentage sig mindst muligt i fremtiden.
Angelika Beer
for Verts/ALE-Gruppen. - (DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Nu vil jeg ikke gentage al rosen og endnu en gang understrege, hvor vi faktisk er enige. Det er kravet om en sammenhængende udenrigs- og sikkerhedspolitik, som hr. Saryusz-Wolski har formuleret for os, og naturligvis spørgsmålet om parlamentarisk kontrol og gennemsigtighed. Når vi vender tilbage til vores egne medlemsstater, registrerer vi i alle diskussioner, at jo mere EU engagerer sig i udenrigs- og sikkerhedspolitikken, desto mere ønsker og må vi reklamere for disse instrumenter til gennemsigtighed og legitimitet i befolkningen derhjemme.
Jeg vil nævne de punkter, der er omdiskuterede, og som ingen hidtil har nævnt. Vi har, hr. Verheugen, ved den første forhandling talt med kommissær Ferrero-Waldner om udkastet til hr. Kuhnes betænkning, og hun har præcis som min gruppe understreget, at det er godt, at vi tænker videre, at vi ikke blot diskuterer en revision af den europæiske sikkerhedsstrategi, men forsøger at skabe et fælles ideal, nemlig spørgsmålet om human security og responsibility to protect. De, der har fulgt med i, hvad der siden er sket, vil have oplevet denne mærkelige koalition af Karl von Wogau fra de konservative og Tobias Pflüger fra kommunisterne. Den relevante passus er blevet strøget med støtte fra begge grupper, og vi vil på ny fremsætte forslag om den. For hvis vi ikke tager denne politiske udfordring op, vil vi miste vores troværdighed i forhold til, hvordan vi behandler dette emne, altså forebyggelse af konflikter, men også spørgsmålet om, hvordan vi agerer, når det drejer sig om Darfur, når det drejer sig om Tchad, eller ved andre konflikter, som vi må frygte for.
Det andet, jeg finder absurd, selv om vi endnu ikke har opnået nogen enighed herom, er, at den konservative gruppe under hr. Wogau fremsætter forslag om, at vi fremover skal inddrage USA's nationale sikkerhedsstrategi i forbindelse med for den europæiske sikkerhedsstrategi og dennes revision. Det er fuldstændigt absurd, fordi denne politik er mislykkedes, og vi ved, at den amerikanske regering har indkasseret et nederlag med denne eskalering, unilateralismen, og at dette har kostet mange menneskeliv. At sige, at vi skal medtage dette i vores fremtidige europæiske udenrigspolitik, det anser jeg for at være mere end absurd!
Som tredje punkt vil jeg nævne noget meget vigtigt, nemlig spredningen. Hr. Solana, også jeg ønsker Dem held og lykke. Vi har brug for en dialog, også med Iran. Men jeg vil også spørge vores kolleger om følgende: Når vi taler om energisikkerhed, der jo udgør en del af den udvidede sikkerhed, er det så svaret, når Sarkozy som fremtidig rådsformand annoncerer, at han globalt vil kaste atomteknologi på markedet uden begrænsninger, uden kontrolmuligheder? Hvor er vores troværdighed så henne? For det første nedruster vi ikke nukleart, hvilket vi egentlig burde. For det andet udbreder vi denne teknologi, selv om vi ved, at den også altid kan misbruges til militære formål. Jeg tror, at vi begår en fejl her, og derfor vil vi fremsætte et ændringsforslag herom.
Brian Crowley
Hr. formand! Det er vigtigt, at EU's medlemsstater samarbejder om og koordinerer den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik (FUSP). Vi har nogle nye globale trusler, og efter min opfattelse vil vi med Lissabontraktaten og FUSP komme tættere på en neutralisering af disse trusler. FUSP er mere end gennemførelse af politik. Den omfatter 27 medlemsstater, der arbejder sammen om at sikre fred, menneskerettigheder, retsstatsprincippet og demokrati over hele verden. Lissabontraktaten indeholder de samme principper, som er helt i overensstemmelse med de irske værdier.
Når vi gratulerer de to ordførere med deres arbejde på dette specifikke område og tager vores erfaringer over de sidste par år i betragtning, er det særlig vigtigt, at vi er bevidste om, at Europa alt for ofte har talt med store ord uden at leve op til det forventede. Derfor, når vi ser frem til udviklingen af nye politikker uden overhovedet at tage højde for, hvad resultatet af folkeafstemningen i Irland bliver - hvilket jeg håber bliver et ja til vedtagelsen og ratificeringen af Lissabontraktaten - så må vi altid huske på, at hvis ikke medlemsstaterne handler kollektivt og kan enes om fælles positioner og om at komme videre, så kan der lyde nok så flotte ord, men de vil ikke blive ført ud i livet.
Det seneste eksempel herpå er det, der skete i Tchad. På trods af de rædsler, vi så med flygtningene ved grænsen mellem Tchad og Sudan, og på trods af hver eneste medlemsstats ønske om at sætte ind blev vores ufuldkommenhed sat i fokus, da det ikke lykkedes os at levere logistikken og sende styrker til Tchad.
Når vi taler om de fremtidige trusler, fremtidige muligheder og, ja, fremtidige farer, skal vi altid være bevidste om, at Europa er det største fredsprojekt af alle. Det arbejde, vi udfører, og det, vi har opnået og opbygget i EU siden 1958, har vist, at det at handle kollektivt og at samarbejde med tolerance og forståelse for forskellige synspunkter er en langt større magt og et langt større redskab end et hvilket som helst våben, vi kan stille til vores rådighed. Men det er ikke det samme som at være naiv og at sige, at vi ikke har ressourcer til vores rådighed. Vi må dog huske på, at alle medlemsstater er nødt til at handle enstemmigt, når der skal findes nye udenrigs- og forsvarspolitikker for fremtiden, og at et land ikke kan forklejnes eller dæmoniseres, hvis det siger nej.
Tobias Pflüger
for GUE/NGL-Gruppen. - (DE) Hr. formand! De to betænkninger, vi diskuterer, er en tydelig indikation af, hvor langt militariseringen af EU efterhånden er fremskredet.
Jeg vil komme ind på nogle aspekter, f.eks. det meget tætte samarbejde mellem EU og NATO, som er helt fatalt. NATO er også en krigsførelsespagt, og vi er imod dette tætte samarbejde mellem EU og NATO.
Jeg takker endnu en gang for præciseringen af, at Lissabontraktaten vil medføre væsentlige ændringer på det militære område. Det er en væsentlig årsag til, at vi er imod Lissabontraktaten, og jeg vil gøre opmærksom på, at den ikke er blevet ratificeret endnu, og jeg håber på et nej i Irland den 12. juni.
En del af Lissabontraktaten, hvilket også dukker op i hr. Kuhnes betænkning, er, at der skal skabes et selvstændigt militærbudget i EU, kaldet startfond. Vi anser det for at være meget problematisk.
Den parlamentariske kontrol med ESFP-missionerne er ikke sikret. Battle Groups fra EU skal være klar til indsats i løbet af 5 til 30 dage. Dette tidsrum er ikke tilstrækkeligt til, at man kan nå at høre den tyske forbundsdag. Det var ikke muligt at opnå enighed om en parlamentarisk kontrol blandt alle grupper, bl.a. fordi vi har krævet, at alle grupper får de pågældende informationer, også de mindre. Det ønsker man tilsyneladende ikke i dette parlament.
Betænkningen kræver flere oprustningsprojekter. Det finder vi forkert. Det er nødvendigt at foretage en egentlig evaluering af de hidtidige EU-missioner. Det er på høje tid. Franske soldater har udøvet tortur i forbindelse med Artemis-missionen i Congo. Tchad-missionen er en katastrofe, og EULEX-missionen i Kosovo - en såkaldt retsstatsmission - savner det retlige grundlag.
De to betænkninger går i den helt forkerte retning. Derfor har vi som gruppe indgivet et mindretalsvotum. Vi ser nu, hvad det franske rådsformandskab annoncerer på dette militære område. Her vil der ske en yderligere militarisering. Der er tale om kampenheder fra marine og luftvåben. Vi ønsker ingen militær Europæisk Union. Vi ønsker ingen ny militærpagt. Vi ønsker en civil Europæisk Union! Det btyder, at vi helt klart stemmer nej til de to fremlagte betænkninger!
Gerard Batten
Hr. formand! Begge disse rapporter antager, at Lissabontraktaten/den europæiske forfatning vil blive ratificeret, trods det, at resultatet af den irske folkeafstemning ikke vil være kendt før den 12. juni. Men Parlamentet har naturligvis allerede besluttet sig for at ignorere den irske folkeafstemning, hvis den ender med et nej.
EU ønsker ikke, at dens udenrigspolitik og militære ambitioner skal underlægges folkets vilje gennem folkeafstemninger i Europas nationer, fordi EU udmærket er klar over, at folket vil afvise disse ambitioner, hvis de får et valg. Og sikke nogle ambitioner. Disse rapporter viser, hvordan EU agter at opbygge sine militærstyrker ved hjælp af metoder som at forene multinationale styrker, opbygge fælles kommando- og kontrolstrukturer, vedtage fælles politikker til indkøb af udstyr og systemer og indføre fælles kommunikationssystemer. De forestiller sig at forene eksisterende multinationale styrker, og at der skal være en stående styrke under EU-kommando. Og her har vi starten på en stående europæisk hær. Disse planer bringer NATO i fare og undergraver nationalstaternes position inden for FN - som EU forsøger at tilrane sig.
Jeg deltog for nylig i en sikkerhedskonference i Bruxelles, hvor der var en, der stillede spørgsmålet: "Hvem frygter EU?" Hvilket naturligvis skulle betyde, at uden truslen om en militærstyrke vil ingen tage EU's udenrigspolitiske prætentioner alvorligt. Under sidste halvdel af anden verdenskrig sagde et medlem af Stalins stab, at paven misbilligede visse af hans udenrigspolitiske handlinger. Hvortil Stalin svarede: "Og hvor mange divisioner har paven?"
EU agter at have sine divisioner for at sætte sin vilje igennem og gøre sig frygtet på den globale scene. Og hvis vi vil vide, hvordan det kommer til at se ud, så forestil Dem den fælles landbrugspolitik og den fælles fiskeripolitik gengivet med geværer, kampvogne og luftfartøjer.
Det eneste folk i Europa, der har fået noget at skulle have sagt i denne henseende, er irerne ved deres folkeafstemning den 12. juni. En af de vigtigste faktorer, der har indflydelse på irernes indstilling, vil være at bevare deres historiske neutralitetspolitik. Men er de klar over, at hvis Lissabontraktaten ratificeres, så er det slut med neutraliteten, og så vil de være underkastet EU's udenrigspolitik og militære ambitioner? De vil imidlertid ikke kun miste deres neutralitet, men vil opdage, at de er med til at betale for soldater og forsvarsmateriel til militære operationer, som de måske ikke bifalder.
De bør overveje disse ting seriøst, inden de beslutter sig for, hvordan de vil stemme til folkeafstemningen. Den britiske regering og det britiske parlaments kamre har på skammelig vis forrådt den britiske befolkning ved at nægte dem en folkeafstemning om Lissabontraktaten. Den irske neutralitet står på spil, men det samme gør Storbritanniens sande evne til at forsvare sig.
Irena Belohorská
- (SK) Hr. formand, mine damer og herrer! Lad mig starte med at sige, at jeg hilser årsberetningen for 2006 velkommen og ligeså de fremskridt, der er opnået i rapportens opbygning. Europa-Parlamentet skal antage en mere resolut position og agere som en helhed i de pågældende spørgsmål, som rådet skal behandle systematisk. I denne henseende hilser jeg de bestemmelser velkommen, som vedrører et tættere samarbejde mellem Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter, og ligeså det øgede ansvar for de nationale parlamenter og medlemsstaternes regeringer med hensyn til strategiske beslutninger.
Jeg er overbevist om, at repræsentanterne for de nye medlemsstater også vil finde deres plads i de europæiske diplomatiske repræsentationers nye struktur. Efter min opfattelse vil Europa takket være Lissabontraktaten i højere grad stå sammen, når det drejer sig om eksterne relationer. Det er vigtigt, at medlemsstaterne hyppigere rådfører sig med deres partnere samt med EU's højtstående repræsentant, især når det handler om at vedtage grundlæggende beslutninger. Unionens status som én juridisk person vil gøre det muligt for EU at indgå internationale aftaler og tilslutte sig internationale organisationer. Når disse bindende beslutninger vedtages, skal der ligeledes tages højde for de europæiske borgeres bekymringer og forventninger omkring internationale spørgsmål.
Javier Solana
højtstående repræsentant for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. - (ES) Hr. formand! Lad mig begynde med kort at lykønske de medlemmer, der har talt på vegne af de parlamentariske grupper. Efter min mening har der overordnet set været om ikke enighed så dog en bred konsensus om mange af de spørgsmål, vi har drøftet under første del af forhandlingen.
(FR) Indledningsvis vil jeg gerne takke hr. Daul fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater. De udtalte Dem klart om de mål, der forfølges med revisionen af sikkerhedsstrategien, og om Lissabontraktatens mål i almindelighed. Jeg deler fuldt ud Deres holdning og mener, det er afgørende at styrke Unionens stemme og menneskelige dimension.
Jeg mener oprigtigt, at Europa har forpligtelser ikke blot over for sine borgere, men også over for omverdenen. Overalt i verden udtrykker man ønske om, at Europa taler med større klarhed og handler mere effektivt. Jeg deler således fuldt ud PPE-DE-Gruppens betragtninger, og jeg vil gøre mit yderste for at opnå et effektivt samarbejde med alle institutionerne i tiden frem til traktatens ikrafttræden. Det er det mandat, der er givet mig i henhold til traktatens artikel 15, og jeg vil bestræbe mig for fuldt ud at opfylde denne forpligtelse.
(EN) Jeg vil også gerne svare hr. Swoboda - ikke for at være uenig med ham, men tværtimod for at sige, at mange af de ting, han har sagt, i høj grad er sådan, som jeg ser dem, og sådan, som jeg gerne så, tingene bevægede sig. Efter min opfattelse er det samarbejde mellem civile og militæret, som De nævnte, afgørende. Vi beskæftiger os med krisestyring og ikke med noget som helst andet. Til krisestyring bør EU have samtlige instrumenter rådighed med henblik på at udnytte dens kapaciteter til det yderste.
Men på den anden side er det vigtigste, at der er politisk vilje. Det kan godt være, vi har kapaciteterne, men hvis vi ikke har politisk vilje, så har vi ingenting. Kapaciteterne har vi måske ikke under alle omstændigheder. Derfor er vi nødt til at arbejde i begge retninger, med kapaciteter, men også med politisk vilje. Opbygningen af politisk vilje er noget, som alle i denne smukke bygning er nødt til at arbejde på, sammen med EU's øvrige institutioner.
Lad mig sige lidt om hr. Saryusz-Wolskis rapport. Der var afsnit i rapporten, som jeg er fuldstændig enig i. Jeg vil gerne fremhæve afsnittene om Afghanistan, for Afghanistan er et meget vigtigt anliggende, hvor vi har et ansvar. Jeg fik ikke lejlighed til at nævne under mine indledende bemærkninger, at Afghanistan for mig - og for os, håber jeg - er en af de udfordringer, vi har på dagsordenen, og vi er nødt til at kunne konstruere en beslutning, der skal være politisk. Derfor er det, De siger om politimissionen i rapporten, meget vigtigt. Vi har brug for medlemmer af politiet på stedet. Som bekendt blev vi ved det seneste møde i Det Europæiske Råd for Udenrigsanliggender enige om at fordoble antallet af de indsatte folk.
Jeg vil imidlertid også gerne fremhæve det, De sagde om kvalitet. Det er korrekt, at når vi taler om retsstatsprincippet, politi og dommere, så står de ikke til vores rådighed - de arbejder i deres nationale medlemsstater med andre spørgsmål, og derfor er vi nødt til at se på, hvordan vi kan komme herfra og til en tid, hvor vi har en europæisk gruppe politifolk, en europæisk gruppe dommere og en europæisk gruppe sociale aktører til vores rådighed, som vil kunne indsættes hurtigt. Det er måske muligt med militæret, for hvis de ikke er i en krisestyringsoperation, så er det heldigvis muligt, at de står til rådighed til indsættelse. Det er vi nødt til at tænke på, og ikke kun tænke, men også finde svar på de pågældende spørgsmål.
Jeg kunne godt tænke mig at sige, at indlæggene i det store og hele har været meget konstruktive. Jeg kunne godt tænke mig at kommentere afsnittet om menneskers sikkerhed. Fru Beer, De ved udmærket, at jeg er tæt knyttet til dette begreb. Marie Colvin er en af mine venner, og jeg har skrevet nogle af de pågældende stykker sammen med hende. Jeg synes, det er et begreb, der belyser en stor del af vores moderne tankegang, hvad angår sikkerhed. Derfor er det lige meget, hvad vi kalder det - det vigtigste er, hvad vi gør. Betegnelsen er vigtig, men det, vi gør, er vigtigere end betegnelsen. Jeg synes, alle rapporterne er oplyst af denne opfattelse: at sikkerhed er andet og mere end et klassisk begreb.
Jeg er imidlertid, med al respekt, nødt til at være uenig i nogle af bemærkningerne, begyndende med bemærkningen, der blev fremsat af repræsentanten for Kommissionen. Jeg synes virkelig ikke, at sikkerhedsstrategien må revideres, fordi den har et meget snævert sikkerhedsbegreb. Jeg synes ikke, det er en god udtalelse. Hvad angår den sikkerhedsstrategi, der blev skrevet i 2003, er det min opfattelse, at de fleste begrænsninger i den er de samme elementer, de samme udfordringer og de samme problemer, som vi har i dag. Det kan være, vi er nødt til at supplere og til at gøre noget, men jeg karakteriserer ikke strategien som værende en snæver sikkerhedsvision. Tværtimod er det den mest åbensindede tilgang, EU nogensinde har haft til dette problem.
For klarheds skyld tror jeg, at det, vi skal gøre nu, er ikke at skrive en ny tekst, men at bevare mest muligt af kernen, dvs. det mandat, vi har, og forsøge at tilføje elementer. F.eks. har mange af Dem nævnt spørgsmålet om energisikkerhed - som er vigtigt - og spørgsmålet om klimaforandringernes konsekvenser i alle dets dimensioner samt spørgsmålet om, hvordan vi tackler det ansvar, vi har omkring katastrofer, der er naturlige og ikke menneskeskabt, hvor vi har ressourcer og kapaciteter, der er indsat til bekæmpelse af sådanne dramatiske begivenheder.
Hvad angår spredning: Dette har jeg talt om, næsten hver gang jeg har fået lejlighed til det - de risici og den betydning, dette problem har for os alle sammen. Jeg tror, at hvis vi skulle udvælge to horisontale spørgsmål, som vi skulle tackle, så ville det ene være klimaforandringer, og det andet ville være spredning og nedrustning. Disse er de to vigtigste spørgsmål, som udgør en risiko for en stor del af det, vi værdsætter i livet. Det er jeg derfor enig i.
Jeg vil gerne sige et par ord til min kære ven Brian Crowley. Jeg mener, at det vigtigste er at levere resultater, og jeg er enig med ham. Men tag nu eksemplet med Tchad. Jeg ved ikke, om det var det bedste eksempel, De kunne have valgt. Jeg var i Tchad for et par uger siden. Jeg var i hovedstaden, i den næststørste by og i Goz Beida, hvor den irske bataljon er indsat med særdeles højt humør og en enorm professionalisme. Det er noget, der bør gøre os stolte. Jeg er stolt af det arbejde, den irske bataljon udfører med et enormt storsind midt ude på savannen i et forsøg på at hjælpe de landsforviste folk i flygtningelejrene. Jeg bifalder de irske soldater på stedet, som har en meget storsindet indstilling, og som er fuldt og fast besluttet på at forbedre forholdene på stedet, hvilket er missionens formål.
Jeg vil gerne takke Dem, hr. formand, og alle parlamentsgrupperne, og jeg håber oprigtigt, at vi i den tid, vi har foran os, mens vi nærmer os afslutningen på 2008, vil kunne arbejde konstruktivt hen imod at virkeliggøre rigtig mange europæiske borgeres drøm - at gennemføre traktaten, så vi får et Europa, der er etableret i det internationale samfund og i verden, og som er proportionalt med vores idéer, vores principper, vores kapaciteter og vores levestandard.
Karl von Wogau
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer, høje repræsentant! Indledningsvis vil jeg gerne takke hr. Kuhne for hans betænkning og for den måde, som han har behandlet denne betænkning på, der har medført, at vi har kunnet opnå enighed på næsten alle punkter.
Høje repræsentant, for få måneder siden var De i Bayonne til soldaten Polins begravelse. Han var den første soldat, der er faldet ved en europæisk indsats. For mig var det en meget bevægende og sørgelig begivenhed, der har fået mig til endnu en gang at tænke grundigt over, hvornår vi faktisk indsætter en soldat og under hvilke vilkår.
Det er samtidig også mit svar til fru Beer og konceptet human security. Dette koncept er sikkert et interessant koncept - også for udviklingsstøtten. Uden sikkerhed sker der ingen udvikling. Men jeg tvivler på, om dette koncept egner sig til EU's sikkerheds- og forsvarspolitik. For man kan jo fortolke det således, at der skal interveneres i alle tilfælde over hele verden. Dermed vækker man forventninger, som man muligvis ikke kan opfylde. Mennesker søger ikke én, der har de bedste hensigter, når de er i nød, men én, der faktisk kan hjælpe dem. Heri ligger dette koncepts svaghed, og intet ville være værre end at vække falske forhåbninger. Derfor vil min gruppe stemme imod, at dette princip nævnes.
Vi har nu det franske formandskab foran os og sikkert også nogle vigtige beslutninger. Jeg har allerede nævnt det. Stadig flere soldater sendes ud på farlige missioner. Vi har et ansvar for, at de også faktisk har det fornødne og bedste udstyr til disse missioner. Det er endnu ikke altid tilfældet i dag. Der er mangler på området for telekommunikation, som er overordentlig vigtig, også på det civile område, også ved civile missioner. Der er mangler ved rekognosceringen og navigeringen. Her forventer jeg, at der kommer konkrete forslag, så der fremover arbejdes tæt sammen, og så sådanne projekter, sådanne mangler også afhjælpes i fællesskab.
Den foreliggende betænkning kræver, at Eurokorpset permanent henlægges under EU, og jeg tror, at det ville være et vigtigt fremskridt i forhold til kampenhederne, der jo kun er til rådighed for EU i et halvt år. Jeg kræver, at Det Europæiske Sikkerheds- og Forsvarsakademi, som hr. Kuhne har talt om, fremover ikke kun er et virtuelt akademi, men at det faktisk får et grundlag, så det også kan udføre sin opgave.
Jan Marinus Wiersma
(NL) Hr. formand! Jeg har nogle bemærkninger til sikkerhedsstrategien i hr. Kuhnes betænkning. Han har selvfølgelig arbejdet på den med min gruppes fulde støtte, og vi synes, at resultatet er fortræffeligt. Alligevel vil jeg fremsætte et par bemærkninger henvendt til den højtstående repræsentant.
Denne sikkerhedsstrategi er på plads, og den blev udviklet i 2003 som en vigtig innovation. Kernen i strategien bibeholdes selvfølgelig. Det, vi nu taler om, er tilpasninger til en ændret international dagsorden. Effektiv multilateralisme er et vigtigt princip. Kombinationen af civile og militære aspekter er uhyre vigtig. Også den moderne trusselsanalyse er vigtig. Der er mange positive eksempler på, hvordan EU under hr. Solanas ledelse i de forløbne år har håndteret denne. Det er faktisk den samme strategi, men der arbejdes med en bredere dagsorden. Alle siger, at man ikke kun kan tale om terrorisme og traditionelle sikkerhedsproblemer, men at man også skal se på, hvordan problemer, som har at gøre med energisikkerhed og trusler mod klimaet, har betydning for vores sikkerhedsdagsorden. Det er den brede dagsorden.
Jeg vil alligevel lige forsvare den smalle dagsorden. Det drejer sig ikke blot om staternes sikkerhed, men også om befolkningens sikkerhed. Jeg synes, det er godt, at hr. Kuhne har forsøgt at få denne debat i gang her i Parlamentet, ligesom vi i FN har haft hele diskussionen om "ansvaret for at beskytte". Her drejer det sig også om enkeltpersoner. Vi er faktisk nødt til at undersøge, hvordan dette kan indarbejdes i vores koncept, og jeg synes derfor, det er beklageligt, at PPE-DE-Gruppen ikke vil være med til at udforme disse idéer. Når vi taler om sikkerhed for mennesker, mener vi ikke automatisk intervention i enhver situation, hvor der måske er tale om en trussel mod menneskers sikkerhed, men snarere, at der tages bedre hensyn til dette vigtige aspekt.
Hvad denne brede dagsorden angår, er det også vigtigt, at EU takket være Lissabontraktaten - og lad os håbe og bede til, at irerne den 12. juni stemmer for den, hvilket vi går ud fra - vil kunne arbejde med en bred dagsorden, fordi den nye højtstående repræsentant, som skal kaldes sådan på grund af mit land, Nederlandene, også bliver næstformand i Kommissionen og derfor vil koordinere denne brede dagsorden effektivt.
Til sidst har jeg en bemærkning om USA. Der skal være valg, og vi ved ikke, hvem de to kandidater vil være. I hvert fald er det tydeligt, at det, uanset hvem det bliver - og jeg håber selvfølgelig, at det bliver Obama - vil blive lettere at samarbejde med vedkommende om en række sikkerhedsspørgsmål. Jeg nævner især ikkespredning af atomvåben. McCain har fremsat interessante udtalelser derom. Måske er det på tide ved årets udgang endnu en gang at forelægge initiativer med nye aftaler om f.eks. multilateraliseringen af det nukleare brændselskredsløb. Jeg håber, at den højtstående repræsentant vil gøre en indsats for at opnå dette.
István Szent-Iványi
- (HU) Hr. formand, højtstående repræsentant, hr. kommissær! Først vil jeg gerne gratulere hr. Saryusz-Wolski og hr. Kuhne for deres omfattende rapporter. De har gjort et fremragende stykke arbejde. En af de vigtigste konklusioner i hr. Saryusz-Wolskis rapport er, at stabilitet på det vestlige Balkan er EU's førsteprioritet i dag. Det er jeg fuldstændig enig i.
Hvad angår Kosovo, er det, der står på spil, ikke mindre end den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitiks troværdighed. Det, der er gået forud, er ikke særlig opløftende: Selv om alle medlemsstaterne har støttet Martti Ahrisaaris plan, er de stadig ikke blevet enige om at anerkende Kosovo. Men et endnu større problem er, at der stadig ikke er enighed om, hvorvidt UNMIK's beføjelser bør overdrages til EULEX. Men hvis dette ikke sker, kan EU ikke opfylde sine egne løfter, hvilket undergraver Unionens troværdighed. Opgaver, der er meget vigtige for EULEX-missionen, er at skabe forfatningsmæssighed, indføre en fungerende markedsøkonomi, styrke Kosovos multiraciale karakter samt opbygge tilliden mellem de folkeslag, som bor der.
EU kan ikke overlade Kosovo til sig selv. Vores politik om det vestlige Balkan må hvile på tre søjler. For det første må vi tilbyde de pågældende lande et troværdigt europæisk perspektiv, vi må undersøge vilkårene til bunds, og vi må vise konsekvens. Det ville være en stor fejltagelse, hvis vi i et kort øjeblik undlod at overveje vilkårene politisk, eller hvis vi på inkonsekvent vis tilbød indrømmelser til lande, som ikke samarbejder med os - indrømmelser, som vi ikke giver til dem, der gerne samarbejder. Disse ting vil helt sikkert fortsat true EU's troværdighed.
EU ønsker at spille en global rolle, og med rette, men indtil Unionen er i stand til at garantere mulighed for fred, stabilitet og fremskridt i sin egen umiddelbare nærhed, vil dette kun være ønsketænkning.
